cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Karl Christian Weber
Biskop
Tvangsutvisningen fra Kina i oktober 1953 avsluttet hans fangenskap. Han ble satt på en dansk kystdampbåt som seilte til Hongkong, hvor den tyske konsul kom ombord og hentet ham. Weber var avmagret til nærmest en skjelettskikkelse og måtte først pleies i fem måneder på sykehus for å komme til krefter igjen. Hjerte, lunger og kretsløpet var sterkt skadet. Via Filippinene vendte han i 1954 tilbake til det hjemlige Tyskland og bodde der i Steyler Missionshaus i St. Wendel. Fra Tyskland assisterte han som best det lot seg gjøre katolikker i sitt bispedømme, såvel som utenlandskinesere særlig på Taiwan og Filippinene. I sin gamle bispedømme hjemme i Tyskland var han iherdig i arbeid.
Guzheng
Guzheng (kinesisk: 古筝, pinyin: gǔzhēng, «antikk zheng») er et populært tradisjonelt kinesisk strengeinstrument i siterfamilien. Med røtter i den kinesiske antikken og det i dag ikke lenger benyttede strengeinstrumentet se er guzheng fortsatt et instrument i utvikling.
Antallet strenger, som lenge var 12, kan fortsatt – likesom lengden – variere. Men den i dag vanligste typen har 21 strenger. Tradisjonelt var strengene av silke, men i dag er de av metall med nylonbinding.
Guzheng er et av de vanligere tradisjonelle instrumentene i dagens Kina og høres ofte i kinesisk filmmusikk. Men det kan også høres i andre sjangere, som i jazz, rock og eksperimentell musikk.
Eldre former av guzheng ble tidlig spredt fra Kina til andre land i Øst-Asia: Japan (koto), Korea (gayageum) og Vietnam (đàn tranh).
Mange som spiller dette instrumentet bruker ofte fingerplektere.
Karl Christian Weber
Episkopalgenealogi
Hans episkopalgenealogi er:
Norsun
Norsun AS er en norsk produsent av monokrystallinske silisiumsbaserte solceller. Selskapet ble unnfanget av REC-gründeren Alf Bjørseth og hans inkubatorselskap Scatec Innovation i 2005. Det har i underkant av 200 ansatte, omsetning på 130 millioner kroner (2008) og en rekke investorer solenergibransjen, deriblant den amerikanske investeringsbanken Goldman Sachs, det nederlandske private investeringsfondet Good Energies og aluminiumsprodusenten Norsk Hydro.
I mars 2009 hentet selskapet inn kr 1,15 milliarder i lån og egenkapital.
Ifigeneia i taurernes land
Ifigeneia i taurernes land (Ἰφιγένεια ἐν Ταύροις) er et skuespill fra ca 414/412 f.Kr., skrevet av den greske dramatikeren Evripides, en av de tre store tragedieforfatterne i den greske antikkens litteratur. Hovedpersonen er Ifigeneia, datter av Agamemnon og Klytaimnestra, kjent fra mytologiske fortellinger om Den trojanske krig og mytene rundt de tragiske hendelsene i den mykenske kongefamilien i tiden etter at Agamemnon vendte hjem som seierherre i Troja.
Handlingen
Ifigeneia åpner med en monolog hvor hun forklarer bakgrunnen. Orestes har fått i oppdrag fra gudene å dra til Tauris for å hente den hellige Artemis-statuen i templet der og bringe det til Athen. Orestes og vennen Pylades kommer som fremmede til Tauris, hvor de blir tatt til fange, og de skal ofres i regi av Ifigeneia. De fremstilles for prestinnen uten at de selv vet at de er søsken. Underveis i samtalen blir de klar over at de er søsken, og Ifigeneia rømmer med dem. Kongen i Tauris, Toas el. Thoas, vil sette etter dem, men han får en åpenbaring fra gudinnen Athene om å la flyktningene dra og bringe med seg gudebildet som de har stjålet til Athen.
Andre versjoner
Johann Wolfgang von Goethe skrev sin versjon av dramaet i 1779 (Iphigenie auf Tauris), og Christoph Willibald Gluck laget en opera over stoffet samme år (Iphigénie en Tauride).
9M14 Malyutka
AT-3 Sagger er NATO-kallenavnet på det sovjetiske panservernmissilet 9M14 Malyutka (9М14 «Малютка»). Det er kanskje det mest produserte panservernmissilet i historien. Bare i Sovjetunionen ble det i 60- og 1970-årene produsert ca. 25 000 stykker årlig. Dessuten ble den produsert i minst fem andre land med forskjellige navn. Den ble benyttet av FNL-styrker mot den sør-vietnamske hæren i sluttdelen av Vietnamkrigen. Den ble også benyttet av syriske og egyptiske styrker i Yom Kippurkrigen i 1973, der sovjetiske kilder mener at den sto for 800 ødelagte israelske stridsvogner, noen kilder mener også at tallet kan være så høyt som 1 063, men det inkluderer stridsvogner som ble reparert innen 24 timer.
MS «Tysnes»
MS «Tysnes» var i perioden 1930-1963 en lokalrutebåt tilhørende Hardanger Sunnhordlandske Dampskipsselskap. I 1963 ble den solgt og ombygd til fraktefartøy. Etter mange år i lokal sandfart på Sørvestlandet som MS «T.J. Osnes» og etterhvert MS «Vartun», gikk den i opplag i 1985. Etter to år ved kai i Smedasundet i Haugesund ble den solgt til Fana ved Bergen med tanke på fremtidig restaurering tilbake til utseendet den hadde som lokalrutebåt. Restaureringsarbeidet startet i Dåfjorden på Fitjar i 2003.
Simferopol internasjonale lufthavn
Simferopol internasjonale lufthavn (ukrainsk:Міжнародний аеропорт "Сімферополь"; russisk:Международный аэропорт "Симферополь") er flyplassen i Simferopol på Krim i Ukraina. Den ble bygget i 1936.
Gunhild Stenerud Foerster
Gunhild Stenerud Foerster (født 28. desember 1893 i Oslo) er kjent som en av få personer med norsk opprinnelse som ble superhundreåring. Hun døde i Seattle i staten Washington, USA den 4. februar 2005, hele 111 år gammel (111 år og 38 dager).
Som innvandrer til USA ankom hun Ellis Island 18. september 1914. Etter første verdenskrig giftet hun seg med Arthur Foerster.
Hennes foreldre var vognmann Sigvard Stenerud, født i Odalen, Hedmark 1864 og Nekoline Stenerud, født i Eidsvoll i Akershus 1864. Moren døde av tuberkulose, kun 42 år gammel.
