cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Norges lover
Lovsamlingens innhold
Boka inneholder alle de norske lover som anses å ha alminnelig praktisk betydning. Enkelte lover som redaksjonen av samlingen ikke lenger anser å ha aktuell interesse, er bare omtalt ved tittelen på loven.
I samlingen finnes gjeldende lovtekst for de lover som er vedtatt på utgivelsestidspunktet. Samlingen har også inneholdt lover som er vedtatt, men som ikke ennå er trådt i kraft. Grunnloven, gitt av Riksforsamlingen i 1814 er først i lovsamlingen. Deretter følger lovene i kronologisk orden, begynnende med Christian Vs Norske Lov av 1687. Den inneholder ikke forskrifter, men noen særlig viktige traktater er med.
Rana
Fra 1589 til 1738 var Rana et sogn i Alstahaug prestegjeld. I 1738 ble ytre Rana skilt ut som Nesna prestegjeld, mens indre Rana ble et sogn i Hemnes prestegjeld. I 1838 ble dette sognet delt i Nord-Rana sogn og Sør-Rana sogn, og i 1843 ble Nord-Rana sogn innlemmet i det nye Mo prestegjeld; i 1964 ble sistnevnte delt i tre, gjennom utskillelsen av Nord-Rana prestegjeld og Gruben prestegjeld.
Norges lover
Lovsamlingens innhold
Lovtekstene som finnes i lovsamlingen er konsolidert, det vil si at alle endringer er innarbeidet i teksten til den opprinnelige loven. Dette arbeidet gjøres av redaksjonen, i praksis av Stiftelsen Lovdata. Norges lover og innholdet i den har ingen offisiell status, selv om de fleste jurister har benyttet teksten som i denne lovsamlingen. Den offisielle publikasjonen for kunngjøring av lover i Norge er Norsk Lovtidend, som utgis av Justis- og beredskapsdepartementet. Ved henvisning til en lov eller lovbestemmelse er korrekt praksis å referere direkte til loven, ikke til sidetall i lovsamlingen.
Utgivere
Første utgave ble utgitt av Paul I. Paulsen i 1926. Frem til 2019 var det Universitetet i Oslos juridiske faktultet som hadde utgiveransvaret (i kommisjon hos Fagbokforlaget i Bergen; før 2000 utgitt av Det Juridiske Fakultets Lovsamlings Fond).
Rana
Denne geistlige inndelingen fikk betydning for gjennomføringen av formannskapslovene. I 1838 ble Nesna herred og Mo herred opprettet. Geografisk omfattet Nesna ytre Rana, mens Mo herred tilsvarte indre Rana. I 1839 ble Hemnes herred skilt ut fra Mo herred. Det bestod av Sør-Rana sogn, mens det resterende Mo herred omfattet Nord-Rana sogn. I 1923 ble Mo herred delt i de to kommunene Nord-Rana og Mo bykommune. I 1964 ble Nord-Rana, deler av Sør-Rana, Mo bykommune samt Sjonaområdet i Nesna slått sammen til den nye Rana kommune.
Norges lover
Utgivere
Lovsamlingen ble lenge publisert annethvert år, men fra og med 2007 ble den gitt ut årlig. Den siste utgaven som ble utgitt av Universitetet i Oslo dekker 1687–2018, og ble utgitt i 2019. På grunn av synkende salg, og digitalisering av jus-eksamen besluttet universitetet at papirutgaven ikke lenger ville bli utgitt fra 2020.
I mai 2019 besluttet imidlertid Stortingets presidentskap å fortsette utgivelsen av en trykt samling av Norges lover. Stortingets administrasjon fikk ansvar for å gjennomføre dette. En ny utgave av lovsamlingen, som dekker 1687–2020, ble utgitt av Stortinget 22. april 2021. Stortingets presidentskap videreførte avtalen med Fagbokforlaget om at sistnevnte skulle stå for det praktiske forbundet med produksjon og salg av lovsamlingen.
Jerseys megalittiske monumenter
Historie og bakgrunn
På den tid da megalittiske monumenter ble bygd på Jersey var mennesker allerede bosatte på stedet, og Jersey var ennå ikke en øy, men forbundet med det europeiske kontinentet med en landforbindelse. Først rundt 6 800 f.Kr. ble Jersey løsrevet fra fastlandet og ble en øy som de andre Kanaløyene.
Den nye steinalderen (neolittikum) skilte seg fra den gamle steinalderen (paleolitikum) ved de steinredskapene som ble benyttet, økser, kniver og lignende, men den viktigste forskjellen at de ikke lenger var jegere som vandret etter ville dyr og jaktet på bytte. Isteden bosatte de seg på et sted og drev landbruk og antagelig fiske. For de neolittiske folkene som kom fra det som i dag er Frankrike må Jersey ha hatt et kjent og attraktivt miljø, rik på skog og langt større enn nå da havstigningen ennå ikke nådd dagens nivå.
Befolkningen bosatte seg langs kysten og arbeidet seg innover skogslandet. Av deres bosetninger er det ikke funnet noen levninger. Fra arkeologiske undersøkelser andre steder vet man at de hadde ganske enkle hus av tømmer og flettverk, og forseglet med jord og leire. Organisk materiale fra disse bosetningene har gått tapt, men deres dysser (gravkamre bygd av store steiner) og det som på norsk kalles bautasteiner (høye, enslige steiner), men som på engelsk betegnes som menhirer. Ved Le Pinacle i Saint Ouen var det et sted for produksjon av steinøkser, og på Green Island (La Motte) i Saint Clement etterlot de seg møddinger med skjell som viser deres tilstedeværelse.
Tiden mellom den første neolittiske tiden og den senere bronsealderen på Jersey strekker seg rundt 3000 år. Det er indikasjoner på to betydelige folkebevegelser (eller kultur): en som kom fra hjerte av Europa via elvedalene Donau og Rhône, den andre opp fra Middelhavet gjennom Frankrike og til atlanterhavskysten. Det var den siste gruppen som kom fra sør som var involvert i byggingen av den megalittiske tradisjonen og reiste de første steinsettingene på Jersey, da ganggraver. De kalles ganggraver ettersom de hadde et indre kammer med en trang gang inn til denne.
Jersey tilhørte kulturelt den Morbihankulturen, oppkalt etter en region i sørlige Bretagne, et av tre neolittiske sentre i Europa for innovasjon og vekst. Det omfattet særlig Bretagne, Normandie og Kanaløyene, og med forgreininger opp Loire-Paris-aksen, og Garonne-aksen til sørlige Frankrike. Det var maritim kontakt med det mer spredte senteret i Irland (Boyne) med forgreninger til Orknøyene. Det tredje neolittiske senteret var Tagus i sørlige Portugal. Perioden fra rundt 4000 til 2700 f.Kr. hadde stor endring i det kulturelle landskapet mot Atlanterhavet. Fra opptatthet av ulike strategier for matproduksjon, økte folketallet, og framveksten av mektige eliter som var i stand til å mobilisere store arbeidsgrupper for å reise monumentale byggeprosjekter. Mot slutten av nevnte periode vaar det mektige forfedregraver over alt som signaliserte deres krav på området. Slik makt vitner om voksende sosial kompleksitet. I sørvest er de mest opplagte vitnemålene befestede bosetninger, og i nordvest de store gravmonumenter, skapt for å være i harmoni med årsyklusene.
