cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Sluttspill i National Football League
Utvidelse
En begrensning i sluttspillformatet med 12 lag var at divisjonsvinnerne, inkludert lag med negativt kampresultat i seriespillet, kunne ende opp med å spille en sluttspillkamp mot et wildcardlag som hadde bedre resultat i seriespillet. Fordelen med hjemmebane garanterer derimot ikke suksess; i NFL-sluttspillet i 2015–16 vant alle bortelagene sine kamper i sluttspillet for første gang i NFLs historie. Ut 2019 forble eierne i NFL allikevel bestemt på at alle divisjonsvinnerne burde få spille på hjemmebane i sluttspillet, uavhengig av sesongresultat.
I 2006 ble det lagt frem ønsker om å utvide sluttspillet til 14 lag. Forkjemperne for dette viste til muligheten for økte inntekter med to ekstra sluttspillkamper. De påpekte også at sluttspillsystemet med 12 lager ble introdusert da ligaen fremdeles hadde 28 lag, fire færre enn etter utvidelsen i 2002. Motstanderne mente at en utvidelse ville føre til at mindre gode lag kunne komme inn i sluttspillet. De viste også til sluttspillene i NBA og NHl hvor over halvparten av lagene blir kvalifisert til sluttspillet, og hvor dette har resultert i et mindre fokus på seriespillet. I oktober 2013 annonserte NFLs kommissær Roger Goodell planer om å utforske forslaget om et sluttspill med 14 lag hvor den økte inntekten fra to ekstra sluttspillkamper skulle brukes for å argumentere for å forkorte sesongoppkjøringen. Forslaget ble liggende frem til desember 2014, da ingen av lagene i NFC South klarte å avslutte sesongen med en seierprosent over .500; Goodell sa at ligaen skulle stemme over forslaget under eiermøtet i mars 2015. Innen februar 2015 rapporterte Washington Post derimot at støtte for forslaget blant ligaens lageiere hadde svunnet, og at det var motvilje i ligaens administrasjon om å gjøre noen endringer før etter 2015-sesongen. Innen 2017 hadde interesse for forslaget forsvunnet helt.
Ligaen endte opp med å implementere et sluttspillformat med 14 lag i 2020, da de introduserte et tredje wildcardlag i hver conference og endret det slik at kun laget med første seed i sin conference fikk stå over wildcardrunden.
Turer til sluttspillet
Oppdatert etter seriespillet (inkludert turer til NFL-sluttspillet i 2022–23).
Aktive sluttspillrekker
Oppdatert etter seriespillet .
Andre merkbare sesongrekker
Alle rekkene kan verifiseres via lagenes artikler på Pro-Football-Reference.com.
Oppdatert etter seriespillet
Tidligere merkbare sesongrekker
Aktive sesongrekker i tabellen under er indikert med fet skrift. Kun den lengste sesongrekken for hvert lag er oppført Merk at seriespillet økte fra 14 til 16 kamper i og at lagene kun spilte ni seriekamper i.
Alle sesongrekkene kan verifiseres via lagenes artikler på Pro-Football-Reference.com.
Flest sesonger på rad med en seier i sluttspillet
Kilde: Pro-Football-Reference.com
Hvitsten
Hvitsten er et lite tettsted i Vestby kommune. Det ligger ved Oslofjorden, omtrent midt mellom Drøbak og Son. Stedet har to populære badestrender, Hvitsten strand med Sjøbodene og Emmerstadbukta som ligger et par kilometer sør for sentrum.
Hvitsten hadde status som ladested (uten status som bykommune) fram til 1964, da Vestby kommune ble opprettet.
Rundt århundreskiftet var Hvitsten og Emmerstad populært blant Christianiabohemen. I dag er det en blanding av fastboende og fritidsboliger på stedet. Sjøbodene i Hvitsten var kommunens kulturminne i forbindelse med Kulturminnestafetten i 1997.
Ramme Gaard ligger rett utenfor Hvitsten. Fred. Olsen har sine sommerkontorer og privatbolig i Hvitsten.
Leptictidium
Leptictidium var en gruppe placentale pattedyr som levde i Nord-Amerika og Eurasia i eocen. De døde ut ved slutten av denne epoken for 40 millioner år siden.
FN F2000
FN F2000 er et bullpup automatgevær produsert av belgiske Fabrique Nationale. Geværet ble introdusert i 2001.
Det kan brukes like bra av venstre- og høyrehendte siden de tomme hylsene kommer ut forover. Det kan ha granatrør og en digital siktecomputer til denne. I tillegg er det mulighet for en rekke optiske, laser- og rødpunktssikter. Man kan bytte ut granatkasteren med en «mindre dødelig» prosjektil-kanon.
Brukerland
I forbindelse med utskiftning av AG-3 testet det norske forsvaret F2000, men valgte HK416.
Populærkultur
FN F2000 er standarvåpenet til Sam Fisher i Splinter Cell
Kári P. Højgaard
Kári Páll Højgaard (født 21. juli 1951 på Strendur) er en færøysk politiker. Han var medlem av Lagtinget fra 2001 til 2019 og innenriksminister fra 2011 til 2013, som representant for Sjálvstýrisflokkurin.
Liv og virke
Han drog til sjøs etter realskolen. Fra 1971 til 2001 arbeidet han i det færøyske postverket.
Højgaard var medlem av kommunestyret i Runavík 1989–2008, fra 2005 som viseborgermester. Højgaard var Sjálvstýrisflokkurins 1. varamann til Lagtinget fra Eysturoy 1998–2002 og møtte fast for helse- og sosialminister Sámal Petur í Grund 2001–2002. I 2002 ble Højgaard innvalgt på eget mandat. Han har for det meste sittet i Lagtingets finanskomité og Lagtingets næringskomité. Han var formann i presidentskapet i Vestnordisk råd 2011–2012.
Han var formann i Sjálvstýrisflokkurins lagtingsgruppe 2001–2011. Han overtok som partiformann i Sjálvstýrisflokkurin etter Eyðun Elttør i 2002 og satt i vervet frem til 2010, da han trådte tilbake til fordel for Kári á Rógvi. En opprivende strid i partiet gjorde imidlertid at Kári á Rógvi ble tvunget til å frasi seg gjenvalg ved et ekstraordinært landsmøte i 2011, der Kári P. Højgaard ble valgt til formann.
I november 2011 ble han utnevnt til innenriksminister i Kaj Leo Johannesens andre regjering. I september 2013 trakk han seg som minister etter kritikk for håndteringen av tunnelprosjektet mellom Eysturoy og hovedstaden Tórshavn (Skálafjarðartunnilin). Partiet brøt regjeringssamarbeidet noen dager senere.
