cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Thomas Stafford Williams
I 1971 kom han til Leulumoega på Vest-Samoa og returnerte til New Zealand i 1976 til en menighet i Porirua East. Han ble erkebiskop av Wellington i 1979 og kardinal i 1983, med Gesù Divino Maestro alla Pineta Sacchetti som tittelkirke.
I 2000 ble Williams utnevnt til medlem av New Zealand-ordenen, New Zealands fornemste orden.
De flamske beginerhusene
De flamske beginerhusene (fransk: Béguinage, nederlandsk: Begijnhof) er tretten mindre boligkompleks som tidligere ble brukt av legordenen beginerne. Disse ble i 1998 innskrevet på UNESCOs verdensarvliste. Det finnes flere slike kompleks i blant annet Nederland og Belgia som ikke faller under verdensarvlisten.
Beginerne
Beginerordenen ble grunnlagt på 1200-tallet, og var et samfunn for kvinner som ønsket å tjene Gud uten å trekke seg tilbake fra verden eller avlegge klosterløfter. Den hadde sitt utspring i de historiske Nederlandene, men det fantes også beginerhus i den nordlige delen av dagens Frankrike og nordvest i dagens Tyskland.
Beginerordenens opprettelse og vekst har vært forklart med det store kvinneoverskuddet som følge av at mange menn døde i krig og andre voldelige hendelser. Et stort antall kvinner hadde behov for å søke sammen i andre fellesskap enn familie for å kunne forsørge seg og søke beskyttelse. Nonneklostrene hadde fra 1100-tallet opplevd stor vekst, men strengere regler innenfor klostersamfunnene, særlig hos Cistercienserne, førte til at flere kvinner kviet seg for å vie seg til klosterlivet. Den store tilstrømmingen av kvinner til klostrene hadde også ført til at mange som søkte adgang ikke ble tatt opp, og ved flere klostre var en viss grad av velstand et vilkår for å kunne bli tatt opp.
Beginerhus
Beginerhusene, som ikke i egentlig forstand var klostere, var oftest en samling av mindre hus bygget rundt en gårdplass, en gate eller en sentral hage, i regelen omgitt av en mur med en eller to porter. De var lokalisert enten innenfor eller like utenfor byene.
Beginerhus finnes i et område som grovt sett tilsvarer det nordøstlige Frankrike, Belgia, Nederland og det nordvestlige Tyskland.
Verdensarvlisten
Tretten av Beginerhusene i Flandern ble skrevet inn på UNESCOs verdensarvliste i 1998, i den offisielle begrunnelsen heter det blant annet:
Peterhof
Bygging, under Peter den store
Peter den store nevner første gang stedet hvor Peterhof nå ligger i sin dagbok i 1705, kort tid etter grunnleggingen av sin nye hovedstad St. Petersburg, som et godt sted å bygge et landgangssted på vei til og fra øyfestningen Kronstadt. Etter seieren over svenskene i slaget ved Poltava i 1709 besluttet tsaren å oppføre en tidsmessig residens, som skulle bli et landemerke i den nye stormakten Russland. Etter et feilslått prosjekt ved Strelna noe lenger øst, bestemte Peter seg for å bygge sin nye residens ved Peterhof.
I 1714 begynte planarbeidet for det nye slottet, og byggingen startet med palasset Monplaisir («min fornøyelse»), basert på Peters egne skisser. Dette var tsarens sommerpalass, som han ønsket nær sjøbredden for å kunne bruke det på sine reiser til og fra Europa via havna i Kronstadt. I Monplaisirpalassets hjørne mot sjøen laget Peter sitt Maritime arbeidsrom, hvorfra han kunne se Kronstadtøya til venstre og St. Petersburg til høyre. Senere utvidet han sine planer til å omfatte et større slottsanlegg, med palasser og hager lengre innover i landet, etter modell av Versailles. Peter selv, som under sin lange rundreise gjennom Europa hadde beskjeftiget seg med forskjellige håndverkskunster, deltok aktivt i arbeidet og rådførte seg med den tyske arkitekten Andreas Schlüter og dennes elev Johann Friedrich Braunstein.
I august 1723 kunne Peterhof innvies. Byggearbeidene på det store, men likevel enkle slottet var på dette tidspunktet ennå ikke helt avsluttet. Foruten det egentlige palasset var også Den store kaskade og en stor del av Den nedre parken anlagt, og den 400 meter lange kanalen til Østersjøen var ferdig utgravd. Monplaisir var fullført og arbeidet på lystslottet Marly, en minne-hyllest til Louis XIVs Château de Marly, var også stort sett ferdig. Etter innvielsen benyttet Peter I palasset, som var dekorert i barokkstil, som sin sommerresidens, mens han tilbrakte de øvrige årstidene hovedsakelig i Vinterpalasset i St. Petersburg.
Til å begynne med så Peterhof ganske annerledes ut enn det gjør i dag. Mange av fontenene var ennå ikke installert. Hele Aleksandriaparken og Den øvre parken eksisterte ikke. (Den sistnevnte ble brukt til å dyrke grønnsaker, og hagebassengene der, som det var bare tre av, til oppdrett av fisk). Samsonfontenen og dens massive pidestall var ennå ikke blitt installert i Sjøkanalen, og selve kanalen ble benyttet som en storslått inngang til komplekset fra sjøsiden. Den store kaskaden var også mere sparsomt dekorert da den opprinnelig ble bygget.
Senere utvidelser
Etter Peter den stores død i 1725 sto palasset tomt noen år. Først i 1730 startet tsarina Anna opp arbeidene på slottet igjen. Slottet og parkanleggene ble i løpet av de etterfølgende år stadig utvidet og forskjønnet.
Den kanskje viktigste endringen fra Peters opprinnelige plan var hevingen av Det store palassets status til å bli anleggets mest fremtredende bygning. Dette arbeidet ble gjort under tsarina Elisabeth, under ledelse av den italienske arkitekten Bartolomeo Rastrelli. Det store palasset ble opprinnelig bare kalt «Det øvre palasset», og var fram til utvidelsen bare omtrent like bredt som kaskaden foran det, og ikke spesielt mye større enn de andre av Peterhofs bygninger. Det ble nå tilføyd to sidefløyer, hovedbygningen ble forlenget og utvidet, og paviljongene ved enden av bygningskroppen ble oppført, hvor også en av slottskirkene kom til. Disse arbeidene varte fra 1747 til 1752, og ga palasset sitt nåværende utseende, med den langstrakte, gulfargede bygningen med hvite dekorasjoner.
