cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
SAAB 93
SAAB 93, svensk personbil produsert av Saab i perioden 1956–1960. SAAB 93 var en videreutvikling av Saabs første personbil SAAB 92 og hadde en ny front, mindre (748 cc), men sterkere motor (33 hk) med tre sylindre som nå var langsmontert, samt en rekke andre forbedringer, blant annet helt nye hjuloppheng med skrufjærer og stål bakaksel. SAAB 93 hadde stor suksess i rally og fantes i en spesialversjon – SAAB GT750. Sistnevnte var blant annet utstyrt med trimmet motor på 50 hk (57 med ekstra trimsett), ekstra behagelig passasjerstol (for kartleseren), påkostet innredning med flaskeholder i armlenet bak, turteller, sportsdekk samt kartleserinstrumentet Halda Speed Pilot.
SAAB 93 ble senere videreutviklet til SAAB 96.
Tekniske data
Motor:		rett tresylindret totaktsmotor
Kraftoverføring:
Mål og vekt:
Varianter
Det ble produsert 11 759 stykk av denne varianten.
Det ble produsert 29 830 stykk 93B.
Totalt ble det produsert 52 731 stykk SAAB 93, inkludert 605 SAAB GT750.
Årsmodeller
1956. 1. desember 1955 ble SAAB 93 vist fram hos Philipsons i Stockholm som årsmodell 1956.
1957. Årsmodell 1957 ble lansert høsten 1956. Bilen fikk ingen større forbedringer, men kundene fikk flere tilvalgsmuligheter, som sikkerhetsbelter på det svenske markedet. Fra og med april 1957 kunne man også få bilen med automatgir som ekstrautstyr.
1958. Den 3. september 1957 vises 1958-modellene fram med udelt frontrute, pilene ble erstattet med blinklys, bensintanken ble selvblandende og oljeinnblandingen ble redusert fra 4% til 3%, feste for sikkerhetsbelte ble standard, baksetet ble høydejusterbart. I april 1958 vises en grandturismo-utgave, Grandturismo 750, fram i New York. Bilen var utstyrt med en sportsmotor med to forgassere og 45 hk/DIN. Kundene kunne velge et sportsett som økte effekten til 55 hk/DIN.
1959. I september 1958 lanseres årsmodell 1959. Bilene har flere nyheter, blant annet bredere og mer behagelige framseter med justerbare ryggstøtter, vindusrutespylere som standard, kraftigere bremser, asymmetriskt lys, utvendig bakspeil, samme nøkkel til dør og tenningslås, ny nummerbelysning bak og et nytt emblem på bakluken.
Søren Jaabæk
Søren Pedersen Jaabæk (født 1. april 1814 på Holmesland i Holum i nåværende Mandal kommune, død 7. januar 1894) var en norsk politiker, lærer og bonde. Sammen med Johan Sverdrup (1816-1892), «den norske parlamentarismens far», la han grunnlaget for partiet Venstre som ble stiftet 1884.
Etter oppveksten bodde han på Jåbekk i Halse, men flyttet til Holmesland i Holum da faren døde i 1849 og tok over gården. Jaabæk var ordfører i Halse og Harkmark og i Holum i flere perioder mellom 1845 og 1890.
Jaabæk satt på Stortinget for Lister og Mandals amt fra 1845 til 1890. Her fikk han kallenavnet «Neibæk» på grunn av sin motvilje mot alt som kunne føre til økte offentlige kostnader. Han kjempet innbitt mot alt som smakte av luksus og sentraldirigert embetsmannsvesen. Selv reformer som gavnet bøndene og deres innflytelse på styre og stell kunne han avvise utfra sin motstand mot økte statsutgifter. Jaabæk anerkjente Johan Sverdrup som den ledende strategen innen opposisjonen. Så lenge Sverdrups tanker ikke var for dyre, kunne han regne med Jaabæks støtte.
Jaabæk var medstifter av Norsk Kvinnesaksforening i 1884.
Ved siden av sin spareiver var Jaabæk en uhyre dyktig organisator. I 1865 grunnla han organisasjonen «Selskabet Bondevennerne» etter dansk mønster. Bondevennerne ble raskt en landsomfattende organisasjon og ble en betydelig maktfaktor. Bondevennerne la grunnlaget for blant annet sparebankene og samvirketjenestene, og foreningene kan på mange måter sees som en forløper for det kommende Venstre-partiet. I sin siste stortingsperiode representerte han Moderate Venstre.
Vestskoven
Vestskoven er et kunstig anlagt skogområde på ca. 13 km² vest for København. Skogen brer seg ut over Albertslund, Ballerup, Høje-Taastrup og Glostrup kommune. Man begynte å anlegge skogen i 1967 og hovedformålet med etableringen av den var å skape et rekreativt område for de raskt voksende byområdene på Københavns vestside.
Skogen er anlagt som et variert landskap med åpen skog, store sletter, kunstige bakkelandskaper, innsjøer, stier og veier. I naturområdet finnes bålplasser, en naturskole, et museum og en jernalderlandsby.
Anne-Lise Løfsgaard
Anne-Lise Hedda Løfsgaard (født 1. januar 1951) er administrerende direktør i Finansieringsselskapenes Forening (FINFO).
Løfsgaard er også nestleder i styret i begravelsesbyrået Fonus og styremedlem i Bankklagenemda og Norges Golfforbund.
Pentapolis
Pentapolis, fra det greske ordet πέντε (pente), «fem», og πόλις (polis), «by(-stat)», er en geografisk og/eller institusjonell gruppering av fem byer. Byer i antikken ville antagelig danne slike grupper av politiske, kommersielle og militære årsaker, noe som skjedde senere med Cinque Ports (fem havner), som henviste til fem havnebyer i Kent og Sussex i England.
Schlichting
Schlichting er en kommune i kretsen Ditmarsken i Schleswig-Holstein, Tyskland. Schlichting hører under Eiderens amt, og lå inntil 1. januar 2008 i Hennstedts amt.
Blåhøe (Vågå)
Blåhø (også skrevet Blåhøi, Blåhøa og Blåhø) er et fjell i Vågå og Dovre kommune i Innlandet. Fjellet har to navn, da det kan sees både fra Dovre og fra Vågå, på Dovre heter det Jetta og i Vågå heter det Blåhø. Det har en høyde på 1 617 meter over havet. Det er bilvei helt til toppen, Norges tredje høyeste vei.
