cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Mjøsa
Dampbåtene
I august 1840 ble Norges første jernskip, og Mjøsas første dampskip DS «Jernbarden» sjøsatt ved Eidsvoll. Dette skipet markerte et teknologisk løft som resulterte i økende transportvolum og hurtigere transport mellom havnene. «Jernbarden» gikk i rutefart to ganger i uken sommerhalvåret fra 1841. I 1847 ble dampskipet «Dronningen» satt i trafikk, den var spesielt innredet for passasjertrafikk med seks lugarer og større maskin. Både «Dronningen» og «Jernbarden» ble anskaffet av selskap dannet av bønder i Fåberg og handelsmenn på Lillehammer. Handelsmenn i Christiania hadde også interesser i dampskipene, planer om jernbane Hamar-Elverum gjorde at også østerdøler investerte i dampskip på Mjøsa. Brenneriene langs Mjøsa, som bøndene også investerte i for å sikre avsetning av varer, hadde stort transportbehov. I 1844 ble Minnesundet opprensket slik at dampskip kunne gå helt til Eidsvoll. «Dronningen» stakk ikke så dypt og gikk helt ned til Eidsvoll. Da Skibladner og Færdesmanden ble satt i trafikk høsten 1856 var en kommunikasjonsrevolusjon gjennomført i Mjøsdistriktet.
I 1861 tok det statseide Norsk Hoved-Jernbane over jernbanen og båtene fra engelske eiere. Jernbaneselskapet drev fra da av både Hovedbanen og båtene «Jernbarden», «Dronningen» og den nye «Kong Oscar» (1867). «Jernbarden» slepte også lektere med tunglast etter seg. I 1861 ble «Dalegudbrand» flyttet fra Losna (der den ikke var særlig egnet) ned til Mjøsa. I den spente tiden før unionsoppløsningen i 1905 ble det arbeidet med konkrete planer for utruste båtene på Mjøsa og Øyeren med kanoner i tilfelle svensk innmarsj.
Dampbåten DS «Lillehammer» gikk fra 1. juni 1908 i trafikk mellom Lillehammer og Gjøvik.
Tømmerfløting
I løpet av 1600-tallet ble Mjøsa og hele Glommavassdraget tatt i bruk til tømmerfløting. Tømmeret ble stablet i bommer og seilt over innsjøen, bommene kan også ha blitt rodd i perioder med for lite vind. På 1850-tallet begynte «Færdesmanden» med trekking av tømmer. Tømmertrekkingen fikk stort omfang på 1870-tallet, tømmeret ble ført videre ned Vorma og Glomma. Særlig perioden 1900-1960 hadde denne virksomheten stort omfang på Mjøsa. Tømmerfløtinga på Mjøsa ble nedlagt i 1980, bl.a. fordi tømmeret ikke lenger skulle til Borregaard, men til Tofte og derfor kunne det ikke fløtes.
Fløtingen på Glomma ble nedlagt i 1985.
Jernbane
Vegen Christiania-Øyeren-Mjøsa var rundt 1850 landets mest trafikkerte. En jernbane, på planstadiet kalt Mjøsbanen, på bare 65 km fra Christiania til Eidsvoll knyttet dampbåtene på Mjøsa med hovedstaden og havet. I 1849 kom det også dampbåt på Losna med forbindelse til Ringebu, nesten halvveis fra Oslo til Trondheim. Med Hovedbanens ferdigstillelse ved Eidsvoll i 1854 var dampskipene på Mjøsa inne i en gullalder, med stiftelsen av Oplandske Dampskibsselskab og anskaffelsen av DS «Færdesmanden» og DS «Skibladner» i 1856. Vorma og Minnesundet ble rensket opp slik at dampskipene kunne gå ned til Eidsvoll der det ved Eidsvoll stasjon var direkte overgang mellom båt og tog.
Med jernbane fra hovedstaden og dampskip på Mjøsa sank reisetiden betraktelig fra Kristiania og Mjøsbyene, samt foten av Gudbrandsdalen. Når så Hamar-Grundsetbanen stod ferdigstilt i 1862 ble reisetiden også forkortet mot Østerdalen, en trend som fortsatte helt til ferdigstillelsen av hele Rørosbanen frem til Trondheim i oktober 1877. Man kunne da bytte mellom tog og båt både på Eidsvoll og Hamar stasjoner med direkte tilknytting til havneanleggene. Også dampbåtbryggene på Gjøvik og Lillehammer ble drevet som jernbanestasjoner. Dampskipenes gullalder avtok med åpningen av Hedemarksbanen langs Mjøsa i 1880, da man for første gang fikk en sammenhengende jernbanestrekning helt frem til Trondheim, dog med sporbrudd på Hamar stasjon. Mot slutten av 1800-tallet var dampskipene i bruk som lokalrutebåter, før turismen begynte å sette sitt preg på begynnelsen av 1900-tallet. De første turistene var trolig engelske besøkende som fra 1850-tallet av med bane og båt kunne komme seg relativt raskt til Gudbrandsdalen og fjellene rundt.
Etter åpning av Grundsetbanen (Hamar-Elverum) ble Hamar det nye handelssenteret og Lillehammer var avhengig av dampbåtene som ikke kunne gå de to månedene Mjøsa var islagt. Ved tilknytning mellom Grundsetbanen og Hovedbanen i 1880 overtok Hamar som omlastingsplass mellom båt og bane. Lillehammers situasjon endret seg i 1894 da byen fikk jernbaneforbindelse.
Gjøvik og Skreia fikk jernbaneforbindelse i 1902, og med Valdresbanen forsvant trafikken til Valdres og Lærdal om Mjøsa.
Biltrafikk, ferger og kjøreveier
I 1859 åpnet kjøreveien mellom Gjøvik og Odnes ved Randsfjorden med forbindelse videre til Lærdal. Etter dette gikk mye av trafikken mellom Christiania og Bergen om Mjøsa og Gjøvik. Jernbaneselskapet drev også kjøring med hest og vogn mellom Odnes og «Gjøvik Station» (dampbåtbrygga).
På begynnelsen av 1900-tallet ble forbrenningsmotoren stadig vanligere, både i båt og i biler. I 1923 ble den første bilfergen, MF «Mjøsfærgen», satt inn i drift mellom Gjøvik, Mengshol og Smedstua (begge sistnevnte på Nes). Gjøvik-Mengshol var lenge en av de mest trafikkerte strekningene i landet. I 1984 fraktet Mjøsfærgen 335.485 kjøretøy og 742.000 personer, omtrent tre ganger så mange som i 1965. I 1955 ble det fraktet 28.800 kjøretøy, sammenlignet med 118.700 i 1965. Den siste ferga var «Mjøsfærgen V», som ble solgt ut av distriktet da Mjøsbrua ble åpnet i 1985.