FlyNordic
FlyNordic var et svensk lavprisflyselskap som hadde Stockholm, Arlanda som base. Selskapet ble kjøpt av Norwegian Air Shuttle den 12. april 2008 og hadde blant annet flygninger til Oslo-Gardermoen.
Selskapet startet sine flygninger i 1996, og i juni 2007 ble selskapet et datterselskap til Norwegian. Selskapet opererte en flåte på sju MD-82 og MD-83 før det ble overtatt av Norwegian.
FlyNordic fraktet 112 878 passasjerer i januar 2008, med en kabinfaktor på 67 prosent, noe lavere enn tidligere tall (nemlig 72 prosent og 115 772 passasjerer med kapasitetet på 103 millioner i november 2007, 78 prosent og 116 019 passasjerer med kapasitetet på 124 millioner i september 2007 ).
Historie
Selskapet ble først etablert i 1996 som Reguljair, med EMB-110 Bandeirante fly. Det gjenstartet sine flyvninger 1. desember 2000 som dba FlyNordic, også kjent som dba flynordic.com.
I november 2003 kjøpte Finnair 85 prosent av selskapet (het da Nordic Airlink). I mai 2004 økte Finnair sin eierandel til 100 prosent. I oktober 2004 skiftet selskapet navn til FlyNordic. FlyNordic gikk konkurs i april 2005, mens flygningene fortsatte som før.
24. april 2007 annonserte Norwegian Air Shuttle oppkjøpet av FlyNordic. Oppkjøpet skjedde i løpet av mai og juni 2007. Finnair fikk 5 prosent av aksjene i Norwegian som betaling. Krister Aarnio overtok som leder etter Maunu von Lüders i januar 2008.
Destinasjoner
FlyNordic fløy til følgende flyplasser før de ble en del av Norwegian (april 2008):
Flåte
Disse flytene utgjorde FlyNordics flåte i februar 2008 :
Obs! Norwegian har bestilt 42 Boeing 737-800W (med winglets) pluss 42 opsjoner, elleve av dem skal være av HGW (High Gross Weight) type, som kan ta opptil 189 passasjerer , og del av erstattet MD-80 flyene.
Carnival Corporation & plc
Carnival Corporation & plc er et amerikansk aksjeselskap notert på New York Stock Exchange og London Stock Exchange. Selskapet eier en rekke cruiserederier, herunder Carnival Cruise Lines og Cunard Line.
Zorka av Montenegro
Zorka av Montenegro (født Ljubica Petrović-Njegoš av Montenegro; 1864–1890) (også kjent som Prinsesse Zorka) var Petar I av Jugoslavias kone. Han ble konge for Kongeriket Jugoslavia i 1903, lenge etter hennes tidlige død.
De fikk fem barn sammen, Jelena, Milena (døde 21 måneder gammel), Đorđe, Aleksandar og Andrija. Både Andrija og Zorka døde under Andrijas fødsel; Zorka var da bare 25 år gammel.
Hun var datter av Nikolas, den senere kongen av Montenegro.
Elrohir
Elrohir er en figur fra J.R.R. Tolkiens litterære verden. Han er en alv, sønn av Elrond og Celebrian, samt tvillingbror til Elladan og bror av Arwen.
Elrohir
Germanwings
Germanwings var et tysk flyselskap stiftet i 1997 som opererte en flåte bestående av Airbus A319 fly. Selskapet hadde sin hovedbase i Köln i Tyskland. Selskapet ble lagt ned 7. april 2020.
Historie
Selskapet ble stiftet i 1997 som Eurowings Flug GmbH, og ble omdøpt om til Germanwings GmbH 27. oktober 2002. Selskapet er heleid av Lufthansa etter oppkjøpet 1. januar 2009. Selskapet var det første lavprisflyselskapet i Tyskland som startet å tilby gjennomgående billetter.
24. mars 2015 styrtet Germanwings Flight 9525 ca. 100 km nord for Nice. Flyet var en Airbus A320 som var på vei fra Barcelona til Düsseldorf. 144 passasjerer, to piloter og et kabinpersonale på fire omkom alle i ulykken. Få dager etter ulykken ble det bekreftet av franske og tyske etterforskere at styrmann Andreas Lubitz styrtet flyet med vilje.
Flyflåte
Per mars 2015 består Germanwings flåte av 81 fly:
Alvik (Dalarna)
Alvik er et tettsted i Leksand kommune i Dalarnas län i landskapet Dalarna i Sverige. I 2010 hadde tettstedet 227 innbyggere.
Pimen
Pimen (russisk: Пимен) (født, død 3. mai 1990) var patriark av Moskva og hele Russland og overhode for den russisk-ortodokse kirke 1971–1990.
Liv og virke
Hans opprinnelige navn var Sergej Mikhajlovitsj Izvekov (russisk: Сергей Михайлович Извеков). Ifølge alle offisielle biografier ble han født i byen Bogorodsk 3 mil øst for Moskva. Imidlertid finnes det et studentkort fra 1940 som han selv har signert (og derved godkjent) som oppgir fødestedet til landsbyen Kobylino i Babitsjevo volost i Malojaroslavets ujezd i Kaluga guvernement. 5. desember 1925 ble han, 15 år gammel, viet til munk i Sretenskij-klosteret i Moskva. Han ble presteviet 12. januar 1931 i Kristi åpenbaringskatedral i Dorogomilovo.
Han gjennomførte førstegangstjeneste i Den røde hær 1932–34. Da Hitler-Tyskland angrep 22. juni 1941 ble han mobilisert. 28. juni 1943 forsvant han plutselig fra avdelingen sin.
17. april 1970 døde patriark Aleksij I, og Pimen ble valgt til midlertidig stedfortreder. På kirkemøtet i mai-juni 1971 ble han valgt til ny patriark.
Pimen hadde nå den utakknemlige oppgaven å lede en kristen kirke i et land der myndighetene aktivt søkte å utrydde all religion. All kirkelig aktivitet var strengt kontrollert og den eneste offentlige rollen kirken fikk lov til å spille var som en del av kommunistregimets propagandaaktivitet. Særlig innenfor den statsstyrte «fredsbevegelsen» var kirken til stede.
I 1988 var det 1000 år siden Russland ble kristnet, og markeringen var i utgangspunktet tenkt å være svært begrenset. Takket være Gorbatsjovs reformer ble de imidlertid mulig å gjøre markeringen langt mer offentlig. Feiringen av 1000-årsjubileet ble den utløsende faktor for en revitalisering av det religiøse livet i det tidligere Sovjetunionen.
Lier Janitsjar
Lier Janitsjar er et amatørkorps i Lier som ble stiftet i 23. oktober 1931 under navnet Lier Hornmusikkforening. Dagens korps er et resultat av en sammenslåing med Lierstranden Musikkorps (stiftet 22. februar 1932).
