cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Terry Butcher
Terence Ian «Terry» Butcher (født 28. desember 1958 i Singapore) er en engelsk fotballtrener og tidligere fotballspiller med en fortid hos de engelske klubbene Ipswich Town FC, Coventry City FC og Sunderland AFC samt hos de skotske klubbene Rangers FC og Clydebank FC. Butcher fikk 77 landskamper for og deltok blant annet i VM i fotball 1982, VM i fotball 1986 og VM i fotball 1990. Etter at han la opp som fotballspiller i 1993 har Butcher vært fotballtrener for en rekke klubber, senest for Hibernian FC, men måtte gå av etter at laget rykket ned fra Scottish Premiership til Scottish Championship etter sesongen 2014-2014.
Spillerkarriere
Butcher begynte sin aktive karriere i 1976 hos Ipswich Town FC, hvor han seriedebuterte mot Everton FC i april 1978. Han etablerte seg hos Ipswich over de neste årene og ble av landslagssjef Ron Greenwood tatt ut i s landslagstropp til vennskapskampen mot i 1980. Året etter var Butcher en del av Ipswich-laget som vant UEFA-cupen under ledelse av Bobby Robson. Etter at Ipswich rykket ned i 1986 ble han en av flere engelskmenn som dro videre til Rangers FC etter at klubben hadde ansatt Graeme Souness som deres manager. Som klubbens kaptein ledet han Rangers til tre seriemesterskap og to cupmesterskap på fire sesonger.
I november 1987 i en seriekamp mot Aberdeen FC brakk han benet, noe som gjorde at han mistet resten av sesongen og en mulig overgang til Manchester United FC, som ble lagt på is på grunn av skaden han pådro seg. Manchester Uniteds nye manager Alex Ferguson gikk i stedet for Steve Bruce fra Norwich City FC. Hans siste seriekamp for Rangers kom mot Dundee United, en kamp som endte med tap 1-2. Han ble deretter spillende manager for Coventry City FC i november 1990. På to sesonger spilte han kun seks kamper og la i praksis opp som aktiv spiller i 1992.
Etter å ha tatt over som manager for Sunderland AFC i 1993 fornyet han i midlertidig spillerlisensen, men etter at klubben fikk en dårlig periode ble Butcher sparket i november 1993. Han spilte deretter tre kamper for den skotske klubben Clydebank FC før han endelig la opp som aktiv spiller.
Landslagskarriere
Butcher fikk sin landslagsdebut for i en vennskapskamp mot  i 1980. Han ble deretter en av de yngste spillerne i den engelske troppen som møtte i den første kampen under VM i fotball 1982. Han var deretter Englands førstevalg som midtstopper for om lag ett tiår, og var også en del av den engelske troppen til VM i fotball 1986. På grunn av en bruddskade han pådro seg mens han spilte for Rangers var ikke Butcher en del av troppen under EM i fotball 1988, men han var tilbake igjen det påfølgende året da England gikk ut i kvalifiseringskamper til neste VM.
I en kvalifiseringskamp mot den 6. september 1989 pådro han seg et dypt kutt i pannen tidlig i kampen, men til tross for å ha sydd kuttet og bandasjert hodet ble såret slått opp igjen på grunn av hans stadige hodestøt på ballen. Dette førte til at bandasjen og den hvite landslagstrøyen hans ble dekket av blod, noe som på grunn av at England klarte å kvalifisere seg til VM i fotball 1990 av mange engelskmenn ble sett på som beundringsverdig og heltemodig. Under VM i fotball 1990 tok han over kapteinsbindet etter en skadet Bryan Robson, og etter at verdensmesterskapet var over spilte han ikke flere kamper for England.
Trenerkarriere
Butcher startet sin trenerkarriere som spillende manager for Coventry City FC i november 1990. Han reddet Coventry fra nedrykk da han overtok klubben, og etter å ha klatret ytterligere noen plasser sesongen etter ble han noe overraskende sparket i januar 1992. I februar 1993 ble han ansatt som spillende manager for Sunderland. Han lyktes også her ved å redde klubben fra nedrykk i 1992/1993-sesongen, men fikk sparken da klubben lå på nedryksplass i starten av neste sesong.
I oktober 2001 vendte han tilbake til treneryrket da han ble ansatt som assisterende manager under Eric Black for den skotske klubben Motherwell, før han selv overtok rollen som manager ett år senere. Her fikk han positive resultater i en periode hvor klubben slet økonomisk. I mai 2006 dro han videre til den australske storklubben Sydney FC, men ble sparket i februar 2007 etter at klubben tapte 2-3 sammenlagt i finalene mot Newcastle United Jets FC. Den 30. mars samme år ble han ansatt som assisterende manager for Partick Thistle FC, men allerede den 24. april 2007 ble han presentert som ny manager for Brentford FC. Her ble det kun fem seire på 23 kamper, noe som resulterte i at han forlot klubben i begynnelsen av desember.
Butcher ble i 2008 en del av trenerapparatet til under manager George Burley for deres kvalifisering til VM i fotball 2010, og den 27. februar 2009 ble han ansatt som manager for den skotske klubben Inverness. Klubben rykket ned i mai 2009, men Butcher beholdt jobben. Han mistet derimot jobben som assistenttrener for Skottlands herrelandslag sammen med George Burley etter at de ikke klarte å kvalifisere seg til verdensmesterskapet. Inverness under ledelse av Butcher rykket opp igjen til Scottish Premier League i mai 2010.
Det kollektivt ubevisste
Det kollektivt ubevisste er et begrep innenfor analytisk psykologi, og ble lansert og utarbeidet av Carl Gustav Jung. Jung fremmet det syn at det ubevisste besto av en personlig del, som er spesifikk til det enkelte individ og dets livserfaring, og en del som mer allment rommer, samler og organiserer de personlige erfaringene til alle medlemmer av en art.
Jungs forståelse
Jung skriver: “My thesis then, is as follows: in addition to our immediate consciousness, which is of a thoroughly personal nature and which we believe to be the only empirical psyche (even if we tack on the personal unconscious as an appendix), there exists a second psychic system of a collective, universal, and impersonal nature which is identical in all individuals. This collective unconscious does not develop individually but is inherited. It consists of pre-existent forms, the archetypes, which can only become conscious secondarily and which give definite form to certain psychic contents.”.
Jung koblet slik det kollektivt ubevisste til 'what Freud called "archaic remnants" – mental forms whose presence cannot be explained by anything in the individual's own life and which seem to be aboriginal, innate, and inherited shapes of the human mind'.