Kongeriket New Zealand
Kongeriket New Zealand er et rike der monarken av New Zealand er statsoverhode. Det omfatter den selvstendige staten New Zealand, de to nyzealandske avhengige områdene Tokelau og Ross Dependency, samt de to assosierte statene Cookøyene og Niue. Kongeriket New Zealand er nedfelt i bestemmelser fra 1983 om New Zealands generalguvernør. Generalguvernøren er monarkens representant i landene og områdene som utgjør kongeriket, bortsett fra på Cookøyene, der posisjonen simpelthen kalles kongens representant.
Bakgrunn
New Zealand ble i 1907 en dominion og fikk etter hvert status som selvstendig stat. Denne utviklingen medførte at landets regjering fra 1945 sluttet å benytte dominiontittelen. Tittelen kongerike (realm) ble første gang benyttet da dronning Elisabeth II arvet tronen og i 1953 kunngjorde sin tittel som nyzealandsk monark. Det ble deretter antatt at landets formelle navn var Kongeriket New Zealand, selv om dette ikke ble eksplisitt vedtatt.
Skillet mellom det egentlige New Zealand og Kongeriket New Zealand kom til i 1983 som følge av avkolonisering og endret konstitusjonelt forhold mellom New Zealand og Cookøyene og Niue, som tidligere var nyzealandske besittelser. Cookøyene ble i 1965 en assosiert stat og i 1974 fikk Niue samme status. De to landene har etter dette fått økende kontroll også over egne utenriksforhold. Etableringen av Kongeriket New Zealand bestående av fem land og områder representerer det konstitusjonelle uttrykket for denne utviklingen. Kongeriket New Zealand er imidlertid ikke en stat og agerer ikke som et internasjonalt rettssubjekt.
Konstitusjonell ordning
Kongeriket New Zealand er definert i letters patent fra 1983 om New Zealands generalguvernør. New Zealand, Cookøyene og Niue deler statsoverhode, men det varierer hvordan monarken er representert i de ulike delene av kongeriket. Cookøyene og Niue har egne grunnlover som regulerer forholdet mellom statsmaktene, inkludert kongens representant.
Monarken er på New Zealand representert ved Kongeriket New Zealands generalguvernør. Niues grunnlov bestemmer at generalguvernøren er kongens representant, uten å henvise til Kongeriket New Zealand. Inntil 1982 var monarken representert i Cookøyene ved New Zealands høykommissær, som samtidig også var nyzealandsk diplomatisk utsending. Grunnlovsendring fra 1982 endret dette ved at det ble innført et embete som dronningens representant. Dette embetet er atskilt fra Kongeriket New Zealands generalguvernørembete.
Dionisio Bardaxí y Azara
Dionisio Bardaxí y Azara  (født 7. oktober 1760 i Puyarruego ved Barbastro i Spania, død 3. desember 1826 i Roma) var en av den katolske kirkes kardinaler. Han var tilknyttet den romerske kurie.
Han ble kreert til kardinal av pave Pius VII i mars 1816, med Santi XII Apostoli som tittelkirke.
Han deltok ved konklavet 1823.
Attila Szalai
Attila Árpád Szalai (født 20. januar 1998) er en ungarsk fotballspiller som spiller for den tyske klubben.
Landslaget
Han ble tatt ut i s EM-tropp til EM i fotball 2021.
Ole Gunnar Austvik
Ole Gunnar Kaldor Austvik (født 1952) er en norsk sosialøkonom og statsviter, som er spesialist på politisk økonomi, olje- og gasspolitikk og europeisk integrasjon. Austvik er professor ved Høgskolen i Lillehammer der han var viserektor for forskning fram til 2013. Han er også forsker II ved Norsk utenrikspolitisk institutt og senior fellow på Center for Business and Government (M-RCBG) på Harvard Kennedy School of Government.
Han var professor ved Handelshøyskolen BI 2013-16 og har også arbeidet ved Statistisk sentralbyrå.
Bedford (andre betydninger)
Bedford kan vise til:
Åpen tilgang
Åpen tilgang, også omtalt med det engelske begrepet open access, er digitalt materiale som er fritt tilgjengelig på Internett. Begrepet brukes særlig, men ikke utelukkende, om vitenskapelig publisering. Med åpen tilgang forstås tradisjonelt først og fremst materiale som gjøres tilgjengelig for alle og uten noen form for krav om vederlag. I praksis favner begrepet åpen tilgang fra 2010-årene en rekke svært ulike publiseringsmodeller. De mest utbredte modellene er åpne institusjonelle arkiver, tidsskrifter uten abonnementsavgift og uten forfatterbetaling, tidsskrifter med forfatterbetaling, hybridmodeller og uregulert åpen tilgang. Særlig modellen som krever forfatterbetaling har fått mye kritikk for å fremme publisering av dårlig forskning, og er sterkt knyttet til fremveksten av røvertidsskrifter.
British Standard Fine
British Standard Fine (BSF) er en gjengestandard som regnes som en fingjenget variant av Britisk Standard Whitworth (BSW). BSF-gjenger bruker samme 55 graders flankevinkel som Whitworth-gjengen.
Åpen tilgang
Åpne institusjonelle arkiver
Publisering av forskningen i åpne institusjonelle arkiver er den formen for åpen tilgang på internett som først fikk større utbredelse. Denne modellen omtales, hovedsakelig på engelsk, også som «grønn» åpen tilgang.
British Standard Fine
BSF ble tidligere brukt på bolter og muttere på britiske maskiner (f.eks. biler) før man gikk over til metriske gjenger. For applikasjoner med høye belastninger (særlig motorsykler) ble det i tillegg utviklet en enda mer fingjenget standard British Standard Cycle.
Åpen tilgang
Ekte åpen tilgang
Ekte åpen tilgang innebærer at materiale gjøres tilgjengelig for alle og uten noen form for krav om vederlag, hverken fra leser eller forfatter. Denne modellen kalles, hovedsakelig på engelsk, også «diamant»- eller «platinum»-åpen tilgang. Modellen har den fordelen at forlaget eller tidsskriftet har det samme insentivet som tradisjonelle forlag og tidsskrifter til å opprettholde høy kvalitet, at tilgangen til å publisere forskningsresultater er lik for alle forskere og ikke avhengig av økonomiske ressurser, og at leserne har fri tilgang til publikasjonene. I motsetning til publisering med forfatterbetaling er det leserne som ses på som sluttbrukere i publisering med ekte eller platinum-åpen tilgang. Ekte åpen tilgang-tidsskrifter er ofte utgitt av universiteter, vitenskapelige foreninger og lignende med ideelt formål, og er ofte avhengige av publiseringsstøtte fra forskningsråd, universiteter eller andre institusjoner for å dekke redaksjonskostnadene. Fremveksten av åpen kildekode-programmer som f.eks. Open Journal Systems har gjort det vesentlig mer overkommelig å drive denne typen tidsskrifter.