I 1938 ble MF «Helgøya» satt i drift mellom Helgøya og Nes. Ferga var i drift fram til 1957, da det ble bygget bru over Nessundet. MF «Helgøya» gikk senere en tid i Tyrifjorden, og er nå utstilt i Mjøssamlingenes museum på Minnesund. I vinterhalvåret måtte fergen bryte råk gjennom isen.
Ruten mellom Hamar og Kapp på Toten via Nes ble trafikkert av MF «Hamar-Kapp-Ferjen». Båten ble bygget ved Sterudodden i 1951 for Hamar og Nes Dampskibsselskap. I 1965 kolliderte ferga med brua over til Helgøya og fikk store skader. I 1968 sank ferga ved kaia på Nes, og i 1972 gikk selskapet konkurs. Båten ble hevet, og i 1975 fikk den navnet «Opplandsfergen». I 1979 sank ferga igjen, denne gang ved Hamar. Den ble da rigget ned til lekter, og var som sådan i bruk ved byggingen av Mjøsbrua i 1983-85. I 1987 sank fartøyet atter en gang, og ble da aldri tatt i bruk igjen. Restene ble hogd opp i 1989.
E6 (Riksvei 50 frem til 1965) gikk før ferdigstillelsen av Mjøsbrua på østsiden av Mjøsa mellom Moelv og Lillehammer, men siden 1985 har E6 krysset Mjøsa over Mjøsbrua mellom Moelv og Biri. Mellom Minnesund og Moelv går E6 på innsjøens østside, og mellom Biri og Lillehammer følger E6 innsjøens vestre bredd. Fra Mjøsbrua ved Biri går også Rv. 4 frem til Gjøvik langs Mjøsas vestre bredd.
Mellom Minnesund og Skaberud langs Mjøsas østre ble E6 utvidet i perioden 2012–2015 til firefelts motorveg, samtidig som det ble anlagt nytt dobbelspor for Dovrebane parallelt med denne vegen. Anleggsarbeidet omfatter blant annet mudring i strandsonen.
Fylkesvei 33 går langs den vestlige bredden mellom Minnesund og Gjøvik, fra Gjøvik går riksvei 4 nordover til kryss med E6 ved Mjøsbrua.
Isveger
Før bilens tid var isvegene mye trafikkert med hest og slede. Før kjøleskapets tid ble det også skåret is til kjøling om sommeren, og denne isdriften laget også huller i isen. I 1869 kom det en egen lov om «issvekking» som påla alle å merke råker og hull. Omkring 1900 var det ansatt egne isvegvoktere. I 1936 krevde Vegdirektoratet 35–40 cm is før lastebiler. På 1950-tallet ble det satt 35 km/t som høyeste fart på isveger, det var ikke tillatt å stoppe, isen måtte være 20–25 cm før det ble åpnet for trafikk og for lastebiler på 12 tonn måtte det være 60 cm stålis. For 1963 anslås trafikken mellom Hamar og Nes til 25.000 kjøretøy. Trafikken på isveger og med ferje illustrerte potensialet for bru.
Annen båttrafikk
Det er et antall båtforeninger, seilforeninger og organiserte båthavner rundt Mjøsa. I august 2006 er det opprettet basestasjon for Maritim VHF på Bangsberget ved Brumunddal. Den gir kontakt med Tjøme Radio på kanal 16, kanal 70 og med arbeidskanal 21. Dette er den første basestasjon for maritim VHF i innlandet i Norge. Redningsselskapet har siden 1994 hatt en egen redningsskøyte på Mjøsa, fra 2012 RS «Mjøsvekteren».
Kulturminner
DS «Skibladner» er fortsatt i trafikk på innsjøen.
Paul Breitner
Breitner spilte 48 landskamper og scoret 11 mål for, og ble verdensmester i 1974 og europamester i 1972.
Per Kristian Orderud
Per Kristian Orderud (født 17. mai 1954) er en norsk jurist, agronom og gårdbruker, kjent som en av hovedpersonene i den såkalte Orderud-saken, der han ble dømt sammen med sin daværende kone; Veronica Orderud, samt Kristin Kirkemo og Lars Grønnerød for medvirkning til drapene på sine foreldre; Kristian Magnus Orderud og Marie Orderud, og søsteren Anne Orderud Paust. Hvem som faktisk utførte drapene, er ikke kjent, og alle de dømte i Orderud-saken hevder å være uskyldige.
Han ble dømt til 21 års fengsel og slapp ut i januar 2015 etter å ha sonet 2/3 av straffen
Han ble utdannet agronom i 1977 og ble cand.jur. ved Universitetet i Oslo i 1986.
Godflesh
Godflesh var et industrial metal-band fra Birmingham, England, dannet i 1988 av Justin K. Broadrick (gitar, vokalist og programmering) og G. C. Green (bass). Bandet blir høyt ansett som et banebrytende band innen industrial metal. Gruppen ble oppløst i 2002.
Musikkstil
Godflesh er kjent for sin unike blanding av industrielle trommemaskin-beat med en surrende, disharmonisk gitar og kraftig, uregelmessig bass. (På deres tidlige album var rytmer, synther og samplinger kreditert til «Machines». Senere benyttet Godflesh trommeslagere som Bryan Mantia og Ted Parsons.)  Deres nifse, langsomme og repetitive stil blir vanligvis beskrevet som «apokalyptisk».
Historie
I 1982 dannet Green bandet Fall of Because (oppkalt etter en Killing Joke-sang) sammen med Paul Neville. Broadrick som hadde spilt gitar som medlem av Napalm Death, sluttet seg til gruppen i midten av 1985 som trommeslager og vokalist. Men bandet falt fra hverandre i 1987, og Broadrick tilbrakte et par år som medlem av Head of David. I 1988 tok han kontakt med Green om å få Fall of Because på beina igjen. Broadrick bestemte seg for å ta over på gitar, og de valgte å bruke en trommemaskin. De bestemte seg også for å skifte navn til Godflesh.
Godflesh skaffet seg et navn innen undergrunnsmusikk, med album som Streetcleaner og Pure, som viste hvor effektivt lo-fi produksjon kan være innen «heavy» musikk. En kort flørt med det store plateselskapet Columbia Records i 1994 for albumet Selfless og EP-en Merciless resulterte i at duoen gikk for en mere high-end tilnærming til produksjon. I 1996 ga Godflesh ut Songs of Love and Hate, med Bryan Mantia (Guns N' Roses, Primus, Praxis) som trommeslager. På det neste albumet, Us and Them fra 1999, eksperimenterte gruppen med en mere elektronisk, drum and bass-orientert sound, hvor gitaren spilte en mindre sentral rolle. Etter å ha gitt ut det doble samlealbumet In All Languages i 2001, ga de ut et album med nytt materiale, Hymns, som fremviste det presise trommearbeidet til det nye bandmedlemmet Ted Parsons (tidligere Swans og Prong). som brakte bandet tilbake til dets langsomme og heavy røtter, men likevel beholdt elementer av dets eksperimenter med electronica.
