cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Elisebreen
Elisebreen er en isbre på Svalbard. Den er en dalbre og ligger mellom Prins Heinrichfjella i nord og Jacobsenfjella i sør, i den vestlige delen av Oscar II Land. Den er en utløper fra Løvenskioldfonna og munner ut på Kaffiøyra på østsida av Forlandsundet. Breen er rundt 7 kilometer lang og opptil 1,8 km bred, og dekker et areal på 11,9 km².
Felicia Pearson
Pearson møtte etterhvert Michael K. Williams som spiller Omar Little i The Wire. Han tok henne med på settet til TV-serien, noe som endte med at hun fikk en rolle som narkolanger i den. Dette førte til at Pearson ble skuespiller på heltid, og kom bort fra gata. Sammen med medskuespiller Jamie Hector (Marlo Stanfield i The Wire), har Pearson startet en organisasjon som skal hjelpe barn som har hatt en vanskelig oppvekst.
Elisebreen
Breen har i geologisk nær fortid hatt en større framrykning, sannsynligvis under den lille istid. Etterhvert som breen senere har trukket seg tilbake har denne framrykningen etterlatt et stort område med sedimenter og morenematerialer som nå ligger foran brefronten.
Breen har navn etter Elise Wedel Jarlsberg (1844–1923), ektefelle til Carl Otto Løvenskiold, som var Norges statsminister i Stockholm i 1884.
Knud Nellemose
Knud Nellemose (født 12. mars 1908, død 14. januar 1997) var en dansk billedhugger. Han startet karrieren som sportsjournalist og tegner og motiver fra sportsverdenen kom til å oppta ham også som billedhugger. Han var ansatt som sportstegner i BT og Berlingske Tidende 1925-1945.
Nellemose var student på Kunstakademiet under Einar Utzon-Frank i perioden 1927-1933.
Nellemose utførte mange skulpturer og byster, blant annet Søren Kierkegaard (1972) og B.S. Ingemann (oppstilt i 1988) som står oppstilt ved Marmorkirken i København.
Storelva (Tvedestrand)
Storelva er ei elv som renner gjennom kommunene Vegårshei og Tvedestrand i Agder fylke. Elva starter i innsjøen Vegår eller Vegårdsvannet og munner ut ved Laget innerst i Sandnesfjorden. Storelva er en del av Vegårvassdraget.
På veien fra Sørfjorden i Vegår (189 moh.) til havet danner elva en rekke mindre sjøer: Vegervann (159 moh.), Hauglandsvann, Ubergsvann (75 moh.) ligger i øvre del av elva, mens Lundevann, Songevannet og Nævestadfjorden ligger like innenfor elvemunningen ved Laget. Øvre del av elva renner mot VSV, mens nedre del har motsatt retning, mot ØNØ.
Storelva har flere fossefall: Hauglandfossen ved Ubergmoen, Næs Jernverk og Fosstveit. Vestlandske hovedvei krysset Storelva ved Fosstveit bru. Dagens E18 krysser i dag Storelva ved gården Lunde.
Storelva har, som den eneste elva på Sørlandet, en stedegen laksestamme, som har overlevd 70 år med sur nedbør. Fra denne laksestammen er det klekket lakseyngel til utsetting i mange andre elver på Sørlandet. Laks og sjøørret går nå opp til Hauglandfossen ved Ubergmoen. Storelva er fullkalket.
Nydalens Compagnie
Nydalens Compagnie AS var et tekstilindustriselskap øverst i Nydalen i Oslo. Virksomheten ble grunnlagt av Adam Hiorth i 1845 under navnet Nydalens Bomuldsspinderi og var i drift fra 1847. I tillegg til Hiorth besto det første interessentskapet av fogd Ole Gjerdrum, grosserer Hans Gulbranson og ingeniør Oluf N. Roll. De første 20 årene benyttet bedriften også Roll som arkitekt og de fleste bygningene er tegnet av ham.
Navnet Nydalens Compagnie ble tatt i bruk i 1867 da selskapet ble omdannet til aksjeselskap. Virksomheten var lokalisert ved Akerselva øverst i Nydalen med adresse Gjerdrums vei.
Dette var den tredje tekstilbedriften i Norge etter Haldens Bomuldspinderi & Væveri og Solberg Spinderi.
Bakgrunn og etablering
Den industrielle revolusjon spredde seg fra England til Norge på 1840-tallet. Det var derfor ingen tilfeldighet at Nydalens Compagnie ble etablert på dette tidspunktet. Ved Akerselva ble Agers mechaniske Værksted etablert rundt 1842. Av tekstilbedriftene var Nydalen tidligst ute omtrent samtidig med Vøien Bomuldsspinderi stiftet av Knud Graah.
Interessentskapet som sto bak Nydalens Compagnie sikret seg tomt og fallrettigheter i Nydalen og deretter reiste Hiorth til England. Her møtte han Graah som var ute i samme ærend; skaffe seg mer informasjon om tekstildrift, avtale import av maskiner og skaffe folk til oppstart og drift. Tidligere hadde England hatt tollforbud om eksport av industrimaskiner, men forbudet ble avskaffet i 1843.
Den første tiden etter oppstart ble det kun produsert garn. Garnet solgte godt og det tok derfor ikke lang tid før ledelsen så at de måtte anlegge et spinneri til. Dette kom i produksjon fra 1856.
Ved selskapets etablering i 1845 var Adam Hiorth selskapets fabrikkbestyrer. Hans Gulbranson var selskapets disponent og styrets leder.
Produksjonen kom igang i 1847 og Hiorth var ansvarlig for produksjonen i perioden 1847–1860. Han satt som direksjonsmedlem fra 1845 til 1871. Etter at det første spinneriet sto ferdig i 1847 ansatte selskapet folk fra England som lærte opp norske arbeidere. Bedriften utvidet relativt raskt og det ble opprettet egne avdelinger med I karderi, blekeri, farveri, renseri, veveri og tøytrykkeri.
I 1858 overtok generalkonsul Peter Arn. Petersen stillingen som selskapets disponent etter Hans Gulbranson. Etter at Gulbransons nest eldste sønn av 2. ekteskap, grosserer Hagbarth Rudolph Gulbranson (1833- 1883) død, overtok Petersens Gulbransons plass i selskapets styre.
Fra 1860 til 1889 var Ole Gjerdrums sønn hoffjegermester Otto Gjerdrum fabrikkbestyrer. Etter Hans Gulbransons død i 1868 overtok generalkonsul Peter J. K. Petersen som styrets leder i en periode frem til 1896, etterfulgt av Hans Gulbransons svigersønn, hypotekbankdirektør, Jørgen Henrik Meinich.