Publisering med forfatterbetaling
Noen regner også publisering der forfatteren må betale for å publisere som åpen tilgang og betegner dette som «gull»-åpen tilgang (gold open access); denne modellen kalles på engelsk ofte author-pays open access. Denne sistnevnte publiseringsformen har fått mye kritikk og har siden 2010-årene i økende grad vært knyttet til røvertidsskrifter med tvilsom kvalitetskontroll som opererer på rent kommersielt grunnlag med et økonomisk formål. Modellen er kontroversiell dels fordi den tar bort forlagets insentiv til å opprettholde høy kvalitet gjennom den interessekonflikten den skaper hos forlaget, og dels fordi den flytter betalingsbyrden over fra store institusjoner som universiteter til de enkelte forfatterne og skaper hindre for å publisere forskningen, f.eks. for forskere ved institusjoner som ikke har råd til å betale for publisering, pensjonerte forskere og andre forskere uten tilgang til et slikt budsjett. Den har blitt kritisert for å behandle forfatterne som sluttbrukere, i stedet for å ta utgangspunkt i å lage et best mulig tidsskrift for leserne. Kostnadene for samfunnet ved publisering med denne modellen er minst like store eller større enn ved publisering i abonnementstidsskrifter; en rekke omstridte kommersielle forlag som MDPI, SCIRP og Frontiers Media har spesialisert seg på åpen tilgang med forfatterbetaling, og har blitt kritisert både for lav kvalitet og for å være minst like profittorienterte som enkelte store abonnementsforlag var, samtidig som de fleste inntektene deres stammer fra offentlige forskningsbudsjetter. Størstedelen av redaksjonen i Wiley-tidsskriftet Diversity & Distributions trakk seg i 2018 i protest i etterkant av at forlaget hadde innført forfatterbetaling; et åpent brev undertegnet av en rekke forskere uttalte at forfatterbetaling er en publiseringsmodell som stenger en rekke forskere ute, og at de i stedet ønsket seg ekte («diamant»-)åpen tilgang. Simen Andreas Ådnøy Ellingsen har kritisert tilhengere av publisering med forfatterbetaling for å «[gå] rett i garnet til kommersielle og like grådige OA-forlag».
British Standard Fine
Historie
BSF ble utviklet av Rookes Evelyn Bell Crompton hans assistent George Field. I 1908 ble den vedtatt som en britisk standard av British Engineering Standards Association.
Åpen tilgang
Hybridvarianter
Mange tidsskrifter tilbyr både tradisjonell publisering i abonnementsbaserte tidsskrifter og åpen tilgang-publisering. Tidsskrifter med hybridpublisering utgis ofte av veletablerte forlag som kombinerer sin tradisjonelle forretningsmodell med forfatterbetalingsmodellen.
British Standard Fine
Tabell
Tabellen under viser BSF-størrelser med diameter, gjenger per tomme og fastnøkkel-størrelser. BSC-kolonnen angir om BSF- og BSC-gjenger matcher. Tabellen viser også egnede størrelser på forbor. Mindre vanlige størrelser er angitt i kursiv.
Åpen tilgang
Kvalitet
Ulike modeller for åpen tilgang har blitt kritisert for å fremme tidsskrifter av lav kvalitet. Jeffrey Beall har uttalt at åpen tilgang-bevegelsen ofrer karrierene til yngre forskere som presses til å publisere i dårlige tidsskrifter bare fordi de er åpen tilgang, og ofte i røvertidsskrifter. Beall har uttalt at «open access har gjort mer ugagn enn nytte».
Utbredelse
Det begynner å bli et krav i flere deler av verden, at forskning utført ved hjelp av offentlige midler skal publiseres gratis på nett. Fra 2010 vil all forskning ved Universitetet i Oslo være underlagt en slik regel. For en del helserelatert forskning i USA er det allerede pålagt med slik publisering. I Storbritannia er det flere nasjonale forskningsfond som krever fri adgang til forskningen. Og i Danmark ble det bråk da Forskningsrådet for Kultur og Kommunikation besluttet at tidsskrifter som mottar støtte fra dem, må tilgjengeliggjøre sine artikler gratis, senest ett år etter publisering.
De fleste forlag tillater dobbeltpublisering i forfatterens institusjonsarkiv. For at open access av allerede publiserte artikler skal være mulig, krever det at tidsskriftforlagene tillater adgang. Elsevier har laget en avtale om mulighet for open access med fondet Wellcome Trust. Og American Physical Society (APS) med organisasjonen CERN like så.
Garda Síochána
Garda Síochána na hÉireann (, irsk for «Irlands fredsvoktere») er Irlands politi. Styrken ledes av en politidirektør som utnevnes av regjeringen. Hovedkvarteret ligger i Phoenix Park i Dublin.
Navnet
I begynnelsen omtalte man på engelsk styrken som Civic Guard, men dette falt raskt ut av bruk. I synkende grad av formalitet omtales styrken som An Garda Síochána, Garda Síochána, Garda, Gardaí, eller guards.
En konstabel er også kjent som en garda, i flertall gardaí; garda er laveste rang innen styrken, og brukes derfor som tittel på vanlige konstabler. I praksis vil de fleste i Irland tiltale konstabler som guard fordi dette er mer bekvemt når man snakker engelsk. Kvinnelige konstabler ble tidligere offisielt kalt bangharda, «kvinnevokter». Denne betegnelsen ble avskaffet i 1990, men brukes fortsatt i dagligtale om man ønsker å spesifisere at det dreier seg om en kvinnelig konstabel.
Struktur
Styrken ledes av en politidirektør, som rett under seg har to visepolitidirektører, en med ansvar for strategisk arbeid og ressursforvaltning, og en med ansvar for operasjoner. Under dem kommer ti underpolitidirektører, hvorav seks har ansvar innenfor geografiske områder mens de fire andre har støtteroller på nasjonalt plan. En sivilt ansatt finansdirektør står organisatorisk sett på samme nivå som underpolitidirektører. Styrken er delt inn i seks regioner, hver ledet av en underpolitidirektør. Regionene er Stor-Dublin, Øst, Nord, Sør, Sør-Øst og Vest.