Green forlot bandet på slutten av 2001. Det ble opplyst at han ville bli erstattet av den tidligere Killing Joke og Prong bassisten Paul Raven. Imidlertid ble Godflesh oppløst i 2002 etter at Broadrick fikk et nervøst sammenbrudd like før de skulle legge ut på turné i USA Som en slags avskjedsgave ga gruppen ut en remasteret versjon av deres svært sjeldne EP Messiah fra 1994, som var blitt dobbelt så lang med helt nye remikser. Senere, i 1994, dannet Broadrick og Parsons bandet Jesu i 2003.
I løpet av sitt fjorten år lange liv turnerte Godflesh med en lang rekke band, som Danzig, Front Line Assembly, L7, Loop, Ministry, Napalm Death, Nirvana, Prong, Revolting Cocks, Skinny Puppy, Type O Negative og Strapping Young Lad.
Guo Xi
Guo Xi (kinesisk: 郭熙; pinyin: Guō Xī; Wade–Giles: Kuo Hsi; født 1020 i fylket Wen i Henan i Kina, død 1090 i Kaifeng) var en kinesisk landskapsmaler i Shan shui-stil og kunstteoretiker.
Han samlet skrevne kommentarer om landskapsmalerier.
Reising M50
Reising M50 er en amerikansk maskinpistol fra 1940 produsert av Harrington & Richardson.
Den ble designet av Eugene Reising i 1940. Det ble produsert to versjoner under andre verdenskrig, M50 og M55 med foldestokk. Over 100 000 våpen ble bestilt, og de ble brukt av United States Navy, United States Marine Corps og United States Coast Guard, og noen gikk til Canada, Sovjetunionen, og andre land.
Selv om den er karakterisert som en maskinpistol så ble den designet som en kompakt halvautomatisk karabin, med mulighet for helautomatisk ild.
Boye
Boye kan blant annet vise til:
Et slektsnavn
Redja
Redja (russisk: Ре́дья) er en elv i Novgorod oblast i Russland og en av sideelvene til Lovat fra venstre. Elven har en lengde på 133 km.
Elven har utspring i Poddorskogo rajon sørvest i Novgorod oblast og renner ut fra innsjøen Redjskoje. Nesten hele Redja renner nordøstover parallelt til Poruse i vest og Lovat i øst.
Den største bosetningen langs elven er landsbyen Poddore.
Mountain Time
Mountain Time (MT) er navnet som benyttes i USA og Canada på tidssonen hvis normaltid ligger 7 timer bak UTC, altså UTC-7. Klokketiden i denne tidssonen er basert på den 105te meridianen vest for Greenwich. Mer spesifikt viser Mountain Standard Time (MST) til normaltid/vintertid (UTC-7), mens Mountain Daylight Time (MDT) viser til sommertid (UTC-6). I Mexico kalles tidssonen tiempo de la montaña eller zona Pacífico.
Stephan Lichtsteiner
Stephan Lichtsteiner (født 16. januar 1984) er en sveitsisk tidligere fotballspiller.
Han spiller forsvar, og er også en del av. Lichtsteiner har spilt for flere andre klubber i sin karriere, blant annet Lille OSC, Grashoppers, Lazio og Juventus.
Mountain Time
Navnet «Mountain Time» er valgt fordi nesten hele Rocky Mountains, som strekker seg fra nordlige Canada til New Mexico, befinner seg i denne tidssonen.
Stephan Lichtsteiner
Landslaget
Han ble tatt ut til Fotball-VM 2010 i Sør-Afrika.
Han ble tatt ut i EM-tropp til EM i Frankrike 2016.
Mountain Time
I Canada brukes tidssonen i Alberta, Nordvestterritoriene (bortsett fra Tungsten), mesteparten av Kitikmeot-regionen i Nunavut, deler av østre Britisk Columbia, samt en liten del av Saskatchewan rundt byen Lloydminster.
Stephan Lichtsteiner
Landslaget
Han ble tatt ut i ' tropp til VM i fotball 2018 i Russland.
Mountain Time
Delstater i USA med denne tidssonen er Arizona, Colorado, Montana, New Mexico, Wyoming, Utah, sørlige deler av Idaho, nordlige deler av Oregon, sørvestlige deler av Nord-Dakota, vestlige deler av Sør-Dakota, vestlige deler av Nebraska, samt et par fylker i Kansas, Texas og Nevada.
Arizona bruker ikke sommertid, så delstaten benytter MST hele året.
I Mexico brukes tidssonen i delstatene Baja California Sur, Chihuahua, mesteparten av Nayarit, Sonora, Sinaloa og 3 av 4 øyer i Islas Revillagigedo. Sonora bruker ikke sommertid, så delstaten benytter MST hele året.
Mountain Time ligger en time foran Pacific Time og en time bak Central Time.
Benefit
Benefit er en amerikansk rapper. Han har gav ut albumet B.E.N.E.F.I.T. i 2002.
John Stuart Anderson
John Stuart Anderson (født 9. januar 1908 i London, død 25. desember 1990 i Canberra) var en britisk-australsk vitenskapsmann som var professor i kjemi ved Universitetet i Melbourne og professor i uorganisk kjemi ved Universitetet i Oxford.
Anderson var sønn av en skotsk møbelsnekker. Han studerte ved Northern Polytechnic Institute, Imperial College og Royal College of Science, som alle ligger i London, og avla doktorgrad i 1931. Han arbeidet blant annet med sammensetningen av ikke-støkiometriske forbindelser. Sammen med Harry Julius Emeléus var Anderson medforfatter av læreboken Modern Aspects of Inorganic Chemistry, først publisert i 1938, som kom i tallrike utgaver og oversettelser gjennom de neste tretti årene.
Anderson mottok Davymedaljen i 1973.
Han døde av kreft i Canberra på juledagen i 1990.
Tequila (vulkan)
Tequilavulkanen er en stratovulkan i Tequila i delstaten Jalisco i Mexico. Toppen befinner seg omtrent 3 000 meter over havet. Det siste vulkanutbruddet fant sted for 22 000 år siden.
Olav Godfridsson
Olav III Godfridsson (irsk gælisk Amlaíb mac Gofraidh) (død 941) var konge av Dublin fra 934 til 941 og av Jorvik(York) fra 939 til 941. Olav tilhørte den norrøn-gæliske Ivarætten, og hans far Godfrid var konge over både Dublin (921 til 934) og en kort periode i 927 også i Jorvik.
Konge av Dublin
Olav etterfulgte sin far Gofrid som konge av Dublin etter dennes død i 934. Han hadde før det markert seg som leder for en flåte i Nordøst-Irland, som hadde plyndret kongedømmet Oriel i 933, men blitt beseiret av Muichertach mac Néill. Senere samme år plyndret han det viktige klosteret Armagh. Som konge fortsatte han med aggressiv krigføring mot Dublins naboer, han angrep Mide og plyndret klosteret Clonmacnoise. Dublin var i hans regjeringstid i strid med Limerick om hvem som skulle være det dominerende norrøne kongedømmet i Irland. Han vant en avgjørende seier over Limerick i 937.