Aktivitet
Lier Janitsjar er en kulturell drivkraft i Lier kommune. Korpset har ca. 30 medlemmer hvorav ca. 23 er aktivt spillende. Korpset er kjent for å bygge broer mellom ulike kulturelle retninger i kommunen, og har gjennomført utallige konserter på slik basis. Kor og korps, fotoklubb og korps, rockeband og korps, kulturskole og korps, teatergruppe og korps og tilsvarende.
På oppdrag fra Lier kommune laget korpset i samarbeid med Lierskovens dramathiiske selskab en jubileumsmarkering av 100-årsdagen for unionsoppløsningen. Forestillingen ble satt opp både i Lier og Falköping.
Korpsets dirigent er pr. 2017 Alte Sønstebø.
Korpset har eget opplæringsprogram.
6. oktober-broen
6. oktober-broen er en opphøyd motorvei i Kairo i Egypt, som går gjennom byen og mot Kairo internasjonale lufthavn, 20,5 km unna. Navnet er til minne om utbruddet av Jom kippur-krigen i 1973. Broen kalles Kairos ryggrad, og er som oftest så tettpakket at det kan ta 45 minutter å kjøre fra den ene enden til den andre. Den siste delen av veien åpnet i 1996 etter nesten tretti års byggearbeider.
Baltic Coal Terminal
Baltic Coal Terminal er et bransjeselskap som eier kullterminalen i Ventspils, Latvia.
Årlig kapasitet på terminalen er fem millioner tonn kull. Etter annen byggefase vil kapasiteten bli ti millioner tonn kull per år.
Selskapet
JSC Baltic Coal Terminal er et aksjeselskap ble etablert i januar 2005 og eies av Ventspils Tirdzniecības Osta (Ventspils Commercial Port) og LLC Indtec Baltic Coal, et datterselskap av Indtec Finanse B.V., som eier den russiske kullgruven Zarechnaya i Kuznetskbassenget.
Asiatisk villhund
Asiatisk villhund (Cuon alpinus) kalles også dhole, dholehund, rød villhund og indisk villhund. Den er dessuten kjent under andre navn. I Jungelboken kaller Rudyard Kipling den for rødhund. Arten er eneste nålevende art i slekten Cuon.
Arten er et rovpattedyr som tilhører gruppen med virkelige hunder, som kjennetegnes gjennom at alle artene har 78 diploide kromosomer. Dholehunden har elleve beskrevne underarter, men flere er omdiskuterte. Arten finnes over et stort, men fragmentert område i Sentral- og Sørøstasia, men den er ikke tallrik.
Etymologi
Navnet «dhole» kan stamme fra det angloindiske ordet «tola», som betyr ulv. Mivart (1890) mente at opprinnelsen til navnet stammet fra et urgammelt asiatisk språk, i betydningen «hensynsløs og dristig». Det vitenskapelige navnet, Cuon alpinus betyr «fjellhund».
Beskrivelse
Arten ble først beskrevet av Pallas i 1811. Av utseende kan den minne om en blanding mellom dingo og sjakal. Den asiatiske villhunden er et utpreget sosialt rovpattedyr som lever i flokker på opp mot 40 dyr. Den er på størrelse med en border collie og veier omkring 10-20 kg (typisk 12-17 kg, maksimalt 24-25 kg), men den gir et ganske annet uttrykk enn en vanlig hund. Hannene (typisk 15-20 kg) er markert større enn tispene (typisk 10-13 kg). Hodet og kroppen utgjør normalt 90-113 cm (88-135,5 cm) i lengde, og halen ca. 40-50 cm. Skulderhøyden ligger vanligvis på omkring 40-55 cm. Dyr som lever i alpine regioner er normalt mer kortbeint enn de som lever i lavere høyder. Tispene har normalt 12–14 patter, mot normalt 10 hos hunder flest.
Ørene, som er svært bevegelige og forholdsvis store, har bred base og er relativt runde i formen og stående. De er viktige signalinstrumenter når hundene kommuniserer seg i mellom. Øynene er nesten alltid amberfarget og svakt skråstilte i skallen, som hos polarhunder. Ansiktet gir et revelignende uttrykk forfra, men snutepartiet er kortere enn hos både rever og tradisjonelle hundedyr og kjevemuskulaturen betydelig mer kraftfull. BFQ (bitestyrke kvotient, vektmessig utlignet bitestyrke) er ifølge en studie av Damasceno (2013) på 129,24, noe som er betydelig. Dholehunden mangler en molar på hver side av underkjeven i forhold til andre hunder. Tannformelen er derfor 3/3-1/1-4/4-2/2 x 2=40.
Pelsen er normalt rustrød, men den varierer i henhold til habitat (og variant/underart). Noen steder kan den være nærmest sandfarget eller gulgrå, andre steder mørkere brungrå eller rødbrun. Det er også observert individer med grislet behåring. Vanligvis har arten en nærmest sort buskete hale (som av og til kan ha hvit tipp) og en hvit brystflekk. Minst en av underartene mangler imidlertid den sorte halen, og flere mangler både hvit brystflekk og hvite markeringer som sådan. De hvite markeringene kan dessuten variere mye i størrelse og utbredelse på kroppen.
Utbredelse
Dholhunden er svært tilpassningsdyktig, men ikke spesielt tallrik lenger. Tidligere fantes den fra det tidligere Øst-Europa og østover gjennom hele det sørlige Asia. Arkeologiske bevis viser også at villhunden i midtre og sen pleistocen og tidlig holocen fantes så langt vest som på Den iberiske halvøya.
Richard Reynolds, en tidligere kurator ved Los Angeles Museum of Natural History, identifiserte sju arkeologiske funn av underkjever og tenner etter dholehunder, gjort ved San Josecito grotten i det nordvestre Mexico. Disse funnene ble senere (1971) bekreftet å stamme fra dholehunder av doktor Ronald M. Nowak, verdens kanskje fremste autoritet på canider fra pleistocen. Av ukjente grunner ble imidlertid ikke funnene, som beviser at dholen en gang må ha hatt en betydelig utbredelse på den nordlige halvkule, publisert før i 2009.
I dag er den kun sparsomt og fragmentert utbredt fra Altaj-fjellene i Mandsjuria i øst til India i vest, nord til Kashmir og Sibir og sør til Malayahalvøya. Dette inkluderer også mindre populasjoner i land som Russland, Mongolia, Kasakhstan, Kirgisistan og Tadsjikistan. Bestanden er mange steder svært fragmentert og det hersker stor usikkerhet for de rosa områdene på kartet. Trolig er den alt utryddet flere steder. IUCN SSC Canid Specialist Group anslo i 2011 at det nå finnes omkring 2 500 ville dholehunder tilbake.