Fra toppen er det panoramautsikt til Jotunheimen, Reinheimen, Rondane og Dovrefjell, samt bygdene Dovre, Lesja, Sel og Vågå. Det heter seg at man kan se syv prestegjeld fra Blåhø/Jetta. Det er meget god utsikt til Rondanemassivet og Snøhetta.
Det arrangeres en del sykkelritt og løp opp til toppen. Et av dem er løpet Blåhø Opp, der også utøvere i eliteklassen deltar. Det er også populært å kjøre terrengmotorsykkel opp til toppen.
Det er god plass til å parkere biler på det høyeste punktet der senderen står. Hovedsenderen på toppen heter Jettasenderen og blir matet fra Tronsenderen i Alvdal. Den sender telekommunikasjon, samt TV- og radiosignal både digitalt og analogt direkte eller via omformere til ca. 35 000 innbyggere og ca. 40 000 hytter i kommunene Skjåk, Lom, Vågå, Lesja, Dovre, Sel, Nord-Fron, Sør-Fron, Ringebu og deler av Øyer.
Veien til toppen ble bygget først på 1960-tallet, i forbindelse med utbyggingen av senderen som stod ferdig i 1963. Veien er røff. Kjøring på eget ansvar. Veien er bomvei og prisen er 50 kroner. Betales med kun kort.
Penrosetriangel
Penrosetriangelet er et umulig objekt. Den svenske kunstneren Oscar Reutersvärd laget bildet av «konstruksjonen» i 1934. Matematikeren Roger Penrose kom til samme idé omkring 1950-årene og beskrev den som «umulighet i sin reneste form». Kunstneren Maurits Cornelis Escher var inne på samme spor og var inspirasjonen til Penroses arbeid.
Triangelet gir skinn av å være en solid tredimensjonal figur, laget av tre like lange bjelker som møtes parvis i rette vinkler mot hverandre i hjørnene av en noe skjev sammensetning. Dette lar seg gjøre på papiret, slik illustrasjonen viser, men kan ikke virkeliggjøres i tre dimensjoner.
M.C. Eschers litografi: Vannfall forestiller et vannløp som flyter i sikk-sakk langs langsidene av to forlengede Penrosetriangler, og ender opp to etasjer høyere enn startpunktet. Vannfallene som utgjør kortsidene av trianglene driver vannhjul. Eschers hjelpsomme kommentar var at hvis man ville ha hjulene til å fortsette å snurre, trengtes påfyll av og til for å kompensere for fordampningen.
Hvis man trekker en midtlinje langs sidene i dette triangelet, vil man til slutt komme tilbake til utgangspunktet. Figuren er en tre-vridd möbiusstripe.
En tilsvarende umulig figur er Penrosetrappa.
Andre Penrosepolygoner
Den visuelle virkningen avtar med å innføre flere hjørner.
Lars Aanestad
Lars Aanestad (født 16. september 1893, død 20. mai 1984) var en norsk organist, lærer og hymnolog fra Randaberg.
Han arbeidet som lærer og organist i Randaberg før han begynte som lærer ved Fjellhaug utdanningssenter (Norsk Luthersk Misjonssamband sin bibel- og misjonshøyskole i Oslo). Fra 1945 til 1963 var han rektor på Hurdal Verk folkehøgskole. Han var med i redaksjonskomiteen for den samiske salmeboka Gir'ko-sál'bmagir'ji (1957) og blant drivkreftene bak utgivelsen av tobindsverket Kristen sang og musikk (1962), Sangboken, Melodiboken og Songbok for Ungdom. Han var grunnlegger og første redaktør i musikktidsskriftet Concordia.
Aanestad har også komponert noen melodier, blant annet Me tenkjer på landet til tekst av Trygve Bjerkrheim. Han innehadde Kongens fortjenstmedalje i gull.
Aaron Clapham
Aaron Daniel Clapham (født 15. januar 1987 i Christchurch) er en newzealandsk profesjonell fotballspiller som spiller for den newzealandske fotballklubben Canterbury United. Han spiller midtbane, og er også en del av. I 2007 var han med og spilte for New Zealand U20 i U20 VM i Canada. Clapham har spilt for flere andre klubber i sin karriere, blant annet Dandenong Thunder og Saint Francis University.
SAAB GT750
SAAB 93 GT750 (Gran Turismo 750) var en bil fra SAAB som ble produsert mellom 1958 og 1960. GT750 var en sportsligere versjon av SAAB 93 i hovedsak tiltenkt USA-markedet. Den hadde samme karosseriet som 93, men annerledes interiør og kraftigere motor. Når produksjone av SAAB 93 opphørte, fortsatte produksjonen av GT750, nå med karosseriet fra SAAB 96 og med firetrinns gearkasse. Produksjonen fortsatte til 1962 da modellen blant andre forandringer fikk den større motoren på 841 cc fra 96, skivebremser framme og nytt navn. I blant annet Storbritannia og Sverige ble den kalt SAAB Sport. I USA ble den kalt 'GT 850 Monte Carlo' (etter suksessen i Monte Carlo-rallyet).
Aaron Clapham
Aarons søster Sara Clapham spiller for øvrig på New Zealands kvinnelandslag i fotball. Han ble tatt ut til Fotball-VM 2010 i Sør-Afrika.
SAAB GT750
Da den kom i 1958 var også GT750 den første bilen i verden som var utstyrt med sikkerhetsbelter som standard.
Tekniske data
Motor:		rett tresylindret totaktsmotor
Kraftoverføring:
Mål (1958–60):
Mål (1960–62):
Varianter
Det ble produsert 605 stykk basert på SAAB 93.
Christian Michelsen Research
Christian Michelsen Research (CMR) var et teknologisk forskningsinstitutt som fokuserte på næringsrettet forskning og innovasjon. CMR hadde i sitt 18. driftsår (2010) hoveddelen av sin oppdragsvirksomhet innen sektorene olje og gass, fornybar energi, energiteknologi, romfart, fiskeri, miljø, sikkerhet og beredskap. CMR holdt til på Fantoft like utenfor Bergen sentrum, og var samlokalisert med sine to datterselskap GexCon og Prototech. Instituttet var vertsinstitusjon for tre nasjonale forskningssentre innenfor temaene CO2-lagring, havvindkraft og geotermisk energi.
CMR ble opprettet i 1992 da den naturvitenskapelige avdelingen ved Chr. Michelsens Institutt (CMI) ble skilt ut i et eget aksjeselskap. Universitetet i Bergen var største eier.
CMI var blant annet med på byggingen av kjernereaktoren på Kjeller som ble åpnet i 1951 og Den europeiske romfartsorganisasjons Ariane-raketter på 1960-tallet.