På neste nivå finner man omkring 25 politikommissærer, som leder divisjoner. Hver divisjon er delt inn i distrikter, som ledes av en visepolitikommissær med støtte fra flere inspektører. Hvert distrikt er så inndelt i underdistrikter, som ledes av sersjanter.
Et underdistrikt har normalt én politistasjon. Hvor mange som arbeider der varierer i forhold til hvilke utfordringer styrken har. De fleste tjenestemennene er vanlige konstabler, gardaí. Det aller nederste trinnet er kadetter, som i deler av opplæringstiden er utplassert i underdistrikter.
Styrken har omkring 1000 sivilt ansatte i støttestillinger.
Chigireacht an Gharda Síochána er tilsynsorgan for styrken.
Bevæpning
Uniformerte tjenestemenn bærer ikke rutinemessig skytevåpen. Da styrken ble opprettet var den bevæpnet, men den provisoriske regjeringen valgte raskt å gjøre om dette. Den første politidirektøren, Michael Staines, uttalte at «Garda Síochána ville ikke lykkes gjennom styrke fra våpen eller antall, men gjennom sin moralske autoritet som folkets tjenere.»
Omkring 3000 av de 12 000 medlemmene av Garda er regelmessig bevæpnet. Dette inkluderer Emergency Response Unit og andre spesialavdelinger, samt de fleste detektiver.
Kjøretøy
Kjøretøyene er normalt hvite med to smale, blå striper og en kraftig grønn stripe, samt styrkens våpenskjold.
Referanser
<references group='note'/>
Claiborne County
Claiborne County er navnet på to fylker i USA:
Se også:
Giuseppe Panzi
Giuseppe Panzi (kinesisk: 潘廷章, Pan Tingzhang, født 2. mai 1734 i Firenze eller i Cremona i Italia, død før 1812 i Beijing i Kina) var en italiensk kinamisjonær som virket som maler ved det keiserlige hoff, likesom mange andre jesuitter.
Han ankom Kina som misjonær i 1771. I Macao fikk han raskt sin avsluttende forberedelse på sitt virke i Kina ved jesuittenes universitetskollegium São Paulo, før han i 1773 dro nordover til Beijing. Samme år malte han et berømt portrett av Qianlong-keiseren. Etter jesuittordenens oppløsning forble han i Kina og døde i hovedstaden en gang før 1812.
Lademoen skole
Lademoen skole er en tidligere barne- og ungdomsskole ved Lademoen i Østbyen i Trondheim som ble grunnlagt som folkeskole i 1906 og som ble nedlagt i 1993 etter å ha vært ungdomsskole fra 1960-årene. Skolen har etter dette fungert som atelier for Lademoen Kunstnerverksteder.
Historie
Lademoen og Lademoen skole har en historie som går tilbake til begynnelsen av 1800-tallet, da Strinda etablerte en fast skole ved Lykkens prøve like sør for Lademoen kirke i 1819. Denne eiendommen ble kjøpt av Henrik August Angell i 1839 og skolen ble deretter flyttet til den nærliggende eiendommen Eliplass i 1841. Eliplass skole hadde tilhold ved eiendommens hovedbygning, som var oppført av Matthias Conrad Peterson i 1810. Dette var en toetasjes tømmerbygning med høyt valmtak. Eliplass skole ble en del av Trondheim ved byutvidelsen i januar 1893, og hele eiendommen Eliplass ble siden kjøpt av Trondheim kommune i 1895.
På grunn av økt befolkningstall i bydelen mot slutten av 1800-tallet og begynnelsen av 1900-tallet meldte behovet seg for nye skolebygg. Befolkningsveksten i Østbyen gikk fra rundt 6 700 i 1875 til 17 000 i 1895. Eliplass skole ble revet i 1903 til fordel for byggegrunn til Lademoen kirke og resterende del av eiendommen ble stilt til disposisjon som byggetomt til kommunale formål og til det som i ettertid ble areal for parken Eli plass.
Pedro Benito Antonio Quevedo y Quintano
Pedro Benito Antonio Quevedo y Quintano  (født 12. januar 1736 i Villanueva del Fresno ved Badajoz i Spania, død 27. mars 1818 i Orense) var en av den katolske kirkes kardinaler. Han var biskop av Orense 1776–1818.
Davidson County
Davidson County er navnet på to fylker i USA:
Lademoen skole
Historie
I november 1901 sendte kommunens skoleinspektør inn et forslag til skolestyret om å etablere en skole på Lademoen. Formannskapet besluttet i september 1903 at en ny skole på Lademoen skulle ligge ved Eli plass mellom kirken og Mellomveien. Vedtak for etablering av Lademoen skole ble behandlet og vedtatt av bystyret i mars 1904, til tross for noe motstand blant politikere som stod for offentlig sparepolitikk på begynnelsen av 1900-tallet. Lademoen folkeskole ble påbegynt i 1904 og stod ferdig høsten 1906 etter tegninger av arkitekt Lars Solberg. Skolen ble oppført i tre etasjer med 24 klasserom og en skolegård på 4 500 m². Den første filialen til Trondheim folkebibliotek ble også etablert ved Lademoen skole i 1906.
Pedro Benito Antonio Quevedo y Quintano
To ganger avslo han tilbud om å bli erkebiskop av Sevilla. Under den franske revolusjon tok han imot i sitt bispedømme franske prester på flukt fra forfølgelse. I 1812 nektet han å akseptere den nye spanske konstitusjon, og dro i eksil til Portugal, og bodde i den lille byen Torey som lå i hans bispedømme. Han kunne vende tilbake til Spania i 1814 da kong Ferdinand VII også vendte tilbake.
Lademoen skole
Historie
I september 1906 var elevantallet ved skolen på 1 206 elever fordelt på 37 klasser, hvor en tredjedel av den samlende undervisningstid foregikk under ettermiddagstiden. Elevantallet sank gradvis fra 1 200 elever i 1915 og var like etter krigen nede i 500 elever før det igjen steg til rundt 700 i 1955. En stor del av årsaken til at elevantallet falt etter 1915 var på grunn av åpningen til den nærliggende Lilleby skole.
Pedro Benito Antonio Quevedo y Quintano
Han ble kreert til kardinal in pectore av pave Pius VII i mars 1816, publisert i september 1816.
Lademoen skole
Historie
Skolen ble okkupert av den tyske hæren i mai 1940 og brukt som kaserne under hele krigen. Ved Læreraksjonen i 1942 ble for øvrig flere av skolens lærere arrestert. Under frigjøringsdagene våren 1945 fungerte skolen som innkvartering for polititroppene og for engelske avdelinger. Fra begynnelsen av 1960-tallet ble Lademoen skole en realskole og etter innføringen av 9-årig skolegang kom den første 7.-klassen høsten 1964. I samme periode ble skolen utvidet med et nytt frittstående bygg øst for skolegården, som blant annet inneholdt gymnastikksal og sløydsal. Fra 1967 og frem til nedleggelsen i 1993 fungerte Lademoen skole som ungdomsskole.