Senere fikk også Katarina den store utført en del videre utsmykninger. Den nedre parken ble under Katarina betraktelig utvidet, og hun lot den opprinnelige barokkparken bli utvidet til en stor landskapshage. Det ble også utført mange tilføyelser på Peterhofs opprinnelige fontener og nye ble bygget.
Helt til langt inn på 1800-tallet bygget de russiske tsarene videre på denne residensen, som de fra tid til annen også bodde i. Palasset inneholdt nå alle sine prektige paraderom, som gullsalen, tronsalen og den mektige trappen, men også de mer intime rommene til den russiske herskerfamiliens bolig, som Peters den stores soverom.
Ødeleggelse og restaurering (fra 1941 til i dag)
Under andre verdenskrig ble Peterhof utsatt for omfattende plyndring og ødeleggelse fra de tyske okkupasjonsstyrkene. I likhet med Tsarskoje Selo ble Peterhof inntatt av tyske tropper i 1941 og ble holdt til 1944. I løpet av de få månedene fra krigsutbruddet til de tyske styrkene dukket opp klarte de ansatte bare å berge unna en del av skattene i anleggets palasser og fontener. Det ble gjort et forsøk på å demontere og begrave fonteneskulpturene, men tre fjerdedeler av dem, inkludert alle de største, forble på plass. Peterhof ble i stor grad ødelagt av okkupasjonsstyrkene til den tyske arme etter at beleiringen av Leningrad ble brutt. Mange av fontenene ble ødelagt, og palasset ble delvis sprengt og etterlatt i brann.
Umiddelbart etter krigens slutt ble det satt i gang opprydningsarbeider, og allerede sommeren 1945 ble deler av Den nedre parken igjen åpnet for besøkende. Restaureringsarbeidene på slottet varte i mange år. På den ene side måtte de ødelagte kunstverkene rekonstrueres med stor omhu, men på den andre side var de finansielle midlene til dette arbeidet alltid knappe.
Navnet ble i 1944 endret til «Petrodvorets» (Peters palass) som følge av krigstidens anti-tyske sentiment og propaganda, men det opprinnelige navnet ble gjeninnført av den russiske regjeringen i 1997.
I 2003 feiret St. Petersburg sitt 300-årsjubileum. I den forbindelse ble mange av bygningene og statuene i Peterhof restaurert.
Palassanlegget
Det dominerende trekk i naturen ved Peterhof er en seksten meter høy, bratt skrent som ligger kun noen få hundre meter fra sjøen. Den nedre parken (Nizjnij Sad), som med et areal på 1,02 km² omfatter storparten av Peterhofs landområde, ligger mellom denne skrenten og havet og strekker seg rundt 200 meter i hver retning. Her ligger de fleste av Peterhofs fontener, samt flere mindre palasser og andre bygninger. Øst for Den nedre parken ligger Aleksandriaparken, med nygotiske bygninger fra 1800-tallet, som for eksempel Kapella.
På toppen av skrenten, midt foran Den nedre parken, står Det store palasset (Bolsjoj Dvorets), og på andre siden av palasset ligger Den øvre parken (Verkhnij Sad), som er en mindre park, sammenlignet med den nedre. I selve skrenten nedenfor palasset ligger Den store kaskade (Bolsjoj Kaskad), som sammen med Det store palasset er midtpunktet i hele komplekset. Ved foten av kaskaden begynner Sjøkanalen (Morskoj Kanal), et av de mest omfattende vannarbeidene fra barokkperioden, som deler Den nedre parken i to.
Det store palasset
Peterhofs største palass ser imponerende ut fra parkområdene foran og bak det, men det er faktisk ganske smalt og ikke voldsomt stort. Av dets rundt tretti rom er det imidlertid flere som fortjener spesiell omtale:
De østre og vestre Kinesiske kabinetter ble dekorert mellom 1766 og 1769 for å utstille objekter av dekorativ kunst importert fra Østen. Veggene ble dekorert med imitasjoner av orientalske mønstere av russiske håndverksmestere, og behengt med kinesiske landskapsmalerier i gul og svart lakk.
I palassets senter ligger rommet som kalles Billedhallen. Veggene er nesten helt dekket av en serie på 368 malerier, som for det meste forestiller kvinner i forskjellig påkledning, varierende i både fremtoning og alder, selv om de fleste ble malt fra samme modell. Disse bildene ble kjøpt i 1764 fra enken etter den italienske kunstneren P. Rotari, som døde i St. Petersburg.
Parken rundt palasset
Den øvre parken, som er dekorert med busketter, trimmede busker og trær, plener, store vannbassenger og forgylte statuer og vaser, fremstår som en typisk fransk barokkpark. Den nedre parken, som inneholder mange av parkbygningene, er også utsmykket med busketter og tallrike vannspill som dekorerer skrenten nedenfor palasset. Scenene som avbildes er innrettet mot Peter den store. Eksempelvis symboliserer Samsonbrønnen fra 1734 seieren over svenskene ved Poltava. Her fremstilles Peter som en bibelsk helt, som knekker løvens (det vil si Sveriges) kjeve og beseirer den.
I øst ligger Den nedre parken inntil Aleksandriaparken, en malerisk landskapspark. På vegne av tsar Nikolai I fremla den prøyssiske arkitekten Karl Friedrich Schinkel et utkast til det nygotiske Aleksander Nevskij-kapellet, som ble påbegynt mellom 1831 og 1833 av Adam Menelavs, og som ble fullført etter dennes død i 1831 av Josef Charlemagne.
Den store kaskade og Samsonfontenen
Den store kaskade er modellert etter en som ble bygget for Louis XIV ved Château de Marly, som også er minnet i en av bygningene i parken.
I sentrum av kaskaden er en kunstig grotte i to etasjer, kledd både innvendig og utvendig med hugget brun stein. Den inneholder for tiden et lite museum over fontenens historie. Blant de utstilte gjenstandene er et bord som bærer en bolle med (kunstig) frukt, en eksakt kopi av et lignende bord som ble bygget under veiledning av Peter den store. Bordet er utstyrt med vannstråler som dynker de besøkende når de rekker etter fruktene, et særpreg hentet fra manieristiske hager som fortsatt var populære i Tyskland. Grotten er forbundet med palasset over og bak den via en skjult korridor.