Den 1. oktober i 2018 ble Agderforskning, Teknova, Christian Michelsen Research, International Research Institute of Stavanger og Uni Research slått sammen til NORCE Norwegian Research Centre.
Ewald Normann Kihle
Ewald Normann Kihle (født 11. august 1919, død 16. april 1990) var en norsk fotballkeeper som spilte i Odd fra 1945 til 1961. I løpet av karrieren tok han to sølvmedaljer i Hovedserien med Odd, i 1950-51 og 1956-57. Han spilte også i cupfinalene i 1960 mot Rosenborg. Der sto det uavgjort etter første kamp, mens trønderne tok en knepen seier i omkampen.
Ewald Kihle debuterte med flagget på brystet den 24. september 1950 da Norges og Sveriges B-lag møttes. Kihle spilte to A-landskamper for Norge. Den første kom 15. mai 1951 borte mot England i Middlesbrough – en kamp England vant 2-1. Den andre og siste ble spilt den 30. mai 1951 mot Irland hjemme på Ullevaal. Norge tapte kampen 2-3.
Hans to år eldre bror Anker Kihle var også landslagsmålvakt (to landskamper i 1939).
«Louis et Anne»
«Louis et Anne» er et sjørøverskip som ble funnet av dykkere utenfor øya Hidra 10. juli 2005. Den svenske kaperfregatten sank i dårlig vær 17. desember 1723, rett etter den store nordiske krigen. Skipet var fullastet med våpen (blant annet 700 bomber).
Hamar Judoklubb
Hamar Judoklubb (stiftet 6. januar 1981) er en judoklubb fra Hamar, med tilhold på Børstad ungdomsskole, som er medlem av Norges Judoforbund.
Lokaler
Våren 1981 ble det første kurset for nybegynnere gjennomført med fra Marienlyst Judoklubb som instruktør. Kurset ble arrangert på Ajer ungdomsskole på Hamar. Høsten 1981 flyttet klubben aktivitetene til bomberommet i Ankerskogen svømmehall hvor klubben hadde tilhold resten av 80-tallet.
Aktiviteter
Judoklubbene i Hamar, Elverum og Brumunddal hadde et utstrakt samarbeid på 80-tallet som omfattet treningssamlinger, aktivitetslederkurs, lokale kretsmesterskap, Mjøs-Cup og gjestetrening klubbene imellom. Det ble også avviklet en rekke andre sosiale aktiviteter i forbindelse med gradering og semesteravslutning. Hamar Judoklubb hadde et høyt aktivitetsnivå på hele 80-tallet og det årlig medlemsantallet lå på 80-120 aktive utøvere.
Mesterskapsarrangør
Hamar Judoklubb sto som arrangør av NM i judo for menn 24. og 25. mars 1984. Stevnet ble gjennomført i den gamle ishallen på Storhamar og var en generalprøve før Europamesterskapet i judo for menn, som ble arrangert 13. – 15. mai 1985. Stevnet ble gjennomført i samarbeid med Norges Judoforbund med over 130 deltakere fra 30 ulike nasjoner. Stevnene ble gjennomført uten uhell av større slag og klubben fikk ros av judoforbundet for et bra gjennomførte arrangement.
Sentrale personer i klubben
En rekke personer har fungert med ulike verv i judoklubben siden den ble startet i 1981. Klubben fikk trener- og starthjelp fra Norges Judoforbund, men måtte allerede fra høsten 1981 klare seg med egne ressurser. Disse første kursene ble videreført av blant andre fotograf Gunnar Klingwall og Stein Birkelid fra Hamar.
God omtale i lokalavisene ga god rekruttering. Det ble derfor startet separate partier for barn, ungdom og voksne. Klubben fikk etter hvert utviklet flere trener i klubben. Listen under er ikke utfyllende, men gir en oversikt over sentrale personer gjennom klubbens historie:
Hovedtrener i klubben i dag er Eckart Rahn.
Undercover
Undercover er et album som ble utgitt av The Rolling Stones i 1983. Det viser gruppens forsøk på å tilpasse seg nye trender.
Opptakene begynte i Paris i november 1982, rett etter bandets europaturné, og ble fullført i New York i august 1983. Produksjonen ble langvarig og slitsom, mye på grunn av de tiltakende motsetningene mellom Mick Jagger og Keith Richards. Jagger var innstilt på å prøve ut nye stilarter, mens Richards ville holde fast ved bandets røtter i rock og blues. Denne motsetningen skulle bli enda tydeligere de påfølgende årene.
Tekstene på Undercover er blant gruppens mest dystre og makabre. Tittellåten er noe så sjeldent som en politisk tekst fra The Rolling Stones og forteller om det hemmelige politiets behandling av opposisjonelle verden over, med spesiell referanse til Latin-Amerika.
Det originale LP-coveret avbildet en naken modell med påklistrete merker. Dersom en fjernet merkene, kom geometriske figurer til syne.
Undercover høstet generelt gode kritikker da det kom ut i november 1983. Mange kritikere var imidlertid negative til bandets nyorientering mot discomusikken, blant annet med bruk av synthesizer, og albumet har i ettertid blitt regnet blant The Rolling Stones' svakeste.
Undercover nådde fjerdeplass i USA, tredjeplass i Storbritannia og tredjeplass på VG-lista i november 1983, bak Macca og Dylan.
Sporliste
Alle låter skrevet av Mick Jagger og Keith Richards, med mindre noe annet er oppgitt.
Aktuar
I det følgende skal aktuaren slik som det forstås på norsk behandles. De fleste aktuarer arbeider i et forsikringsselskap eller konsulentselskap. Det er flere typer aktuarer; livaktuar som arbeider i et livsforsikringsselskap, skadeaktuar som arbeider i et skadeforsikringsselskap, finansaktuar som jobber med finansmatematikk. I tillegg kommer de som arbeider som aktuarkonsulenter.
Bakgrunn
Aktuarutdannelsen i Norge baseres på at studenten skal få et faglig grunnlag både innenfor livsforsikrings-, skadeforsikrings- og finansmatematikk. På hovedfag vil det imidlertid bli en viss grad av spesialisering innenfor ett av disse områdene. Som ferdig utdannet aktuar er det nødvendig med en ytterligere spesialisering. Man snakker derfor gjerne om livaktuarer, skadeaktuarer og finansaktuarer, selv om forskjellen i den formelle kompetansen gjerne ikke er så stor. Vi skal se nærmere på hvilke forskjellige arbeidsområder livaktuarene, skadeaktuarene og finansaktuarene har. Først skal vi imidlertid se på hvilken rolle aktuaren har i forhold til forsikringslovgivningen.