Habitat
Det vitenskapelige navnet indikerer at dette rovdyret ofte er å finne i kupert fjellterreng, men den finnes også i andre habitater. I jungel finner man den både i fuktig tropisk, subtropisk og temperert regnskog og krattskog som har åpne gressletter innimellom og nærhet til vann, i høyder opp mot 2 100 moh. Den trives også på skogbevokste alpine stepper med nærhet til vann, i høyder helt opp mot 3 000 moh. Den er utbredt over store deler av India og, i en viss grad, på øyene Java og Sumatra. Dessverre minsker stadig leveområdene der den trives. I dag tror man derfor at denne villhunden er best representert i de sentrale og sydlige områdene av India, og kanskje i Myanmar. Leveområdene i Indokina er trolig svært fragmenterte spesielt i Thailand og Vietnam.
Dholhunden er ofte å se i tilknytning til stier, veier og åpne elvebredder, ofte hvilende på et sted med god oversikt i terrenget. Man finner den aldri i ørken og bare sjelden på åpne stepper.
Flokkatferd
Den asiatiske villhunden er et utpreget sosialt dyr, som primært jakter i flokk. Flokktilhørigheten regnes som sterkere enn hos ulven, men dholehunden er typisk mindre territorial. Flokken ledes av et dominant alfapar, som er monogame. Hannene har et hierarkisk system, men man vet ikke om også tispene har det. Vanligvis består flokkene av 5-12 individer (i snitt 8-10), men flokker på opp mot 40 dyr har blitt registrert. Større flokker dannes helst i paringstiden og er midlertidige. Den typiske flokken består av alfaparet og deres ikke-reproduserende avkom over en periode på noen (2–3) år.
Det har blitt spekulert i om dholeflokken er et resultat av at dette hundedyret gjerne lever i nær tilknytning til flere store kattedyr, som tiger, leopard og snøleopard. Det finnes en rekke eksempler på konfrontasjoner mellom dhole og store kattedyr. Som oftest ser det ut til at dholeflokken går seirende ut, selv om det bare sjelden blir skader. Det finnes imidlertid bevis for at dholeflokker har jaget og drept både tigre og leoparder, enten for å forsvare et nedlagt bytte, eller for å stjele et som har blitt nedlagt av kattene. I møte med leopard virker dessuten dholene å være mer aggressive enn ellers. Leoparden kan jages uten god grunn kan det se ut som. Det kan ha sammenheng med at de konkurrerer om det samme byttet.
Kommunikasjon
Dholen skiller seg fra andre hunder gjennom sin måte å kommunisere på. Den kan ikke bjeffe, men den kommuniserer med et bredt spekter av lyder, som kan minne om alt fra fuglekvitter og skrik til kattemjauing og klukking som en hønsefugl. Den plystrelignende måten å kommunisere på har også gitt den tilnavnet «plystrende jeger» og «plystrehund». Spektografiske analyser viser stor variasjon i plystrelydene hundene bruker. Et spesielt to-tonet plystrelignende kall samler for eksempel flokken effektivt.
I tillegg til utvalget av lyder bruker villhunden kroppsspråk og duftmarkeringer for å kommunisere med sine artsfrender, blant annet for å markere reviret. Ded smidige dholen kan urinmarkere mens den står på to ben – frambena.
Jaktatferd
Dholehunden jakter først og fremst på små og middels store hjortedyr, men tar også større bytte. Dyrene jakter helst i grålysningen og skumringen. Før jakten tar til stimuleres dyra i flokken gjennom aggressiv lek og lekejakt på hverandre. Byttet søkes opp ved hjelp av luktesansen og hørselen, mens øyne og hørsel brukes mest aktivt når byttet først angripes. Større byttedyr angripes bakfra og selve jakten varer sjelden særlig lenge. Jaktmønsteret minner mye om den afrikanske villhundens måte å jakte på, men denne villhunden knytter ofte jakten opp mot en avslutning i vann.
Dholen er en svært dyktig svømmer som ofte vil forsøke å presse større byttedyr ut på dypt vann, der den tretter det ut til dyret drukner eller kan avlives. Ofte skjer også det avsluttende angrepet i vannkanten, når byttet er utslitt og forsøker å nå fast grunn. Et særtrekk hos dholehunder er at hundene angriper øyene på store byttedyr som er jaget ut på dypt vann, slik at det ikke kan orientere seg.
Ulikt afrikansk villhund vil dholen forsøke å forsvare byttet mot andre rovpattedyr. Det er kjent at den kan ta opp kampen om et bytte med en tiger. Tilsvarende konfrontasjoner mellom dholehunder og andre store kattedyr, som leopard (Panthera pardus) og snøleopard (Panthera uncia), er også både kjent og dokumentert. Når dholehunder jakter alene eller parvis, jakter de helst på småvilt, eksempelvis hare o.l.
Dholehunden er ofte menneskesky, spesielt når den jakter. Forskerne tror at dette kan ha sammenheng med at mennesker gjennom alle tider har fulgt etter flokkene på jakt og ofte stjålet byttet fra de. Dette er fortsatt vanlig blant kurumbastammene i Niligiris (Sør-India) og noen mon khmer stammefolk i Laos. Når dholehunden oppdager at det er mennesker i nærheten vil den, klok av skade, alltid avbryte jakten. Forskere har observert at selv flokker som alt har nedlagt et bytte umiddelbart forlater det om de oppdager mennesker i nærheten.
Dholens territorium varierer fra 23 til 83 km². Det er kjent at flere mindre flokker kan slå seg sammen og danne en stor flokk (på opp mot 40 dyr) i paringstiden. Det er også kjent at denne villhunden kan hoppe over et 230 cm høyt hinder uten større problem. Den er således svært spenstig.
Ernæring
Dholehunden jakter helst virveldyr, med preferanse for middels store og store hovdyr. En indisk studie viser at primærbyttet er hovdyr som veier 31-175 kg. I perioder med svært dårlig mattilgang har det blitt registrert at dholehunder spiser kadaver, men bare i ytterste fall. Den spiser også i noen grad virvelløse dyr og plantemateriale, på linje med andre canider. Man er imidlertid usikker på om gress og lignende, som er funnet i avføringen, har noen annen verdi enn å være regulerende for fordøyelsen.
Reproduksjon
Paringstiden varierer med lokasjonen (september-april). Normalt er det bare alfaparet formerer seg, men tispa tillater ofte at andre hanner bestiger henne. Alfaen vil imidlertid ikke tillate dem å penetrere henne. Forskerne tror derfor at dette litt særegne ritualet kan ha utviklet seg for å styrke den sosiale strukturen innad i flokken.
