cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
E-sport
E-sportutøver
For å lykkes som e-sportsutøver, kreves det mye øvelse og talent. I tillegg til trening og konkurranse, må du jobbe med markedsføring av deg selv og skaffe sponsorer. Mange e-sportsutøvere er gode formidlere og bygger sin egen tilhengerskare gjennom streaming, der de eksempelvis viser frem egne spillferdigheter.
Kanonbronse
Annen bruk
Under victoriatiden hadde Storbritannia en tradisjon med å bruke kanonbronse fra erobrede kanoner i militære utmerkelser. Victoria Cross skal ifølge tradisjonene være støpt av metall fra to kanoner erobret under beleiringen av Sevastopol i Krimkrigen, men undersøkelser viser at fra 1914 er metall fra kinesiske kanoner benyttet i medaljeproduksjonen. Kampanjemedaljen for deltakerne ved slaget om Gwalior i India i 1843 er laget av kanoner erobret i kampene.
Jakob II av England slo nødmynter av nedsmeltede kanoner, kirkeklokker og andre større bronsegjenstander under Vilhelmskrigen i Irland på slutten av 1600-tallet. Fordi Jacob II tapte krigen ble aldri disse myntene løst inn i sølv, men fortsatt i sirkulasjon til sterkt redusert verdi til de ble erstattet av skillemynt i kobber. Disse myntene ble kalt «kanonpenger» fordi en god del av bronsen kom fra avfeldige kanoner.
E-sport
Bredde-e-sport
E-sport på breddenivå har blitt populært i mange forskjellige arenaer og organisasjoner. Et eksempel er idrettslag, hvor idrettslagene har egne e-sporttilbud på lik linje med andre idretter. Tilbudene eksisterer for å imøtekomme den voksende gaming- og e-sportinteressen blant barn og unge.
E-sporttilbudene i idrettslag eller andre organisasjoner hvor man samles fysisk inkluderer også en form for fysisk aktivitet eller trening. I Norge finnes det flere organisasjoner som jobber aktivt med å bistå klubber med økt kompetanse og e-sporttilbud, blant annet Bredde E-sport Alliansen, Einherjar, Vestlandet E-sport, Norges E-sportforbund og Aktive Gamere. Norges største bredde e-sport organisasjon har i januar 2023 over 60 medlemsklubber med et bredde e-sport tilbud.
Denise Guénard
Denise Guénard (født 13. januar 1934, død 23. mai 2017) var en fransk mangekjemper.
FIAS
FIAS – Fjellregionens Interkommunale Avfallsselskap, er et interkommunalt avfallsselskap eid av 8 Innlandskommuner i Nord-Østerdalen, samt to kommuner i Trøndelag.
Selskapet ble dannet i 1996 ved at kommunene Alvdal, Tynset, Tolga, Os og Røros, som i 1986 hadde dannet Torpet Avfallsselskap fikk med seg Stor-Elvdal, Engerdal, Rendalen, Folldal og Holtålen i det nye felles selskapet. Fra 1. januar 2000 mistet Torpet Avfallsplass sin utslippskonsesjon og Eid omlastingsstasjon på Tolga ble bygd slik at avfall kunne sorteres og restavfall ble pakket og sendt ut av regionen til energigjenvinning.
Selskapet har en eller flere gjenvinningsstasjoner i alle kommunene, mens administrasjonen ligger i Tolga Næringshage.
Tarik Belmadani
Tarik Belmadani (født 17. november 1987) er en fransk bryter som konkurrerer i gresk-romersk stil i 59-kilosklassen.
Han representerte Frankrike under Sommer-OL 2012 under Sommer-OL 2012 i London, der han ble utslått i kvartfinalen.
Han representerte landet sitt under Europalekene 2015 i Baku, hvor han tok bronsemedalje.
Vatemo Ravouvou
Vatemo Ravouvou (født 31. juli 1990) er en fijiansk rugbyspiller.
Han representerte Fiji under Sommer-OL 2016 i Rio de Janeiro, der han tok gull i herrenes sjumannsrugbyturnering.
TrackMania
TrackMania er en serie bilspill utgitt i flere versjoner utviklet av franske Nadeo. Spillet går ut på å kjøre bil på baner designet av andre spillere eller spillets utviklere. Racing, stunt, stor fart og kreative baneutforminger er viktige elementer. Det er et flerspillerspill hvor flere spillere kan delta samtidig enten over Internett, via lokal multiplayer (flere spillere på en PC) eller LAN. Trackmania finnes i en egen versjon til Nintendo DS, kalt Trackmania DS.
TrackMania Nations
TrackMania Nations (TMN) er gratisversjonen i TrackMania-serien. I motsetning til de tre andre versjonene har TrackMania Nations kun et miljø; Stadium, som er mer som en normal kjørebane.
TrackMania Nations Forever
TrackMania Nations Forever (TMNF) er en oppgradering av TMN med muligheten til å bruke tidligere United-eksklusive skins til biler og kjøre online mot United-brukere. TMNF ble tilgjengelig den 16. april 2008, mange servere på TMN er lagt ned på grunn av at Forever kommer ut. Forever-utvidelsen finnes også til Trackmania United (TMU).
Slaget om Monte Ortigara
Slaget kom som en følge av at den østerrikske Trentino-offensiven hadde forverret de italienske posisjonene hvor deres styrker ved Cadore, Carnia og Isonzo var blitt mer utsatte.
Det italienske angrepet var svært konsentrert, men selv om den italienske styrken var tre ganger større, sto de likevel overfor en rekke problemer:
Kenneth Blackburne
Kenneth William Blackburne (født 12. desember 1907 i Bordon i England, død 4. november 1980 på Isle of Man) var en britisk kolonitjenestemann. Han er mest kjent som den første generalguvernøren på den karibiske øya Jamaica.
Jaja
Jaja kan vise til:
Kenneth Blackburne
Blackburne var utdannet ved Marlborough College. Han studerte deretter moderne språk og geografi ved Clare College ved University of Cambridge.
Blackburne gikk inn i den britiske koloniforvaltningen i 1930 og var før andre verdenskrig utstasjonert i Nigeria og Palestina. Fra 1938 til 1941 var han ved kolonidepartementet i London og fra 1941 til 1943 var han utstasjonert i Gambia. Deretter ble han sendt til Karibia der han mellom 1943 og 1947 tjenestegjorde i britisk koloniadministrasjonen med ansvar for utvikling og velferd i britisk Vestindia. Han var så ansatt som direktør i de britiske informasjonstjenester i London fra 1947 til 1950, før han igjen vendte tilbake til Karibia, denne gang som sjefguvernør og øverstkommanderende for Leewardøyene fra 1950 til 1956.