Fontenene i Den store kaskade ligger nedenfor og på hver side av grotten. Vannet fra fontenene renner ut i et halvsirkelformet basseng, som danner enden av Sjøkanalen, som også har fontener langs sidene. På 1730-tallet ble den store Samsonfontenen plassert i dette bassenget. Den forestiller øyeblikket da Samson river åpen kjevene på en løve, og representerer Russlands seier over Sverige i den store nordiske krig, og er dobbelt symbolsk. Løven er et element i Sveriges riksvåpen, og slaget ved Poltava, en av krigens store russiske seire, ble vunnet på St. Samsons dag. Fra løvens munn skyter en 20 meter høy vertikal vannstråle, den høyeste i hele Peterhof. Dette mesterverket av Mikhail Kozlovskij ble plyndret av de invaderende tyskerne under andre verdenskrig. En kopi av statuen ble installert i 1947.
Den kanskje største teknologiske prestasjonen i Peterhof er at alle fontenene drives uten bruk av pumper. Vannet hentes fra naturlige kilder og samles i reservoarer i Den øvre parken. Høydeforskjellen skaper trykket som driver de fleste fontenene i Den nedre parken, inkludert Den store kaskade. Samsonfontenen forsynes via en egen akvedukt, som er over fire kilometer lang og får vann og trykk fra en høytliggende kilde.
Den nedre parken
Den nedre peken er anlagt i formell (fransk) stil. Selv om mange av trærne er forvokste, så har den formelle klippingen langs de mange alléene blitt tatt opp igjen de siste årene, for å bringe hagene tilbake til sitt opprinnelige utseende.
De mange fontenene som ligger her framviser en uvanlig grad av kreativitet. En av de mest bemerkelsesverdige kalles «Solen». En skive som sender ut vannstråler fra kanten skaper et bilde av solens stråler, og hele strukturen roterer rundt en vertikal akse slik at retningen som «solen» peker hele tiden endrer seg.
Flere fontener er konstruert i den hensikt å dynke de besøkende. To er formet som spinkle trær utstyrt med dyser som aktiveres når noen nærmer seg. En annen er forkledd som en paraply med en sirkelformet benk rundt stammen, og slipper en vanngardin ned fra randen når noen setter seg på benken.
I den samme skrenten hvor Den store kaskade er plassert ligger også to andre, men svært forskjellige kaskader. Vest for palasset ligger Det gylne fjell (russisk: Золотая Гора – Zolotaja Gora), dekorert med marmorstatuer som danner en kontrast til de løssluppent forgylte figurene i Den store kaskade. I øst ligger Sjakkfjellet (russisk: Шахмотная Гора – Sjakhmotnaja Gora), en bred renne med en overflate dekket med svarte og hvite fliser som et sjakkbrett.
De mest prominent plasserte fontenene i Peterhof er «Adam» og «Eva». De opptar symmetriske posisjoner på hver sin side av Sjøkanalen, hver av dem på et sted hvor åtte stier møtes.
Andre bygninger
Det store palasset er ikke den eneste historiske keiserlige bygningen i Peterhof. Slottene Monplaisir og Marly, samt paviljongen som kalles «Eremitasjen», ble alle oppført i løpet av den opprinnelige byggingen av Peterhof under Peter den store. Den nedre parken inneholder også et stort drivhus, og i Aleksandraparken står Nikolai Is palass.
I likhet med Den nedre parken, så inneholder også Den øvre parken mange fontener, fordelt på syv brede bassenger. Men Den øvre parken er anlagt svært forskjellig. De har ikke Den nedre parkens strengt geometriske plan, og selv om noen av fontenene har intrikate skulpturer, så er vannspillene her av en enklere type, mye grunnet det lavere vanntrykket.
Samira
Samira (arabisk سميرة, sanskrit समीर) er et kvinnenavn med to opprinnelser. Det er et arabisk navn som betyr «følgesvenn», og et indisk navn som betyr «vind» på sanskrit.
Kjente personer med navnet
Personene i listen er ordnet kronologisk etter fødselsår.
Chubut (provins)
Provincia de Chubut er en delstat sør i Argentina. Provinshovedstaden heter Rawson mens den største byen heter Comodoro Rivadavia og har 125 000 innbyggere.
DNO
DNO ASA (ose: DNO) er et norsk oljeselskap som fokuserer på Midtøsten og i Nordsjøen. Selskapet ble grunnlagt i 1971 og er i dag notert på Oslo Børs. DNO har eierandeler i olje- og gasslisenser i ulike stadier av leting, utvikling og produksjon on- og offshore i den kurdiske delen av Irak, Norge, og Jemen.
Kritikk fra OECDs kontaktpunkt
Selskapet ble klagd inn for OECDs kontaktpunkt av forbundet Industri Energi senhøstes 2016. Bakgrunnen var henvendelse fra fagforeningen i DNO Jemen om at alle arbeiderne hadde blitt sagt opp på dagen via SMS og e-post da selskapet trakk seg ut av det krigsherjede området våren 2015, og heller ikke fikk godtgjørelse slik Industri Energi mener de har krav på. Klagen omfattet tre deler:
OECDs kontaktpunkt avga slutterklæring 22. mars 2018 der Industri Energi fikk medhold i punkt 2. . Kontaktpunktet valgte ikke å ta stilling til de andre punktene. Angående det første punktet uttalte kontaktpunktet at DNO til slutt hadde akseptert fagforeningen, og at det derfor ikke var viktig å gå inn på historien før det. Angående punkt 3 uttalte kontaktpunktet at det ikke hadde kompetanse til å vurdere dette.
Kontaktpunktet annonserte 17. januar 2019 at de tok en ny klage fra Industri Energi på vegne av DNO Yemen Labor Union til behandling. Industri Energi hevder i klagen at DNO ikke har overholdt jemenittisk rett og dermed handlet i strid med anbefalingene i OECD-retningslinjene kapittel I, begreper og prinsipper, punkt 2. Industri Energi hevder også at DNO har operert med mindre gunstige standarder for de ansatte enn sammenliknbare arbeidsgivere i Jemen, noe som Industri Energi mener strider med anbefalingene i Retningslinjene kapittel V, sysselsetting og forhold mellom partene i arbeidslivet, punkt 4, bokstav a.
Stiftelsen Bryggen
Stiftelsen Bryggen ble stiftet i 1962 og har en egen stab av håndverkere, vaktmester og arkitekt. Av stiftelsens 35 bygninger er 23 istandsatt og innredet for ny bruk. Bygningene huser kontorer, butikker og verksteder for kunstnere og kunsthåndverkere. Overskuddet fra utleie av bygningsmassen går uavkortet til bevaringsarbeidet. I tillegg kommer bidrag fra kommunale, fylkeskommunale og statlige myndigheter.