Olav ble gift med en datter av Konstantin II av Skottland (Causantín mac Áeda), hennes navn er ikke kjent. Han allierte seg også med Eógan av Strathclyde. Olav blir regnet som lederen for den norrøn-gæliske alliansen som utfordret Adalstein av England i 937. De led et avgjørende nederlag i slaget ved Brunanburh.
Konge av Jorvik
Etter Adalsteins død i 939, angrep Olav igjen Northumbria og Jorvik. Han tvang Adalsteins etterføler Edmund til en avtale som ga Olav herredømme over Northumbria og deler av Mercia. Han fikk imidlertid ikke glede seg over sine nye landområder lenge, han døde to år senere i 941.
Padma Patil
List of minor Ravenclaw characters Padma Patil Étudiants de Poudlard Studenti di Hogwarts Padma Patil Padma Patil Luettelo Harry Potter -sarjan sivuhenkilöistä Ravenclaw Padma Patil
Anne Orderud Paust
Anne Karen Orderud Paust (født 3. april 1952, død 22. mai 1999) var en norsk offentlig tjenesteperson.
Falkumelva
Falkumelva er ei elv i Skien kommune i Telemark. Den dannes ved samløpet mellom Bøelva og Hoppestadelva ved Venstøp i nord. Den munner ut i Hjellevannet ved Falkum i Skien by, som deretter renner ut i Skienselva. Systemet er en del av Skiensvassdraget
Anne Orderud Paust
Hun ble kjent for allmennheten som et av ofrene i den såkalte Orderud-saken, der hun og hennes foreldre ble funnet drept på Orderud gård i pinsen 1999. Hun arbeidet i Forsvarsdepartementet og hadde vært sekretær for fem forsvarsministre. En tid arbeidet hun i Brussel. Hun var gift med diplomaten Per Paust, som blant annet var pressetalsmann i Utenriksdepartementet.
Falkumelva
Selve Falkumelva er bare 5,2 km lang, men den er også siste del av et vannløp med samlet lengde på 39,2 km. Den drenerer et nedbørfelt på 304,07 km², og middelvannføringen ved munningen er 6,94 m³/s.
Et Gytjebad (1893)
I 1893 utga Mons Klingenberg Gjerløw boken Fra Skridt til Gallop under pseudonymet GEIR. Boken inneholder blant annet fortellingen Et Gytjebad, som handler om å dra til Sandefjord for å gå i bad. Gjerløw var redaktør i Skiensavisen «Fremskridt», og Et Gytjebad åpner med en henvisning både til Falkumelven som renner gjennom Skien, og til Sandefjord Kurbad som regional attraksjon:"Petersen stak Næsen ind gjennem Kontordøren og sagde: „Jeg gaar til Sandefjord med Hurtigtoget, Hans.“ „Jeg gaar med! Hvad skal vi forresten bestille derborte, Petersen?“ „Bade – begribeligvis.“ „Det kunde vi nu forresten gjøre billigere i Falkumelven.“""Petersen havde allerede slaaet Døren i. Han taaler ikke høre tale om Falkumelven, siden han tidlig i Sommer svømmede ind i noget flydende Tornekrat derude og – sank paa tre Fod Vand. Det saa ilde ud for Petersen den gang, og han vilde nu rimeligvis forlængst være solgt som Krabbastømmer, om han ikke havde paalidelige Venner ved Haanden."Våren 2011 sørget Torkel Fagerli i Sandar Historielag for å trykke opp historien på nytt i heftet «Kulturminner», og Sandefjord bibliotek har siden gjort heftet digitalt tilgjengelig.
Anne Orderud Paust
Den 15. juli 1998 ble det funnet et halvt kilo sprengstoff festet under bilen til Anne Orderud Paust. Den 12. august 1998 forsøkte noen å tenne på ekteparet Pausts leilighet i Oslo. Begge disse hendelsene fikk omfattende pressedekning i 1998.
NRKs program Brennpunkt hevdet senere at flere godt orienterte kilder uavhengige av hverandre mente at Anne Orderud Paust og Per Paust var tilknyttet Etterretningstjenesten. Stortingets kontrollutvalg for etterretnings-, overvåkings- og sikkerhetstjeneste, EOS-utvalget, ble nektet innsyn i noe av E-tjenestens materiale fra tiden rundt Per Pausts død og drapet på Anne Orderud. Ifølge dokumentaren kan flere av de involverte i Orderud-saken ha vært knyttet til både E-tjenesten og krigen på Balkan. Samtidig kan det finnes spor i E-tjenestens arkiver på Lutvann som kontrollutvalget ikke har fått se. Brennpunkts kilder viser til at det skal finnes materiale knyttet til Orderud-saken i E-tjenestens arkiver.
Kampen i Gråbeinhølet
Kampen i Gråbeinhølet var en trefning mellom 3. kompani av IR 10 og de tyske fremrykkende styrkene som marsjerte opp Ådalen og inn i Valdres under Operasjon Weserübung i den andre verdenskrig hvor de tyske styrkene prøvde å omgå de norske stillingene i Bagn i Sør-Aurdal kommune. Nede i dalen er det en stor åpen gryte hvor veien går inn i gryta gjennom et smalt gjel i hver ende. De tyske styrkene kommer ikke forbi og prøver en rask flankemarsj over Bagnsbergatn med påfølgende infiltrasjon i de bakre norske områder for sperrestillingen ved Bagn.
Forhistorie
På ettermiddagen fredag 18. april når tyske tropper Bagn. To tyske PzKpfw I stridsvogner kjører i tet. Det er norske stillinger i berget ovenfor Storefoss bro. Disse er under ledelse av kaptein Christiansen. De første angrepene blir stanset, og også angrep ved midnatt av III/IR 159 blir avvist.
Med kun to bataljoner kom tyskerne ingen vei i Bagn, og de sendte derfor det forsterkede 9. kompani av 236. regiment under ledelse av hauptmann Herbert Stemmer i en omgående flankemarsj på høyre side langs hele åsen for å gå rundt nordmennene, rykke frem til Bagnsbergatn gård, for deretter å ta seg ned gjennom gråbenholet til de norske styrkenes bakside. Resultatet av en vellykket operasjon ville blitt at nordmennene ville fått et innfall rett i sitt oppmarsjområde.
På ettermiddagen 19. april startet flankemarsjen, som raskt brakte dem i kontakt med 1. kompani av IR 10 ved Lykkja. Etter å ha overrumplet kompaniets forreste linje avanserte de raskt og gikk på i lia. På kvelden kom de frem til Bagnsbergatn gård og gikk i kvarter for natten.