Hoffjegermester Otto Gjerdrum var fabrikkbestyrer frem til 1889, Petersen var disponent gjennom overgangen til aksjeselskap i 1867 og ledet selskapet frem til 1888. Under Gjerdrum og Petersens ledelse ble bedriften utviklet videre til en komplett bomullsvarefabrikk med egne kraftanlegg. I årene 1889-1914 satt N. Chr. Nielsen som disponent og Josef Jameson i samme periode som fabrikkbestyrer. Generalkonsul Petersen tiltro som styrets leder etter Jørgen Henrik Meinich i 1911, og satt til året etter da konsul Magnus Blikstad gikk inn som styrets leder i selskapet. Blikstad ble etterfulgt av bankier B Andresen Butenschøn i 1926.
I 1911 hadde konsul Magnus Blikstad aksjemajoriteten i selskapet og sønnen Eduardo begynte som disponent 3 år senere. I perioden 1915-1944 hadde han stillingen som fabrikkbestyrer i tillegg. Peder Mosgaard overtok deretter stillingen som fabrikkbestyrer.
Kulturminne
Alle de tidligere bygningene til Nydalens Compagnie i Gjerdrums vei 10 a-d, 12, 14, 16 og 17 er kommunalt vernet og står oppført på Byantikvarens gule liste og hos Riksantikvaren med kulturminneid 165570.
Martin Hurson
Edward Martin Hurson (irsk Máirtín Ó hUrsain; født 13. september 1956, død 13. juli 1981) var et nordirsk medlem av Den provisoriske IRA (PIRA). Han var den sjette av ti fanger som døde under sultestreiken i Nord-Irland 1981.
Hurson vokste opp som en av ni søsken i Cappagh nær Dungannon i Tyrone. I tenårene sluttet han seg til PIRA. Han jobbet etter endt skolegang en tid som sveiser, og flyttet så til England i atten måneder for å jobbe i bygningsbransjen. Han bodde sammen med sin bror Francis. Da de to brødrene kom tilbake til Tyrone mot slutten av 1974 tilbrakte de en del av sin tid i Bundoran i Donegal, hvor PIRA hadde en treningsleir.
I november 1976 ble Hurson arrestert sammen med Kevin O'Brien, Dermot Boyle, Peter Kane og Pat O'Neil. Han ble tiltalt og dømt for deltagelse i tre PIRA-angrep med landminer; et i Cappagh i september 1975, et i Galbally i november og et i Reclain i februar 1976. Ingen ble drept i angrepene, men flere medlemmer av Royal Ulster Constabulary (RUC) befant seg i livsfare. Han ble dømt til henholdsvis tyve, femten og fem års fengsel for angrepene.
I Maze fengsel tok han del i pleddprotesten, og i 1981 sluttet han seg til sultestreiken. Han sluttet å ta til seg næring den 29. mai, da Brendan McLaughlin måtte trekke seg på grunn av blødende magesår.
Etter omkring førti dager mistet han evnen til å holde på væske, og han døde av dehydrering etter 46 dager, en langt kortere periode enn noen av de andre sultestreikende. Mot slutten vurderte familien å intervenere for å redde hans liv, men de ble fortalt at han antagelig hadde fått en permanent hjerneskade, og valgte å la ham fortsette aksjonen.
BDI
BDI kan sikte til:
Frazer Nash
Frazer Nash var en britisk bilfabrikk som var virksom mellom 1922 og 1957.
Historik
Archie Frazer-Nash bygde sin første bil under eget navn i 1922. Etter å ha bygget et fåtall familiebiler presenterte han i 1924 den sportsbil som skulle bygges stort sett uforandret fram til andre verdenskrigs utbrudd.
Frazer Nash hadde et meget enkelt chassis med aksler av stål og steinhard torsjonsfjæring foran og bak. Girkassen, som var plassert foran bakakselen, var ekstremt enkel: hvert gir bestod av et tannhjul som ble koblet inn via en klokobling. Hvert gir drev så et enkelt tannhjul direkte på bakakselen via et kjede. Bilene ble kalt Chain Gang etter kjededriften. Bakakselen manglet differensial og for at bilen skulle bli kjørbar i kurver hadde den en meget smal sporvidde bak, kun 107 cm. Frazer Nash kjøpte firesylindrede motorer på 1,5 liter fra frittstående produsenter. Tidlige biler hadde sidventilsmotorer, men runt 1930 ble toppventiler innført.
I 1929 fikk selskapet økonomiske problemer og ble kjøpt opp av H.J. Aldington som drev virksomheten videre. Archie Frazer-Nash gikk videre og startet bygging av flydeler, en bedrift som i utviklet form finnes også i dag. På begynnelsen av 1930-tallet utviklet Frazer Nash en egen motor med overliggende kamaksel. Dessuten ble det bygget et lite antall biler med sekssylindret motor fra underleverandøren Blackburne, med dobbelt overliggende kamaksel. Den motoren ga i konkurranseversjon med Roots-kompressor over 150 hk. På midten av trettitallet var Frazer Nash blitt gammeldags og salget sank hvert år. Familien Aldington kompensere det dårlige salget gjennom å importere tyske BMW-biler, som ble solgt under navnet Frazer Nash-BMW i det britiske markedet.
Etter andre verdenskrig presenterte Frazer Nash en ny sportsbil, helt annerledes enn Chain Gang-modellen. Den nye bilen var til store deler basert på BMW 328. Frazer Nash inngikk avtale med Bristol Cars som bygde motor og drivverket mot at de fikk bygge en GT-bil under eget navn.
Frazer Nashs ny bil var framgangsrik innen motorsporten, med en tredjeplass i 24-timersløpet på Le Mans samt seier i Targa Florio i 1951 og 12-timers løpet på Sebring i 1952. I 1954 fikk familien Aldington generalagenturet for et nytt tysk merke, Porsche, som de beholdt fram til 1965. Frazer Nash forsøkte å fornye sine biler gjennom å tilby BMW’s V8-motor, men bare en prototype ble bygget innen produksjonen ble lagt ned i 1957.
Frazer Nash bygde opp til om lag 350 biler av Chain Gang-modellen før andre verdenskrig og siden cirka 65 BMW-baserte biler etter krigen.
Formel 1
Frazer Nash konkurrerte i Formel 1 sesongen 1952, da mesterskapet ble kjørt bare etter Formel 2-reglementet.
Hayabusa
Hayabusa (japansk はやぶさ, «vandrefalk») var en ubemannet japansk romsonde som ble skutt opp 9. mai 2003 av Japan Aerospace Exploration Agency (JAXA). Den skulle samle prøver fra en liten asteroide i nærheten av jorden og deretter returnere hit med dem. Asteroiden heter 25143 Itokawa (1998SF36) (dimensjoner: 540 × 270 × 210 meter).