Tispa går drektig i ca. 60-63 dager og valpene fødes i et hi, vanligvis plassert i nærheten av vann (elv) eller i bergsprekker o.l. Vanligvis fødes 1-12 valper (6-9 regnes som normalt), som tispa ammer i ca. 6-9 uker. Ved fødselen veier de omkring 200-350 gram. Vekten dobles i løpet av 10 dager. De starter med fast føde fra de er ca. 3 uker gamle.
Andre tisper i flokken tar aktiv del i hvalpestellet. Det er også observert at hanner som står lavere på rangstigen kan fungere som barnevakt for avkommet mens resten av flokker er ute på jakt. Dholehunden har evnen til å spise mye mat på en gang (opp mot ca. 3 kg kjøtt), i likhet med afrikansk villhund. Den kan også gulpe opp mat når det trengs, eksempelvis til valper som er for små til å være med under jakten. Når valpene blir litt større (ca. 3 måneder gamle) vil de være med flokken når den jakter, men ikke delta i selve jakten. Når byttet er nedlagt, blir valpene hentet, og de får alltid spise før de voksne. Fra de er ca. 8 måneder gamle regnes flokken som fullt mobil igjen. Avkommet regnes som voksne i 12-15 måneders alderen.
Fra fangenskap er det kjent at dholetisper kan reprodusere fra de er ca. to år gamle, men i vill tilstand starter slik reproduksjon først i treårsalderen. Levetiden er ca. ti år i vill tilstand og opp mot seksten år i fangenskap.
Klassifisering
Asiatisk villhund er eneste nålevende art i slekten Cuon, der det er funnet bevis for flere arter, for eksempel de nå utdødde artene Cuon stehlini og Cuon priscus. Disse var fysisk større enn dholen.
Man trodde lenge at artens nærmeste nålevende slektninger var afrikansk villhund (Lycaon pictus) og søramerikansk bushhund (Speothos venaticus), basert på Simpsons anatomiske sammenligninger fra 1945. Spesielt på grunn av den reduserte betydningen molarene etter rovtennene har. Mange forskere har imidlertid stilt spørsmål ved en slik klassifisering.
Genomet til den asiatiske villhunden ble fullstendig kartlagt i 2010. Det består av 16672 basepar og er kortest blant canidene.
Fylogeni
Moderne forskning har fastslått at dholen er nærmere beslektet med artene i hundeslekten (Canis), og da spesielt sjakalene, enn med andre hundedyr. Også fjellrev er en nærmere slektning enn de to nevnte artene, samt den nå utdødde falklandsulven. Dette ble blant annet bekreftet gjennom analyser av sekvenser fra mtDNA (Wayne m.fl., 1997).
Inndelingen under følger Rutkowski et al. (2015). Det er igangsatt studier som forhåpentlig vil avdekke om stripsjakal (C. adustus) og svartryggsjakal (C. mesomelas) bør innlemmes i en selvstendig slekt.
Underarter
Inndelingen i underarter og/eller varianter er omdiskutert. Man må derfor regne med endringer på listen nedenfor, som i hovedsak er grunnlagt på morfologiske forskjeller i pelsens lengde, tykkelse og utfarging. Den engelske biologen St. George Jackson Mivart (1827–1900) skjelnet Cuon som to separate arter i 1890; C. alpinus og C. javanicus. Ellerman og Morrison-Scott anerkjente ni underarter i 1966. De elleve som listes nedenfor er i henhold til Ginsberg og MacDonald i 1990.
Annet
Dholehunden står oppført på CITES Appendix II og regnes som en sterkt truet (EN) art av IUCN. I vill tilstand er den først og fremst å finne i reservatområder. Totalbestanden, som har en nedadgående trend, har av forskere (IUCN) blitt estimert til færre enn 2 500 voksne, viltlevende dyr. Truslene består i første rekke av fragmentering gjennom tap av habitat og mindre tilgang på byttedyr, men arten er også utsatt for smitte fra andre hundedyr - spesielt tamhunder som ferdes fritt.
Palazzo Farnese (Roma)
Palazzo Farnese er et prominent renessansepalass i Roma, som i dag huser den franske ambassaden i Italia. Palasset ligger i bydelen Regola, nær Tiberen på venstre bredd.
Tomta og området rundt ble oppkjøpt av den mektige Farnese-slekta omkring 1510. Ettersom området på den tiden ikke var bebygd, var det mulig å regulere området slik at selve palasset, torget (Piazza Farnese) og gatenettet kom til å danne en helhet.
Anlegget ble påbegynt i 1514 med Antonio Sangallo d.y. som arkitekt og kardinal Alessandro Farnese som byggherre. Da Alessandro Farnese i 1534 ble valgt til pave (Paul III), engasjerte han Michelangelo til å bygge ut anlegget videre. Michelangelo anvendte strenge geometriske prinsipper – framfor alt det gylne snitt – for å få et anlegg med harmoniske proporsjoner. Fasadehøyden på palasset forholder seg til bredden på torget som 2:3 (32:48 m). Det samme forholdet er det mellom lengde og bredde på torget. Det sies at Michelangelo lot oppføre en trekulisse i full størrelse på stedet for å prøve ut virkningen.
Fontenene på plassen er bygd opp rundt hvert sitt antikke badekar, hentet fra Caracallas termer. Fontenene ble anbrakt i 1593 og forsynt med vann i 1626. Da den nykonverterte svenske Dronning Christina i 1656 trengte et sted å bo på sin første tur til Roma, fikk hun bo på Palazzo Farnese. Farnese var rett over veien i forhold til en kirke dedikert den svenske helgenen Birgitta av Vadstena.
Palasset ble erhvervet av den franske stat i 1911 og gjort til Frankrikes ambassade; det er derfor stengt for publikum. I 1999 gjennomgikk palasset en utvendig restaurering som gjenskapte bygningens opprinnelige friske farger.
Nie Er
Nie Er (tradisjonell kinesisk: 聶耳, forenklet kinesisk: 聂耳, pinyin: Niè Ěr, egentlig født Nie Shouxin, 聶守信 / 聂守信, Niè Shǒuxīn, tilnavn Ziyi 子義 / 子藝 eller 子义 / 紫艺, Zǐ Yì, født 14. februar 1912 i Kunming i Kina, død 17. juni 1935 i Japan) var en kinesisk komponist.
Han var med på de første årene av Bright Moonlight Song and Dance Troupes virke. Men han er mest kjent for å ha komponert melodien til det som lenge etter skulle bli Folkerepublikken Kinas nasjonalsang, De frivilliges marsj. Den er den mest kjente av hans 37 musikalske verker. Nie Er samarbeidet ofte med lyrikeren Tian Han, som blant annet skrev teksten til De frivilliges marsj. I ukeblader i Shanghai kalte han seg gjerne med det engelske George Njal.
Alle Nie Ers verker ble til i de to siste årene av hans liv. Før dette var han mest kjent som fiolinist.
Nie Er ble medlem av Det kinesiske kommunistparti i 1933.