Pedro Benito Antonio Quevedo y Quintano
Episkopalgenealogi
Hans episkopalgenealogi er:
Lademoen skole
Historie
I 1993 ble skolen tatt i bruk av stiftelsen Lademoen Kunstnerverksteder som atelier for flere titalls profesjonelle billedkunstnere og kunsthåndverkere. Bygningsmassen er fortsatt eid av kommunen og leies ut til stiftelsen.
Underintendant
Underintendant er en tidligere militær offisersstilling i Norge for ansatte i hærens og marinens intendanturer. Underintendanter var i utgangspunktet avlønnet som og hadde rang som kapteiner (kapteinløytnanter i marinen) eller premierløytnanter (avhengig av erfaring). Vernepliktige underintendanter var innplassert som sekondløytnanter. Ansettelse som underintendant var mulig både for offisersutdannede og personer med sivil utdannelse (for fast ansettelse krevdes det i regelen juridisk embedseksamen (cand.jur.) eller økonomisk høyere utdannelse, mens vernepliktige underintendanter også kunne være studenter innenfor disse fagområdene). Personer med sivil utdannelse gjennomgikk et tre måneders offiserskurs og ble deretter offiserer i intendanturet.
Underintendant var en stilling med lederoppgaver innenfor logistikk og regnskap. I marinen kunne en underintendant f.eks. tjenestegjøre som skipsintendant på større krigsskip under tokt, dvs. som ansvarlig for regnskapet og logistikken. Enkelte lærere ved befalsskolene hadde også tittelen underintendant. Underintendanter hadde ofte tjenesten i intendanturet som deltidsbeskjeftigelse.
Underintendanter var plassert over intendantassistenter, som var avlønnet som fanejunkere (den høyeste underoffisersgrad i Norge frem til 1927).
Gyula Lóránt
Gyula Lóránt (født 6. februar 1923 i Kőszeg, død 31. mai 1981 i Thessaloniki) var en ungarsk fotballspiller som deltok i de olympiske leker Sommer-OL 1952 i Helsingfors.
Giles
Begrepet eller navnet Giles har flere betydninger:
Gyula Lóránt
Lóránt ble olympisk mester i fotball under Sommer-OL 1952 i Helsingfors. Han var med på det ungarske laget som vant OL-turneringen foran Jugoslavia og Sverige. Ungarn vant kvartfinalen mot med 7-1 og i semifinalen slo de  med 6-0. Finalen mot Jugoslavia, som ble spilt 2. august, endte med seier 2-0 til. Lóránt spilte fem kamper i turneringen.
Lóránt spilte 37 landskamper for i perioden 1949–1955.
Claremont Meadows (New South Wales)
Claremont Meadows er en bydel i Sydney, i delstaten New South Wales i Australia. Claremont Meadows ligger 45 kilometer vest for Sydney sentrum, i kommunen City of Penrith og er en del av Greater Western Sydneyregionen.
Historie
Før europeisk kolonisering av Australia i 1788 var området okkupert av aboriginerstammen kjent som Darug. I 1810 gav Governor Macquarie 1055 acre land til Mary Bligh som en bryllupspresang når hun giftet seg med Maurice O'Connell. Tomten ble kalt Coallee, men familien bodde aldri der. Tomten ble senere delt opp, og omdøpt til Claremont av Bryan Molloy. Området ble åpnet for boligbygging i 1984 og har vokst jevnt siden.
Handelssentrum
Claremont Meadows har et lite kjøpesenter, med et supermarked, apotek, videoutleie og flere eiendomsmeglere. Senteret har også et samfunnslokale og en førskole. Claremont Meadows Primary School ble åpnet i 1998.
Transport
Claremont Meadows blir betjent av det private buss-selskapet Westbus. Nærmeste jernbanestasjon er Werrington.
Befolkning
Ifølge folketellingen i 2001 bestod Claremont Meadows av 3493 innbyggere, av disse var 2386 født i Australia og 900 født i utlandet. 74% av innbyggerne i Claremont Residents snakker kun engelsk hjemme. Når folketellingen ble utført var 2350 av innbyggerne 15 år eller eldre.
Haywood County
Haywood County er navnet på to fylker i USA:
Eliteserien i bandy for kvinner 2022/23
Eliteserien i bandy for kvinner 2022/23 var det øverste nivået i norsk bandy sesongen 2022/23. Ligaens grunnspill startet 19. november 2022 og ble avsluttet 18. februar 2023.
Sluttspillet
Se NM i bandy for damer 2023
Martin Vestlien
Martin Vestlien (født 12. mai 1907 i Åsnes, død 8. desember 1986 samme sted) var en norsk skogsarbeider og lyriker, oppvokst og bosatt på gården Vestlien i Åsnes Finnskog.
Han debuterte med Vers fra Finnskogen i 1941. I 1946 ga han ut diktsamlingen Skogens Barn, og i 1973 utkom Der Skogene Suser med nye dikt og tidligere dikt i utvalg. Vestlien var lokalt kjent som en uredd avisdebattant, og bidro i noen grad til å fremme kultur fra Finnskogen.
Vestlien var ugift, hans bror var gift med forfatteren Åsta Holth.
En byste av Vestlien, utført av Svein-Tore Kleppan ble i 1997 avduket i Åsnes bibliotek. Noen av diktene er tonesatt og utgitt på plate. Forfatterskapet er fremdeles levende lokalt.
Montague County
Montague County er et fylke i den amerikanske delstaten Texas. Det grenser mot Cooke County i øst, Wise County i sør, Jack County i sørvest og mot Clay County i vest. Det har også grense mot delstaten Oklahoma i nord.
Montague Countys totale areal er 2 431 km² hvorav 20 km² er vann. I 2000 hadde fylket 19 117 innbyggere og administrasjonssenteret ligger i byen Montague. Fylket har fått sitt navn etter Daniel Montague.
Hickman County
Hickman County er navnet på to fylker i USA:
Glock 34
GLOCK 34 (G34) er en halvautomatisk pistol ifra GLOCK, Østerrike.
Humphreys County
Humphreys County er navnet på to fylker i USA:
Glock 34
Pistolen har forlenget magasinløser og sleideutløser. Den har også lettere avtrekk da den har 3.5 punds connector som standard, kontra 5.5 pund som GLOCK 17 har. Pistolen har også bedre presisjon grunnet lengre løp, og lengre avstand mellom siktene. Pistolen brukes bl.a. av enkelte SWAT politistyrker i USA pga. presisjonen, og av sportskyttere over hele verden.