Rana
Kommunen er rik på jernmalm og har en industri-historie som går tilbake til 1799. Kommunevåpenet symboliserer skogene og jordene (grønn) og kommunens rikdom på mineraler (gul). Det ble vedtatt brukt av den tidligere bykommunen Mo 29. april 1960, og ble Ranas kommunevåpen 5. mars 1965.
Jerseys megalittiske monumenter
Historie og bakgrunn
De eldste gravmonumentene er ganggraver, noe som kan bevitnes i Bretagne hvor disse befinner seg ved kysten, mens senere dukket det opp en eklere og annerledes utgave av den monumentale steingrav som kalles for gallerigrav (allée couverts). I motsetningen til en ganggrav hadde de ikke langstrakt passasje inn til det indre kammeret. I Bretagne befinner disse seg spredt i de eldre områdene og dessuten dekker hele innlandet, datert til de siste århundre av 3000-tallet f.Kr. Det antyder at i sen neolittisk tid hadde kystbefolkningen spredt seg og trengt inn i innlandet. Det indikerer kanskje også en mindre streng hierarkisk organisering. Gallerigravene spredte seg til Normandie og innover mot Paris, og utover til Kanaløyene. Gallerigravene fortsatte å bli bygd ved slutten av 3000-tallet og begynnelsen av 2000 f.Kr. og mange fortsatte å være i bruk ved begynnelsen av 1000-tallet f.Kr., en tid hvor trossystemene var i betydelig endring og den megalittiske tradisjonen var over.
Rana
Navnet Rana
Navnet Rana [] er enten av norrøn eller samisk opprinnelse.
Jerseys megalittiske monumenter
Historie og bakgrunn
Ettertiden har gjerne tolket ganggravene og dyssene som gravhauger for stammens høvdinger. Senere jernaldergraver i både keltiske og germanske kulturer (arkeologisk er det liten forskjell) ble høvdingen gravlagt med gravgods, som våpen, stridsvogn eller skip og lignende. Det er funnet levninger av mennesker i dyssene på Jersey, både av kvinner og menn, og således rimelig å anta at de hadde denne funksjonen, men antagelig ikke utelukkende for en bestemt høvding. Dyssene er heller ikke samlet i nærheten av hverandre, hvilket var vanlig for slektens gravhauger, som i Norge, men spredt rundt på Jersey i nærheten av kysten. Kun ett av stedene på Jersey kan tolkes som en høvdinggrav, La Hougue Boëte.
Rana
Navnet Rana
Det kan være avledet av det norrøne elvenavnet Raðund. Raðr betyr snar, rask, snøgg, radig, og kan knyttes til Ranelva, elvenavnet Radantia (idag Rednitz) i Tyskland og urindoeuropeisk *rodhos, «elveløp». Rana kan også kan henvise til strømmen i Ranfjorden.
Jerseys megalittiske monumenter
Historie og bakgrunn
De levninger av mennesker som er funnet er få i antallet, og som i tilfellet med La Sergenté er de helt fraværende. Det er også tilfellet flere steder i Bretagne hvor det er avdekket beinlevninger fra dyr, men ikke mennesker. Det antyder at disse ganggravene, som de kalles ikke nødvendigvis var graver, og helt sikkert ikke for høvdinger. På den mest framtredende, La Hougue Bie, er levningene fra mennesker spedt utover gangen innover og i kammeret innerst uten noen tilsynelatende organisering. Mange steder på De britiske øyer og på det europeiske fastlandet ble disse steinmonumentene åpnet i neolittisk tid og nye gravleggelser gjort. Et sted hadde fem forskjellige gravmetoder for kun dobbelt antall mennesker.
Rana
Navnet Rana
Alternativt er navnet tilknyttet umesamenes legende om Sala Niejta («solens datter») og Rana Niejta («jordens datter»). Rana var i så fall sommerens grønne jord for reindriftsnæringen. På 1800-tallet ble en av «samebyene» nær Tärnaby i Sverige kalt «Ranbyen».
I 1971 ble det satt opp en statue i bronse av Rana-Niejta i parken nedenfor butikken LA Meyer i Mo i Rana. Statuen ble laget av kunstneren Arne Durban, og ble finansiert av Bergens Privatbank i forbindelse med bankens 25-årsjubileum i Mo i Rana. En lignende statue sto utstilt i det tidligere bygget til Bergens Privatbank, senere Bergen Bank og deretter Den norske Bank (DNB) i Fridtjof Nansens gate 29. Etter at Nordlandsbanken ble et datterselskap av DNB i 2003, ble statuen flyttet fra DNB-bygget til Nordlandsbankens filial i Nordahl Griegs gate 10 i Mo i Rana. Filialen ble heleid av DNB oktober 2012.
Geologi
Størstedelen av berggrunnen i Rana er glimmerskifer og krystallinsk kalkstein i konsentriske sirkler rundt et granittmassiv som delvis dekkes av Svartisen. I Dunderlandsdalen og Langvassgrenda danner kalksteinen bratte vegger i dalsidene. Elver som har tært bort kalklag, er blitt til underjordiske elver og grotter. De mest kjente av Ranas omkring 200 grotter, er Grønligrotta og Setergrotta.
I Dunderlandsdalen er det betydelige mengder jernmalm, marmor, dolomitt, hematitt og magnetitt. Et massiv med marmor i Langvassgrenda danner «marmorslottet». Vestmofjellet i Rana har store forekomster av svovelkis; i druserom flere km inne i fjellet finnes de sjeldne mineralene apofylitt og thaumasitt. Ved Alteren finnes forekomster av kleberstein. Spesielt rik på mineraler er Høgtuva. I tillegg til gangmineralene kvarts, kalifeltspat, albitt, biotitt, amfibol, muskovitt, kloritt, titanitt, apatitt, flusspat og kalkspat, finnes det forekomster av 25 malm-mineraler: Fenakitt, høgtuvaitt, magnetitt, zirkon, sinkblende, blyglans, molybdenglans, kobberkis, svovelkis, ilmenitt, wolframitt, cassiteritt, fluoceritt, yttrialitt, thalenitt, kainositt, euxenitt, fergusonitt, uraninitt, thoritt, pyroklor, arsenkis, genthelvin, gadolinitt og allanitt.