Arketyper og kollektive representasjoner
Jung anså at arketypene Skyggen og Anima/Animus adskilte seg fra de andre arketypene i den forstand av deres innhold var mer direkte relatert til individets personlige situasjon, og mindre til det kollektivt ubevisste.
Matstellet i antikkens Hellas
Daglig kost
Grekerne hadde tre måltid om dagen:
Et tilleggsmåltid (ἑσπέρισμα / hespérisma) ble noen ganger inntatt i løpet av ettermiddagen. Grekerne spiste i sittende stilling, for bruken av lavere benker var reservert for banketter. Bordene var høye for vanlige måltider og lave for banketter, og var ofte av rektangulær form. På 300-tallet f.Kr. ble bordene runde, og bordbeina var ofte formet som dyreføtter, for eksempel løvepoter. Det var vanlig for grekerne å plassere terrakotta miniatyrer av deres møbler i barnas graver, noe som har gitt ettertiden et innsyn i den greske innredningsstilen fra denne perioden.
Flatbrød kunne bli brukt som tallerken, men terrakotta og metallboller var mer vanlig. Asjettene ble mer forfinet over tid, og i romertiden var tallerkene ofte laget av edle metaller eller glass. Bruk av gaffel var ukjent, folk spiste med fingrene. Kniver ble brukt til å skjære kjøtt, og skjeer lik de vi har i dag ble brukt til supper.
Brød
Kornproduktene (σῖτος / sĩtos) stod for fiberen i kostholdet. De to hovedkorntypene var hvete og bygg. Kornet ble myknet ved bløtleggelse, deretter ble det enten redusert til velling eller knust til mel (ἀλείατα / aleíata) og bakt til brød (ἄρτος / ártos). Brødproduktene ble spist sammen med ost eller honning. Hevemiddel som gjær var kjent, men steinovnene kom ikke i bruk før den romerske perioden. Ifølge Solon skulle hevede brød være reservert til helligdager. Under den klassiske perioden ble imidlertid hevede brød solgt i bakeri, dog til en ganske høy pris.
Entebbe
«Entebbe» betyr «sete» på det lokale språket Luganda, og stedet fikk trolig navnet sitt fordi det var tingstedet for Baganda-høvdinger. Byen ble sete for den britiske koloni-administrasjon og et kommersielt sentrum i 1893 da Sir Gerald Portal, en kolonikommissær, la sitt hovedkvarter dit.
Matstellet i antikkens Hellas
Brød
Bygg var enklere å produsere, men mer vanskelig å lage brød av. Korntypen ga god næring, men svært tunge brød. Av den grunn ble bygget ofte grillet før det ble malt, noe som førte til at det ble til et mel (ἄλφιτα / álphita) som kunne brukes til å lage μᾶζα / mãza, den vanligste matretten i antikkens Hellas. I Fred bruker Aristofanes uttrykket ἔσθειν κριθὰς μόνας, som ordrett betyr «å spise kun bygg», som er ensbetydende med uttrykket «å leve på vann og brød». Mange oppskrifter for maza er kjent; det kunne bli servert kokt eller rått, som en suppe, eller laget som en bolle eller flatbrød. Som hvetebrød, kunne også maza bli servert med ost eller honning.
Entebbe
Ugandas store nasjonale botaniske hage, planlagt i 1898, ligger også i Entebbe.
Matstellet i antikkens Hellas
Frukt og grønnsaker
Kornproduktene ble ofte servert sammen med det som ble referert som ὄψον / Òpson. Ordet betydde, til å begynne med, alt som ble laget på flammer, og alt som var tilbehør til brød. I Iliaden viser uttrykket kun til kjøtt; i Odysseen dekker det også fisk. I den klassiske perioden kom uttrykket til å bety grønnsaker (kål, løk, linser og bønner) i suppe, spesielt γάρον (etnos, «bønnesuppe» ), krydret med olivenolje, eddik, γάρον / garon – en fiskesaus som ligner vietnamesisk fiskesaus (nước mắm) – og urter. Ifølge Aristofanes var bønnesuppe en av favorittrettene til Herakles, som alltid var fremstilt som en fråtser i de greske komediene. Rå eller syltede oliven var vanlig tilbehør.
I byene var friske grønnsaker dyre og veldig sjelden brukt. De fattige byboerne måtte nøye seg med tørkede grønnsaker. Løk var assosiert med militærlivet. I Fred beskriver Aristofanes lukten av løk som lukten av soldater; i versene fra 1127 til 1129 feier man slutten på krigen og synger «Hurra hurra, ingen flere hjelmer, og ikke mer ost og løk».
Frukt, frisk eller tørket, og nøtter ble spist som dessert. Viktige frukter var fiken, rosiner og granatepler. Tørkede fiken ble også brukt som en appetittvekker eller som tilbehør til vin. I det sistnevnte tilfellet ble de spist sammen med grillede kastanjer, kikerter og bøkenøtter.
Kjøtt og fisk
Inntaket av fisk og kjøtt varierte i takt med velstanden og lokaliseringen til husholdet. På landsbygden førte jakt (primært feller, lagt av ungdommer) til at også fugler og kaniner ble en del av kostholdet. Bøndene hadde også gårdsplasser der de kunne ha kyllinger og gjess. De litt rikere landeierne kunne i tillegg ha litt ekstra geiter, griser eller sauer. I byen, derimot, var kjøtt dyrt, bortsett fra svinekjøtt. På Aristofanes tid kostet en liten gris tre drakmer, som tilsvarte tre dagers arbeidslønn for en offentlig tjenestemann.
Fra midten av den antikke perioden ble det mindre vanlig med husdyr, og kjøtt i kostholdet ble en sjeldenhet. Å spise ferskt kjøtt ble knytt til religiøse ritualer der gudenes del, fettet og beinene, ble brent, mens menneskenes del, kjøttet, ble grillet og spist av deltakerne. Det var imidlertid en utbredt handel av tilberedt og saltet kjøtt som ikke krevde noen form for ritualer.
Spartanerne spiste stort sett svinestuing, den berømte svarte vellingen (μέλας ζωμός / mélas zômós). Dikaiarkhos, sitert av Athenaios, gir oss oppskriften: svinekjøtt, salt, eddik og blod. Retten ble servert med fiken og ost. Skriveren Aelian, fra det 2. og 3. århundre, hevder at de spartanske kokkene ble forbudt å tilberede alt bortsett fra kjøtt.(Miscellany (XIV, 7))
På de greske øyene og ved kysten var fisk og annen sjømat (akkar, blekksprut og skalldyr) vanlig. De ble spist lokalt, men noe sjømat ble også fraktet innlands. Sardiner og ansjos var vanlig kost for borgerne av Athen. Dette ble noen ganger solgt ferskt, men stort sett ble sjømaten saltet.