Ida Flodin
Ida Emilia Basilier Flodin Aavatsmark (født 29. april 1870 i Uleåborg i Storfyrstedømmet Finland, død 27. juni 1957 i Oslo) var en finskfødt, norsk sangerinne.
Hun tilhørte en finlandssvensk embedsmannsslekt som datter av bokholder Frithiof Flodin (1828–1921) og hustru Fanny Virginia Basilier (1842–1897). Hun var niese av operasangerinnen Ida Basilier-Magelssen (1846–1928), som var gift med Johan Sigfried Cammermeyer Magelssen (1835–1910), redaktør i Aftenposten, og kusine til teaterskuespillerinnen og sangerinnen Aja Basilier-Magelssen, som var gift med journalist og forfatter Øvre Richter Frich. Ida Flodin var sopran, og sang ved blant andre Tivoli Opera og Eldorado Theater i Kristiania (Oslo) før hun sluttet seg til svenske ensembler fra midten av 1890-årene.
Ekteparet Aavatsmark er gravlagt en i familiegrav på Vestre gravlund i Oslo.
Otto Rode
Otto Frederik Waldemar Rode (født 18. desember 1842 i Gjerpen, død 4. august 1911 i Kristiania) var en norsk gårdbruker og politiker (H). Han møtte som stortingsmann for Buskerud amt i 1902.
Liv og virke
Han ble født på Gjerpen prestegård som sønn av sogneprest og stortingsmann Frederik Rode og hustru Anne Lovise Holter. En eldre bror var sogneprest og stortingsmann Carl Theodor Rode. På farssiden tilhørte de embedsmannsslekten Rode.
Otto Rode giftet seg med Valborg Sofie Rotnes fra Nes på Romerike, og de fikk fire barn.
Fra og med forfatningsstriden på 1880-tallet var Otto Rode, Olaus Færden, Ole Larsen Skattebøl og Bernhard Kjekstad blant de ledende høyremennene i Buskerud amt. Rode var suppleant (varamann) til Stortinget fra Buskerud amt 1901–1906, og møtte for Bernhard Tandberg i 1902. Rode satt i Stortingets veikomité.
Han døde under et opphold hos en slektning i Kristiania i 1911, og ble gravlagt fra Frogner kirke i Lier.
Poker
Poker er et av de mest populære kortspillene i verden. Spillerne sitter med helt eller delvis skjulte kort og skal foreta veddemål i en sentral pott. Potten blir tildelt den spilleren som har den beste kombinasjonen av kort eller ved at andre spillere kaster sine kort i løpet av spillets gang.
Spillets gang
Poker blir spilt over flere runder. Hver runde får alle spillerne utdelt kort, og må satse eller «checke» som betyr at man fortsetter å spille uten å vedde den runden, med mindre noen andre i spillet vedder. De som har kastet seg, er ute av spillet for resten av runden. De som fortsatt er med, får nå utdelt nye kort, får bytte kort, eller det blir lagt felleskort i midten, alt ettersom hvilken pokervariant som spilles. Dette gjentar seg med nye veddemål og kort, helt til siste runde, da det bare er et veddemål før kortene vises og spilleren(e) med de beste kortene vinner potten.
Alle referanser til penger kan byttes ut med sjetonger, fyrstikker eller andre enheter som spillerne blir enige om.
Spillets alternativer
Veddemålene går på rundgang. Spilleren til venstre for utdeler starter, og hver spiller kan enten: Etter minst én runde og når alle har betalt like mye til potten (alle unntatt de som har kastet seg), er veddemålet over, og spillet fortsetter med de som har synet.
Antall runder med veddemål kan også bestemmes av spillerne. Hvis det ikke veddes, blir det redusert til et lykkespill om hvem som trekker de beste kortene. Vanligvis er det flere runder, for eksempel har Texas Hold'em fire veddemål.
Siste runde
Siste runde er det igjen et veddemål før deltakerne viser kortene (showdown). Den som setter det siste veddemålet er den som må vise sine kort først, det fordi de eventuelle motpartene da syner den personen. Hvis de som synet ikke har en bedre hånd, har de rett til ikke å vise sine kort (muck). Den som har den beste hånden får alle pengene i potten, med mindre flere spillere har like gode kort og potten deles. Deretter begynner et nytt spill.
All in
Å gå all in betyr å satse alt. Dette forekommer som oftest i No-limit-versjonen av poker, men kan også forekomme i limit-versjonen. Spilleren som har satset alt kan ikke vedde mer. Det er som regel ikke lov å vedde mer penger enn man har på bordet. Hvis andre spillere syner eller høyner, blir den nåværende potten lagt til side og de gjenværende spillerne som ikke har gått all in, fortsetter med en ny pott. Dermed kan en spiller som går all in (og også generelt) ikke vinne mer enn hva man har satset selv, fra hver av spillerne. I siste runde når hendene vises, får alle som er med, spille om sidepotten. Spilleren som er gått all inn har imidlertid ikke bidratt til den nye potten, og det er den beste hånden blant de andre spillerne som vinner denne nye potten.
Det trenger ikke alltid opprettes en ny pott, og det kan lages flere nye potter hvis flere spillere går all in.
Overordnet mål
Poker blir ofte sett på som et pengespill, der det langsiktige målet er å tjene penger. Ofte blir det imidlertid ikke spilt om penger direkte. Derimot får alle spillerne utdelt et antall sjetonger, og vinneren er den som sitter igjen med alle sjetongene til slutt.
Blinds eller ante
For å sikre en viss størrelse på potten er det vanlig at en eller flere spillere må by på forhånd uten å se kortene. Blinds betyr at de to spillerne til venstre for den som deler ut kortene legger ut en avtalt sum. Den første til venstre legger som regel ut halvparten av det den andre til venstre gjør. Man kan også legge ut «ante». Dette er en avtalt sum som alle spillere må legge ut. Dette benyttes sjelden alene, men som regel i forbindelse med blinds. Deretter får alle spillerne kort, og resten av spillerne kan velge om de vil syne, høyne eller kaste seg.
Pokerhender
Den beste kombinasjonen av fem kort som en spiller sitter med, kalles en hånd. Det kan være spillerens egne fem kort (som i 5-kort draw), de beste fem av spillerens syv kort (som i 7-kort stud), eller de fem beste av egne kort pluss felles kort (som i Texas hold'em). Hendene rangeres fra beste til dårligste slik:
Royal flush er altså et spesialtilfelle av straight flush og er den beste hånden, og slår alt annet. En lavere straight flush vil slå alle hender som ikke er royal flush, fire like vil slå alle hender som ikke er straight flush, osv.