Ansvarshavende aktuar
Livsforsikringsselskapene har i alle år hatt krav om å ha en ansvarshavende aktuar. Ved Lov om forsikringsvirksomhet (FVL) som kom i 1988 ble det åpnet for at også skadeforsikringsselskapene kunne pålegges å ha en ansvarshavende aktuar. Et slikt pålegg kom i 1990 gjennom en forskrift til FVL § 8-7, kalt Forskrift om aktuar. I 2005 kom en ny Lov om forsikringsselskaper, pensjonsforetak og deres virksomhet mv. (forsikringsvirksomhetsloven - forsvl). Denne loven viderefører prinsippet fra loven av 1988, og Forskrift om aktuar er nå hjemlet i loven av 2005.
Man må oppfylle visse krav for å kunne godkjennes som ansvarshavende aktuar. Godkjennelsesmyndigheten tilligger Finanstilsynet. De viktigste kravene er aktuarkompetanse og minst tre års praksis innenfor det aktuelle fagområdet. I henhold til denne forskriften er ansvarshavende aktuar ansvarlig for blant annet å påse at forsikringstekniske avsetninger er tilstrekkelige og at premien står i et rimelig forhold til den overtatte risiko. De store forsikringsselskapene har ansatt egne ansvarshavende aktuarer, mens mindre selskaper og pensjonskasser gjerne benytter aktuarkonsulenter.
Livaktuaren
I en del større selskaper er oppgavene fordelt mellom en sentral aktuaravdeling, hvor ansvarshavende aktuar vil være plassert, og aktuarmiljøer i de enkelte forretningsenhetene, for eksempel privat og bedrift. Aktuarene i aktuaravdelingen tar seg gjerne av fellesoppgavene for selskapet, som for eksempel utarbeidelse av rapporter til Finanstilsynet, mens de øvrige aktuarene hovedsakelig steller med produktutvikling og annet som har med forretningsområdet å gjøre.
Skadeaktuaren
Etter at kravet om ansvarshavende aktuar kom også på skadesiden, og det kom strengere og flere krav om rapportering til Finanstilsynet, har behovet for skadeaktuarer økt sterkt de senere årene. Med ansvaret for at selskapet har foretatt tilstrekkelige avsetninger, at premiene er rimelige i tillegg til rapportering til Kredittilsynet, økte aktuarens posisjon i skadeforsikringsselskapene. Det er et bredt produktspekter på skadesiden som dekker svært forskjelligartede risikoer, fra rene tingbransjer til ansvars- og personforsikringer og sjøforsikring. Skadeaktuarens vanligste oppgaver er å:
I de største selskapene er aktuarfunksjonen gjerne plassert i egne aktuaravdelinger hvor flere aktuarer kan være ansatt. Aktuarene er her i større grad spesialiserte med hvert sitt tildelte fagområde.
Finansaktuaren
Dette er et relativt nytt fagfelt for aktuarene i Norge. Aktuarene har tradisjonelt vært mest opptatt av forsikringsselskapenes passiva-side (gjeld) i regnskapet, spesielt de forsikringstekniske avsetninger. Aktuaren er opptatt av at selskapene setter av tilstrekkelige midler slik at de er i stand til å innfri sine forpliktelser overfor kundene. Aktuarene har hittil ikke vært så involvert i aktiva-siden av regnskapet, dvs. hvordan midlene plasseres. Derfor er det nå flere aktuarer som arbeider med balansestyring, eller såkalt aktiva-passiva-matching. Dvs. man forsøker å ha en sammensetning av investeringene som i best mulig grad tilpasses selskapets forpliktelser. I tillegg har aktuarene utfordringer innen modellering for de ulike investeringsformene. Dette er spesielt interessant innen de nye livsforsikringsproduktene der kunden selv kan bestemme hvordan sparepengene skal investeres.
Aktuarkonsulenten
Markedet for aktuarkonsulenter har økt betydelig de senere årene. Det arbeider aktuarkonsulenter innenfor pensjonsforsikring, livsforsikring, skadeforsikring og på finansområet. De fleste aktuarkonsulenter er ansatt i et aktuarkonsulentselskap. Disse selskapene kan være et datterselskap i et forsikringskonsern, men det finnes også selvstendige firmaer. Det eksisterer også aktuarkonsulenter som driver sitt eget firma. Hovedoppgaven for en aktuarkonsulent på pensjonsområdet er å stå som ansvarshavende aktuar for pensjonskasser og utføre forsikringstekniske beregninger for bedriftenes regnskapsmessige rapportering av pensjonsforpliktelsene. I tillegg vil et aktuarkonsulentselskap kunne administrere pensjonskassen og hjelpe til med å føre regnskapet. Dessuten gir aktuarkonsulenten råd til klienten i forsikringsfaglige spørsmål, for eksempel ved valg av pensjonsløsning. På skadesiden er den vanligste oppgaven for en aktuarkonsulent å stå som ansvarshavende aktuar for selskaper som ikke har egen aktuar på heltid. Også her vil rådgivning i forsikringsfaglige spørsmål være en viktig del av virksomheten for et aktuarkonsulentselskap.
Andre arbeidsområder
I tillegg arbeider det aktuarer med forsikringsrelaterte oppgaver bl.a. i:
Også i andre fagmiljøer arbeider det aktuarer, for eksempel i Statistisk sentralbyrå, i forskningsmiljøer, i fonds- og aksjemeglerfirmaer og i Riksrevisjonen.
Melfikonstitusjonene
Melfikonstitusjonene (lat.: Constitutiones Regni Siciliae, også: Liber Augustalis) er en lovsamling gitt av Fredrik II i 1231 for Kongedømmet Sicilia. Melfi er en by i Basilicata i Sør-Italia, som utgjorde en del av kongedømmet Sicilia.
Konstitusjonene oppfylte flere hensikter. For det første fastholdt den på ordnet vis den så langt ikke så nøyaktig eller omfattende kodifiserte sicilianske rett av normannisk type. Men keiser Fredrik, som lå i konflikt med paven, utnyttet lovarbeidet som et kampmiddel i denne kampen. Som lovgiver stilte keiseren dermed i samme tradisjon som den store keiserlige lovgiver Justinian og legitimerte derved sine maktambisjoner.