Han døde i en drukningsulykke i Japan, bare 23 år gammel. Det oppstod antagelser om at han ble myrdet av politiske grunner, men det synes etter omstendighetene ikke særlig sannsynlig.
Ullensvang (andre betydninger)
Ullensvang har flere betydninger:
Vietnamesisk dong
Vietnamesisk dong er den offisielle valutaen i Vietnam. Valutaen ble offisiell den 3. mai 1978. En viatnamesisk dong er verdt ca 0,00041 norske kroner (19. november 2022). Lokalt skrives det đồng Việt Nam, og symbolet som brukes er ₫. Mynter man opererer med er 200₫, 500₫, 1000₫, 2000₫, 5000₫, og sedler er 100₫, 200₫, 500₫, 1000₫, 2000₫, 5000₫, NaN, 20,000₫, 50,000₫, 100,000₫, 200,000₫, 500,000₫
Djura
Djura er et tettsted i Leksand kommune i Dalarnas län i landskapet Dalarna i Sverige. I 2010 hadde tettstedet 364 innbyggere.
Aleppo syrisk-ortodokse erkebispedømme
Aleppo erkebispedømme er et av fire bispedømmer som den syrisk-ortodokse kirke har i Syria og utgjør samtidig et av de ni kristne bispedømmer med sete i Aleppo.
Erkebispedømmet i Aleppo har en historie som strekker seg tilbake til senantikken, men har vokst kraftig i løpet av 1900-tallet fordi mange syrisk-ortodokse som flyktet fra det tyrkiske folkemordet på armenske og syriske kristne, slo seg ned i Aleppo. Blant disse var den syrisk-ortodokse menigheten fra det gamle kristne kultursenteret Edessa (dagens Şanlıurfa), som rundt 1900 hadde talt 5000 medlemmer (eller 7 % av byens befolkning).
Evelyne Hall
Evelyne Ruth Hall senere Adams (født 10. september 1909 Minneapolis, død 20. april 1993) var en amerikansk friidrettsutøver som deltok i de olympiske leker 1932 i Los Angeles og 1936 i Berlin.
Hall vant en olympisk sølvmedalje i friidrett under Sommer-OL 1932 i Los Angeles. Hun kom på andreplass på 80 meter hekk bak sin landsmann Mildred Didrikson.
Dokkehus
Dokkehus er et leketøyshus brukt til lek med dokker. Vanligvis er en eller to av veggene til å ta av, eller ikke til stede, slik at man under leken kan styre og stelle inne i rommene. Huset er nedskalert fra et vanlig bolighus, og inneholder de fleste boligrom i en skala tilpasset dokkestørrelsen. De mest avanserte har til og med toalett og bad, (men sjelden innlagt vann).
Til dokkehuset kunne skaffes møbler og husgeråd i samme skala, slik at en dokkefamilie kunne leve like fint som herskapet som eide det. Etterhvert som dokker ble utbredt blant også almuens barn, bredte skikken med dokkehus seg, selv om de fleste småjenter måtte nøye seg med en seng og kanskje litt kopper og kar.
Slike dokkehus var opprinnelig et fenomen som bare ble eid av barn med velstående foreldre. Noen av disse er i dag høyt verdsatt både som museale ting og blant samlere.
Røstetunnelen
Røstetunnelen er en veitunnel på riksvei 4 som har felles trasé med europavei 16 i Lunner kommune i Viken. Tunnelen går gjennom Olsknappen i Grua. Tunnelen er 1,097 meter lang og ble sammen med Gruatunnelen åpnet i 1992.
Isadore M. Singer
Isadore Singer (født 3. mai 1924 i Detroit i USA, død 11. februar 2021 ) var en amerikansk matematiker.
Evje kirke
Evje kirke (Evje kyrkje) er en langkirke fra 1891 i Evje og Hornnes kommune, Agder fylke. Den avløste en kirke som var oppført av Anders Thorsen Syrtveit bare knapt seksti år tidligere. Den forrige kirken ble oppført i tømmer i 1833, den hadde korsform med plass til 550.
Byggverket er i tre og har 450 plasser.
Adkomst til stedet, som er et velkjent turistmål, er via Fv306 og Fv312/Rv9. Prestegården ligger like ved kirken.
Per Kvibergs gate (Oslo)
Per Kvibergs gate (27-31, 2-30) ligger på Torshov i Oslo, og går fra Torshovgata i sør til Åsengata i nord.
Tilstøtende gater er Hegermanns gate, Krebs' gate og Agathe Grøndahls gate.
Gata var tidligere en del av Christies gate, til den i 1976 ble oppkalt etter tidligere overlærer ved Lilleborg skole, Per Kviberg.
Häradsbygden
Häradsbygden er et tettsted i Leksand kommune i Dalarnas län i landskapet Dalarna i Sverige. I 2010 hadde tettstedet 643 innbyggere.
Tällberg
Tällberg er et tettsted i Leksand kommune i Dalarnas län i landskapet Dalarna i Sverige. I 2010 hadde tettstedet 606 innbyggere.
Brevdue
Brevdue nedstammer fra klippedue (Columba livia) og er opprinnelsen til tamdua og mer enn 400 dueraser på verdensbasis, hvorav de fleste avles for sitt eksteriør og sine egenskaper som utstillingsduer på dueutstillinger. Brevduer ble imidlertid opprinnelig avlet for sine egenskaper som budbringere.
Brevdua har som følge av selektiv avl for konkurranseflygning utviklet en ekstrem orienteringsevne og utholdenhet, som også inkluderer en sterk drift til alltid å vende tilbake til sin make og redeplass. Konkurranseduene likner bydua, som opprinnelig er en forvillet etterkommer av rømte brevduer, men konkurranseduene har utviklet kraftigere brystmuskulatur og er mer utholdende og hurtigere. De veier typisk opp mot cirka 400 g. Brevduer ble framavlet i gruvedistriktene i Belgia og Nederland for mer enn 100 år siden, ved å krysse forskjellige raseduer. Disse ble en yndet hobby blant arbeiderklassen, som ikke hadde råd til å holde veddeløpshester eller veddeløpshunder. Siden har sporten bredd seg utover hele verden, og har mange millioner tilhengere.
Brevduer holdes i dueslag (små hus) i hagen eller på en egnet tomt. De slippes ut hver dag og flyr da gjerne opp til noen timer før de lokkes hjem og gis fôr. Duene får en fôrblanding bestående av mais, kornsorter og belgfrukter. Dessuten gis de kalk og gjerne vitaminer. Brevduer er monogame og legger to egg med to dagers mellomrom. Eggene ruger de på i 18 dager, og ungene mates med oppgulp av begge foreldrene. Ungene er flygedyktige når de er 3–4 uker gamle.