Drikkevarer
Den mest vanlige drikken var naturlig nok vann. Å hente vann var kvinnenes daglige oppgave. Selv om brønner var utbredt, var kildevann mest foretrukket. Kildevann ble sett på som nærende, det fikk planter og trær til å vokse.
Athenaios hevder at flere filosofer kun drakk vann, en vane som ble kombinert med vegetar-diett. Melk, vanligvis geitemelk, ble også drukket.
Bjørg Andersen
Bjørg Andersen, opprinnelig Bjørg Nilsen (født 15. juni 1942) er en norsk tidligere håndballspiller fra Borge i Østfold. Hun ble nordisk mester i håndball 1967 og 1970. Fotballspilleren Jørn Andersen er sønnen hennes.
Matstellet i antikkens Hellas
Vin
Grekerne lagde rødvin så vel som rosé- og hvitvin. Som i dag varierte produksjonskvaliteten på vinen fra vanlig bordvin til årgangsvin. Den beste vinen, kom etter sigende fra Thassos, Lesbos og Khíos. Vin fra Kreta ble mer fremtredende senere. En tilleggsvin, laget av vann og presserester (det som var igjen etter at druene hadde blitt presset), blandet med berme, ble laget av folket på landsbygden for eget bruk. Grekerne søtet noen ganger vinen med honning, og laget medisinvin ved å legge til timian, poleimynte og andre urter. Innen det første århundre e.Kr. var grekerne kjent med vin som var tilsatt retsina, harpiks. Claudius Aelianus nevner en vin som var blandet med parfyme (Various History, XII, 31).
Bjørg Andersen
Bjørg Andersen var en støttespillerne på Norges kvinnelandslag i håndball i over 10 år. Fra landslagsdebuten i 1960 til 1977 spilte hun 143 landskamper og skåret 216 mål. Både i 1967 og 1970 var hun sentral då Norge vant det nordiske mesterskapet. Under mesterskapet på hjemmebane i Østfold skåret hun 12 av de 56 norske målene, bare Karen Fladset av de norske fant veien til nettmaskene oftere enn Andersen. Andersen deltok i Handball-VM 1971, 1973 og 1975. «Hun er en sterk linjespiller og lar seg nødig stoppe når hun er i angrep, selv om hun møter aldri så tøffe motstandere».
Matstellet i antikkens Hellas
Vin
Vinen ble generelt tynnet ut med vann. Å drikke akraton, ublandet vin, som bare ble gjort av barbarerne i nord, kunne (trodde grekerne) føre til galskap og død. Vinen ble blandet i et kratér der slavene ville hente vinen med en oinokhoe (mugger) og fylle de i gjestenes kylikser. Det nygreske ordet for vin, i ublandet form, er beslektet med denne praksisen: Krasi (κρασί) ble etterhvert ordet for vin fordi man alltid skulle ha den blandet.
Bjørg Andersen
Andersen spilte i årevis for Skjeberg IF, et lag hun ble norsk utendørsmester med i 1964, 1966 og 1968, samt norsk innendørsmester 1969.
Matstellet i antikkens Hellas
Vin
Vin ble brukt i flere medisinske sammenhenger. Athenaios hevdet at vinen fra Heraia og Arkadia fikk menn til å bli dumme, mens kvinner ble fruktbare. Vinen fra Akhaia, derimot, kunne medføre abort.
Det greske samfunnet godtok ikke at kvinner drakk vin. De skulle heller holde seg kun til vann. Det var bare i Sparta at kvinner drakk vin.
Kykeon
Grekerne drakk også kykeon (κυκεών, fra κυκάω / kykáô, «å riste, eller mikse»), som fungerte som en krysning av en drikke og et måltid. Det var en byggvelling blandet med vann og urter. I Iliaden er også geitost blandet i drikken, mens Kirke i Odysseen blander i honning og en magisk dose.
Middagsselskap
Grekerne hadde vanlige middagsselskaper, der venner og familie var invitert, men i tillegg hadde de to andre former for sammenkomster, som var svært sentrale i antikkens Hellas: Symposium og Syssitia.
Symposion
Symposion, tradisjonelt oversatt som «bankett», var et av de mest populære tidsfordrivet til grekerne. Det bestod av to sett: i første omgang skulle det spises og drikkes, sammen med litt tilbehør (tragếmata), som kastanje, bønner, ristet hvete eller honningkaker; alt for å absorbere alkoholen og forøke drikkeopplevelsen.
Andre omgang ble innviet med et drikkoffer oftest i ære til Dionysos, etterfulgt av en debatt eller bordspill, som for eksempel kottabos. Gjestene ville ligge på stoler med lave bord med mat eller spill ved siden av. Dansere, akrobater og musikere underholdt ofte selskapsgjestene. En «bankettkonge» ble valgt ved loddtrekning, og fikk jobben med å bestemme styrken på vinen som slavene skulle blande.
Med unntak av dansere og kurtisanere, var banketten strengt reservert for menn, og fungerte som et essensielt element i det greske, sosiale livet. De store selskapene var stort sett for de rike, for i de fleste hjem i Hellas, var religiøse fester og familiesammenkomster av en mer moderat art.
Dahlfonna
Dahlfonna er en isbre på Spitsbergen, Svalbard. Den er en ca. 2 km lang bre som går fra Erdmannbreen i sør til Orustdalen og Grønfjordbreen i nord, langt sørvest på Nordenskiöld Land. Ned i Dahlfonna renner den mindre Klausbreen fra vest.
Hele breen inngår i Nordenskiöld Land nasjonalpark og i Nordenskiöldkysten ramsarområde.
Matstellet i antikkens Hellas
Syssitia
Syssitia (τὰ συσσίτια / ta sussitia) var i antikkens Hellas et vanlig måltid for menn og ungdommer i sosiale eller religiøse grupper, spesielt på Kreta og Sparta. Det var et obligatorisk måltid, kalt hetairia, pheiditia eller andreia (det siste betyr «hører til menn»), og var en sentral del av livet i mange byer, og fylte en rolle som en aristokratisk klubb så vel som en militær messe. På lik linje med symposium, var syssitia kun for menn.
Dahlfonna
Breen ligger i en renne mellom Haroldfjellet (664 m) i øst og Thuefjellet (607 m) i vest. I nord hvor breen renner ut i Orustdalen, er det noen mindre morenemasser. Breen ligger i forkastningen mellom Det sørvestlige terreng med grunnfjell i vest, og Spitsbergens sentrale tertiære basseng med sedimenter i øst. Breen heller østover fra forkastningen.