Utløsende for arbeidet med Melfikonstitusjonene var ryktene om at den katalanske dominikanerpater og jurist Raimund Peñafort hadde fått i oppdrag fra paven om å utarbeide en lignende lovsamling. Det gjaldt for Fredrik II å komme ham i forkjøpet, for derved å befeste lovmessig sitt overhøyhet over kongedømmet Sicilia og for å profilere seg selv som lovgiver. Arbeidet skjedde under stort tidspress, slik at det måtte gjøres viktige korrekturer i 1232 og 1233. Det antas at Peter av Vinea var viktig i den sammenheng.
De forskjellige lovreguleringer har som rettskilder elementer fra romerrett, kanonisk rett (kirkerett), normannisk, bysantintinsk og langobardisk rett. De kirkerettslige elementer tilkom særlig ved hjelp av erkebiskop Giacomo Amalfitano av Capua, som samarbeidet med Fredrik II, i alle fall til pave Gregor XI tok ham i skole for å ha vært behjelpelig med å formulere reguleringer i konstitusjonene som ikke passet kirkens interesser.
Gjennomgående motiv for lovverket var å orientere almenrett og forvaltningsrett ut fra kongemakten, og å sikre de kongelige inntektskilder. Der hvor de ikke kolliderte med kongens interesser ble dessuten adelens makt styrket. Rettsprosessene ble revidert slik at de skulle kunne foregå raskere.
Blant de viktigste enkeltreguleringer var forbudet mot selvtekt ved makt, og innskrenkelsen av stendenes egne domsinstitusjoner. Lovverket foreskrev at bare den kongelige justis hadde rett til å foreta straffeforfølgelser, også på områder som grenset til det kirkerettslige (som for eksempel ekteskapsbrudd, blasfemi eller lykkespill).
I Salernoediktet, som fant sin vei inn i lovsamlingen på ukjent tidspunkt innen 1243, ble det foretatt nøyaktige reguleringer av apotekvesenet: Det ble gjort et klart skille mellom legestand og apotekervesen. Dette skille skulle danne skole i hele Europa og består fremdeles.
Ferdinand Blumentritt
Ferdinand Blumentritt (født 19. september 1853 i Praha i Bøhmen, død 20. september 1913 i Leitmeritz) var en sudettysk geograf og etnolog som arbeidet som lærer og gymnasialdirektør i Leitmeritz. Han var en av de fremste kjennere av Filippinene på sin tid, selv om han aldri besøkte landet. Han var en nær venn av den filippinske nasjonalhelten dr. Jose Rizal.
Bakgrunn, familie
Blumentritt var utdannet fra Karls-universitetet i Praha der han blant annet hadde studert spansk kolonialisme. Han flyttet til Leitmeritz, også den byen i Böhmen, og ble lærer i historie og geografi. Senere ble han skoledirektør. I Leitmeritz giftet han med en kvinne derfra, Rosa Müller. De fikk to sønner og en datter, som de gav det spanske navn Dolores. Hjemme ble hun kalt Loleng, en diminutivform av navnet hennes på tagalog.
Filippinene
Da Rizal oppholdt seg i Heidelberg i Tyskland fikk han høre om Blumentritt som da holdt på å lære seg tagalog. De møttes, om enn bare én gang. De innledet en omfattende korrespondanse som skulle vare helt til Rizals henrettelse i 1896. Ferdinand Blumentrit oversatte Rizals første bok, Noli Me Tangere, til tysk. Han skrev også forordet til Rizals andre bok, El filibusterismo, selv om han var uenig i at den ble utgitt. Disse to romanene er kommentarer forkledt som fiksjon, og de pådro seg stor ergrelse både fra den spanskledede katolske kirke på Filippinene og øyenes spanske koloniherrer.
Under hele sitt liv var Blumentritt overbevist katolikk, og betraktet den katolske kirke som den eneste sanne kirke. At han var en tilhenger av den spanske lovgivning som var i kraft på det tidspunkt, gjenspeiles i artikler som ble offentliggjort i aviser, samt i bøker og taler. Dette var så markant at det gjorde ham fortjent til å motta en dekorasjon fra Madrid-regjeringen i forbindelse med den filippinske utstilling som ble arrangert i Madrid i 1887. Han var imidlertid ekstremt kritisk overfor den spanske kolonialregjerings tiltak på Filippinene.
Dianriket
Staten bestod i det minste i perioden fra det 3. til det 1. århundre f.Kr., og det politiske sentrum lå på flatlandet rundt Kunming i dagens Yunnan-provins. Man levde av kvegdrift, jordbruk og handel, og regionens handelsvarer var hester, slaver og langhåret kveg. Man hadde også rikelig med salt og metaller.
Ferdinand Blumentritt
Filippinene
Blumentritt skrev også forordet til  Sucesos de las islas Filipinas av dr. Antonio de Morga, et verk som var blitt utgitt i Mexico i 1609, og som ble bragt frem i lyset igjen og kommentert av José Rizal.
Blumentritt fikk en høy stjerne på Filippinene etter spansketiden; alle byer av noe størrelse har en gate eller noe annet oppkalt etter ham.
Dianriket
Kort etter 122 f.Kr. sendte kineserne avsted en ekspedisjon for å utforske en god vei til Shen-tu (dvs. India), men Dian-kongen tok dem til fange og holdt dem i fangenskap i mange år. Det førte til at Han-Kina, etter å ha kommet til enighet med yelang-stammene, sendte et felttog til Dian i 109 f.Kr. og tvang det til vasalloplikt og opprettet Yizhou-kommandanturet der.
Kongen av Dian beholdt sin kongetittel helt til keiser Zhaodis tid. Da gjorde kunmingstammene opprør mot Han-dynastiet (86 og 83 f.Kr.). De mislyktes, og kongen ble avsatt etter et påfølgende opprør.
Utgravninger på steder som Shizhaishan og Lijiashan har vist at staten hadde en godt utviklet bronsekunst. Man antar at deres kunst viser innflytelse fra kineserne, Dong-son-kulturen (en bronsekultur i Nord-Vietnam) og fra de nordlige nomader – kanskje skyterne?
San Fernando Valley
San Fernando Valley er en urbanisert dal i den sørlige delen av California, og ligger hovedsakelig innenfor den nordlige bygrensen til Los Angeles i Los Angeles County.
Også byene Burbank, Calabasas, Hidden Hills, Glendale og San Fernando ligger i San Fernando Valley. De områdene som tilhører Los Angeles by er en rekke bydeler, som Granada Hills, Mission Hills, North Hollywood, Pacoima, Panorama City, Reseda og Van Nuys. Den kjente veien Mulholland Drive utgjør grensen mot Hollywood og det vestlige Los Angeles.
