cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Corrientes
Corrientes er delstatshovedstad i provinsen Provincia de Corrientes som ligger nordøst i Argentina.
Birjutsj
Bosetningen ble grunnlagt som Birjutsj i 1705. På begynnelsen av 1900-tallet var byen kjent som et handelssenter. I 1919 ble navnet endret til Budjonnij (russisk: Будённый), til ære for Semjon Budjonnij. I 1958 ble den en landsby under navnet Krasnogvardejskoje (russisk: Красногвардейское – oversatt: Den røde garde). I 1975 fikk den status som bymessig bosetning, og i 2005 fikk den bystatus under sitt historiske navn Birjutsj.
Byens næringsliv omfatter næringsmiddelindustri, et teglverk og trykkerier.
Demografi
Befolkningsutvikling: ! År || Folketall || Kilde
Pavussu
Pavussu er en kommune i delstaten Piauí i nordøstregionen av Brasil.
Fuxi
Fuxi (kinesisk: 伏羲; pinyin: Fúxī, Wade-Giles: Fu Hsi, også kjent som 庖犧, pinyin: Páoxī, Wade-Giles: Pao-hsi, også kalt Tai Hao 太昊 og Mi Xi 宓羲 )) er en skikkelse i kinesisk mytologi. Ifølge noen versjoner av de tidlige kinesiske nasjonale tilblivelseslegender var blant de første opphøyede og gudelike herskere (keisere) av det gamle Kina. Han er en kulturhelt som skal ha oppfunnet skrivekunst, jakt og fiske sammen med Nu Wa, som var både hans søster og kone.
Barne-, ungdoms- og familiedirektoratet
Barne-, ungdoms- og familiedirektoratet (Bufdir) er et norsk, statlig direktorat underlagt Barne- og familiedepartementet, med hovedkontor i Oslo. Direktoratet er det øverste organet i Barne-, ungdoms- og familieetaten (Bufetat), som har ansvaret for det statlige barnevernet og det statlige familievernet.
Bufdir ble etablert i 2004 gjennom en sammenslutning av Statens barnevern og familievern (SBF) og Barne-, ungdoms- og familieforvaltningen (BUFA). Fra og med 2014 er direktoratet nasjonalt fagorgan for hele barnevernet, det vil si både det statlige og det kommunale.
Direktoratets ansvarsområder er innenfor oppvekst, barnevern, familievern, adopsjon, likestilling og ikke-diskriminering og vold og overgrep i nære relasjoner. Bufdir behandler saker knyttet til barnevernloven, adopsjonsloven, barneloven, ekteskapsloven og saker om rettferdsvederlag. Direktoratet er nasjonalt kontor for EU-programmet Erasmus+, og forvalter tilskuddsordninger knyttet til direktoratets fagfelt.
Bufdir driver nettstedet ung.no, som er en spørre- og informasjonstjeneste for barn og ungdom.
Håkon Kahrs Sund
Håkon Kahrs Sund (født 21. juli 1896 i Drammen, død 10. februar 1954 i Moskva) var norsk-sovjetisk NKP-medlem, sentral i Nansenhjelpen på 1920-tallet og medarbeider i Radio Moskvas norske sendinger under den andre verdenskrig.
Han vokste opp i et bedrestilt, borgerlig hjem på vestkanten i Oslo. Der gikk han på Frogner gymnas før han dro til USA og tok noe videreutdanning på en handelsskole i Minneapolis.
Som ung fikk han jobb i Moskva, først for det tyske transportfirmaet Fa. E. Garbell Transport und Spedition, deretter for et dansk firma. Han befant seg derfor i den russiske hovedstaden fra 1916 og i revolusjonsåret 1917. Hans bidrag til verdensbegivenheten var relativt beskjedent, han var vakt for gatekomiteen i huset der han bodde. Opplevelsene i Russland skulle imidlertid knytte ham til landet for resten av livet.
Nansenhjelpen
I 1921-1922 deltok han i den såkalte Nansenhjelpen, en storstilt hjelpeaksjon for den russiske befolkningen, som var rammet av hungersnød på grunn av borgerkrigen. Sund var representant for det norske Røde Kors i arbeidet under Nansen-paraplyen. Han ledet først en av Nansens hjelpeekspedisjoner ved Volga, høsten 1922 en lignende ekspedisjon i Øst-Turkestan. Hans kunnskaper i russisk var viktige i det norske hjelpearbeidet.
Innsatsen i Nansen-hjelpen skulle senere i livet være god å vise til når Sund arbeidet i Sovjetsamfunnet. Dels fordi Sovjet verdsatte hjelpen høyt. Dels fordi det var opportunt for Sovjet-staten å framheve akkurat den norske innsatsen. Det var USA som hadde gjort mest for å begrense sultkatastrofen, men det var enklere å peke på hjelpen fra et lite naboland, enn fra den mektige makta i vest.
Sovjet-borger
I 1921 meldte Sund seg inn i det norske Arbeiderpartiet, der han snart skulle følge de Komintern-lojale inn i Norges Kommunistiske Parti ved den store partisplittelsen i 1923. Fra 1923 var han også knyttet til den sovjetiske handelslegasjonen i Kristiania, ledet av Aleksandra Kollontaj.
Nå var det heller ikke bare partitilhørighet og arbeid som knyttet ham til Sovjet. Under oppholdet ved Volga hadde han truffet russiske Vera Dundina, og i 1923 fikk de en datter sammen. Han fikk familien til Norge, der jentungen Ksenia begynte på Majorstuen skole. Ekteskapet ble imidlertid oppløst. Vera slo seg i lag med en diplomat ved den sovjetiske ambassaden.
I 1933 fikk Sund nok en gang jobb i Sovjet, nå ved Folkekommisariatet for utenlandshandel (Narkomunexjtorg). Denne jobben som statstjenestemann forutsatte imidlertid at han måtte være sovjetisk statsborger, og 37 år gammel fikk han nytt pass.
I 1938 ble han til slutt reddet, eller forvist, da han fikk arbeid som bestyrer for et feriehjem Folkekommisariatet hadde på øya Khortytsia i elva Dnjepr ved byen Zaporozje.