Jerseys megalittiske monumenter
Les Monts Grantez
Les Monts Grantez er en neolittiske ganggraven ligger i Saint Ouen og var tidligere liggende under en lav jordhaug på rundt 18 ganger 9 meter. Alle bæresteinene er av granitt, skaffet lokalt, men noen av dem fraktet fra området Corbière i sørvest. Passasjen inn til det indre kammeret hvor sluttsteinene er originale. Utgravninger i 1912 fant beinlevninger fra seks voksne og et barn, foruten noe keramikk, ble det også funnet dyrebein fra kuer, griser, sauer, villhest og dådyr. I en nisje i den innerste enden av gangveien ble det funnet levninger av enda en voksen person, plassert i en sittende posisjon, støttet opp av en haug steiner. Antagelig dato 4000-3250 f.Kr.
Rana
Flora
Rana kommune er den nordligste delen av Norge hvor gran forekommer i naturlig og vill tilstand. Forekomster av granskog nord for Storvoll i Dunderlandsdalen skyldes menneskelig planting.
Jerseys megalittiske monumenter
La Sergenté
La Sergenté er beliggende på åpen land vest for Le Parcq de L'Oeillière og med en siktlinje til La Table des Marthes. Denne lille ganggraven i sognet St Brelade er særegen for Jersey og Kanaløyene ettersom taket har buete kragesteiner. Passasjen er kort og fører inn til en sirkulært, bikubeformet kammer. Det finnes lignende takkonstruksjoner i Bretagne, Normandie og Spania. Ved utgravningen i 1923 ble det funnet store mengder grus innenfor som antagelig var rester fra takvelvet. Antagelig datering 4500-4000 f.Kr.
Rana
Ranen sogn
Mellom 1589 og 1738 var «Ranen» sogn en del av Alstahaug prestegjeld (Alstahaugsysla). Alstahaugsysla ble etterhvert delt inn i «fjerdinger». Ifølge Digitalarkivet omfattet «Raens fiering» blant annet Melfjordbotn i den senere Rødøy kommune under manntallet i 1666 (men ikke i 1701). Sognet omfattet også i en periode deler av det som senere ble kommunene Leirfjord og Hattfjelldal.
Jerseys megalittiske monumenter
La Sergenté
Mark Patton bemerket takvelvet krevde stein som skifer som gir lange, flate steinplater, og på Jersey er slike steiner ikke tilgjengelig. La Sergenté, som er blant de eldste ganggravene på Jersey, falt av den grunn sammen etter at den var bygget grunnet uegnet byggematerialer. Den konstruksjonen ble ikke gjentatt andre steder på Jersey.
Rana
Indre Rana og Ytre Rana (Nesna)
Kongelig åpent brev av 30. mars 1731 besluttet at Ytre Ranen (Nesna prestegjeld og senere Nesna kommune) og Indre Ranen (Rana og det som senere ble Hemnes kommune) skulle skilles ut som to selvstendige prestegjeld etter magister Anders Dass' død. Delingen fant sted i 1738.
Lokalt selvstyre ble opprettet den 20. januar 1838 under navnet Sør-Ranen sogn og Nord-Ranen sogn. Den 13. mars 1839 ble Sør-Ranen sogn utskilt som Hemnes herred, mens Nord-Ranen sogn ble til Mo herred.
Jerseys megalittiske monumenter
Stående steiner ved Les Blanches Banques
Overlevne og bevarte menhirer er sjeldne på Jersey. De finnes også La Dame Blanche i Saint Clement, begge steder utforsket i mellomkrigstiden. Det andre mulige steiner som gjenstår å bli undersøkt.
Rana
Hemnes, Korgen, Elsfjord og Sør-Rana
Hemnes herred, i Sør-Ranen sogn, ble opprettet den 13. mars 1839. Navneformen ble i 1853 endret til Hemnes kommune.
Jerseys megalittiske monumenter
La Ville ès Nouaux
La Ville ès Nouaux i Sankt Helier er to strukturer: en steinsirkel (engelsk: Cist-in-Circle) og en gallerigrav. Sistnevnte gallerigrav er den eldste strukturen. Rett nord for denne er det plassert en sirkel reist av steiner, rundt 6 meter i diameter og innenfor denne er den indre sirkelmarkering bestående av to stående steiner, eller orthostater, to kampesteiner og en dekkstein. Denne var antagelig opprinnelig dekket av jord eller leire. Denne strukturen ble oppdaget i 1883 etter å ha vært tildekket av sanddyner og var tom da den ble utforsket. Antatt datering er 2850-2300 f.Kr.
Rana
Hemnes, Korgen, Elsfjord og Sør-Rana
Ved kongelig resolusjon 17. april 1843 ble Sør-Ranen sogn omdannet til Hemnes prestegjeld.
Jerseys megalittiske monumenter
La Hougne des Geonnais
La Hougne des Geonnais befinner seg også i Saint Ouen og er en ganggrav dekket av en jordhaug, men er i stor grad ødelagt av steinbrudd før stedet ble arkeologisk undersøkt i 1929. Ved undersøkelsen var det ingen dekkstein igjen og den opprinnelige strukturen er derfor gått tapt. Det var grus fra den tidligere haugen og et stort antall keramikkfragmenter i slynget rundt. Nye undersøkelser i 1985 og 1990 fastslo at et kammer ble konstruert i antagelig to faser. Det ble funnet mer keramikk, flintskrapere, pilspisser og en ødelagt kvernstein. De tapte reiste steinene ble erstattet i 1990 av moderne granittsteiner. Den antatte dato er 4000-3250 f.Kr.
La Hougne des Platons
La Hougne des Platons i sognet Trinity er en steingrav som opprinnelig besto av en dekkstein som hvilte på tre vegger av steinplater. Flere av steinene er blitt fjernet og overført til La Hougue Bie. Hva som er igjen er jordhaug, 8 meter i diameter og rundt 1,5 meter høy, lukket inne av en sirkel av store blokker av vulkansk tuffstein. Antatt datering er satt til 2850-2250 f.Kr.
Rana
Hemnes, Korgen, Elsfjord og Sør-Rana
Den 1. juli 1918 ble Hemnes kommune delt i de to nye kommunene Korgen (1 369 innbyggere) og Hemnes (3 567 innbyggere). Den 15. april 1929 ble resten av Hemnes kommune delt i de tre nye kommunene Sør-Rana (1 708 innbyggere), Hemnes (1 077 innbyggere) og Elsfjord (765 innbyggere).
Jerseys megalittiske monumenter
Le Couperon
Le Couperon i Saint Martin er en delvis restaurert gallerigrav, men den store jordhaugen over er forsvunnet. En ytre ring av 18 steiner har overlevd. Til tross over betydelig ødeleggelse er formen på den opprinnelige dyssen kjent. Den var et rektangulær indre kammer, 8 meter langt, bygget med stående støttesteiner og store dekksteiner. Det ble funnet noen få flak av flint og fragmenter av keramikk. Antatt datering er gitt til 2850-2250 f.Kr.