Luis María de Borbón y Vallábriga
Luis María de Borbón y Vallábriga  (født 22. mai 1777 i Cadalso de los Vidrios ved Toledo i Spania, død 19. mars 1823 i Madrid) var en av den katolske kirkes kardinaler. Han var sønn av den tidligere kardinal Luis Maria de Borbón y Farnesio (kreert 1735).
Han ble biskop i meget ung alder; erkebiskop av Sevilla 1799–1814, og erkebiskop av Toledo 1800–1823.
Han ble kreert til kardinal av pave Pius VII i oktober 1820.
Den andre liberiske borgerkrigen
Den andre liberiske borgerkrigen startet i 1999 da opprørsgruppen Liberians United for Reconciliation and Democracy (LURD), støttet av myndighetene i nabolandet Guinea, begynte å ta kontroll over nordre Liberia. Tidlig i 2003 vokste en annen opprørsgruppe, Movement for Democracy in Liberia (MODEL), frem i sørlige Liberia.
I juni-juli 2003 hadde president Charles Taylor kun kontroll over en tredjedel av landet. Hovedstaden Monrovia ble beleiret av LURD, en beleiring som kostet mange sivile livet, og tusenvis av mennesker ble fordrevet fra hjemmene sine.
Gjennom FNs resolusjon 1509 utstedt 19. september, ble den fredsbevarende styrken UNMIL opprettet, og 1. oktober ble de første fredsbevarende styrkene i landet innlemmet i FN-styrken. Frem til presidentvalget i 2005 ble landet styrt av en overgangsregjering.
James Chadwick
James Chadwick (født 20. oktober 1891, Bollington, Cheshire, død 24. juli 1974 i Cambridge) var en britisk fysiker og nobelprisvinner. Han ble tildelt Nobelprisen i fysikk i 1935 «for oppdagelsen av nøytronet». Han deltok også i Manhattanprosjektet, hvor han bidro til utviklingen av atombomben som senere ble sluppet over Hiroshima under andre verdenskrig.
Bonnevie-Svendsenbreen
Breen er oppkalt etter kirkeminister Conrad Bonnevie-Svendsen (1898–1983) som spilte en sentral rolle i det kirkelige motstandsarbeidet under andre verdenskrig.
Cannington
Cannington er en engelsk landsby og et verdslig sogn i det administrative distriktet Sedgemoor i grevskapet Somerset i England. Landsbyen ligger på vestbredden av elven Parrett, og 5 km nordvest for Bridgwater. Grenden Edstock er en del av sognet. I henhold til folketellingen i 2011 har landsbyen og sognet en befolkning på 2271 innbyggere.
Historie
Sognet inkluderte tidligere en del av landsbyen Combwich med dens havn og fergeterminal. I 1881 besto sognet av 4 980 acre eller 2020 hektar.
Det angelsaksiske navnet på landsbyen var Caninganmaersees eller Cantuctone i henhold til første gang landsbyens navn neves i et charter. Cantuc var det angelsaksiske ordet for en fure med en rygg.
Slaget ved Cynwit skjedde i 878 og ved det som i dag kalles for Cannington Camp, en bygdeborg fra bronsealderen og jernalderen, også kalt for Cynwir eller Cynwit Castle, har blitt foreslått som det mest sannsynlige steder hvor slaget ble utkjempet. En større gruppe med vikinger som kom med 23 skip og 1200 mann og beleiret bygdeborgen hvor folk i omgivelsen hadde forskanset. Da de innfødte brått angrep ble de norrøne inntrengerne overrasket og de innfødte vant en stor seier. Stedet for bygdeborgen er anerkjent som av stor arkeologisk betydning, men er delvis ødelagt da senere tider har benyttet det som steinbrudd for kalkstein.
En gang rundt 1140 grunnla Robert de Courcy en benediktinerkloster for nonner som sto helt fram til Englands klostre ble oppløst på midten av 1500-tallet. Klosteret eide betydelig med landområder i området. Stedet er i dag Cannington Court, en offentlig bygning, men levninger av klosteret er fortsatt bevart.
Herrene ved landgodset var Clifford-familien, inkludert Hugh Clifford, 2. baron Clifford av Chudleigh. Gurney Manor, et stort godshus med tilknyttet kapellving, har blitt omgjort til leiligheter, men er i dag støttet av Landmark Trust, et legat som redder bygninger av historisk interesse. Det ble også bygget et godshus ved Blackmoor Farmhouse som har sitt eget kapell. Det ble reist en gang rundt 1480 for Thomas Tremayll.
Cannington-senteret for landbaserte studier, tidligere Cannington College, ble etablert i 1921, men utgjør i dag en del av Bridgwater College. Brymore School ligger også i landsbyen. Meieriet i landsbyen, som har vært i virksomhet siden 1930-tallet, er i dag eid av det lokale firmaet Yeo Valley Organic og produserer yoghurt.
Lokalstyre
Sognerådet har ansvaret for lokale saker, inkludert å sette en årlig lokal avgift for å dekke rådets utgifter og produsere en årlig rapport for offentlig gjennomsyn. Stedet er også en del av fylkesvalgkretsen Bridgwater og West Somerset for valg av representanter til Underhuset i Det britiske parlamentet.
Akilles
Akilles (gresk: Ἀχιλλεύς, Akhillevs) er i henhold til gresk mytologi en gresk helt i Trojakrigen og den største krigeren og en hovedperson i Homers epos Iliaden. Hans mor var nymfen Thetis og hans far Pelevs var konge av myrmidonere.
Cannington
Kirker
Kirken for jomfru Maria har et tårn som går tilbake til 1300-tallet, men den øvrige kirken ble ombygd tidlig på 1400-tallet og ble restaurert i 1840 av Richard Carver. Den var tidligere forbundet til Cannington Court og er sagt at det er den tidligere kirken av en hus for benediktinernonnene. English Heritage har listet kirken en bevaringsverdig bygning av typen klasse I.
Akilles
Akilles’ mest kjente bedrift under krigen mot Troja var å drepe den trojanske helten Hektor utenfor Troja porter. Selv om Akilles’ egen død ikke blir omtalt i Iliaden, var det andre litterære tekster som fortalte at han ble drept mot slutten av Trojakrigen. Han ble skutt av Hektors bror Paris og rammet i hælen med en pil. Senere legender, som begynner med et dikt av Statius på 100-tallet e.Kr., videreutviklet myten om Akilles, og hevdet at han var usårbar over hele kroppen, unntatt i hælen da hans mor Thetis hadde dyppet ham i elven Styx som barn mens hun holdt ham fast i hælen, det eneste stedet hvor vannet ikke renset ham. På grunn av hans død fra et lite sår i hælen har begrepet «akilleshæl» blitt stående som et fast uttrykk for en persons ene eller store svakhet.