Hvis to eller flere spillere har hender av samme rangering, vinner den med det høyeste toppkortet. En straight med 10 på topp ( 10♠ 9♥ 8♦ 7♣ 6♠ ) slår en straight med 7 på topp ( 7♣ 6♠ 5♦ 4♣ 3♠ ), og et hus med 9 på topp (f.eks.  9♠ 9♦ 9♥ 4♠ 4♣ ) slår et hus med 7 på topp (f.eks.  7♠ 7♣ 7♥ 5♠ 5♣ ).
Hvis det fremdeles er uavgjort, eller ingen av spillerne har minst ett par, sammenlignes de høyeste av de øvrige kortene. Et par i 9-ere pluss en knekt (f.eks.  9♠ 9♦ J♥ 7♠ 3♣ ) slår et par i 9-ere pluss en 10-er (f.eks.  9♠ 9♦ 10♥ 8♠ 7♣ ), og en hånd med  K♠ 10♦ 9♥ 7♠ 6♣  slår en hånd med  K♠ 10♦ 8♥ 7♠ 6♣ , da  9♥  slår  8♥ .
De ulike sortene (spar (♠), hjerter ( ♥ ), ruter ( ♦ ), kløver (♣)) vurderes likt i ellers like hender, for eksempel er en straight flush i ruter med 10 på topp like mye verdt som en straight flush i spar med 10 på topp.
Hvis det etter alle disse reglene fremdeles er uavgjort, deles seieren mellom spillerne som har de beste hendene.
Poker på internett og TV
Det finnes mange kasinoer på internett som tilbyr pokerspill, og dette har blitt svært populært de senere årene. Noen lærer seg til og med å spille poker ved å begynne på internett. Den økende interessen for pokerspill gjør også at flere TV-kanaler ser muligheten for reklameinntekter fra poker, og derfor viser programmer fra pokerturneringer eller arrangerer turneringer selv.
Kjente pokerspillere
Blant de mest kjente pokerspillere er:
Pokerspill i Norge
Det er straffbart med organisert pokerspill i Norge, og politiet har gjentatte ganger foretatt razziaer hos lukkede foreninger. Det er uklart hvor grensen for lovlig pokerspill går. I en tingrettsdom fra Midhordland tingrett (nå Nordhordland tingrett) legger retten til grunn at det er tillatt med poker hjemme sammen med noen venner når innsatsen ligger på noen få hundrelapper. Fra 1. januar 2015 tillater Lotteriloven «lotteri som avholdes som pokerspill i private hjem mellom personer i nær omgangskrets, når lotteriet ikke har et organisert eller profesjonelt preg.»
Flere nordmenn har markert seg ved turneringer på internett og i utlandet. Den norske 18-åringen Annette Obrestad vant World Series of Poker Europe (WSOPE)-turneringen i London den 17. september 2007. Seieren beløp seg til elleve millioner kroner.
Puerto Carreño
Puerto Carreño er hovedstad i provinsen Vichada som ligger øst i Colombia. Byen ble etablert i 1913 og ligger i møtet ved elvene Orinoco og Rio Meta. Byen ble provinshovedstad da Vichada ble egen provins i 1991. Byen har om lag 10 000 innbyggere.
Stranger church
Stranger church var navnet på kirker som ble opprettet for utenlandske protestanter (strangers hadde opprinnelig samme betydning som fransk étranger) i England, eller for engelske protestanter i andre land under reformasjonen.
Stranger churches på kontinentet
De fleste av de engelske kirkene på kontinentet ble grunnlagt av de som var i eksil under Maria I av England.
Stranger churches i England
Den første stranger church i England ble opprettet av den italienske reformatoren Bernardino Ochino i 1547. Thomas Cranmer gav sin godkjenning i januar 1548. Den ble grunnlagt for italienere i London, men tok også imot protestanter av andre nasjonaliteter. Cranmer uttrykte klart at dette var en utvikling han støttet, gjennom å tvinge den konservative biskopen Edmund Bonner til å delta i den første gudstjenesten i kirken.
Mot biskop Nicholas Ridley av Londons ønske ble det opprettet andre stranger churches i hans bispedømme i 1550, med assistande fra blant annet William Cecil, 1. baron Burghley og Katherine Brandon, hertuginne av Suffolk. Den 24. juli 1555 ble en nederlandsk kirke godkjent ved kongelig charter. Menigheten fikk augustinernes kirke nær Threadneedle Street som gave; det ligger fortsatt en nederlandsk protestantisk kirke der, men den opprinnelige bygningen ble ødelagt av bombingen under andre verdenskrig. Kirken fikk navnet «Herren Jesu tempel» («Temple of the Lord Jesus»), og fikk ha fire pastorer, to for den nederlandske kirken og to for den fransk-vallonske som møttes i et kapell på samme sted.
Cranmers motivasjon for å godkjenne kirkene ser ut til å ha vært todelt. For det første kunne de illustrere hvordan protestantiske kirker kunne fungerer i England, innenfor en episkopal ordning som de mer radikale protestantene ville avskaffe. For det andre, og dette var kanskje viktigst, hjalp de utenlandske protestantene Cranmer og hans allierte i å rense ut det de oppfattet som heresi, f.eks. anabaptister til George van Parris som ble brent i 1551 med hjelp fra Jan Łaski.
Filmåret 1972
Filmåret 1972 er en oversikt over lanserte filmer, fødte og avdøde filmpersonligheter i 1972.
Ktesifon
Ktesifon (persisk: تیسفون / Tisfun), også kalt Seleukia-Ktesifon, er en ruinby som ligger på østsiden av elven Tigris, ca. 30 km sørøst for Bagdad i Irak. Den mest iøynefallende bygningsstrukturen som gjenstår i dag er Ktesifons store buegang (Taq-e Kasra), Hvelvingen (Ktesifonporten) er den største buegangen i enkeltspenn av uarmert murstein i verden.
Byen ble bygget i det første århundre e.Kr. nær restene av en tidligere by – Opis. Ktesifon var hovedsete for de persiske rikene Partia og dets etterfølger Sasanideriket. På motsatte side av Tigris lå den greske byen Seleukia. Ktesifon var en av de største byene i oldtidens Mesopotamia, og i 570 e.Kr. var byen den største i verden, inntil den ble erobret av muslimene i 637 under de islamske erobringene og dens betydning var over.
