cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Søren Danielsen
Han var sønn av bonde og lagtingsmann Dánjal Pauli Michelsen og hustru Maren Margrethe Petersen på Rygg i Miðvágur. Han var yngre bror av lærer, forfatter og lagtingsmann Mikkjal (Michal) á Ryggi. Både faren og broren var selvstyremenn. Søren og Mikkjals søster Henrikke Elisabeth giftet seg med kjøpmann og lagtingsmann Rasmus Niclasen. Søren Danielsen giftet seg med Dagmar Joensen. Deres sønn Dánjal Pauli Danielsen ble advokat og lagtingsmann.
Han drev et lite gårdsbruk med postekspedisjon og bankforretninger i Miðvágur.
Danielsen var medlem av sognestyret (kommunestyret) i Miðvágur fra 1921 til 1951, herav formann fra 1935 til 1939 og fra 1949 til 1951. Han var også innvalgt på Lagtinget fra Vágar fra 1950 til 1954.
Miljøvennlig energi
Med miljøvennlig energi menes i dag energi i form av elektrisitet, enkelte sorter gass eller varme som er produsert på en måte som i minst mulig grad belaster miljøet med avfallsstoffer, og der bruken av energien ikke endrer dette regnskapet vesentlig. Når man snakker om miljøvennlighet snakker en vanligvis om energikilde/energibærer, og i mindre grad om hvordan energien brukes.
Tunhovdfjorden
Regulering
Tunhovdfjorden er regulert som magasin for Nore I kraftverk, og vannstanden varierer mellom 734 og 716 moh. Arbeidet med oppdemming startet i 1915, og en 18 meter høy demning sto ferdig i 1920. På grunn av økonomiske nedgangstider, tok det tid før anlegget ble ferdig, men i 1928 begynte kraftproduksjonen. Konsesjonen for regulering av vassdraget ble fornyet i 2001.
Miljøvennlig energi
Miljøvennlighet er ikke et absolutt begrep, men en gradering – fra lys og varme fra vannkraft og til kullfyring og annen bruk av fossile energikilder uten rensing. Bruk av radioaktive materialer til fremstilling av elektrisitet (kjernekraft) kan anses som vennlig, dersom en ser bort fra lekkasjefare og avfallshåndtering.
Tunhovdfjorden
Regulering
Det har hendt at vannstanden i Tunhovdfjorden noen ganger har vært lavere enn ønskelig fra hytteeierne sitt synspunkt. Dette har vakt reaksjoner, med blant annet etableringen av «Tunhovdfjordens Venner».
Miljøvennlig energi
Begrepet har fått økende aktualitet i forbindelse med den globale oppvarmingen, som settes i sammenheng med at store mengder karbondioksid fra olje, gass og kull slippes ut i atmosfæren som følge av moderne livsstil.
Dambura
Dambura (også referert til som danburra i Nord-Afghanistan, Tadsjikistan og Usbekistan, dombura i Tadsjikistan og Usbekistan, dumbura blant basjkirer og tatarer, dombra i Kasakhstan, dombıra i Tyrkia og dombira eller 冬不拉 i Xinjiang i Kina) er langhalset lutt som er i utbredt bruk i sentralasiatiske land. Navnet kommer fra det persiske tanbur og instrumentet deler noen av sine egenskaper med det tyrkiske komuz. Dutaren fra Turkmenistan er også nært beslektet. Det samme er tambura.
Typer
Damburaer fra Turkestan og Badakhshan mangler tverrbånd, og har en kropp og hals skåret ut fra et enkelt stykke tre, vanligvis fra morbærtreet eller aprikostreet. Damburaen spilles ved mye hamring og skraping på instrumentet for å få en perkussiv lyd. De to strengene er laget av nylon (i moderne tid) eller tarmer. De krysser en kort stol til en nål i den andre enden av kroppen. Det er et lite lydhull på baksiden av instrumentet, mens toppen består av et tykt trelag. Dette laget er ikke behandlet med noe ferniss, filing/sliping av noe slag, og som med alle andre afghanske instrumenter finnes det noe dekorasjon.
Dumburaen er det tilsvarende instrumentet til basjkirer og tatere. En som spiller instrumentet slår på alle strengene samtidig. Den øverste strengen gir borduntonen og den nedre gir melodien. En dumbura brukes av soloartister så vel som av musikkgrupper.
Tamga
thumb|upright|[[Skjold (heraldikk)|Skjold i Ukrainas riksvåpen med et stilisert lyster i form av en tamga som er gjort til en våpenfigur.]] Tamga (tamgas) er asiatiske bumerker og brukes som kjennetegn i mange asiatiske land. De består av enkle streker eller sterkt stiliserte figurer av grafisk karakter.
Timbaland
Timbaland (født Timothy Zachery Mosley 10. mars 1972 i Norfolk, Virginia, USA) er en amerikansk hiphop- og R&B-musikkprodusent og rapper, hvis produksjons- og arrangementstil var veldig innflytelsesrik i begge musikkgenre på midten av 1990-tallet.
Tamga
Tamgas finnes risset i stein, utskåret, vevd, brukt til merking av gjenstander, som dyremerker, eiendomsmerker og på mange andre måter. De kjennes tilbake til forhistorisk tid. Tamgas finnes blant annet på store steiner ved veiskiller eller veikryss, og de har vært risset inn av personer som har reist forbi.
Timbaland
Han har flere ganger samarbeidet med R&B artisten Justin Timberlake i sanger som «Sexyback», «Release», «Cry Me A River», «What Goes Around Comes Around», «My Love» og «Bounce».
Tamga
Tamgas kan være kjennetegn for stammer, slekter og enkeltpersoner. De er også brukt i noen heraldiske våpenskjold og er da gjengitt som tykke streker i fargelagte, flatemessige figurer. Dette ser vi bl.a. i Ukrainas riksvåpen.
Timbaland
I 2007 ga han ut albumet Shock value med gjesteartister som Falloutboy, The Hives, Magoo og Justin Timberlake.
Tamga
Tamgas har vært brukt også i religiøse og magiske sammenhenger.
Timbaland
Sammen med Magoo utgjør han hiphop-gruppen Timbaland & Magoo. Timbaland er regnet som den 2. rikeste rapperen, etter han tjente over 21 millioner dollar i 2006.
Han er mest kjent for sangene «The way I Are», «Apologize» og «If We Ever Meet Again».
D-A-D
D-A-D er et dansk rockeband tidligere kjent som Disneyland After Dark, men ifølge biografien til Jesper Binzer valgte de å endre navn før det ble trusler om søksmål fra The Walt Disney Company. Bandet har også brukt navnene D.A.D, D•A•D og D:A:D, hvor hvert navn har representert en tidsperiode i bandets historie.