Rana
Hemnes, Korgen, Elsfjord og Sør-Rana
Kommunen Elsfjord (920 innbyggere) ble slått sammen med Vefsn den 1. januar 1962.
NSLAB
NSLAB («Non starter lactic acid bacteria») er melkesyrebakterier i ost som ikke er tilsatt. Disse bakteriene er hovedsakelig faultativt heterofermentative laktobasiller, og de som man finner i ost omtales som mesofile for å skille dem fra de termofile laktobasillene man bruker i starterkulturer for produksjon av yoghurt og sveitserost. De fleste, om ikke alle oster laget fra rå eller pasteurisert melk, inneholder NSLAB. De kommer fra melken og fra produksjonsomgivelsene og kan overleve pasteurisering og høy ettervarmingstemperatur, er salttolerante og fakultativt anaerobe. Det gjør at de kan vokse i osten selv om den inneholder mye salt og lite oksygen. NSLAB bidrar til modning, men i hvilken grad er ennå ikke fastlagt. Selv om det er forsket mye på NSLAB og utvikling av smak i ost, er deres rolle ikke beskrevet.
Jerseys megalittiske monumenter
Le Couperon
Et tilstøtende vakthus ble bygget i 1689 av lokal stein. Det ga tak til den lokale militsen som betjente et kanonbatteri rett ved.
NSLAB
Eksempler på «non starter lactic acid bacteria» er:
Jerseys megalittiske monumenter
La Pouquelaye de Faldouet
La Pouquelaye de Faldouet i Saint Martin er for arkeologer «en av de mest fengslende steder på Jersey». Det representerer en utvikling i utformingen i ganggravene på Jersey og som kulminerte med den ved Le Mont de la Ville (som siden ble flyttet til England). Dets kammer som er 14 meter langt. Den er omgitt av en rundt jordhaug bygd opp av små steiner. Inngangen fører til et sirkulært område med fire små steingraver på sidene, skjønt det var antagelig enda flere opprinnelig. Gangen går videre til et indre kammer formet som en hestesko med en enorm stor dekkstein som veier rundt 24 tonn. Det er sannsynlig at det innerste, hesteskoformete kammeret var den opprinnelige ganggraven og at området foran ble grav ut senere for å gi plass til en andre ganggrav. Antatt datering er 4000-3250 f.Kr.
Le Dolmen du Mont Ubé
Le Mont Ubé er en ganggrav i Saint Clement som ble oppdaget av steinhoggere i 1848. Den er i stor grad ødelagt. Dens dekksteiner er knust, innholdet forstyrret og jordhaugen over spredt utover. Den hadde et arrangement på fire kamre i den vestlige enden. Graven er flaskeformet og dets kammer er 7,3 ganger 3 meter. Gangen inn er 5 meter. Steinen består av lokal dioritt og granitt som har blitt fra 1 km unna i Le Hocq. Til tross for ødeleggelsene ble det funnet et titalls potter, en bolle av lokal design, flint og steinredskaper, steinøkser, polerte steinsmykker eller pendler, og en druekopp som er unik for Kanaløyene. Både brente som ubrente levninger av mennesker ble avdekket i steingravene. Antatt datering er 4000-3250 f.Kr.
Rana
Hemnes, Korgen, Elsfjord og Sør-Rana
Den 1. januar 1964 ble kommunene Korgen (3 033 innbyggere), Hemnes (1 352 innbyggere), Sør-Rana sør for Ranfjorden (934 innbyggere) og Røvassbukta og Tustervassområdet i Hattfjelldal kommune slått sammen til den nye Hemnes kommune.
Jerseys megalittiske monumenter
Green Island (La Motte)
Green Island rett utenfor kysten av Saint Clement har vært en halvøy fram til en gang på 1600-tallet, men erodering har gjort den til en tidevannsøy. Det er antatt at det var en av de opprinnelige sentrene for den neolittiske bosetningen på Jersey. Det har blitt funnet levninger av en steinrøys i øst og i sørøst levninger av steingrav med minst 18 steiner i vegg og steintak som har sunket ned i jorden. Det er også en del møddinger fra rundt 1500 til 3000 f.Kr. Steingravene har blitt fjernet og overført til La Hougue Bie museum. Datering for den første bosetningen er antagelig rundt 4000 f.Kr.
Rana
Mo, Nord-Rana og Rana
Mo herred, i Nord-Ranen sogn, ble opprettet den 13. mars 1839. I 1853 ble navneformen endret til Mo kommune.
Jerseys megalittiske monumenter
La Hougue Bie
La Hougue Bie er et historisk sted med en neolittisk ganggrav, middelalderkapell, og et museum. Det ligger ikke ved kysten, men i innlandet i sognet Grouville. Etter som det arkeologiske stedet av stor betydning er et multihistorisk sted vil kun ganggraven omtales her. Ganggraven i en stor og høy gravhaug ble oppdaget ved en tilfeldighet i 1924. Det synes som om den bevisst ble forseilet for rundt 4000 år siden og har vært uberørt siden. Det er den eneste ganggraven som har celle i vestenden av det indre kammeret, skjønt lignende formgivning har blitt funnet i Newgrange på Irland, foruten steder på Orknøyene og i Bretagne.
Ganggraven består av en smal korridor som leder fram til en stort ovalt kammer med to side kamre på nord og sørveggene. En opphøyd plattform fører til en lite kammer eller celle i enden på vestlig side av hovedkammeret. Dette området var antagelig det mest hellige området. Steinene for ganggraven har blitt fraktet fra steinbrudd i sør, sørvest og sørøst av stedet fra en avstand av 3,5 km. Steinene har omhyggelig blitt utvalgt for å sikre at taket hadde jevn høyde. Gulvet hadde grus og småstein fraktet fra en strand ved kysten. Det ble funnet levninger av mennesker av begge kjønn, dessuten av ulike dyr, pilhoder av flint, keramikkrester og en stor kvernstein som var bevisst lagt ved inngangen. Antagelig datering er 4000-3250 f.Kr.
La Mont de la Ville
La Mont de la Ville er en ganggrav som tidligere sto på en stedet av Fort Regent, en høyde midt i Jerseys hovedstad Saint Helier. Den ble demontert i 1788 og satt opp på nytt i England på en private eiendom sør for elven Themsen i Henley-on-Thames. Den har en særegen formgivning bestående av dekket passasje som fører fram til en sirkulært kammer uten tak. Arrangert rundt kammeret er en rekke steingraver som hver av dem hadde en dekkstein. Det var ingen forhistoriske funn avdekket fra stedet i Jersey da den ble demonert.
Rana
Mo, Nord-Rana og Rana
Den 1. januar 1964 ble Mo kommune (9 616 innbyggere) slått sammen med Nord-Rana (11 636 innbyggere), Sør-Rana nord for Ranfjorden (697 innbyggere) og de delene av Nesna som lå rundt den indre delen av fjorden Sjona (543 innbyggere) til den nye storkommunen Rana.