Radio Moskva
Det tyske angrepet på Sovjet sommeren 1941 endret det meste i det russiske samfunnet, også for Sund. I Radio Moskva fikk man brått presserende behov for norsktalende som kunne sikre sendinger til det okkuperte Norge. Statstjenestemannen og feriehjemsbestyreren begynte nå som radiomedarbeider. Flere nordmenn og norsktalende ble på ulikt vis tilknyttet disse radiosendingene, blant andre Jelena Aspås, Leonard Aspås, Solveig Berg, Anna Dalland, Gotfred Hølvold, Hildur Hølvold og Håkon Sneve. I det lille norske miljøet i Moskva Radio var Sunds bakgrunn nokså atypisk. De fleste var norske statsborgere, politikere og fagforeningsfolk på flukt fra de nazistiske okkupantene. Sund var altså sovjetisk statsborger, med bakgrunn fra handelsliv og aner fra norsk vestkant.
Sunds radiovirksomhet varte bare til 1943, da han gikk over i ny jobb i nyhetsbyrået TASS, senere i Forlaget for fremmede språk. I 1942 begynte imidlertid Sunds da nitten år gamle datter i radioen. Hennes radiorøst skulle bli mer kjent enn farens. De norske røttene og årene i norsk barneskole kom til å sikre Ksenia Sund Aleksandrova jobb i Moskva Radio i mer enn 50 år. Med tid og stunder skulle hun også få oppgaven som tolk når statslederne møttes.
Alle endringene ved krigens slutt i 1945 innebar problemer for Sund, som fikk beskjed om at det ikke var brukt for ham på arbeidsplassen lenger. Bedre ble det ikke av at en av hans forbindelser ved handelsavdelingen ble arrestert, mistenkt for spionasje for England. Til slutt fikk imidlertid femtiårige Sund beholde både jobb og inntekt.
I 1949 ble han også far igjen, da han fikk en sønn med Beatric Drakonova. Sund døde fem år senere, da han falt sammen på gaten på vei hjem.
Chris Cronk
Chris Cronk er en amerikansk heavy metal-vokalist i bandet Karion.
Cronk var med å starte bandet Karion i Texas i 1983 sammen med gitarist Art Villareal, bassist Pete Perez, og trommeslager Frank Herreira. Bandet har tidligere annonsert utgivelsen av musikkalbumet Iron Shadows i 2006, et album med ny-miksede demoer fra midten av 80-tallet, men per 2008 er den ennå ikke utgitt.
Cronk var medlem av bandet Jag Panzer i en kort periode i 1985, og i progressiv metal-bandet Fates Warning en kort periode i 1987, mellom John Arch og Ray Alder. Han var ikke med på noe album med noen av disse bandene.
Fatick (region)
Fatick er en av Senegals 14 regioner. Hovedstad i regionen er byen Fatick. Regionen har et areal på 7,930 km² og grenser til Gambia i sør, Kaolack i sørøst, Kaffrine i øst, Diourbel i nord og Thiès i nordvest. I vest grenser den til Atlanterhavet. Ved folketellingen i 2013 hadde regionen 714,392 innbyggere.
Fatick er inndelt i tre tre departementer: Fatick, Foundiougne og Gossas.
Victor Arduini
Victor Arduini (født 31. mars 1963 ) er en amerikansk gitarist og bassist.
Victor var med å starte progressiv metal-bandet Fates Warning i 1985 som gitarist, men sluttet etter to albumutgivelser i 1986. Han ble erstattet av Frank Aresti. Han har også spilt bassgitar i det oppløste bandet Sinis Gally. Han er nå med i coverbandet The Remains som gitarist, sammen med flere av medlemmene fra Sinis Gally.
Philippe Gilbert
Philippe Gilbert (født 5. juli 1982 i Verviers) er en belgisk syklist, som ble profesjonell i Française des Jeux i 2003. Han er kjent som klassiker-spesialist, og hans største meritter er VM-gullet i 2012, seier i fire av de fem klassikermonumentene (Paris–Roubaix i 2019, Flandern rundt i 2017, Liège–Bastogne–Liège i 2011 og Giro di Lombardia i 2009 og 2010), Amstel Gold Race i 2010, 2011, 2014 og 2017, i tillegg til etappeseire i alle tre Grand Tours.
Han la opp etter 2022-sesongen.
Karriere
Gilbert ble profesjonell for Française des Jeux i 2003. Han tok sin første seier da han vant en etappe i Tour de l'Avenir. 2004 startet med etappeseier og seier i ungdomskonkurransen i Tour Down Under. Han deltok i landeveisrittet i OL, og ble nr. 49. Han vant også Paris–Corrèze. I 2005 vant han flere ritt i Frankrike, som Trophée des Grimpeurs, Tour du Haut-Var og Polynormande og dermed også den franske cupen. Han vant også etapper i Firedagers i Dunkerque og Tour Méditerranéen.
I 2006 vant han Omloop Het Volk. I løpet av sesongen vant han også GP de Fourmies og GP de Wallonie i tillegg til etappeseire i Dauphiné Libéré og ENECO Tour.
Gilbert startet 2008-sesongen med å vinne klatrekonkurransen i Tour Down Under, samt to etapper og sammenlagt i Vuelta a Mallorca. Han vant også Omloop Het Volk for andre gang, etter et solobrudd fem mil før mål. Fire dager senere vant han GP Samyn. Han avsluttet året med å vinne Paris–Tours, i et spurtoppgjør med sine tre bruddkamerater, fire sekunder før hovedfeltet.
I 2009 gikk han til Silence-Lotto for å lede det belgiske laget i klassikerne. Han ble nummer tre i Flandern rundt og fire i både Amstel Gold Race og Liège–Bastogne–Liège. Han tok også sin første etappeseier i en Grand Tour da han vant 20. etappe i Giro d’Italia. I Ster Elektrotoer vant han en etappe og sammenlagt. Senere forsvarte han seieren i Paris–Tours. En uke senere vant han Lombardia rundt. Det var fjerde seier på rad i løpet av ti dager etter å ha vunnet Coppa Sabatini, Paris-Tours og Giro del Piemonte. Ved sesongslutt ble han utnevnt til Flandrien of the Year og belgisk Sportman van het jaar.
I april 2010 vant han Amstel Gold Race. Han vant første etappe i Belgia rundt. Gilbert avsluttet 2010-sesongen sterkt. Han vant to etapper i Vuelta a España, og avsluttet, som i 2009, med seier i Giro del Piemonte og Lombardia rundt. Som i 2009 ble han Flandrien of the Year og belgisk Sportman van het jaar.