Blackburne tjenestegjorde som guvernør på Jamaica fra 1957 til 1962. Da Jamaica fikk sin uavhengighet fra Storbritannia 16. august 1962, ble Blackburne utnevnt til generalguvernør i landet. Han tjenestegjorde i denne stillingen i tre måneder før hans etterfølger overtok.
I 1946 ble Blackburne utnevnt til følgesvenn av Sankt Mikaels og Sankt Georgs orden. I 1952 ble han forfremmet til kommandørridder og derved opphøyet i ridderstanden. Han fikk dermed rett til å føre tiltaleformen sir foran sitt navn. Blackburn ble i 1939 utnevnt til offiser (OBE) av Den britiske imperieordenen.
Folkemusikktimen
Folkemusikktimen (tidligere kjent som Folkemusikkhalvtimen) er et norsk musikalsk radioprogram som har gått på NRK Radio siden 1931. Det er kjent som en av verdens eldste faste programposter, og det lengstlevende norske musikkprogrammet.
Kenneth Blackburne
Blackburne døde i Douglas på Isle of Man i 1980, i en alder av 72 år.
Folkemusikktimen
Første sending gikk lørdag 7. mars 1931 i det som het Kringkastingsselskapet A/S og var privatdrevet. To år  senere, i  1933, ble Kringkastingsselskapet A/S innlemmet i det nyopprettede Norsk Rikskringkasting, og Folkemusikkhalvtimen ble et NRK-produkt.
Grunnleggeren av programmet var komponisten og hardingfelespelemannen Eivind Groven fra Øvre Telemark. Han ble tilsatt som konsulent med ansvar for å skaffe utøvere, legge opp program og spille selv. Den første spelemannen som opptrådte i det nyetablerte folkemusikkprogrammet i 1931, var hallingdølen Olav Sataslåtten. Eivind Groven hadde denne stillingen til 1946 med et opphold under krigen. Men han fortsatte som rådgiver for programmet fram til 1950. I tillegg til å utvikle programmet, var han en pådriver for å skaffe NRK skikkelig opptaksutstyr og la grunnlaget for institusjonens samling av lydfestet folkemusikk, et arbeid som er blitt videreført etter Grovens tid.
GMAFF Productions
GMAFF Productions er et musikksyndikat med opphav i Tinn i Vestfold og Telemark. Syndikatet består av Olav Haugan, Stein Michael Hansen og Helge Carlsen som i 2000 ga ut det som trolig var den første norskspråklige hiphopplata.
Opprinnelig var det kun Helge og Stein Michael som utgjorde det første bandet Vottlocks som ga ut et par EP-er med electronica og hiphop sent på 90-tallet. I 1998 ble Olav Haugan med som sjef i syndikatet og arbeidet med debutplata var i gang. Syndikatet var sterkt inspirert av kreativiteten til Duplex-gjengen rundt Gartnerlosjen.
Etter flere års jobbing og produsering så endelig Milandium dagens lys 16. januar 2000, bare noen måneder før Klovner i Kamp ga ut Schwin, som av de fleste oppfattes som første norskspråklige hiphop plateutgivelse.
I forbindelse med utgivelsen av Milandium gjorde bandet en opptreden på den årlige Solfesten på Rjukan hvor Jørn Hoel var oppvarmingsartist.
Savenaca Rawaca
Savenaca Rawaca (født 20. august 1991) er en fijiansk rugbyspiller.
GMAFF Productions
Dette var også årsaken til at bandet i 2001 ble forespurt om de kunne opptre live under datatreffet The Gathering i Vikingskipet på Hamar. Rundt 5500 datainteresserte kunne dermed oppleve et sceneshow inneholdende dopapir, purreløk, stripping og knusing av dataskjermer. Bandet ble aldri spurt om å gjenta showet året etter.
Savenaca Rawaca
Han representerte Fiji under Sommer-OL 2016 i Rio de Janeiro, der han tok gull i herrenes sjumannsrugbyturnering.
GMAFF Productions
Siden debutplata har bandet ligget i dvale, med unntak av en del spinoffprosjekter som kun har blitt publisert på nettet.
Andre mellomepoke i Egypt
Andre mellomepoke er en historisk epoke i oldtidens Egypts historie da landet falt i uorden og forvirring for andre gang. Det skjedde ved slutten av mellomriket og begynnelsen av det nye riket. Denne epoken er best kjent for at landet ble overtatt av de utenlandske hyksosene, vestsemittiske herskere med antagelig opphav i Kanaan, og deres tid ved makten utgjør det femtende dynasti. Til andre mellomepoke regnes dynastiene 15.-17.. Særlig slutten av perioden er kjent for de stridigheter og kriger som oppsto mellom egyptere og hyksoser, og som endte med at de sistnevnte ble fordrevet fra Egypt. Perioden var i tiden 1650-1550 f.Kr.
Slutten på mellomriket
Det framstående egyptiske tolvte dynasti, en storhetstid for Egypt, ebbet ut ved slutten av 1800-tallet f.Kr. da dronning Sobekneferu (1806–1802 f.Kr.) døde. Tilsynelatende hadde hun ingen arvinger, noe som førte det tolvte dynasti ut i en brå slutt, det samme skjedde med gullalderen som preget mellomriket, og ble etterfulgt av det langt svakere trettende dynasti. Det sistnevnte dynastiet styrte fra Itjtawy («Griper-av-de-to-land») i nærheten av Memfis og el-Lisht, rett sør for spissen av Nildeltaet.
Det trettende dynasti er kjent for tiltredelsen av den første formelt anerkjente semittiske konge, Khendjer. Dette dynastiet viste seg ikke i stand til å holde på hele det egyptiske området, og en provinsiell herskerfamilie av kanaanittisk opprinnelse i Avaris, lokalisert i sumpområdene i det østlige Nildeltaet, brøt ut fra den sentrale autoriteten for å danne det fjortende dynasti.
Femtende dynasti
Dette dynastiet var det første utenlandske dynasti, styrt av hyksosene fra Avaris, men uten å kontrollere resten av Egypt. Hyksosene foretrakk å holde seg i nordlige Egypt ettersom de infiltrerte fra nordøst. Navnene og rekkefølgen på kongene er usikre. Turinopapyrusen indikerer at det var seks hyksoskonger, med en uklar Khamudi listet som den siste kongen i dynastiet. De bevarte sporene indikerer at det skal være 6 konger som styrte i 108 år.
Sekstende dynasti
Sekstende dynasti styrte i regionen rundt Teben i Øvre Egypt i 70 år.