Under felttoget i Mesopotamia under første verdenskrig fant et stort slag mellom engelskmenn og tyrkerne sted i Ktesifon 22.–25. november 1915, som endte uavklart da begge parter trakk sine styrker ut fra slagstedet. Det endelige utfall av krigen ble Iraks løsrivelse fra Det osmanske rike, og senere landets selvstendighet.
Leif Otto Paulsen
Leif Otto Holte Paulsen (født 13. januar 1985) er en norsk fotballspiller som har spilt for Start, Bryne og FK Vigør.
Senere tok han over som spillende hovedtrener for moderklubben FK Vigør i 3. divisjon. I desember 2015 valgte imidlertid Leif Otto Holte Paulsen å avslutte trenerkarrièren i klubben han vokste opp i.
Paulsen å startet opp et nytt Vigør-lag i 6. divisjon. Dette er nå FK Vigør 2, andrelaget til FK Vigør.
Paulsen er utdannet adjunkt med tilleggsutdanning og er nå lærer ved Oddemarka skole.
Kassel kullkraftverk
Kassel kullkraftverk er et varmekraftverk i byen Kassel i delstaten Hessen i det sentraleTyskland. Det har en installert produksjonskapasitet på netto 33 MW, og stod ferdig i 1988. Brenselkilden er bitumenøst kull og brunkull. Operatør er energiselskapet E.ON Energie AG.
Tolmatsjovo lufthavn
Tolmatsjovo lufthavn (russisk: Аэропорт Толмачёво) (IATA: OVB, ICAO: UNNT) ligger i byen Ob, 16 km fra sentrum av Novosibirsk i Sibir, Russlands tredje største by.
Historie
Første passasjerflyvning fant sted 12. juli 1957 da et Tupolev Tu-104 fløy fra Novosibirsk til Moskva. Flyplassen ble eiet av United Tolmachevo Aviation Enterprise og det sovjetiske luftfartdirektoratet inntil 1992. Flyplassen ble da overtatt av privat aksjeselskap som staten eier 51% av.
Selskaper og reisemål
Lufthansa fløy til Novosibirsk fra Frankfurt am Main på 1990-tallet men stoppet ruten i 1998.
Svenske Hollywoodfruer
Svenske Hollywoodfruer (orig: Svenska Hollywoodfruar) er en svensk dokusåpe som gikk på TV3 fra 2009 til 2019. Serien omhandlet det daglige livet til en del svenske kvinner fra sosieteten i Los Angeles. Blant disse var Anna Anka, Maria Montazami, Gunilla Persson og Agnes-Nicole Winter.
Første sesong av serien ble en av svensk TV3s største suksesser, med over 900 000 seere i snitt. Seertallene kom mye takket være Anna Ankas atferd i programmet. Hun ble av magasinet Hänt Extra blant annet kåret till "Årets kändis 2009". Serien fikk også en spin-off med Anna Anka der hun feiret jul sammen med andre TV3 personligheter som kalles Anna Anka och hennes vänner önskar en god jul som gikk over fem episoder.
I Norge ble serien sendt på TV3 fra 2010. En egenprodusert norsk versjon ble forøvrig lansert i 2010, men den fikk ikke den suksessen som den svenske hadde.
Liste over Norges fiskeriministre
Liste over Norges fiskeriministre viser statsråder med ansvar for fiskeri i Norge. Fiskeridepartementet ble opprettet i 1946, endret navn til Fiskeri- og kystdepartementet i 2004, og slått sammen med Nærings- og handelsdepartementet til Nærings- og fiskeridepartementet i 2014 (fortsatt med egen fiskeriminister). Siden 14. oktober 2021 har Bjørnar Skjæran (Ap) vært fiskeri- og havminister.
Santa Fe (provins)
Provincia de Santa Fe er en provins nord i Argentina. Den har en befolkning på 3,0 millioner (2001) og dekker et areal på 133,007 km². Naboprovinser er Chaco, Corrientes, Entre Ríos, Provincia de Buenos Aires, Córdoba og Santiago del Estero.
Provinshovedstaden heter Santa Fe og har en befolkning på 370 000. Den største byen er Rosario med en befolkning på 1,1 millioner.
Økonomi
Landbruket er en viktig inntektskilde for Santa Fe, og da spesielt soya og hvete. Det finnes også en del industri, og denne er fokusert mot landbruket. Dette inkluderer blant annet landbruksmaskiner, meieriprodukter og raffinering av planteoljer.
Hans Bjermeland
Hans Haldorsen Bjermeland (født 1789 på gården Bjermeland i Veøy prestegjeld, død 1858) var den første som besteg Romsdalshornet, sammen med Christen Smed i 1828.
Han ble i 1817 gift i Grytten kirke (i Rauma kommune) med Marit Nilsdatter Alneshaug. Den 5. mai 1829 fikk han husmannskontrakt på Nerbøvågen (på øya Gossa i Aukra), bygget seg hus der samme år, og tok navn etter stedet slik det var vanlig på den tiden.
Iver Håland
Iver Håland (født 3. juli 1993) er en norsk tidligere ishockeyspiller. Han spilte back på A-laget til Grüner Allianseidrettslag fram til 2019. Han har tidligere spilt seniorishockey i Manglerud Star, Stjernen, Lillehammer IK og Kongsvinger Knights. Moderklubben er Lillehammer IK. Han har også spilt på aldersbestemt landslag.
Storbritannias regjering
Storbritannias regjering er den utøvende makt i Det forente kongerike Storbritannia og Nord-Irland. Regjeringen ledes av statsministeren og et antall ministre som utnevnes av monarken. Siden innføringen av parlamentarismen er regjeringen avhengig av Parlamentets tillit. Omkring 20 av de mest fremtredende ministrene er medlem av Kabinettet, den sentrale delen av regjeringen, som fungerer som den utøvende delen av Det kongelige råd.
Kabinettet
Kabinettet er den sentrale delen av den britiske regjeringen, bestående av de mest fremtredende ministrene, de fleste sjef for et departement. Kabinettet ledes av statsministeren, selv om hans rolle gjerne beskrives som primus inter pares – først blant likemenn. Alle kabinettministrene er medlem av Det kongelige råd.
Departementer
Regjeringen består av et antall departementer, som finnes i to varianter. Den første typen departement ledes av en statsråd og dekker virksomhetsområder som krever direkte politisk overoppsyn. Statsråden har vanligvis tittelen Secretary of State og er medlem av Kabinettet. Den politiske ledelsen består videre av et antall underordnede ministre. Administrativt ledes departementet av en embetsmann med tittelen Permanent Under-Secretary of State, forkortet til Permanent Secretary.