«The Valley» som området ofte kalles, har en sosialt og etnisk blandet befolkning. Området huser en rekke bedrifter og er også kjent for sine mange bedrifter innen film- og underholdningsindustrien.
Fram til spanierne etablerte misjonsstasjonen San Fernando i 1797 hadde området vært bebodd av indianerstammer i rundt 2 000 år. En av disse stammene ble også kalt Fernandeño.
Hjerne
Hjernen (gresk: encephalon, «i hode») er kontrollsenteret i sentralnervesystemet hos dyr. De fleste dyr har hjernen i hodet, nær hovedsanseapparatet og munnen. Mens alle virveldyr har nervesystem med hjerne, har virvelløse dyr enten nervesystem med en sentralisert hjerne eller samlinger av ganglier. Hjernen er ekstremt kompleks, menneskehjernen inneholder 10-100 milliarder nerveceller, og hver av dem er koblet til rundt 10 000 andre. Dette enorme antallet sammenkoblinger gjør menneskehjernen i stand til å vise intelligens.
Historie
De tidligste undersøkelser av hjernens funksjon ga en oppfatning av den som et slags «kraniefyll». I Egypt, fra mellomriket og framover, var det vanlig at hjernen ble fjernet ved mumifisering, fordi egypterne mente at intelligensen fantes i hjertet. Ifølge Herodot foregikk de første stegene i en mumifisering på følgende måte: «Den mest perfekte metoden er å fjerne mest mulig av hjernen med en jernkrok, og det som jernkroken ikke kan nå, blandes med droger.» I Antikkens Hellas var det forskjellig syn på hjernens funksjon; rundt 400 f.Kr. mente Hippokrates den var sentrum for intelligensen, mens Aristoteles rundt 300 f.Kr. mente at hjernen var blodets kjølemekanisme, og hjertet var sentrum for intelligensen. I løpet av de siste par tusen år har dette synet på hjernen snudd.
Oversikt
Hjernen er ikke bare et viktig sentrum for fornuft og intelligens, den er også kilden til kognisjon, emosjon, hukommelse, motorikk og læring. Den kontrollerer og koordinerer også de fleste sansesystemer, bevegelse og adferd, i tillegg til at den kontrollerer kroppens homeostase-funksjoner, slik som hjerterytme, blodtrykk, væskebalanse og kroppstemperatur. Men noen funksjoner som enkle reflekser og basisbevegelser, kan kun utløses gjennom ryggmargskontroll.
De fleste hjerner har et synlig skille mellom grå substans og hvit substans. Grå substans består av nervecellekropper og hvit substans består av nervefibre (aksoner) som forbinder nervecellene med hverandre. Aksonene er omgitt av et isolerende fettbelegg kalt myelin som gir den hvite substansen sin farge. Det ytre, synlige laget av hjernen er hjernebarken som består av grå substans.
Studiet av hjernen kalles nevrovitenskap, et område i biologien viet til å forstå hjernens funksjoner på alle nivåer, fra molekyl-nivå og opp til psykologisk nivå.
Hjerne og bevissthet
Anatomisk og fysiologisk skjelner man mellom bevissthetsnivå og bevissthetsinnhold. Bevissthetsnivået reguleres i hjernen primært gjennom retikulærsubstansen; den circadianske rytme (døgnrytmen) styres via sentre i hypothalamus og epifysen. Selve bevissthetsinnholdet fylles av et samspill mellom kortikal aktivitet i forskjellige avsnitt av storehjernen.
Innen bevissthetsfilosofien skilles det ofte mellom sinnet og hjernen, og diskusjonen om forbindelsen mellom disse har ført til kropp og sjel-problemet. Hjernen defineres som en fysisk, biologisk substans i hodeskallen som er ansvarlig for alle elektrokjemiske nerveprosesser. Sinnet blir imidlertid sett i sammenheng med mentale egenskaper som tro og begjær. Noen mener at sinnet på noen måter eksisterer uavhengig av hjernen, som i en sjel eller epifenomen. Andre, som for eksempel strong AI-teoretikere, sier at bevisstheten er direkte sammenlignbar med et dataprogram og hjernen med en datamaskin.
Komparativ anatomi
Det er tre grupper av dyr som har spesielt komplekse hjerner: leddyr (insekter og krepsdyr), blekkspruter og lignende bløtdyr, og virveldyr. Hjernen til leddyr og blekkspruter kommer opp fra to parallelle nervetråder som strekker seg gjennom dyrets kropp. Leddyrene har en sentral hjerne med tre deler og store «optiske lapper» bak hvert øye for synsprosessering.
Hjernen til virveldyr utvikler seg fra den anteriore (forreste) delen av et enkelt dorsalt nevralrør, som senere blir til ryggmargen. I virveldyr som har kranier beskyttes hjernen av skallebeinet. Økende kompleksitet i hjernebarken korrelerer med fylogenetiske- og evolusjonære stamtreet. Primitive virveldyr som fisk, reptiler og amfibier har mindre enn seks lag av nevroner i hjernens ytre lag. Denne formen for hjernebark kalles allocortex.
Mer komplekse virveldyr som pattedyrene har en hjernebark som består av seks lag (neocortex) i tillegg til allocortex i deler av hjernen. Hos pattedyr er en sterk folding på hjernebarken karakteristisk for dyr med avanserte hjerner. Foldingene gir en stor overflate med plass for mer grå substans og flere nerveceller på et mindre volum som gjør hjernen kompakt nok til å passe i skallen. Furene mellom foldene kalles (sulci) og foldenes forhøyninger kalles hjernevindinger (gyri).
Bortsett fra den embryologiske inndelingen av hjernen, kan plassering av de spesifikke furene og vindingene, primære sensoriske områder og andre strukturer variere mellom artene. Og selv om menneskehjernens histologi generelt sett er lik fra person til person, kan den strukturelle anatomien variere.
Virvelløse dyr
Hos blekkspruter og andre bløtdyr består hjernen av to regioner: den supraesophageale og den subesophageale substansen (Latin: sub = under/nedenfor, supra = over/ovenfor, øsofagus = spiserør), adskilt av spiserøret. Substansen over og under spiserøret er forbundet på begge sider av spiserøret av basallappen og de dorsale magnocellulære lappene. De store optiske lappene blir noen ganger ikke regnet som en del av hjernen, fordi de er atskilt fra den anatomisk og bare forbundet med optiske stilker. De optiske lappene prosesserer imidlertid mye visuell informasjon, og er derfor funksjonsmessig en del av hjernen.