Fysikk
Brevduen har gjennom historien blitt benyttet som viktige budbringere. De kan bære med seg beskjeder, på lett papir eller lignende, over lange avstander i en spesialbeholder som enten er festet til brevduens ben eller bæres i en sele som en liten «ryggsekk». I dag brukes imidlertid brevduer helst til kappflyvning. De kan tilbakelegge strekninger på 1 200 km eller mer, med en gjennomsnittshastighet på mellom 60–80 km/t, alt etter værforholdene. Ved gunstige værforhold er det målt hastigheter på opp mot 120 km/t.
Orienteringsevnen
Brevduens overlegne orienteringsevne har lenge fascinert og forundret mennesket. Mange teorier har blitt framlagt, og mange forsøk har blitt utført, men ennå er det et av naturens uløste mysterier hvordan en brevdue finner vei. Amerikanske forskere fra Nord-Carolina mener å ha funnet små magnetiske partikler i brevduens nebb, og har fremsatt en teori om at brevduen så å si er et flygende kompass.
De avviser til gjengjeld teorien om at brevduen skulle gjøre bruk av luktesansen sin, som andre har foreslått. Forskere har også lokalisert små korn av det magnetiske mineralet magnetitt i hjernen hos brevduer. Det er utbredt enighet om at også brevduens synssans spiller en rolle, så den blant annet kan orientere seg ved hjelp av solens posisjon på himmelen.
Nevroner
Nevroner, eller nerveceller, er en anatomisk-histologisk betegnelse på celler i nervesystemet. Nervecellers hovedoppgave er å omdanne elektriske og kjemiske påtrykk til et signal som kan sendes videre for ytterligere bearbeiding. Hos virveldyr finner man nevroner både i sentralnervesystemet (hjerne og ryggmarg) og i det perifere nervesystemet (forhorns-ganglia).
Brevdue
Orienteringsevnen
I England har professor Tim Guilford ved University of Oxford sammen med en gruppe dyreatferdspsykologer framlagt en teori om at brevduen blant annet følger det menneskeskapte veinettet og jernbanespor når den flyr. Over en periode på 10 år påmonterte man små GPS-sporingsapparater på ryggen til et antall brevduer, for så å slippe dem på avstander mellom 15 og 30 kilometer fra dueslaget.
Nevroner
Nervecellen har en cellekropp som inneholder cellekjernen, dendritter som tar imot elektriske og kjemiske signaler og aggregerer dem, akson-hillock som omdanner det aggregerte signalet til en elektrisk puls, et akson hvor det elektriske signalet blir sendt videre, som eventuelt kan dele seg i flere (opptil hundrevis) av grener som hver ender i en akson-terminal.
Brevdue
Orienteringsevnen
Man kunne så elektronisk med stor nøyaktighet følge den enkelte brevdues rute, og oppdaget at brevduene ved de første gjennomflygninger av en rute tilsynelatende benytter sin magnetiske sans og velger luftlinjen, men ved gjentatte flygninger på den samme ruten setter brevduen tilsynelatende sitt medfødte instinkt til side, og begynner i stedet å følge veinettet og andre landemerker. Man har observert brevduer som flyr rundt over en rundkjøring, for deretter å «svinge av» ved den riktige avkjørselen.
Nevroner
Nervecellenes aksoner blir isolert av gliaceller som danner myelin. Myelinet ligger rundt aksonet og senker den elektriske koplingen til omgivelsene, dermed vil de elektriske impulsene gå fortere. Med myelin kan nerveimpulsen bevege seg i opptil 120 m/s, mens den uten myelin kun kan oppnå en hastighet på 2 m/s. Når aksonet er isolert av myelin vil signalet gå raskt, men det vil også tape seg inntil det dør ut. For å forsterke signalet blir myelinet regelmessig brutt opp i ranvierske innsnevringer.
Aksonet kan være over 1 meter langt. Slike aksoner finnes i ryggraden sammen med andre nerveceller, og i utløpere ut i resten av kroppen. Aksoner kan buntes sammen til en nervestreng i det perifere nervesystem. I det sentrale nervesystem omtales slike bunter som en trakt.
Brevdue
Orienteringsevnen
Om brevduene orienterer seg etter kompassteorien, landkartteorien eller noe helt tredje, er stadig tema for diskusjoner og teorier - både blant oppdrettere og forskere.
Nevroner
Når nervecellen mottar signaler fra en annen nervecelle sender den de videre gjennom aksonene. Aksonene er ikke i direkte kontakt med dendrittene, men er adskilt fra hverandre ved et smalt mellomrom kalt synaptisk spalte på 200 nm. I enden av aksonet ligger det vesikler med transmitterstoffer. Når de elektriske impulsene kommer til enden av aksonet, slippes transmitterstoffene ut i den synaptiske spalten. Der tas de imot av mottakere på den andre siden av spalten. Mottakerne tilhører enten dendritter på en annen nervecelle eller en muskelcelle. Nervecellen vil sende signalet videre, mens muskelcellen vil gjøre det signalet ber den om.
Brevdue
Brevduen i historien
At kjennskapet og tilliten til brevduens gode orienteringevne ikke er av nyere dato bekrefter blant annet beretningen om Noa og hans ark i Det gamle testamente. Det var en brevdue som vendte tilbake til arken med en olivenkvist i nebbet, og på den måten forkynte den for Noa at syndfloden var over og en ny tid skulle begynne. Siden har duen med kvisten blitt et globalt fredssymbol.
Brevduen har fløyet med meddelelser for mennesket i mange tusen år. Fra oldtidens Lilleasia har man vitnesbyrd om at brevduen ble benyttet som budbringer i både fredstid og krigstid. Inskripsjoner i Egypt forteller at brevduen ble holdt som husdyr og bruksdyr for 5 000 år siden. Skip som ankom egyptiske havner hadde brevduer med som kunne melde tilbake om viktige gjesters ankomst. I det egyptiske rike var det en organisert sivil luftpost med brevduer. Spredt ut over riket var det anbrakt 49 duetårn, så brevduene kunne fly stafett med beskjeder tvers gjennom landet. Tårnene var anbrakt så den enkelte brevdue ikke behøvde å tilbakelegge lengre luftstrekninger enn ca. 150 kilometer.
Nevroner
Litt omtrentlig kan en si at virveldyr har to typer nerveceller; motoriske og sensoriske. I de høyere delene av det sentrale nervesystem er det ikke en like klar distinksjon mellom deres funksjon, og det er vist gjennom forsøk at funksjoner kan flyttes mellom hjernesentre.