Breen er oppkalt etter ingeniøren Johan Jacob Dahl (1872-1955), som trykket en rekke kart for Norsk polarinstitutt.
Matstellet i antikkens Hellas
Fråtseri, gourmet og kokker
Frem til 200-tallet f.Kr., var begrensingene, påført av de fysiske og klimatiske forholdene på landet, sett på som hellig. Grekerne satte pris på gledene ved maten, men verdsatte enkelthet.
Kulinariske og gastronomiske undersøkelser ble sett på som en form for orientalsk holdningsløshet; perserne ble sett på som dekadente på grunn av sin luksuriøse smak, som manifesterte seg gjennom deres matstell.
Grekerne fremhevet heller enkeltheten i sitt kosthold. Plutark, i Lykurgs liv (XII, 13), forteller om hvordan kongen av Pontus, ivrig etter å smake den berømte spartanske svarte velling, kjøpte en lakonsk kokk, «men han hadde ikke før smakt den før han fant den ekstremt dårlig», til hva den observante kokken sa «herre, du skulle ha badet i elven Evrotas først, slik at suppen hadde smakt bedre.»
Ifølge Polyainos hånte Aleksander den store perserne da han fikk se middagsrommet i persernes kongepalass, og hevdet at det var deres eksentriske smak som forårsaket deres nederlag.
Som en konsekvens av denne sparsommeligheten, og den påfølgende forminskede aktelsen for matstellet det forårsaket, var kjøkkenet lenge en arena kun for kvinner, fri eller slave. I den klassiske perioden begynte, imidlertid, kulinariske spesialister å komme frem. Både Claudius Aelianus og Athenaios nevner de tusen kokkene som var med Smindryine av Sybaris på hans reise til Athen, på tiden til Kleisthenes. Platon nevner i dialogen med Gorgias at «kokken Tharian, Mithikos, forfatteren av en avhandling om siciliansk matlaging, og Sarambos, vinforhandleren; tre eminente kjennere av kake, kjøkken og vin.» Noen kokker skrev også avhandlinger om matstellet.
Gjennom tiden, begynte flere og flere grekere å presentere seg som gourmeer. Fra den hellenistiske perioden til den romerske, var ikke lenger grekerne, i alle fall de rike, mer simple enn andre. De kultiverte gjestene i selskapet til Athenaios, på 100- og 200-tallet, er svært opptatt av vin og gastronomi. De diskuterer de ulike verdiene på forskjellige viner, grønnsaker og kjøtt, og nevner velkjente matretter og kjente kokker, som Soterides, kokken til kong Nikomedes I.
Te Deum
Te Deum er kortnavnet for Den ambrosianske lovsang, en av de eldste og mest velkjente kristne hymner. Den begynner slik på latin: Te Deum laudamus, Te Dominum confitemur («Deg, Gud, lovpriser vi, til Deg Herre bekjenner vi oss»).
Teksten
Teksten er av svært gammelt men usikkert opphav. En legende som trolig er fra 800-tallet vil at det var biskop Ambrosius av Milano som på guddommelig inngivelse begynte å synge denne hymnen da han i år 387 døpte Augustin, og Augustin istemte og avsluttet sangen. Etter denne legende kalles hymnen ofte på latin Hymnus Ambrosii et Augustini (Ambrosius' og Augustins hymne).
Noen historikere har hevdet at Ambrosius oversatte en gammel hymne fra den orientalske kirke til latin. Annen forskning har tilbakeført teksten til biskop Nicetas av Remesiana (død år 414).
Fra latin har den senere blitt oversatt i et svært høyt antall språk.
Musikken
Den opprinnelige melodien er ett av de eldste kjente musikalske verker og er en vekselsang satt i frygisk toneart. Melodien har under hundrevis av år senere blitt variert og gitt ut i forskjellige sammenhenger, fra solostemme til store kor. Atskillige tonesettere har benyttet teksten Te Deum..til helt egne tonesettinger, både som enkeltstående sanger eller som del av større verker, deriblant Händel, Bruckner, Otto Olsson, Roman og Charpentier.
Bruk
Ettersom hymnen har vært så velkjent i så lang tid Te Deum blitt et begrep i seg selv og får ofte betegne forskjellige former for takksigelsesgudstjenester eller -konserter. Den er blitt benyttet ved mange større evenementer i mange hundre år, for eksempel nasjonale seierfester der man ville takke Gud for en seier i krig. Den var særskilt vanlig for eksempel til kroning av konger og keisere og som jo i eldre tid ofte var Konge av Guds Nåde. Et tidig eksempel er kroningen av Karl den store i år 800.
Innen den katolske kirke synges den ved mange større gudstjenester.
Den første delen av hymnen er også kjent som Eurovisions kjenningsmelodi.
Samantha Epasinghe
Samantha Epasinghe, også kjent som Samantha Diyasena Liyanage (singalesisk: සමන්තා ඈපාසිංහ; født 11. april 1967, død 3. oktober 2021), var en skuespiller innen srilankisk film, teater og fjernsyn.
Liv og virker
Epasinghe var singaleser og del av den katolske minoritet av denne folkegruppen. Hun begynte sin skuespillerkarriere med stykket 'Muhuda Mudra' og fikk på fjernsynet av Lucien Bulathsinhala og Bandula Vithanage. Hun spilte i mange teledramaer og i et mindre antall kinofilmer i løpet v karriereb. Hun vant Best Emerging Award ved 21st Sarasaviya Awards i 1993 for sin rolle i filmen Rajek Wage Puthek (1992).
Død
Jun døde den 3. oktober 2021 i en alder av 54 år, av covid-19. Hun var da til behandling på Horona Base Hospital, diagnostisert med covid-19 og annen sykdom.
Storvallen
Storvallen er et sted i den svenske kommunen Åre i Jämtland fylke, fem kilometer fra riksgrensen mot Meråker i Trøndelag, rundt fire kilometer fra Storlien østover på E14. Tettstedet har et kapell og bebyggelse omkring turisme, inkludert Fjellsenter og hotell i tillegg til butikk for grensehandel med nordmenn. Togforbindelse til Östersund og til Norge, denne via Meråkerbanen, er tilgjengelig fra Storlien.
Acme Markets
Acme Markets er en supermarkedkjede i USA som pr. 2008 har om lag 140 filialer i delstatene Delaware, Maryland, New Jersey og Pennsylvania.
Kjeden konkurrerer spesielt med Safeway og Wal-Marts supersentre innen næringsmiddel- og apotekmarkedet. Den står særlig sterkt rundt Philadelphia, også på New Jersey-siden.