Virveldyr
Telencephalon, eller storehjernen (cerebrum), er den største regionen i hjernen til pattedyr. Denne strukturen er den mest synlige, og hva de fleste assosierer med «hjernen». Hos mennesker har hjernen en sterkt foldet overflate, med dype furer og forhøyninger (hjernevindinger). Hos virveldyr som ikke har storehjerne, er metencephalon det høyeste senteret i hjernen. På grunn av at mennesket går oppreist, har hjernen en «bøy» mellom hjernestammen og storehjernen. Andre virveldyr har ikke denne bøyen, derfor kan sammenligning av hjernestrukturer mellom mennesker og andre virveldyr være forvirrende.
Bak (eller under hos mennesker) storehjernen er lillehjernen (cerebellum). Lillehjernen er hovedsakelig involvert i motorisk kontroll, og er forbundet til pons med hvit substans, tykke nervefibre (pedunculi cerebellares). . Både storehjernen og lillehjernen er delt i to halvdeler (hemisfærer). Hjernehalvdelene i storehjernen er forbundet med hverandre med hjernebjelken (corpus callosum), en struktur bestående av hvit substans. Luktelappen (bulbus olfactorius) er en utvekst fra storehjernen av betydelig størrelse hos mange dyr, men hos mennesker og andre primater er den relavtivt liten.
Virveldyrenes nervesystem skiller seg ut med encefalisering og bilateral symmetri. Encefalisering refererer til tendensen mer komplekse organismer har til å utvikle større hjerner gjennom evolusjonen. Større virveldyr utvikler et komplekst, lagdelt og sammenkoblet nevralt kretssystem. Hos nyere arter som er nært beslektet med de første virveldyrene, er hjernen dekket med grå substans med en tre-lags struktur (allocortex). Deres hjerner inneholder også hvit substans under overflaten, som består av områder med nervekjerner og nervefibre. Det meste av menneskets hjerne er dekket av hjernebark (cortex cerebri), og den har seks lag med nerveceller (neocortex).
Virveldyrenes hjerneregioner
Ifølge hierarkiet basert på evolusonær utvikling og utvikling på fosterstadiet er ryggstrengdyrenes hjerne dannet av tre regioner som senere utvikler seg til fem deler:
Hjernen kan også klassifiseres etter funksjon, og omfatter da disse delene:
Fosterutvikling av hjernen hos mennesket:
Organisering av den utvokste menneskehjernen:
Menneskehjernen
Menneskehjernens struktur skiller seg fra andre dyrs hjerner på forskjellige viktige områder. Disse forskjellene gir menneskene «høyere» egenskaper som for eksempel avanserte kognitive evner. Menneskelig encefalisering finnes spesielt i neocortex, den mest komplekse delen av hjernebarken. Områdene som omfatter neocortex, spesielt den prefrontale cortex, er større hos mennesker enn hos alle andre dyr.
Mennesker har unik nervekapasitet, men mye av hjernestrukturen ligner på strukturen til andre dyrehjerner. Grunnleggende systemer som gjør at nervesystemet reagerer på stimulus, sanser hendelser i omgivelsene, og som overvåker kroppstilstanden er lik hos mennesker og virveldyr. Nervekoblingen som ligger til grunn for bevisstheten omfatter både neocortex og prototypiske strukturer i hjernestammen. Menneskehjernen har også et enormt antall synaptiske forbindelser som tillater en stor grad av parallell prosessering.
Overflaten er buktet med vindinger (gyrus i flertall gyri). I mellom gyri er det en sulcus (flertall: sulci). Noen gyri er koblet til funksjoner, men for det meste er det bare svake relasjoner mellom funksjoner og gyri. Nervecellene er organisert i mikrokolonner i hjernebarken, i store deler av hjernen er det omtrent 110 nerveceller i hver. Denne organiseringen er lik hos mange høyerestående dyr. Mikrokolonnene organiseres i sin tur i større kolonner. Det er lite kjent om relasjonen mellom kolonnene og funksjoner. Hos mennesket er det antatt at 95 % av nervefibre som går ut av hjernebarken, går tilbake til hjernebarken, mens 5 % går til sentrale kjerner, hjernestammen o.l. Hos rotter er dette forholdet omtrent 50/50.
Man deler hjernen inn i grå substans og hvit substans. Grå substans er områdene med mange nerveceller. Det er i praksis hjernebarken og kjernene i hjernen. Hvit substans er området med utløpere (aksoner) fra nervecellene. Fargen skyldes fett i støttecellene (gliaceller).
Hjernen er antatt å fungere ved hjelp av elektriske impulser (aksjonspotensialer) i nerveceller.
Registrering av hjerneaktiviteten gjøres direkte ved elektroencefalografi og indirekte via metabolisme ved PET eller ved måling av blodgjennomstrømning ved fMRI eller SPECT.
Psykologiprofessor Paul Reber anslår at hjernen som «minnepinne» har plass til rundt 2.500 millioner gigabyte, tilsvarende rundt 300 år med video av TV-kvalitet.
Ett-Kina-politikk
Ett-Kina politikk er prinsippet om at det er kun ett Kina og at Fastlands-Kina, Hongkong, Macao og Taiwan sammen tilhører dette Kina. Aksepteringen eller avvisningen av dette prinsippet er en viktig faktor i Folkerepublikken Kinas utenrikspolitikk, som regjerer over Kinas fastlandsområder, Hongkong og Macao og Republikken Kina, som regjerer over Taiwan.
Folkerepublikken fremmer et sterkt krav om Ett-Kina politikken. Den krever at alle land som søker diplomatiske relasjoner med seg må anerkjenne Folkerepublikken Kina som det eneste legitime Kina, og derfor må avstå fra å opprettholde relasjoner med Republikken Kina på Taiwan. Anerkjennelsen av at det er bare ett Kina er også en betingelse som Folkerepublikken har satt for forhandlinger med regjeringen i Republikken Kina.
Republikken Kina sitt syn på politikken er betydelig mer delt. Juridisk fortsetter Republikken Kina å opprettholde sin versjon av «ett Kina»-prinsippet ved offisielt å kreve suverenitet over Kinas fastland, men disse kravene er ikke lenger aktivt gjennomført. Den Pan-blå koalisjonen, som består av Kuomintang (KMT) og andre partier har sin egen versjon av Ett-Kina politikken: De likestiller ikke Kina med Folkerepublikken, Republikken Kinas president Ma Ying-jeou (KMT) uttrykte i 2006 at "Ett Kina er Republikken Kina". Partier fra den Pan-grønne koalisjonen støtter ikke Ett-Kina politikken, siden de ønsker et Taiwan, uavhengig av Kina, som anses som en selvstendig stat, med egne ambassader og representanter i FN.
