cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Bendix J. Grefstad
Skipsreder og verftseier
Greftstad etablerte seg som skipsreder i 1897 da han gikk til innkjøp av jernbarken Bedfordshire. I 1899 var med på å etablere Hasseldalens Jernskibsbyggeri i Grimstad. Verftet gikk konkurs i 1903. I 1905 flyttet han rederivirksomheten til Arendal. To år senere startet han rederiet Grefstad & Herlofson sammen med Sigurd Herlofson.
I 1922 døde Grefstad, og Peder Dedekam overtok som rederiets disponent.
Sjøforsikring
Grefstad var også med på å stifte Assuranceforeningen Gard. Han satt som styreformann frem til sin død.
Arkivet
Arkivet etter rederiet Grefstad & Herlofson befinner seg på KUBEN i Arendal. Arkivet inneholder blant annet korrespondanse, regnskapsmateriale og andre papirer knyttet til flere Grefstadvirksomheter, deriblant Bendix Jørgensen Grefstad, Hasseldalens Jernskibsbyggeri, Grefstad rederi A/S, og A. J. Grefstad. Arkivet strekker seg fra 1862 og frem til 1932.
Kypros under VM i friidrett 2022
Kypros deltok under VM i friidrett 2022 (utendørs) fra 15. til 24. juli 2022 i Eugene, Oregon i USA.
Resultater
Kypros deltok med fire utøvere.
Skatteforvaltningen
Skatteforvaltningen er Danmarks felles juridiske myndighet for syv av direktoratene i Skatteministeriets konsern. Alle direktoratene er etterfølgere av SKAT, som håndterte innkreving og forvaltning skatter, arbeidsmarkedsbidrag, avgifter og toll.
Charles Coleman Thompson
Charles Coleman Thompson (født 11. april 1961 i Louisville i Kentucky i USA) er amerikansk katolsk erkebiskop av Indianapolis.
Prest
Erkebiskopen av Louisville, Thomas Cajetan Kelly O.P., preteviet ham den 30. mai 1987.
Biskop av Evansville
Pave Benedikt XVI utnevnte ham den 26. april 2011 til biskop av Evansville. Erkebiskopen av Louisville, Joseph Edward Kurtz, bispeviet ham den 29. juni samme år; medkonsekretantene var Daniel Mark Buechlein O.S.B., erkebiskop av Indianapolis, Thomas Cajetan Kelly O.P., emeritert erkebiskop av Louisville, og Gerald Andrew Gettelfinger, emeritert biskop av Evansville.
Erkebiskop av Indianapolis
Pave Frans utnevnte ham den 13. juni 2017 til erkebiskop av Indianapolis. Han ble innført i dette embede den 28. juli samme år.
Kort etter at han tiltrådte, beordet erkebiskop Thompson tre katolske high shools i erkebispedømmet om å si opp tre ansatte som hadde inngått samkjønnede ekteskap.
Episkopalgenealogi
Hans episkopalgenealogi er:
Drottningholms slottsteater
Drottningholms Slottsteater også kjent som Drottningholmsteatern, på Drottningholms slottsområde på Lovön utenfor Stockholm er et unikt 1700-tallsteater – det best bevarte i verden – med et avansert maskineri som muliggjør dekorvekslinger for åpen scene. De opprinnelige dekorene er nå kopiert og bevart. I tillegg har teateret falluker, bevegelige bølger, lysmaskineri samt vind- og røykapparater som bidrar til å skape forestillingenes stemning. Teaterets scene hører fremdeles til landets dypeste, hele 20 meter, selv om den i moderne målestokk er uvanlig smal for sin dybde.
Hver sommer settes det opp opera- og musikkforestillinger som alltid trekker et stort publikum. Repertoaret er opera og ballett fra 1600- og 1700-tallet. Forestillingene spilles nå vanligvis med tidstypiske instrumenter, for eksempel treblåseinstrumenter uten klaffer og strykeinstrumenter av barokktype. I sesongen 2014 ble det spilt to Mozart-operaer, Mitridate og Idomeneo. Den siste var en samproduksjon med Kungliga Operan. Drottningholms Slottsteater samarbeider fra 2013 også med Östersjöfestivalen. Foruten de to større operaproduksjonene hver sesong, arrangerer teateret konserter, solistforestillinger, utstillinger, seminarer, visninger, barne- og familieforestillinger med mere, gjennom programvirksomheten Esprit!
Teatersjef og kunstnerisk leder er fra høsten 2013 Sofi Lerström, som er teaterets direktør fra våren 2011. Teateret har også et kunstnerisk råd bestående av Johannes Öhman, kunstnerisk rådgiver dans, og Maria Lindal, musikalsk leder. Til rådet er det også tilknyttet en Artist in Residence som oppnevnes hvert år, i 2014 var det den amerikanske dirigenten David Stern.
Kunstnerisk leder i årene 2007–2013 var den britiske dirigenten, og professor ved Operahögskolan i Stockholm, Mark Tatlow. Blant tidligere kunstneriske ledere kan nevnes Arnold Östman, Elisabeth Söderström og Per-Erik Öhrn. Teateret inngår i det nordisk avsnittet av Europavägen historiska teatrar. Drottningholms Slottsteater er sammen med Drottningholms slott og den omliggende slottsparken opptatt på Unescos verdensarvsliste.
Historikk
Det nåværende teaterets forgjenger, grunnlagt i 1754, brant ned 25. august 1762. Det finnes en beskrivelse av hvordan det første teateret brant ned. Midt under åpningen av femte akt under forestillingen på dronning Lovisa Ulrikas navnedag, 25. august 1762, sprang den franske skuespilleren Marie Baptiste ut på scenen og slo alarm. Publikum trodde først at det var en del av stykket. Knut Henrik Leijonhufvud skrev i et brev til publisisten Carl Christoffer Gjörwell den äldre:
En jente, en gutt og to personer «af arbetsfolcket» døde i brannen. Skuespillerne mister alt, siden boligene deres også var der.
Det nye teateret ble anlagt på initiativ av dronning Lovisa Ulrika, og ble tegnet av Carl Fredrik Adelcrantz. Scenemaskineriet er utført av Donato Stopani. Den nye teaterbygningen står på samme sted som den som brant i 1762. Frokostsalongen, Déjeunersalongen mot parken er tegnet av Louis Jean Desprez i 1791. Byggearbeidene begynte i 1764 og teateret ble inspisert av de kongelige den 8. juli 1766. Ved innvielsen dagen etter ble stykket Rhadamiste et Zénobie av Prosper Jolyot de Crébillon spilt. Den første operaforestillingen var Psyché, en tragi-comédie-ballett av Jean-Baptiste Lully og Francesco Antonio Uttini, som ble oppført den 28. oktober 1766. På 1700-tallet var det en scene for franske teaterselskap: Selskapet Du Londel spilte der fra det ble grunnlagt og fram til 1771, og Gustav IIIs franske teater fra 1782 til 1792.
Teateret hadde sin storhetstid i Gustav IIIs regentperiode. Etter at han i 1777 overtok slottet etter sin mor ble det spilt teater i Drottningholm hver sommer, ikke bare av adelens amatørskuespillere, men også av teatertrupper fra Stockholm. Før det Gustavianska operahuset i hovedstaden sto klart i 1782, hadde mange operaer og stykker premiere her, ofte med aktiv kunstnerisk medvirkning fra kongen selv.
Etter mordet på Gustav III ble det anbefalt landesorg, og teateret ble i lang tid lite brukt. Virksomheten ble dog tatt opp igjen, men interessen fra den nye kongen var dårlig. De siste årene av 1700-tallet innebar en betydelig tilbakegang. Noen forestillinger ble gitt på 1850-tallet. Den siste kjente forestillingen før «tornerosesøvnen» ble gitt sommeren 1858 i anledning Gustaf Vs fødsel. Den ble gitt av en fransk omreisende teatergruppe.
Gjenoppvåkningen og Drottningholmsteaterns Vänner
På vårvinteren 1921 kom Agne Beijer, som da var amanuensis ved Kungliga biblioteket, til teateret for å lete etter et maleri av Elias Martin og gjenfant det da nærmest totalt bortglemte gamle teateret, som i lang tid mest hadde fungert som et møbellager. Beijer, som var teater- og litteraturviter, fikk restaurert teateret til opprinnelig stand, og allerede sommeren 1921 satte man igang med arbeidene. Den 19. august 1922 ble Drottningholmsteatern gjeninnviet med visning av dekorbytter og et blandet program med verk av Wolfgang Amadeus Mozart (menuett fra Figaros bryllup), Carl Michael Bellman (menuett og Träd fram du nattens gud), samt arier av Christoph Willibald Gluck og Georg Friedrich Händel. Sangsolist var Lillemor Montelius, ballettelever fra Kungliga Operan danset, og ved pianoet satt Alice Tegnér. Deretter ble det gjennom årene stort sett bare arrangert noen få sporadiske divertimento for en lukket krets for å prøve å finansiere driften av Drottningholms teatermuseum, som Agne Beijer satte igang og drev.
28. september 1935 ble støtteforeningen Drottningholmsteaterns Vänner dannet på Waldemarsudde med kulturpersonligheter som prins Eugen – foreningens første styreleder – prins Wilhelm, Agne Beijer, Bo Bergman, Per-Axel Branner, John Böttiger, Anders de Wahl, John Forsell, Axel Gauffin, Olof Molander, Adolf A:son Murray og Anders Österling. Foreningen tok så ansvar for å videreutvikle virksomheten og fra 1936 ha ansvaret for, og i stor grad finansiere, en regelmessig gjenopptatt forestillingsproduksjon av teater, opera og ballett på teateret (1938–42 sammen med Teaterorden TSO), fram til 1948 bare for lukkede selskaper som publikum.
I 1966 arrangerte foreningen teaterets 200-årsjubileum med gjestespill av fire utenlandske operatrupper og tre egne produksjoner. I 1970 skjedde en overflytting av det meste av forestillingsansvaret til den nydannede Stiftelsen Drottningholms teatermuseum, som da også stod for Drottningholms teatermuseum/Sveriges Teatermuseum og fra 2007 er en nasjonal stiftelse med navnet Stiftelsen Drottningholms slottsteater. Sveriges Teatermuseum inngår fra 2010 i Statens musikverk. Drottningholmsteaterns Vänner utdeler årlig også hederspriser og stipender til betydningsfulle og lovende personer for virksomheten, og bidrar dessuten årlig med store økonomiske midler for å opprettholde forestillingsvirksomheten.
Posten som styreleder for Vänföreningen har fra 1935 vært innehatt av: Prins Eugen, Prins Wilhelm, Henrik Nordmark, Jonas Nordenson, Ivar Philipson, Jan-Erik Wikström (senere styreleder for Stiftelsen Drottningholms slottsteater) og Christer Willard (nåværende). Kongen og dronningen samt kronprinsesse Victoria er foreningens beskyttere/-medlemmer.
Teateret lokker besøkende fra både utlandet og hele Sverige. På grunn av den høye kulturhistoriske verdien, tillates kun et visst antall forestillinger hvert år på scenen. Flere ganger har man delvis samarbeidet med Kungliga Operan og Kungliga Baletten. Aktuelle samarbeid var i 2012 med Bonniers Konsthall, i 2013 med Östersjöfestivalen og i 2014 med Kungliga Operan. Under Per-Erik Öhrns ledelse ble det for første gang siden 1700-tallet gjort en nybestilling av operaverk: Trädgården (1999) med musikk av Jonas Forssell og Cecilia och Apkungen (2004) med musikk av Reine Jönsson. Før teaterets 250-årsjubileum i 2016 bestilte Drottningholmsteaterns Vänner et operaverk, en nyskrevet jubileumsopera tilegnet Drottningholms Slottsteater, ''Rokokomaskineriet. ''
Utforming og teknikk
Teateret er, som en del av Drottningholms slottsområde, et av de svenske verdensarvstedene som finnes på Unescos verdensarvsliste. Sør for teateret ligger den så kalte Teaterplanen med fire fløybygninger: «Kyrkpaviljongen» og «Jaktpaviljongen» mot øst samt «Drottningens paviljong» og «Hovmarskalksflygeln» mot vest. Orkestergrav mangler, derfor befinner musikantene seg på samme plan som de fremste benkene i salongen. Jernteppe, som ellers er obligatorisk som brannvegg på moderne teatre, mangler på Drottningholmsteatern (på 1700-tallet var jernteppet ennå ikke oppfunnet).
Belysningen bestod opprinnelig av et stort antall levende lys, som satt på veggene rundt i salongen. Denne belysningsformen ble brukt helt inn mot slutten av 1900-tallet, men nå har alle disse lysene, til tross for stilbruddet, av sikkerhetsgrunner blitt erstattet med mange elektriske smålamper. Under hele forestillingen råder altså en dempet, stemningsfull belysning i salongen akkurat som på Gustav IIIs tid.
Teaterbygningen forvaltes nå av Statens fastighetsverk, som fra 2004 har gjennomført en forsiktig restaurering av bygningen.
Premierer 1922–
Konsertaftener og reprisepremierer er ikke listet her.
Kuriosa
Maria Langs detektivroman Se, döden på dig väntar fra 1955 foregår i stor grad i Drottningsholmsteatern.
Petronord
A/S Petronord, også omtalt som Petronord-gruppen, var et norsk-registrert aksjeselskap dannet i 1964 av Norsk Hydro og flere franske selskaper, for å delta i petroleumsvirksomhet på norsk sokkel. Selskapet fikk lisenser til leting og utvinning alt i første konsesjonsrunde og ble dermed et av de første selskaper med norske interesser til å delta på norsk sokkel. Gruppen fikk etterhvert eierandeler i en rekke felt, blant annet Ekofiskfeltet og Friggfeltet. Selskapet ble formelt oppløst i 2008.
De franske selskapene var Bureau de reserches de petrol (BRP), Régie autonome des pétroles (RAP), Compagnie Française des pétroles (CFP), Cofranord, Coparex og Eurafrep. BRP og RAP var begge forløpere til Elf Aquitaine, mens CFP var en forløper til Total.
Norsk-fransk samarbeid
Funnet av det store gassfeltet Groningen på nederlandsk sokkel i 1959 gjorde at flere av de store selskapene var interessert i å lete i Nordsjøen. Flere selskap drev i 1962/1963 undersøkelser på norsk sokkel i Nordsjøen, blannet annet utførte franske BRP fly-kartlegging av jordmagnetisme. Dette selskapet var heleid av den franske staten, mens CFP var halv-statlig. Fra fransk side var CFP blitt gitt hovedansvaret for engelsk sektor, RAP for nederlands sektor, mens BRP skulle ha ansvaret for norsk, dansk og tysk sektor.
For å kunne utføre videre undersøkelser var det nødvendig å ha dialog med de norske myndigheten, og BRP hadde sitt første møte med Industridepartementet 27. mars 1963. På dette tidspunktet var jurisdiksjon og rettigheter i Nordsjøen enda ikke fastlagt. Først 31. mai samme år la norske myndigheter fram en midlertidig lov om sa at «retten til undersjøiske naturforekomster tilligger staten» og «Kongen kan gi tillatelser til å utforske eller utnytte forekomster». Hydro hadde et betydelig innslag av franske aksjonærer og var på mange måter en naturlig samarbeidspartner for de franske selskapene. I juni 1963 ble Norsk Hydro kontaktet av den norske advokaten Erik Poulsson, som på vegne av BRP ville sondere muligheten for et samarbeid i norsk del av Nordsjøen. Poulsson var styremedlem i Hydro og også advokat for den franske ambassaden, så valg av talsmann var ikke tilfeldig.
Direksjonssekretær Erik Kittelsen i Hydro ble satt til å vurdere tilbudet. Han påpekte i et internt notat at tilbudet svært interessant, men også svært hassardiøst. Petroleumsvirksomhet ville medføre svært høye kostnader.
Generaldirektør Rolf Østbye var enig i vurderingen, men uttrykte sterk tvil på om Hydro burde spre virksomheten mer enn det alt hadde gjort, også på bakgrunn av den store økonomiske risikoen. Hydro hadde et nært samarbeid med Esso om raffineriet på Slagentangen, og Østbye var usikker på om dette selskapet ville være negativ til at Hydro ble en konkurrent i Nordsjøen. Langt mer positiv var Hydros forskningsdirektør Johan B. Holte, som ivret for å at selskapet skulle gå inn i petroleumsvirksomhet.
I et møte 9. august 1963 diskuterte styremedlemmene i Hydro et mulig norsk-fransk samarbeid. Tre styremedlemmer, inkludert Rolf Østbye, var negative. Poulsson var inhabil, og kun styreformannen Kjell Meinich-Olsen var positiv.
En kvinnes triumf
En kvinnes triumf (originaltittel: Dance, Fools, Dance) er et amerikansk kriminaldrama fra 1931 regissert av Harry Beaumont med Joan Crawford, Clark Gable, og Lester Vail i hovedrollene.
Petronord
Norsk-fransk samarbeid
Tre dager senere, i et møte med en fransk delegasjon, var Johan B. Holte den som hadde fått oppdraget å melde tilbake at Hydro ikke var interessert. Østbye var på reise og kunne ikke delta. Holte var lojal mot styrebeslutningen og informerte om den negative styreavgjørelsen, men han fortsatte likevel forhandlingene. Etter Holtes oppfatning var et samarbeid en mulighet som ikke kunne slippes før en hadde vurdert forhandlingsresultatet. Tvilen i styret ble brukt som argument i forhandlingene, for å presse fram et så positivt resultat som mulig.
En kvinnes triumf
Dette var den første av åtte filmer Crawford spilte inn med Gable.
Petronord
Norsk-fransk samarbeid
Kort tid etter møtet med den franske delegasjonen, var den juridiske rådgiveren i Hydro, advokat Torvild Aakvaag, i et nytt møte med representanter fra Utenriksdepartementet. Jens Evensen fra Utenriksdepartementet uttrykte da skepsis til om et samarbeid ville være gunstig for Hydro. Evensen var generelt positiv til at norske selskap ville gå inn i en framtidig petroleumsvirksomhet, men framhevet at samarbeid med amerikanske selskaper ville være mer i samsvar med norske interesser.
En kvinnes triumf
Handling
Bonnie Jordan og hennes bror Rodney får livet snudd på hodet når faren deres mister hele sin formue på aksjemarkedet, og kort tid senere dør etter et hjerteinfarkt. Arven deres har dermed blitt utslettet over natten, og søsknene må å si opp tjenerne deres, selge alle eiendommene sine, og finne annet arbeid for å tjene mer penger. Bonnie får snart arbeid som journalist for en avis. Rodney blir involvert i en gjeng, men ting begynner å eskalere veldig raskt.
Petronord
Norsk-fransk samarbeid
På tross av alle disse negative signalene fortsatte Holte og Aakvaag forhandlingene med de franske interessene. Sonderinger med Esso gjorde det klart at dette selskapet ikke var negativ til at Hydro gikk inn i petroleumsvirksomheten. Etter ni dagers forhandlinger var et avtaleutkast klart. Etter forhandlingsprotokollen 14. august 1963 skulle Hydro ha 20 % av det nye selskapet. BRP skulle ha muligheter til å invitere inn andre franske selskap som medeiere, under forutsetning av at disse ble godkjent av Hydro. De franske selskapene skulle også påta seg å bære alle utgiftene til letevirksomheten.
En kvinnes triumf
Handling
Rodney og gjengen skyter mot en rivaliserende gjeng. Ting blir enda verre når Bonnies kollega Bert Scranton får informasjon om saken, og gjeng-sjef Jake Luva (spilt av Clark Gable) beordrer Rodney til å drepe Bert under trussel om at de kommer til å drepe Rodney hvis han ikke gjennomfører drapet. Bonnie får i oppgave å undersøke drapet på Bert, og oppdager til slutt sannheten om at broren hennes var morderen.
Petronord
Norsk-fransk samarbeid
Avtaleutkastet var svært gunstig for Hydro. Hydro-styret snudde i sin oppfatning av avtalen og ga sin tilslutning. Rolf Østby signerte forhandlingsprotokollen 20. september 1963. Avtalen er i ettertiden blitt karakterisert som «den viktigste i Norsk Hydros historie».
A/S Petronord blir dannet
Den nye selskapet A/S Petronord ble dannet 16. januar 1964, med BRP, RAP og Hydro som eiere. Selskapet fikk kontoradresse hos Norsk Hydro i Oslo. Ifølge avisnyhetene skulle selskapet «drive forberedende studier og eventuelt senere prøveboringer» i Nordsjøen, med håp om å finne naturgass. En investeringplan på 500 millioner kroner var etablert som en del av selskapsdannelsen.
Styreleder for det nye selskapet ble Kjell Meinich-Olsen, og Johan B. Holte ble det andre norske styremedlemmet.
Avtalen vekte oppsikt, på grunn av de gode vilkårene for norske interesser. Andre utenlandske selskap var redd for at avtalen skulle skape presedens for framtidig arbeid i norsk sektor.
Leinier Savón Pineda
Leinier Savon Pineda (født 21. mars 1989 i Guantánamo) er en cubansk parafriidrettsutøver som konkurrerer i sprintløp og lengdehopp. Han er synshemmet, og konkurrerer i klassen T12. Dette er en klasse for blinde og svaksynte. Hans synshemming er medfødt, han er diagnostisert med retinoschisis.
Petronord
A/S Petronord blir dannet
Petronord-avtalen gikk gjennom flere revisjoner. Ved en tillegsavtale datert 2. januar 1965 gikk også CFP inn i selskapet, sammen med de tre mindre, private franske selskapene Cofranord (Francarep), Coparex og Eurafrep.
Leinier Savón Pineda
Han vant to gullmedaljer under Paralympiske sommerleker 2016 i Rio de Janeiro - på 100 meter og 200 meter.
Idrettskarriere
Pineda deltok i Parapanamerikanske leker 2015 i Canada, og vant der 100 meter og 200 meter i klassen T12. I tillegg fikk han sølv i lengdehopp, bak Elexis Gillette fra USA. Han deltok i Para-VM i friidrett 2015, der han vant 100 meter og 200 meter, og han kom på åttendeplass i lengdehopp. Under Paralympiske sommerleker 2016 fikk han de samme plasseringene som under VM året før; gull på 100 meter og 200 meter og åttendeplass i lengdehopp. Han vant på nytt 100 meter under Para-VM i friidrett 2017.
Petronord
A/S Petronord blir dannet
For å stå sterkere i første konsesjonsrunde, ble Petronord-avtalen reforhandlet i juni 1965. BRP og Société nationale des pétroles d’Aquitaine (SNPA) skulle senere sammen danne Elf Aquitaine, og det var norske datterselskap av de franske bedriftene som nå var medeiere, som vist i tabellen under.
I et tillegg i september 1967 ble det gjort klart at avtalen skulle ha 12 års varighet, med en revurdering av avtalen etter 10 år, det vil si september 1977.
Selskapene Petropar og Auxirap fusjonert i 1967 under navnet Elf Norge A/S. Også de tre mindre private selskapene gikk etterhvert inn i Elf. Etter sammenslåingen til ett selskap Elf Aquitaine i Frankrike, ble også Aquitaine Norge fusjonert inn i Elf Aquitaine Norge i juni 1977.
Seismiske undersøkelser
I starten finansierte fungerte Petronord hovedsakelig som en kanal for kontakt med myndighetene. Selskapet ble også ansvarlig for videre seismiske undersøkelser, utført av et fransk selskap. To store radiomaster ble satt opp på Ågotnes utenfor Bergen, for å kunne kommunisere med de to skipene som deltok i undersøkelsene. Disse mastene ble demontert etter at undersøkelsene ble avsluttet i juli 1964.
Nye seismiske undersøkelser ble gjennomført av Petronord i 1966.
Første konsersjonsrunde
Første konsesjonsrunde i norsk sektor ble utlyst 13. april 1965, med tilsammen 278 blokker. Petronord var én av elleve konsesjonssøkere og fikk i august 1965 tildelt de 12 blokkene 2/6, 7/2, 9/5, 10/8, 10/11, 11/9, 16/3, 16/5, 16/6, 17/4, 18/10 og 18/11.
Ved tildeligen annonserte Petronord at selskapet ville starte opplæring av norske fagfolk, delvis i Frankrike.
Makeskifte med Phillipsgruppen
Også det amerikansk-dominerte Phillipsgrupper hadde fått lisenser i første konsesjonsrunde. Etter tildelingen ble Petronord enige med Phillipsgruppen i 1966 om et bytte av 20 % andeler i hverandres lisenser, for å spre risikoen i virksomheten. Avtalen ble gjeldende fra 1. januar 1967. De to grupperingene ble også enige om å dele på bruken av plattformen Ocean Viking under prøveboringene. Petronord startet sin første boreoperasjon i november 1967, i blokk 16/6.
Byttehandelen viste seg å bli svært gunstig byttehandel for Petronord. I desember 1969 fant Phillips Ekofiskfeltet i sitt lisensområde 2/4. Petronord på sin side fant ingenting i de lisensene de var blitt tildelt i første konsesjonsrunde.
Eierandelene i Ekofisk i 1978 er vist i tabellen under, der de seks siste selskapene utgjorde Petronord-gruppen.
Petronord fikk også eierandeler i andre felt i Ekofiskområdet, som Edda og Eldfisk.
Andre konsesjonsrunde
Andre konsesjonsrunde ble utlyst i mai 1968, før Ekofisk var funnet. Først i mai 1969 ble 9 blokker delt ut, i en første tildeling i denne konsesjonsrunden. Petronord fikk fire blokker, 3/7, 15/3, 25/1 og 25/2. Selskapet var forpliktet til å bore minst én brønn per blokk.
Elf fungerte som operatør for Petronord-gruppen i de to første konsesjonstildelingene.
Frigg-funnet
Boring i blokk 25/1 våren 1971 førte til funn av Friggfeltet. Eierandelen var da som vist i tabellen under.
Heimdal-blokken
Det amerikanske selskapet Marathon Oil fikk i andre konsesjonsrunde via det norske datterselskapet Pan Ocean lisens på blokk 25/4 i nordlige del av Nordsjøen, sammen med tre andre selskap. Tildelingen skjedde i juni 1971. . Da letingen skulle starte var det imidlertid ingen ledige rigger, men Petronord hadde ledige riggressurser. Petronord gikk da i mars 1972 inn som medeier i lisensen, og Elf overtok som operatør. Borestart skjedde i juli 1972 og brønnen fant olje og gass. Blokk 25/4 inneholder flere felt, som Heimdal, Vale og Vilje.
Tredje konsesjonsrunde
Tildelinger i tredje konsesjonsrunde strakk seg over alle årene 1974-1977, og Petronord fikk flere tildelinger. I alle tildelte lisenser var nå Statoil også deleier. For første gang ble nå Norsk Hydro gjort til operatør for letevirksomhet.
Gina Krog-feltet ble funnet i blokk 15/5 våren 1978.
Avslutning
Fra slutten av 1970-tallet fungerte Petronord kun i etablerte lisenser. Det ble endelig oppløst i 2008.
Roing under Sommer-OL 2004 – Singelsculler menn
Singelsculler for menn i roing under Sommer-OL 2004 ble arrangert i august 2004 på Schinias Olympic Rowing and Canoeing Centre i Athen.
Uganda under Afrikamesterskapet i friidrett 2012
Uganda deltok under Afrikamesterskapet i friidrett 2012 (utendørs) fra 27. juni til 1. juli 2012 i Porto-Novo i Benin.
Hydrocyphon
Hydrocyphon er slekt av hårbiller.
Utseende
Små (3-5 millimeter), avlangt ovale og nokså flate, blanke, gjerne brunrøde hårbiller. Antennene er noe sagtakkede.
Levevis
Larvene lever gjerne i kalde bekker.
Utbredelse
Slekten er utbredt i Asia, noen få arter også i Europa.
Madagaskar under VM i friidrett 2022
Madagaskar deltok under VM i friidrett 2022 (utendørs) fra 15. til 24. juli 2022 i Eugene, Oregon i USA.
Resultater
Madagaskar deltok med en utøver.
Keeling-kurven
Keeling-kurven eller Keelings kurve er en graf som viser den pågående endringen i konsentrasjonen av karbondioksid (CO2) i jordens atmosfære siden 1950-årene. Den er basert på kontinuerlige målinger tatt på Mauna Loa-observatoriet på Hawaii som begynte under oppsyn av Charles David Keeling (1928-2005), og er oppkalt etter ham. Keelingens målinger viste det første signifikante beviset på raskt økende karbondioksidnivå i atmosfæren. Mange forskere krediterer Keeling-kurven til å være det som brakte verdens oppmerksomhet til den nåværende økningen av karbondioksid i atmosfæren.
Målinger av karbondioksidkonsentrasjoner i atmosfæren ble også foretatt før Maunu Loa-målingene, men da på ad hoc-basis på en rekke steder i verden. I 1960 hadde Keeling og hans gruppe fastslått at måletrendene fra California, Antarktis og Hawaii var lange nok til å se en årlig økning som omtrent sammenfalt med mengden av karbondioksid fra fossile energikilder som forbrennes, ikke bare de daglige og sesongmessige variasjonene.
Tidlige målinger
Målinger av karbondioksidkonsentrasjoner i atmosfæren ble også foretatt før Maunu Loa-målingene, men da på ad hoc-basis på en rekke steder. Den engelsk ingeniøren Guy Stewart Callendar (1897-1964) hadde før Keeling påvist en jevn økning av disse konsentrasjonene siden 1800-tallet. Keeling perfeksjonerte måleteknikkene og observerte «sterk døgnsyklus avhengighet med stabile verdier på om lag 310 ppm om ettermiddagen» på tre steder: Big Sur nær Monterey, regnskogen i Olympic Peninsula og høye fjellskoger i Arizona. Ved å måle forholdet mellom to karbonisotoper tilskrev Keeling den daglige endringen en sammenheng med celleånding hos planter og jord i nærheten av målepunktet, med verdier på ettermiddagen som representerer «fri atmosfære». I 1960 hadde Keeling og hans gruppe fastslått at måleregistrene fra California, Antarktis og Hawaii var lange nok til å se ikke bare de daglige og sesongmessige variasjonene, men også en årlig økning som omtrent sammenfalt med mengden av karbondioksid fra fossile energikilder som forbrennes per år. I artikkelen som gjorde ham kjent skrev Keeling: «på Sørpolen er den observerte økningsraten nesten den som kan forventes på grunn av forbrenning av fossilt brensel».
Mauna Loa-målingene
Keeling var ansatt ved Scripps Institution of Oceanography ved University of California, San Diego, da han ble den første personen til å foreta hyppige regelmessige målinger av konsentrasjonen av atmosfærisk karbondioksid. Målinger ble foretatt på Sydpolen og på Hawaii fra 1958 og utover.
På grunn av finansieringskutt i midten av 1960-årene ble Keeling tvunget til å avslutte det kontinuerlige overvåkingsarbeidet på Sørpolen, men han skaffet nok penger til å opprettholde målingene på Mauna Loa, som har fortsatt til i dag, sammen med overvåkingsprogrammet i regi av National Oceanic and Atmospheric Administration (NOAA).
Keeling og hans samarbeidspartnere foretok målinger på den innkommende havvinden og over termiske inversjonslag for å minimere lokal forurensning fra vulkaner. I tillegg ble dataene normalisert for å nøytralisere innflytelse fra lokal forurensning. Målinger på mange andre isolerte steder har senere bekreftet den langsiktige trenden vist av Keeling-kurven, selv om ingen målesteder har historiske data over så mange år som Mauna Loa.
Keeling-kurven viser også en syklisk variasjon på cirka 5 ppm hvert år som tilsvarer sesongavhengig endring i opptaket av CO2 i verdens vegetasjon på landoverflaten. Mesteparten av denne vegetasjonen befinner seg på den nordlige halvkule, siden det er her det meste av jordens landareal ligger. Fra et maksimum i mai reduseres nivået i løpet av våren og sommeren, når ny plantevekst tar karbondioksid ut av atmosfæren gjennom fotosyntese. Etter å ha nådd et minimum i september, stiger nivået igjen om høsten og vinteren etter som planter og blader visner og dør, og frigir karbondioksid tilbake til atmosfæren.
Delvis på grunn av betydningen av Keelings funn, begynte NOAA å overvåke CO2-nivåer over hele verden i 1970-årene. I dag overvåkes CO2-nivåene på cirka 100 steder rundt om i verden. Karbondioksidmålinger ved Mauna Loa observatoriet på Hawaii utføres med en type infrarød spektrofotometer, en innretning som ble funnet opp av John Tyndall i 1864. Siden er flere laserbaserte sensorer blitt lagt til for å operere samtidig med spektrofotometeret til Scripps, mens NOAA gjør målinger hos Mauna Loa ved hjelp av en ikke-dispersive infrarød sensor kalibrert ved hjelp av standarder til Verdens meteorologiorganisasjon (WMO) som hovedreferanse for kurven. Flere andre sensorer og teknologier blir også brukt på Mauna Loa for å forbedre målingene.
Dagens målinger
Keeling døde i 2005. Overvåkningen av måleprosjektet ble overtatt av hans sønn, Ralph Keeling, som er professor i geokjemi ved Scripps Oceanography.
Keelingens målinger inneholdt de første signifikante beviser på raskt økende karbondioksidnivå i atmosfæren. Mange forskere krediterer Keelings-kurve til å være det som først brakte verdens oppmerksomhet til den nåværende økningen av karbondioksid i atmosfæren.
Da Keeling publiserte sin artikkel i 1960 syntes det ikke å være noen bevis for havabsorpsjon av karbondioksid. Keeling antydet at dette kunne skyldes svingninger i årsakssammenhengen over de få årene hans målinger hadde vart. Imidlertid er det nå forstått at om lag 50 % av absorpsjon skyldes havets karbonopptak (sluk). Keelings og hans sønn har bidratt til arbeidet som siden starten har gitt en mer inngående forståelse av forholdet mellom atmosfærisk CO2 og hele karbonsyklusen, inkludert effekten av land- og havsluk.
Den 9. mai 2013 overgikk den daglige gjennomsnittlige konsentrasjonen av karbondioksid i atmosfæren målt ved Mauna Loa 400 ppm for første gang siden målingene begynte i 1958. Estimater for karbondioksid under tidligere geologiske perioder antyder at CO2-nivået ikke har ligget på dette nivået siden midten av pliocen for to til fire millioner år siden.
I 2015 ble Keeling-kurven satt på listen over National Historic Chemical Landmarks av American Chemical Society. Et minnesmerke er satt opp ved Mauna Loa Observatory og Scripps Institution of Oceanography ved University of California, San Diego.
Brannen i Colosseum kino 1963
Brannen i Colosseum kino 1963 brøt ut om formiddagen 15. februar 1963. Bygningens størrelse og mengden av ildsfarlig materiale gjorde at brannen i omfang og voldsomhet kunne måle seg med mange av de store bybrannene i gamle dager. Brannen ble varslet ca. kl 9.45. En time senere falt den veldige kobberkuppelen, og Skandinavias største kinobygning var forvandlet til en ruinhaug. Brannfolkenes snarrådighet og fysiske hurtighet – samt ren flaks – gjorde at brannen ikke krevde menneskeliv, og ingen ble skadet.
Kinoen ble gjenoppbygget etter brannen, men har også senere vært rammet av flere branner, som imidlertid ikke har forvoldt nevneverdige skader.
Forløpet
Brannen spredte seg hurtig, men oppførte seg i første omgang som en «normal» brann. Den nådde så frem til et lager nitratfilm. Når slik film brenner, utvikler den sitt egen oksygen ved brann så brannen blir umulig å slukke, og 20 tonn film kan forbrenne fullstendig på 3 minutter. Deretter utviklet brannen seg eksplosjonsartet. Brennende gjenstander begynte å falle ned fra taket. Røykdykkerne rakk så vidt å komme seg ut før kuppelen på 42 m ca. kl. 1045 – nøyaktig en time etter at brannen ble varslet – vrengte seg i et ildhav og falt ned i bygningen. Da kuppelen falt, var lufttrykket så voldsomt at den tunge kinodøren ble blåst av hengslene, og røykdykkeren ble kastet ut. Deretter kom motstøtet, som antagelig ville ha suget røykdykkeren inn i flammene om han ikke hadde ligget på isen. Også brannfolk i en høy stige på utsiden rakk å komme seg ned i siste øyeblikk. Ingen kom til skade i brannen.
Hell i uhellet
I tillegg til brannfolkenes snarrådighet og fysiske hurtighet skyldtes det ren flaks at ikke brannen fikk langt mer alvorlige konsekvenser enn den fikk:
Etter brannen
Etter brannen ble Colosseum vedtatt gjenoppbygget. Men alt 	21. november 1963 oppstod en ny brann i den halvferdige bygningen. Brannen oppsto i forbindelse med isolasjonsarbeider, men skadene var ubetydelige, og brannen fikk små følger for byggingen rent tidsmessig. 12. september 1964 ble kinoen gjenåpnet. 12. oktober 2015 brøt det ut brann i taket, nær et ventilasjonsanlegg, hvor takpapp og trepaller stod i full fyr. Ca. 100 mennesker ble evakuert. Brannen ble raskt slukket, og skadene var små.
KVM-svitsj
En KVM-svitsj eller KVM-switch er en maskinvareenhet som gjør det mulig å bruke étt sett med tastatur, skjerm og mus (altså én brukerkonsoll), og bytte mellom hvilken datamaskin denne brukerkonsollen er tilkoblet via et tastetrykk eller en bryter. På denne måten kan samme tastatur, skjerm og mus brukes til å interagere med flere datamaskiner, men bare én datamaskin om gangen. Navnet kommer fra den engelske forkortelsen for keyboard, video, mouse og switch.
KVM-svitsjer har historisk blitt mye brukt i profesjonell sammenheng, eksempelvis i datasentre for tilkobling til servere, med mer. De kan også brukes til hjemmebruk dersom man har behov for å bytte på å arbeide mellom flere datamaskiner på en og samme pult.
Tradisjonelle KVM-konfigurasjoner finnes i varianter som kan kobles til fra 2 til 64 mulige datamaskiner, men det finnes også varianter som kan støtte opptil totalt 512 datamaskiner på en brukerkonsoll.
Typer
Det finnes en rekke typer KVM-svitsjer etter hvilken teknologi som brukes, inkludert USB-hub svitsjer, emulerte USB-hub svitsjer, semi-DDM USB svitsjer, og DDM USB svitsjer. Noen av forskjellene mellom disse er hvorvidt USB-reopplisting kreves, støtte for hurtigtastkommandoer, spesielle tastatur- og musfunksjoner, hvorvidt tilkoblede USB-enheter vises på begge datamaskinene, ventetid ved deling av tilkoblede USB-enheter, støtte for innputt fra berøringsskjermer, støtte for tegnebrett, og støtte for trådløs mus og tastatur.
Protokoller
Skjermer koblet til KVM-svitsjer kan bruke protokollene Extended Display Identification Data (EDID) og Display Data Channel (DDC) for å identifisere seg til systemet. Microsofts anbefaler at KVM-svitsjer lar all I2C-trafikk mellom skjerm og PC passere uendret.
Dekkmodellering
Innen kjøretøydynamikk er dekkmodellering en type flerlegeme-simulering (multibody simulation) brukt for å simulere oppførselen til dekk. I dagens modeller for simulering av biler er dekkmodellen den svakeste og vanskeligste delen å simulere.
Syndere
For filmen ble Barrymore nominert til Oscar for beste skuespiller, Shearer for beste skuespillerinne og Brown for beste regi, hvor førstnevnte vant.
Dekkmodellering
Enkle fysiske brush-modeller var svært populære i 1960- og 1970-årene, hvoretter Pacejka sine empiriske modeller ble utbredt for mange bruksområder.
Syndere
Handling
Forsvarsadvokat Stephen Ashe forsvarer en beryktet gangster Ace Wilfong (spilt av Clark Gable) fra anklaget om drap, til tross for at Stephen kjenner til hans andre ulovlige aktiviteter. Stephen glir hele tiden dypere inn i alkoholisme. Ace og Stephen reiser en dag på camping-ferie sammen med Stephens lojale assistent Eddie.
Dekkmodellering
Bruksområder
Fullt fysikkbaserte dekkmodeller har vanligvis vært for beregningsmessige dyre til å kjøres i sanntid under kjøresimuleringer. Eksempelvis har den fysikkbaserte dekkmodellen CDTire/3d vært for tung til å kjøre i sanntid, og man har derfor utviklet en ekvivalent semi-empirisk modell for sanntidsapplikasjoner etter "magic formula"-prinsippet kalt CDTire/Realtime, utledet gjennom eksperimenter og regresjonsanalyse. Mer om denne metoden kan leses i 2019 International Munich Chassis Symposium (side 753-774, Springer Vieweg, Wiesbaden).
Syndere
Handling
Men etter tre måneders nøkternhet fra alkoholisme kjøper Stephen en flaske brennevin og går om bord på et tog til en ukjent destinasjon. Når han kommer hjem igjen oppdager han at resten av overklasse-familien hans har snudd ryggen til både ham og hans datter Jan Ashe, på grunn av hennes romantiske involvering til gangsteren Ace.
Dekkmodellering
Bruksområder
I 2016 ble en litt mindre nøyaktig versjon av den fysikkbaserte dekkmodellen FTire adaptert for kunne å kjøres i sanntid. Denne sanntidsversjonen av FTire ble vist i 2018, og kunne for å kjøre på en 2.7 GHz 12-kjerners Intel Xeon E5 (2014, 22 nm-prosessorteknologi, pris cirka $2000 eller omtrent 18 000 kr i 2014) med 900 kontaktflate-elementer, en prøvetakingsfrekvens på 4.0 kHz, og inkludert termisk simulering og slitasjesimulering.
Den typiske prøvetakingsfrekvensen for dekkmodellen som brukes i bilsimulatorer er 1 kHz. Kjøring på høyere frekvenser (som for eksempel 2 kHz) kan imidlertid veie opp for numerisk stabilitet i noen scenarier, og kan øke modellnøyaktigheten i frekvensdomenet over omtrent 250 Hz.
Livets variete
Livets variete (orig. Bara en danserska) er en svensk-tysk stumfilm fra 1927 regissert av Olof Morel.
Filmen hadde premierevisning den 4. november 1926 på Ufa-Theater i Kurfürstendamm i Tyskland. Den fikk sin svenske premiere den 28. februar 1927. Filmen ble innspilt ved Efa-ateliéene i Berlin og München av Franz Planer og Hugo Edlund. Det litterære forlaget er Guy de Maupassants roman Pierre et Jean fra 1888.
Anorus
Anorus er en slekt av engbiller.
Niederwalddenkmal
Niederwalddenkmal er et monument i Rüdesheim i Rheingau i Hessen i Tyskland, oppført årene 1877–1883.
Monumentet er nesten 38 meter høyt og skal symbolisere Tysklands seier i den fransk-tyske krig 1870 til 1871. Den kronende statue på 10, meter forestiller Germania og skal forestille Tysklands stolthet. I skulpturen holder Germania den tyske keiserkrone i sin højye hånd, mens hun i sin venstre hånd holder imperiets sverd. Under Germania er et stort relieff som viser keiser Wilhelm I på hesterygg foran offiserer og soldater på vakt ved Rhinen.
Anorus
Utseende
Artene i denne slekten er middelsstore, ganske lange og smale, og svarte på farge.
Niederwalddenkmal
På monumentets venstre side er en fredsstatue, mens krigens statue er til høyre.
Grunnsteinen ble lagt den 16. september 1871 av Tysklands keiser Wilhelm I. Billedhugger på monumentet var Johannes Schilling og arkitekt var Karl Weisbach. Monumentet ble avduket den 28. september 1883.
Anorus
Levevis
Larvene lever i jorden. Man regner med at larvene til underfamilien Dascillinae spiser røtter. Underfamilien Karumiinae ser ut til å være knyttet til termitter, og man tror at larvene lever i eller ved termittenes underjordiske reir. De voksne billene kan være vanlige på blomsterenger om sommeren, de flyr gjerne i solskinn. Den norske arten kan finnes ganske langt til fjells, og av og til kan man finne dem tallrikt på snøfonner, der de trolig har blitt blåst ut.
Utbredelse
Slekten er utbredt i det vestlige Nord-Amerika.
Hans Toft
Hans Toft (født 8. februar 1947 i Hvidbjerg i Thy) er en dansk politiker. Han var borgermester i Gentofte kommune fra 1993 til 2021, som representant for Det Konservative Folkeparti.
Han var medlem av Folketinget for Ringkjøbing amtskrets fra 1971 til 1975.
Han er utdannet jurist fra Aarhus Universitet fra 1976. Han var avdelingsleder i Norsk Hydro, senere advokat og underdirektør i advokatfirmaet Jonas Bruun i København.
Han ble utnevnt til kommandør av Dannebrogordenen i 2020.
Han er sønn av tidligere folketingsmann og innenriksminister Hans Carl Toft.
Råtevedblomsterfluer
Råtevedblomsterfluer har flere betydninger:
Alle har larver som utvikler seg i råtnede myk ved fra løv- og bartrær. Det er nok grunnen til at de alle har blitt hetende råtevedblomsterfluer. De andre 12 nordiske slektene i samme gruppe har navn som ikke henspiller på larvenes levevis.
Senegal under VM i friidrett 2022
Senegal deltok under VM i friidrett 2022 (utendørs) fra 15. til 24. juli 2022 i Eugene, Oregon i USA.
Resultater
Senegal deltok med en utøver.
Sergej Iljusjin
Sergej Iljusjin (russisk:Серге́й Владимирович Илью́шин) (født 30. mars 1894 - død 9. februar 1977) var russisk flykonstruktør som grunnla Iljusjin konstruksjonsbyrå.
Tidlige år
Iljusjin ble født i landsbyen Vologodskij i Det russiske imperiet som den yngste av elleve barn i en bondefamilie. Han var for det meste selvlært da han forlot hjemmet i ung alder. Han arbeidet i fabrikk og var grøftegraver på byggeplasser i Petrograd. I 1910 hørte han om en ledig jobb som gartner på Kolomyazhsky Racetrack. Her ble de første All-Russia Festival of Ballooning arrangert høsten 1910, og Ilyushin hjalp til med å pakke ut og montere utstyr. Han fikk også møte flere av Russlands flypioneer, noe som tente hans interesse for flyving.
I 1911 reiste han tilbake til landsbyen hvor han vokste opp og arbeidet på stedets meieri. Året etter arbeidet han på anlegget av Amur Railway, og i 1913 var han i Tallinn hvor han arbeidet på et skipsverft. Da første verdenskrig brøt ut ble Iljusjin innkalt til den Den keiserlige russiske hær hvor han tjenestegjorde i infanteriet og senere, siden han kunne skrive, som kontorist i Vologdas administrasjon. Da det kom spørsmål om syv frivillige til den nyopprettede Aviation Section, var han rask til å melde seg. Han arbeidet først som mekaniker og bakkemannskap. Sommeren 1917 ble han kvalifisert som pilot. I mars 1918 ble han demobilisert og sendt tilbake til sin landsby. Han hjalp til med den økende nasjonalisering av fabrikkene i området og i oktober 1918 meldte han seg inn i bolsjevikpartiet. Iljusjin ble innkalt til Den russiske borgerkrigen og til den Røde armé i mai 1919 som flytekniker. Den høsten ble et Avro 504 biplan fra Den hvite armé tvunget til å lande nær Petrozavodsk. Ilyushin ledet et team som demonterte og sendte det til Moskva hvor det ble gjenoppbyggert, fikk ny motor og fikk betegnelsen U-1 Sovjets første skolefly. Det ble etterhvert bygget i 737 eksemplarer.
Arbeide innen luftfart
Høsten 1921 forlot Iljusjin det militære og begynte på Institute of Engineers of the Red Air Fleet (senere Zhukovsky Air Force Engineering Academy) i 1922. I disse årene konsentrerte han seg om bygging av glidefly og deltok i mange konkurranser. I 1925 ble en av hans konstruksjoner sendt til en konkurranse i Tyskland hvor det vant første premie for lengst tid i luften. Etter å ha fått en grad som ingeniør i 1926 begynte han i TsAGI hvor han arbeidet sammen med Nikolai Nikolaevich Polikarpov og Andrej Tupolev. I 1931 ble han assisterende sjef for TsAGI, og tenkte på å starte sitt eget uavhengige konstruksjonsbyrå. I 1933 ble Iljusjin sjef TsKB etter V.R.Menzhinski som senere ble Ilyushin OKB (fabrikken bak alle sovjetfly med betegnelsen Il-, både militære og sivile i 1935.
Hans Iljusjin Il-2 angrepsfly, det mest produserte i historien ble bygget i 36 183 eksemplarer, og Iljusjin Il-4 tomotos bombefly som ble bygget i 5 200 eksemplarer ble i stor utstrekning brukt andre verdenskrig, på alle Sovjets fronter
Etter krigen konsentrerte Ilyushin seg pimært om sivile passasjerfly, slike som Iljusjin Il-18 og Iljusjin Il-62 som i utstrakt grad ble brukt av Aeroflot mange flyselskap i østblokkland. I 1967 fikk han honorær grad som General-Colonel of Engineering/Technical Service. Han var også medlem USSR Academy of Science i 1968. Han forble sjefkonstruktør i Ilyushin OKB frem til han trakk seg på grunn av sykdom i 1970.
Fra 1937 til 1970 var Iljusjin medlem av Det øverste Sovjet. Hn døde i 1977 i Moskva og ble begrvet i Novodevitsjijkirkegården.
Anna van der Breggen
Anna van der Breggen (født 18. april 1990) er en nederlandsk syklist som har vunnet OL-, VM- og EM-gull.
Hun har vunnet etapperitt som Giro d'Italia Femminile (2015 og 2017), Tour de Bretagne (2012), Ladies Tour of Norway (2014) og endagsritt som Omloop Het Nieuwsblad (2015), La Flèche Wallonne Féminine (fire år på rad), Flandern rundt (2018) og Liège-Bastogne-Liège (2017 og 2018). Hun har i tillegg vunnet EM i tempo (2012) og landeveisritt (2016 og 2020) og blitt nederlandsk tempomester i 2015. Samme år tok hun også sølv på tempo i VM.
Hun tok gull i landeveisrittet under Sommer-OL 2016, og vant landeveisrittet under VM 2018,. Under VM 2020 vant hun både temporittet og landeveisrittet, som den første kvinne siden 1995.
I august 2016 ble hun utnevnt til ridder av Oranje-Nassau-ordenen.
Seiere
Resultater hentet fra cyclingarchives.com.
Hauge (etternavn)
Hauge er et vanlig norsk etternavn og gårdsnavn. Dette er en liste over personer med etternavnet Hauge, se Hauge for flere betydninger. Per 2022 er det 6,302 personer i Norge som bærer etternavnet Hauge.
Kjente personer med navnet Hauge
Det er flere personer som har etternavnet Hauge. Listene under er kategoriserte og sortert etter fødselsår.
Roing under Sommer-OL 2004 – Singelsculler kvinner
Singelsculler for kvinner i roing under Sommer-OL 2004 ble arrangert i august 2004 på Schinias Olympic Rowing and Canoeing Centre i Athen.
Burundi under Afrikamesterskapet i friidrett 2012
Burundi deltok under Afrikamesterskapet i friidrett 2012 (utendørs) fra 27. juni til 1. juli 2012 i Porto-Novo i Benin.
Frank Joseph Caggiano
Frank Joseph Caggiano (født 29. mars 1959 i Brooklyn i USA) er katolsk biskop av Bridgeport.
Prest
Brooklyns biskop Francis J. Mugavero presteviet ham den 16. mai 1987.
Gabon under Afrikamesterskapet i friidrett 2012
Gabon deltok under Afrikamesterskapet i friidrett 2012 (utendørs) fra 27. juni til 1. juli 2012 i Porto-Novo i Benin.