Romsonden Hayabusa, tidligere kjent som MUSES-C (ミューゼスＣ), var fremme ved Itokawa i midten av september 2005 hvor sonden studerte asteroidens form, kretsløp, topografi, farge, sammensetning, tetthet og historie.
Romsonden foretok ikke en tradisjonell landing på asteroiden, men den kom svært nær og skjøt ut en liten kule som virvlet opp støv og partikler. Dette materialet ble samlet i et rør, og etter diverse tekniske vanskeligheter klarte den å returnere til jorden. Den landet i Australia 13. juni 2010 (UTC).
Resultat fra ferden
JAXA kom med foreløpige resultater i juni 2006. Disse viser at asteroider på kollisjonskurs med jorden ikke trenger å være så farlige som man tidligere har trodd. Hayabusas nesten-landing viser at asteroidene er mere porøse enn tidligere antatt og at de kan løse seg opp før de treffer bakken på jorden.
Itokawa, asteroiden som den japanske romsonden besøkte, er en meget løs samling av stein og grus, som bare såvidt holdes sammen av sitt egen svake gravitasjonsfelt.
BEL
BEL kan sikte til:
De fleste ulykker skjer i hjertet
De fleste ulykker skjer i hjertet er et album utgitt av Elsa Kvamme i 2001 på plateselskapet HEHE. Utgivelsen ble produsert av Bjørn Boge. Albumet er bygget på teaterstykket ved samme navn.
Lavverdig energiform
Lavverdige energiformer er former for energi som det er vanskelig å omdanne til mekanisk arbeid eller høyverdige energiformer. En lavverdig energiform kan allikevel inneholde mye energi. Et eksempel på en lavverdig energiform er et varmereservoar som bare er litt varmere enn omgivelsene. Slik lavverdig varmeenergi kan utnyttes direkte til oppvarming eller omdannes til mer høyverdig energi i en varmepumpe.
Patsy O’Hara
Patrick O'Hara (mest kjent som Patsy O'Hara, irsk Pádraig Ó hEadhra; født 11. juli 1957, død 21. mai 1981) var et nordirsk medlem av Irish National Liberation Army (INLA). Han var den fjerde av ti fanger som døde under sultestreiken i Nord-Irland 1981.
O'Hara ble født i Bishop Street i Derry. Han gikk inn i Fianna Éireann i 1970. To år senere ble broren Sean internert i Long Kesh. Kort tid før Bloody Sunday ble han såret av britiske soldater, og kunne ikke være med på marsjen som endte i blodbad. Han så den gå forbi hans hjem i Brandywell, og hendelsene den dagen gjorde et varig inntrykk på ham.
I oktober 1974 ble O'Hara selv internert i Long Kesh. Innen løslatelsen i april 1975 hadde han blitt medlem av Irish Republican Socialist Party (IRSP) og INLA. I juni samme år ble han arrestert i Derry, og holdt i varetekt i seks måneder. I september 1976 ble han så arrestert enda en gang, og satt i varetekt i fire måneder.
Etter den siste løslatelsen reiste han til Dublin, hvor han ble boende noen måneder. Mens han var der var han et aktivt medlem av ledelsen i IRSP. Han vendte tilbake til Derry i januar 1979, og ble aktiv i INLA. Den 14. mai 1979 ble han arrestert og dømt til åtte år for innehav av en håndgranat. Han ble sendt til Maze fengsel i januar 1980, og sluttet seg til pleddprotesten. Broren Tony var allerede aktiv i protesten.
Kjerstin
Kjerstin er en kortform av kvinnenavnet Kjerstine som var en opprinnelig norsk form av Christina. Opprinnelsen til navnet er latinske Christianus, «kristen». Dette kommer igjen fra det greske ordet christós som er en oversettelse av det hebraiske masjiah, «salvet».
Kjente personer med navnet
Personene i listen er ordnet kronologisk etter fødselsår.
Tossevika
Tossevika (gnr. 27) nord i Vestre Ådal er en gammel storgård og ei lita grend, i Ringerike kommune. Stedet ligger like sør for Strande langs Vestsideveien, mellom Vikerfjell og Sperillen. Det er også tilkomst via avkjøring fra europavei 16 ved Ringmoen i Ådal og brua over Killingstrømmen.
Koffeinisme
Koffeinisme, forårsakes av koffein, som er et vanedannende alkaloid som blant annet finnes i kaffe, te, cola og noen energidrikker.
Inntaket av koffein har økt kraftig de siste tiårene. Det store kaffe- og te-forbruket sammen med stadig større konsum av koffeinholdige brus- og energidrikker har gitt en jevn og sterk økning i forbruket av koffein. Det er estimert at 1 av 8 opplever betydelige plager og ubehag som en følge av sitt koffeininntak og spesielt når koffein seponeres brått.
Hos pasienter med generalisert angst, panikkangst, hjertearytmier (takyarytmier), dyspepsi og migrene kan inntak av koffein føre til en forverring av grunnsykdommen. Noen leger oppfordrer derfor til forsiktighet med eller eventuelt total avholdenhet fra koffein ved disse tilstandene.
Toleranseutvikling og avhengighet
Koffein gir toleranse allerede etter få dagers sammenhengende bruk. Ved kronisk inntak av mer enn 500 mg daglig (tilsvarer rundt 1 l kaffe) over tid kan koffeinisme oppstå. Koffeinisme kan medføre nedsatt almentilstand og karakteriseres av symptomer som angst, irritabilitet, søvnløshet, hjertebank, diare og forhøyet puls. Store mengder kaffe kan dermed forklare uklare problemer enkelte sliter med.
Abstinenssymptomer
Brå seponering av koffein kan gi abstinensplager og det vanligste abstinenssymptomet er moderat til intensiv hodepine. Andre abstinensfenomener i form av depresjon, angst, tretthet, slapphet, irritabilitet, humørsvingninger, rastløshet, konsentrasjonsproblemer, oppkast, muskelsmerter og influensaliknende symptomer kan også forekomme. Abstinensen starter 12–24 timer etter seponering, når sitt maksimum etter 24–48 timer og kan vare i opptil en uke. Etter lang tids bruk av koffein i høye doser kan abstinensplagene bli betydelige.
Avvenning
Den beste måten å kvitte seg med avhengigheten på er å trappe ned inntaket gradvis over en periode på 8 til 10 dager. På denne måten kan man unngå de mest plagsomme abstinenssymptomene når inntaket opphører fullstendig. Abstinens er sjelden farlig og selv om den er ubehagelig er dette å anse som en liten pris å betale dersom det er koffeininntaket som ødelegger helsen.
Jenő Buzánszky
Buzánszky ble olympisk mester i fotball under Sommer-OL 1952 i Helsingfors. Han var med på det ungarske laget som vant OL-turneringen foran Jugoslavia og Sverige. Ungarn vant kvartfinalen mot med 7-1 og i semifinalen slo de  med 6-0. Finalen mot Jugoslavia, som ble spilt 2. august, endte med seier 2-0 til. Buzánszky spilte fire kamper i turneringen.