Fremrykking mot Gråbeinhølet
Før grålysning på morgenen 20. april rykker de tyske styrkene ut. De norske styrkene forlagt på og ved Juvkam var ennå i nattkvarter. Tysk ankomst ville bragt dem i ryggen på MG-stillingene ved Solbakken. Dette er midt i forsvarsrekkene i berget i Bagn sentrum. Bare tilfeldigheter hindret at hauptmann Stemmer denne morgenen rullet opp stillingene og gjorde det mulig for major Dauberts å avansere gjennom Bagn.
Kaptein Rieber-Mohn stod sammen med tre ledsagere i veidelet ved Gråbeinhølet og diskuterte med korporal Skjeldal. Da åpner et maskingevær ild, bare 75 meter unna på andre siden av Sagbekken. Tyske styrker hadde nådd frem i småskogen på andre siden. På denne avstanden burde ikke et MG-lag bomme, og det er spekulert på om det ble skutt med maskinpistol og ikke MG. Denne skuddåpningen ble skjebnesvanger for de tyske styrkene, og endret antakeligvis krigens gang i Valdres og ødela hele deres kompani.
Kamp i Gråbeinhølet
Løytnant Karl Aasen tenkte at kompanisjefen var alene. Han beordret skytterlinje og bajonetter på, og da det så ut som soldatene i 1. tropp ikke reagerte skjøt han i bakken. Senere fortalte han at de kjempet så dristig at dette var dristige menn. De fant kapteinen og fikk ordre om oppklaring i skråningen oppe til venstre. De rykket frem på skytterlinje i dyp snø i tett skog som hindret oversikt og skuddflater. De rykket frem så langt at de kunne høre tyskere snakke, og gikk i stilling langs veien som går langsmed Sagbekken. En ildkamp brøt løs og tyskerne anropte at de norske skulle overgi seg. Hver gang ble det skutt mot stedet der noen hørte tyskere som anropte. En norsk soldat ble truffet, skrek til og tyske styrker skjøt etter lyden.
Nå ankommer 2. tropp langs veien fra husmannsplassen Hølvegen og løytnant Ness melder troppen klar for strid. Han får da i oppdrag å organisere et lag for å ta den tyske MG-stillingen. Resten av 2. tropp går i stilling på høyden fremme med korporal Skjeldal.
Etter noe skyting langt oppe i skogen til venstre sendes fenrik Høgberg med 3. tropp oppover for å sikre flanken til 1. tropp.
Ordonnans til kompanisjefen og 3. tropp i full oppløsning
Nå kommer det ordonnans for 3. gang fra bataljonssjef Løkken til kompanisjefen, med ordre om at han skal møte nede på hovedveien. Løytnant Ness overtar da kompaniet. Kravet om at kompanisjefen skulle møte var helt betydningsløst i forhold til kampene som raste. Ikke så galt at det ikke er godt for noe, for på veien hørte Rieber-Mohn folk som kom ned lia. Deler av 3. tropp var i full oppløsning etter at de var tatt under ild av tyske styrker fra høyden på østsiden av Sagbekken.
En soldat i troppen fikk et skudd i håndleddet, og da fenrik Sæteren kalte Korsvoll og noen andre litt tilbake ble noen så skremt at de snudde og dro nedover igjen. Disse støtte så på kompanisjefen og fenrik Høgberg kom til. «Hvor i all verden skal dere hen» spør kompanisjefen. De svarer at det er tyskere der oppe. «Ja, det er derfor vi er her» repliserer Rieber-Mohn «det er derfor dere skal opp på høyden». Ikke før han minner dem på at 1. tropp og løytnant Aasen er uten flankesikring snur folkene og fenrik Høgberg leder dem på nytt oppover. Deler av troppen ble funnet helt nede på hovedveien hos major Løkken. Senere var det denne troppen som ble stormtroppen som ledet an i kampen om Bagnsbergatn gård og senere på Gubberud.
1. tropp i strid
I disse stillingene ved veien falt MG-skytter Olav Hesjedal fra Stamnes i Bruvik. Han ble funnet lang tid etter av bonden Ola Juvkam. Da hadde han et smil om munnen og med et familiebilde i hånden. Maskingeværet han brukte ble overtatt av Lars Trefald. Også Hans O. Stalheim fra Vossestrand ble truffet og døde senere av skadene. Han ble skutt i brystet og kula knuste ryggraden. Han ble lam og døde senere på sommeren. I tillegg ble to andre norske såret.
Storming av MG-stillingen
Før ordonnansen kom til kompanisjef Rieber-Mohn påla han løytnant Aarebru og 2. tropp å uskadeliggjøre det tyske MG-reiret som sperret for videre fremrykking. Laget til korporal Sverre Aas fra Leikanger fikk oppdraget. Bare to av dette laget reiste hjem fra Valdres uten skader. Tyskerne hadde satt seg fast 20 meter lengre oppe, og laget gikk på med pakninger i meterdyp snø. De kom opp på en liten høyde og foran dem var en svakt stigende hugstflate. I et gransnar på andre siden lå tyskerne. Aas bryter en kvist, tyskerne skyter og er dermed lokalisert.
Laget deler seg og to tre skal gå bakover og til venstre for å komme inn på flanken til det tyske MG-reiret. Fenrik Aarebru hadde kommet til i mellomtiden og gikk selv sammen med Arnold Aven og Arnold Kvammen. De holdt sammen da de kom fra samme bygd. Begge ble såret. Mens disse rykket frem trakk resten av laget oppmerksomheten med ildstorm mot MG-stillingen. Idet solen kommer frem så ser de fire hjelmer på tyske soldater som ligger til høyre for maskingeværet.
Laget i front stopper skytingen og tyskerne tror de er forsvunnet. Da åpner de som har gått rundt ild, en tysker reiser seg halvt opp og kaster en håndgranat som faller ned bak laget. Han blir skutt og dør. Senere blir flere tyske soldater funnet skutt på stedet.
Korporal Aas vil nå avansere for å ta tyskerne som rømmer unna. Han trekker noe tilbake til høyre, og han og skarpskytteren Sigfried Walsvik gjør et sprang inn på platået og vinker MG-skytter Byrknes etter. Han blir liggende bak et tre to meter til høyre for Aas. Idet Aas vil videre mot MG-reiret trår han over et nedfall og en håndgranat detonerer i snøen foran han. Splinter sliter istykker venstre fot. Nye styrker har kommet til for de som er drevet bort. Byrknes skyter flere salver mot skogholtet på kort hold. 40 meter unna og til høyre åpner tyske styrker ild med maskinpistoler. En salve med en maskinpistol feller MG-skytteren, og litt etter blir han truffet av flere salver. Idet skarpskytter Walsvik trekker seg tilbake ser han Byrknes lent mot et grantre. Senere finner de han nedenfor skrenten noen meter bakover. Ytterligere en soldat rykker frem, men Edvin Færøy fra Gulen blir truffet og styrter få meter fra Aas, og blir senere revet opp av granatsplinter.