Brevdue
Den olympiske brevdue
Fra Egypt spredte bruken av brevduer seg til Syria og Persia, hvor brevduene fløy med beskjeder om statssaker og med korrespondanse mellom Sultanen og hans embedsmenn, og ble en medvirkende årsak til at man kunne holde sammen de store rikene. Kong Sargon av Akkad lot alle sine kurérer ha en brevdue med. I tilfelle problemer, hvor kurerene kunne bli tatt til fange, skulle de sette brevduen fri. Dens hjemkomst var en beskjed til kongen om at han skulle sende en ny kurér avsted. Også fra Kina har man vitnesbyrd om bruken av brevduer som budbringere.
Nevroner
De sensoriske nervecellene (afferente nerveceller) svarer på stimulering som kommer utenfra, for eksempel varme, smerte, farge og lukt. Vi har store mengder sensoriske nerveceller i sansene våre; i øynene, på huden, i nesen, i munnen osv. De sensoriske nervecellene sender et hemmende eller fremmende signal inn til sentralnervesystemet. I ryggmargen sitter det også sensoriske nerveutløpere, som har kontakt med bakre del av ryggmargen. Her sitter det sensoriske bakhornceller.
Brevdue
Den olympiske brevdue
Fra det 6. århundre f.Kr. har man kjennskap til bruken av brevduer i antikkens Hellas som det første sted i Europa. Ved de antikke olympiske leker var det brevduer som fløy resultatene fra konkurransene ut til omverdenen, og fra samme tid forteller den greske dikteren Anakreon at kongen sendte kjærlighetsbrev til sin elskede med brevduer.
Nevroner
De motoriske nervecellene sitter på forsiden av ryggmargen, derav navnet motorisk forhorncelle (motonevron). De motoriske nervecellene virker på en måte motsatt av de sensoriske. I stedet for å ta i mot signal, sender de ut et signal. Dette som oftest ifølge av et sensorisk nervesignal som har kommet inn først.
Brevdue
Den olympiske brevdue
Den romerske historikeren Plinius den eldre forteller at hærføreren Decimus Junius Brutus under beleiringen av Modena i 43 f.Kr. holdt konsulene i Rom underrettet om slagets gang ved hjelp av brevduer. Plinius den yngre skriver i et brev til sin onkel at «Folk er gale etter duer her, de betaler opp til to gullstykker for et par». Det største av datidens romerske duehold, Columbari, skulle etter sigende ha huset ikke mindre enn 2 500 par duer som ble passet og trenet av spesielt utdannede slaver.
VM i friidrett innendørs 2001
VM i friidrett innendørs 2001 ble arrangert i Lisboa i Portugal mellom 9. og 11. mars.
60 m
Dato: 11. mars <br style="clear:left;" />
200 m
Dato: 10. mar <br style="clear:left;" />
Brevdue
Med på korstogene
Senere, i 732, ble meldingen om den franske feltherren Karl Martells seier i slaget ved Poitiers sendt ut med en brevdue. Beskjeden, som var skrevet på et sammenrullet stykke papyrus, lød: «Sarasenerne er beseiret». Bruken av brevduer ble likevel ikke umiddelbart et europeisk anliggende. Derimot har man ved arkeologiske utgravninger funnet steintavler med reglementer og anvisninger som forteller hvordan bruken av brevduer var satt i system som posttjeneste mellom Bagdad og byene i Syria på 1100-tallet.
VM i friidrett innendørs 2001
400 m
Dato: 11. mars <br style="clear:left;" />
Brevdue
Med på korstogene
Det var først med korstogene, vesteuropeerne igjen for alvor gjorde bruk av brevduer i krigstjeneste. Richard Løvehjertes korsfarere fanget en brevdue som bar en meddelelse om at muslimske styrker var på vei for å bryte de kristnes beleiring av Ptolemais. Korsfarerne forfalsket meldingen så den i stedet fortalte at de muslimske styrkene ikke ville kunne hjelpe de beleirede, og lot brevduen fly videre til Ptolemais med den. Byen overga seg derfor til Richard Løvehjertes menn, som dermed kunne innta og befeste den. Da den muslimske hæren endelig kom Ptolemais til unnsetning, hadde de ingenting å stille opp med. Byen var under korsfarernes kontroll.
VM i friidrett innendørs 2001
800 m
Dato: 11. mars <br style="clear:left;" />
Brevdue
Med på korstogene
Det var også brevduer som i 1249 kunne melde om den franske kong Ludvig IXs landgang ved Damietta i Egypt, da han deltok i det sjuende korstog, og det var også en brevdue som brakte nyheten om hans nederlag ved Mansura i april 1250.
Brevduen i Europa
I deler av Europa var det lenge kun forbeholdt de adelige og de geistlige å holde brevduer, og fra kilder vet man at det ble gjort stor bruk av denne form for kommunikasjon. Først etter den franske revolusjon i 1789 ble det tillatt for den menige mann å holde duer.
VM i friidrett innendørs 2001
1500 m
Dato: 10. mars <br style="clear:left;" />
Brevdue
Brevduen i Europa
Også privatøkonomisk har brevduen hatt stor innflytelse. En av napoleontidens største private formuer ble grunnlagt på den engelske børsen ved hjelp av brevduer. Den engelske bankmannen Nathan Mayer Rothschild bygde opp en brevduetjeneste i Europa som kunne holde ham orientert om nyheter som hadde verdi for bankverdenen. Med brevduene fikk han beskjed om Napoleons nederlag ved Waterloo tre dager før nyheten nådde den engelske regjeringen.
Det har blitt påstaått at Nathan Mayer Rothschild så spredte ryktet om at England hadde tapt slaget ved Waterloo og at dette ryktet medførte at kursene på engelske statspapirer styrtet. Rothschild skulle så ha kjøpt opp alt han kunne komme over. Da nyheten om Napoleons nederlag endelig nådde London, og kursene igjen steg, satt Rothschild igjen med en enorm fortjeneste. Dette har imidlertid vist seg å ikke være sant.
VM i friidrett innendørs 2001
60 m hekk
Dato: 9. mars <br style="clear:left;" />
4 x 400 m stafett
Dato: 11. mars <br style="clear:left;" />
Micky Moody
Michael Joseph «Micky» Moody (født 30. august 1950 i Middlesbrough) er en engelsk gitarist, mest kjent som medlem av hard rock-bandet Whitesnake fra 1978 til 1984. Han ble først kjent tidlig på 1970-tallet som medlem av bandene Juicy Lucy og Snafu som hadde moderat suksess i England. Sammen med tidligere kollegaer i Whitesnake, Bernie Marsden og Neil Murray, har han på 1990- og 2000-tallet spilt i Whitesnake-coverbandene The Snakes, The Company of Snakes og M3. Moody er en ofte benyttet studiomusiker, og har også samarbeidet med en rekke kjente artister innen hard rock og blues, som blant annet Graham Bonnet, Gerry Rafferty, David Coverdale og Peter Green.