Firmaet Acme Markets ble grunnlagt i 1891 og oppkjøpt i 2000 av konkurrenten Albertson, som imidlertid har holdt på det gamle navnet og utgjør nordøstregionen for Albertson.
Camilla Otterlei
Camilla Dahle Otterlei (født 20. september 1980) er en norsk forfatter og frilans kurs- og foredragsholder og skribent.
Gardeparken
Gardeparken er en park på Huseby i Oslo. Parken ligger ved Husebyskogen og Sørkedalsveien, mellom Huseby leir og USAs ambassade i Oslo. Parken ble anlagt i 2012 av Forsvarsbygg, som et kompenserende tiltak for byggingen av ambassaden i friområdet Husebyskogen.
Camilla Otterlei
Hun debuterte som barne- og ungdomsbokforfatter på Gyldendal i 2009 med høytlesningsboka Klara og verdens fineste Pekal, illustrert av Åshild Irgens. Den ble også utgitt i Bokklubben Barn og på Lydbokforlaget. I 2010 kom oppfølgeren Klara og gangsterklubben på Gyldendal forlag og Lydbokforlaget. I 2014 ga hun ut sin første ungdomsroman, Selma & Louise på Mangschou Forlag og året etter bildeboka Kunsten å møte en bjørn i samarbeid med illustratør Jill Moursund.
Gardeparken
Parken inneholder en liten hinderløype, en sirkelformet plass med benker, akebakke, en bålplass og et amfi opparbeidet i terrenget.
Camilla Otterlei
Camilla Otterlei skriver også for et mer voksent publikum. Hun var fotograf og redaktør for antologien Opphisselsesbok, en tekstsamling om sex og kjærlighet, som kom på Kagge Forlag i 2004. Seinere har hun gitt ut to praktbøker, Kongsberg folk og steder i 2012 og Møter med Drammen i 2015. Hun har også skrevet en slektsbok basert på sin farfars fortellinger som har dannet grunnlaget for å holde foredrag og kurs i selvbiografisk skriving.
Gardeparken
Bakgrunn for anleggelsen
Forsvarsbygg solgte i 2004 en del av Husebyskogen til USA, for bygging av ny amerikansk ambassade. Reguleringsplanen for ambassadetomten ble godkjent av Oslo bystyre med marginalt flertall, under forutsetning om at en rekke kompenserende tiltak ble innfridd før ambassaden åpnet. Disse tiltakene blir i reguleringsplanen også kalt «rekkefølgebestemmelsene». I forhandlinger mellom Forsvarsbygg og USAs ambassade fikk Forsvarsbygg ansvaret for de fleste av tiltakene.
Camilla Otterlei
Camilla Otterlei har studert ved Kunstskolen i Bergen, Kunsthøgskolen i Bergen og ved lærerstudiet på Høgskolen i Buskerud og Vestfold. Hun er bosatt i Drammen kommune.
Gardeparken
Bakgrunn for anleggelsen
Ett av disse tiltakene var å opparbeide en park og en støyvoll mot Sørkedalsveien. Parken ble lagt i et område som tidligere huset en midlertidig ekserserhall for Hans Majestet Kongens Garde, og som også ble brukt som snødeponi og tidligere plantedeponi. Parken skulle fungere til både Gardens og publikums behov i sambruk.
Per-Erik Hedlund
Per-Erik Hedlund (født 18. april 1897, død 12. februar 1975) var en svensk langrennsløper.
Gardeparken
Bakgrunn for anleggelsen
Opprinnelig var det en plan om å bygge en gangbro over Sørkedalsveien fra Persbråtan, for å gjøre parken mer tilgjengelig. Planen ble endret til at fotgjengerfeltet over veien fikk trafikkøy og bedre belysning.
Kritikk
Gardeparken er blitt kritisert av flere grunner. For det første var det stor folkelig motstand mot hele salget og reguleringsprosessen av ambassadetomten. Videre er beplantningen i parken blitt kritisert, på grunn av at planten praktmarikåpe, som senere ble svartelistet, ble satt ut. Forsvarsbygg er blitt kritisert for å bruke mye penger på å profilere parken, uten at pengebruken så ut til å være nyttig. Det har også dannet seg et inntrykk av at parken ikke blir brukt av befolkningen, noe som forsterker kritikken av prosessen og anlegget.
Per-Erik Hedlund
Hedlund vant Vasaloppet to ganger, i 1926 og 1928 (delt seier med Sven Utterström).
John Fante
John Fante (født 8. april 1909, død 8. mai 1983) var en amerikansk forfatter av italiensk herkomst. Hans mest kjente verker er de delvis selvbiografiske bøkene om Arturo Bandini, en gutt med italiensk bakgrunn som vokser opp i Colorado. Bandini-kvartetten består av Wait Until Spring, Bandini (1938), The Road to Los Angeles (utgitt 1985), Ask the Dust (1939) og Dreams From Bunker Hill (1982). Den siste dikterte han til sin kone fordi han selv var blitt blind som følge av diabetes. Fante har også skrevet en rekke filmer: Walk On the Wild Side (1962), Full of Life og My Man and I. Temaer i Fantes bøker er fattigdom, katolsk oppvekst, flerkulturell identitet (fortrinnsvis italiensk/amerikansk) og forfatterlivet. Fantes bok, Ask the dust (2006), er filmatisert.
Tittelen Ask the dust (norsk tittel: Spør støvet) er hentet fra Hamsuns  Pan
Bibliografi
I rekkefølge etter amerikansk utgivelse, og med angivelse av år for oversettelse
Hollie Webb
Hollie Webb (født 19. september 1990) er en britisk landhockeyspiller.
Paravolvulus
Paravolvulus er en slekt av biller som tilhører familien stumpbiller (Histeridae).
Hollie Webb
Hun representerte Storbritannia under Sommer-OL 2016 i Rio de Janeiro, der hun tok gull i kvinnenes turnering.
Nyttårsaften 2016 ble Webb utnevnt til medlem av Order of the British Empire.
Neuradaceae
Neuradaceae er en plantefamilie i ordenen Malvales. Den har ikke fått noe norsk navn, og artene i familien vokser ikke naturlig i den nordiske floraen.
De er lave, krypende, ullhårige, ettårige urter eller halvbusker som vokser i varme ørkener. Bladene sitter spredt og er tannete eller flikete. Utbredelsen omfatter sørlige Afrika, Sahara, Midtøsten og India. Neurada procumbens har en utbredelse som strekker seg inn i områder med middelhavsklima.