I 2011 fortsatte han der han der han slapp i 2010. Han vant etapper i Volta ao Algarve, Tirreno–Adriatico i tillegg til Montepaschi Strade Bianche og etappeseier og sammenlagtseieren i Belgia rundt og Ster ZLM Toer. I april tok han fire seire på rad: først Brabantse Pijl, deretter forsvarte han fjorårsseieren på Amstel Gold Race. Tre dager senere vant han La Flèche Wallonne før han vant Liège–Bastogne–Liège og ble den andre rytteren etter Davide Rebellin til å vinne de tre Ardenner-klassikerne i samme år. Sent i juni ble han belgisk mester i landeveisritt. I Tour de France tok han sin første etappeseier da han vant den første etappen. Han mistet den gule trøya til Thor Hushovd etter lagtempoetappen neste dag. En uke etter Touren vant han Clásica de San Sebastián. En drøy uke senere deltok han i Eneco Tour der han tok en etappeseier og andreplass i sammendraget. Dagen etter at Eneco Tour var avsluttet ble han belgisk mester på tempo. Han tok ytterligere to seire (Grand Prix de Wallonie, Grand Prix Cycliste de Québec) før sesongen var slutt, og endte opp på 18 seire totalt. Han tok også sammenlagtseieren i UCI WorldTour 2011.
Neste sesong gikk tyngre, og han tok ikke sin første seier i 2012 før 26. august da han vant 9. etappe i Vuelta a España. Han gjentok bedriften på den 19. etappen. Gilbert ble verdensmester i landeveissykling under VM i landeveissykling, etter at han rykket fra hovedfeltet i den siste bakken, og kunne passere målstreken alene.
Zhuanxu
Zhuanxu (kinesisk: 颛顼, pinyin: Zhuānxū, også kjent som Gaoyang) er en legendarisk skikkelse, en av det gamle Kinas monarker.
Mytene vil at han var barnebarn av Den gule keiser, og at han førte Shi-klanen østover til det som i dag er Shandong. Der ble de knyttet sammen med Dongyiklanen ved mange blandingsekteskap og slik tiltok de i antall og innflytelse. Da han var 20 år skal han ha blitt deres hersker, og hersket i 27 år, frem til sin død.
Han skal ha bidratt til å utvikle en felles kalender og forestått reformer innen astrologi og religion (for å motvirke sjamanisme), gått inn for det patriarkalske (i motsetning til fortidens matriarkalske) system og forbudt ekteskap mellom nære slektninger.
Zhuanxu er ifølge noen versjoner av de gamle legender å regne som en av De tre opphøyede keisere.
Slaget ved Neva
Slaget ved Neva var et slag i de svensk-novgorodske krigene som sto 15. juli 1240 ved munningen av elven Neva i Russland. Slaget var den første av fyrst Aleksander Nevskij av Novgorods militære bragder. Slaget er kun kjent fra russiske kilder.
Pedro II
Pedro II er en kommune i delstaten Piauí i nordøstregionen av Brasil.
Moka
Moka er en distrikt på Mauritius. Den ligger midt på øya og grenser til distriktene Plaines Wilhems, Grand Port, Flacq, Pamplemousses og Port Louis. Moka hadde i 2011 en folkemengde på 82,301.
Rakel Surlien
Rakel Surlien (født 10. februar 1944 i Svelvik) er en norsk jurist og tidligere politiker (Sp). Hun var miljøvernminister i Willoch-regjeringen 1983–1986.
Hun vokste opp på Knem i Svelvik. Surlien tok artium (latinlinjen) i Drammen i 1963 og juridisk embedseksamen med folkerett som spesialfag ved Universitetet i Oslo i 1970 og er også utdannet ved Forsvarets høgskole 1985–1986.
Hun var lagdommer i Eidsivating lagmannsrett 1986–1990, lagmann 1990–1994, departementsråd i Justisdepartementet 1995–1997, justitiarius (sorenskriver) ved Nedre Romerike tingrett 1997–2001, direktør for den uavhengige kommisjonen for oppbyggingen av et sivilt rettsvesen i Bosnia-Hercegovina 2001–2004 og lagdommer i Borgarting lagmannsrett fra 2004.
Surlien var sekretær for Stortingets justiskomité 1979–1983 samt miljøvernminister i Kåre Willochs regjering 1983–1986. Hun var varamedlem av Norsk Kvinnesaksforenings landsstyre 1982–1984.
Steinerskolen på Lillehammer
Steinerskolen på Lillehammer er en steinerskole på Lillehammer.
Jens Byggmark
Jens Byggmark (født 22. august 1985 i Tärnaby) er en svensk tidligere alpinist.
Karriere
Byggmark tok sin første seier i verdenscupen da han vant slalåmrennet under Hahnenkammrennene i Kitzbühel 27. januar 2007. Bare 24 timer senere vant han sitt andre slalåmrenn på samme sted. Fra før hadde han tre seire i Europacupen (sesongen 2005/06). Han fikk ytterligere seks pallplasseringer i verdenscupen på til sammen 127 starter.
Byggmark fikk tre sølvmedaljer i VM: i lagkonkonkurransen i 2007 og 2013 og i slalåm i 2011. Han la opp etter sesongen 2016/17.
Sverige under Sommer-OL 1932
Sverige under Sommer-OL 1932. Sportsutøvere fra Sverige deltok i flere sporter under Sommer-OL 1932 i Los Angeles. Sverige kom på fjerdeplass med ni gull-, fem sølv- og ni bronsemedaljer.
Tilburg
Tilburg er en kommune og by i Nederland i den sørlige provinsen Noord-Brabant. Tilburg kommune inkluderer også landsbyene Berkel-Enschot og Udenhout. Det er den sjette største kommunen i landet med litt over 200 000 innbyggere.
Tilburg universitet (tidligere Katholieke Universiteit Brabant) ligger i Tilburg.
Det er tre jernbanestasjoner i kommunen: Tilburg Centraal, Tilburg West og Tilburg Reeshof. Den høyeste bygningen i Tilburg er tårnet Westpoint med en høyde på 141,3 meter.
Historie
Tilburg ble først nevnt i 709 og etter dette hører man ikke mer om Tilburg på et par hundre år. Sent i middelalderen var ikke Tilburg mer enn en samling av små grender. En av disse var Oost-Tilburg, som lå rundt en liten borg eller Motteburcht på en liten ås. Borgen var trolig av tre og ble revet etter noen århundrer. På 1300-tallet fikk Tilburg sammen med Goirle status som landgods og flere adelsherrer styrte over godset. De fikk inntektene sine fra skatter, bøter og renter som landsbyboerne betalte.
På 1400-tallet bygde en av herrene av Tilburg, Jan van Haestrecht, Tilburg borg. I 1858 ble borgen revet for å gi plass til en fabrikk. Borgen er fremdeles avbildet på byvåpenet. I 1803 ble Goirle skilt fra Tilburg og i 1809 fikk Tilburg byrettigheter. Dette året hadde byen cirka 9 000 innbyggere.
De fattige bøndene rundt Tilburg livnærte seg på å selge ull, og begynte etterhvert å veve selv. Etterhvert vokste ullindustrien seg stor og i 1881 hadde Tilburg 145 spinnerier. Ulltekstiler fra Tilburg ble kjent over store områder og etter andre verdenskrig ble Tilburg kjent som ullhovedstaden i Nederland. I 1960-årene gikk det nedover med industrien og i 1980-årene var det bare et par tekstilfabrikker igjen.
Laila Samuelsen
Laila Samuelsen også kjent som Laila Samuels (født 3. juni 1976) er en norsk låtskriver, tekstforfatter og artist.
Liv og virke
Samuelsen er født og oppvokst i Oslo, der hun bodde sammen med sine foreldre og to eldre søstre. Hennes mor var jazz-sangerinne, den ene søsteren spiller saksofon og er dirigent og tre av hennes onkler er komponister/musikere. Hennes besteforeldre på begge sider har spilt piano/gitar/trekkspill.
Hun startet å skrive sanger som 10-åring og sang i forskjellige band fra hun var 13 til hun var 18. Da hun var 18 ble hun hovedvokalist i det norske bandet The Tuesdays. Bandet fikk platekontrakt med Polygram Worldwide og senere med Arista Records New York (Clive Davis). Med låta «It's Up to You» lå de på 55.-plass i 1998 på den amerikanske Billboard Hot 100-lista.
Svømming under VM i svømmesport 2011 – 100 meter ryggsvømming menn
100 meter rygg menn var en svømmeøvelse som ble arrangert under VM i svømming 2011. Både Forsøksheatene og semifinalene fant sted 25. juli og finalen 26. juli.
Rekorder
Før konkurransene var gjeldende verdens- og mesterskapsrekorder som følger:
Ingen ny verdens- eller mesterskapsrekord ble satt under konkurransen.
Forsøksheat
50 svømmere deltok i 7 forsøksheat.
Omsvømming
Da to svømmere hadde samme tid på 16.-plass i forsøksheatet måtte de delta i en omsvømming for å avgjøre hvem som skulle bli den siste deltageren som kvalifiserte seg til semifinalene. Omsvømmingen ble avholdt kl. 11.36 lokal tid.
Semifinaler
Semifinalene ble avholdt kl. 18.10 lokal tid.
Finale
Finale ble avholdt kl. 19.06 lokal tid.
Salazar Smygard
Salazar Slytherin Salazar Slytherin Hogwarts houses Salazar Slytherin Salazar Serpentard Mardekár Malazár Zalazar Zwadderich Salazar Slytherin Салазар Слизерин Hogwarts grundare Hogwarts kurucuları
Dhani Harrison
Dhani Harrison (født 1. august 1978) er Olivia Harrisons og George Harrisons eneste sønn. Han spilte gitar på hyllestkonserten The Concert for George. I april 2006 lanserte han sitt eget band, Thenewno2. Dhani Harrison er også involvert i arbeidet med å utgi farens plater på nytt.
Pedro Laurentino
Pedro Laurentino er en kommune i delstaten Piauí i nordøstregionen av Brasil.
Stig Strand
Stig Strand (født 25. august 1956 i Tärnaby) er en tidligere svensk alpinist. I dag arbeider han blant annet som TV-kommentator.
Strand vokste opp i Tärnaby sammen med en annen skistjerne, Ingemar Stenmark. Han konkurrerte for flere klubber, blant annet Tärna IK Fjällvinden og Groko Alpina SK.
Hans beste sesong i verdenscupen var sesongen 1982/1983, da han tok to seire og fire andreplasser og endte som nummer to i slalåmcupen, på samme poengsum som vinneren Ingemar Stenmark men med færre seire (to mot tre). Han bor nå i Hemavan.
Pamplemousses
Pamplemousses er en distrikt på Mauritius. Den ligger nord på øya og grenser til distriktene Rivière du Rempart, Flacq, Moka og Port Louis.
Pamplemousses hadde i 2011 en folkemengde på 136,268. Distriktet er blant de tettest befolkede på øya. Navnet kommer fra det franske ordet for grapefrukt.
Yu Qian
Yu Qian (kinesisk: 于谦; pinyin: Yu Qian; Wade-Giles: Yu Ch'ien) (født 1398, død 1457) var en kinesisk krigsfører under Ming-dynastiet. Han kom fra Qiantang (dagens Hangzhou, Zhejiang).
Han er best kjent for å ha kjempet for Kina da Zhengtong-keiseren kriget mot den mongolske lederen Esen Tayisi i 1449. I forbindelse med krigen ble Jingtai-keiseren innsatt som hersker over Kina. Etter Zhengtong ble sluppet fri og hans plan for å gjenvinne tronen lyktes, ble Yu ærekrenket som en forræder og henrettet sammen med mange av de høyt rangerte tjenestemenn, men hans rang ble restaurert posthumt. Han regnes av mange å være en kinesisk helt.
Europamesterskapet i roing
Europamesterskapet i roing ble arrangert første gang i 1893 i Ortasjøen i Italia, og arrangeres hvert år. Mesterskapet tok en stor pause fra 1973 til 2007, og har siden reintroduseringen konkurrert i de båtene som det konkurreres i under OL.
Picos
Picos er en kommune i delstaten Piauí i nordøstregionen av Brasil.
M19 Maschinengranatwerfer
M19 Maschinengranatenwerfer (tysk: M19 Maskingranatkaster) var en tysk helautomatisk bombekaster utviklet like før og satt i tjeneste under andre verdenskrig.
M19 ble utviklet rundt midten av 1930-årene, og de første eksemplarene ble produsert rundt 1937. De var utviklet som et hurtigskytende, automatisk alternativ til de ellers manuelle defensive bombekasterne som fantes. Den skulle ha en høy skuddtakt, og kunne drives manuelt i tilfelle strømstans.
M19 var i bruk stort sett langs atlanterhavsvollen, men også for å beskytte større anlegg som ubåtbunkere. En regelbau-bunker var designet for å huse M-19 i panserkuppel: R633.
Design og spesifikasjoner
M19 var plassert i en panserkuppel med 25 cm panserstål i vegger og tak. Panserkuppelen var betegnet 424p1. Denne ble støpt inn i betongbunkere, blant annet bunkeren designet kun for M19: R633. Det fantes også andre panserkupler som passet M19 – disse ble stort sett støpt inn i større anlegg, og ikke i R633-bunkeren.
Bruk
Selve bombekasteren var plassert på en sokkel og plattform inne i kuppelen. Denne kunne heves og senkes 50 cm (i bruk/ikke i bruk) for å komme opp til utskytningshullet øverst i kuppelen. På plattformen var det tre mann: skytter (kommandør og sikter) og to ladere. Den ene laderen tok ferdigladde klips fra en elektrisk heis, førte klipsremsen inn i en kanal hvor prosjektilene ble skutt ut. Klipsen ble automatisk skjøvet videre til neste skudd da ett var skutt ut, og hver klipsremse inneholdt seks skudd. Da den var ferdigskutt, tok laderen på andre siden av våpenet i mot klipsen, og satte den tilbake i samme heis – denne gangen for å bli dradd ned for å bli ladet på nytt.
Nedenfor plattformen, var det et rom hvor det også stod 2-3 mann. Disse satte inn og tok ut klips fra heisen. Bak dem stod andre mannskaper og ladet om klips, og sendte ferdigladde klipsremser frem til heisen.
Skytteren styrte avfyringen ved hjelp av en fotpedal på høyre fot. Med venstre fot låste man plattformen, for å hindre den i å bevege seg fra side til side under rekylen. Med høyre arm opererte skytteren dreiemekanismen, som dreide plattformen rundt, mens han med venstre hånd styrte elevasjonen.
Ammunisjonsheisen, plattformen og avfyringsmekanismen ble primært drevet elektrisk. Skuddtakten kunne elektrisk stilles inn på 40, 60, 80 eller 120 skudd i minuttet. Ved 120 skudd i minuttet ville mekanismene utsettes for enorme påkjenninger, og slik skuddtakt skulle bare brukes i nødstilfeller. Ved manuell avfyring var skuddtakten avhengig av mannskapets evne til å sveive avfyringsmekanismen – maksimal skuddtakt her var ca. 60 skudd i minuttet. I en R633 bunker var det plass til 3944 skudd. Med en skuddtakt på 120 skudd i minuttet, kunne dermed en M19 skyte kontinuerlig i rundt 33 minutter – dog var dette umulig, siden løpet ville gått varmt og sannsynligvis smeltet lenge før den tid. Likevel sier det noe om hvilket våpen dette var – hovedformålet var å danne en effektiv sperreild som fiendtlige tropper ikke kunne komme seg forbi. Granatene var fylt med TNT som detonerte ved anslag, og spredte store mengder splinter over et stort område.
Bygging og utbredelse
M19 ble plassert i en til våpenet designet bunker, eller i større anlegg så som ubåtbunkere. Våpenet var ikke spesielt utbredt, men kildene spriker sterkt når det gjelder antallet M19 produsert, og R633-bunkere bygget. Det er imidlertid fakta at det er bygget få. I Norge er nok grunnen ressursmangel, og det er grunn til å tro at det samme gjelder ellers i Europa. Et notat fra General Nikolaus von Falkenhorst skrevet 1. juli 1944, gir også et annet syn på våpenet enn man kanskje er ledet til å tro i etterkrigstiden. Kanskje ble ikke våpenet sett på som et vidunderverk av militære i samtiden:
Gjenværendee eksemplarer
Det er svært få M19 igjen i dag. Noen står fremdeles i sine originale bunkere, og er kanskje ikke engang kjent i dag. Et par er flyttet til museer, mens andre er kjent, men ikke flyttet eller vedlikeholdt. Et par finnes i Norge, og noen få ellers i Europa, blant annet i Danmark, hvor man har flyttet en M19 fra Stützpunkt Agger til Hanstholm for å pusse den opp, og stille den ut på museum.
Rivière du Rempart (distrikt)
Rivière du Rempart er en distrikt på Mauritius. Den ligger helt nord på øya og grenser til distriktene Flacq og Pamplemousses. Rivière du Rempart hadde i 2011 en folkemengde på 106,267.
For uten fastlandsdelen består distriktet også av noen øyer nord for Mauritius.
Kaffrine (region)
Kaffrine er en av Senegals 14 regioner. Regionens hovedstad er byen Kaffrine. Regionen ble oppretta i 2008, etter å ha blitt skilt ut fra Kaolack. Kaffrine har et areal på 11,181 km². Ved folketellinga i 2013 hadde regionen 566,992 innbyggere.
Kaffrine grenser til Gambia i sør, Kaolack i vest, Fatick i nordvest, Louga i nord, Matam i nordøst og Tambacounda i øst.
Kaffrine er inndelt i fire departementer: Birkilane, Kaffrine, Koungheul og Malem Hoddar.
Athos
Athos (gresk: Όρος Άθως) er et fjell og en halvøy i Makedonia i det nordlige Hellas kalt Άγιον Όρος (Agion Oros, «hellig fjell»). I klassisk tid ble halvøya kalt Ακτή (Akte). Politisk er den kjent i Hellas som den autonome klosterstaten til det hellige fjell. Stedet er oppført på listen over verdensarv og er hjemmet til 20 ortodokse klostre som utgjør en autonom teokratisk stat innenfor republikken Hellas. Åndelig ligger Athos direkte under lovgivningen til det økumeniske patriarkatet i Konstantinopel.
Halvøya er den østligste «foten» av den større Khalkidiki–halvøya. Athos strekker seg 60 km ut i Egeerhavet med en bredde på mellom syv og tolv kilometer og dekker et område på rundt 390 km². Fjellet Athos og dets bratte sider med tett skog reiser seg til 2033 moh. Farvannet rundt enden av halvøya kan være farlig.
Selv om halvøya er forbundet med fastlandet kan den bare nås med båt. Antallet besøkende er begrenset og alle må få en spesialtillatelse før de ankommer til Athos. Bare menn slippes inn i området og ortodokse kristne blir prioritert. Der er religiøse vakter som ikke er munker som assisterer munkene. Alle andre som ikke er munker er påkrevd å leve i halvøyas hovedstad, Karyes. Dagens befolkning er rundt 2250 innbyggere.
En spesiell tradisjon på Athos er at barn og kvinner og alle husdyr av hunkjønn, bortsett fra katter, ikke har adgang til området.
Helgenen Pajisij Velitsjkovskij levde som munk i klosteret i Athos, og var en sentral skikkelse i den ortodokse kirken.
DS «Sandnæs» (1914)
DS «Sandnæs», senere DS «Soma», var i perioden 1914-1965 et kystruteskip tilhørende Sandnæs Dampskibs-Aktieselskab (SDS), Sandnes. Skipet var bygget som «Sandnæs» for å gå i nattruten Sandnes-Stavanger-Haugesund-Bergen i samseiling med Det Stavangerske Dampskibsselskab (DSD)'s nattruteskip. «Sandnæs» og DSD' motsats; DS «Stavanger I», var i mange år parhestene i nattruten og gjenstand for hyppig sammenligning og en viss prestisjekonkurranse mellom de to nabobyene. «Stavanger I» var penest og gikk raskest i godt vær, mens «Sandnæs» hadde flottest innredning og holdt sine 12 knop uansett vær. Men begge skip med mannskap opparbeidet seg et enestående rykte for punktlighet og sikker navigasjon.
Etter andre verdenskrig var begge skip likevel i ferd med å bli utdatert. I 1950 satte Sandnæs Dampskibs-Aktieselskab inn det nye og større nattruteskipet MS «Sandnes» i ruten. Gamle «Sandnæs» ble da omdøpt «Soma» og benyttet som reserveskip frem til 1960. I denne perioden var skipet også mye utleid som hotellskip. «Soma» ble solgt som losjiskip i 1965 og endelig utrangert i 1972. Men før skipet gikk til opphugging ble deler av den flotte, originale innredningen tatt ut og montert som fast utstilling på Norsk Sjøfartsmuseum på Bygdøy. Der kan den fortsatt ses.
Finanstilsynet (Norge)
Finanstilsynet (frem til 21. desember 2009 Kredittilsynet) er en norsk statlig etat som fører tilsyn med foretak og markeder for å bidra til finansiell stabilitet og velfungerende markeder. Finanstilsynet er et selvstendig myndighetsorgan som arbeider med utgangspunkt i lover og vedtak fra Stortinget.
Finanstilsynet deltar også i et internasjonalt samarbeid. Dette er viktig for å kunne føre et relevant og effektivt tilsyn med en stadig mer integrert finanssektor.
Tilsynets jurisdiksjon omfatter banker, finansieringsselskaper, kredittforetak, forsikringsselskaper, pensjonskasser, verdipapirforetak, verdipapirfondsforvaltning og markedsadferd i verdipapirmarkedet, børser og autoriserte markedsplasser, oppgjørssentraler og verdipapirregistre, eiendomsmeglingsforetak, inkassoforetak, regnskapsførere og revisorer.
My Walking Stick
«My Walking Stick» er en amerikansk sang, skrevet av Irving Berlin.
Finanstilsynet (Norge)
Bjørn Skogstad Aamo var direktør i Kredittilsynet fra 1993 til åremål gikk ut våren 2011. Morten Baltzersen tiltrådte som finansdirektør fra 15. august 2011.
My Walking Stick
Den mest kjente versjonen ble spilt inn på 78-platen Decca 1892 in New York City 10. juni 1938 av Louis Armstrong og The Mills Brothers.
Norsk versjon
Finn Evensen har skrevet en norsk tekst. Hans norske tittel er «Spaserstokk».
Magne Misje
Magne Misje (født 15. mai 1933 på Misje i Øygarden, død 24. mars 2016 på Karmøy). Han var programsekretær i NRK. Han var utdannet lærer og hadde tilleggsutdanning i norsk og pedagogikk og arbeidet som lærer og rektor ved bl.a. Skudenes ungdomsskole før han i 1977 begynte i NRK Rogaland sitt nye kontor i Haugesund, hvor han arbeidet til 1998. Misje ble kjent for mange radioprogrammer om kystkultur, fiskeri og sjøfart. Han var programansvarlig sammen med Dag Indrebø for den store serien Evig heder som NRK laget om de norske krigsseilerne. For denne fikk de SKUP-diplom i 1995. Misje var chartermedlem i Lions Club Skudeneshavn. For sin innsats ble han tildelt Lions Club sin Melvin Jones Fellowship Award. I 1999 ble han tildelt Kongens fortjenstmedalje i gull.
Central Intelligence Agency
Central Intelligence Agency (CIA) er en føderal etterretningsorganisasjon i USA med hovedansvar for etterretning og kontraspionasje utenlands. Organisasjonen har hovedkvarter i Langley i Virginia, og har siden 21. mai 2018 blitt ledet av Gina Haspel.
CIA ble etablert i 1947, og vokste ut av Office of Strategic Services. Tidligere hadde mange av CIAs arbeidsoppgaver ligget under FBI og de militære, og ved dannelsen av organisasjonen ønsket man å samkjøre disse oppgavene på en mer hensiktsmessig måte.
Før desember 2004 var CIA bokstavelig talt etterretningstjenesten for USAs regjering. De andre byråene i USAs etterretningsfellesskap rapporterte til, og mottok sine ordrer fra, presidenten gjennom CIA-direktøren, som hadde tittelen Director of Central Intelligence (DCI). DCI utgjorde dermed presidentens kontaktflate overfor etterretningsfellesskapet. I tillegg har CIA rett til å la andre statlige byråers ansatte arbeide for seg, og kan på den måten integrere CIA-operasjoner i andre byråers operasjoner.
Intelligence Reform and Terrorism Prevention Act of 2004 etablerte funksjonen Director of National Intelligence (DNI) som tok over noen av de oppgavene CIA-direktøren tidligere hadde hatt, blant annet å samle og å rapportere synspunkter som reflekterer etterretningsfellesskapets helhetlige informasjonstilgang. CIA-direktøren (nå Director of the Central Intelligence Agency – DCIA) rapporterer til presidenten gjennom DNI.
Organisering
CIA er organisert i fem direktorater og ti sentre.
Directorate of Operations
Directorate of Operations tidligere National Clandestine Service (NCS), er den grenen av CIA som leder alle landets menneskerelaterte etterretningsaktiviteter (HUMINT) i utlandet. NCS ble opprettet 13. oktober 2005 av John Negroponte og styrer HUMINT-operasjoner i utlandet utført av alle amerikanske etterretningsorganisasjoner.
DO består av CIAs tidligere direktorat for operasjoner, men skal også integrere og koordinere HUMINT-aktiviteter utført av CIA, DIA, FBI og militære etterretningsorganisasjoner.
CIA-direktører
I 1988 ble George H.W. Bush som den første tidligere CIA-direktør valgt til USAs president.
Historisk utvikling av mandat
Central Intelligence Agency og National Security Council ble opprettet i 1947 av president Harry S. Truman gjennom loven National Security Act of 1947. CIA var en etterfølger av Office of Strategic Services (OSS) fra andre verdenskrig, som ble oppløst i 1945. Den nye organisasjonen skulle ligge under presidentens kontroll. CIA skulle samle og koordinere all informasjon fra USAs forskjellige etterretningsorganisasjoner (Intelligence community, IC.) Direktøren for CIA var også leder for NSC, og fikk tittelen Director of Central Intelligence (DCI.) Han rapporterte enten direkte til presidenten, eller gjennom NSC.
De militære og de andre etterretningsorganisasjonene, samt departementene disse var underlagt, var imot at det skulle opprettes en ny etterretningsorganisasjon. Det fremholdes at denne motstanden var preget av ønsket om å beskytte sine egne domener. Da NSC og CIA ble dannet i september 1947 bar loven preg av denne motstanden, CIA fikk koordineringsansvaret for informasjonsstrømmen, men ikke full kontroll over de andre organisasjonenes arbeid. CIA fikk heller ikke anledning til å arbeide innenfor USAs grenser, og skulle ikke arbeide med rene politi-oppgaver.
18. juni 1948 ble National Security Council Directive on Office of Special Projects vedtatt. Dette direktivet fritok CIA fra å rapportere hvordan budsjettene ble brukt, og fritok også CIA fra andre rapporteringsrutiner, som å måtte oppgi antall ansatte.
Disse operasjonene skulle ligge under avdelingen Office of Special Operations – OSO (senere Directorate of Plans, nå National Clandestine Sevice – NSC), som det ble pålagt CIA å opprette.
De hemmelige aksjonene omfattet, men var ikke begrenset til: «propaganda; økonomisk krigføring; direkte avvergende aksjoner inkludert sabotasje, antisabotasje, ødeleggende aksjoner [demolition] og evakueringstiltak; undergraving av fiendtlige stater inkludert støtte til motstandskamp, geriljagrupper, flyktningsfrigjøringsorganisasjoner og støtte til antikommunistiske elementer i truede land». OSO skulle likevel ikke ha ansvaret for spionasje, og heller ikke for direkte kamper med andre lands militære styrker, inkludert støtte til, eller tildekking av slike kamper.
I 1949 kom Central Intelligence Agency Act. Denne loven gav CIA anledning til å bruke hemmelige skattemessige og administrative prosedyrer i sitt arbeid. Loven fjernet også CIAs begrensninger i bruk av føderale midler, og i tillegg gav den CIA hjemmel til å skjule sin organisasjonsmessige oppbygning, funksjoner, stillinger, titler, lønninger og antallet ansatte.
CIA fikk også rett til å innføre og gi amerikansk statsborgerskap til 100 utenlandske statsborgere hvert år, normalt mennesker som har utført arbeid for CIA, og som derfor trenger å forlate sitt land (endel av disse er nevnt under seksjonen CIAs kjente operasjoner)
I 2004 kom Intelligence Reform and Terrorism Prevention Act of 2004. Hele strukturen for USAs etterretnings- og sikkerhetsapparat ble da endret, og CIAs oppgaver ble på noen felter begrenset. CIA mistet sin rolle som koordinator for de andre etterretningsorganisasjonene – den ble overtatt av den nasjonale etterretningsdirektøren (Director of National Intelligence – DNI).
I likhet med de andre etterretningsorganisasjonene rapporterer CIA nå til DNI, og CIA-direktøren har fått tittelen Director of the Central Intelligence Agency – DCIA. Når man snakker om CIA er det vesentlig å vite om man snakker om organisasjonen før eller etter 2004, og eventuelt om man snakker om CIA i sin rolle som egen etterretningsorganisasjon, eller i sin rolle som koordinator for alle USAs etterretningsorganisasjoner.
CIAs budsjett godkjennes av Kongressen, men organisasjonen tar ingen ordrer derfra. CIA har også anledning til å overføre penger fra andre departementer, og til å skjule slike overføringer. Dette gjør det umulig å si nøyaktig hvor stort CIAs budsjett er.
Paramilitære aksjoner
CIA har også en avdeling med ansatte som har militær opplæring.
PSYOPS, «offentlig diplomati» og propaganda
Alle USAs intervensjoner har blitt forberedt og fulgt opp av PSYOPS, og der har også blitt utført mye informasjonskontroll og propaganda i forbindelse med den ideologiske krigføringen mot kommunismen.
CIAs arbeidsområde er utenfor USA, men frem til 2004 kontrollerte CIA også store deler av de PSYOPS som var rettet mot USAs egne innbyggere, og gjennom sitt ansvar som koordinatorer for resten av IC, hadde de også en grad av kontroll over resten.
Ett eksempel på andre byråers PSYOPS er Pentagons instruering og samkjøring av budskapene fra pensjonerte generaler som har figurert som «uavhengige ekspertanalytikere» i den amerikanske pressen de siste fem årene.
Skjul av utenlandske samarbeidspartnere i USA og andre land
Gjennom Central Intelligence Agency Act fra 1949 fikk CIA rett til å innføre 100 utenlandske statsborgere og gi dem amerikansk statsborgerskap. Dette skulle gi CIA mulighet til å hjelpe utenlandske samarbeidspartnere som måtte flykte fra sitt land.
Nylig nedgraderte dokumenter viser blant annet at CIA hadde flere slike grupper i Tyskland i perioden 1949-55. Operasjonene het Palestine (Berlin), og Kibitz (Sørvest-Tyskland). En del av rekrutteringen til disse gruppene ble gjort blant tidligere nasjonalsosialister. Blant annet estimerte CIA at den tidligere SS-Obersturmbannführer Walter Kopp hadde 125 mann under seg i sin gruppe i 1952. Minst en av disse, Horst Otto Herbert Ims, ble hjulpet ut av Tyskland og i skjul i Canada. Det går også frem at andre krigsforbrytere ble hjulpet i skjul, både i Australia og i Canada, men hverken det nøyaktige tallet eller særlig mange navn er kjent. Det går imidlertid frem at Canada i 1954 hadde 35 personer i skjul for CIA.
I boken The New Rulers of the World nevner også journalisten John Pilger en del diktatorer og ledere for dødsskvadroner fra Sør-Amerika som har fått dekke og opphold i USA. Blant disse er navn som adm. Jorge Enrico (Argentina), Armando Fernandez Larios (Chile), gen.Carlos Vides Casanova (El Salvador), gen. José Guillermo García (El Salvador), (tidl.) forsvarsminister Hector Gramajo Morales (Guatemala), gen. Prosper Avril (Haiti) og Emanuel Constant (Haiti).