Jerseys megalittiske monumenter
La Mont de la Ville
Victor Hugo, som var politisk landflyktig på Jersey, hadde interesse for forhistoriske steiner, og sammenlignet deres tilstedeværelse med antikke monumenter i Hellas. Han beklaget og sørget over at La Mont de la Ville ble fraktet til England.
Rana
Mo, Nord-Rana og Rana
Mo prestegjeld ble skilt ut fra Hemnes prestegjeld den 19. april 1843. Den 24. april 1964 ble det deretter delt i Mo prestegjeld, Nord-Rana prestegjeld og Gruben prestegjeld.
Jerseys megalittiske monumenter
La Table des Marthes
La Table des Marthes er en stor, flat steinplate av granitt i sognet Saint Brélade. Den måler 3,8 ganger 2 meter 0,76 meter. Da den ble undersøkt i 1850 støttet den enden av en rekke med steinsøyler. Nå ligger den flatt på bakken. Keramikk, brent stein og ødelagte steinøkser ble funnet ved. Det er ukjent hvilken struktur den var en del av. Steinens navn, La Table des Marthes, «Vitnenes stein», kan henvise til en kjent skikk å signere viktige dokumenter på denne steinen.
Rana
Samisk historie
Rana har en lang samisk historie. «Ranbyn» var et samisk område som strakte seg fra svensk side og ut til havet. På 1700-tallet utgjorde samene 10 % av befolkningen i prestegjeldet.
Jerseys megalittiske monumenter
La Hougue Boëte
La Hougue Boëte er en 4,5 meter høy og lukket gravhaug i sognet Saint John. Ved utgravninger i 1911 ble det funnet et indre kammer med fire sidekamre. I selve gravhaugen ble det funnet skallen av en mann og hodet av en hest. I 2003 ble den ene tannen til hesten karbondatert til mellom 60 f.Kr. og 50 e.Kr. Disse ble således lagt langt ned i haugen senere enn selve byggingen av gravhaugen selv. Dette er den eneste kjente megalittiske steingraven med en rund gravhaug av denne typen på Kanaløyene og kan kulturelt knyttes til tidlige neolittiske steingraver i sørlige Bretagne.
Rana
Mo i Rana (administrasjonssentrum)
Mo i Rana (umesamisk: Måhvie) er den fjerde største byen i Nord-Norge, etter Harstad, og den nest største byen i Nordland fylke. Per 01.01.11 var antall innbyggere 18 141. Mo i Rana, som er den største byen i landskapet Helgeland, var ladested mellom 1923 og 1964, og fikk bystatus i 1997.
Byen ligger innerst i Ranfjorden, sør for Saltfjellet og polarsirkelen. Den ble tidligere omtalt som «Jernverksbyen», etter hjørnesteinsbedriften Norsk Jernverk. Siden 1988 har byen gjennomgått en omfattende omstilling og markedsføres nå som «Polarsirkelbyen».
Langs jernbanen på sjøsiden ligger den gamle bydelen på Moholmen samt et område som på 1990-tallet ble fylt ut og bebygd med Fjordgården hotell, Statens innkrevingssentral, TAG systems og boliger. På den andre siden av jernbanen ligger byens sentrum, med kjøpesentra, rådhus og gågater.
Mo i Rana er et handelssentrum med rundt 200 handelsbedrifter. Mye av sentrum er nybygget de siste tiårene, inklusivt et oppvarmet gågatenett. Det er gode kommunikasjonsmuligheter, både moderne vegnett, jernbane og flyplass.
Historie
Navnet Mo stammer opprinnelig fra en gård på stedet, kommer fra norrønt Móar som er flertall av mór, og betyr sand eller gresslette, hvilket begrepet ‘en mo’ også gjør i dag.
Mo i Rana er fra gammelt av et handelssentrum på Helgeland. Det har vært jordbruk siden jernalderen, selv om kysten ble ryddet og bebodd før innlandet. Bergverk og utførsel av nordlandsbåter og fangstprodukter har vært basisen for handelen. De rike fangst- og bergverkområdene rundt ga grunnlag for en sped byutvikling. Det var også et klebersteinbrudd av betydning på Alteren, vest for Ranfjorden. Fra 1730-årene var det et samemarked på Mo i Rana om sommeren. I 1770-årene ble det fast handel, og i 1860 fikk L.A. Meyer ved kongelig reskript rett til å drive landhandel.
Handelen med Sverige tok seg opp. En av grunnene til den økte handelen over grensen var at det inntraff nødår i Nord-Sverige og i store deler av Nordkalotten i denne perioden, spesielt i årene 1864, 1865 og 1867. I 1880 står L.A.Meyer Skipsekspedisjon årlig for utskiping av ca. 800 båter, som i hovedsak er produsert i Rana. I mars 1924 mottok firmaet et parti på 24 000 ryper fra Tärnaområdet. Rypene gikk i hovedsak til eksport til England.
Strekningen fra Mo til Umbukta ble bygd ferdig som vinterveg i 1883 mens mellomriksvegen ble ikke ferdig på svensk side før i 1939.
Rana er rik på jernmalm og elektrisk energi, noe som var betydningsfullt for etableringen av industri. Gruvedrift ble etablert i Bossmo Gruber (1894–1938), Dunderland Iron Ore Company (1902–1947), Rana Gruber (1937–), Norsk Jernverk (1946–1988) og Norsk Koksverk (1964–1988). Disse var dominerende for sysselsettingen i byen, medførte etablering av «Dunderlandsbanen» og utskipingshavn. Det var på det meste ca. 3200 ansatte ved Norsk Jernverk. Befolkningsveksten ble nærmest eksplosiv på kort tid på grunn av etableringen av tungindustrien.
Det er byster av skikkelser av historisk betydning for byen i sentrum; Nordlandsbanens far, prest Ole Tobias Olsen, anleggsarbeideren og agitatoren Hans Berntsen, og «samenes apostel» Thomas von Westen, som var sentral for grunnleggingen av Mo kirke og sameskolen på Mo, utenfor Mo kirke.
«Havmannen» er Ranas egen ‘lille havfrue’, en del av Skulpturlandskap Nordland, laget av Antony Gormley og avduket 6. mai 1995.
Politikk
Rana kommunestyre styres etter formannskapsmodellen. Kommunestyret hadde 61 representanter fra 1964 til 1991, og 41 representanter fra 1991 til 2003. Siden 2003 har det bestått av 37 representanter. Formannskapet hadde 15 medlemmer fra 1964 til 1991, og har hatt 13 medlemmer siden 1991. Rana var en del av Terra-skandalen fra 2007.
Historikk
Rana er tradisjonelt en industrikommune. Etter opprettelsen av den «nye» Rana kommune i 1964, fikk Det norske Arbeiderparti (Ap) rent flertall under valgene i 1963, 1967, 1971, 1975, 1979 og 1983. Etter nedleggelsene av hjørnesteinsbedriftene Norsk Jernverk og Norsk Koksverk, mistet partiet sitt rene flertall. Under valgene i 1987, 1991, 1995 og 1999 hadde partiet flertall sammen med Sosialistisk Venstreparti (SV). Fra 1964 til 2003 hadde Arbeiderpartiet både ordføreren og varaordføreren.