Blomstene ligner på dem hos rosefamilien, og tidligere ble Neuradaceae regnet til Rosales, ofte som en underfamilie i rosefamilien. Fylogenetiske studier har ført til at de nå regnes til Malvales. Neuradaceae regnes ofte som søstergruppen til alle andre familier i ordenen.
Dipterocarpaceae
Dipterocarpaceae er en plantefamilie i kattostordenen. Den har ikke fått noe norsk navn, og artene i familien vokser ikke naturlig i den nordiske floraen.
Artene er store trær som vanligvis blir 40–70 m høye. Enkelttrær kan bli nesten 100 m høye, noe som gjør dem til de høyeste av alle blomsterplanter. De fleste er eviggrønne eller halvt eviggrønne, men noen feller løvet i tørketiden. Veden har harpikskanaler med duftende harpiks. Bladene sitter spredt og er enkle og fjærnervede.
Utbredelsen omfatter Sør-Amerika, tropisk Afrika, øyene i Det indiske hav og Sør- og Sørøst-Asia. Avgrensingen mellom de ulike slektene i familien er uklar. Hopea kan for eksempel være en delgruppe av Shorea. Det søramerikanske treet Pakaraimaea dipterocarpacea ble tidligere regnet til familien, men har vist seg å være søsterarten til solrosefamilien i tradisjonelt omfang. I APG IV-systemet er Pakaraimaea inkludert i solrosefamilien.
Størst betydning har Dipterocarpaceae i den indomalayiske sonen der de ofte er dominerende både i tropisk regnskog og tropisk lauvfellende skog. Noen arter er økonomisk meget verdifulle som tømmertrær på grunn av den lange, rette stammen. Dammarharpiks fremstilles fra flere slekter i denne familien.
Tour Down Under 2011
Tour Down Under 2011 var den 13. utgaven av sykkelrittet Tour Down Under. Det ble arrangert fra 18. januar til 23. januar 2011. Rittet ble vunnet av australieren Cameron Meyer fra Garmin-Cervélo.
Rom (brennevin)
Rom er et brennevin laget av biprodukter fra sukkerproduksjon, som melasse (rårørsukker) og sukkerroesaft, som er gjæret og destillert. Destillatet, en klar væske, blir lagret på eikefat. Rom lages hovedsakelig i Karibia og langs Demerara (en elv i Guyana i Sør-Amerika), men også i Australia og India. Rom er kjent for sin forbindelse med sjørøveri og den britiske marine. Det finnes mørk rom (brun rom), gyllen rom, og hvit rom (som egentlig er en klar væske). Blant de utallige rom-merkene finnes blant andre følgende:
Diogenes fra Sinope
Diogenes fra Sinope (gammelgresk: Διογένης ὁ Σινωπεύς, Diogenēs ho Sinōpeus, født ca. 412 f.Kr., død ca. 325 f.Kr.) var en gresk filosof som er kjent for sin selvfornektelse og en av grunnleggerne av den kyniske filosofi.
Diogenes mente at man bør gjøre alt for å tilfredsstille sine behov på enkleste og billigste måte. Han bodde i en tønne og eide bare noen ytterst få ting.
Liv og virke
Han var opprinnelig fra Sinope (dagens tyrkiske by Sinop), en jonisk bosetning ved kysten av Svartehavet der han ble født 412 eller 404 f.Kr. Han døde i bystaten Korint i 323 f.Kr.
Diogenes var en eksentrisk og kontroversiell figur. Hans far var myntpreger, og da Diogenes forårsaket forringelse av valutaen, ble han forvist fra Sinope. Etter å ha blitt forvist flyttet han til Athen og begynte å kritisere mange av de kulturelle konvensjonene i polis. Han modellerte seg selv etter ingen ringere enn helten Herakles. Han mente at dyd er bedre vist i handling enn i teori. Han benyttet sin enkle livsstil og oppførsel for å kritisere de samfunnsmessige verdier og institusjoner for hva han mente var et korrupt og i det minste forvirret samfunn. På meget utradisjonelt vis fikk han rykte på seg for å sove og spise der det falt seg, og styrket seg selv mot naturens elementer som regn, sol og kulde. Han erklærte at han var en verdensborger framfor å hevde lydighet til et bestemt sted. Det er mange fortellinger om at han gikk i fotsporene til filosofen Antisthenes som hans «trofaste hund». Diogenes gjorde fattigdom til en dyd. Han tigget til sitt livsopphold og sov ofte i en pithos, en stor keramisk tønne ved markedsplassen. Han ble beryktet for sine filosofiske stunt, som å bære en tent oljelampe på dagtid og hevde at han lette etter en eneste ærlig mann i Athen. Han kritiserte og gjorde Platon forlegen, bestridte hans tolkning av Sokrates og saboterte hans forelesninger, tidvis distraherte tilhørerne ved ta med seg mat og spise under diskusjonene. Det fortelles at Aleksander den store en gang traff ham i Korint. Aleksander ba ham ønske seg noe, og Diogenes ba kongen flytte seg slik at han ikke stengte for solen.
Platon sa om ham at han var «en Sokrates som har blitt sprø!» Platon kjente begge to.
Etter å ha blitt tatt til fange av pirater og solgt som slave, klarte Diogenes til sist å komme seg til Korint. Der fortalte han om sin filosofi, kynismen, til Krates som igjen lærte den videre til Zenon fra Kition som omformet og tilpasset den til stoisismen, en av de mest levedykige tankeretninger innenfor antikkens greske filosofi. Ingen av Diogenes' mange skrifter er bevart for ettertiden, men detaljer om hans liv er formidlet i form av anekdoter (khreia), særlig fra Diogenes Laertios i hans biografiske verk Livene og meningene til framstående filosofer. Alt som er tilgjengelig om ham er således en rekke mer eller mindre troverdige anekdoter om hans liv og hva han skal ha uttalt i en rekke spredte kilder fra antikken.
Den norske reklamefilmen Rex: hvad Diogenes søgde og fandt fra 1923 tok utgangspunkt i Diogenes.
Fra Hostrups Diogenes (1882)
Den danske poeten Jens Christian Hostrup (1818–1892), som var kjent og populær både i Danmark og i Norge i sin samtid, skrev et humoristisk rim om filosofen. Første verset lyder slik:
Albania under EM i friidrett 2018
Albania deltok under EM i friidrett 2018 som ble arrangert 6.–12. august 2018 i Berlin.
San Juan (Tibás)
San Juan er en by og administrasjonssentrum i kantonen Tibás i provinsen San José i Costa Rica. Distriktet San Juan hadde 21 745 innbyggere i 2011. .