MG-skytteren Konrad K. Byrknes fra Gulen ble gift ved påsketider det året, og hans kone fikk en datter senhøstes. Datteren er bosatt i Bagn.
Løytnant Aarebru beskrev senere ilden som «morderisk», og de gjenværende ble drevet nedover og over Sagbekken. Aas krøp på magen nedover Sagbekken i snøvann. På vei nedover ble en tommelfinger skutt av. Håndgranaten hadde tidligere knust fotbladet og begge bein i leggen var brukket. Skaden ble ikke leget før etter to år. Lagføreren fikk oppleve flere tragiske hendelser i krigsdagene. Tre dager senere ble hans far drept under bombingen av Voss.
Qian Qi
Qian Qi (tradisjonell kinesisk: 钱起; forenklet kinesisk: 钱起; pinyin: Qian Qǐ, Wade-Giles: Ch'ien Ch'i; født 710, død 782) var en kinesisk poet på Tang-dynastiets tid.
Kampen i Gråbeinhølet
Storming av MG-stillingen
Korporal Skjeldal har mens dette pågår gått over Sagbekken for å hjelpe en overlevende, men såret tysk soldat som han hadde skutt. Etter å ha hjulpet denne går han etter laget til Aas, og kommer opp etter at laget har trukket seg tilbake. Dagen etter blir han funnet av sin bror Peter. Han er truffet i venstre tinning, hodet er løftet, han støtter seg på venstre albue og høyre hånd holder børsa. Hjernen ligger i lua ved siden av.
Tysk motangrep
Etter at restene av stormlaget til Aarebru hadde samlet seg gikk tyske styrker til et voldsomt motangrep langs Sagbekken. Det brøt ut panikk på norsk side og soldater som lå i stillinger ovenfor veien langs Sagbekken løp ned langs veien til Juvkam. Løytnant Ness og løytnant Aarebru prøvde å stanse og roe dem ned, og etter 150 meter ble det etablert ny stilling. Løytnant Næss sendte ordonans Peter Skjeldal med ilmelding. Situasjonen var kritisk og de trengte forsterkninger. Major Løken har ingen forsterkninger å sende og ber dem om å prøve å holde ut. Kompanisjef Rieber-Mohn er nå tilbake ved kompaniet og situasjonen stabiliserer seg etter at angrepet har stoppet opp nede ved Sagbekken.
Qian Qi
Han bodde i Wu-regionen, i det som nå er provinsene Zhejiang og Hubei.
Qian Qi har tre av sine dikt inkludert i den berømte antologien Tre hundre Tang-dikt.
Kampen i Gråbeinhølet
Oppklaring og regruppering
Peter Skjeldal blir sendt forover for å finne ut hvordan stillingen er. Han ser da tre tyske soldater forlate sine stillinger vest for brua ved Sagbakken. Tyske styrker har rykket frem langs bekken og svært få av de norske har blitt i stilling langs Sagbekken. De tyske styrkene var på retrett og troppene ble trukket tilbake og kun et lag fra hver tropp ble liggende igjen i stilling. Senere ble troppene forlagt på Øvre Juvkam.
Qian Qi
En del av ett av Qian Qis dikt ble benyttet av Gustav Mahler for annen Sats, «Der Einsame im Herbst» i hans Das Lied von der Erde (1907). Han krediteres under skrivemåten Chang Tsi som forfatteren av den opphavelige kinesiske tekst. Her sørges det over at blomstene visner og skjønnhet forgår. Andre Tang-poeter som Mahler benyttet tekster fra var Li Bai, Wang Wei og Meng Haoran.
Kampen i Gråbeinhølet
Oppklaring og regruppering
Senere skjøt de tyske styrkene med 50mm bombekaster en times tid, og det var en del aktivitet foran de norske stillingene. Vaktlagene var observante og skjøt når de oppdaget mistenkelig aktivitet.
Qian Qi
Og et annet av diktene ble tonesatt i 1932 av Albert Roussel (op. XXXV), i språkdrakt på fransk som var oversatt fra engelsk fra Herbert Allen Giles' oversettelse - den franske oversattelse var foretatt av Henri-Pierre Roché
Kampen i Gråbeinhølet
Oppklaring og regruppering
De tyske styrkene samlet sine døde og sårede, og en merr fra Bagnsbergatn gård ble brukt for å transportere disse bakover til denne gården. For å unngå norsk beskytning brukte de presten Hveem og hans datter som skjold. De norske styrkenes sykebærere nektet å bruke Røde Kors-flagg som eneste beskyttelse, og Peter Skjeldal krøp inn mot de tyske stillingene for å lete etter sårede. Etter å ha støtt på tyske styrker vendte han tilbake.
På aftenen blir det stille og det blir antatt at styrkene enten har gått rundt stillingen, har trukket seg tilbake for å forberede et angrep, eller har gått i kvarter. De tyske styrkene som ble observert var uten pakning og det ble derfor antatt at de hadde gått i kvarter noe sted. Nordmennene på sin side hadde med seg oppakningen hele tiden, og kledde på seg islendere og rullet seg inn i teltduker.
Qian Qi
''Connaissant, seigneur, mon état d'épouse, Tu m'as envoyé deux perles précieuses Et moi, comprenant ton amour Je les posai froidement sur la soie de ma robe.''
Kampen i Gråbeinhølet
Oppklaring og regruppering
For å få klarhet i hvor styrkene hadde tatt veien ble det igangsatt oppklaring langs veiene i skogen østover fra Juvkam. Det var tre tømmerveier østover i skogen. Befalingsmenn ledet patruljene og kaptein Rieber-Mohn ledet selv den ene patruljen.
Qian Qi
''Car ma maison est de haut lignage Mon époux capitaine de la garde du Roi Et un homme comme toi devrait dire: "Les liens de l'épouse ne se défont pas."''
Kampen i Gråbeinhølet
Tyskernes situasjon
Hauptmann Stemmer innså rundt 17:30 at kompaniets oppdrag ikke lengre lot seg løse, og beordret retrett. En tropp fra 9. kompani av IR 236 fikk i oppdrag å slå seg igjennom til Bagn for å melde situasjonen. Klokken 22:00 kom en ordonnans tilbake og fortalte at tyske styrker hadde rømt Bagn. Troppssjefen ba også om forsterkninger for å forsvare trenet til III. bataljon av IR 159 som var etterlatt i Bagn.
Qian Qi
''Avec les deux perles je te renvoie deux larmes, Deux larmes pour ne pas t'avoir connu plus tôt.''
Kampen i Gråbeinhølet
Tyskernes situasjon
De tyske styrkene trakk seg tilbake til Bagnsbergatn, uten å vite at dette senere ble åsted for kampen om Bagnsbergatn gård.
Minnesmerker
Minneplaketter for falne er satt opp i ettertid.