I 2003 ble Sosialistisk Venstreparti størst, og fikk ordføreren i et samarbeid med Høyre, Kristelig Folkeparti og Venstre. Etter valget i 2007 ble Geir Waage (Det norske Arbeiderparti) ordfører gjennom et samarbeid mellom Det norske Arbeiderparti, Sosialistisk Venstreparti og Senterpartiet. Valget i 2011 ble historisk da kommunen for første gang fikk en borgerlig ordfører og varaordfører. Kai Henning Henriksen fra Høyre ble ordfører og Allan Andreas Johansen fra Fremskrittspartiet ble varaordfører, gjennom et samarbeid mellom Høyre, Fremskrittspartiet, Senterpartiet, Venstre og Miljøliste Rana.
I 2015 fikk Arbeiderpartiet igjen flertall sammen med Sosialistisk Venstreparti, og Geir Waage ble ordfører. Etter valget i 2019 har han fortsatt som ordfører med Anita Sollie fra Høyre som varaordfører, gjennom et valgteknisk samarbeid mellom Arbeiderpartiet, Høyre, Sosialistisk Venstreparti og Miljøpartiet De Grønne.
Utdanning
I Rana er det syv kommunale barneskoler: Lyngheim skole, Hauknes skole, Selfors barneskole, Båsmo barneskole, Gruben barneskole, Skonseng skole og Ytteren skole. Tidligere fantes det barneskoler på Alteren, i Dalsgrenda og i Grønfjelldalen.
Rana har to private montessoriskoler: Dalsgrenda Montessoriskole SA og Grønfjelldal Montessoriskole SA.
Kommunen har tiårige barne- og ungdomsskoler på Storforshei og i Utskarpen.
Rana ungdomsskole er eneste kommunale ungdomsskole som ble opprettet i 2019 gjennom en sammenslåing av ungdomsskolene på Båsmoen, Selfors, Gruben og Mo. Ved åpningen var den Norges største ungdomsskole.
Campus Helgeland ble åpnet i 2013 som en avdeling av Universitetet i Nordland og som fra 2016 drives av Nord universitet.
Veier
E6 går gjennom Rana kommune, og binder Rana sammen med kommunene Hemnes i sør og Saltdal i nord. E12 krysser E6 i Tverrånes og går østover gjennom Sverige til Helsingfors i Finland.
Rana kommune har i tillegg 9 fylkesveier. Gjennom to av dem (Fv353 og Fv355) er det direkte veiforbindelse til Melfjordbotn i Rødøy kommune.
Nordlandsbanen
Nordlandsbanen passerer gjennom Rana kommune og gir jernbaneforbindelse til Bodø i nord og Trondheim i sør. Nordlandsbanen nådde Mo i Rana i mars 1942. Dagens jernbanestasjon i byens sentrum ble åpnet 22. september 1990. På vei nordover, passerer Nordlandsbanen først langs fjorden og deler deretter byen i to.
Videre nordover mot Saltfjellet ligger Skonseng stasjon (åpnet 1942), Dunderland stasjon (åpnet mai 1945) og Bolna stasjon (åpnet 10. november 1947). Idag er det ingen ordinær togstopp ved disse stasjonene.
Fly
Byggearbeidet startet 6. september 2022. Flyplassen er estimert å åpnes i fjerde kvartal 2025. Den skal erstatte Mo i Rana lufthavn, Røssvoll.
Havn
Mo i Rana har Nord-Norges nest største havn, med mer enn 1100 anløp i året, fordelt på Rana Grubers kai, Rana industriterminal («Jernverkskaia») og Rana havnevesens to kaier Toraneskaia og Bulkterminalen.
Industri
Mo Industripark ble etablert i 1991 som en følge av omstillingen ved Norsk Jernverk. De største industribedriftene i dag er Celsa Armeringsstål AS, Fesil Rana Metall AS, Ferroglobe Mangan Norge AS, Momek Group AS, Mo Industritransport AS, Miras Solutions AS, Mo Industripark AS, SINTEF Molab AS, IMTAS AS, Rana Industriterminal AS, m.fl. En annen bedrift som vokste ut av tidligere Norsk Jernverk er Rana Gruber AS.
Mediabedrifter
I årene 2005–2008 ble reportasjemagasinet Rana No distribuert gratis til husstandene i kommunene Rana, Nesna, Hemnes, Lurøy, Rødøy og Træna.
Siden 1984 har lokalradioen Radio Rana vært på lufta. NRK Nordland har også et lokalkontor i Mo i Rana.
Offentlige etater
Som følge av omstillingen i Rana, etter nedleggelsen av Norsk Jernverk og Norsk Koksverk i 1988, ble det fattet en politisk beslutning om å opprette en avdeling av Nasjonalbiblioteket i Mo i Rana. Avdelingen ble opprettet den 1. oktober 1989.
Statens innkrevingssentral (SI) ble etablert i Mo i Rana den 1. juli 1990. Den 1. januar 2015 ble SI underlagt Skatteetaten.
Datasenter
Den 20. mars 2018 kl 10 åpnet det internasjonale blockchainselskapet Bitfury Group offisielt Norges største datasenter i Mo Industripark. Driften startet på den gamle tomta til Norsk Koksverk i Mellomvika i januar 2018. Næringsminister Torbjørn Røe Isaksen var ment å delta under åpningen, men måtte avbryte på grunn av det pågående bråket rundt justisminister Sylvi Listhaug.
Datasenteret blir drevet av nettskyselskapet Arctic Circle Data Center, og selskapet utvinner kryptovalutaen bitcoin.
Prosjektet støttes av Nordland fylkeskommune, som en grønn teknologi. Det boreale klima like sør for polarsirkelen gjør at tjenermaskiner krever mindre avkjøling enn andre steder, noe som gir lavere utslipp av karbondioksid.
Havmanndagene
Havmanndagene er en kulturfestival som er blitt avholdt i Mo i Rana siden 2002. Festivalen markerer fødselen til skulpturen «Havmannen» som er Ranas del av Skulpturlandskap Nordland. Under festivalen utdeles årlig den litterære Havmannprisen for beste nordnorske bok.
Nordland Teater og Åarjelhsaemien Teatere (Sørsamisk Teater)
Siden 1979 har Nordland Teater vært Nordlands regionale teater, med tilholdssted i Mo i Rana.
Den 1. januar 1985 ble Åarjelhsaemien Teatere (sørsamisk teater) etablert, for å synliggjøre sørsamisk kultur, musikk og teaterkunst.