SOS (andre betydninger)
SOS kan referere til:
Musikk:
Film
Hvallusfamilien
Hvallusfamilien (Cyamidae) (svensk: vallöss) er en familie i ordenen Caprelloidea («spøkelsestanglopper») av amfipoder, en type maritime krepsdyr. Gruppen er relativt nært beslektet med spøkelseskreps. De er 5 - 25 mm lange, parasittiske på arten retthval, knølhval, råhval, kjempenebbhval (Berardius bairdi), eller andre hvalarter. Larvene er planktoniske. Siden de lever som snyltedyr på hvalen, er de morfologisk ulike andre tanglopper. Kroppen er mye mere flattrykket, bakkroppen (abdomen) er nesten helt borte, og de tre bakre parene av lemmer har kraftige klør som den holder seg fast i hvalen med. Antenne på hodet er meget korte mens kjevene (mandiblene) er svært kraftige til å rive løs biter av huden fra hvalen.
Man antar at det er minst 31 arter fordelt på 6 slekter. Hvallusslekten er den største med 19 arter, hvorav hvallus er kjent fra nordiske farvann. De aller fleste artene er atlantiske og antarktiske, avhengig av vertshvalenes utbredelsesområde.
Gruppens taksonomi
Gruppens systematikk har vært en del revidert på 2000-tallet. En moderne oppdatering av systematikken gis nedenfor i lys av 2013-revisjonen med basis i WoRMS-databasen.
Ryenlokket
Tunnelen har to løp med to kjørebaner i hvert løp og ligger på grensen mellom bydelene Nordstrand og Østensjø.
Vesleblakken
Vesleblakken er en novelle av Jacob Breda Bull, først utgitt i samlingen Skisser (1891). og i 1914 gjenutgitt i bind 4 av Bulls Folkelivsromaner og Folkelivsbilleder under samleoverskriften «Præstegaardshistorier».
Nordahl Rolfsen tok teksten med i sin Lesebok for Folkeskolen i 1908, slik at den ble alment kjent. Vesleblakken er Bulls mest populære fortelling.
Innhold
Novellen fremstilles som et autentisk barndomsminne fra forfatterens oppvekst i Rendalen: En bror er dødssyk, og det må hentes legehjelp fra Tynset. Hesten Vesleblakken er både gårdens raskeste hest og barnas kjæreste venn, og det faller på drengen Ola Jonsen Styggpåjord å drive hesten til døde for å hente legen tidsnok.
Bull skrev fortellingen om Vesleblakken etter en hendelse på prestegården i 1860. Da var Bulls egen bror Johannes blitt syk med sterk lungebetennelse. Johannes ble kort tid etter syk igjen, og døde av noe som ble kalt for «Den trondhjemske halsesyke» (difteri).
Etterliv
Vesleblakken ligger begravet i hagen på Bull-museet, et museum som er bygdemuseum for Rendalen, basert på Bulls barndomshjem.
Bull-museet deler ut prisen «Vesleblakken» til personer som har gjort en veldedig innsats utover det vanlige.
Ole Sæther
Ole Andreas Sæther (født 23. januar 1870 i Steinkjer, død 13. oktober 1946 i Oslo) var en norsk skytter som var aktiv tidlig på 1900-tallet, og ble olympisk mester under Sommer-OL 1908 i London. Under Sommer-OL i Paris i 1900 var han med på laget som tok Norges første lagmedalje under et OL. Øvelsen var armégevær, og på sølv-laget deltok foruten Sæther, Ole Østmo, Hellmer Hermandsen, Olaf Frydenlund og Tom Seeberg.
Vesleblakken
Etterliv
Statuer av Vesleblakken og Ola står på tunet på Bull-museet i Rendalen. Statuen av Ola ble satt opp i 1975 og statuen av hesten ble oppsatt i 1978; begge er utført av billedhuggeren Tore Bjørn Skjølsvik  og er gitt av Ottilie Eggen. Statuen av Vesleblakken er laget i tre originaler, én befinner seg i Bull-museet, én hos oppdragsgiver og én hos Nasjonalgalleriet. Nasjonalgalleriet sin utgave er produsert i 1980 og er en bronseminiatyr (47,5 cm høy).
Ole Sæther
Åtte år senere under Sommer-OL i London 1908 tok han gullmedalje i lag, frigevær, og bronse individuelt 300 m frigevær. I Stockholm-OL 1912 tok han sin fjerde medalje, også denne gangen var det sølv, og øvelsen var lag, frigevær.
Large Electron–Positron Collider
Large Electron–Positron Collider (LEP) ved CERN i Genève var en av de største partikkelakseleratorene som er blitt laget, og en av de kraftigste lepton akseleratorene. LEP var en sirkulær akselerator med en sirkumferens på 27 kilometer, bygd i en tunnel på grensen mellom Sveits og Frankrike. Den var i bruk fra 1989 til 2000, og ble erstattet av Large Hadron Collider, som ble bygd i samme tunnel.
Kopejsk
Kopejsk (russisk: Копе́йск) er en by i Tsjeljabinsk oblast i Russland. Den ligger 15 kilometer øst for Tsjeljabinsk. Innbyggertall: 138 500 (2005 est.), 73 342 (folketelling 2002). Veksten i byens befolkning skyldes at nærliggende bosetninger er blitt slått sammen med byen Kopejsk.
Large Electron–Positron Collider
Det ble utført fire store eksperimenter med LEP: Aleph, Delphi, L3 og OPAL.
ALEPH
Under ALEPH (Apparatus for LEP PHysics) ble LEP brukt til å finne den eksakte massen til W- og Z-boson og testet standardmodellen for partikkelfysikk som sa at det fantes tre typer lette nøytrinoer.
Krypdyr
Krypdyr eller reptiler (Reptilia) er vekselvarme, skjellkledde landlevende virveldyr. Systematisk har krypdyrene utgjort de av amniotene som ikke var fugler eller pattedyr, I klassisk systematikk regnes krypdyrene som én av fire klasser av landlevende virveldyr, der fugler utgjør en selvstendig klasse. Krypdyrene er en artsrik gruppe med over 9000 arter, men de fleste artene er relativt små. I mesozoikum var derimot krypdyrene den dominerende gruppen virveldyr på land.
Da krypdyrene er parafyletiske eksisterer det flere alternative klassifikasjoner, blant annet med fuglene som en del av krypdyrene, se Sauropsida.