Western Hemisphere Institute for Security Cooperation, WHISC (Tidligere School Of Americas)
CIA har helt frem til i dag stått bak dødsskvadroner som har operert i stor skala over hele Mellom-Amerika, og i deler av Sør-Amerika. Sentralt i treningen av dødsskvadronene står den amerikanske School Of Americas, SOA (nå Western Hemisphere Institute for Security Cooperation.)
Sammenblanding og samarbeid med private organisasjoner og næringsliv
Skillelinjene mellom CIA og det private næringslivet har ikke vært klare. CIA har også til en viss grad fungert som et verktøy for amerikanskeide flernasjonale selskaper.
National Endowment for Democracy
NED omfatter også Journal for Democracy, World Movement for Democracy, International Forum for Democratic Studies, Reagan-Fascell Fellowship Program, Network of Democracy Research Institutes, og Center for International Media Assistance.
Liste over CIAs intervensjoner i andre land
CIAs viktigste arbeidsfelt er innsamling og analyse av informasjon. Denne aktiviteten er verdensomspennende, noe som blant annet avspeiles i CIA World Factbook.
Ut over dette har en betydelig del av CIAs oppgaver bestått i å påvirke direkte de indre forholdene i andre land. I mange tilfeller har CIA også støttet, dels også organisert, statskupp mot andre lands regjeringer, og de har støttet allerede etablerte diktaturer. Under følger en liste over noen av disse.
Avhopperes beretninger om CIAs aktiviteter
Avhoppere som Philip Agee hevdet at CIA drev med propagandaoperasjoner overfor allierte land. Organisasjonen skulle også ha vært innblandet i smugling av narkotika i Afghanistan, Laos og Nicaragua. CIA skulle også ha prøvd å ta livet av politiske ledere rundt om på kloden. De mest kjente drapsforsøkene var mot Fidel Castro.
Egen agenda?
Det kan imidlertid se ut som det er tilfeller hvor denne paragrafen har blitt brutt, delvis som en konsekvens av organisasjonens oppbygning og plikter, og delvis fordi dens egen ledelse har handlet ut fra egne motiver og meninger. Etterhvert som handlinger utført av CIA har blitt avslørt i USA har det også dannet seg et krav i opinionen om å få svar på hvem som har gitt ordrene til disse aksjonene, og fra hvor høyt nivå disse ordrene har kommet. Flere undersøkelseskommisjoner har tatt for seg dette, blant annet Church-komiteen og Pike-kommisjonen. I Church-komiteens rapport påpekes det at det er svært vanskelig å avgjøre spørsmålet om aksjonene har vært beordret av presidenten eller om CIA har handlet på eget initiativ. En rekke faktorer må tas høyde for:
I Church-komiteens rapport holdes mulighetene åpne, både for at det kan eksistere en kultur i CIA for å handle på eget initiativ, og for at organisasjonens oppbygning og kultur for tildekning har gjort det mulig for presidentene å skjule sitt kjennskap til, og beordring av, CIAs mere tvilsomme aktiviteter. Det er likevel en del tilfeller hvor det er sannsynlig at CIA har handlet på eget initiativ og mot presidentens vilje.
Church-komiteen tar blant annet for seg den omfattende overvåkningen av amerikaneres post (hvor CIA også brøt med prinsippet om ikke å operere innenlands.) I mer enn tjue år åpnet CIA amerikaneres post ulovlig, det vil si uten rettslig kjennelse. FBI åpnet også post frem til 1966, da avbrøt de sitt program, men de fortsatte å ha innsyn i posten CIA åpnet. I 1970 sendte CIA og FBI i fellesskap en rapport til president Nixon der de beskrev programmet, feilaktig påstod at det hadde blitt avbrutt, og ba om å få det gjenopptatt (fortsatt ulovlig og uten rettslig kjennelse.) Presidenten godkjente programmet, men trakk tilbake godkjennelsen fem dager senere. Likevel fortsatte CIA programmet med å åpne amerikansk post.
Et annet tilfelle er CIAs avbrudd av de hemmelige fredsforhandlingene med Cuba etter at president Kennedy ble drept. Forhandlingene mellom Kennedy og Castro hadde vært strengt hemmelige, og CIA la programmet på is og lot være å informere Lyndon B. Johnson. (Det hersker noe usikkerhet rundt dette. Nedgraderte CIA-dokumenter viser at Johnson ble informert om forhandlingene, og fikk melding fra Castro om at det var ønsket å fortsette disse. Det er ikke kjent hvorfor forhandlingene ble avbrutt.)
Ifølge Church-kommisjonens rapport kan det ikke trekkes klare konklusjoner fra disse tilfellene, og om de avdekker en kultur i CIA for å handle etter egen agenda. Rapporten regner det likevel som sannsynlig at CIAs aktiviteter i stor grad har vært kjent for presidentene, men at en del av CIAs programmer har overlappet presidentperioder uten at nye presidenter har blitt informert om dem, og at enkelte CIA-direktører i større grad har utnyttet sin posisjon for å fremme egne agendaer enn andre.
Uansett hvor mye av CIAs handlinger som har skjedd med presidentens godkjennelse eller ikke, viser strategiske dokumenter for perioden etter annen verdenskrig at USAs hemmelige agenda, og dermed CIAs agenda, har vært preget av kampen for amerikansk dominans internasjonalt; politisk, militært, ressursmessig og økonomisk. For CIAs del har dette gitt seg utslag i kampen mot kommunismen, og senere mot Islam, men også i kupp mot demokratisk valgte regjeringer, terror, tortur, og støtte til og opprettholdelse av høyrevridde diktaturer.
Pimenteiras
Pimenteiras er en kommune i delstaten Piauí i nordøstregionen av Brasil.
Forbrukertilsynet
Forbrukertilsynet er et norsk statlig forvaltningsorgan som ivaretar forbrukervernet gjennom håndheving av lover og regler. Forbrukertilsynet fører tilsyn med at markedsføringen av varer og tjenester skjer i samsvar med markedsføringsloven, og passer på at avtaler forbrukere må inngå når de handler, ikke er ulovlige. Forbrukertilsynet gir også veiledning til næringsdrivende om regelverket. Fra 2021 mekler tilsynet også i tvister mellom forbrukere og næringsdrivende.
Forvaltningsorganet ble opprettet i 1973 som Forbrukerombudsmannen. Navnet ble endret til Forbrukerombudet i 1980, og til nåværende navn i 2018.