Musikkfestivaler
Festivalen Sjonstock (1995–2005) var en utendørs rockefestival i Sør-Sjona med både norske band og band fra andre nordiske land. I årene 2006–2008 ble den arrangert i Gullsmedvika i Mo i Rana under navnet Vikafestivalen. Som en av Norges største festivaler, tiltrakk den seg band fra flere europeiske land og USA.
I 2006 ble Ytre Rana Festivalstiftelse grunnlagt. Samme år oppsto Sjona Rockefestival som en ny utendørs musikkfestival.
Siden 2005 har festivalen Smeltedigelen vært avholdt, med røtter i jazz og blues. I 2009 ble musikkfestivalen Verket avholdt for første gang. Nå er den Helgelands største musikkfestival.
Musikkfestivalen Rød snø har vært arrangert siden 2014.
Tusenårssted
Kommunens tusenårssted er gammeltorvet foran Moholmen, mellom bakeribygget og tårnbygget. Kommunen plantet også tusenårstre, en «ny gammelfuru», tilnærmet på den plassen der den hellige gammelfurua sto (omtrent ved Narvesenbygget).
Frivillig amatørkulturliv
Rana har et bredt tilbud innenfor amatørkulturen, med et av Nord-Norges beste amatørmusikkorps, Mo Hornmusikk, flere revygrupper, en rekke kor, storband og andre grupper innenfor de fleste utøvende kulturuttrykk.
Rana-dialekten
Dialekten i Rana (ranværing) har både vestnorske og østnorske språktrekk. I motsetning til vestnorsk har den kløyvd infinitiv, gamle jamvektsord har a-ending (å vara, å svara, å søva, å løva), mens overvektsord i hovedsak er apokopert (unntatt er verb med stammeending -j: å hesje, å herje, å belje). Ranværing har tjukk l for både norrøn rd og l (østnorsk språktrekk). Personlig pronomen 1. person entall er eg, nektingsadverb ikkje eller ittje (mange unge sier ikke). På grunn av tett kontakt over grensen gjennom flere hundre år har svenske lånord funnet veien inn i ranværingsdialekten.
Etter 1945 har ranværingsdialekten vært i sterk endring, særlig i Mo i Rana og i bynære områder. De fleste arkaiske trekkene er forsvunnet hos unge mennesker.
Sport
Rana kommune har en rekke idrettslag: Mo Idrettslag (grunnlagt 1904, fotball), Bossmo/Ytteren IL (grunnlagt 1908, fotball, skiskyting, langrenn, m.m.) og IL Stålkameratene (grunnlagt 1935, fotball, judo, friidrett, m.m.) er tre av de største, men de fleste bydelene har også egne lag, spesielt innenfor fotball. Også en del mindre idretter har egne lag i Rana, blant annet boksing, sprangridning, paragliding og styrkeløft.
Folketall
Statistisk sentralbyrå (SSB) oppgir følgende folketall for Rana:
Mo og Nord-Rana
Tallene nedenfor viser det samlede folketallet i kommunene Nord-Rana og Mo bykommune.
Rana kommune
Den store økningen i folketallet etter 1945 skyldes blant annet oppbyggingen av Norsk Jernverk.
Grønngylt
Hannen kan være enten territorial eller sniker. De territoriale lager komplekse reir som de forsvarer mens snikeren etterligner hunnen for å snike til seg fertilisering. Av hanner vil andelen av snikere naturlig være rundt 5-20%.
Grønngylten har egenskapen til å fjerne parasitter fra andre fisk, som resulterte i at fisken fikk en nytteverdi i akvakulturen. Der brukes den til å fjerne lakselus.
Litteratur
Deady, S., Varian, S. J. A. and Fives, J. M. (1995) The use of cleaner-fish to control sea lice on two Irish salmon (Salmo salar) farms with particular reference to wrasse behaviour in salmon cages. Aquaculture. 131: 73-90.
Potts, G.W. (1973) Cleaning symbiosis among British fish with special reference to Crenilabrus melops (Labridae). J. mar. biol. asso. UK. 53: 1-10.
Potts, G.W. (1985) The nest structure of the corkwing wrasse, Crenilabrus melops (Labridae: Teleostei). J. mar. biol. ass. UK. 65: 531-546.
Sayer, M. D. J., Gibson, R. N. and Atkinson, R. J. A. (1996) Growth, diet and condition of the corkwing wrasse and rock cook on the west coast of Scotland. J. Fish. Biol. 49(1): 76-94.
Uglem, I. & Rosenqvist, G. (2002) Nest Building and Mating in Relation to Male Size in Corkwing Wrasse, Symphodus Melops. Environmental Biology of Fishes. 63(1): 17-25.
Paratassa
Paratassa er en slekt av biller som hører til familien praktbiller (Buprestidae).
Utseende
Nokså små (ca. 5 millimeter), avlange, metallisk fargede praktbiller. Undersiden er tett kledt med lys bestøvning. Antennene er noe sagtakkede og nesten så lange som hode + pronotum. Pronotum er avrundet firkantet, tett punktert. Dekkvingene er jevnt avsmalnende nakover, fint og tett punkterte, i tillegg med rader av noe grovere punkter.
Levevis
Som hos de fleste andre praktbiller utvikler larvene seg i død ved.
Utbredelse
Slekten er utbredt i det nordlige Afrika og Arabia.
Francesco Carpino
Francesco Carpino (født 18. mai 1905 i Palazzolo Acreide ved Siracusa på Sicilia i Italia, død 5. oktober 1993 i Roma) var en av Den katolske kirkes kardinaler, og var tilknyttet Den romerske kurie. Kan var prefekt for Kongregasjonen for sakramentsdisiplinen 1967, og etterpå erkebiskop av Palermo 1967–1970.
Han var med på Annet Vatikankonsil 1962–1965, og var sekretær under konklavet 1963.
Han ble kreert til kardinal i 1967 av pave Paul VI.
Episkopalgenealogi
Hans episkopalgenealogi er:
NM i fotball for kvinner 2023
Norgesmesterskapet i fotball for kvinner 2023 er det 46. norgesmesterskapet i fotball for kvinner.
Gressgylt
Gressgylt er en fiskeart i gruppen leppefisker. Den blir inntil 18 cm lang og lever fra fjæra og ned til 25 meters dyp. Grønngylt er vanlig fra kysten av Portugal og nordover til kysten av Norge. Arten er også registrert ved østkysten av Grønland.
Økologisk risiko
Transport og bruk av gressgylt i oppdrettsanlegg i Nordland gjør gressgylt til en regionalt fremmed art i dette fylket. Det er pt ikke registrert bruk av gressgylt i oppdrettsanlegg lenger nord. Egenspredning videre nordover avhenger av temperaturøkning, men anses som liten i nærmeste fremtid. Gressgylt er sannsynlig bærer av betanodavirus, og kan dermed overføre smitte til annen fisk som tidligere ikke har vært utsatt for slik smitte i Nordland. Gressgylt havner i kategorien lav risiko.