BEN
BEN kan sikte til:
The Arrest of a Bookmaker
The Arrest of a Bookmaker er en britisk stumfilm fra 1895 regissert av Robert W. Paul.
Dolly (filmteknikk)
En dolly, eller en kameravogn, er en liten vogn som er designet for å kunne bære et filmkamera eller videokamera. Vognen kan enten gå på skinner eller være utstyrt med myke gummihjul. Vognen gjør det mulig å flytte kameraet under opptak for å lage en såkalt «boarding» og/eller «oppfølging», men bildet blir skjelvet.
Den første til å bruke denne teknikken var regissøren Leni Riefenstahl. En «dollygrip» er den som opererer kameravognen.
Strande
Strande (gnr. 296) er en gammel matrikkelgård nord i Vestre Ådal, i Ringerike kommune. Gården ligger mellom Viker og Tossevika langs fylkesvei 2872 (Vestsideveien), og mellom Vikerfjell og Sperillen. Det er også tilkomst via avkjøring fra europavei 16 ved Ringmoen i Ådal og brua over Killingstrømmen.
Høyverdig energiform
Høyverdige energiformer er former for energi som lett kan utnyttes eller overføres til nyttige energiformer. Eksempel på høyverdige energiformer er bevegelsesenergi, stillingsenergi, elektrisk energi og kjemisk energi.
Sandefjord kurbad
Sandefjord kurbad var et kurbad i Sandefjord som ble opprettet i 1837 av legen Heinrich Arnold Thaulow og drevet frem til andre verdenskrig. Det tiltrakk seg klienter fra hele Europa. Dagens bygning fra 1899 er en av Europas største trebygninger. Bygningen benyttes i dag som selskapslokale.
Historie
Heinrich Arnold Thaulow var nyutdannet da han slo seg ned som lege i Sandefjord i 1834. Han var da stedets første faste lege. Den 1. august 1837 åpnet han Norges første kurbadanstalt, Sandefjord Kurbad. Thaulow hadde selv tegnet badehuset med påkledningsrom og badefasiliteter. I begynnelsen importerte han gytje til badet fra Strömstad, inntil det ble oppdaget gytjeforekomster rett nedenfor badet. Badeanstalten utnyttet ellers de naturlige svovelforekomstene i de lokale vannkildene, som var årsaken til at Thaulow hadde sett muligheten av å etablere et kurbad. Pasientene både drakk det svovelholdige vannet og tok helsebringende bad i det. Også sjøbad inngikk i behandlingene. Thaulow hentet personalet fra Bohuslän, og i begynnelsen var de ansatte sesongarbeidere som dro tilbake til Sverige i vinterhalvåret.
I 1839 flyttet Thaulow til Modum fordi han ikke tålte kystklimaet i Sandefjord, og i 1857 etablerte Thaulow Modum Bad. Han beholdt imidlertid sin første badeanstalt, og i årene 1874-75 kjøpte han samtlige aksjer i Sandefjord Bad. Han fortsatte å videreutvikle de to badene parallelt.
I 1857 kjøpte badeanstalten en herregård som hadde tilhørt Peder Søeberg. Gårdens hovedhus fra 1600-tallet ble tatt i bruk som «Sosietetsbygning»/Sandefjord Badehotell. I 1866 gjør Thaulow en ny eiendomshandel da han kjøper Hjertnes Hovedgård med omland. Frem mot 1870 anlegges Sandefjord Badepark.
I 1898 engasjerte badeanstalten arkitektene Henrik Nissen og Kristian Biong til å tegne en ny hovedbygning. Den nye bygningen i dragestil blir åpnet i 1899. Nissen og Biong får deretter i oppdrag å tegne ny Sosietetsbygning, og dette bygget blir innviet i 1902. I 1911 solgte badeanstalten den gamle Sosietetsbygningen, Peder Søebergs herregård, til Sandefjord kommune.
I 1936 kjøpte Sandefjord kommune badeanstalten, og ansatte juristen Finn Sandberg som ny «Badedirektør». Året etter feiret kommunen Badets hundreårsjubileum. Da krigen kom, beslagla de tyske okkupantene Sandefjord Bad. Etter krigen anså Sandefjord kommune at ødeleggelsene på eiendommen var så store at det var økonomisk uforsvarlig å satse på fortsatt drift av badeanstalten. På 1950-tallet rives Sosietetsbygningen fra 1902 og flere av villaene i samme område.
Den 19. mars 1980 ble foreningen Kurbadets Venner stiftet, og på slutten av året vedtok bystyret at kurbadet skal restaureres slik at lokale kulturforeninger kan ta det i bruk. I 1981 startet restaureringen, som ble gjennomført som dugnadsarbeid over syv år. I 1985 kunne de første foreningene ta huset i bruk til kulturaktiviteter. Stiftelsen Sandefjord Kurbad ble opprettet den 1. august 1987, på dagen 150 år etter at badet åpnet dørene første gang. Den 9. september 1987 innviet riksantikvar Stephan Tschudi-Madsen det nyrestaurerte Kurbadet. Den nyopprettede stiftelsen får overført eiendomsretten til Kurbadet fra kommunen, og overtar også driften av badet som kulturbygg. I årene siden har stiftelsen ferdigstilt ytterligere restaureringsarbeider. I år 2000 kom tre av badets gamle lysekroner i krystall tilbake på plass i den såkalte «Gytjesal for Herrer».
Pressede Blomster (1889)
I 1889 ga den norske forfatteren Antonette Meyn ut romanen Pressede Blomster under pseudonymet «Holger Birch». En vesentlig del av denne romanen foregår ved Sandefjord kurbad.
Et Gytjebad (1893)
I 1893 utga Mons Klingenberg Gjerløw boken Fra Skridt til Gallop under pseudonymet GEIR. Boken inneholder blant annet fortellingen Et Gytjebad, som handler om å dra til Sandefjord for å gå i bad. Gjerløw var redaktør i Skiensavisen «Fremskridt», og Et Gytjebad åpner med en henvisning både til Falkumelven som renner gjennom Skien, og til kurbadet i Sandefjord som regional attraksjon:"Petersen stak Næsen ind gjennem Kontordøren og sagde: „Jeg gaar til Sandefjord med Hurtigtoget, Hans.“ „Jeg gaar med! Hvad skal vi forresten bestille derborte, Petersen?“ „Bade – begribeligvis.“ „Det kunde vi nu forresten gjøre billigere i Falkumelven.“""Petersen havde allerede slaaet Døren i. Han taaler ikke høre tale om Falkumelven, siden han tidlig i Sommer svømmede ind i noget flydende Tornekrat derude og – sank paa tre Fod Vand. Det saa ilde ud for Petersen den gang, og han vilde nu rimeligvis forlængst være solgt som Krabbastømmer, om han ikke havde paalidelige Venner ved Haanden."Våren 2011 sørget Torkel Fagerli i Sandar Historielag for å trykke opp historien på nytt i heftet «Kulturminner», og Sandefjord bibliotek har siden gjort heftet digitalt tilgjengelig.