Underlagt disse departementene er utøvende etater (executive agencies), som har en viss grad av uavhengighet og som styres politisk og strategisk av ett eller flere departementer.
Den andre formen for departementer dekker områder der direkte politisk styring anses å være unødvendig eller uklokt. Disse ledes av en høyere embetsmann, ofte med tittelen Permanent Secretary. Mange tilsynsmyndigheter er organisert på denne måten.
Faaborg
Faaborg ligger mellom bakker, og i farvannet utenfor ligger de mange småøyene i den Fynske skjærgården. Byen har mange gamle, godt bevarte hus og et godt bevart miljø i midtbyen.
Historie
Den gamle Faaborg Kjøpstad er nevnt første gang i et dokument som oppbevares i Nasjonalarkivet i Paris, og er datert 25. juni 1229. Det er et gavebrev som overdrar bl.a. Faaborg som morgengave til Kong Valdemar Seiers svigerdatter, og det nevner byen som en borg, som altså må ha eksistert før den tid. Men gavebrevet er blitt brukt som utgangspunkt for byens alder, og derfor kunne man i 2004 feire byens 775-årsjubileum. Borgen og festningen er i dag vekk, og kun Vesterport er bevart.
Friederike Brun
Friederike Brun, Frederikke Brun eller Sophie Christiane Friederike Brun (født 3. juni 1765 i Gräfentonna, Sachsen, død 25. mars 1835 i København) var en forfatterinne og salongvertinne. Hun var en yngre søster av Friedrich Christian Carl Henrich Münter.
Ekteskap og barn
I juli 1783 giftet hun seg med den nesten 20 år eldre handelsmann og geheimekonferensråd Constantin Brun. I løpet av en tiårsperiode fikk de fire barn; Friderich Carl Balthasar (1784), Charlotte (1788), Augusta (1790) og Ida (1792).
Friederike Brun var med ektefellen på reiser ut i Europa og hun reiste på egen hånd på kurreiser. På disse reisene ble hun kjent med flere av samtidens personligheter og hun noterte ned inntrykk og samtaler, for senere utgivelser.
Forfatter
Hun førte dagbok og utga i 1799-1801 fire bind med reisebeskrivelser. Hun hadde tidligere blant annet utgitt en diktsamling (1795). Friederike Brun snakket og forsto dansk og hun kunne også skrive det, men hun gjorde det helst ikke. Både dagbøkene og verkene hun publiserte ble skrevet på tysk og en del av korrespondansen hun har etterlatt seg er på fransk. Innlegg hun publiserte i blant annet Minerva og Tilskueren ble oversatt til dansk av andre.
Salongvertinne
Friederike Brun hadde på sine reiser i Europa besøkt internasjonale salonger og ble inspirert av miljøet hun ble kjent med. Etter en utenlandsreise kort etter sin siste fødsel, åpnet hun salongen sin på landstedet Sophienholm. Hun inviterte bl.a. Baggesen og hans kone Sophie til å bo der, og komponistene J.A.P. Schulz og C.E.F. Weyse hørte med til innerste krets. Mynster, Oehlenschläger, Heiberg og flere andre var en del av salongen som senere også inkluderte datteren Ida.
Salongen holdt til på Sophienholm i sommerhalvåret og i tidligere Moltkes Palé i København den øvrige sesongen. Salongen var rikt og overdådig utstyrt. Grunnlaget for at hun kunne holde en slik salong var hennes ektefelles store formue. Selv var han både smigret og forbitret over hele dette strålende, elegante og overdådige salonglivet, og hans kalde forretningssans dannet en grell motsetning til ektefellens pomp og prakt.
Salongene i Danmark hadde stor betydning for datidens kunstnere både i form av inspirasjon, tilbakemeldinger og diskusjon om kunst og ikke minst at de her kunne stifte bekjentskap med landets kunstmeséner og få støtte til reiser.
Slupp
Slupp er et lite seilskip, ofte med én, to-delt mast, gaffelseil og tre forseil. Den har permanent baugspryd eller klyverbom. Sluppen ble i store trekk bygd og rigget som en kutter, men var mindre enn denne.
Norske slupper
I distriktet Sunnhordland / Hardanger var også ordet «slupp» brukt om fartøy som og ble rigget med to master. Folk fra Sunnhordlandsdistriktet har fått stipend for å reise til Holland å studere hvordan hollenderne bygde disse seilskipene. De tidlige sluppene hadde bare en mast, men etter hvert som de ble bruk i Nordsjøfiske ble alle bygd eller rigget med 2 master. Noen få var rigget med «stengerigg», en todelt mast som kunne tas ned, og klyverbom som kunne tas inn.
De eldre sluppene kunne ha opptil 4 råseil, men i senere tid var det vanlig med en breifokk og noen få hadde rå toppsegl. Senere ble nesten alle rigget med «pålemast». Når motoren ble innført endret betegnelsen seg til kutter, «motorkutter» om disse norske sluppene.
Slupp som terminologi
Slupp brukes også i sjømilitær terminologi og betegner da en mindre skipsbåt (eventuelt med motor) for personbefordring. En slupp er mindre og lettere enn en barkasse.
Johann Ludwig Carl von Cobenzl
Greve Johann Ludwig Carl von Cobenzl, også kalt greve Ludwig Cobenzl, (født 9. februar 1744 eller 21. november 1743 i Laibach, død 31. mars 1792 i Eichstätt) var en kasserer og senere biskop i Eichstätt, en østerriksk diplomat i St. Petersburg, hoffkansler, statlig visekansler og utenriksminister. Coblenz var medlem av Illuminatus-ordenen under kodenavnet «Arrian».
Slupp
Slupp som terminologi
I moderne seilsport og seiling er slupp en båt med én mast, hvor man har ett forseil og ett storseil, med mulighet for spinnaker.
Maeshowe
Maeshowe (eller Maes Howe) er en forhistorisk gravhaug med en ganggrav med på øya Mainland i den skotske øygruppen Orknøyene. Maeshowe, De stående steiner ved Stenness, Ring of Brodgar og Skara Brae ble tatt opp på UNESCOs verdensarvliste i 1999 under felles navn Heart of Neolithic.
Ágnes Keleti
Ágnes Keleti (født 9. januar 1921 i Budapest) er en tidligere ungarsk turner av jødisk opprinnelse. I løpet av karrieren vant hun hele fem olympiske gullmedaljer.