Etymologi
Akilles’ navn kan bli analysert som en kombinasjon av ἄχος (akhos), «sorg», og λαός (laos), «et folk, stamme, nasjon». Med et andre er Akilles legemliggjøringen av folkets sorg, og sorg er et tema som fremmes en rekke ganger i Iliaden, og ofte ved Akilles selv. Hans rolle som helt grepet av store emosjonelle følelser, sorg og vrede, stor i en ironisk sidestilling til det konvensjonelle oppfatningen av Akilles som helten av κλέος (kleos), «ære», vanligvis ære i krig.
Lingvisten Robert S. P. Beekes har foreslått en førgresk opprinnelse til navnet. Det vil si til et ukjent språk snakket i Hellas for urgreske bosettere i området.
Fødsel
Akilles var sønn av nymfen og nereiden Thetis og Pelevs, konge av myrmidonere. Zevs og Poseidon hadde vært rivaler og begge beilet om å komme opp i sengen til Thetis før Promethevs, «den som tenker på forhånd», advarte Zevs om et profeti som spådde at Thetis ville føde en sønn som var sterkere enn sin far. Da Zevs selv hadde veltet og kastrerte sin far Kronos, trakk han seg og det samme gjorde hans bror Poseidon, og de fikk henne giftet bort med Pelevs.
Det er fortelling som gir en alternativ versjon av disse hendelser: i Apollonios Rhodios’ epos Argonautika (iv.760) antyder Zevs’ søster og hustru Hera at årsaken til Thetis’ kyske motstand til Zevs’ tilnærmelser var at Thetis var lojal til Heras ekteskapsbånd. Selv om Thetis var en datter av havguden Nerevs, var hun oppfostret av Hera, noe som også forklarer hennes motstand mot Zevs’ tilnærmelser.
I henhold til Akilleiden, et uferdig epos av Statius på 100-tallet e.Kr., og uten noen bevart eldre kilde, forsøkte Thetis å gjøre Akilles udødelig da han ble født ved å dyppe ham ned i elven Styx. Den delen hun holdt ham fast, i hælen, Akilleshælen. Det er ikke klart om denne versjonen av hendelsen var kjent tidligere. I en annen versjon av denne historien, salvet Thetis gutten inn i ambrosia og la ham på en brennende ild for å brenne vekk de dødelige delene av hans legeme. Hun ble avbrutt av Pelevs, og forlot da både far og sønn i raseri. Eventyrmotivet med ambrosia finnes i flere myter, blant annet med Demeter da hun besøkte Keleos, konge av Eleusis i Attika. For å belønne Keleos’ for hans vennlighet, planla Demeter å gjøre Keleos’ sønn udødelig ved ambrosia og ild, men ble avbrutt før prosessen var ferdig. Det er imidlertid ingen omtaler eller kilder før Statius om Akilles’ udødelighet. Faktisk er det motsatte tilfelle, i Homers Iliaden er Akilles omtalt som såret: i Homers En og tyvende sang 21 utfordrer Asteropaios fra Paionia ved elven Skamandros. Han kaster to spyd samtidig, og det ene snitter albuen til Akilles, og «trekker en sprut med blod».
I de fragmentariske diktene til Den episke syklus, som er ulike fortsettelser av Homers epos, er Akilles’ død beskrevet i Kypria av ukjent forfatter; Aithiopis av Arktinos fra Miletos; Lille-Illiaden av Leskhe fra Mytilene; Iliou persis («Herjingen av Troja») av Arktinos fra Miletos, er det ingen omtale av hans udødelighet eller hans berømte svakhet (akilleshælen); i senere vasemalerier med temaet Akilles’ død, treffer pilen (eller i mange tilfeller, mange piler) hans kropp.
Akilles vokste ikke opp hos sine foreldre, men ble isteden sendt til kentauren Kheiron for oppfostring og opplæring. Kheiron var mytologisk kjent for sin kourotropiske (oppfostrer av gutter) funksjon, blant annet av Apollon, Ajax, Aineias, Thesevs, Jason, Pelevs, Telamon, Persevs, tidvis også Herakles, foruten også Akilles. Han var også knyttet til medisin, musikk, bueskyting, jakt og spådom.
Akilles i Trojakrigen
De to åpningslinjene i Iliaden er som følgende:
Eposet begynner med en invokasjon, en påkallelse av musen, og forteller samtidig om hovedtemaet, Akilles' vrede. Akilles’ altoppslukende raseri er til tider vaklende og ubesluttsomt, men ved andre tider kan han ikke bli formildet. De menneskelige sidene av Akilles i hendelsene er det sentrale temaene for fortellingen. I henhold til Iliaden ankommer Akilles ved Troja med 50 skip som hver av dem har med 50 myrmidonere Han utnevner fem ledere, og hver av dem leder 500 myrmidonere: Menesthivs, Eudoros, Peisandros, Foiniks, og Alkimedon.
På sjøreisen til Troja stoppet grekerne tilfeldigvis i Mysia i Anatolia hvor Telefos var konge. I det påfølgende slaget ga Akilles kongen et sår som ikke ville bli helbredet. Telefos konsulterte et orakel som uttalte at «han som såret skal helbrede». Ledet av orakelet ankom Telefos til Argos hvor Akilles leget ham slik at kongen kunne bli deres los for sjøreise til Troja.
Troilos
I Dares Phrygius’ Redegjrøelse av Trojas ødeleggelse (Daretis Phrygii de excidio Trojae historia), et latinsk sammendrag hvor fortellingen om Akilles ble formidlet i middelalderens Europa, var Troilos en ung, trojansk prins, den yngste av kong Priamos’ (tidvis Apollons) og Hekabes fem legitime sønner. Til tross for hans ungdom var han en av de fremste trojanske hærførerne. Et profeti hadde knyttet Troilos’ skjebne til Trojas skjebne, og han ble overfalt i et forsøk på å fange ham. Akilles oppdaget hvor vakker Troilos var, og likeledes hans søster Polyxene, og overveldet av sin seksuelle lyst mot gutten, men Troilos nektet å la seg underkastet og ble halshogd ved Apollons alter. I senere versjoner av denne fortellingen ble Troilos drept ved et ulykkestilfelle av Akilles i en altfor brennende omfavnelse. I denne versjonen av myten kom Akilles’ død som en følge og en gjengjeldelse av denne krenkelsen av Apollons helligdom. Antikke forfattere behandlet Troilos som et epitome (sammendrag) av det døde barn som ble sørget over av foreldrene. Hadde Troilos levd til han ble voksen, hevdet den ene av de tre vatikanmytografene, ville Troja ha vært uovervinnelig.