Av de to versjonene av Manethos Aegyptiaca, er sekstende dynasti beskrevet av den mer tillitsfulle Africanus (støttet av Georgios Synkellos) som «sauegjetende [hyksos] konger», men av den senere Eusebius av Cæsarea som i Teben.
Ryholt (1997), fulgt av Bourriau (2003), i rekonstruksjonen av Turinopapyrusen, tolker en liste av Teben-baserte konger som utgjør Manethos sekstende dynasti, skjønt det er en av Ryholts «meste diskutable og mest langtrekkende» konklusjoner. Av denne grunn følger ikke andre forskere Ryholt og ser kun «utilstrekkelige» bevis for denne tolkningen av sekstende dynasti som basert i Teben.
Den vedvarende krigen mot femtende dynasti dominerte det kortvarige sekstende dynastiet. Hæren til det femtende dynastiet, vant by etter by fra deres fiender i sør, fortsatte å trenge inn på områdene til sekstende dynasti, til sist truet og deretter erobret Teben selv. I sin forskning av andre mellomperiode har egyptologen Kim Ryholt foreslått at Dedumose I søkte om en fredsavtale i de siste årene av dynastiet, men en av hans forgjenger, Nebiryraw I, kan ha vært mer suksessfull og kan han klart å oppnå en periode med fred i sin tid.
Sult, som hadde plaget Øvre Egypt i løpet av trettende og fjortende dynasti, svekket også sekstende dynasti, mest påvist i løpet av regjeringstiden til Neferhotep III.
Fra Ryholts rekonstruksjon av Turinopapyrusen er 15 konger i dynastiet blitt navngitt, fem som opptrer i samtidige kilder. Mens de mest sannsynlige herskerne basert i selve Teben, kan en del lokale herskere ha virket i andre betydningsfulle byer i Øvre Egypt, Abydos, El Kab og Edfu. Ve styret til Nebiriau I, ble det riket som var styrt av sekstende dynasti ha strakt seg så langt nord som til Hu og så langt sør som til Edfu. Ikke listet i Turinopapyrusen (etter Ryholt) er Wepwawetemsaf, som etterlot en stele ved Abydos og var sannsynlig en lokal kongelig i Abydos-dynastiet.
Ryholt gir en liste over kongene i sekstende dynasti som vist i tabellen i artikkelen om dynastiet. Andre egyptologer, som Helck, Vandersleyen, Bennett kombinerer en del av disse herskerne med syttende dynasti. De beregnede datoene kommer fra Bennetts publikasjon.
Abydos-dynastiet
Abydos-dynastiet var et kortvarig lokalt dynasti som styrte over deler av Øvre Egypt i løpet av andre mellomperiode og var samtidig med femtende og sekstende dynastier, omtrentlig fra 1650 ti 1600 f.Kr.. Eksistensen av et Abydos-dynasti ble første fremmet av egyptologen Detlef Franke og senere utviklet av Kim Ryholt i 1997. Eksistensen av dynastiet ble bekreftet så sent som i januar 2014 da en grav tilhørende en da ukjent farao ved navn Seneb Kay ble oppdaget i Abydos. Dynastiet består forsøksvis av fire herskere: Wepwawetemsaf, Pantjeny, Snaaib, og Seneb Kay.
Den kongelige nekropolis til dynastiet i Abydos ble funnet i den sørlige delen av byen og i et område kalt for Anubisfjellene i oldtiden. Herskerne i dette dynastiet plasserte sin gravsteder tilstøtende til gravene til kongene i mellomriket.
Syttende dynasti
På den tiden da Memfis og Itj-tawy ble erobret av hyksosene, erklærte det innfødte egyptiske herskerslekten i Teben seg som uavhengige av Itj-tawy og ble da det syttende dynasti. Dette dynastiet kom til sist å erklære en frigjøringskrig som fordrev hyksosene ut av Egypt og tilbake til Kanaan. Det syttende dynasti, basert i Teben, kom til restaurere tallrike templer over hele Øvre Egypt mens de gjenopptok fredelig handel med hyksosbaserte kongeriket i nord. Faktisk importerte Senakhtenre Ahmose hvit kalkstein fra den hyksoskontrollerte regionen Tura for å framstille en dør for tempelet i Karnak. Imidlertid er hans etterfølgere — de to siste faraoene i dette dynastiet — Seqenenre Tao og Kamose er tradisjonelt kreditert for å ha beseiret hyksosene i løpet av frigjøringskrigene. Med opprettelsen av det attende dynasti i tiden rundt 1550 f.Kr. begynte perioden med det nye rike i egyptisk historie med Ahmose I, den første farao som fullførte fordrivelsen av hyksosene fra Egypt, og plasserte landet på nytt under en samlet og sentral administrativ kontroll.
BIR
BIR AS (opprinnelig Bergensområdets Interkommunale Renovasjonsselskap) eies av kommunene Askøy, Bergen, Kvam, Bjørnafjorden, Osterøy, Samnanger og Vaksdal og skal sørge for innsamling, transport og behandling av husholdningsavfall, nærings- og farlig avfall i eierkommunene. Selskapet er ansvarlig for håndteringen av avfallet fra kommunenes innbyggere men tilbyr også avfallsløsninger for næringslivet.
Polakker i Norge
Polakker i Norge, det vil si innvandrere i Norge fra Polen, er den største av innvandrergruppene i Norge, og den raskest økende. I 2006 var polakkene den sjette største innvandrergruppen, og den økte til å bli den største i løpet av 2007. Per 1. januar 2015 var det 91,000 polske innvandrere med etterkommere i Norge. 1. januar 2021 var tallet steget til 117,331 og polakker utgjør i 2021 11,79 % av innvandrerbefolkningen (medregnet barn av innvandrere). Polakker er den klart største innvandrerminoriteten i Norge (nest største gruppe er litauere med cirka 48,000. ) Utvidelsen av EU med åtte nye medlemsland i Sentral-Europa og Baltikum den 1. mai 2004 ga lettere adgang til innreise og opphold i Norge for borgere fra disse landene.
BIR
Selskapet har 350 ansatte og en årlig omsetning på 744,800,000 kroner.
Polakker i Norge
Arbeidsinnvandrere
Størstedelen av de regulære innvandrerne fra Polen er unge menn, ofte håndverkere. Norsk forskning viser at 36 % av polakker jobber i manuelle yrker. Det er også økende familieinnvandring fra Polen. I en undersøkelse i regi av Integrerings- og mangfoldsdirektoratet sier syv av ti arbeidsinnvandrere fra Polen og Baltikum at de ønsker å bosette seg i Norge. Hele seks av ti ønsker å ta med familien hit.
Polen er et EØS-land, og EØS-borgere kan utøve sin rett til fri bevegelse etter EØS-regelverket, det vil si at slike borgere kan komme til Norge og oppholde seg der og lete etter arbeid, uten at deres antall kan fanges opp fullstendig statistisk.
Den raskt voksende innvandringen fra lavkostnadsland i Sentral-Europa og Baltikum har reist en diskusjon om lønnsdumping i Norge.
BIR
Historie
Konsernet BIR AS ble etablert 1. juli 2002, men historien strekker seg helt tilbake til 1881 da Bergen Renovationsvæsen ble etablert som Nordens første kommunale renovasjonsselskap. Renovasjonsvesenet var en kommunal etat fram til 1996. BIR AS ble etablert i 30. november 1994 som et interkommunalt selskap, med det formål å ivareta avfallshåndteringen i de ni eierkommunene, men selskapet ble først operativt fra 1. januar 1996. BIR AS ble omdannet til aksjeselskap med virkning fra 1. juli 2001. Eierne og eiersits er den samme som BIR AS.
Polakker i Norge
Historie
Polsk innvandring har pågått i mange årtier. I lang tid var innvandringen svak. Fra slutten av 1800-tallet var det et lite innslag av jøder i den beskjedne tilstrømningen fra det polske kulturområde (den moderne statsdannelsen Polen er fra 1918, før dette var det polske hjemland fordelt mellom Russland, Tyskland og Østerrike-Ungarn). Blant jødenes beveggrunner for å komme til Norge var å bryte ut fra samfunn som diskriminerte og til tider forfulgte jøder, særlig i de østligere deler av det polske kulturområde.
BIR
Historie
BIR AS eies med 80,0 % av Bergen kommune, 6,7 % av Askøy kommune, 4,7 % av Os kommune, 2,5 % av Osterøy kommune, 1,8 % av Sund kommune,1,6 % av Vaksdal kommune. 1,3 % av Fusa kommune, 0,9 % av Samnanger kommune og 0.3 % av Kvam kommune
Anders Nyland
Anders Nyland (født 20. oktober 1975) er en norsk tidligere pressemann og redaktør.
BIR
Datterselskap
I de lovpålagte oppgavene ligger det ansvaret eierkommunene har tildelt BIR for oppsamling, innsamling og behandling av avfall fra husholdningskundene. BIR Privat AS er etablert som driftsselskap for å ivareta lovpålagte oppgaver som oppsamling, innsamling og behandling av avfall fra husholdningskundene. BIR Transport AS driver innsamling av husholdningsavfall etter avtale med BIR Privat AS i Bergen kommune. BossNett AS har ansvaret for utbygging og drifting av et rørbasert (vakuum) bossnett for renovasjon i Bergen sentrum.
Anders Nyland
Han har vært sjefredaktør i Akershus Amtstidende (2006–2009) og Bergensavisen (2009-16). Han begynte sin journalistiske karriere i 1997 som frilanser i Østlandets Blad, der han senere ble leder for nyhetsavdelingen. Han sitter også i A-pressens redaktørutvalg.
BIR
Datterselskap
Den delen av BIRs virksomhet som drives i markedsmessig konkurranse, er lagt til selskapene BIR Avfallsbehandling AS, BIR Bedrift AS, Bossug AS, Mjelstad Miljø AS, Retura Vest AS og TH Paulsen AS.
Anders Nyland
Han har også hatt verv i flere nasjonale og internasjonale presseorganisasjoner. Han har sittet i styret for World Editors Forum og vært styremedlem i International Press Institutes norske komite. Nyland har i tillegg vært styreleder i Hordaland avis- og medieforening, og sittet i styrene for Media City Bergen AS, NCE Media og Media Region Bergen.
Polakker i Norge
Historie
Den første betydelige gruppe polske «innvandrere» var polske krigsfanger og tvangsrekrutterte arbeidere som under annen verdenskrig var bragt til landet som okkupasjonsmaktens arbeidskraft. Etter freden ønsket de ikke å vende hjem til Polen, til dels på grunn av skepsis til det kommunistiske regimet som Sovjetunionen etablerte i deres hjemland. Disse utgjorde en gruppe på ca. 1200 personer, som hadde oppholdt seg i samleleirer i Mysen og Ystehede leir (Halden), begge i Østfold. Ved folketellingen i 1946 var det 1 280 polske statsborgere i Norge, 75% bodde i Østfold og 90% var menn.
Anders Nyland
Nyland er styreleder i Stiftelsen Robin Hood Huset siden 2017.
Polakker i Norge
Historie
Et mindre antall polakker hvis bosteder hadde vært i polskspråklige eller blandede områder øst i Tyskland og som var havnet i Norge som soldater i tysk uniform, klarte også å unngå repatriering.
De polakker som kom på denne måte under annen verdenskrig, eller var ankommet i årtiene tidligere, og deres barn og barnebarn, oppfattes nå (2008) av den flere generasjoner tilbake «rotnorske» befolkning som «helt vanlige nordmenn», selv om deres etternavn ofte minner om den polske herkomst.
Siden kom det gjennom en rekke større eller mindre flyktning- eller avhopperbølger polakker i forbindelse med nasjonale kriser i hjemlandet som i mange år var del av det Sovjetdominerte Øst-Europa. Særlig tiltakene i Polen mot fagforeningen Solidarnosc utløste tilstrømninger av flyktninger, ofte med mellomstasjon i flyktningleirer i Østerrike.
Det var også noen polakker som ble værende etter at de hadde fått anledning til å komme til Norge som studenter ved norske høyere læreinstitusjoner, og polakker som innvandret etter opphold i andre land. Den polske diaspora i Vesten har lange vært betydelig, om en del av disse innvandrerne hadde allerede et vestlig statsborgerskap, selv om de identifiserte seg selv som polske.
Etter den kalde krigen fulgte en mer vanlig innvandring enten av fagkrefter (som f.eks. sykepleiere) eller ved familiegjenforening (polakker i Norge henter sin familie eller gifter seg med landsmenn, norske medisinerstudenter og andre i Polen gifter seg polsk, osv.). Denne i seg selv sterke tilstrømningen har fortsatt også under den senere mer dominerende innvandring av folk til byggebransjen.
I mange år før 2004 var det mange polske gjeste- og sesongarbeidere i Norge, blant annet som jordbær plukkere. Dette har skyldtes at forskjellene i lønnsnivået mellom Polen og Norge var dramatisk stort; polakker i høykvalifiserte og etter hjemlandets mål godt betalte stillinger kunne i løpet av noen flittige sommeruker i det norske landsbruket fordoble sin årsinntekt. Lønnsforskjellene er fremdeles store, men ikke lenger så enorme som i 1990-årene.
De aller fleste av polakkene er katolikker, og mange har vært og er svært opptatt av å pleie sitt religiøse liv. På den tiden da jordbærplukkerne var de dominerende, dro polske katolske prester tilhørende den katolske kirke i Norge land og strand rundt og holdt såkalte «jordbærmesser». Etterhvert som tilstrømningen ikke er så sterkt sesongbetont, og svært store antall oppholder seg i Norge til enhver årstid, og stadig flere bosetter seg her, har kirken hatt økende søkning året rundt som har ført til store omstillingskrav. Antallet gudstjenester på polsk som forrettes, er blitt mangedoblet, og det øvrige som følger med - religionsundervisning, hjelp til mennesker med problemer bl.a. i arbeidsforhold, vanlig sjelesorg på polsk - medfører store utfordringer. Til tross for et betydelig sterkere fokus i de senere år på den utnyttelse som polakker i en del tilfelle kan bli utsatt for, er det mange ganger kirken som oppsøkes ettersom det er den mange polakker tradisjonelt har størst tillit til, men kirken får lite håndfast støtte til å kunne håndtere sakene.
Kulturliv
Flere polakker som bor i Norge snakker ikke godt norsk og jobber bare med innvandrere. Derfor er deres deltakelse i det norske kulturlivet heller svak, og det har oppstått et polsk parallellsamfunn i Norge. Polsk-norske organisasjoner som Den Polske Klubben prøver å oppmuntre polakkene til å engasjere seg mer i kulturlivet. Internett er et viktig møtested for polske innvandrere.
Et nettsamfunn for polakker i Norge er MojaNorwegia.pl. og Życie w Norwegii.
Brokskar
Brokskar er ei bygd i Tromsø kommune. Den ligger nordvest på Malangshalvøya, på sørsida av Straumsfjorden.
Fylkesvei 286 passerer gjennom bygda. Til Tromsø sentrum er det rundt 23 kilometer i luftlinje, mens kjørelengden via Ryatunnelen er 44 kilometer.
Funhouse
Funhouse var en norsk rocketrio med gitarist og vokalist Marius Müller som frontfigur. Bandet ble startet av Müller og trommeslageren Totto Hansen på slutten av 80-tallet og ga ut fire studioalbum og et konsertalbum fra 1990 og frem til Müllers død i mars 1999. Kjetil Saunes var med som bassist i starten, men ble erstattet av Pål Reinertsen som var med på alle albumene. Per Hillestad var en periode med som trommeslager i stedet for Hansen og spilte på albumet Maximum i 1991. På turnéen som fulgte albumet Det Norske Huset, deltok også den amerikanske gitaristen Mike Hartung.
Bandet blir betegnet som en powertrio som i tillegg til sanger av Marius Müller spilte en rekke coverlåter av artister som Jimi Hendrix. Bandet var kjent som en forrykende liveband hvor Müller var den ubestridte frontfigur og fikk vist fram sine egenskaper som gitarist. Bandet går på enkelte av albumene under navnet Marius Müller's Funhouse.
Jaja (elv)
Jaja (russisk Яя) er en elv i Kemorovo og Tomsk oblast i Russland og en av sideelvene til Tsjulym fra venstre. Elva er 380 kilometer lang og har et nedbørfelt på 11 700 km².
Elva springer ut fra fjellene Kuznetsk Alatau og får hovedsakelig tilførsel av vann gjennom snøsmelting. Jaja fryser til i begynnelsen av november og er islagt til ut i april. Elva er seilbar 114 km oppover fra munningen.
Ved elva ligger landsbyen med samme navn.
Olaf Broch
Olaf Broch (født 4. august 1867 i Horten, død 28. januar 1961 i Oslo) var en norsk språkforsker og slavist, og professor i slaviske språk ved Universitetet i Oslo.
Broch er i ettertid fremfor alt kjent for sitt arbeid med russenorsk språk. Dette arbeidet ble utgitt i Norsk tidsskrift for sprogvidenskap i 1927. I samtiden var han imidlertid mest kjent som forfatteren av det som lenge var standardverket innenfor slavisk fonetikk, fra 1911. Broch skrev også om norsk, bl.a. om norsk intonasjon.
Olaf Broch er grandonkel til Ingvild Broch, som sammen med Ernst Håkon Jahr tok opp sin slektnings arbeid med russenorsk.
Anglo-Persian Oil Company
Anglo-Persian Oil Company (APOC) ble grunnlagt i 1909 etter at man året før hadde funnet et stort oljefelt i Masjed-Suleyman i Iran. Prosjektet ble ledet og finansiert av William Knox D'Arcy, som i 1901 hadde fått tillatelse av shahen til å lette etter olje i Iran. Han ble så direktør for selskapet. APOC var det første selskapet som utvinnet oljereserverne i Midtøsten. APOC skiftet navn til Anglo-Iranian Oil Company (AIOC) i 1935 i forbindelse med at landet skiftet navn fra Persia til Iran. I 1954 skiftet de navn til British Petroleum Company.
Irans statsminister Mohammad Mosaddeq nasjonaliserte Anglo-Iranian Oil Company i 1951 og britene forlot landet. Mossadeq ble avsatt i 1953 ved et statskupp som ble iscenesatt av CIA, og den vestligorienterte shahen Mohammad Reza Pahlavi ble så gjeninnsatt.
Sulfatprosessen
Sulfatprosessen, også kalt kraftprosessen, er i dag den dominerende prosessen for fremstilling av papirmasse til de fleste typer av papirprodukter. Sulfatprosessen er en kjemisk nedbrytningsprosess, som har konkurrert ut den tidligere anvendte sulfittprosessen og i dag fremst konkurrerer med mekaniske metoder.
Den sentrale delen av sulfatprosessen er massekoket, der vedflis kokes i en kjemikalieblanding og blir papirmasse bestående av løse fibre. Deretter blekes massen. Fibrenes strøm fra ved til tørr papirmasse bruker normalt å kalles fiberlinje. Kjemikaliegjenvinning er ett viktig steg. Ettersom kokekjemikaliene kan gjenvinnes på massebruket, behøver i hovedsak bare blekekjemikaliene å hentes utenfra. En moderne sulfatmassefabrikk kan produsere omkring en million tonn lufttørket papirmasse eller mer per år. Det er vanlig at eksisterende fabrikker har mye lavere kapasitet.
De fleste sulfatmassefabrikkene finnes tradisjonelt i Europa og Nord-Amerika. Verdens største produsent av sulfatmasse er USA fulgt av Canada. I den senere tid har kapasitet blitt bygget opp i Sør-Amerika og Asia, spesielt i Indonesia og Kina. Kina har til og med blitt verdens tredje største produsent av sulfatmasse. Finland og Sverige, verdens fjerde respektive femte største produsenter, har i forhold til sin størrelse fortsatt en stor sulfatmasseindustri.
Historie
På 1800-tallet økte etterspørselen etter papir kraftig. Datidens råvarer som klut strakk ikke til, derfor forsøkte man å utvikle kjemiske metoder for å framstille papirmasse fra ved. På 1850-tallet ble det oppdaget at ved kunne løses opp til fibre i sterkt alkaliske løsninger av natriumhydroksid (lut) under høye temperaturer. Metoden ble kalt sodaprosessen og var den første prosessen der vedens lignin ble løst opp kjemisk for å frigjøre cellulosefibrene. Metoden var kostbar på grunn av kjemikaliebehovet. I 1865 patenteres en metode for gjenvinning av kjemikaliene ved forbrenning av den anvendte luten. Dette gjorde at prosessen kunne utnyttes i større skala. Sodaprosessen kan sees som en direkte foregjenger til sulfatprosessen.
I 1867 ble sulfittprosessen oppfunnet, og erstattet sodaprosessen siden den var enklere og ga lysere papirmasse. I sulfittprosessen er de virksomme kjemikaliene salter av svovelsyrling.
Sulfatprosessen ble oppfunnet i 1897 av den tyske kjemikeren Carl F. Dahl. Han oppdaget at ved å forbrenne natriumsulfat under reduserende forhold kunne det dannes natriumsulfid. Sammen kan natriumsulfid og natriumhydroksid delignifisere veden betydelig mer effektivt og med et mye høyere utbytte. Fibrene ble svært sterke, derfor døpte Dahl papirmassen til kraftmasse. Navnet "Kraft pulp" anvendes fortsatt i engelsk og mange andre språk. På norsk har "sulfatprosessen" slått gjennom (til og med på engelsk forekommer navnet "sulfate process"). Prosessen hadde noen problemer. Massen var mørk, vanskelig å bleke i tillegg til at illeluktende gasser ble dannet. Prosessen ble langsomt videreutviklet og det første bruket startet i 1885 i Munksjö i Sverige.
På 1920-tallet oppfant kanadieren G.H. Tomlinson sodapannen. Sodapannen kunne kontinuerlig gjenvinne kokekjemikaliene. I 1937 ble sulfatprosessen enda mer lønnsom når sodapannen ble vannavkjølt og således kunne produsere energi. Behovet for ublekt papirmasse til kartong gavnet også prosessen. Når sulfatmasse kunne blekes til full lyshet med klordioksid på 1940-tallet ble sulfatprossesen definitivt den dominerende metoden for fremstilling av papirmasse.
Betydning for papirindustrien i dag
Sulfatprosessen gir papir av høy kvalitet og med god mekanisk styrke, men utbyttet er lavt, bare mellom 40 og 50 prosent, hvilket betyr at kun halvparten av veden blir til papir. Dette henger sammen med at en stor del av veden løses ut for å frigjøre vedfibrene. Papirmassen består da av ganske ren cellulose, hvilket er ønskelig for papirfremstilling. Det utløste materialet forbrennes i en sodapanne, hvilket gjør at et sulfatmassebruk er selvforsynt med energi.
Kjemiske prosesser står i dag for 70 % av verdens massefremstilling, og så godt som alt produseres med sulfatprosessen, kun en liten stadig krympende del produseres med sulfittprosessen. Det fremste alternativet til sulfatprosessen i dag er mekanisk fremstilt papirmasse, fremstilt med for eksempel sliper eller kverner. Den mekaniske prosessen har utbytte er høyere enn 90 %. Mekanisk masse gir papir av dårligere kvalitet enn sulfatmassepapir. Dessuten krever den mekaniske prosessen store mengder energi. Ved lave vedpriser og høye energipriser er sulfatprosessen den økonomisk mest lønnsomme. Sulfatmassepapir anvendes i dag i de fleste papirprodukter, både med høye og lave kvalitetskrav. Papir fra mekanisk masse anvendes hovedsakelig til produkter med lav kvalitet, slik som avispapir.
Å bruke ved til produksjon av papirmasse fremfor til brensel er både mer lønnsomt og sysselsetter fler mennesker ifølge undersøkelser utført i Finland.
Vedråvare
Så godt som alle vedslag kan utnyttes i sulfatprosessen. Typisk så anvendes både løvved, som har korte fibre, og barved, som har lengre fibre. Lengre fibre gir større mekanisk styrke og kalles iblant armeringsfiber. I den gamle sulfittprosessen kunne bare gran kokes, hvilket var en klar ulempe.
Masseveden som kommer til fabrikken avbarkes, for eksempel i en barktrommel og deretter hugges til flis. Barken brennes, enten i en spesiallaget barkpanne, i et annet lempelig kraftverk.
Massefremstilling
Massekokets oppgave er med varme og kjemikalier å bryte ned ligninet i veden, slik at fibrene frigjøres. Kjemikalieblandingen som benyttes til dette kalles hvitlut og aktivkompkomponentene er natriumsulfid (Na2S) og natriumhydroksid (NaOH). Hvitluten bryter ned og løser ut ligninet samt en stor del av hemicellulosen og ulike ekstraktivemner. Papirmassen består etter dette hovedsakelig av cellulose, hvilket er ønskelig for papirfremstilling. Lignin, hemicellulose og cellulose er tilsammen vedens hovedkomponenter, hvilket betyr at utbyttet blir lavt da to av disse komponentene løses ut og forsvinner med den brukte kokluten. Utbyttet i sulfatprosessen er cirka 50 %.
Massekoket er ikke en spesielt selektiv prosess – hvitluten bryter også tildels ned noe av cellulosen. Man ønsker å beholde fibrene så lange, sterke og hele som mulig, og derfor er koketiden alltid et kompromiss mellom god nedbryting av ligninet og høyt utbytte av cellulose. Det har vist seg at tilsats av antrakinon i massekoket kan forbedre selektiviteten og dermed også utbyttet.
Kokingen skjer enten i store batchkokare, eller i kontinuerlige kokere, for eksempel kamyrkokere. Koketemperaturen er mellom 150 og 170 °C. På begge bildene øverst til høyre er den høyeste bygningen på venstre side en kontinuerlig koker. I en sådan koker tilsettes kontinuerlig flis øverst i tårnet mens masse taes ut nederst.
Fra masse til papir
I et integrert masse- og papirbruk kan sulfatmassen pumpes direkte til en papirmaskin. I et uintegrert bruk må massen tørkes i en tørkemaskin, også kalt opptaksmaskin. Tørkmeaskinen former massen til en tykk papirbane som skjæres til ark og tilslutt bindes baler. Balene sendes til kunder som så løser opp massen i en oppløser / pulper og så anvender den for papirfremstilling i en papirmaskin.
Kjemikaliegjennvinning og energiproduksjon
Kemikaliebehovet i sulfatprosessen er svært stort, cirka 3,5–4,0 m³ hvitlut per tonn lufttørr masse. Prosessen skulle derfor være umulig å utnytte i stor skala uten en effektiv kjemikaliegjennvinning. Dessuten gjør det lave utbyttet at store mengder organisk materiale produseres i kokeriet. Dette må utnyttes på et vis, og inntil videre er det mest lønnsomt å forbrenne dette i en sodapanne for å produsere energi til bruket.
Inndamping
Etter massekoket vaskes kokekjemikaliene og det utløste materialet ut av papirmassen. Blandningen av lut, lignin og diverse karbohydrater fra veden kalles nå svartlut. Blandingen er i hoveddelen vann, tørrstoffet er bare 14–18 % avhengig av kokerianlegget. Vannet må kokes av slik at det brennbare organiske materialet skal kunne forbrennes effektivt og kokekjemikaliene blir i varetatt. Svartluten kokes derfor i et inndampingsanlegg som består av mange, store varmevekslere koblet i serie. Varmevekslerne, kalles inndampere, varmes med damp fra sodapannen. Det vannet som kokes av i en inndamper kan utnyttes som damp i et annet. Inndampningen er derfor en relativt energieffektiv metode, til tross for den store mengde energi som kreves å fordampe vann. Det avsluttende tørrstoffet har tradisjonelt ligget på 65–75 %, men moderne anlegg klarer en tørrstoff på 80 % og mer. Høyere tørrstoff gir bedre effekt i sodapannen, mer stabil kjøring og mindre utslipp.
Sodapanne
Den nå tykke og tregtflytende svartluten forbrennes så i en sodapanne. I sodapannen forbrennes det organiske materialet som har et høyt energiinnhold. Et sulfatmassabruk er derfor selvforsynt med energi og kan dessuten normalt også selge energi, enten i form av damp og fjernvarme eller elektrisitet, oftest begge. Sodapannen fungerer som et vanlig varmekraftverk og dampen ledes gjennom turbiner for å generere elektrisitet. Dampen kan også utnyttes i massekoket, inndampningen og papir- eller tørkemaskinene. Moderne, storskala sodapanner kan ha en varmeverdi på 500 MW eller mer. Det organiske materialet brenner således opp og danner karbondioksid, vann og danner karbon i ildbedden:
Sodapannen har enda en oppgave: gjenvinne kokekjemikaliene i svartluten. Mye av svovlet i svartluten finnes i oksidert form, hovedsakelig som natriumsulfat (Na2SO4) og ofte bundet til ligninet, og måtte reduseres til natriumsulfid (NaS). Dette skjer i sodapannens ildbedd i nærvær av det sterke reduksjonsmiddelet karbon. Karbonet kommer fra det organiske materialet, som har undergått pyrolyse (hydrogenet har brent opp). Reaksjonen er slik ut:
Natrium reagerer også med karbondioksid og danner natriumkarbonat:
Blandingen av disse to dannede salter, natriumsulfid og natriumkarbonat, kalles grønnlut. Grønnluten tappes ut fra sodapannens bunn i flytende form og spees ut i en oppløser.
Kaustisering og mesaovn
For at kjemikaliene skal kunne anvendes på nytt i kokeriet må natriumkarbonaten omvandles til natriumhydroksid. Denne prosessen kalles kaustisering og skjer ved hjelp av lesket kalk (kalsiumhydroksid, Ca(OH)2):
Således har hvitlutens to komponenter, natriumsulfid og natriumhydroksid, blitt gjendannet. I denne processen dannes ogsåkalsiumkarbonat (CaCO3), som i sulfatprosessen kalles mesa. Også kalsium har et kretsløp i prosessen. Mesaen forbrennes i en roterovn(oftest kalt mesaovn), hvor brent kalk (kalsiumoksid) dannes. Denne reaksjon kalles kalsinering:
Kalsiumoksidet reageres så med vann ("leskes") og danner kalsiumhydroksid. Dette skjer i en såkalt lesker.
Dette kalsiumhydroksid kan igjen reagere med grønnlut i steg 3. Kjemikaliesirkelen er således sluttet, og ingen kjemikalier behøver kasseres. I virkeligheten forekommer det alltid små tap, derfor tilfører man for eksempel ren natriumhydroksid (som ved massabruket kalles natronlut) og svovelsyre. Nye kjemikalier må også tilsettes slik at forholdet mellom de begge grunnstoffene natrium og svovel kan holdes på rett nivå.
Biprodukter
En serie biprodukter dannes og kan videreforedles i sulfatprosessen. Ved koking av barved samles såpe fra svartluten. Denne såpen som består av fettsyrer fra veden i såpeform. Såpen nøytraliseres med svovelsyre eller karbondioksid som gir tallolje. Talloljen kan anvendes som brensel på massebruket (for eksempel i mesaovnen) eller selges til videreforedling. Tallolje kan destilleres og de ulike produktene anvendes til mange forskjellige formål. Også terpentin og metanol kan utvinnes fra svartluten. Vanligvis anvendes de som brensel på massebruket.
Utslipp
Sulfatmassebruk er kjent for sine illeluktende utslipp. Luktene skyldes flyktige organiske svovelforbindelser som hydrogensulfid, metantiol, dimetylsulfid og dimetyldisulfid. Idag er luktproblemene betydelig mindre enn tidligere tider, ettersom man nå samler inn alle luktgasser fra prosessen og leder dem inn i sodapanna, der de forbrennes og overgår til grønnluten. I områdene rundt moderne bruk kjennes lukten først og fremst ved problemsituasjoner eller ved oppstart, respektiv nedkjøring. En vanlig misforståelse er at det er sulfitbrukene som lukter, men en huskeregel er: Sulfat lukter ikke mat.
Forbrenningen i sodapanna og kalsineringen i mesaovnen danner karbondioksid, men desse prosesser bidrar ikke til drivhuseffekten ettersom karbonet kommer fra veden. Så lenge skogen tillates å vokse upp igjen kommer karbondioksidet bare å sirkulere og ikke anrikes i atmosfæren. Slik energi bruker kalles bioenergi. Forbrenningen av svartlut i sodapanna gir bare svært små utslipp av svoveldioksid, til tross for at store mengder svovel passerer sodapanna. Dette skyldes at svovlet reagerer med natrium og overgår til smelten (grønnluten). NOx-utslipp forekommer, men er ikke større enn ved andre forbrenningsanlegg.
Utslipp av kjemikalier fra renseanlegg er i dag små. Tidigere, da klorgassbleking var vanlig, havnet klorerte organiske forbindelser i naturen via utslipp av blekevann. Desse utslipp har blitt mye mindre etter at klorgassbleking praktisk talt har blitt avskaffet.
Som følge av tekniske fremskritt har sulfatprosessen blitt betydelig mer miljøvennlig de seneste tiårene. For eksempel i Finland har utslipp av biologisk nedbrytbare substanser, organiske halogenider, reduserende svovelforbindelser, svoveldioksid og aerosoler minsket kraftig siden 1980-tallet. Også mengden deponiavfall har minsket. Kun mengden nitrogenoksider har øket mens utslipp av karbondioksid har holdt seg på et konstant nivå.
Nólsoyar Páll
Nólsoyar Páll, egentlig Poul Poulsen Nolsøe (født 11. oktober 1766 på Nólsoy, savnet vinteren 1808/1809), er Færøyenes nasjonalhelt. Han var sjømann, båtbygger, oppfinner, bonde og nasjonalskald (Fuglakvæði).
Familien
Poul var sønn av Súsanna Djónadóttir fra Velbastaður og Poul Joensen fra Nólsoy. Han var deres fjerde av i alt sju barn, hvorav kun én var pike. Han ble egentlig døpt Poul Poulsen, men som sine andre fem brødre, tilføyde han øyens navn til etternavnet. Hans bror, Jacob Nolsøe, var forfatter og politiker. Sammen med broren Johann lærte han seg tidlig å lese, selv om de ikke fikk regelmessig skolegang.
I dag er det mange mennesker med etternavnet Nolsøe, som alle er etterkommere av Nólsoyar Páll eller hans brødre.
Sjømannen
Etter å ha seilt som skipsfører for et amerikansk handelshus siden 1791 (blant annet til Marseille og Paris i 1793 og senere Amerika, Vestindia, England, Portugal, Norge, Danmark og mange andre land), kom han i 1798 hjem igjen og ble fører for et dansk handelsskip som seilte på Færøyene. Dette året bodde han i København, hvor han giftet seg med en pike fra hans fødeøy Nólsoy.
Den færøyske handel var da et kongelig monopol, og ble bestyrt av en kongelig færøysk og grønlandsk handelskommisjon i København, som igjen var representert ved handelsforvalteren Niels Ryberg i Tórshavn.
Bonden
I 1800 oppgav Nólsoyar Páll denne virksomheten og bosatte seg ved Klaksvík på Borðoy (en av Nordøyene) etter å ha inngått sitt andre ekteskap i 1801 med Maren Malene Ziska, kort tid etter at han var blitt enkemann. Maren Malene Ziska var datter av en velhavende bonde på Borðoy.
Royndin Fríða
I 1804 bygde han sammen med noen av sine brødre i Vágur det første færøyske dekksfartøy Royndin Fríða ("det vakre forsøk") av et strandet skipsvrak som han kjøpte på auksjon. Formålet var å hjelpe fiskeriet, utdanne sine landsmenn i sjøfart og bidra til eksport av produkter fra øyene. Varer som ikke stod oppført i handelstaksten kunne Nólsoyar Páll fritt importere og eksportere, men for varer som var tatt med i handelstaksten, måtte han søke handelskommisjonen om tillatelse til ut- eller innførsel. Nólsoyar Páll, som ivrig benyttet enhver anledning til å arbeide for innføring av frihandel på Færøyene, kom snart på kant med de lokale myndighetene, som anklaget ham for smugling.
Fuglakvæðið
I 1806 ble han stevnet for en rett i Tórshavn, anklaget for forbudt handel. Han ble ikke dømt for smugling, men for en del mindre alvorlige forseelser. Like etterpå anla Nólsoyar Páll sak angående smughandel mot Streymoys sysselmann, som hadde vært anklager i saken mot ham selv. Han beskyldte de lokale øvrighetspersonene for å handle med smuglervarer i større målestokk, men under forskjellige påskudd ble saken ikke fremmet. Da diktet Nólsoyar Páll så berømte Fuglekvad, der han angriper sine angripere, idet han ikler dem rovfuglskikkelser. I kvadet opptrer han selv som tjelden, som verner småfuglene mot rovfuglene. I verset heter det:
Fuglakvæði er et langt verk – på 229 firelinjers vers, i tillegg til koret, som synges etter hvert vers – men kvadet kom raskt på repertoaret overalt på øyene, og det foregikk livlig handel med eksemplarer av manuskriptet, som innbrakte nesten 1 riksdaler hver.
Siden har Tjaldrið (tjelden) vært Færøyenes nasjonalfugl. Nólsoyar Pálls etterkommer Sverri Patursson var journalist med interesse for ornitologi, og sørget for at tjeldens ankomst 12. mars siden 1943 er blitt feiret på Færøyene.
Martyrium
Da krigen med England brøt ut i 1807, og varetilførselen til Færøyene dermed ble gjort usikker, stilte Nólsoyar Páll seg til disposisjon. Han fikk tillatelse fra kronprinsen (Frederik VI) til å innføre en last korn for handelens regning og føre den til Færøyene. Ved hjelp av et reisepass fra en engelsk admiral lyktes det ham å slippe forbi de engelske kapere og føre lasten til Færøyene, der det hersket stor nød. På en reise til København i 1808 ble han overfalt av en engelsk kaper, mistet skipet, men ble godt mottatt hos admiralitetet i London. Her fikk han et nytt skip, North Star og en kornladning å føre til Færøyene med løfte om å bringe tilbake en last med landets produkter (1809). Han ble siste gang sett 17. november 1808 på Themsen ved Millwall. Han nådde imidlertid aldri Færøyene – han må ha forlist underveis eller blitt senket av kapere.
Nasjonalhelt
Blant sine landsmenn har Nólsoyar Páll høy anseelse, dels for sin uegennyttige innsats for øyenes materielle vel, dels som en av deres betydeligste diktere. I tillegg til det ovennevnte fuglekvadet har han blant annet diktet den populære skjemtevisen Jákup á Møn (om en uheldig frierferd).
Breyten Breytenbach
Breyten Breytenbach (født 16. september 1939) er en afrikaans-skrivende sørafrikansk forfatter og poet. Han var sammen med blant andre André Philippus Brink en ledende i en afrikaans litterær gruppe kalt «die sestigere», svært skeptisk til den konservative og rasistiske regjeringen i Sør-Afrika.
Han studerte i begynnelsen av 1960-tallet i Frankrike, hvor han ble gift med en vietnamesisk kvinne. I 1973 kunne han reise tilbake til Sør-Afrika sammen med sin kone, som sørafrikanske myndigheter klassifiserte som farget.