Definisjon
Navnet «reptil» kommer av latin repere – å krype. Krypdyrene er definert utfra biologiske kriterier:
Tilpasning og utbredelse
Krypdyr er kaldblodige og trenger derfor ikke bruke energi på å holde kroppstemperaturen oppe. Dette gjør at krypdyr kan klare seg med svært lite mat. Til sammenlikning behøver en løve omtrent fem ganger så mye mat som en krokodille med samme vekt, dette fordi løven bruker næring på å holde kroppsvarmen oppe. Når krypdyr ikke er aktive synker næringskravet ytterligere, til omtrent en tidel av pattedyrs. Store krypdyr som pytonslanger og krokodiller kan klare seg med et eller to store måltider i året. Denne egenskapen gjør at krypdy gjerne intar rollen som alfapredatorene i strøk med svært begrenset matilgang, der fugler og pattedyr med sine høye energikrav ikke vil kunne finne nok næring.
Krypdyr i Norge
På grunn av den kalde vintertemperaturen har til lands finnes det bare fem arter her:
Slettsnoken finnes bare i varmere områder sør i landet. Huggorm og firfisle beholder eggene inne i kroppen fram til de klekker, en tilpasning til kaldt klima. Bortsett fra dette er alle fem relativt robuste og lite spesialiserte arter.
Krypdyr i Norge er avhengige av å gå i dvale på frostfrie steder på vinteren. Vanligvis søker krypdyr ly i steinrøyser, morkne trestammer eller museganger under jorden. Kun små arter kan finne ly slike steder og vi har derfor ingen store krypdyrarter her til lands.
Nålevende krypdyrgrupper
Krypdyrene er en av de største gruppene av landlevende virveldyr, med mer enn 8200 arter på verdensbasis. Til sammenligning er det beskrevet omkring 5400 pattedyrarter, hvorav to tredeler er smågnagere og flaggermus. Nålevende krypdyr deles inn i fire ordner:
Den største nålevende gruppen er skjellkrypdyrene, som omfatter de meste av det man tenker på som øgler og slanger. Bare slangene utgjør nesten halvparten av alle krypdyrarter.
De fleste krypdyr er rovdyr. Planteetere finnes først og fremst blant skilpadder og iguaner. Som gruppe er krypdyrene stort sett landlevende, og kan være vanlige i tørre strøk. Krokodillene er knyttet til vann, men de øvrige nålevende grupper er for det meste landlevende med unntak av enkelte undergrupper, f.eks havskilpadder og havslanger. Disse tilbringer det meste av livet i vann og kun går opp på land for å legge egg. I mesozoikum fantes det flere grupper havlevende krypdyr, men disse nisjene fylles i dag av hvaler og seler.
Krypdyrenes opphav og utvikling
Krypdyr er en gammel virveldyrgruppe. De første krypdyrene utviklet seg fra panserpadder i karbon for omkring 320 millioner år siden. Deres viktigste spesialisering var et aminot egg med skall som tillot dem å gjennomføre hele livssyklusen på land, i motsetning til amfibiene som var knytet til vann.
Urreptilene
De første urreptilene hadde hodeskaller som liknet på panserpaddenes, men i løpet av karbon dukket nye grupper opp med varierende grad av åpninger bak øyet for å gi plass til kjevemuskulatur. En av de tidligste gruppene var pelycosaurer, de første pattedyrliknende krypdyrene.
Krypdyrenes tidsalder
Urreptilene og pattedyrliknende krypdyr dominerte i de påfølgende periodene perm og første halvdel av trias, men ble etter hvert utkonkurrert av arkosaurer (flygeøgler, krokodiller og dinosaurer). Æraen mesozoikum (trias, jura og kritt) kalles ofte for krypdyrenes tidsalder. Svaneøgler, fiskeøgler, Mosasaurer og havskilpadder dominerte i havene, krokodiller og phytosaurer dominerte i ferskvann, flyveøglene i lufta og dinosaurene dominerte land. De pattedyrliknende krypdyrene ble fortrengt til nattemørket og gav opphav til pattedyrene.
Yangdong av Gyeongju
Yangdong av Gyeongju (eller Yangdong folkemuseum/Yangdong folkelandsby) er en tradisjonell by fra Joseonperioden, som ligger i Gangdong-myeon, 16 km nordøst for Gyeongju i Nord-Gyeongsang i Sør-Korea, ved elva Hyeongsan. Seolchangfjellet ligger nord for byen. Samfunnet er plassert på lista over landets viktigste kulturelle minnesmerker på grunn av størrelse, bevaringsgrad, antall kulturelle objekter, tradisjonalisme og naturen rundt som alt til byens betydning. Den er et godt eksempel på yangbans (koreansk aristokrati) levemåte og ny-konfucianistiske tradisjoner.
Krypdyr
Krypdyrenes tidsalder
Fuglene oppsto fra små, lette rovdinosaurer i jura. De første fuglene, slik som Archaeopteryx var dårlige flyvere, og flyveøglene var veletablerte på dette tidspunktet. Først i kritt utviklet en det seg bedre flyvere blant fuglene, men flyveøglene dominerte luftrommet ut hele mesozoikum.
Yangdong av Gyeongju
Overblikk
Byen ble grunnlagt av Son So på 1400-tallet. Husholdningen til klanen Wolseong Son ble plassert på en lovende plass, etter koreansk «pungsu» (geomanti). Son So og hans kone, datter av Yu Bok Ha, fikk en datter som giftet seg med Yi Beon av Yeogang Yi. Ekteskapet gav en av de «atten vise menn» i Korea, Yi Unjeok.
Krypdyr
Slutten på krypdyrenes herredømme
I overgangen kritt/tertiær forsvant flygeøglene, svaneøglene, mosasaurene og dinosaurene (med unntak av fuglene) i den store utryddelsen som markerer slutten på mesozoikum. Fiskeøglene var på det tidspunkt allerede utryddet. Med unntak av krokodiller, døde alle landlevende dyrearter med kropsvekt på over 2-3 kilo ut, hvilket rammet den dominerede krypdyrfaunaen hardt. Små krypdyr som firfisler og slanger klarte seg derimot godt gjennom utryddelsen.
Yangdong av Gyeongju
Overblikk
En del av byen er ubebodd. Den består av 160 tegl- og halmstrådekte tak på hus bygd på flere steder i den tette skogen. 54 historiske hjem, over 200 år gamle, er bevart. Byen har bevart sedvaner foruten tradisjonelle byggverk i arkitektonisk stil fra Joseonperioden. Seobaekodang er hovedgården til Wolseong Sonfamilien. Mucheomdang, er hovedgården for Yeogang Yifamilien. Tonggamsokpyeon er en bok trykt med metalltyper og finnes i byen, foruten en rekke andre gjenstander som alle står på myndighetenes liste over landets viktigste kulturelle minnesmerker.