Historie
Bandet startet opp i 1982 i København under navnet «Disneyland After Dark». Første besetning besto av Jesper, Stig, Peter og Stigs kjæreste, Lene Glumer. Hun ble forøvrig sparket etter debutkonserten i desember 1982. 3. mars 1984 kom Jespers yngre bror Jacob med i bandet på en konsert, og etter hvert ble han fast medlem.
Sørvestmandarin
Sørvestmandarin (forenklet kinesisk: 西南官话, tradisjonell kinesisk: 西南官話, pinyin: Xīnán Guānhuà), også kjent som Huguang (湖广), er en gren av mandarin, og tales i størsteparten av det sørvestlige Kina.
D-A-D
Historie
Bandet ga ut debutalbumet Call of the Wild i 1986. De fikk så internasjonalt gjennombrudd i 1989 med albumet No Fuel Left for the Pilgrims. Albumet ble bandets største suksess, og ga dem også kontrakt med plateselskapet Warner Bros. for lansering i USA. Etter lengre tids forsøk ga de opp å få gjennombrudd i USA, og konsentrerte seg så kun om det europeiske markedet.
Sørvestmandarin
Språket dekker et stort geografisk område med provinsene Sichuan, Yunnan, Chongqing, Guizhou, det meste av Hubei, det nordvestlige Hunan, nordlige Guangxi, og det sørlige Shaanxi og Gansu.
Sørvestmandarin kan inndeles i 12 underdialekter:
Sørøstmandarin tales av om lag 200 millioner mennesker, og det favner dermed en tredjedel av alle mandarintalende.
Trass i en tykk aksent er sørvestmandarin som den tales i Yunnan og Guizhou nokså lik nordlig mandarin; det er bare mindre regionale forskjeller innen uttale og grammatikk. Dette skyldes at befolkningen i denne delen av Kina innvandret fra nord relativt nylig, under Ming- og Qing-dynastiene.
Arash Rahmanipour
Noen regjeringskontrollerte medier hadde opprinnelig påstått at en av grunnene bak henrettelsen av Arash Rahmanipour var hans deltakelse under protestene som følge av presidentvalget. Henrettelsen av Rahmanipour fant sted torsdag 28. januar 2010 like før daggry. Den andre henrettede fangen var menneskerettighetsaktivist og demokrati-forkjemper Mohammad-Reza Ali-Zamani. Det islamske regimet i Iran har i ettertid hevdet at de to henrettede var medlemmer av en politisk protest-gruppe som arbeidet med å velte den iranske regjeringen.
Det islamske regimet i Iran annonserte tidlig i 2010 at ni andre personer var dømt til døden, som "fiender av Allah". Denne kunngjøringen kom samtidig med et varsel om større offentlig overvåkning av opposisjon og supportere av den politiske opposisjon i Iran. Ifølge den amerikanske avisen Washington Post ble de to mennene arrestert kort tid før presidentvalget i juni 2009, fordi de protesterte mot legitimiteten til dette valget. Iranske myndigheter hevdet etter arrestasjonen at den politiske opposisjonen i landet stod i ledtog med forskjellige voldelige, væpnede grupperinger i et utenlandsk-støttet komplott for å styrte det islamske styret i Iran.
Ifølge flere offentlige tjenestemenn av regimet ble disse to henrettet i forbindelse med opposisjonelle sin protester etter valget i juni. Men Rahmanipours advokat, Nasrin Sotoudeh, benektet påstandene om at klienten hennes hadde noe som helst å gjøre med de iranske protestene på denne tiden. Rahmanipours far fordømte henrettelsen av hans sønn som ekstremt urettferdig. Han kalte sønn sin for en martyr. Ifølge en rapport på det engelskspråklige nyhetskanalen Al Jazeera International nektet faren hans å akseptere kondolanser over hans sønns henrettelse, bare gratulasjoner, ettersom han anså at sønnen hadde dødd som en martyr fordi han hadde kjempet for det iranske demokratiet.
23. SS-frivillige-pansergrenaderdivision «Nederland»
23. SS-frivillige-pansergrenaderdivision «Nederland» av en Waffen-SS-divisjon som bestod hovedsakelig av nederlandske frivillige. Den ble opprettet 10. februar 1945 og fikk ordensnummer «23.» etter at 23. Waffen-Gebirgs-Division der SS «Kama» var blitt oppløst høsten i forveien uten å ha vært i kamp.
I april 1945 ble divisjonen delt i to kampgrupper («Kampfgruppe»): 48.SS-Freiwilligen-Panzergrenadier-Regiment General Seyffardt og 49.SS-Freiwilligen-Panzergrenadier-Regiment de Ruyter. KG General Seyffardt gikk sørover, mens KG de Ruyter ble i området nord for Oder.
Da Den røde armé brøt gjennom de tyske linjene i slaget om høydene ved Seelow 25. april, ble også kommunikasjonslinjene mellom de to kampgruppene brutt. KG de Ruyter ble presset tilbake av sovjeterne og prøvde å stoppe framrykkingen ved byen Parchim. 3. mai ble gruppen angrepet av en stor gruppe med sovjetiske stridsvogner. Under harde kamper klarte kampgruppen å stoppe den sovjetiske framrykkingen og ødela dermed en sovjetisk mulighet til å etablere en spydspiss inn i de tyske linjene. Da kampgruppen fikk høre rykter om at amerikanske styrker var i nærheten, brøt de av mot vest og overga seg til amerikanerne og ble sendt til krigsfangeleir i Kraak.
I mellomtiden ble KG General Seyffardt presser sørover av den sovjetiske offensiven og inn i området rundt Halbe. Restene av kampgruppen ble slått sammen med KG Vieweger fra 15. Waffen-grenaderdivision av SS (1. latviske). Under de fryktelige kampene rundt Halbe ble kampgruppen utslettet.
Etter krigen ble de overlevende nederlandske soldatene stilt for retten i Nederland, og flere ble dømt til døden og henrettet. Kommandanten Jürgen Wagner ble stilt for krigsforbryterdomstol i Jugoslavia og dømt til døden og henrettet for handlinger mot sivilbefolkningen der.
FA-cupen 1938/39
FA-cupen 1938/39 var den 64. sesongen av den engelske FA-cupen, og den siste før andre verdenskrig. Portsmouth slo Wolverhampton Wanderers 4–1 i finalen.