Kommuner i Venezuela
Venezuela har 335 kommuner (spansk: municipios) i sine 23 delstater og hovedstaden Caracas.
Liste over Zimbabwes statsministre
Under følger en liste over Zimbabwes statsministre. Embetet eksisterte også i de forutgående statene Rhodesia, som ikke var internasjonalt anerkjent, og Zimbabwe Rhodesia.
Ifølge forfatningen av 1980 skulle presidenten utnevne den personen – som etter hans oppfatning – var best i stand til å oppnå et flertall blant medlemmene av Forsamlingshuset som statsminister. Presidenten utnevnte så – etter råd fra statsministeren – andre ministre og viseministre til å bli medlemmer av regjeringen.
Gjennom en forfatningsendring i 1987 ble en parlamentarisk republikk erstattet med et presidentsystem. Statsministeren Robert Mugabe ble utøvende president og embetet som statsminister ble avskaffet. Presidenten ble både statsoverhode og regjeringssjef.
Arbeidsenhet
En arbeidsenhet innkapsler ett eller flere kodelager (repositories) og en liste over handlinger som skal utføres som er nødvendige for vellykket implementering av en selvstendig og konsistent dataendring. En arbeidsenhet er også ansvarlig for å håndtere samtidighetsspørsmål, og kan brukes til transaksjoner  og stabilitetsmønstre.
Narmada
Narmada eller Nerbudda (hindi: नर्मदा – narmadā, uttales: ) er en av Indias hellige elver. Den renner fra det sentrale India i vestlig retning, og munner ut i Det arabiske hav. Den er 1 312 km lang, med et nedbørfelt på 96 260 km². Den er en av bare tre større elver som renner øst-vest i India, og ligger i en riftdal. Fordelingen av vassdraget er på Madhya Pradesh (1 077 km, 85 000 km²), Maharashtra (74 km, 2 000 km²), Gujarat (161 km, 9 000 km²).
Narmada har sitt utspring i den nordlige delen av delstaten Madhya Pradesh, ved toppen av Amarkantak. Elven slynger seg over de første 320 km av sitt løp mellom åsene i Mandlahøylandet, som utgjør begynnelsen på Satpurafjellene. Den renner deretter forbi Jabalpur gjennom vakre marmorklipper (Bheraghat) som kiler seg inn mot Narmada elveløp. Elven renner deretter i sørvestlig retning gjennom dalen som dannes av Vindhya- og Satpurafjellene. Den rundt 20 km lange munningen ligger nord for Surat i Khambhatgulfen i Det arabiske hav.
HB «Teisten» (1961)
HB «Teisten» er en hydrofoilbåt bygget i 1961 for Hardanger Sunnhordlandske Dampskipsselskap. Båten var bygget i aluminium og var den første hydrofoilbåten i HSD.
Narmada
Nedbørfeltet omfatter de nordlige utløperne av Satpurafjellene. Den lengste sideelven er Tawa. Sammen med Vindhyafjellene danner Narmada en slags grense mellom det nordlige India (spesielt Gangessletta) og det sydlige India (Deccan). Elven brukes ikke bare til irrigasjon, men også til båttrafikk. I regntiden kan også større skip fra tid til annen trafikkere deler av elven.
HB «Teisten» (1961)
I 1961 gikk «Teisten» i daglig rute mellom Bergen og Sunnhordland. Avgang fra Bergen var 10:45 og 16:30 alle dager og reisetiden til Leirvik på Stord var 1,5 time. . Etter et kort opphold på Leirvik gikk «Teisten» videre til Tittelsnes hvor den korresponderte med buss til Haugesund. Dagens siste tur gikk videre til Ølen og Skånevik. Om vinteren ble Skånevik sløyfet fra første avgang om morgenen, og siste avgangen fra Bergen fremskyndet til 15:00. Årsaken til dette var at hurtigbåtene ikke hadde lov til å gå etter mørkets frembrudd.
Narmada
Narmada er nest etter Ganges ansett som Indias helligste elv. Det befinner seg derfor langs elveløpet mange pilegrimssteder, som for eksempel Maheshwar i Madhya Pradesh. Når de spesielt fromme skal gjøre sin valfart reiser de fra kilde til munning og tilbake på motsatt side av elven. Disse pilegrimsreisene kan ta opptil to år å gjennomføre.
HB «Teisten» (1961)
Historie
Videre skjebne er ukjent.
Narmada
Regulering og vannkraft
Reguleringen av elven overvåkes blant annet av Narmada Valley Development Authority (NVDA), som er knyttet til delstaten Madhya Pradesh, og har hovedkontor i Bhopal nord for elveløpet. Narmada-elven har prosjekterte planer for i alt om lag 30 demninger, heriblant noen av de største i Indias historie. Verdensbanken deltar i finansieringen av flere anleggsarbeider. Demningene som er under bygging eller reist allerede, er dels irrigasjons- og vannforsyningsanlegg, og dels kraftverk for produksjon av strøm – eller begge deler. Demningene omfatter følgende prosjekt, regnet nedenfra utløpet av Narmada og oppover (østover) elveløpet:
Billy Bragg
Stephen William Bragg, mer kjent som Billy Bragg, (født 20. desember 1957) er en britisk artist kjent for sin blanding av folkemusikk, punk og protestsanger. Hans tekster handler om både romantiske og politiske emner.
Narmada
Regulering og vannkraft
I den nederste delen av elven er Sardar Sarovar-demningen med tilhørende vannkraftverk på 1450 MW under bygging, som en del av det sterkt omstridte Sardar-Sarovar-vanningsprosjektet som skal gi irrigasjon til 18 00 km² land i Gujarat i vest og Rajasthan i nord. Motstandere av prosjektet dannet bevegelsen Narmada Bachao Andolan (Redd-Narmada-bevegelsen) under ledelse av Medha Patkar. I 1999 fikk imidlertid bevegelsen ikke medhold i en avgjørelse i indisk høyesterett. I 2006 avgjorde Høyesterett tvert imot at demningen kunne forhøyes.
Billy Bragg
Bragg har vært aktiv i musikkbransjen i over 40 år, og han har samarbeidet med blant andre Johnny Marr fra The Smiths, medlemmer fra R.E.M., Less Than Jake, Kirsty MacColl og Wilco.
Torborg Duesten
Torborg Duesten (født 1966), gift Blokkum, er en norsk tidligere svømmer fra Melhus som representerte Trondhjems SLK.