Akilles i Iliaden
Homers Iliaden er den mest kjente av fortellingene om Akilles' rolle i Trojakirgen. Hovedtemaet her er Akilles' vrede er. Selv om Trojakrigen ifølge legendene varte i ti år, handler Iliaden kun om noen få dager mot slutten av krigen og ender med Hektors død.
Striden med Agamemnon
Handlingen begynner med at Akilles trekker seg fra kampene etter en uenighet med Agamemnon, den greske lederen. Agamemnon hadde tatt en kvinne ved navn Khryseis som sin slave. Hennes far, Khryses, var prest for Apollon. Han tryglet Agamemnon om å gi henne tilbake til seg. Agamemnon nektet, og Apollon lot en pest herje blant grekerne. Profeten Kalkhas fastslo helt korrekt årsaken til problemene, men vil ikke tale om det ovenfor grekerne om ikke Akilles sverger på å beskytte ham. Akilles ga ham sin beskyttelse og Kalkhas erklærte at Khryseis måtte bli gitt tilbake til sin far.
Agamemnon gikk motvillig med på å gi Khryseis tilbake til sin far for å redde hæren fra Apollos vrede, men krevde som motytelse at en kvinne ved navn Briseis måtte bli gitt til ham som erstatning. Briseis var imidlertid Akilles' krigsbytte. Akilles ble rasende over å ha blitt vanæren på denne måten, og sa senere at han elsket Briseis. På oppfordring fra sin mor Thetis nektet Akilles og hans menn fra da av å delta videre i krigen sammen med grekerne. På grunn av sitt raseri over Agamemnons tyveri ba Akilles til sin mor om at hun måtte overbevise Zevs om å hjelpe trojanerne i krigen, slik at han kunne få sjansen til å gjenvinne sin ære.
Takket være Zevs' inngripen vendte krigslykken seg ytterligere imot grekerne. Den gamle greske krigeren Nestor så hvor det bar og oppfordret Agamemnon til å slutte fred med Akilles slik at de sammen kunne slå trojanerne tilbake. Agamemnon innså at han ikke ville kunne vinne uten Akilles og hans menn, og sendte Odyssevs og to andre høvdinger, Ajax (eller Aias) og Føniks, til Akilles. De kom med tilbudet om at Briseis vil bli gitt tilbake sammen med andre gaver. Akilles avviste alt Agamemnon tilbød ham, og oppfordret i stedet grekerne om å seile hjem slik han selv hadde tenkt å gjøre.
Patroklos' død
Trojanerne angrep de greske styrkene utenfor bymurene. Under ledelse av Hektor klarte de å presse grekerne tilbake mot stranden og angripe de greske skipene. Grekerne ble klemt sammen mellom tojanerne og havet og sto foran fullstendig tilintetgjørelse. Patroklos, venn av Akilles, ledet myrmidonere i kamp. Han var kledd i Akilles' rustning, mens Akilles selv holdt seg i leiren. Patroklos lyktes å presse trojanerne tilbake fra stranden, men ble drept av Hektor før han kunne lede et angrep mot byen Troja.
Akilles fikk høre nyheten om sin venn Patroklos' død fra Antilokhos, sønn av Nestor. Akilles sørget over tapet av sin følgesvenn og våpenbror, og fik ham gravlagt og arrangerte mange gravleker til hans ære. Hans mor Thetis kom for å trøste den fortvilede Akilles. Hun overtalte smedguden Hefaistos til å smi ny rustning for sin sønn, som erstatning for den som Patroklos hadde på seg da han ble drept og som ble tatt som krigsbytte av Hektor. Den nye rustningen besto også av Akilles skjold, som er beskrevet i store detaljer i Iliaden.
Hektors død og skjendingen av liket
I raseriet over Patroklos' død fikk Akilles igjen til å delta i krigen. Han dro ut på slagmarken på jakt etter Hektor og drepte mange trojanere. Akilles framferd på slagmarket endte med at han havnet i kamp med elveguden Skamandros, fordi Akilleshadde drept så mange menn at elvene ble fylt opp av døde kropper. Elveguden forsøkte først å drukne Akilles, men ble stoppet av Hera og Hefaistos. Selv Zevs merket seg Akilles' raseri og sendte gudene for å holde på ham slik at han ikke herjet Troja før byens tilmålte tid var omme. Dette viser at Akilles ville og ubegrensede raseri var sterkt nok til å endre selve skjebnen.
Til sist fant Akilles Hektor og tok opp jakten. Tre ganger jaget han sin motstander rundt Trojas murer før Atene, i form av Hektors kjæreste bror Deifobos, overtalte Hektor til å slutte å flykte og møte Akilles ansikt til ansikt. Da Hektor til slutt forsto at han var blitt lurt av Atene var tvekampen er uunngåelig. Hektor angrep Akilles med sitt eneste våpen, sitt sverd, men traff ikke. Han forsto at slaget var tapt, og bad Akilles om å drepe ham, men samtidig å behandle hans lik med respekt. Akilles fortalte Hektor at han ikke kunne vente noen nåde fra ham. Han erklærte: «Min rasende harme vil kunne egge min sjel til å skjære kjøtt av din kropp og ete det rått av den sorg du voldte meg.» Deretter drepte Akilles Hektor og skjendet liket ved å henge det etter hælene bak stridsvognen sin mens han triumferende kjørte rundt foran Trojas murer.
Med støtte fra guden Hermes gikk Priamos, Hektors far, til Akilles telt for å trygle om å få sønnens lik slik at det kunne bli gravlagt. Akilles raseri ble formildet av den gamle mannen og han lover en våpenhvile for at den gamle skulle kunne gravlegge sin sønn. Homers epos avsluttes med en beskrivelse av Hektors gravferd. Trojas endelige undergang og Akilles' egen død er ikke omtalt direkte i Iliaden.
Penthesilea
I Aithiopis av Arktinos fra Miletos ble det fortalt at i sin midlertidige våpenhvile med Hektors far gikk Akilles i kamp med amasonenes dronning Penthesilea. I begynnelsen var hans så forblindet av hennes skjønnhet at han ikke klarte å kjempe med full styrke, men da han innså at hennes skjønnhet satte hans liv i fare, fikk han ny styrke og drepte henne. Etterpå sørger han over hennes død.