Colorado (sang)
«Colorado» var Nederlands bidrag i Eurovision Song Contest 1979 og ble fremført på nederlandsk av gruppen Xandra på seks medlemmer, frontet av Sandra Reemer. Melodien var skrevet av Rob Bolland, og teksten var skrevet av Ferdi Bolland og Gerald Cox.
Om sangen
Internasjonalt er Bolland & Bolland muligens mest kjent for å ha skrevet og spilt inn originalversjonen av Status Quos hit, «In the Army Now», fra 1986 på plate (nummer 1 i Østerrike og Sveits, nummer 2 i Storbritannia, Frankrike og Norge, nummer 6 i Sverige, nummer 15 i Nederland).
«Colorado» antyder at sangens jeg-person og hennes elsker reiser til Colorado i USA, ettersom «dollaren ikke er så dyr mer», og at stedet er et yndet mål for en ferie. Xandra fortsetter med å fortelle at de kunne «kjøpe en brukt hest» for å spare bensin. Xandra spilte inn sangen på tre språk: nederlandsk, engelsk og tysk, alle med samme tittel.
I Eurovision Song Contest ble sangen fremført som 14. bidrag om kvelden 31. mars 1979 – etter Luxembourgs Jeanne Manson med «J'ai déjà vu sa dans tes», og før Sveriges Ted Gärdestad med «Satellit». Da avstemningen var over, hadde den fått 51 poeng, noe som ga den en tolvteplass blant nitten deltakere.
Xandra ga den ut på singelen Mercury 6013 530 i 1979. Produsenter var Rob og Ferdi Bolland. Lill-Babs spilte inn en svensk coverversjon på plate. Hun hadde tidligere representert Sverige i Eurovision Song Contest 1961 med «April, april». Hennes innspilling av sangen ble en mindre hit på Svensktoppen sommeren 1979.
Kongegraven i Kivik
Kongegraven i Kivik eller Kiviksgraven, på svensk kalt Kungagraven, Kiviksgraven eller Bredarör, ved Kivik i sørøstlige Skåne i Sverige, er en 3 300 år gammel grav fra eldre europeisk bronsealder (cirka 1700–1100 fvt.) Graven er jevngammel med Tutankhamons grav i Egypt. Gravrøysen har blitt delvis ødelagt, plyndret og restaurert til ikke opprinnelig utseende. Den rommer et gravkammer med to kister av dekorerte steinheller, der det er funnet restene etter åtte gravlagte ungdommer. Haugen måler 75 meter i diameter og 3,5 meter i høyden, men antas å ha vært tre ganger så høy, og er blant de største fra denne tiden i Norden. «Kungagraven» ligger i dag rundt 320 meter fra havet.
Colorado (sang)
Norsk versjon
Jan Paulsen har skrevet en norsk tekst. Den norske tittelen er identisk med originaltittelen. Helene Øverby har spilt inn sangen. Den ble utgitt på LP-platen Grand Prix på norsk (Polydor 2922 050) i 1979.
Kongegraven i Kivik
Beskrivelse
I restaurert tilstand måler graven ca. 75 meter i diameter og er 3,5 meter høy. Den er antagelig den største graven i Skandinavia fra den eldre bronsealderen (ca. 1700-1100 f.Kr.). Den inneholdt en kiste som var 3,25 meter lang og en drøy meter bred.
Man har beregnet at det har gått med rundt 200 000 steiner for å bygge graven, noe som viser at det må ha vært en sterk hersker i oldtidens Skåne allerede for 3 300 år siden. «Bredarör», som graven kalles på folkemunne, er mest kjent for sine helleristninger som finnes på 8 av 10 steiner i gravens kiste. Det er ikke kjent hvem som en gang ble begravd her.
Helleristningene har innrissede figurer som forestiller blant annet mennesker, vogn med hester, skip og dyr. Figurenes innramning er spesiell og skiller graven fra andre gravbilder fra denne perioden. Det gåtefulle og imponerende gravmonumentet har vært gjenstand for debatt blant historikerne. Noen har spekulert i om den som ble begravd kan ha vært konge over et samlet rike i Danmark allerede i yngre bronsealder. Nyere tids forskning om bronsealderens helleristninger kobler symbolene til handelsreisende fra datidens høykulturer ved Middelhavet. Ut ifra denne teorien har den begravde hatt en funksjon i denne handelen.
Gravens etterhistorie
Beklageligvis ble stedet brukt som et steinbrudd helt fram til år 1748 da to bønder oppdaget den over tre meter lange kisten i en nord-sør orientering, konstruert av ti steinheller. De gravde den ut i håp om å finne en skatt i graven. Ryktene gikk deretter om en stor skatt og de to mennene ble arrestert. De nektet for å ha funnet noe som helst, og da ingenting kunne bli bevist ble de løslatt.
Flere år gikk inntil man oppdaget at steinhellene var dekorert med piktogrammer eller helleristninger, og en rekke spekulasjoner om disse begynte. Likevel fortsatte de lokale beboerne å bruke stedet som steinbrudd og mange av steinene forsvant.
I 1931–1933 begynte man med utgravninger og undersøkelser. Restene av en steinalderbosetning ble funnet under varden, inkludert en mengde flintsteiner. Kun tenner, fragmenter av bronse og noen deler av bein ble funnet fra bronsealderen.
Graven inneholdt ikke bare en kiste, men faktisk to. På den venstre siden av kistens sørlige ende var det reist steinheller for en 1,2 meter lang og 0,65 meter bred kiste. Den har blitt kalt for «Prinsens grav» på grunn av sin mindre størrelse. Ettersom Prinsens grav har vært gjenstand gjentatte tilfeller av plyndringer opp gjennom tidene har man ikke funnet noen objekter her. Man antar at de to gravene ble bygget på samme tid.
Etter utgravningene ble graven restaurert, men ingen vet nøyaktig hvordan graven opprinnelig så ut. En sammenligning med andre samtidige graver antyder at graven faktisk må ha vært 3 ganger så høy som dagens 3,5 meter. Restaureringen ble basert på tegninger fra 1700-tallet og rene antagelser. Et kammer ble konstruert i betong og en tunnel ble laget for å gi inngang til kisten.
I dag er graven fullverdig restaurert og det er mulig å komme inn i graven og se på helleristningene. For andre interessante severdigheter i disse traktene, se Österlen.
Ålesund Stewardsloge
Ålesund Stewardsloge er en frimurerlosje i Den Norske Frimurerorden (Stewardsloge nr. 5 av 2. orden). Den ble grunnlagt den 27. februar 1986 i Ålesund underlagt Trondhjems Provincialloge.
Losjens valgspråk er Primae Luce (Det første Lys).
Ålesund Kapittel Broderforening ble grunnlagt den 22. februar 1992 for brødre av VII º – Xº.
Camp (album)
Camp er et musikkalbum med Popium, utgitt i 2004. Albumet lå 1 uke på VG-lista og endte med 37.-plass som beste plassering.