Per Juvang
Per Arvid Juvang (født 17. april 1923 i Kristiansund, død 10. mai 1982 i Oslo) var en kristen predikant, men mest kjent som sanger. Han har skrevet mange sanger og hans stil var de enkle evangeliske sangene. Per Juvang var blant de mest verdsatte forkynnere i Misjonsforbundet.
Per Juvang ble frelst sommeren 1942 i et møte i Byskogen utenfor Kristiansund. Han hadde kall til å arbeide på heltid og var en periode førstepastor i Misjonsforbundets menighet i Oslo. Han var selvlært på gitar, holdt gitaren oppned og tok grepene med høyre hånd. Han brukte mye tid til å ha teltmøter rundt om i Norge, og gitaren var alltid med. På 1960 og 1970-tallet ble han etterhvert en kjent sanger, kanskje særlig på Sørlandet.
Torborg Duesten
Hun vant 6 NM-gull og 17 NM-medaljer i perioden 1981–1986.
Gluntan’s beste 2
Gluntan's beste 2 er en samleplate utgitt av Gluntan i 1974.
Per Juvang
I sorgen etter sin kone, som døde i 1963, skrev han flere sanger om himmellengsel. En av de mest kjente er nok sangen «Nå ser jeg min kjære frelser».
I 2006 kom en utgivelse med 13 av hans best kjente sanger fra 1960- til 70-tallet. De var laget av originalinnspillinger fra perioden 1964–1977, hvor Hermund Tronviks orkester akkompagnerte sammen med sanggruppa Nytt Liv.
BGR
BGR kan vise til:
Raoul Magrin-Vernerey
Militær karriere
Magrin-Vernerey forsøkte i sekstenårsalderen å verve seg til Fremmedlegionen, men ble avvist fordi han var for ung. Han begynte i 1912 ved École spéciale militaire de Saint-Cyr, der han var ferdig utdannet i 1914 med grad av fenrik. Under første verdenskrig ble tjenestegjorde han i det 60. infanteriregiment, ble skadet sju ganger, og steg i gradene til han ved krigens slutt var kaptein.
I mellomkrigstiden var Magrin-Vernerey stasjonert i Syria. I 1924 gikk han inn i Fremmedlegionen. Han ble forfremmet til major i 1928. I 1931 ble han overført til Marokko og senere til Fransk Indokina. I 1938 ble han utnevnt til oberstløytnant.
Etter tilbaketrekningen til Frankrike gikk Magrin-Vernerey etter kort tid inn i De frie franske styrker. Sammen med 500 av sine menn tok han seg i juni 1940 til England via Jersey. I august samme år ble han med sin avdeling sendt til Vest-Afrika, der han først var stasjonert i Senegal, Sierra Leone og Kamerun, senere også i Gabon. Magrin-Vernerey ledet de frie franske styrker til seier over italienerne i Eritrea. Han ble utpekt til administrator for alawitterritoriet i Syria. Fra desember 1942 til november 1943 var Magrin-Vernerey sjef for de franske landstyrkene i Storbritannia. Deretter var han, til krigens slutt, nestkommanderende for styrkene i Levanten. Ved slutten av andre verdenskrig hadde han generalmajors grad.
I 1946 ble Magrin-Vernerey utpekt til nestkommanderende i Algerie. I juni 1948 ble han, som inspektør for Fremmedlegionen, og deltok sammen med denne i kamper i Indokina. Under Koreakrigen meldte Magrin-Vernerey seg til tjeneste og hadde kommando over franske infanteristyrker som deltok der. Dette ble hans siste stridsdeltagelse.
Magrin-Vernerey døde i 1964 og ble begravet i krypten i Les Invalides i Paris.
Utmerkelser
For sin innsats på de frie franske styrkers side ble Magrin-Vernerey utnevnt til medlem av Frigjøringsordenen. Han var også innehaver av storkors av Æreslegionen, ble tildelt Croix de guerre 1939–1945, Croix de guerre 1914–1918, Croix de guerre des Théâtres d'opérations extérieures. Han mottok en rekke utenlandske utmerkelser, blant annet storkors av St. Olavs Orden og den norske Deltagermedaljen. Han var kommandørridder av Order of the British Empire og mottok Military Cross, var kommandør av den belgiske Kroneordenen og storoffiser av den marokkanske Alaouite-ordenen og mottok Silver Star og Legion of Merit fra USA.
The Mystery of the Yellow Room
The Mystery of the Yellow Room er en amerikansk stumfilm fra 1919, regissert av Émile Chautard.
Handling
Mathilde Stangerson utsetter å gifte seg med Robert Darzac, fordi hun ønsker å fortsette å hjelpe faren sin - en vitenskapsmann - med eksperimentene hans. Senere, på kvelden etter at forlovelsen deres blir kunngjort, forlater Mathilde faren sin i laboratoriumet hans ved midnatt og går til rommet sitt. Professoren, som snart hører skudd og skrik, bryter seg gjennom Mathildes låste dør. Professoren finner datteren sin blodig og rommet hennes i uorden, med papirer fra studiene deres har blitt stjålet.
Men hvordan gjerningspersonen deretter hadde kommet seg ut fra rommet hennes, med en låst dør og vinduer sikret med jernskodder, er et mysterium som forvirrer den anerkjente detektiven Frederic Larsan og den yngre reporteren Rouletabille - som blir tildelt etterforskningen. Men samtidig som Larsan etterforsker i hjemmet deres, blir professorens viltvokter også myrdet.
Rasmus Tønder Nissen
Rasmus Tønder Nissen (født 14. januar 1822, død 19. januar 1882) var en norsk professor og statsråd. Han var den første professoren i kirkehistorie ved universitetet i Christiania.
Han var kirke- og undervisningsminister 1874-1876, og medlem av de svensk-norske interimsregjeringene i Stockholm 1875, 1876-1877 og 1880-1881, og kirke- og undervisningsminister 1877-1880, 1880 og 1881-1882.
Utmerkelser
Nissen ble utnevnt til æresdoktor i teologi ved universitetet i København i 1879. Han var medlem av Videnskabsselskabet i Christiania, nå Det Norske Videnskaps-Akademi fra dette ble stiftet i 1857 og av Det Kongelige Norske Videnskabers Selskab i Trondheim fra 1864.
Han ble utnevnt til ridder av St. Olavs Orden i 1874 og fikk kommandørkorset av 1. klasse i 1880. Nissen var også kommandør av Nordstjerneordenen.
Francesco Serlupi-Crescenzi
Francesco Serlupi-Crescenzi (født 26. oktober 1755 i Roma i Italia, død 6. februar 1828 i Roma) var en av den katolske kirkes kardinaler.
Han ble i juli 1809 fjernet fra vervet som pro-guvernør av Roma, og holdt fengslet på Korsika i tre år. Han ble kreert til kardinal av pave Pius VII i mars 1823.