Maeshowe
Beskrivelse
Selve gravhaugen er påbegynt ca. 3000 år f.kr. og bygget i flere stadier. Nåværende utseende, med en jordhaug på 35 meter i diameter og en høyde på ca. 7 meter, et indre kammer, ytre voll og vanngrav rundt, antas å ha blitt bygget rundt 1500 f.Kr.. Inn til kammeret går det en 11 meter lang, stensatt passasje i form av en lav gang. At haugen ble bygget slik at man kunne gå ut og inn av den åpner for flere tolkninger av hvorfor gravhaugen er konstruert slik. Det er også gjort mange relativt nye funn fra andre steder på Orknøyene som gir stadig mer innsikt i gravriter og dødskult i yngre stenalder og bronsealder på Orknøyene.
Norrøn fest i haugen
Det er ukjent når haugen er gått ut av bruk, men like etter at St. Magnuskatedralen i Kirkwall sto ferdig, forteller Orknøyingenes saga om et norrønt «blot», eller mer nøyaktig en heftig fest som ble gjennomført inne i kammeret på «Orkhaug». Orknøyjarlen Harald Maddadsson og følget hans søkte ly der i flere dager; «de var inne i Orkhaug så lenge uværet varte, og der ble to av mennene gale for dem, og det heftet dem veldig», forteller nevnte saga.
Om dette virkelig er Maeshowe, om det har skjedd og når det i så fall var, blir spekulasjoner, men det er sjelden man har så godt sammenfall mellom en sagatekst og konkrete, arkeologiske funn som i dette tilfelle.
Ágnes Keleti
Biografi
Seksten år gammel vant hun sitt første av i alt ti ungarske mestertitler. Hun var kvalifisert til å delta i OL 1940 i Helsingfors, som ble avlyst på grunn av krigen. Faren døde i Auschwitz, mens moren og søsteren overlevde i et svensk hjem med papirer fra organisasjonen til Raoul Wallenberg.
Maeshowe
Korsfarere
Følget til Harald jarl av Orknøyene skrev faktisk ned mange tekster mens de var inne i haugen. På stenveggene i kammeret kan det leses et tredvetalls norrøne runeinskripsjoner som forteller både om legender om en skatt knyttet til haugen, matservering til «selskapet» som festet og forskjellige former for seksuell aktivitet som har pågått i de små sidekamrene inne i haugen. Det opplyses også at det var korsfarere som var på vei enten til eller fra Jerusalem som brøt seg inn i haugen: «Jorsalamenn brutu haug denna».
Ifølge Orknøyingenes saga reiste Ragnvald Kale til Jerusalem med den norske Erling jarl i årene rundt 1150–1153. Runeinskripsjonene i Maeshowe settes derfor av mange historikere og runologer i forbindelse med denne reisen.
Ágnes Keleti
Biografi
Etter andre verdenskrig gjenopptok Keleti turningen, men gikk glipp av OL 1948 på grunn av en skade. Fire år senere, i en alder av 31 år, deltok hun så i OL 1952 i Helsingfors. I lagkonkurransen kom Ungarn på andreplass, bare slått av laget fra Sovjetunionen. Ágnes Keleti kom på sjetteplass i mangekamp. I enkeltapparatene vant hun gull i frittstående og tok bronsemedaljen i skranke. I gruppegymnastikk var hun med på å ta bronse for Ungarn.
Etter OL dro ikke Keleti tilbake til Ungarn, men søkte politisk asyl i Australia. Etter at også moren og datteren greide å forlate Ungarn, dro alle videre til Israel. Ágnes Keleti underviste i 29 år ved Wingate-instituttet, den israelske idrettshøyskolen i Netanja.
Panarea
Øyen er en gammel, utdødd vulkan. Det høyeste punktet på øyen er Punta del Corvo med en høyde på 421 meter over havet. Det er varme kilder nær landsbyen Punta di Peppe e Maria. Mange kommer til den vesle øyen for å dykke, og en kan til og med svømme til et skipsvrak mellom klippene ved Lisca Bianca og Bottaro.
I dag bor det ca. 280 innbyggere på øyen året rundt, men om sommeren kommer det turister hit i hopetall.
15. juni-erklæringen
15. juni-erklæringen er en felles erklæring signert av daværende statsledere i Sør-Korea og Nord-Korea under et koreansk toppmøte i Pyongyang 15. juni 2000.
Ifølge erklæringen, som mange anså som et skritt mot en koreansk gjenforening, ble det planlagt fire kommende møter på ministernivå i Pyongyang, Seoul og Jejuøya fra juli til desember 2000. Disse skulle også involvere Røde Kors for blant annet å organisere de planlagte familiegjenforeningene.
Erklæringens engelske versjon lyder: "True to the noble will of all the fellow countrymen for the peaceful reunification of the country, Chairman Kim Jong-il of the National Defence Commission of the Democratic People’s Republic of Korea and President Kim Dae-jung of the Republic of Korea had a historic meeting and summit talks in Pyongyang from June 13 to 15, 2000.
"The heads of the north and the south, considering that the current meeting and summit talks, the first of its kind since the division of the country, are events of great importance in promoting mutual understanding, developing inter-Korean relations and achieving peaceful reunification, declare as follows:
"President Kim Dae Jung invited Chairman Kim Jong Il of the DPRK National Defence Commission to visit Seoul and Chairman Kim Jong Il agreed to do so at an appropriate time.
"15. juni 2000 "(signert) Kim Jong-il, formann i Nord-Koreas nasjonale forsvarskommisjon.
"(signert) Kim Dae-jung, president i Sør-Korea."
Sergio Sebastiani
Sergio Sebastiani (født 11. april 1931 i Montemonaco i Italia) er en av Den katolske kirkes kardinaler, og er president for Den hellige stols Prefektur for økonomiske anliggender.
Sergio Sebastiani studerte filosofi og katolsk teologi og ble presteviet i 1956. Han promoverte til doktor i kirkerett ved Lateranuniversitetet i Roma og ble deretter kalt til tjeneste i pavestolens diplomatiske tjeneste.
Han tjenestegjorde som pavelig diplomat i Peru, Brasil og Chile, og deretter arbeidet han i Statssekretariatet i Vatikanet.
I 1976 ble han erkebiskop, og ble nuntius (pavelig ambassadør) i Madagaskar og Mauritius, og deretter i Tyrkia. I 1994 ble han generalsekretær for Sentralkomiteen for forberedelsen av Det hellige år 2000. Siden 1997 har han vært president for Den Hellige Stols Prefektur for økonomiske anliggender. Han ble kreert til kardinal i 2001, med Sant'Eustachio som titulus.
Episkopalgenealogi
Hans episkopalgenealogi er: