cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Richard Pynson
Andre utgivelser var populære romanser som Sir Tryamour og en oversettelse av det tyske Narrenschiff av Sebastian Brant. I betraktningen til at han var Kongens trykker er det ikke overraskende at den historisk mest betydningsfulle boken han noensinne trykket – Assertio septem sacramentorum adversus Martinum Lutherum (1521), et skrift skrevet av kongen selv mot Martin Luther og som fikk paven til gi kong Henrik VIII tittelen «Defensor Fidei» («Forsvarer av troen»). Underlig nok utga han ikke reisedokumenter fra Christofer Columbus, Amerigo Vespucci eller andre berømte oppdagelsesreisende, noe som ville ha vært logisk ettersom det var mange versjoner på flere europeiske språk på den tiden – og heller ingen annen engelsk trykker gjorde det heller. Heller ikke var han forbundet med den gjeninnføringen av stavrim, men heller ingen annen engelsk trykker gjorde det.
Pynsons forretningsideal var konservativ. Han synes ikke å tatt noen risiko, men forholdt seg til sikkert salg. Litterær støttevirksomhet, fortsatt viktig i den tidlige trykkeriperioden, var ikke en viktig faktor for hans trykkeri. Som andre trykkerier på den samme tiden benyttet han seg av tresnitt og initialer, ofte av høy kvalitet.
Pynson trykte mer enn 500 bøker i sitt liv og mer en 75 prosent av disse ble trykket etter år 1500 og teller derfor ikke som Inkunabel. Han var ikke så produktiv som for eksempel Wynkyn de Worde, som hadde vært assistent hos Pynson, men hans bøker hadde høyere kvalitet. Han må ha hatt flere assistenter, men kun to av dem er nevnt i hans testamente, John Snowe og Richard Withers. Det kan noteres at han ikke synes å ha importert bøker i henhold til at hans navn ikke opptrer på tollpapirer og de tyder på at han ikke var bokselger i tillegg til å drive trykkeri.
Pynson døde i 1529 da han var 80 eller 81 år gammel. Det er mulig at hans sønn Richard skulle ha overtatt trykkeriet i henhold til tradisjonen, men ettersom sønnen døde før faren fortsatte ikke trykkeriet som en familiebedrift. Antagelig solgte Pynson bedriften til Robert Redman, hans etterfølger som Kongens trykker. I henhold til hans testamente var han moderat rik, men ikke like betydelig som Wynkyn de Worde. Han ble karakterisert som en systematisk og forsiktig forretningsmann som baserte seg på kvalitet og ikke uten sans for stil som hevet ham over sine konkurrenter. Hans Morton Missal av 1500 har blitt kalt for den fineste boken som ble trykket på hans tid.
At han sannsynligvis ikke var en litterær mann som William Caxton, noe dagens lærde er mer tilgivende for enn fortidens, men Pynson var en dyktigere stilist enn Caxton og favoriserte Chancery Standard, en variant av London-engelsk, og således bidro til dytte engelsk språk mot standardisering. Hans bruk av tittelsider, skrifttyper og andre tekniske aspekter understøttet bildet av ham som meget dyktig håndverker som ikke selv oppdaget noe, men var dyktig å forbedre de innovasjoner som andre hadde gjort før ham.
Kampen om den grønne diamant
Kampen om den grønne diamant (originaltittel: Romancing the Stone) er en amerikansk romantisk actionkomedie-, og eventyrfilm fra 1984 med Michael Douglas, Kathleen Turner og Danny DeVito i hovedrollene. Regi er ved Robert Zemeckis.
Handling
Den romantisk forfatteren Joan Wilder (Kathleen Turner) utsettes for stor fare når hun mottar en mystisk pakke i posten sent av hennes søster i Colombia. Like etter ringer søsteren og forteller at hun er blitt kidnappet og at hun må reise til Colombia for å levere pakken til kidnapperne for at hun kan bli satt fri. Helt på egen hånd reiser hun av gårde for å redde søsteren sin fra kidnappernes klør. Den mystiske pakken viser seg å inneholde et skattekart som viser beliggenheten til en enorm smaragd i jungelen. På veien møter hun lykkejegeren og eventyreren Jack Colton (Douglas) som overtaler henne til å selv finne skatten sammen med ham.
Om filmen
Filmen vant to Golden Globes i 1985 og ble samme år nominert i en Oscar-kategori.
Manuset til filmen ble skrevet i 1979 av en ukjent servitrise i Malibu ved navn Diane Thomas. Hun døde i en bilulykke i 1985.
Både Sylvester Stallone og Christopher Reeve hadde takket nei til rollen som Jack Colton før Douglas tok den.
I rollene
(utvalg)
Vik (andre betydninger)
Vik kan vise til:
Geografi
Geografisk finnes Vik flere steder:
Personer
Per januar 2020 har 5,033 personer i Norge etternavnet Vik.
Robert Ekpete
Robert Ekpete (født 5. januar 1963 i London) er en norsk friidrettsutøver, og tidligere norsk rekordholder på 110 m hekk (første nordmann under 14.00 med elektronisk tidtagning). Han representerte Frol IL og Strindheim IL i sin aktive karriere.
Resultater
Robert Ekpete deltok i Junior-EM i 1980 og 1986. Videre vant han det amerikanske studentmesterskapet divisjon 2 NCAA på 110 m hekk i 1985 og i Tikamp i 1986.
Rugby union under Middelhavslekene 1979
Rugby union under Middelhavslekene 1979. Rugby union var en av flere sporter under de åttende middelhavslekene som ble arrangert i Split i Jugoslavia i perioden 15. til 29. september 1979. Det var andre gangen som rugby union var med på programmet under Middelhavslekene. Det var kun en rugbyturnering for menn, seks lag deltok.
Saab 21R
Saab 21R var det første svenske turbojetdrevne jagerflyet. Flyet ble utviklet av SAAB og var basert på propellflyet Saab 21. Saab 21R var imidlertid drevet av en de Havilland Goblin gassturbin. Saab 21R fløy første gang 10. mars 1947, men det tok nesten to år før flyet ble operativt. De første leveransene til det svenske flyvåpenet fant sted i februar 1949. Det ble produsert totalt 60 eksemplarer. 30 av typen J21RA, med en britiskbygget de Havilland Goblin, og 30 av typen J21RB, som var utstyrt med en lisensbygget Goblin-motor. Flyene ble etter kort tjeneste som jagerfly konvertert til angrepsfly under betegnelsene A21R og A21RB. Disse flyene ble bestykket med 10 100mm eller fem 180mm Bofors rakettprosjektiler, eller 10 80mm anti-tank raketter.
Handelsbrev
Handelsbrev var et næringsbrev på kjøpmannshandel. Fra 1907 til 1980 måtte en forretningsinnehaver (daglig leder i et selskap) ha løst handelsbrev.
Slinningsbålet
Slinningsbålet er et sankthansbål som årlig blir laget på Slinningsodden i Ålesund for så å bli brent på sankthansaften. Bålet bygges hovedsakelig av paller, kasser og tønner.
Tradisjonen med bålet er gammel og strekker seg hundrevis av år tilbake. På den tida var det flere store sankthansbål som befant seg blant annet rundt omkring i Ålesund. Bålet bygges normalt av 30-40 ungdommer i alderen 13 til 20 år. Den høyeste utgaven som er laget er 2016-bålet som målte 47,396 meter i høyden og ble ny verdensrekord. Slinningsbålet ble presentert i NRK-dokumentaren «Det siste bålet» (2008), produsert og regissert av Dag Lausund.
I 2010 ble det gjort et rekordforsøk på verdens høyeste håndbygde bål, men rekorden ble ikke godkjent av Guinness selv om den offisielle målingen sto til 40,45m. Seks år etterpå, i 2016, ble det atter en gang forsøkt å ta rekorden en gang for alle. Etter seks måneder med planlegging og tre måneder med arbeid døgnet rundt stod endelig rekorden målt til 47,396m - avrundet til 47,4m. Bålet ble i slutten av 2016 endelig godkjent som verdensrekord av Guinness, og holdt seg frem til rekorden ble slått i mars 2019.
Gardssundfjorden
Gardssundfjorden er en fjord i Finnøy og Hjelmeland kommune i Rogaland mellom øyene Ombo i nord og Randøy i sør. Fjorden strekker seg omtrent 10 kilometer fra Finnøyfjorden i vest til Hjelmelandsfjorden i øst, men hører til samme fjordsystem som går videre østover, Jøsenfjorden. Den totale lengden fra innløpet i vest til bunnen av Jøsenfjorden er 32 kilometer. Det vestlige innløpet ligger mellom Halsnes på Halsnøya i sør og Eidsneset på Ombo i nord, mens fjorden i øst ender mellom Øyeneset på Randøy og Skibaviga på Ombo.
Dalida
Dalida (født Yolanda Christina Gigliotti 17. januar 1933 i Kairo i Egypt, død 3. mai 1987 i Paris (selvmord i sitt hus i 11 rue D'Orchampt) var en fransk sangerinne og entertainer med italienske foreldre.
Liv og virke
Dalida sang og opptrådte på flere språk som fransk, italiensk, tysk, arabisk, spansk, hebraisk, nederlandsk, engelsk, japansk og gresk. Noen av hennes mest berømte sanger er «Paroles, Paroles», «Gigi L'Amoroso» (skrevet av Georges Moustaki), «Parle Plus Bas» og «Te Amo».
Hun mottok 55 gullplater og var den første sangerinne som oppnådde en «Gull-CD». I 1997 ble hjørnet av rue Girardon og rue de l'Abreuvoir i Montmartre, Paris døpt i hennes navn og i 2001 ble hun i Frankrike hedret med et frimerke. Filmen Dalida fra 2017 handler om livet hennes.
Hun ble begravet på Cimetière de Montmartre.
Perus flagg
Perus flagg består av tre felter i fargene rødt, hvitt og rødt. Til noen formål er landets riksvåpen plassert i midten av det hvite feltet. Flagget er i forholdet 2:3.
Perus flagg stammer fra tiden omkring uavhengighetskampen mot Spania på 1820-tallet. Det første nasjonalflagget ble skapt i 1820 da frigjøringshelten José de San Martín marsjerte fra Argentina via Chile til Peru med sin Andeshær. San Martín skapte da et diagonalstripet flagg i fargene rødt og hvitt, og med våpenskjold i midten. Fargene rødt og hvitt skal etter legenden ha vært motivert av synet av en flamingoflokk som lettet. I mars 1822 ble et annet flagg tatt i bruk av uavhengighetstilhengere. Dette var vannrett delt i rødt over hvitt over rødt og hadde tegningen av en sol i midten. Solsymbolet har forankring i inkasivilisasjonen, men er også et frihetssymbol som på omtrent samme tid ble innført i flaggene for Argentina og Uruguay.
Da flagget med vannrette striper minte for mye om Spanias flagg, ble flagget endret til vertikale fargefelter. Perus nasjonalflagg hadde nå funnet sin form, men ikke sin endelige utforming. Perus nåværende flagg ble innført 25. februar 1825. Fargene fra tidligere flagg ble beholdt, men solmerket ble tatt ut og erstattet av en variant av riksvåpenet. Første felt i riksvåpenet viser en vicuña, et dyr beslektet med lamaen og alpakkaen. Andre felt viser et tre (cinchona), mens tredje felt viser et overflødighetshorn. Våpenet er omgitt av en krans av palme- og laurbærgrener. Flaggets farger gis en symboltolkning der hvitt står for renhet og rødt representerer patriotenes blod. Selv om solsymbolet ikke lenger er å finne i Perus nasjonalflagg, er solmerket fortsatt å finne i presidentflagget, samt en rekke militære rang- og kommandoflagg.
Deponi
Et deponi, tidligere kalt søppelfylling, er en åpen plass hvor avfall deponeres. Deponering var lenge den vanligste måten å kvitte seg med avfall på. I dag er det et uttalt mål at man vil legge minst mulig avfall på deponi. Begrepet brukes om alle typer mer eller mindre midlertidige lagre av noe en ønsker å bli kvitt, slik som snødeponier og slamdeponier,. Tanken om deponi handler mer om kartlegging og sortering av avfall. Det er større muligheter til å redusere kostnadene og jobbe for en bærekraftig verden.
Bruk
I den industrialiserte delen av verden er avfallsforbrenning en vanlig form for avfallsbehandling, men i andre deler av verden er bruk av avfallsdeponi den vanligste håndteringsmåten. Miljømessig er det bedre å forbrenne avfall i moderne avfallsforbrenningsanlegg enn å deponere avfallet.
Sanitære avfallsdeponi
Sanitære avfallsdeponi etableres ved å finne et egnet areal der avrenning fra deponiet kan ledes eller pumpes ut til egnede mottakere (resipienter av sigevann fra deponiet. Et sanitært avfallsdeponi skal ha dobbel bunntetting for å skille avfallsmassene fra underliggende grunn. Nederst i deponiet vil det etableres et mineralsk tett lag, som kan være leire eller annet materiale med lav vannpermabilitet. Over dette laget vil det etableres en tett plast membran som er sveiset sammen. Over membranene vil det legges materiale for å beskytte den og deretter et nettverk av ledninger og drenerende grus være å samle opp væske i bunnen av deponiet. Denne væsken kalles sigevann, og vil ledes ut av deponi igjennom en ledning til resipienten av vannet.
Sigevann
Sigevann representerer vann fra både avfallsmassene og fra nedbør som treffer deponiområdet. Normalt skal det ikke renne overflatevann (elver, bekker) fra omkringliggende områder og inn på deponiområdet. Sigevann fra avfallsdeponi for husholdings- og næringsavfall vil ha et forholdsvis høyt nivå av jern, nitrogen forbindelser (hovedsakelig ammonium-Nitrogen), organisk materiale samt lave konsentrasjoner av en rekke miljøgifter som tungmetall og organiske miljøgifter. Ved ukontrollert utslipp til miljøet så vil sigevann medføre en betydelig forurensing av vannressursen som vannet slippes ut i. På grunnlag av dette vil sigevann samles opp og ledes til renseanlegg, kommunale avløpsnett eller direkte til en resipient som ikke tar skade av tilførselen.
Deponigass
Utslipp av deponigass er et betydelig miljøproblem relatert til avfallsdeponi. På grunn av det anaerobe miljøet i avfallsdeponiet så blir det ved nedbrytning av organisk stoff i avfallsmassene blir dannet metangass og karbondioksid.
Den maksimale produksjonen av deponigass kan illustreres ved reaksjonene med utgangspunkt i anaerobe nedbryting av dietyl oxalat:
C6H10O4 + 1:5H2O → 3:25CH4 + 2:75CO2 Gjennomsnittlig så er omtrent 50 % av volumet av deponigass metangass (CH4) og litt under halvparten CO2. Gassen inneholder også 5% nitrogen gass (N2), og under 1% hydrogen sulfid (H2S). Siden metangass er betydelig sterkere drivhus gass en CO2, vil en ved moderne avfallsdeponi håndtere dette ved å brenne deponigassene. Ved noen deponi vil en etablere gassturbiner for strømproduksjon på grunnlag av deponigassen, men generelt er avfallsdeponi lite effektive for uttak av gass for energiproduksjon, og organisk avfall blir i stedet behandlet med dedikerte biogass anlegg.
Europeiske deponiforbud
Miljøkrav fra EU krever at avfall skal sorteres og gjenvinnes, men ifølge en rapport fra Eurostat fra 2013 lander det meste av husholdningsavfall i EU fortsatt på deponi. 37% av avfallet europeerne produserer deponeres, mens 25% gjenvinnes, 15% komposteres og 23% brennes. . I mange U-land er deponier fremdeles vanlige, da disse landene ikke tar seg råd til moderne avfallsgjenvinning.
Deponi i Norge
Siden 2004 har det vært forbudt å deponere som for eksempel matavfall i Norge. I 2001 ble det innført forbud mot deponering av organisk avfall ved avfallsdeponi. Organisk avfall måtte i stedet separeres ut og komposteres eller behandles på andre måter. Forbudet ble håndhevet ved at konsentrasjonen av TOC (total organisk karbon) skulle være under 10 % eller at glødetapet for avfallet skulle være under 20 %.
Siden 1. juli 2009 har det vært forbudt å deponere biologisk nedbrytbart avfall i Norge. I 2009 ble det i Norge innført et generelt forbud på sluttbehandling av avfall ved deponering. Dette medførte en generell stopp på deponering av husholdningsavfall på avfallsdeponi. Det er likevel idag fortsatt drift på en del avfallsdeponi siden en del avfall ikke kan håndteres på en enkle måte ved annet enn deponering. Dette kan inkluderer avfall som lett forurensede jord og sandmasser, aske fra forbrenningsanlegg eller store/uhåndterlige objekter med lav brennverdi.
Deponiforbudene betyr at blant annet papir, trevirke og tekstiler må finne andre behandlingsalternativer enn deponering. Formålet med forbudene er å minke utslipp av klimagasser, minke utslipp av miljøgifter og øke produksjon av avfallsbasert energi. Det er også et mål at forbudet skal føre til økt materialgjenvinning.
Etter forbudet om sluttbehandling av avfall ved deponering i 2009 sank aktiviteten ved norske avfallsdeponi. Aktiviteten har tatt seg noe opp og stabilisert seg etter at håndtering av lett forurensede masser ble bedre regulert, og alt av lett forurensende masser (overskuddsmasser etter graving i bynære områder, veiprosjektet og lignende) må håndteres ved deponering.
«Ragna» (1878)
Fullriggeren «Ragna» var en fullrigger bygget i Drammen i 1878 av Jørgensen & Knudsen skipsverft som verftets siste og største skip. Den målte 1111,24 tonn brutto med en lengde på 184 fot med tre master.
Den var først eid av J.C Gullichsen i 1878 til 1882, deretter av Ole Jørgensen i 1882-1891 sammen med rederiet «Laget ved Risør», siden O. Caspersen 1891-1892. «Ragna» ble solgt til J.W. Prebensen i 1892. Alle rederier som eide skipet kom fra det samme stedet, Risør.
«Ragna» ble benyttet til transport mellom England og Australia samt til oljetransport fra USA fram til 1898. Den 31. januar 1898 strandet «Ragna» utenfor Bahia, Savannah, Georgia i USA og gikk tapt.
La Repubblica
La Repubblica er en italiensk dagsavis.
Avisen ble grunnlagt 14. januar 1976 i Roma av Eugenio Scalfari og Carlo Caracciolo og regnes som venstreorientert. Det gjennomsnittlige opplag er ca. 576 000 aviser (2011).
Silvio Berlusconi kjøpte i 1990 mediegruppen som på det tidspunkt eide Repubblica, men måtte selge avisen til det rivaliserende mediekonsernet eiet av Carlo de Benedetti. Avisens redaktør er fra 1996 Ezio Mauro.
Ajza Imambek
Hun representerte Kasakhstan under Vinter-OL 2018 i Pyeongchang, hvor hun ble nummer 30 i singel.
We Are the Ones
We Are the Ones er et musikkalbum med Susperia.
Albumet ble utgitt 11. november 2011, og inneholder også Melodi Grand Prix-bidraget «Nothing Remains».
Nord-Talgje
Nord-Talgje er en øy i Stavanger kommune i Rogaland fylke. I 2004 ble store deler av øyen erklært som et naturreservat av Miljøverndepartementet, Nord-Talgje naturreservat. Nord-Talgje er en av Sjernarøyane, og var frem til 1965 en del av Sjernarøy kommune. Ny fylkesvei og bru mellom øyene Nord-Talgje, Tjul og Kyrkjøy ble åpnet 12. mai 2010.
Rundt 1500 var Nord-Talgje sete for en av Ryfylkes rikeste og mektigste storbondeslekter. Den første av ætten som kjennes på Nord Talgje er Tore Sæbjørnsson (ca. 1470-ca. 1563).
Det ble utvunnet marmor på Nord-Talgje fra 1900 til 1960. Marmorblokker herfra ble midt på 1890-tallet benyttet til minnestøtter på Haraldstårnet på Ullandhaug. Disse står i dag utenfor Ullandhaugtårnet.
En annen øy i Finnøy kommune heter Talgje. For å skille øyen fra Nord-Talgje blir øyen noen ganger kalt Sør-Talgje, siden den ligger sør for Nord-Talgje.
Richard Egington
Richard Egington (født 26. februar 1979) er en britisk roer som spesialiserer seg i åtterbåt. Han representerte landet sitt under Sommer-OL 2012 i London, der han tok bronse i åtter.
Mygga og flua
Mygga og flua er et musikkalbum med Tonje Unstad.
Betingelse
En betingelse (latin conditio) beskriver et logisk eller faktisk avhengighetsforhold mellom to eller flere tilstander eller hendelser. Ofte betegnes én av hendelsene som betingelsen og den andre som det betingete, som betyr at gyldigheten av det betingete avhenger av betingelsen.
Betingelser uttrykkes ofte med «hvis ..., så», eller «fordi ..., så». Betingelser inngår ofte i vitenskapelige forklaringer av årsakssammenhenger.
Tilstrekkelige og nødvendige betingelser
Betingelse kan ha ulike betydninger i filosofien, og kan derfor uttrykkes gjennom forskjellige sannhetsfunksjoner:
Når det ikke er spesifisert hva slags betingelse det er snakk om, menes vanligvis en tilstrekkelig betingelse, «A → B», der A er betingelsen og B er det betingete. Den nødvendige betingelsen er på en måte en tilstrekkelig betingelse som er «snudd». Dette blir tydelig når man ser at «¬A → ¬B» (den nødvendige betingelsens definisjon) er ekvivalent med «A ← B» (eller «B → A»). Dette forklarer også dobbelpilen i den nødvendige og tilstrekkelige betingelsen, «A ↔ B»: Når A og B gjensidig betinger hverandre, er det snakk om en nødvendig og tilstrekkelig betingelse.
Belyj
Belyj (hankjønn), Belaja (hunkjønn) eller Beloje (intetkjønn), betyr «hvit» på russisk, og kan vise til:
Wanted: A Leading Lady
Wanted: A Leading Lady er en amerikansk stumfilm fra 1915, regissert av Al Christie.
Handling
En stor teater-opptredning står i fare for å bli nedlagt fordi de mangler en dyktig skuespillerinne til å spille den ledende kvinnelige rollen. Den kvelden deltar regissøren på en opera-forestilling.
Regissøren legger snart merke til en av artistene, en vakker ung kvinne, som han mener kan passe til hans egen opptreden. Eddie og Lee er ute ved enhver anledning, og hver klager over den andres metoder. Men problemene deres er fremdeles ikke overstått.
Fristerinnen
Fristerinnen (originaltittel: The Temptress) er et amerikansk romantisk drama fra 1926 regissert av Fred Niblo med Greta Garbo, Antonio Moreno, Lionel Barrymore, og Roy D'Arcy i hovedrollene.
Ishkashimi
Ishkashimi er et pamirspråk tilhørende gruppen av sørøstiranske språk. Språket tales i den autonome provinsen Kuhistoni Badakhshon i Tadsjikistan og Badakshan-provinsen i Afghanistan.
Det totale antallet brukere er ca. 2 500, de fleste av disse er nå spredt over hele Tadsjikistan og Russland. Rundt 400 bor fortsatt i landsbyen Ryn på grensa til Afghanistan, i nærheten av byen Ishkoshim. Ishkashimi er nært beslektet med zebaki og sanglechi (i Afghanistan). Likevel er det viktige forskjeller mellom denne undergruppen, wakhi og den andre undergruppen av pamirspråkene bestående av shughni, rushani, sarikoli, yazgulyam etc.
Fylkesvei 6734
Fylkesvei 6734 (Fv6734) i Trøndelag er en fergeforbindelse mellom øya Husøya i øygruppa Tarva og Dypfest på fastlandet i Ørland. Veien har ingen strekninger på land.
Sambandet krysser Tarvafjorden og drives av Fosenlinjen AS med AtB som ansvarlig oppdragsgiver, det betjenes av MF «Tarva» 4 - 6 ganger daglig om hverdagen, skjeldnere i helgene.
Ferjesambandet ble opprettet 1993 med MF «Frøya», og erstattet en rutebåtforbindelse som hadde vært i drift siden 1966. Før 1. januar 2015 ble sambandet trafikkert av FosenNamsos Sjø med MF «Stoksundferja».
Yu Xiaoyu
Yu Xiaoyu (født 2. januar 1996) er en kinesisk kunstløper.
Hun representerte Kina under Vinter-OL 2018 i Pyeongchang, hvor hun ble nummer 8 i parløp.
Tokyo Tapes (album)
Tokyo Tapes er et konsertalbum fra det tyske hard rock-bandet Scorpions, utgitt i 1978. Albumet består av innspillinger fra bandets konserter i Tokyo i Japan 24. og 27. april 1978. Dette er Uli Jon Roths siste utgivelse med Scorpions, da han forlot bandet ved avslutningen av bandets Japan-turné.
Min song og hjarteskatt
Min song og hjarteskatt er et musikkalbum med Beate Lech.
Albumet ble utgitt 11. november 2011. Dette er hennes første album som soloartist.
James Foad
James Foad (født 20. mars 1987) er en britisk roer som spesialiserer seg i åtterbåt. Han representerte landet sitt under Sommer-OL 2012 i London, der han tok bronse i åtter.
VH1 Classic
VH1 Classic Europe er en TV-kanal. Det er den europeiske utgaven av VH1 Classic som har sin opprinnelse i USA. Den startet 1. desember 2005. Kanalen blir operert av MTV Networks Europe i Warszawa, som igjen er en del av det amerikanske mediekonsernet Viacom. VH1 Classic er søsterkanaler med blant annet VH1, MTV og Nickelodeon.
Kanalen viser musikkvideoer og konsertoptak fra 1950-tallet og frem til 1999. I senere tid har VH1 Classic fokusert mer på musikk fra 70-tallet, 80-tallet og 90-tallet. Musikken fra 50-tallet og 60-tallet blir spilt noe sjeldnere. I tillegg er kanalen reklamefri, noe som betyr at VH1 Classic Europa virkelig kan kalles en 24 timers musikkTV-kanal.
San Nicolás (distrikt i Carlos Fermín Fitzcarrald)
San Nicolás er et distrikt i provinsen Carlos Fermín Fitzcarrald i regionen Ancash i Peru. Distriktets nasjonale statistikkode er 020702 og hovedstaden er San Nicolás. Distriktet ble opprettet den 6. juni 1983.
VH1 Classic
For å se kanalen i Norge må man ha digital-TV eller parabolantenne. Canal Digital sender den fra 18.00-06.00, mens Get viser den hele døgnet.
VH1 Classic EUR er den europeiske utgaven og sendes i følgende land: Østerrike, Bosnia-Hercegovina, Bulgaria, Tsjekkia, Danmark, Finland, Frankrike, Tyskland, Ungarn, Israel, Italia, Norge, Portugal, Romania, Russland, Slovakia og Sverige.
Toxochitona
Toxochitona er en slekt av dagsommerfugler som hører til underfamilien Poritiinae i den artsrike familien glansvinger (Lycaenidae).
Utseende
Små, gule sommerfugler. Forvingen er litt tilspisset, vingenes ytterkant litt ujevn. Forvingen har brun spiss.
Levevis
Larvene lever trolig av blågrønnbakterier, alger, lav og annet organisk materiale som de skraper av trestammer.
Disse sommerfuglene lever i skog, særlig tropisk regnskog.
Utbredelse
Slekten er utbredt i Sentral-Afrika.
Bærums korrupsjonssak
Bærums korrupsjonssak er en sak der åtte personer i 2009 ble dømt for ulovlig prissamarbeid og korrupsjon mot Bærum kommune. To av de dømte var ansatt i Bærum kommune og seks i et malerfirma.
Julianne Séguin
Julianne Séguin (født 7. november 1996) er en canadisk kunstløper.
Jaume Bartumeu Cassany
Jaume Bartumeu Cassany (født 10. november 1954 i Andorra la Vella) er en andorransk advokat og politiker for Partit Socialdemòcrata. Han var Andorras statsminister fra 2009 til 2011.
Osa
Osa kan vise til:
Julianne Séguin
Hun representerte Canada under Vinter-OL 2018 i Pyeongchang, hvor hun ble nummer 9 i parløp.
Olav Skogen (lyriker)
Olav Skogen (født 19. juni 1903 på Notodden, død 16. juni 1960) var en norsk lyriker. Han debuterte i 1946 med diktsamlingen Villmarksvers.
Skogen var skoleflink og viste tidlig gode evner når det gjaldt å skrive. Han hoppet over første klasse i folkeskolen, og fullførte den treårige middelskolen på halvannet år.
I 1946 utgav han diktsamlingen Villmarksvers på Dreyers Forlag. Tross gode kritikker ble dette han eneste utgivelse. I 1967 kom en nyutgivelse av Villmarksvers utgitt av Telemarkens Bokhandel. I 1989 kom det en ny diktsamling, Glemte fotefár utgitt av Liv-Berit Sandven, der Villmarksvers ble utvidet med flere dikt av Skogen, ikke tidligere utgitt.
Ettermæle
Høsten 1960 ble Skogen minnet med et program på NRK radio, der forfatteren Per Arneberg fortalte om Olav Skogen og skuespilleren Finn Kvalem leste fra Skogens diktsamlinger.
I Kirkeparken på Notodden ble det i 1997 avduket et relieff av Skogen, utført av kunstneren Kari Buen.
Jaume Bartumeu Cassany
Bartumeu studerte rettsvitenskap ved Université Toulouse-I-Capitole og Universitat de Barcelona.
Bærums korrupsjonssak
En tidligere vedlikeholdssjef i Bærum kommunes eiendomsforvaltning ble dømt til fem og et halvt års ubetinget fengsel for korrupsjon. Den tidligere eiendomssjefen i Bærum kommune ble dømt til 120 dager betinget fengsel. Seks andre personer ble dømt til fengselsstraffer.
Flere av de tiltalte måtte til sammen betale tilbake 16 millioner kroner.
Nor-Fishing
Nor-Fishing er en internasjonal fiskerimesse som avholdes annethvert år i Trondheim Spektrum i Trondheim. Messen ble første gang arrangert i 1960. Stiftelsen Nor-Fishing arrangerer både Nor-Fishing og oppdrettsmessen Aqua Nor. Disse avholdes vekselvis annethvert år. Mellom 15 000 og 18 000 fra over 50 land besøker Nor-Fishing hvert år. I 2022 arrangeres Nor-Fishing fra 23. til 26. august.
André Bergdølmo
André Bergdølmo (født 13. oktober 1971) er en norsk fotballtrener og tidligere fotballspiller som er hovedtrener for LSK Kvinner.
Han er en av Norges mest meriterte fotballspillere gjennom tidene. Han har spilt 63 for Norge.
Belyj (Tver oblast)
Belyj (russisk: Бе́лый) er en by i Tver oblast i Russland. Byen ligger ved elva Obsja, rundt 220 km sørvest for Tver.
André Bergdølmo
Bergdølmo startet fotballkarrieren i Skjetten, og gikk derfra til Lillestrøm i 1991, hvor han skapte seg et navn som en av ligaens mest talentfulle sidebacker. Han spilte seks sesonger på Åråsen, før han våren 1997 gikk til Rosenborg. Han debuterte på landslaget senere samme år.
Belyj (Tver oblast)
Belyj er det russiske ordet for «hvit», men det er ukjent hvorfor denne betegnelsen kom til å bli brukt på denne byen. Den er første gang nevnt i 1359 som et fort i fyrstedømmet Smolensk, og som havnet under Litauen ved slutten av århundret. På 1400-tallet ble den et sete for Belskij-grenen av det herskende Gediminide-dynastiet. Byen ble erobret av Storfyrstedømmet Moskva i 1503. Tre år senere bygget de en formidabel borg, som litauerne beleiret i 1508. Byen havnet igjen under Polen-Litauen mellom 1618 og 1654.
André Bergdølmo
Bergdølmo vant fire seriemesterskap som Rosenborg-spiller, og var i den norske troppen under EM-sluttspillet i 2000, hvor han spilte samtlige av Norges kamper. Etter EM gikk han til den nederlandske toppklubben Ajax Amsterdam. I Ajax ble han omskolert til midtstopper (men var fortsatt back på landslaget), og ble nederlandsk ligamester og cupmester i 2002 som visekaptein for klubben. Samme år fikk han Kniksenprisen, som Norges beste fotballspiller dette året.
Sommeren 2003 gikk Bergdølmo til den tyske klubben Borussia Dortmund, hvor han spilte to sesonger, før han signerte for FC København sommeren 2005. I 2007 gikk han til Strømsgodset Toppfotball hvor han endte sin profesjonelle karriere som fotballspiller i 2008.
I 2009 signerte han en amatørkontrakt for den hardt-satsende 7.-divisjonsklubben Sørum IL for å spille sammen venner og sin stesønn Fredrik. Tidligere storspiller Knut Aga jr. er også blant spillerne som signerte for Sørum IL dette året. 9. april 2010 signerte Bergdølmo for 4.-divisjonsklubben Raumnes & Årnes IL, og debuterte med 5-1 seier over Søndre Høland.
Karriere som spiller
(Sist oppdatert 3. november 2008) * Kun seriekamper.
Gunnar Knudsen (fiolinist)
Gunnar Knudsen (født 30. juli 1907 i Drammen, død 18. juni 2003 i Oslo) var en norsk fiolinist og kapellmester.
Liv og virke
Knudsen studerte i Oslo med konsertmester Gustav Fr. Lange og videre ved musikkhøyskolen i Berlin årene 1929 til 1930. Mellom 1934 og 1935 studerte han i Berlin med professor Gustav Havemann. Han debuterte i Universitetets Aula i Oslo den 5. oktober 1928. På programmet sto bl.a. César Francks sonate i A-dur og Bruchs fiolinkonsert nr. 2 i d-moll akkompagnert av Melvin Simonsen på piano.
I den spede starten på karrieren var Gunnar Knudsen usikker på om han hadde det som behøvdes for å kunne leve av fiolinen. Han spurte derfor datidens store operasangerinne, sopranen Kirsten Flagstad, til råds. Flagstad, som betalte ham for å akkompagnere henne under øving, anbefalte ham på det sterkeste å fortsette å spille.
Karrieren før krigen
Fra 1928 til 1938 var han ansatt som førstefiolinist i Filharmonisk Selskaps Orkester og i NRKs radioensemble i Oslo (en forløper til Kringkastingsorkesteret). I 1938 fikk Knudsen en anmodning fra NRK om å være med på å bygge opp Stavanger Radioensemble (også kalt «Stavangerensemblet»). Fra 1938 til 1944 var han leder for Stavangerensemblet og samtidig kapellmester i Stavanger Byorkester som nå heter Stavanger Symfoniorkester.
Tiden på Grini
Knudsen drev aktivt motstandsarbeid under krigen, og i 1944 ble han og hans kone Judith fengslet og sendt til Grini hvor de satt til krigens slutt. Der opprettet Knudsen «Griniorkesteret» som spilte for medfangene. Under Grinis berømte julekabaret i 1944 var han med å akkompagnere Otto Nielsen og hans Grinikvartett. Under oppholdet på Grini fikk Knudsen, som likte å stå opp tidlig, lurt seg til å gå i fellesdusjen grytidlig om morgenen for å unngå å måtte slåss om plassen med medfangene. En dag gikk det i døren mens han dusjet, og Knudsen trodde han var avslørt av tyskerne. Inn kom imidlertid Norges kommende statsminister Einar Gerhardsen, som hadde fått samme idé. De to møttes dermed daglig til morgenstell og samtaler frem til løslatelsen.
Av takknemlige medfanger fikk Knudsen senere en Carlo Bergonzi-fiolin fra 1735 i gave.
Karrieren etter krigen
Etter krigen ledet Knudsen NRKs underholdningsorkester en kortere periode (1945 til 1946) før han i 1946 innledet en periode som frilansmusiker og solist. Fram til 1959 besøkte han de fleste hovedstedene i Europa og en rekke byer i USA, og han var solist med en rekke orkestre. I denne perioden hadde Gunnar Knudsen alltid «inne» 12 fiolinkonserter som dirigentene kunne velge mellom.
Knudsen hadde som første nordmann konsert i Carnegie Hall i New York hvor blant andre Stokowski og Rachmaninov satt i salen. I Carnegie Hall deltok han også i såkalte soiréer, som var populære for New York-fiffen på denne tiden. Her samlet man verdensenerne innenfor ulike fagfelt, som holdt foredrag og opptrådte for publikum. Gunnar Knudsen fikk dermed navnet sitt på samme plakat som blant andre Albert Einstein og Albert Schweitzer. I forbindelse med en slik soirée kom han en kveld i skade for å ta frakken til Einstein i garderoben i stedet for sin egen, noe Einstein oppdaget i siste øyeblikk. Det viste seg at Knudsens egen frakk var blitt stjålet. Disse soiréene førte også til at Knudsen og ektefellen Judith fikk en rekke invitasjoner, og de var blant annet gjester hos flere av datidens mest kjente Hollywood-stjerner.
Knudsen avsluttet karrieren som fiolinist i operaorkesteret i Oslo fra 1959 til 1977. Han var også aktiv i hele Norden som foredragsholder i skoler, folkeakademier og lignende. Spesielt kjent var han for sitt Ole Bull-program, som inkluderte foredrag om Bull kombinert med oppførelse av Ole Bulls musikk på komponistens egne fioliner.
Økologisk fotavtrykk
Et økologisk fotavtrykk er en metafor som gir et tall for hvor mye produktivt jord- og vannareal som kreves for å produsere de ressursene vi forbruker og for å absorbere våre utslipp. Måling av det økologiske fotavtrykket er en vanlig metode brukt som et forsøk på å få en indikator på miljømessig bærekraft. Den har blitt brukt til å måle og regulere ressursforbruket i en økonomisk enhet. Det har blitt forsøkt brukt til å måle bærekraften til produksjons- og servicebedrifter, organisasjoner, regioner og nasjoner.
Gunnar Knudsen (fiolinist)
Karrieren etter krigen
Gunnar Knudsen var fra 1933 gift med stortingsstenograf Judith Knudsen (født Fjeld).
Økologisk fotavtrykk
Økologisk fotavtrykk måles i areal, men det er ikke noen intuitiv metode å omregne utslipp av drivhusgasser til areal for å inngå i fotavtrykk-beregning. Dette er forsøkt løst ved å omregne utslipp av klimagasser til hvor stort areal med skog som måtte ha blitt plantet for å ta opp utslippene. Nesten hele «underskuddet» som økologisk fotavtrykk-beregninger finner skyldes denne regneøvelsen.
Gunnar Knudsen (fiolinist)
Annet
I 1978 mottok Knudsen Statens stipend for utøvende kunstnere.
Økologisk fotavtrykk
Økologisk fotavtrykk har blitt omtalt eller promotert av blant annet World Wide Fund for Nature, Worldwatch Institute, FNs miljøprogram og Verdens naturvernunion.
Uttrykket ble først brukt av den kanadiske professoren William Rees i 1992.
Gunnar Knudsen (fiolinist)
Annet
Vår tids mest kjente fiolinist, Arve Tellefsen, spilte i Gunnar Knudsens begravelse i 2003.
Solsypress
Solsypress (Chamaecyparis obtusa, japansk 檜 eller 桧 – hinoki) er et bartre innenfor dvergsypresslekten i sypressfamilien (Cupressaceae). Den vokser bare i det sentrale Japan på øyen Honshū. Treet er giftig.
Den har en 40 meter høy, mulig underart eller variant i 1 300–2 800 meters høyde på Taiwan – Chamaecyparis taiwanensis – som kalles «Taiwan Cypress» (臺灣扁柏, eller forenklet 台湾扁柏 tái wān biǎn bǎi) og dermed lett kan forveksles med virkelig taiwansypress (Chamaecyparis formosiensis), som den også likner på. Forskjellen er at Chamaecyparis formosensis  mangler tydelige hvite stomatabånd under skjellbladene, som snarere er grønne på begge sider. Chamaecyparis taiwanensis har hvite stomatabånd, og forøvrig spisse ender på de grønne skjellbladene – ikke runde bladender slik solsypress har. Taiwanske forskere har en tendens til å anse C. taiwanensis som en egen art.
Karaktertrekk
Solsypress blir 20–35 meter høy, og kjennes på den rødbrune, trevlaktige barken, grenene som ligger flatt horisontalt, stammen er inntil 1 meter diameter. Den har flate, vifteaktige bladskudd på 2–4 mm, som sitter parvis og er skjellaktige med ett stomatabånd under. Den nært beslektede nålesypress (Chamaecyparis pisifera) ved at nålesypress har mindre kongler, og spissede ender på skjellbladene, mens solsypress har avrundede skjellblader uten spiss.
Unge skudd har mer nålaktige blader, inntil 8 mm lange. De ovale frøkonglene modner og blir 7–12 mm brede. De åtte til tolv skjellene på konglen er parvis satt, og modnes om høsten. Den svært like arten taiwansypress på Taiwan har mindre kongler med bare seks til ti mindre skjell.
Hele treet er giftig. Arten er sårbar for utryddelse på grunn av hogst for bruk i bygging av templer, bordtennis-racketblad og møbler i Japan. Osakaslottet er i stor grad bygd med denne arten, likeså templene Horyu-ji og Ise-jingū. Trevirket er lyst rosabrunt og lukter svakt av sitron, og motstår forråtnelse godt. Det finnes mange kultivarer, så sikker identifisering av arten er ikke alltid lett.
Qalqilya
Qalqilya (arabisk: ; hebraisk: ) er en palestinsk by på Vestbredden. En stor andel av innbyggerne er bønder, og vedvarende kontakt med israelske bønder i forkant av opprettelsen av Israels barriere på Vestbredden er årsaken til at mange i Qalqilya er flerspråklige. Byen ligger på Vestbreddens nærmeste punkt til Middelhavet, 12 km fra kysten. I 2006 hadde byen totalt 38 000 innbyggere og var omringet av barrieren, med en smal åpning i øst som er kontrollert av israelere.
The Warrens of Virginia
The Warrens of Virginia er en amerikansk stumfilm fra 1915, regissert av Cecil B. DeMille.
Handling
Når den amerikanske borgerkrigen bryter løs, forlater Ned Burton sin store kjærlighet Agatha Warren. Han slutter seg til Unionen.
Men Burton blir senere beskyttet, og reddet fra å bli drept, av Agatha - til tross for hennes lojalitet ligger hos Sørstatene.
Ikarosprisen (svensk journalistikkpris)
Ikarosprisen er en svensk journalistikkpris som deles ut årlig av Publis service-klubben, som består av programmedarbeidere i de offentlige kringkasterorganisasjonene Sveriges Television, Sveriges Radio og Utbildningsradion. Prisen ble etablert i 1982, og deles ut basert på kriteriene «høy kvalitet, nyskapende journalistikk og utnyttelse av mediets uante muligheter».
Beyoğlu
Beyoğlu er en kommune i det sentrale Istanbul, bestående av de historiske byene Galata og Pera, og bydelene på nordsida av Det gylne horn opp til Fatihbrua (ringvegen). Kommunens areal er 8,3 km² og den hadde i 2005 232 000 innbyggere. Beyoğlu er én av de tre kommunene som utgjør det historiske Istanbul. Denne delen av byen har helt siden tidlig osmansk tid vært tilholdssted for vesteuropeere bosatt i Istanbul.
Bydelens 700-årige historie som kosmopolitisk sentrum har etterlatt en variert og spennende arkitektur med påvirkning fra mange ulike hold. Her finnes romerske, gresk-ortodokse og russiske kirker, synagoger og moskeer, greske og armenske institusjoner – ved siden av ottomanske moskeer og verdslige byggverk. Etter en bybrann på slutten av 1800-tallet ble mange kvartaler gjenoppbygd i art nouveau, på samme tid som stilen fikk sitt gjennombrudd i vesteuropeiske byer som Amsterdam og Brussel.
Beyoglu består av en lang rekke bydeler og kvarterer som går under egne navn, som Galata, Pera, Tünel, Taksim, Galatasaray, Tepebasi, Cihangir, Cukurcuma, Dolapdere, Tarlabasi, Kasımpaşa, Hasköy, Kabataş, Tophane, Gümüssuyu, og Odakule.
Hans Leo Drewes
Hans Leo Drewes (født 14. april 1922 i Dortmund i Tyskland; død 30. juni 1999) var katolsk prelat og hjelpebiskop i erkebispedømmet Paderborn.
Prest
Hans Leo Drewes ble presteviet i 1952.
Hjelpebiskop i Paderborn
I 1980 utnevnte pave Johannes Paul II ham til titulærbiskop av Vina og til hjelpebiskop i Paderborn. Han ble bispeviet den 20. juli 1980 av Paderborns erkebiskop Johannes Joachim Degenhardt. Medkonsekratorer var Paderborn-hjelpebiskop Paul Heinrich Nordhues og Würzburgs biskop Paul-Werner Scheele.
I 1997 innvilget Johannes Paul II hans aldersbetingede avskjedssøknad.
David Foster (journalist)
Før han begynte i Al Jazeera i 2006, var han nyhetsanker og økonomijournalist i Sky News. Han også lang erfaring som utenrikskorrespondent.
Alle snakker sant
Alle snakker sant er et musikkalbum med Siri Nilsen.
Albumet ble utgitt 11. november 2011.
Landhockey under Middelhavslekene 1979
Landhockey under Middelhavslekene 1979. Landhockey var en av flere sporter under de åttende middelhavslekene som ble arrangert i Split i Jugoslavia i perioden 15. til 29. september 1979. Det var tredje gangen som landhockey var med på programmet under Middelhavslekene. Det var kun en landhockeyturnering for menn, seks lag deltok.
Gadebusch
Gadebusch er en by med rundt 6,000 innbyggere i den tyske delstaten Mecklenburg-Vorpommern, 35 km sørøst for Lübeck og 26 km nordvest for Schwerin.
Byen er særlig kjent for to signalbygg: Stadtkirche («bykirken») fra 1220 som er ansett for å være den eldste teglkirken i Mecklenburg, og Schloss («slottet») fra 1580-1583 i nordisk renessansestil. Denne borgen erstattet en tidligere obotrittisk med murer helt fra 700-tallet. Tilliggende denne borgen var det en liten landsby, og denne befestningen hadde en strategisk beliggenhet både i landskapet og på veien mellom Lübeck og Schwerin.
Slaget ved Gadebusch fant sted like utenfor byen i 1712.
Byen var uskadet etter andre verdenskrig, det falt i løpet av krigen bare to bomber i byen, uten at de gjorde noen skade. 2. mai 1945 passerte British Army gjennom byen på vei til Lübeck, og det kom til noen små konfrontasjoner med noen lokale nasjonalsosialister.
Gravskardhøgda
Gravskardhøgda er et fjell helt nord i Stor-Elvdal kommune i Innlandet. Det har en høyde på 1 767 meter over havet og ligger i fjellområdet Alvdal Vestfjell, rett øst for Rondane. Toppen er kommunens høyeste punkt.
Liste over kulturminner på Bjørnøya
Liste over kulturminner på Bjørnøya er en oversikt over fredede og/eller bevaringsverdige bygninger og elementer på Bjørnøya. Data er hentet fra Riksantikvarens liste over kulturminner.
ID-nummer består av et lenket tall som går direkte til det aktuelle kulturminnet i Kulturminnesøk.
Charlottenburg rådhus
Charlottenburg rådhus (tysk: Rathaus Charlottenburg) finnes i Otto-Suhr-Allee i Berlins bydel Charlottenburg-Wilmersdorf. Rådhuset ble påbegynt 1899 og fullført i 1905 til 200-års jubileet for den daværende storbyen Charlottenburg. Bygningen ligger like ved Richard-Wagner-Platz.
Charlie Bilodeau
Charlie Bilodeau (født 6. august 1993) er en canadisk kunstløper.
Han representerte Canada under Vinter-OL 2018 i Pyeongchang, hvor han ble nummer 9 i parløp.
Italia under EM i friidrett innendørs 2019
Italia deltok under EM i friidrett innendørs 2019 fra 1. til 3. mars 2019 i Emirates Arena i Glasgow i Skottland og kom på delt 8. plass i medaljestatistikken.
Pebble Island
Pebble Island (spansk: Isla Borbón) er den femte største av Falklandsøyene, beliggende nord for Vest-Falkland. Øya har en liten bosetning, etablert i 1846, som livnærer seg av sauehold og kvegdrift.
Under Falklandskrigen i 1982 ble øya befestet av en argentinsk styrke på 300 mann, men ble stormet og gjenerobret av britiske Special Air Service (SAS) 14-15. mai. På øya er det satt opp både britiske og argentinske krigsminnesmerker.
Bosetningen er beliggende på et eid som deler øya i to. Østsiden er myrlendt og har rikelig med svømmefugler og vadefugler, inkludert villand, lappedykkere og svartnakkesvaner. Vestsiden er berglendt og har kolonier av klippehopperpingviner, gulltoppingviner, kongepingviner og hornpingviner.
Liste over ordførere i Gratangen
Liste over ordførere i Gratangen. Med formannskapslovene av 1837 var Gratangen en del av Ibestad formannskapsdistrikt (kommune). Bardu ble utskilt fra Ibestad som egen kommune i 1854, Salangen i 1871, Lavangen i 1907 samt Gratangen, Andørja og Astafjord i 1926. Gratangens utstrekning har siden vært uendret.
Soda (musikkgruppe)
Soda var en dansepop-gruppe fra Trondheim, dannet i 1997. Gruppen bestod av Frank Pedersen, som var bandets hovedlåtskriver, produsent Geir Wanvik, produsent og manager Glenn Lindmark og vokalistene Anne Judith Wik og Pap Kwesi. Wiik og Kwesi var med på de to første platene, mens Kine Westvik deltok på den siste. Gruppen spilte enkel og fengende dance/pop-musikk, og gav ut sin første single i 1998. De har utgitt ut flere CD-er og på den første, "Sodapop", fikk de blant annet produsenthjelp av Ulf Risnes fra Tre Små Kinesere. Album nr. 2 og 3 (Popcorn og Popaholic) solgte begge til gull. Soda ble også utgitt i flere andre land, bl.a. i Nederland og Japan. De to første albumene solgte over 100 000 eksemplarer hver. I 2003 deltok gruppen i den norske finalen i Melodi Grand Prix med låten «Fool In Love» med Kine Westvik som vokalist, men de vant ikke. Anne Judith Wiik har i ettertid også deltatt som vokalist i bandprosjektet til produksjonsteamet StarGate og synger bl.a. sammen med Bjarne Brøndbo og Stage Dolls på senere utgitte plater.
Soda er i dag oppløst og bandets produsenter har senere jobbet med produksjoner for andre artister og plater/show, blant annet Melodi Grand Prix Junior og flere.
Kine Westvik, nå gift Aune, jobber i dag som journalist i Namdalsavisa og kom vinteren 2010 frem i rampelyset igjen som medlem av korleder Bjarne Brøndbos kor i andre sesong av Det store korslaget på TV 2. Hun har i tillegg koret for Terje Tysland på hans plate Det gode liv.
Liste over presidentene for Kameruns nasjonalforsamling
Presidenten for Kameruns nasjonalforsamling er leder for underhuset i landets parlament.
Hestesport under Middelhavslekene 1979
Hestesport under Middelhavslekene 1979. Hestesport var en av flere sporter under de åttende middelhavslekene som ble arrangert i Split i Jugoslavia i perioden 15. til 29. september 1979. Det var tredje gangen som hestesport var med på programmet under Middelhavslekene. Det var en individuell og en lagkonkurranse i sprangridning. Frankrike ble beste nasjon, de vant begge gullmedaljene.
Emmanuelle Claret
Hun hadde sitt beste år i 1996, da hun tok gull på 15 km under verdensmesterskapet i Ruhpolding. Hun var også med på å ta fransk sølv på stafetten. Samme sesong gikk hun også til topps i verdenscupen. Emmanuelle Claret døde av levkemi den 11. mai 2013.
Høygaffel
Høygaffel er en stor gaffel til behandling av høy. Må ikke forveksles med silogaffelen som kjennetegnes ved at den har et 1–1,5 m langt skaft med et tverrstilt håndtak. En høygaffel har et langt skaft uten håndtak og tre spisse tinder i den andre enden. Gafler med stor avstand mellom tindene er godt egnet til å lempe store mengde lett gress, som høy. Silogaffelen har også tettere tinder da volumet av gress som skal løftes blir mindre.
Aktualitetsprinsippet
Prinsippet ble først formulert innenfor geologien på slutten av 1700- og begynnelsen av 1800-tallet. Geologiene James Hutton og Charles Lyell viste at de geologiske prosessene som virker i dag, må være de samme som også virket i en fjern fortid. Denne teorien sto i motsetning til katastrofismen som hadde rådet fram til da, en teori som forutsatte at jordens overflate var blitt dannet plutselig gjennom geologiske prosesser som var ulike noe av det man kan observere i nåtiden. Aktualitetsprinsippet fordrer at planeten er svært gammel, og forbindes gjerne med Huttons idé om «deep time». Gjennom å benytte moderne mål på sedimentasjonshastigheter og hvor fort elver sliter på terrenget rundt seg ble det for første gang mulig å gjennomføre dateringer av Jorda.
Argyrocheila
Argyrocheila er en slekt av dagsommerfugler som hører til underfamilien Poritiinae i den artsrike familien glansvinger (Lycaenidae).