Rasmus Fleischer
Fleischer er opprinnelig utdannet fra Kungliga Musikhögskolan, men gikk senere over til å studere historie. I 2005 tok han cand.mag.-graden (magisterexamen på svensk) ved Södertörns högskola med oppgaven Populism och apokalyps – Det politiska innehållet i samtida konspirationsteorier. Pr. 2009 arbeider Fleischer med en doktorgrad i samtidshistorie samme sted.
Fleischer er sterkt deltagende i den svenske debatten om fildeling og opphavsrett, og var med på å stifte organisasjonen Piratbyrån i 2003. Han er en aktiv blogger, og bloggen Copyriot har blitt beskrevet som den «i særklasse mest innflytelsesrike blant de debattanter som kraftig vil forminske opphavsretten». Fleischers innflytelse er så stor at han ble kåret til svensk IT-bransjes syvende mektigste mann i 2006.
Fleischer har også arbeidet som frilansjournalist, og har vært aktiv i ukesavisen Arbetaren og i andre aviser og tidsskrifter. I 2009 gav han ut Det postdigitala manifestet på Ink Bokförlag.
Buzz Out Loud
Buzz Out Loud er en daglig podkast fra det amerikanske medieselskapet CNET. Showets programledere er Tom Merritt, Natali Del Conte og Jason Howell. Podkastene kommer ut mandag til fredag. Programmene handler om musikk, filmer, spill og populærteknologi. De har hovedfokus på teknologinyheter. Buzz Out Loud har nå produsert over 1 000 podcastepisoder. Ordtaket deres er «Podkast of indeterminate length» som betyr «Podkast med ubestemt lengde». Den daglige podkasten har ulike gjester og tar imot telefoner og e-post fra lytterne.
Olaf Norlis Forlag
Norli var inntil ca. 1940 regnet som det fremste nynorsk-forlaget, og utga forfattere som Olav Duun,Tore Ørjasæter, Vetle Vislie og Rasmus Løland og de første bøkene til Tarjei Vesaas.
Johan Grundt Tanum, som eide Tanum bokhandel og Johan Grundt Tanum Forlag, kjøpte Olaf Norlis Forlag da det var til salgs i 1959 og gjorde det om til et aksjeselskap. Aksjene ble overdratt til Tanums forlag i løpet av ti år. Så står det:
Forlaget Tanum-Norli ble overtatt av Aschehoug i 1982; Aschehoug ga forlaget det nye navnet Tano Aschehoug inntil det i 2000 ble fusjonert med den rest av Universitetsforlaget de hadde overtatt.
Elfhild
I J.R.R. Tolkiens fiktive verden Midgard var Elfhild dronning av Rohan. Hun var gift med Théoden, som var den 17. kongen av landet, og mor til gutten Théodred. Hun døde dessverre i barselseng.
I tidligere versjoner av Tolkiens legendarium hadde Elfhild også en datter med Théoden, ved navn Idis, før hun døde. Denne jenta ble fort fjernet fra historien, og hun ble erstattet med Éowyn.
Elfhild Elfhild Elfhilda
Getere
Getere (gresk: getai; latin: getae) er det navnet som oldtidens grekere betegnet flere trakiske stammer på begge sider av Donaus nedre løp, i det som i dag er den nordlige delen av Bulgaria og Romania. Dette området var innlandet til de greske koloniene ved kysten av Svartehavet, noe som førte geterne i kontakt med grekerne fra en tidlig dato.
600-tallet f.Kr.
Fra 600-tallet f.Kr. og framover kom getere i økonomisk og kulturell kontakt med grekerne som på denne tiden etablerte kolonier langs den vestlige siden av Euxeinos Pontos (Εὔξεινος Πόντος), det vil si Svartehavet. Geterne er nevnt for første gang hos historikeren Herodot i hans fortelling om Dareios I av Persias krig mot Skytia i år 513 f.Kr. I henhold til Herodot skilte geterne seg fra andre trakiske stammer i deres religion, sentrert rundt guden (daimon) Zalmoxis, og som en del getere kalte for Gebeleizis.
Mellom 400- og 200-tallet f.Kr. var geterne hovedsakelig underlagt styret til det blomstrende odrysiske kongedømmet (en sammenslutning av trakiske stammer). I løpet av denne tiden tjenestegjorde mange getere som soldater og ble kjent for sitt utmerkede kavaleri. Etter at det odrysiske rike gikk i oppløsning begynte mindre getiske fyrstedømmer å samle seg.
Den persiske ekspansjonen
Før Aleksander den store gikk mot Persia hadde han ført krig mot geterne og rasert deres bosetninger. I 313 f.Kr. dannet geterne en allianse med Kallatis, Odessos og andre greske kolonier mot Lysimakhos, en makedonisk leder og arvtaker etter Aleksander den store, som holdt en festning ved Tirizis (dagens Kaliakra).
Geterne blomstret særlig i løpet av den første halvdelen av 200-tallet f.Kr. Rundt 200 f.Kr. nådde autoriteten til den getiske fyrsten Zalmodegicos så langt som til den pontisk greske kolonien Istros ved Donaus munning i Svartehavet, noe en samtidig inskripsjon viser. Andre sterke fyrster omfattet Zoltes og Rhemaxos (rundt 180 f.Kr.). Flere getiske herskere preget deres egne mynter. De antikke forfatterne Strabon og Dio Cassius forteller at geterne praktiserte en herskerkult og det er bekreftet av arkeologiske levninger.
Strid med Roma
På midten av 100-tallet f.Kr. organiserte Burebista et kongeriket som besto av etterkommere av de som grekerne kalte getere, foruten også dakere, det navnet som romerne hadde gitt til folket i den samme regionen.
Kultur
I henhold til Herodot var geterne «de edleste foruten også de mest retteferdige av alle de trakiske stammene.» Da perserne, ledet av Dareios I av Persia, drev krig mot skyterne, overga de trakiske stammene på Balkan seg til Dareios mens han marsjerte mot Skytia. Bare geterne ga motstand.
Da Lysimakhos forsøkte å undertrykke geterne ble han selv beseiret av dem. Den getiske kong Dromichaetes tok ham til fange, men behandlet ham godt og overbeviste således Lysimakhos at det var en større fordel å ha geterne som allierte enn som fiender, og ble til sist løslatt. I henhold til Diodorus ble Lysimachus underholdt i Dromichaetes' palass ved Helis hvor mat ble servert på tallerkener av gull og sølv. Oppdagelsen av en fornem grav ved Sveshtari i 1982 antyder at Helis var lokalisert i dets nærhet, hvor levninger av en stor antikk by er blitt funnet blant et dusin andre takiske gravhauger.
Som nevnt over var geternes hovedgud var Zalmoxis som de noen ganger kalte Gebeleizis.