Marilyn (topp)
En marilyn er en topp på en høyde eller et fjell på De britiske øyer med en primærfaktor, det vil si høyde i forhold til terrenget omkring, på minst 150 meter (492 fot), uansett hvor mange meter over havet toppen er. Navnet er en ironisk kontrast til betegnelsen munro, som brukes om fjell i Skottland med høyde på minst 3000 fot (914,4 meter) og er dannet som rimslang på navnet Marilyn Monroe.
Det er pr. 2007 identifisert 2007 marilyns på De britiske øyer, fordelt slik:
Listen ble først samlet for Storbritannia i Alan Dawsons bok The Relative Hills of Britain, og blir stadig revidert ettersom Ordnance Survey gir ut nye kart. Den ble utvidet med arilyns på Irland i Clem Clements' The Hewitts and Marilyns of Ireland.
Mange av de største fjellene er marilyns, inkludert Ben Nevis, Scafell Pike og Snowdon. På den annen side er det flere store fjell, inkludert munros og kjente fjell om Bowfell, Langdale Pikes og Carnedd Dafydd som ikke er marilyns fordi de ikke har stor nok relativ høyde. Det er ikke alle marilyns som er topper i vanlig forstand. Blant annet ligger en inne i byen Crowborough i East Sussex, mens Bishop Wilton Wold ligger langs veien A166. Man finner også noen klipper i sjøen, som Stac Lee og Stac an Armin som tilhører St. Kilda utenfor kysten av Skottland.
I Skottland blir marilyns gjerne nedvurdert i forhold til topper med stor absolutt høyde, som munros, corbetts, grahams og donalds, selv om alle corbetts og grahams, omkring to av tre munros og halvparten av donalds også er marilyns.
Enkelte fjellvandrere og klatrere «samler på» marilyns, og noen radioamatører har et prosjekt hvor de vil sende fra alle marilyns. Pr. 2007 har ingen klart å krysse ut alle på listen, men enkelte mangler bare fem av dem. Årsaken til at de ikke klarer alle er at fem marylins i St. Kilda er svært vanskelige å nå.
Ål Folkehøyskole og kurssenter for døve
Ål Folkehøyskole og kurssenter for døve er en skole og kurssenter for døve og hørende beliggende i Ål i Hallingdal.
Om Ål Folkehøyskole og kurssenter for døve
Den 26. september 1966 arrangerte tre norske speiderforbund en aksjon for å samle inn penger til unge døve. Innsamlingsbeløpet ble skjenket til Norges Døveforbund og Hjemmet for Døve med lik del til hver organisasjon. Norges døveforbund gikk med en drøm om å opprette et kurssenter og folkehøyskole for døve og hadde over en lang periode samlet inn penger til dette formålet. Opprinnelig skulle skoleanlegget bygges på Gol, på en tomt som en gårdbruker med to døve sønner hadde lovet døveforeningen. Arkitekt Gabriel Tallaksen ble engasjert til å tegne skolen. Etter at Tallaksen hadde besiktiget tomten og utarbeidet planer, trakk imidlertid gårdbrukeren på Gol løftet sitt tilbake. I stedet ble skolen reist på Bakketeigen i Ål.
Skolen eies idag av en stiftelse opprettet av Norges Døveforbund. Skolen er landets eneste frilynte folkehøyskole der hovedspråket er tegnspråk. Skolen er også den tredje første folkehøyskole for døve i verden. Kong Harald og dronning Sonja har ved flere anledninger besøkt Ål folkehøyskole og kurssenter for døve, sist i 1998.
All undervisning foregår på tegnspråk, og flertallet av de ansatte er døve. Skolen tar imot både døve, hørselshemmede og hørende elever. Den har som mål å være et senter for livslang læring der tilbudene er konsentrert omkring de behov døvesamfunnet har. Per 2017 har skolen 46 elevplasser. Halvparten av plassene er for døve elever, og resten er for hørende elever.
Skolen har egen kantine, kiosk, svømmebasseng, gymsal og badstue. Elevene på folkehøyskolen bor i et eget internatbygg fra skolestart i august frem til skoleavslutning i mai året etter. Skoleåret på totalt 33 uker avsluttes med en 10-dagerstur til utlandet, og elevene har tidligere reist til blant annet USA, Estland, Latvia, Kina, Cuba og India. Der har de besøkt ulike døveskoler, institusjoner og arbeidsplasser for døve.
I tillegg til å være folkehøyskole drives det også en omfattende kursvirksomhet ved skolen. Det arrangeres flere kurs for hørende foreldre av døve barn, kurs for døve foreldre og kurs for døvblitte. Skolen har egen barnehage og skolehus for barn av kursdeltakerne. Skolen har også 18 hytter og 11 leiligheter liggende rundt på skoleområdet. Disse hyttene og leilighetene leier skolen ut til private og gjester av folkehøyskolen og kurssenteret.
Rektor på Ål folkehøyskole og kurssenter for døve er (per 2023) Ann Kristin Malmquist. Skolen og kurssenteret ligger ca. 5 km fra Ål sentrum og Ål jernbanestasjon.
Historikk
Ål folkehøyskole hadde følgende linjer skoleåret 2023–2024 :
Tidligere linjer:
Ål kurssenter: Kurs (utvalg)
Ål kurssenter arrangerer kurs for voksne og barn. De fleste kursene er tilpasningskurs og finansieres av NAV.
Tidligere kurs:
Rytterstatuer i Danmark
Rytterstatuer i Danmark er en samlet oversikt over de rytterstatuene som er oppstilt i landet.
Danmarks og Skandinavias eldste rytterstatue står på Kongens Nytorv og viser Christian V til hest. Dette er en sannhet med modifikasjoner ettersom statuen er en kopi fra 1940-tallet.
Rytterstatuer hadde tidligere flere funksjoner, blant annet var det en hyllest til herskeren i all hans eneveldige ufeilbarlighet. Klarest ser man dette med J.F.J. Salys rytterstatue av Frederik V som også i inskripsjonen forteller om folkets takknemlighet overfor kongen. Rytterstatuer er i hovedsak bestillingsverk og det var tilfellet med begge disse to. Noe annet disse to eldste har til felles er at de er utført av utlendinger, altså ikke av danske kunstnere.
Noe annet som preger de danske rytterstatuene er hvor mange som er portrettert av de Glücksburgske kongene Christian IX og Christian X. Flere av disse er utført etter initiativ fra innsamlinger fra befolkningen og kan sies å være ekte uttrykk for takknemlighet.