Referanser
<References />
Indianas flagg
Indianas flagg er blått med en gul fakkel omgitt av nitten gule stjerner. Delstatens navn er skrevet inn i en bue over stjernen som er plassert direkte over fakkelen. Flagget ble innført 31. mai 1917. Det er offisielt i størrelsesforholdet 26:33. Indianas flagg ble til etter en konkurranse avholdt i 1916. Det er tegnet av Paul Hadley fra Mooresville i Indiana. Fakkelen symboliserer frihet og opplysning. Stjernene representerer Indianas plass som den nittende delstaten i USA. De tretten stjernene i den ytre ringen symboliserer de opprinnelige tretten koloniene. De fem stjernene innenfor representerer de neste fem delstatene som gikk med i unionen og den litt større over fakkelen symboliserer Indiana.
Mange av USAs delstatsflagg har blå flaggduk. Også delstatene Pennsylvania, Connecticut, Sør-Carolina, New Hampshire, Virginia, New York, Vermont, Kentucky, Maine, Michigan, Wisconsin, Minnesota, Oregon, Kansas, Nevada, Nebraska, Nord-Dakota, Montana, Idaho, Utah og Alaska har delstatsflagg med blå flaggduk. Louisiana, Oklahoma og Sør-Dakota benytter en noe lysere blåfarge i sine delstatsflagg, mens Delawares delstatsflagg har en lysere, gråblå fargetone.
Blind Lemon Jefferson
«Blind» Lemon Jefferson (født 24. september 1893 i Coutchman, Texas, død 19. desember 1929 i Chicago) var en amerikansk bluessanger og -gitarist. Han er en av blueshistoriens viktigste skikkelser, og den første mannlige bluessangeren med kommersiell suksess på 1920-tallet. Sammen med Texas Alexander regnes han som grunnleggeren av den varianten av country bluesen som kalles Texas-blues. I 1980 ble Jefferson posthumt valgt inn i Blues Hall of Fame.
Før Blind Lemon Jefferson var de bluessangerne som nådde ut til et større publikum alltid kvinner, som Ida Cox og Bessie Smith. Disse hadde et repertoar som var skrevet av andre, og de ble akkompagnert av et band. Jefferson innleda tradisjonen med bluessangeren som soloartist som akkompagnerte seg sjøl, og som sang egenkomponert materiale ved siden av det velkjente standardrepertoaret. Blant Jeffersons egne sanger er "Matchbox Blues," "See That My Grave Is Kept Clean," og "Black Snake Moan" de mest kjente. I alt spilte han inn mer enn hundre sanger i løpet av få år, og influerte ikke bare andre tidlige bluesmenn som Leadbelly og Lightnin' Hopkins, men også seinere generasjoner av musikere innen blues og populærmusikk.
Lemon Jefferson ble født på en farm i Couchman utafor Wortham, Texas, som en av sju søsken. Fødselsåret var lenge ansett å være 1897, men nyere gransking av folketellingslistene godtgjør at han var født så tidlig som i 1893. Han var blind fra fødselen.
Omkring 1912 begynte han å synge og spille gitar på lokale fester og tilstelninger. Blant hans musikalske inspirasjonskilder var ikke bare musikken blant de svarte bomullsplukkerne i området, men også gitarspillende meksikanske jordbruksarbeiderne, som brakte med seg en flamencoinspirert stil. De ulike impulsene gjorde at han utvikla en unik stil med kompleks frasering og raske løp. I løpet av et par år begynte han å ta spillejobber i Groesbeck, Buffalo, Waco o.a. nærliggende byer, og fra omkring 1915 også Dallas. Fra 1917 var han bosatt i Dallas. Her møtte han den noe eldre Leadbelly, som ble mektig imponert over Jeffersons spill, og seinere lagde sanger til hans pris, blant annet "Blind Lemon's Blues." De to spilte også sammen i en kort periode, inntil Leadbellys første fengselsopphold.
Før 1920 brakte spillinga han til andre stater langs Mississippi. I 1925 ble han oppdaga av en talentspeider for plateselskapet Paramount Records, og de første opptaka ble gjort i Chicago ved årsskiftet 1925/26. Her spilte han inn to gospelsanger, "I Want to Be Like Jesus in My Heart" og "All I Want Is That Pure Religion". Plata ble utgitt under pseudonymet Deacon L.J. Bates. Seinere samme år begynte Jefferson å utgi blues under eget navn, men han gjorde også seinere i karrieren innspillinger under pseudonymene Deacon L.J. Bates og Elder J.C. Brown. De fleste av hans ca. 100 innspillinger ble gjort for selskapet Paramount. Platene oppnådde nesten umiddelbart stor spredning; overraskende nok, ettersom Jefferson hadde en typisk ikke-kommersiell stil med sin høye, klagende røst og sitt komplekse gitarspill.
Blind Lemon Jeffersons liv og karriere fikk en brå og tragisk ende. I slutten av desember 1929 ble han funnet ihjelfrosset i snøen i Chicagos gater. Det har versert mange historier om hvordan han døde – han skal ha gått seg bort på veg hjem fra et selskap, han skal ha blitt forlatt av sjåføren sin, han skal ha blitt drept i en bilulykke eller hatt et hjerteslag. Noen dødsattest foreligger ikke, og Jeffersons død vil forbli uoppklart.
Skageflå
Skageflå er en fraflyttet fjellgård som ligger på en fjellhylle ca. 250 meter over Geirangerfjorden med utsikt til fossene De syv søstrene og fjellgården Knivsflå på den andre siden av fjorden. Det er en av flere gårder i og under utsatte fjellheng i Geiranger; med gårder som Megardsplassen, Horvadrag, Matvik, Knivsflå og Blomberg.
Gården kan besøkes av turister. Flere operatører tilbyr per 2021 båtskyss fra Geiranger sentrum frem til stien som fører opp til gården. Fotturen opp fjellsiden tar om lag 25-35 minutter fra fjorden opp til fjellgården.
Kristian IVs gate (Oslo)
Kristian IVs gate (1-15, 4-12) er en gate i Oslo sentrum. Den går fra Professor Aschehougs plass, hvor den er fortsettelsen på Grensen. Den går parallelt med Karl Johans gate, til Nordraaks plass.
Den fikk sitt navn i 1852 og er oppkalt etter kong Christian IV (1577–1648).
Eple
Beskrivelse og bruk
Eplets smak og aroma varierer fra sort til sort. For eksempel er Golden Delicious og Red Delicious-epler milde og søte, mens Pippin og Granny Smith er friske og syrlige.
Eple blir blant annet spist med honning under rosj hasjaná, den jødiske nyttårsfeiringen, som symbol på et søtt nytt år.