Plinius den eldre har i hans Naturalis Historia nevnt en stamme som er kalt for Tyragetæ, åpenbart en dakisk-trakisk stamme som bodde ved elven Tyras (dagens Dnestr). Deres stammenavn synes å være en bokstavelig kombinasjon av Tyras og Getæ, sammenlign med navnene til to andre stammer Thyssagetæ og Massagetæ.
Den romerske poeten Ovid under hans lang landflyktighet i Tomis (dagens rumenske havneby Constanța) skal ha skrevet et dikt (som nå har gått tapt) på getisk språk. I hans Epistulæ ex Ponto («Brev fra Svartehavet»), forsikrer han at to betydelige, men adskilte språk ble snakket av flere stammer i Skytia, hvilket han refererte til som getisk og sarmatisk.
I henhold til Hieronymus var geterne gul- og rødhårete.
Antikkens kilder
Strabon er en av de første antikke kildene som nevner getere og dakere. Han hevdet i sin bok Geographica (ca 7 f.Kr.-20 e.Kr.) at dakerne levde i de vestlige delene av Dakia, «mot Germania og ved kildene til Donau», og at geterne i de østlige delene, mot Svartehavet, både sør og nord av Donau. Geografen skrev også at dakerne og geterne snakket det samme språket, etter å ha hevdet det samme om geterne og trakerne.
Plinius den eldre i hans Naturalis Historia, ca. 77-79 AD, ga et tilsvarende syn: «... selv om ulike folk har okkupert de tilstøtende kystene, ved et sted Getae, som romerne kaller Daci...»
Junianus Justinus, historiker på 200-tallet e.Kr., skrev i sitt Sammendrag av Pompeius Trogus at dakerne er nevnt som etterkommere av getere: «Daci quoque suboles Getarum sunt» («Dakerne er også ætlinger av getere»).
Dio Cassius la til sin Romersk historie en gang rundt 200 e.Kr.: «Jeg kaller folket dakere, navnet som er benyttet av de innfødte på dem selv foruten også av romerne, skjønt jeg er ikke uvitende at noen greske forfattere omtaler dem som getere, enten det er riktig begrep eller ikke...» Han viste også at dakerne levde på begge sidene av nedre Donau; de som er sør for elven (i dagens nordlige Bulgaria) i Moesia, er kalt for moesianere, mens de som levde nord for elven er kalt for dakere. Han argumenterte at dakerne er «getere eller trakere av dakiske stamme».
Moderne tolkninger
Det er en diskusjon blant forskere om forholdet mellom getere og dakere, og det omfatter også tolkningen av oldtidens tekstkilder. En del historikere som blant annet Ronald Arthur Crossland hevder at selv antikkens grekere benyttet to betegnelser «gjensidig eller med en del forvirring». Således er det generelt betraktet at de to gruppene var beslektet til en viss grad, men det er ingen enighet om hva det nøyaktige slektskapet besto av.
Samme folk
Utstrekningene av dakiske, getiske og moesianske byer som i henhold til navneforskning ender på «dava» eller «deva», dekker Dakia, Moesia, Thrakia og Damatia og viser lingvistisk kontinuitet.
Strabon, foruten også en rekke andre antikke kilder, har fått en del moderne historikere til overveie at om den trakiske etniske gruppen skulle bli delt, må en av disse inndelingene bli «dakisk-getisk». Lingvisten Ivan Duridanov har også identifisert det «dakisk lingvistisk område» i Dakia, Skytia Minor, Nedre Moesia og Øvre Moesia.
Rumenske forskere har gått lengre med identifikasjonen, historikeren Constantin C. Giurescu hevder de to var identiske. Arkeologen Mircea Babeş snakker om en «veritabel etnisk-kulturell enhet» mellom geterne og dakerne. I henhold til Glanville Price viser den antikke teksten til geografen Strabon at getere og drakere var ett og det samme folket. Andre som støtter en felles identitet mellom getere og dakere med antikke kilder omfatter forfatterne James Minahan og Catherine B Avery som hevder at folket som grekerne kalt Getae, getere, ble kalt for Daci, dakere, av romerne. Det samme synet ble også fremmet av en del britiske historikere som blant annet Sandler Berkowitz David og Philip Matyszak. Den bulgarske historikeren og spesialist på Thrakia, Alexander Fol, konkluderer med at getere ble kjent som dakere i skriftene til Julius Cæsar, Strabon og Plinius den eldre da romerske observatører benyttet seg av navnet til en dakisk stamme for å referere til alle ikke-erobrete beboere nord for Donau. En del forskere mener at getere og dakere var det samme folket ved ulike stadier av deres historie og diskuterer deres kultur som «getisk-dakisk».
Samme språk, ulike folk
Historikeren og arkeologen Alexandru Vulpe fant en bemerkelsesverdig ensartethet i den getisk-dakiske kulturen, men han er en av de få rumenske arkeologer som trekker et skarpt skille mellom getere og dakere, og argumenterer imot den tradisjonelle posisjonen til rumensk historiografi som betrakter de to folkene som ett og det samme. Uansett valgte han å bruke begrepet «getisk-dakisk» som et konvensjonelt konsept for de trakiske stammene som var bosatt i landområdet som ble til Romania, ikke nødvendigvis i betydningen «absolutt etnisk, lingvistisk eller historisk enhet».
Ettermæle
Ved slutten av 300-tallet e.Kr. skal Claudius Claudianus, keiser Honorius og patrisieren Stilicho hoffpoet, jevnlig ha benyttet etnonymet «getere» for å referere poetisk, om enn ganske misvisende, til vestgoterne.
I løpet av 400- og 500-tallet benyttet flere forfattere (Marcellinus Comes, Paulus Orosius, Johannes Lydos, Isidor av Sevilla, Prokopios fra Cæsarea) det samme etnonymet getere til flere ulike folk som invaderte Østromerriket, blant disse gotere, gepidene, kutrigurere, og slavere. Eksempelvis, i den tredje boken til Krigenes historie av bysantinske Prokopios, forteller han: «Det var mange gotiske nasjoner i tidligere tider, akkurat som det er det i dag, men den største og den viktigste av dem alle er goterne, vandalene, vestgoterne, og gepaedere. I gamle tider var de imidlertid kalt for sauromatæ og melanchlaeni; og det var også de som kalte disse nasjonene for getiske.»
Olaf Norli
Olaf Olsen Norli (født 18. august 1861 i Kristiania, død 21. januar 1959) var en norsk forlegger og bokhandler. Sammen med Olaf Husebye grunnla han 1883 bokhandelen «Olaf Huseby & Olaf Olsen» i 1883.
I 1890 grunnla han Olaf Norlis Forlag og Olaf Norlis Bokhandel i Universitetsgata i Oslo. Bokhandelen ble overtatt av Aschehoug forlag i 1985 og var i 2008 den største enkeltbokhandelen i Norden. Han var gift med Signe Norli (født 1869).
Dynamisk posisjonering
Dynamisk posisjonering (DP) er i utgangspunktet en metode for å holde skip og halvt nedsenkbare plattformer i samme posisjon over havbunnen uten bruk av anker, men ved hjelp av fartøyets egne propeller. Dynamisk posisjonering krever en egen datamaskin som samler data om bølgenes virkning på skroget, om vind, hvilken retning fartøyet peker i, og nåværende posisjon. Datamaskinen sender så kommandosignaler til fartøyets propeller, ror og thrustere. Det brukes svært avansert kybernetikk for å forutsi endringer før de faktisk skjer for å forhåndskompensere for endringer i miljøet rundt fartøyet for å sikre en rolig operasjon. Det er en krevende jobb å regulere inn skroget og propellene, og gjøres denne innfasingen dårlig vil fartøyet ikke holde posisjonen.
Innledning
Dynamisk posisjonering kan være basert på en absolutt posisjon over et fast punkt, eller det kan være relativt til et bevegelig objekt som et skip, halvt nedsenkbare plattformer eller en undervannsfarkost. Et eksempel er når flotell plasseres inntil flytende produksjonsplattformer.
Fartøyer som bruker dynamisk posisjonering trenger:
Når en konstruerer et dynamisk posisjoneringssystem må en ta nøye hensyn til referansesystemer og propeller. Spesielt i dårlig vær så må propellene ha kapasitet til å kontrollere langskip-, tverrskips- og rotasjonsaksene. De største leverandørene for dynamisk posisjonering er Kongsberg Maritime, Converteam, L-R Communications, Thrustmaster (tidligere Rolls-Royce), Marine Technologies, Navis Engineering Oy og Brunvoll AS.
Et DP-fartøy må også oppfylle krav til sikkerhet og pålitelighet for DP-operasjonene. En enkelt feil ikke skal medføre at fartøyet mister posisjoneringsevnen. Hvor strengt dette må følges vil være avhengig av risikoen i operasjonen. Fartøyene er derfor inndelt i tre utstyrsklasser: Menneskelige feil skal også anses som enkeltfeil. Designen av alt utstyret må ta hensyn til dette. Hvilken DP-klasse som skal benyttes bestemmes av kyststat, flaggstat, kontraktør eller reder. For norsk sektor reguleres valget av DP-klasse av Petroleumstilsynets aktivitetsforskrift.
Kompetanse
For å bruke DP-systemene riktig, og spesielt for å kunne håndtere utilsiktede hendelser på en god måte, er det nødvendig med omfattende opplæring. For sikkerhetskritiske operasjoner kreves det sertifisering av personellet. Internasjonalt er de overordnede kravene til opplæring av DP-operatører gitt i den internasjonale konvensjon om normer for opplæring, sertifikater og vakthold for sjøfolk. Konvensjonene innebærer også at blant annet kompetansesertifikater har en varighet på inntil fem år.
Konvensjonen krever at opplæringen blant annet skal inneholde:
Kontroll over frihetsgradene
Et skip eller halvt nedsenkbare plattformer har seks frihetsgrader i sine bevegelser.
Tre av aksene omfatter horisontal eller vertikal forflytning eller translasjon av massesenteret:
De andre tre aksene omfatter rotasjoner:
Dynamisk posisjonering har primært vært knyttet til styring av fartøyets bevegelser i horisontalplanet. Mangel på kontroll av de øvrige bevegelsene, har ført til flere hendelser med broer, der stamping har medført at broa har blitt strukket for langt ut, og en har måttet koble fra broa (engelsk autolift).
Å beregne hvor mye kraft en skal gi på hver av propellene for å holde posisjon og retning, har mange feilkilder:
Referansesystemer
Posisjonen bestemmes ved hjelp av forskjellige typer referansesystemer. Hovedregelen er at en bør ha minst tre uavhengige systemer, av minst to ulike prinsipper. Av de mest brukte referansesystemene er:
Felles for alle referansesystemene er at skipet har ett eller flere faste holdepunkter for å bestemme og ivareta posisjonen. Når posisjoneringen er i nærheten av kaier, faste oljeplattformer brukes ofte laser- eller radarsignal. Disse referansesystemene har stor nøyaktighet innenfor korte avstander, og er ofte å foretrekke framfor DGPS når skipet ligger i skyggen av satellittsignalene.
Petroleumstilsynet har i aktivitetsforskriften anbefalinger til hvor mange referansesystemer en må ha tilgjengelig, og til hvor mange av forskjellige prinsipper. Det gjøres ved anbefalinger til DP-klasser, som:
Det lages i forkant et «kart» som viser en grense, gjerne i form av en ellipse eller sirkel, hvor fartøyet skal befinne seg. Dersom en går utenfor grensen vil datamaskinene styre fartøyet innenfor igjen. Dersom referansesystemene faller bort, vil en nødfrakoble.
Retningskontroll og bevegelseskontroll
I tillegg brukes kompass (som regel gyrokompass) av høy kvalitet for å få retningen av fartøyet riktig. En bruker gjerne tre gyroer for å forsikre seg om at retningen er rett. GPS-kompass er mer nøyaktige enn gyrokompass, men de benytter de samme satellittene som GPS posisjonsreferansesystemene, og kan gi feilsituasjon. Magnetkompasset regnes å være mer usikre, siden de påvirkes av stålkonstruksjoner og elektriske magnetfelt.
Retningen brukes også til å regne alle posisjonsmålingene tilbake til et felles referansepunkt i senteret av fartøyet. Kompassfeil vil dermed påvirke både styringen av retning og av posisjon.
En har også målinger av stamping, rulling og hiv på fartøyet. Stampe og rullemålingene benyttes til å korrigere posisjonsmålingene tilbake til senteret av fartøyet.
Trustere og maskineri
For å holde posisjon må en ha strøm, tilstrekkelig motorkraft og propeller. Omfanget av maskineri på hver enkelt plattform finner en i klasseselskapenes skipsregistre. Systemet kan lages på flere måter, og kan ha forskjellige typer komponenter. Noen av komponentene som brukes er:
Truster (også kalt sidepropell) er en spesiell type propell som kan være innfelt i skroget (tunneltruster), festet på en dreibar sokkel under skroget (kompass-truster) eller som en nedsenkbar propell (kompasstruster, vros eller nedsenkbar asimut) som brukes kun ved manøvrering.
De største systemleverandørene i Europa er Wärtsilä og Rolls-Royce. I Norge levererer blant annet også Bergen Engines og PARAT Halvorsen i Flekkefjord viktige komponenter.
Hendelser og ulykker
Selv om dynamisk posisjonering har vært i bruk i mange år, er det fortsatt mange feil. Fra 2001 til 2010 er det på verdensbasis rapportert 612 hendelser med DP-tap av posisjon. Det virkelige taller er trolig vesentlig større. Hovedårsakene til hendelsene er posisjonsreferansesystemene, etterfulgt av DP-programvare, kraftforsyning, menneskelige feil og trustersystemer.
Tap av posisjons-hendelser deles ofte i tre hovedkategorier ut fra hva som er årsaken til feilen:
Historikk
Dynamisk posisjonering startet på 1960-tallet i forbindelse med oljeboring til havs. Etter hvert som oljeletingen ble flyttet til dypere vann, ble oppjekkbare plattformer umulig å bruke og det ble kostbart med håndtering av anker. i 1961 ble boreskipet «Cuss I» utstyrt med styrbare propeller i et forsøk på å bore en brønn. Det da var da mulig å holde skipet i posisjon på 948 meters vanndyp. «Cuss I» ble holdt i posisjon ved hjelp av manuell operasjon av propellene. Senere på året i 1961, lanserte Shell boreskipet «Eureka» som var utstyrt med et analogt kontrollsystem. Kontrollsystemet var integrert med et stramt ståltau (engelsk taut wire) ned til havbunnen som referansesystem. Dette gjorde «Eureka» til det første virkelige skipet med dynamisk posisjonering.
Metoder for å holde posisjon
Andre metoder for posisjonering er bruk av et eller flere anker, eller bruk av en oppjekkbar plattform. Alle har sine fordeler og ulemper.
Kostnadene faller på grunn av nyere og billigere teknologi, fordi offshorevirksomheten stadig når dypere vann, og hensynet til miljø (spesielt koraller) blir større. Konteinertransport gjennom overfylte havner kan gjøres mer effektivt ved raskere og mer nøyaktig fortøyning.
Samvelde
Samvelde kan være betegnelse på en nasjon, stat, delstat, republikk, føderasjon eller konføderasjon.
Ordet «samvelde» kommer fra det engelske commonwealth (egentlig common wealth eller common weal). Commonwealth er et oversettelseslån fra latinske res publica.
Betegnelsen benyttes i dag om Samveldet av nasjoner (tidl. Det britiske samveldet) og Samveldet av uavhengige stater. I tillegg benyttes det engelske ordet commonwealth som offisiell betegnelse på Australia, Bahamas, Dominica, Puerto Rico, Nord-Marianene, Kentucky, Massachusetts, Pennsylvania og Virginia.
R. Kelly
Robert Sylvester Kelly (født 8. januar 1967 i Chicago i USA) er en amerikansk R&B-artist, låtskriver, plateprodusent og straffedømt sexforbryter. Han er blitt tiltalt for en rekke forhold, deriblant besittelse av barnepornografi og kjønnslig omgang med mindreårige. Han ble i juni 2022 dømt til 30 års fengsel.
Karriere
Han har opptrådt siden seint i 1980-årene, og debuterte med gruppa Public Announcement og albumet Born into the '90s i 1992. Året etter lanserte han soloalbumet 12 Play, som hadde sanger som «Sex Me (Pt. 1)», «Your Body's Callin» og hiten «Bump N' Grind».
Ifølge Recording Industry Association of America (RIAA) er Kelly en av de mestselgende artistene i USA. Hans andre soloalbum, R. Kelly, solgte fem millioner eksemplarer, med singler som You Remind Me of Something, I Can't Sleep (Baby If I). I 1995 ble han låtskriver for R&B gruppa Changing Faces og popartisten Janet Jackson. Han produserte også remixen av Jacksons 1994 superhit «Any Time, Any Place». Kelly samarbeidet også med Michael Jackson som låtskriver og co-produsent på singelen You Are Not Alone.
I 1996 kom hiten «I Believe I Can Fly». Sangen gikk rett inn på andreplass på Topp 100-lista i USA og som nummer én på britiske hitlister. I 1998 mottok Kelly tre Grammy-priser for «I Believe I Can Fly», beste R&B-sang, beste mannlige R&B-vokalist, og beste sang fra et soundtrack. Samme år kom Kellys tredje albumet, R, som ble en stor suksess og blant annet inneholdt sangen «I'm Your Angel», en duett med Celine Dion som toppet den amerikanske topp 100-lista i seks uker. Albumet R mottok åtte ganger platina av RIAA.
I 2002 kom The Best of Two Worlds-albumet der Kelly samarbeidet med Jay-Z; albumet gikk inn på andreplass på popalbumlistene i USA. I 2013 kom albumet Black Panties, etterfulgt av The Buffet i 2015 og 12 Nights of Christmas i 2016.
I 2012 ble selvbiografien Soulacoaster: The Diary of Me utgitt, skrevet av Kelly og David Ritz.
Privatliv
I 1994 hjalp han det unge R&B-talentet Aaliyah med sitt debutalbum, Age Ain't Nothing But a Number, som solgte to ganger til platina med singler som «Back and Forth» og «At Your Best». Samme år, etter å ha forfalsket den da 15 år gamle Aaliyas fødselsattest, giftet Kelly seg med henne. I 1995 avslørte Vibe Magazine giftermålet og det ble kjent ugyldig. I 1996 giftet han seg med bakgrunnsdanseren sin, Andrea Lee, og sammen fikk de tre barn. I 2005 ble han ilagt besøksforbud etter at han skal ha fysisk mishandlet henne. De ble skilt i 2009, men hun beholdt etternavnet Kelly som hun tok da de ble gift.
Dommer og fengselsstraff
Kelly har gjentatte ganger blitt anklaget for seksualforbrytelser, der de mest alvorlige anklagene har dreid seg om ekteskapet med Aaliyah i 1994, påstander fra 2002 om en video som skal vise Kelly urinere på en mindreårig jente, og påstander fra 2017 om at Kelly holder unge kvinner fanget i en form for kult.
11. juli 2019 ble Kelly arrestert, anklaget for blant annet menneskehandel. I retten 16. juli sa han seg ikke skyldig i de i alt 13 tiltalepunktene. Han ble nektet løslatelse mot kausjon.
I september 2022 ble Kelly dømt til 30 års fengsel for en rekke seksuallovbrudd knyttet til misbruk av mindreårige, produksjon og besittelse av barnepornografi I februar 2023 ble han dømt til ytterligere tyve år for tilsvarende forhold. Ialt vil han måtte tilbringe 31 år i fengsel om han ikke blir benådet.
Graham Wallas
Graham Wallas (født 31. mai 1858 i Monkwearmouth, Sunderland, død 9. august 1932) var en engelsk sosialist, sosialpsykolog, pedagog og leder av Fabian Society.
Wallas ble utdannet ved Shrewsbury School og Corpus Christi College ved University of Oxford. Ved Oxford forkastet Wallace enhver religion og ble en tilhenger av rasjonalisme. Han underviste ved Highgate School i London frem til 1885, da han trakk seg tilbake for å unngå å delta i nattverden i egenskap av president i Rationalist Press Association.
I april 1886 ble han medlem av Fabian Society, og slo dermed følge med sine nære venner Sidney Webb og George Bernard Shaw. I 1904 trakk han seg fra organisasjonen i protest mot den fabianske støtten til Joseph Chamberlains tariff-politikk.
Wallace underviste i det nyopprettede London School of Economics fra 1895.
Carlos Borja
Carlos Borja Morca (født 23. mai 1913 i Guerrero, død 25. november 1982 i Guadalajara) var en meksikansk basketballspiller som deltok i de olympiske leker 1936 i Berlin.
Erol Bekir
Erol Bekir (tidligere Erol Bekirovski; født 25. januar 1974 i Malmö) er en svensk-makedonsk tidligere fotballspiller og fotballtrener.
Karriere som spiller
Bekir startet karrieren i Malmö FF, hvor han spilte en kamp i Allsvenskan i 1994, men søkte seg tidlig utenlands, hvor han kom til å spille for klubber som BSC Young Boys, FC Lugano, Reggina Calcio, FC Thun og SV Waldhof Mannheim. Bekir signerte for IF Bunkeflo da han returnerte til Sverige i 2004. Bekir fortsatte for klubben, som ble slått sammen med Limhamns IF i 2007, fram til han la opp som spiller i 2009.
Karriere som trener
Bekir tok over som trener for IF Limhamn Bunkeflo da han la opp som spiller i 2009. Han ga seg imidlertid i 2012.
Smed
En smed er en håndverker som bearbeider metall. Navnet brukes både om dem som bruker tradisjonelle og moderne verktøy og metoder.
Det finnes mange typer smeder:
Utdanning
I Norge i dag er utdannelsen til dette yrket innen utdanningsprogrammet Design og håndverk. Du må gå to år på skole og to år i lære ute i bedrift. Første skoleåret er Vg1 Design og håndverk eller Vg1 TIP og andre skoleåret er Vg2 Smed. Ønsker du å utdanne deg til gullsmed eller sølvsmed må du ta andre året Vg2 Design og gullsmedhåndverk. Det er ikke lett å finne lærlingeplasser innen smedfaget, da det ikke finnes mange smier i full drift i dag.
Smedfaget er (pr. 2016) med på Utdanningsdirektoratets liste over små og verneverdige håndverksfag. Dette innebærer blant annet at bedrifter innen faget mottar utvidet støtte fra fylkeskommunen når de tar inn nye lærlinger.
I dag finnes en landslinje i smedfaget på Odda VGS. Du kan studere også på privat skole på Hjerleid.
Historie
Kunnskap om bearbeiding av metall var kjent i Norden allerede i begynnelsen av bronsealderen. Funn av støpeformer viser at man hadde kunnskap om å støpe metall. Antagelig har man også kunnet forme bronse med hammer, for eksempel når man skulle lage nåler, spiralnåler og tynnplate. Da bruken av jern ble kjent, og man begynte med jernutvinning og framstilling av redskaper, hadde man allerede grunnleggende kunnskaper om bearbeiding av metaller. Jernsmiing kan i Norge spores tilbake til begynnelsen av jernalderen (500 f.kr.-1000 e.kr.), da man begynte å utvinne jern fra myrmalm. De eldste dateringer av framstillingsplasser for jern strekker seg tilbake til 300-tallet f.Kr. Jernet ble brukt til våpen og redskaper. Enkelte smeder kan ha nytt høy status i samfunnet, og i Norden kan enkelte aspekter ved smedens rolle ha blitt sett på som rituell og magisk. Deler av kunnskapen om smiing og jernframstilling var i jernalderen trolig betraktet som hemmelig, og som noe kun enkelte utvalgte kunne få tilgang til. I mange tilfeller har smeden fått med seg smiverktøy i graven, først og fremst i yngre jernalder (600-1000 e.Kr.).
Funn av våpen og redskap fra jernalderen viser at smedene var meget dyktige håndverkere som behersket faget fullt ut. Praktvåpen, særlig sverd, kunne være rikt dekorert og hadde ofte innskrifter og dekor sveiset inn i klingen. Sverdklingene var nesten alltid bygd opp av tynne staver som var sveiset sammen. Stavene kunne være vridd og snodd på ulikt vis for å danne mønster som ble synlig ved etsing med fruktsyrer. Lignende teknikker ble brukt ved smiing av spyd. Fra middelalderen er det bevart kirkeinventar, dørhengsler, våpen og andre gjenstander som vitner om høyt oppdrevet håndverkskunnskap. I perioden fra 1500 til 1800 nådde smijernskunsten et høydepunkt, noe som bekreftes av rikt dekorte låser og beslagvarer, og av porter, gittere og rekkverk i smijern. Smedhåndverket var blant yrkene som hadde flest utøvere, både på landsbygda og i byene. I de største byene organiserte smedene seg i laug.
Smia – arbeidsstedet
En smed arbeider som regel i ei smie, med en åpen ovn kalt ei esse (et vanlig dialektord er smieavl). De viktigste redskapene i smia er ambolt og skruestikke, sammen med håndredskaper som hammere og tenger. Jernet varmes i essa til det er rødglødende, og bearbeides på ambolten til ønsket form. Tradisjonelt ble essen fyrt med trekull og tilført oksygen ved hjelp av en blåsebelg.
Smedens arbeidsteknikker
En del redskap, særlig eggverktøy som kniver, økser, meisler o.l., må herdes for å kunne holde på en skarp egg. Det skjer ved at stålet varmes til det gløder kirsebærrødt (ca. 750°C), og deretter bråkjøles i væske, som regel vann eller olje. Etter herdingen er stålet hardt som glass og kan lett brekke. Derfor må det varmes opp igjen til 200-300° C, avhengig av hvor stor hardhet man ønsker. Dette kalles anløpning. Bare stål som inneholder mellom 0,25 % og 2 % karbon kan herdes. Hvis karbonprosenten er høyere enn 2 %, kalles det støpejern, som ikke er smibart. Vanlig konstruksjonsstål (smijern) har under 0,25 % karbon og kan ikke herdes. En annen måte å øke stålets hardhet er kaldhamring. Denne teknikken kalles tynsling og ble tidligere ofte brukt på ljåer ved at man hamret eggen kald, i stedet for å bruke slipestein. Etterpå ble eggen brynet.
Smeden behersker også andre teknikker som klinking, sveising, lodding og mønstersmiing.
Dagens smed. Det finnes fortsatt smeder rundt omkring i Norge. De fleste har det som hobby eller tilleggsnæring. Du finner mange flinke knivsmeder, men det blir et smalt marked og ikke lett å leve av på heltid. Noen få har det som hovednæring. De lager alt fra lysekroner og peisutstyr til store porter og dørbeslag. Dagens smeder reparerer og kopierer også ofte gammelt smijern. De gamle håndverksteknikkene brukes fortsatt, men det tas i bruk moderne redskaper som effektiviserer produksjonen noe. Smihammeren erstatter oppslageren.
Smed som navn
I Norge er familienavn etter yrke eller håndverk sjeldne; norske etternavn er for det meste patronymikon eller navn hentet fra gårder. I andre land i Europa har langt de fleste slekter tatt navn etter en stamfars håndverk, og navnet «Smed» i forskjellige former er det vanligste slektsnavnet på engelsk (Smith). Det er også meget utbredt på tysk (Schmidt, Schmied, Schmitt), fransk (Faure, Ferrer, LeFevre, Lefebvre osv.), italiensk (Fabbri, Ferraro, Ferrari), spansk (Herrera, Herrero), og i Slaviske språk (Kovalev, Kovář, Kováč, Kowal m.fl.). Det finnes også på finsk/kvensk (Seppälä). Også utenfor Europa er smedyrket vanlig som opphav til både personnavn og familienavn.
Fylkesvei 8104
Fylkesvei 8104 går mellom Mads Johnsens gate og Kaigata i Vardø. Veien er 890 meter lang.
Frem til 2019 hadde veien betegnelsen fylkesvei 344 (Finnmark).
Oddvard
Oddvard er et nylaget norsk mannsnavn basert på norrøne oddr, «spiss», eller av audr «rikdom» og varðr, «vakt». Navnet Oddvard er kjent i Norge fra siste halvdel av 1800-tallet.
Merk at navnet Oddvar, har en annen etymologi.
Avlat
Avlat eller indulgens er i den romersk-katolske kirke en ettergivelse av timelig (jordisk) straff som mennesker ifølge katolsk lære må sone for syndige handlinger de har begått. Bakgrunnen er at den katolske kirke mener at synd fører til skyld, som må skriftes, og straff som må avtjenes. Denne straffen kan avtjenes på tre måter: Ved å gjøre bot, ved å gjøre handlinger som gir avlat, eller i skjærsilden etter jordelivet.
Skriftemål, botøvelser og avlat
Kriteriene for å få avlat er at all synd er skriftet og tilgitt, at man har et oppriktig ønske om ikke å synde mer, og at man utfører en av de foreskrevne handlinger. Den mest kjente av disse handingene er å foreta en pilegrimsreise til Roma i et hellig år, og gå gjennom en av de hellige porter. Men det er også knyttet avlat til for eksempel det å be visse bønner i tilknytning til messen. Det er den apostoliske skriftemålsdomstolen som administrerer oversikten over hvilke handlinger som gir avlat.
Avlaten kan være plenær (fullstendig) eller partiell (delvis). Dersom man utfører en handling som gir plenær avlat, men ikke helt oppfyller kravene, kan man allikevel oppnå partiell avlat. Det er også mulig å få avlat på vegne av en avdød person for å forkorte vedkommendes tid i skjærsilden.
Avlatshandel
Fordi botsøvelsene kunne være svært strenge, etablerte den katolske kirken en praksis i middelalderen som innebar at syndere kunne gi pengegaver til kirken isteden. Dette utviklet seg i seinmiddelalderen til misbruk og etter hvert handel med avlatsbrev, det vil si skriftlige dokumenter som beviste at vedkommende hadde kjøpt seg fri fra den evige straff for syndene sine. Dette var særlig utbredt i Tyskland, der den mest kjente avlatshandleren var Johann Tetzel. Slik handel ble blant annet brukt til å finansiere byggingen av den nye Peterskirken i Roma. Avlatshandelen i den katolske kirkes lære og praksis var noe av det reformatoren Martin Luther reagerte sterkest mot. Etter ca. 1550 har avlatshandel vært forbudt i den romersk-katolske kirken.
Gekka no yasōkyoku
«月下の夜想曲» («Gekka no yasōkyoku») er den japanske gruppa Malice Mizers femte singel, etter «au revoir». Sangen er skrevet av Közi.
Kilder
Gekka no Yasoukyoku
Dosso Dossi
Giovanni di Niccolò de Luteri (født omkring 1489 i Mirandola, død 1542 i Ferrara), bedre kjent som Dosso Dossi, var en italiensk maler i høy- og senrenessansen. Han var den fremste forgjengeren for Ferraraskolen. Ved siden av fresker utførte Dossi malerier med kristne, mytologiske og allegoriske motiver. I 1514 ble han ansatt som maler ved hoffet i Ferrara.
Liv og virke
Han malte både alterbilder og mytologiske og allegoriske framstillinger. Dei fleste temaer hentet han fra antikken og fra kristendommen. Et visst romantisk drag i en del verker kan være inspirert av vennen og åndsbroderen Ludovico Ariosto.
Blant annet malte Dossi bilder som det allegoriske Menneskets tre stadier, de antikke Circe og hennes elskere i et landskap og Aeneas og Akhates ved den libyske kyst, samt Kristi fødsel og Hvile under flukten fra Egypt, begge med tema fra Bibelen. Han malte ellers flere portretter, som for eksempel et hertug Herkules II av Este.
Dossi var den ledende maleren i Ferrara i det 16. århundre. Han utmerket seg særlig ved bruken av lysende farger, og ellers med fantasi og humor. Dossi formet også det rene sjangermaleriet og la meget arbeide i gjengivingen av de små ting, som frukt og blomster. Han arbeidet en del sammen med sin bror Battista Dossi; flere veggmalerier i Ferrara-slottet og en hel del andre verker synes å ha kommet i stand ved dette arbeidsfellesskapet.
Víctor Borja
Víctor Hugo Borja Morca (født 18. juli 1912 i Guadalajara, død ukjent) var en meksikansk basketballspiller som deltok i de olympiske leker 1936 i Berlin.