Han deltok ved konklavet 1823 som valgte pave Leo XII.
Mychommatus
Mychommatus er en slekt av biller som hører til familien praktbiller (Buprestidae).
Levevis
Som det norske navnet skulle tilsi utvikler disse billene seg gjerne i død ved av små dimensjoner - greiner og kvister. I motsetning til mange av de større praktbillene er utviklingstiden ikke svært lang.
Utbredelse
Slekten er utbredt i det vestlige Afrika (Elfenbeinskysten, Gabon, Angola).
Maria Nysted Grønvoll
Maria Nysted Grønvoll (født 22. januar 1985) er en norsk langrennsløper fra Furuflaten i Lyngen. Hun debuterte i verdenscupen i langrenn den 5. mars 2008 i Drammen. Hun fikk sitt gjennombrudd først i 2012 da hun tok sølv på sprinten i NM.
Frem fra Glemselen – Jubileum
Frem fra Glemselen – Jubileum er en CD-boks på tre plater, utgitt i forbindelse med 25-årsjubileet til Rita Engebretsen og Helge Borglund med plateserien Frem fra Glemselen. CD-boksen ble annonsert med at det beste fra «Frem fra glemselen» kom på markedet i en boks, men dette var en noe villedende reklame. PolyGram Records, som nå var oppkjøpt av Universal, begynte i 1999 å utgi hele serien på Nidelven Grammofon, og hadde slett ikke tenkt å lisensere ut noen av sporene til en «best of»-plate. Derfor har jubileumsplaten alle sangene fra Frem fra Glemselen kap. 15, Frem fra Glemselen kap. 18 og Frem fra Glemselen kap. 19, som folkene bak «Frem fra Glemselen» eide rettighetene til. CD-boksen solgte imidlertid godt, over 20 000 eksemplarer, og ble utgitt våren 1999. En nyutgivelse kom i 2002, der hver CD hadde fått eget navn: «Oleana», «Svarta Bjørn» og «Barnetro». Fotoene var hentet fra Frem fra Glemselen kap. 4, Frem fra Glemselen kap. 5 og Frem fra Glemselen kap. 18.
Nerven
Nerven er en tysk stumfilm fra 1919, regissert av Robert Reinert.
Dimitri Amilakhvari
Bakgrunn
Amilakhvari var født i Shida Kartli i det daværende keiserriket Russland og var av fyrstelig georgisk herkomst. Da Den røde armé i 1921 rykket inn i Georgia flyktet familien, først til Tyrkia, året etter til Frankrike.
Amilakhvari fikk tidlig i 1940 fransk statsborgerskap.
Fremmedlegionen
Amilakhvari tilhørte en slekt med militære tradisjoner. I 1924 begynte Amilakhvari ved École spéciale militaire de Saint-Cyr, som han fullførte i 1926. Deretter begynte han sin tjeneste som offiser i Fremmedlegionen i Nord-Afrika. Han deltok i flere stridigheter og steg i gradene til han i 1937 fikk grad av kaptein.
I februar 1940 ble Amilakhvari tilknyttet 2. alpejegerbataljon. Han ble, som en del av Fremmedlegionens 13. halvbrigade i det franske ekspedisjonskorpset, i april 1940 sendt til Norge for å møte de tyske invasjonsstyrkene ved Narvik. I slaget om Narvik ledet han 2. bataljon. For sin innsats i slaget om Narvik ble Amilakhvari av kongen i statsråd 20. mars 1942 tildelt det norske Krigskorset med sverd. Innstillingen omtalte Amilakhvari som «likeså glimrende ved sin iver som ved sine tekniske kunnskaper.» Sammen med de franske styrkene ble Amilakhvari etter slaget om Narvik trukket tilbake til Bretagne, dit han ankom 16. juni 1940. Tre dager la han, sammen med andre offiserer, ut mot Storbritannia via Jersey for å melde seg for De frie franske styrker under general Charles de Gaulles ledelse.
I juni 1941 kom han til Syria. Han ble der forfremmet til oberstløytnant og sjef for Fremmedlegionens 13. halvbrigade. Avdelingen ble i mars 1942 satt inn i Libya, der han ble nestkommanderende for de frie franske styrkene under general Koenig. Under slaget om El Alamein falt Amilakhvari 24. oktober 1942.
Amilakhvari er gravlagt ved El Alamein.
Utmerkelser og ettermæle
Amilakhvari mottok flere franske ordener og utmerkelser for sin krigsinnsats. Han ble i august 1942 av general de Gaulle utnevnt til medlem av Frigjøringsordenen. Han var ridder av Æreslegionen og dekorert med Croix de guerre 1939–1945 og Croix de guerre des Théâtres d'opérations extérieures.
I anledning hundreåret for sin fødsel fikk han en gate oppkalt etter seg i byen Gori i Georgia.
San Carlos (Costa Rica)
San Carlos er en kanton i provinsen Alajuela i Costa Rica. Den har et areal på 3 347,98 km², og er med det landets største kanton; til og med større enn provinsene Cartago og Heredia. San Carlos hadde 163 745 innbyggere i 2011. Administrasjonssentrum er Ciudad Quesada.
San Carlos består for det meste av landlige områder. Kantonen har flere turistattraksjoner, blant annet vulkanen Arenal og de varme kildene i området rundt.
Distrikter
Kantonen er delt inn i 13 distrikter:
Les forgerons
Les forgerons er en fransk stumfilm fra 1895 regissert av Louis Lumière.
Meteorsverm
En meteorsverm eller meteorstorm er en astronomisk begivenhet der et stort antall meteorer er synlige i løpet av svært kort tid. Disse meteorene er små fragmenter av kosmisk støv som kommer inn i atmosfæren til jorden i svært stor fart. Dette gjør at det vises et lysglimt på himmelen. De fleste meteorene er mindre enn et sandkorn. Det betyr at de aller fleste brenner opp før de når jorda. De som når jorda blir kalla meteoritter. Når en meteorsverm gir over 1000 meteorer i timen, kalles den en meteorstorm.
Datoene for store meteorsvermer endres ikke mye fra år til år, men toppen (eller maksimum) av en sverm kan variere med en dag eller to.
Radiant
Radianten eller tilsynelatende radiant til en meteorsverm, er punktet på himmelen hvorfra (for en planetobservatør) meteorer synes å stråle ut fra. Perseidene for eksempel, er meteorer som synes å komme fra et punkt i stjernebildet Persevs.
ZHR
Timerate i senit (ZHR) til en meteorsverm; antall meteorer en enkelt observatør ville se i en time under en klar, mørk himmel (tilsynelatende grensemagnitude på 6,5) hvis radianten til svermen var i senit. Raten som reelt kan bli sett er nesten alltid lavere og minsker jo nærmere radianten er til horisonten.
Kiril Terziev
Kiril Terziev (født 1. september 1983) er en bulgarsk bryter som konkurrerer i fri stil i 74-kilosklassen. Han representerte landet sitt under Sommer-OL 2012 i London, der han ble utslått i omspillet. Han tok bronse under Sommer-OL 2008.
Døsen kraftstasjon
Døsen kraftstasjon var et vannkraftverk i Luster kommune i Vestland.
Fredrik Pedersen
Fredrik Pedersen er navnet til flere personer:
Døsen kraftstasjon
Døsjagrovi er ei elv med utspring i Hellesetvannet på 1115 meters høyde, og renner forbi Harastølen. Da det ble åpnet i 1900 het det Lyster Sanatorium, og hadde eget kraftverk i elven.
I 1915 ble Døsen kraftstasjon nede ved fjorden tatt i bruk. Det tok vann fra utløpet rett nedenfor sanatoriet, en fallhøyde på 440 meter. Det ble installert ett aggregat på 150 kW. Da generatoren havarerte i 1919 ble det satt inn en ny på 160 kW. Årsproduksjon var rundt 0,8 GWh.
Aggregatet havarerte igjen i 1979. Da var anlegget i så dårlig stand at det ikke var lønnsomt å fortsette driften.
Kraftstasjonen er godt vedlikeholdt, med aggregatet i behold. Inntaket ved Harastølen er tørrlagt.
Det var i flere år tre aktive kraftverk i Døsjagrovi. Døsen mikrokraftverk nede ved fjorden har vært i drift fra 2004. Harastølen I og Harastølen II i øvre del av elven var i drift fra 2003 til 2023. Disse to blir erstattet av et nytt Døsjagrovi Kraftverk.
Filip araberen
Marcus Julius Philippus (født ca. 204, død 249), også kjent med tilnavnet Filip araberen (latin: Philippus Arabs, arabisk: فيليب العربي‎), var romersk keiser fra 244 til 249. Han ble født i dagens Syria med en syrisk far og ble til sist en betydelig person i Romerriket. Han kom til makten etter at Gordianus III var død, og raskt forhandlet fred med persiske Sasanideriket. I løpet av hans keisertid feiret Roma sitt millennium.
Blant tidlige kristne skribenter hadde Filip omdømme for å være sympatisk innstilt til den kristne tro. Det ble faktisk hevdet at han konverterte til kristendommen, og således var den første kristne keiseren, men det er omstridt.
Filip ble veltet og drept som følge av et opprør ledet av hans etterfølger Decius.
Liv og virke
Lite er kjent om Filips tidligste år og politiske karriere. Han ble født i hva som i dag er Shahba (senere kjent som Philippopolis), en by rundt 68 km sør for Damaskus. Han var en fjern slektning av Baleed-familien, en framstående familie i Aleppo. På denne tiden en del av den romerske provinsen Arabia Petraea, således skaffet stedsnavnet ham tilnavnet «araberen», ikke på grunn av at han tilhørte folkegruppen arabere. Han var sønn av en lokal borger, muligens av en viss betydning.
Mens navnet på Filips mor er ukjent er det kjent at han hadde en bror, Gaius Julius Priscus, et medlem av pretorianergarden under Gordian III (238–244). I 234 giftet Filip seg med Marcia Otacilia Severa, datter av en romersk guvernør. De fikk tre barn, en sønn ved navn Marcus Julius Philippus Severus (Filip II), født 238, en datter ved navn Julia Severa eller Severina som er kjent fra mynter, men er aldri nevnt antikkens romerske kilder, og en sønn ved navn Quintus Philippus Severus, født 247.
Tiltredelse til tronen
Filips stigning oppover i systemet begynte via innblanding fra hans bror Priscus som var en betydningsfull myndighetsperson under keiser Gordianus III. Hans store gjennombrudd skjedde i 243 under Gordianus IIIs krig mot Sjahpur I av Persia da den pretoriske prefekt Timesitheus døde under uklare omstendigheter. På forslag fra hans bror Priscus ble Filip den nye pretoriske prefekt. Således kunne de to brødrene kontrollere den unge keiseren og styre den romerske verden som uoffisielle regenter. Som følge av et militært nederlag døde Gordianus III under omstendigheter som fortsatt er omdiskuterte. Mens det har blitt hevdet at Filip deltok i en sammensvergelse som førte til mordet, hevder andre redegjørelser (inkludert en som hadde persisk synsvinkel) at Gordianus faktisk døde i kamp. I uansett tilfelle kunne Filip overta den keiserlige purpurkappen etter Gordianus' død.
I henhold til den kjente engelske historikeren Edward Gibbon:
I Believe (album)
I Believe er et musikkalbum med Stephen Ackles, utgitt i 2002.
Filip araberen
Tiltredelse til tronen
Da han ledet sin hær tilbake oppover elven Eufrat, reiste Filip sør for Circesium i Osroene en kenotaf (minnetavle) til ære for Gordianus III, men hans aske ble sendt i forveien til Roma hvor Filip sørget for Gordianus IIIs guddommeliggjøring. Mens han var Antiokia, gjorde han sin bror Priscus til ekstraordinær hersker av de østlige romerske provinser med tittelen rector Orientis. Mens han reiste vestover ga han sin svoger Severianus kontrollen over Moesia og Macedonia. Til sist ankom han Roma sent på sommeren 244 hvor han ble bekreftet tittelen som Augustus. Før året var omme hadde han nominert sin unge sønn til tittelen som Cæsar og arving. Hans hustru, Otacilia Severa, ble gitt tittelen som Augusta, og han fikk også opphøyd sin far Marinus, selv om han aldri hadde vært keiser, til gud. Mens han var i Roma krevde han også en offisiell seier over perserne med titlene Parthicus Adiabenicus, Persicus Maximus og Parthicus Maximus.
Styre
I et forsøk på å støtte opp sitt styre la Filip mye an på å opprettholde et godt forhold til senatet, og fra begynnelsen av sin regjeringstid bestyrket han de gamle romerske dyder og tradisjoner. Rask beordret han et stort byggeprogram i sin hjemby i Syria, omdøpte den til Philippopolis, og opphøyde den til bystatus, og reiste statuer av seg selv og sin familie. Denne oppbyggingen av en ny by, kom på toppen av den kostbare tributten han skyldte perserne, foruten også nødvendige finansielle midler som gikk til hæren for sikre dens lojalitet, og det førte til han kom i desperat pengemangel. For å skaffe økonomiske midler økte han nådeløst skattene samtidig som han sluttet å betale subsidier til de barbariske stammene nord for Donau som var nødvendig for å opprettholde freden langs grensen. Begge beslutningene fikk betydelig innvirkning på riket og hans regjeringstid.