Navnet
Ordet eple kommer over urgermansk *ap(a)laz fra urindoeuropeisk *ab(e)l-. Kognater finnes på andre indoeuropeiske språk som gammelirsk ubull, litauisk obuolys og gammelkirkeslavisk jabloko. Ordet mangler i de østlige indoeuropeiske språkene, som gresk, anatolisk og indoiransk, og -b- inne i et ord er en sjelden lyd i urindoeuropeisk. Noen lingvister mener derfor at eple er et eldgammelt lånord fra et forsvunnet europeisk språk. På latin heter eple malum og epletre malus. Disse ordene kommer fra en annen indoeuropeisk rot *mal-, sammenlign gresk melon («frukt»), hettittisk mahlas («vinmark») og slavisk malina («bringebær»).
Jordeple er et annet navn for potet, og appelsin betyr «kinesisk eple». Ordet finnes også i navnet til mange andre frukter for eksempel granateple.
Historie
Forskerne trodde tidligere at de over 7000 kultivarene av eple stammet fra den europeiske arten villeple (Malus sylvestris). Ny forskning viser at eplets primære stamfar er den sentralasiatiske arten Malus sieversii. Man vet ikke når eplet kom til Europa, det er mulig at det kom langs handelsveiene, sannsynligvis opprinnelig fra Asia, allerede i tidlige tider ble frukten betraktet som et legemiddel som kunne forlenge livet.
Mytologi, eventyr og historier
I tillegg til å skildre eplefrukten, har ordet «eple» også blitt brukt om alle slags frukter på flere europeiske språk. Dette har ført til at man har flere epler i historiene våre enn vi strengt tatt har dekning for. Den forbudte frukten som Adam og Eva spiste av kaller man idag gjerne et eple, og den gule kveden som sådde splid mellom vakre greske gudinner er også blitt til et stridens eple.
I norrøn mytologi voktet Idunn et antall epler som gudene spiste av for å holde seg unge. Epler går også igjen som legende eller drepende frukter blant annet i C.S. Lewis' roman Drømmen om Narnia og eventyret om Snøhvit. Wilhelm Tell er kjent for å skutt et eple plassert på sønnens hode i to med en pil fra armbrøsten sin. Vitenskapsmannen Isaac Newton skal ha utviklet teorien sin om tyngdekraften fordi han så et eple falle fra et tre.
En nyere historie forteller om Johnny Appleseed (eg. John Chapman), som i 1800-tallets USA gikk barføtt gjennom 160 000 km² og plantet epletrær, som ga mat og levebrød til flere generasjoner nybyggere.
Næringsinnhold
Næringsinnhold i et middels stort eple (ca. 140 gram)
Sorter
Av sortene avbildet under er Åkerø, Rød gravenstein, Gul gravenstein, Summerred, Aroma, Lobo, Discovery og James Grieve vanlige norske sorter (andre er rød torstein, rød prins, Sävstaholm, Transparent Blanche).
Eksterne lenker
Kulturapfel
Alversund bru
Alversund bru er en hengebro på fylkesvei 565 over Alverstraumen i Alver kommune, Vestland. Broen ble åpnet for trafikk 29. juni 1958, og knyttet Radøy til fastlandet. Alversundbrua var det første prosjektet Nordhordlandskommunene solidarisk stod sammen om å finansiere med bompenger. Broens hovedspenn er på 198 meter, 27 meter over sjøen. Før brua ble bygget var det fergesamband Salhus – Frekhaug – Alverstraumen med fergen "Torefjell".
Etter at broen var nedbetalt i 1968, holdt innkrevingen frem med «forhåndsbompenger» til Nordhordlandsbrua – eller «Salhusbrua», som var navnet den gangen.
Bourbon Offshore Norway
Bourbon Offshore Norway AS er et skipsrederi med hovedkontor i Fosnavåg i Herøy i Møre og Romsdal. Selskapet ble etablert under navnet Havila Supply i 1998 av Per Sævik. Etter fem år på børs ble selskapet kjøpt opp av den franske Bourbon-gruppen, og deretter omdøpt til Bourbon Offshore Norway AS.
Rederiet kontraherte verdens første fartøy med X-Bow i mai 2006, et ankerhåndteringsskip som fikk navnet MS «Bourbon Orca».
Bourbon Offshore Norway AS har i dag en flåte på 20 fartøy, med om lag 30 ansatte på land og 500 sjøfolk. Fartøyene opererer i Nordsjøen, Egypt, Vest-Afrika, India, Brasil og Mexico. I tillegg har rederiet fire forsyningsskip under bygging i Kina.
Paul V
Paulus V (egentlig Camillo Borghese (født 17. september 1552 i Roma, død 28. januar 1621) var pave fra 16. mai 1605 til 28. januar 1621.
Han hørte til adelsætten Borghese fra Siena. Borghese ble i 1596 kardinalprest til Sant'Eusebio (senere til Santi Giovanni e Paolo som ny tittelkirke fra 1599).
Pave Paul V, som var en fremstående kunstmecen, finansierte sluttbebyggelsen av Peterskirken.
Episkopalgenealogi
Hans episkopalgenealogi er:
Rugby
Rugby kan referere til:
Boye (navn)
Boye er et mannsnavn som muligens har opprinnelse i norrøne bogi, «bue».
Boye har norsk navnedag 5. oktober.
Boye er også et etternavn.
Kjente personer med navnet
Personene i listen er ordnet kronologisk etter fødselsår.
My Midnight Creeps
My Midnight Creeps var et norsk rockeband som eksisterte i perioden 2003 til 2007. Bandet ble frontet av vokalist og gitarist Robert Burås under pseudonymet Bobby Cagehill fra Madrugada og gitarist Alexander Kloster-Jensen fra Ricochets. Bandet ble oppløst etter Burås' død i juli 2007.
Accent
Accent var et distribuert operativsystem som ble utviklet ved Carnegie Mellon University, mellom 1981 og 1985 som en del av SPICE prosjektet. Accent ble opprinnelig konstruert som en etterfølger av operativsystemet Aleph, og førte til utviklingen av det distribuerte operativsystemet Mach.
Antifascistiske råd for nasjonal frigjøring av Jugoslavia
Antifascistiske råd for nasjonal frigjøring av Jugoslavia (serbokroatisk:Antifašističko V(ij)eće Narodnog Oslobođenja Jugoslavije, AVNOJ) var den politiske paraplyorganisasjonen for de forskjellige motstandsbevegelsene som eksistert i Jugoslavia under andre verdenskrig.
Den ble etablert 26. november 1942 for å administrere områder som var under partisanenes kontroll, og ble ledet av de mest sentrale motstandsstyrkene i Jugoslavia.
Første forsamling
Den første forsamling av AVNOJ ble avholdt 26. november 1942 i Bihać, nordvest i Bosnia. Denne stiftet paraplyorganisasjonen og valgte en komité under ledelse av Josip Broz Tito, og bestod av både kommunister og ikke-kommunister. Forsamlingen vedtok støtte til:
CST
Forkortelsen CST eller ČST kan vise til: