cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Hans Buck
Liv og virke
Hans Buck tok artium ved Trondhjems katedralskole i 1867 og medisinsk embedseksamen ved universitetet i 1874. Han begynte sin legegjerning i Fredrikstad. I 1875 ble han bedriftslege for anleggssluskene på Rørosbanen og kommunelege i Stor-Elvdal. I 1878 ble han kommunelege i Sparbu, Stod og Egge med bolig i Steinkjer. Etter et kort opphold i Trondhjem ble han i 1885 distriktslege i Audnedal (Undal), og i 1895 distriktslege i Trondenes med bolig i Harstad.
Buck ble valgt inn i kommunestyret i Trondenes og bidrog til at Harstad ble opprettet som egen bykommune i 1904. Han ble Harstads første ordfører, valgt for Borgerpartiet. Han ble også blant grunnleggerne av Harstad Sparebank, styreformann i Harstad Tidende og formann i byggekomiteen for Harstad sykehus, hvor han også ble den første legen. Han var også styreformann i vannverket, telefonselskapet og samlaget, og viseformann i Haalogalands Dampskibsselskab.
I 1906 forlot han Harstad for å bli distriktslege i Levanger, i 1912 også amtslege i Nordre Trondhjems amt. Han gikk for aldersgrensen i 1918, 70 år gammel. Også i Levanger by var han ordfører 1912–1914 og i flere år varaordfører. Han var varamann for stortingsmennene Anton Eriksen, Hans Bauck og Ivar Lykke fra Kalvskinnet krets i kjøpstedene Trondhjem og Levanger 1910–1918;  Buck møtte noen uker for Lykke i 1918. Ved avskaffelsen av magistraten i Levanger i 1923 ble oppgavene overtatt av en kommunal borgermester; Buck fungerte i stillingen frem til han døde av et slagtilfelle året etter.
Ginger
Utbredelse
Ginger har også vært et populært hundenavn i USA.
Antonius Bryske
Antonius Bryske (– død 11. juli 1566) var en dansk rikskansler.
Han var sønn av Eiler Ivensen Bryske (d. 1529) og Karen Gyldenstierne. I 1544 ble han beskikket til overberghauptmann i Norge og ble i denne stilling forlent med Skien syssel og Gimsø Kloster. Samme år ble han kaldt tilbake til Danmark for å overta rikskanslerembedet.
I sin lange embedstid benyttedes Bryske til flere offentlige oppdrag; han ledsaget således i 1548 hertug Frederik på en hyldingsreise til Norge og sendtes 1554 til forhandlinger med Sverige i Elfsborg. Han døde i 1566 og ble begravet i Vigerslev kirke.
Det bevarte runehåndskrift av Skånske Lov har tilhørt Bryske, som testamenterte det til sin søster Sidsel Bryske.
Ødemarkens veier
Ødemarkens veier (orig.: The Wilderness Trail) er en amerikansk stumfilm fra 1919, regissert av Edward J. Le Saint.
Handling
Robert MacTavish blir utnevnt til hoved-kommissær for Hudson Bay Company i det kanadiske nordvest - i stedet for Angus Fitzpatrick, selskapets handelsagent. Fitzpatrick anklager deretter MacTavishs sønn Donald, som er forelsket i Fitzpatricks datter Jeanne, for å være lederen for Free Traders - som har stjålet mange av selskapets pelsverk.
I håp om å frikjenne seg selv, lover Donald å arrestere hele gjengen. Den virkelige lederen for Free Traders, Sergius, kidnapper Jeanne ved å overbevise sin indianer-mor - Old Mary - om å lokke henne til hytta hans for å gifte seg med ham.
Tien Chia-chen
Tien Chia-chen (født 20. desember 1983) er en taiwansk skytter som konkurrerer i pistolskyting. Hun representerte Kinesisk Taipei under Sommer-OL 2012 i London, der hennes beste resultat var nummer 16 i 25 meter pistol.
Under Sommer-OL 2020 i Tokyo som ble arrangert i 2021, ble hun nummer 42 i 10 meter luftpistol.
Magnus Powell
Erik Magnus Powell (født 28. oktober 1974 i Örnsköldsvik) er en svensk fotballtrener og tidligere fotballspiller som er hovedtrener for den færøyske klubben 07 Vestur.
Han spilte for GIF Sundsvall, FC Lyn Oslo,, Helsingborgs IF, Arnäs IF, Husums IF og Örebro SK.
Tidlig karriere i Sverige
Powell startet sin karriere i Arnäs IF, men gikk til Örebro SK i 1991 som 17-åring, før han tre år senere dro til Helsingborgs IF. Han spilte fire sesonger for Di Röe og fikk med seg et seriemesterskap før han dro videre til Norge.
Lillestrøm Sportsklubb
Powell spilte totalt 176 obligatoriske kamper for LSK, og skårte 69 mål, 40 av disse i Tippeligaen. Powell fikk en sølvmedalje i 2001, og var også med å tape finalen i NM i 2005 mot Molde FK.
Fotballklubben Lyn
Powell meldte overgang til Lyn i januar 2006 foran 2006-sesongen. Hans første seriekamp for Lyn var i et uavgjort møte med Start i Kristiansand 9. april 2006. Hans første mål kom i en seriekamp borte mot Odd Grenland 13. mai 2006 som Lyn tapte 2-1. Han skårte to mål i en cup-kamp borte mot Lisleby 8. juni 2006, noe som er det største antallet mål Powell har skårt i en enkelt kamp for Lyn.
I de tre påfølgende sesongene spilte Powell 62 obligatorisk kamper for Lyn, inkl to UEFA-cupkamper i 2006. Han skårte 9 mål for Oslo-klubben, 6 av disse i serien. I sesongene 2007 og 2008 var Powell ikke en del av førstevalget for Henning Bergs Lyn, og på hans 13 siste kamper for Lyn før utlånet, startet han kun to ganger, en av disse i serien, de andre gangene kom han inn som innbytter.
Utlån til GIF Sundsvall
31. juli 2008 ble det klart at Magnus Powell forlot Lyn for å spille høstsesongen 2008 hos svenske GIF Sundsvall, da Powell ønsket å forlate Lyn for å få mer spilletid.
Karriere som trener
I 2010 ble han Assistenttrener Junior Elite og trenerutvikler for Lillestrøm SK.
17. november 2015 ble han bekreftet som hovedtrener for Levanger fotballklubb. Han ga seg som trener i Levanger etter sesongen 2017.
16. januar 2018 ble han ansatt som hovedtrener for Sandefjord. 25. april ble han og Sandefjord enige om å avslutte samarbeidet.
Meritter
Helsingborgs IF
Lillestrøm Sportsklubb
På sporet (film)
På sporet (engelsk: The Searchers) er en amerikansk western fra 1956, regissert av John Ford og produsert av Warner Bros.
Filmen ble innlemmet i National Film Registry i 1989, et utvalg av filmer til bevaring i det amerikanske nasjonalbiblioteket Library of Congress, filmer som regnes som «kulturelt, historisk og estetisk betydningsfulle». I 1998 ble den kåret til filmhistoriens 96. beste spillefilm fra USA på listen «AFI's 100 Years...100 Movies». Da listen ble oppdatert i 2007 lå den på 12. plass. Det amerikanske filminstituttet har også kåret den til den beste westernfilmen fra USA.
Handling
Ethan Edwards (John Wayne) er på en manisk jakt etter sin niese Debbie (Natalie Wood), som ble kidnappet av comanche-indianere etter at resten av familien ble massakrert. Nevøen Martin (Jeffrey Hunter) følger ham på letingen, men det blir ikke uten konflikter. Martin er nemlig 1/8 indianer, og Ethan hater alt indiansk. Søket etter Debbie varer i fem år, og Ethans hevntørst øker stadig. Niesen blir etter hvert integrert i indianernes samfunn og blir dermed en del av onkelens hat.
Bernhard Klodt
Bernhard Klodt (født 26. oktober 1926, død 23. mai 1996) var en tysk fotballspiller som blant annet spilte for Schalke 04.
Han ble tatt ut til VM i fotball 1954, der laget hans vant gull.
Plaza Miserere undergrunnsstasjon
Plaza Miserere undergrunnsstasjon (offisielt Plaza de Miserere; tidligere Plaza Once) er en stasjon på linje A på Buenos Aires’ undergrunnsbane. Den ligger mellom stasjonene Alberti/Pasco og Loria, og har tilknytning til Once undergrunnsstasjon på linje H.
Stasjonen ligger under krysset mellom Avenida Rivadavia og Avenida Pueyrredón under Plaza Miserere, i bydelen Balvanera. Området stasjonen ligger i er et populært handleområde, og i nærheten av stasjonen ligger blant annet Hospital Francés og stasjonen Once på jernbanen Ferrocarril Domingo Faustino Sarmiento.
Plaza Miserere var endestasjon da den første strekninga på undergrunnsbanen ble åpna 1. desember 1913, og gikk herfra til Plaza de Mayo. I 1997 ble stasjonen erklært for et nasjonalt historisk monument.
Magat (elv)
Magat (engelsk: Magat River) er en elv på øya Luzon i Filippinene. Den er sideelv til Cagayan og renner gjennom provinsene Nueva Vizcaya, Ifugao og Isabela. Magat har en lengde på 178 km og et tilfangsområde på 4638 km².
Langs elven befinner det seg ett større og to mindre vannkraftverk.
Apestreker (1931)
Apestreker (engelsk: Monkey Business) er en amerikansk komedie fra 1931, den tredje filmen fra Brødrene Marx og den første de laget som ikke var basert på et teaterstykke som tidligere hadde vært satt opp på Broadway.
Hovedrollene var besatt av alle de fire brødrene: Groucho Marx, Chico Marx, Harpo Marx, og Zeppo Marx. Filmen ble regissert av Norman Z. McLeod med manus av S.J. Perelman og Will B. Johnstone.
Filmen foregår om bord på et passasjerskip som krysser Atlanterhavet, og brødrene er blindpassasjerer.
Sydney Chaplin
Sydney Chaplin (født 16. mars 1885 i London, død 16. april 1965 i Nice i Frankrike) var en engelsk skuespiller og er mest kjent som eldre halvbror til skuespilleren Charlie Chaplin.
Apestreker (1931)
Chico spiller sangen «When I Take My Sugar to Tea» skrevet av Sammy Fain, Irving Kahal og Pierre Norman i sin sedvanlige unike pianostil. Harpo spiller «I'm Daffy Over You», akkompagnert av alle. Den mest berømte sekvensen fra denne filmen involverer alle de fire brødrene når de forsøker å forlate skipet ved hjelp av et stjålet pass tatt fra den berømte franske sangeren Maurice Chevalier. Alle brødrene etterligner Chevalier, komplett med stråhatt, og synger «You've Brought a New Kind of Love to Me» («If a nightingale could sing like you...») etter tur. Harpo bruker en skjult fonograf som spiller en grammofon med en innspilling av Chevalier.
Maløyene
Maløyene er tre holmer i Grimstad kommunes skjærgård; Store Maløya, Lille Maløya og Kalvøya, som nå er nærmest landfast med Store Maløya.
Maløyene er for det meste lagt ut til friområde, og det er gode muligheter til fortøyning av båt, adgang til mindre strandområder og toaletter.
Apestreker (1931)
Handling
Et skip skjuler fire blindpassasjerer som forsøker å skjule seg i skipets lasterom. Men etter å ha sunget sanger blir de oppdaget. Flere ansatte må deretter bruke resten av seilasen på å forsøke å arrestere alle blindpassasjerene. Men Chico og Harpo forstyrrer et sjakk-spill og konfiskerer brettet. De tar med brettet inn i lugaren til svindleren «Big Joe Helton» og datteren hans Mary, under en konfrontasjon med rivaliserende gangster Alky Briggs. Etter at de skremmer Briggs, ansetter Big Joe både Chico og Harpo til å være de nye livvaktene hans.
Sydney Chaplin
Bakgrunn
Han ble født som Sidney John Hill til 19 år gamle Hannah Hill, hvem som var faren er ukjent. Ett år etter han ble født ble moren gift med Charles Chaplin senior og unge Sydney fikk samme etternavn som stefaren. Hans mor Hannah Chaplin fikk etterhvert mentale problemer og ble plassert på en institusjon, sammen med sin yngre bror Charlie ble Sydney tatt inn på Hanwell School.
Apestreker (1931)
Handling
Groucho innleder også en romanse med Briggs sin kone, Lucille, frem til han blir fanget og konfrontert av Briggs. Men når skipet skal legge til kai ved en amerikansk havn innser blindpassasjerene at for å komme seg av skipet må de stjele pass og narre tollerne. Zeppo stjeler passet til film-stjernen Maurice Chevalier, og demonstrerer sin evne til å etterligne Chevaliers sanger. Han lykkes imidlertid ikke, og gir passet videre til Chico, Groucho og Harpo, som hver forsøker på lite overbevisende fremstillinger av Chevalier som synger den samme sangen.
Men de fire passasjerene slipper så vidt unna myndighetene, etter å ha gjemt seg under en tildekket last med bagasje. Big Joe og datteren hans, som Zeppo møtte og romanterte med om bord, arrangerer en fest hvor Groucho kommer med kunngjøringer, Chico skal spille piano, og Harpo spiller på harpe. Men Briggs håndlangere kidnapper Big Joes datter, og tar henne med til en gammel låve. De tidligere blindpassasjerene følger etter, og en kamp oppstår.
Sydney Chaplin
Bakgrunn
Sydney fulgte i de årene også et program for å trene unge gutter til å bli sjømenn, ved skoleskipet «Exmouth», fortøyd i Essex. Sydney gjorde det bra som sjøgutt, men hans ambisjon var å komme inn i underholdningsbransjen og han forlot sjølivet.
Tidlig karriere
Sydney arbeidet en kort tid sammen med broren Charlie i begynnelsen av sin scenekarriere, i skuespillet Sherlock Holmes i 1905, hvor Sydney skulle ha en rolle som skurken. I 1906 fikk han imidlertid en kontrakt med Fred Karno og hans gruppe London Comedians og arbeidet hardt for å få med Charlie i gruppen, noe han også lyktes med.
Karriere i Hollywood
Da Charlie forhandlet frem en kontrakt med Keystone Studios foreslo han at Sydney også burde ansettes. Syd og hans kone Minnie ankom California i oktober 1914 og han spilte i flere komedier og langfilmen A Submarine Pirate som var en av de mest suksessfulle komediene Keystone produserte.
Etter denne suksessen konsentrerte Sydney seg om å forhandle brorens kontrakt med Mutual Film, en avtale som ga Charlie Chaplin den til da uhørte årsinntekt på 1 million dollar i 1916. Etterhvert tok Sydney seg av det meste av brorens forretningsavtaler, blant de en mislykket satsing på musikknoter og en mer suksessfull markedsføring av relaterte produkter.
I perioden hvor Charlie hadde kontrakt med filmselskapet First National laget Sydney også filmer der og fikk sin egen milliondollar-kontrakt i 1919 med selskapet Famous Players-Lasky. En serie med problemer førte til en film som feilet og Sydney trakk seg igjen en tid tilbake fra lerretet.
Senere år
Den siste av de ovennevnte filmer er fra etter at han var flyttet tilbake til England i 1938. Han var igang med den niende film da hans filmkarriere fikk en brå slutt grunnet en anklage om mishandling av en kvinnelig skuespiller.
Han tilbrakte sine siste år i Frankrike og døde i Nice, han er begravet ved siden av sin andre kone Gypsy i Clarens-Montreux nær Vevey.
The September When
The September When er et norsk rockeband fra Stavanger. Bandet ble startet i 1987, ga ut fem album, og tre av dem toppet VG-lista. Bandet ble kåret til Årets spellemann under Spellemannprisen 1993 før det ble oppløst i 1996. Bandet var gjenforent i perioden 2008 til 2011 og ble gjenforent igjen i 2019, og det har gitt ut totalt fem studioalbum, det siste i 2008.
Starten (1987-1989)
The September When ble startet av Morten Abel (vokal), Helge Hummervoll (keyboard) og Tor Øyvind Syvertsen (gitar) i 1987. Disse tre hadde spilt sammen i bandet Mods gjennom første halvdel av 1980-tallet. Navnet The September When ble hentet fra en TV-sketsj der komikeren Lenny Henry (i drag) parodierte Gladys Knight & the Pips'-versjon av låta «Try To Remember» (...that kind of September when...)
Bandet konsertdebuterte på klubben Achaia i Stavanger 9. mars 1988. De første par årene ble stort sett tilbragt i Hummervolls hjemmestudio i Tananger med låtskriving og demoinnspilling. I løpet av denne perioden reiste de tre medlemmene fram og tilbake til London for å levere demotaper og møte plateselskap. Best respons fikk de hos Warner, og trioen ble anbefalt å signere med den relativt nystartede norgesavdelingen, Warner Music, i Oslo (etablert i 1986). De tre fulgte dette rådet og høsten 1988 ble en tre-platers kontrakt underskrevet.
Innspillingen av The September When's første plate ble gjort i London i starten av 1989 med Martyn Webster som produsent. Under innspillingene medvirket også tidligere Mods-medlem Torkild Viig som bassist mens Graham Broad ble leid inn som trommeslager. Til tross for at plata var ferdig allerede i februar, ønsket ikke plateselskapet utgivelsen før september. I ventetiden reiste bandet rundt som akustisk trio, og laget flere nye låter som etter hvert dannet grunnlaget for deres neste plate.
Debutplata, The September When, ble utgitt i september 1989, fikk midt-på-treet kritikker og solgte ca. 10 000 eksemplarer. Plata ble nominert til Spellemannprisen i klassen for pop. I forkant av utgivelsen var trommeslager Stene Osmundsen blitt rekruttert som nytt medlem sensommeren 1989. Bandet holdt noen få konserter som kvartett før de i tiden rundt plateutgivelsen ble utvidet til en kvintett, med bassist Gulleiv Wee som det femte medlemmet. Etter utgivelsen av debutalbumet holdt bandet en rekke konserter, før gitarist Syvertsen forlot bandet til fordel for Morten Mølster på vårparten 1990.
Mother I've Been Kissed (1990-1991)
Singelen «Bullet Me» hadde moderat suksess på VG-lista, men seilte opp som live-favoritt, og oppnådde å bli russe-hit både dette og det påfølgende året. Det ble også laget video til denne låta, med Yngve Sætre og senere DumDum Boys-bassist Aslak Dørum som regissører.
I løpet av 1991 spilte bandet godt over 100 konserter fordelt på flere turneer. Ett av mange høydepunkter var, som første band noensinne, å spille på alle de tre største nordiske festivalene (Midtfyn-, Roskilde- og Kalvøyafestivalen) i løpet av en og samme helg, 27. – 29. juni.
1991 ble avsluttet med en tur til New York, hvor tre av bandmedlemmene deltok i New York City Marathon, og bandet spilte på legendariske CBGB.
One Eye Open (1992-1993)
Tidlig i 1992 flyttet bandet til London i en tremåneders periode, for å lage låter, øve, jobbe med demoer og spille på klubber. 22. august samme år holdt bandet konsert sammen med Stavanger Symfoniorkester på en flytende scene i Breiavatnet i Stavanger, foran et publikum på rundt 10 000.
I løpet av 1992 ble plata One Eye Open spilt inn over en tremåneders periode i PUK Studio i Danmark, i utgangspunktet med den legendariske Jimmy Miller som produsent. Miller forsvant imidlertid midtveis i innspillingen, og bandet overtok selv produsentrollen sammen med tekniker Dave Burnham. One Eye Open ble utgitt i midten av februar 1993 og nådde toppen av VG-lista i sin andre uke, den 24. februar 1993. Plata fikk kortere tid på lista, men solgte omtrent like mange eksemplarer som forgjengeren, ca. 75 000. Bandet lagde video til låta «Can I Trust You» i samarbeid med Frelsesarmeen og TVNorge, og med Erik Poppe som regissør. Etter å ha gitt ut tre album, mottok The September When sin første Spellemannpris da de ble kåret til Årets spellemann under Spellemannprisen 1993.
I tillegg til flere lengre turnéer i Norge, opptrådte bandet i 1993 på Midem-festivalen i Cannes i Frankrike (sammen med blant andre Bel Canto og Dance With A Stranger). I tillegg varmet de opp for den kanadiske artisten Alannah Myles på en lengre turné i Tyskland.
M107
M107 er en amerikansk selvdrevet kanon. Den ble utviklet av Pacific Car and Foundry, og de første produksjonsvognene ble levert i 1962.
The September When
One Eye Open (1992-1993)
I løpet av 1993 spilte Morten Abel i filmen Hodet over vannet, regissert av Nils Gaup. Tittellåta til filmen, skrevet av Morten Abel og fremført av Prepple Houmb, ble en hit.
HuggerMugger og oppløsning (1994-1996)
Albumet HuggerMugger ble spilt inn i Studio 1 i Oslo i 1994, med Steve Lovell som produsent. Plata ble utgitt på høsten, støttet av en (etter datidens standard) større reklamekampanje på TV og nådde førsteplass på VG-lista i sin andre uke. Plata solgte raskt 100 000 eksemplarer, og avfødte kjempehiten «Cries Like a Baby». Etter utgivelsen av HuggerMugger, forlot Gulleiv Wee bandet, og ble erstattet av Torkild Viig.
I løpet av 1994 gjennomførte bandet to større turnéer i Norge. I mai 1995 reiste bandet igjen på turné i Tyskland, denne gang som oppvarming for Fury in the Slaughterhouse. Turnéen ble en massiv suksess, med 110 000 publikummere fordelt på 23 konserter. Denne turnéen ga imidlertid ingen gevinst i form av økt oppmerksomhet eller platesalg i et nytt og større marked slik bandet hadde håpet på. Bandet spilte etter dette ytterlige noen konserter før det i 1996 ble oppløst.
Gjenforeninger og nytt album (2008-2011, 2019-)
3. oktober 2007 ble det offentliggjort at The September When skulle gjenforenes for én konsert i 2008. Comeback-konserten ble avholdt foran 20 000 tilskuere på torget i Stavanger sentrum torsdag 28. august og var en gratiskonsert sponset av StatoilHydro som avslutningskonsert for oljemessen Offshore Northern Seas. Med Gulleiv Wee tilbake som bassist, bestod bandet av besetningen som hadde deltatt på bandets tre siste plateinnspillinger.
NMK Grenland
Norsk motorklubb avdeling Grenland er en lokal motorsportklubb av NMK i Grenland i Telemark. NMK Grenland har ca 200 medlemmer, og de fleste er utøvere av bilsport. Utøverne omfatter hovedsakelig bilsportgrenene gokart, bilcross, rallycross, rally, drifting og bakkeløp.
The September When
Gjenforeninger og nytt album (2008-2011, 2019-)
Etter konserten dro bandet på et to ukers studioopphold til Frankrike med håp om å spille inn noen sanger som kunne være starten på et nytt album med mulig utgivelse i løpet av våren 2009. Studiooppholdet resulterte imidlertid i at bandet fullførte innspillingen av et helt album. Albumet fikk navnet Judas Kiss og ble sluppet allerede 5. desember samme år. Låten «Don't Call The Cops» ble gitt ut som single fra albumet 21. november.
NMK Grenland
NMK Grenland ble stiftet 10. september 1930.
Bektasji
Bektasji-ordenen (tyrkisk: ) er en sufistisk-alevittisk religiøs orden (tariqa) grunnlagt i det 13. århundre av Haji Bektasj Veli. Den er i dag utbredt i Anatolia og Balkan-området.
NMK Grenland
Den 11. september 2010 – dagen etter sin 80. årsdag – ble klubbens nye bane for bilcross og rallycross åpnet etter mange års planlegging og bygging. Banen er en del av Grenland Motorsportsenter som er beliggende 12 km nord for Skien sentrum. En del av banen for bilcross og rallycross er også en 500 meter lang driftingbane
The September When
Gjenforeninger og nytt album (2008-2011, 2019-)
Vinteren 2009 gjennomførte bandet en turné i Norge, med konserter bl.a. i Stavanger, Bergen, Tromsø, Trondheim, Kirkenes, Haugesund, Larvik og Bodø. 7. mars 2009 ble turnéen avsluttet med en konsert i Oslo Spektrum, foran 4 500 publikummere. Bandet hadde sin foreløpig siste spillejobb i 2011. To år senere døde gitarist Morten Mølster.
Bektasji
Bektasji-ordenen var utbredt i Det ottomanske riket, og var nært knyttet opp til janitsjarene. Da janitsjar-korpset ble lagt ned av Mahmud II i 1826, ble Bektasji-ordenen samtidig forbudt. Avgjørelsen ble støttet både av sunni-eliten og ledere av mer ortodokse sufi-ordener. I tanzimat-perioden ble det lettet på forbudet, men etter dannelsen av den tyrkiske republikken, beordret Kemal Atatürk stenging av alle sufi-ordener i 1925. Lederskapet i Bektasji-ordenen flyttet da til Tirana i Albania.
NMK Grenland
NMK Grenland har også en bane for Gokart på Geiteryggen Motorstadion i Skien. Dette anlegger ble frem til 2000 også benyttet som bilcrossbane.
The September When
Gjenforeninger og nytt album (2008-2011, 2019-)
Bandet ble gjenforenet igjen i 2019 med Nikolai Grasaasen som gitarist. Bandets første spillejobb var under Idrettsgallaen 2019 og med påfølgende sommerturné,
Norsk innvandringspolitikk
Norsk innvandringspolitikk er utformingen og utøvelsen av den statlige kontroll og regulering av innvandring til Norge. Innvandringspolitikken gjelder i hovedsak utenlandske statsborgere (utlendinger) og deres mulighet til innreise, opphold og bosetting i Norge. Dette politiske styringsområdet omfatter blant annet flyktningepolitikken og ingår i det mer overgripende begrepet migrasjonspolitikk. Innvandringspolitikken grenser videre over i inkludering- og integrasjonspolitikk, blant annet i reguleringen av arbeidstillatelse og statsborgerskap. Sentrale myndigheter på feltet er Utlendingsdirektoratet og politiet og det sentrale lovverket finnes i utlendingsloven med forskrifter.
Historie
I vedtak på tingene fra 1000 og frem til 1020 ble kristendommen statsreligion og etterhvert ble ikke-kristne bannlyst fra Norge.
I 1569 bestemte Kong Fredrik II at alle utlendinger som hadde bosatt seg i riket de to siste årene og som ikke bekjente seg til den evangelisk-lutherske lære, måtte forlate landet. I 1584 kom det forbud mot at tatere fikk oppholde seg i landet. Førstegangs pågripelse ble straffet med bortvisning, etter en eventuell andre pågripelse ble straffen ett års straffarbeid etterfulgt av bortvisning.
Christian Vs Norske Lov av 15. april 1687 var den første, norske loven som på en samlet måte regulerte innvandringen. Løsgjengere, tatere, munker, jesuitter og andre «papistiske, geistlige personer» og jøder var uønsket. Det kunne gjøres unntak for jøder som hadde leidebrev fra Kongen. Konsekvensen var at velstående, ressurssterke jøder fra Spania og Nederland, de såkalte sefardiske jøder, fikk innvandre, mens fattige jøder fra Øst-Europa ble holdt ute.
På 1600-tallet var reisepass det viktigste instrumentet statsmakten hadde for å kunne kontrollere innvandringen. Det var særskilt to grupper som nå ikke var ønsket: De som ikke fulgte den lutherske lære og sigøynere. Allerede på slutten av 1500-tallet ble det innført passtvang for utlendinger som ville reise rundt i landet. Siden ble passtvangen også gjort gjeldende for innbyggerne i Danmark-Norge for reiser innenlands så vel som utenlands.
I 1738 kom en forordning som utvidet innvandringsforbudet til også å omfatte «Comoediant-Spillere, Linie-Danzere, Tasjen-Spillere eller de, som holde de saa kaldede Lykke-Potter, sig udi Danmark eller Norge maa indfinde». Fra 1773 ble utlendinger som reiste rundt med dyr eller kunster som de viste frem for penger også nektet adgang.
1814-grunnloven brakte ingen store forandringer: Tatere, utenlandske tiggere, munker, jesuitter og jøder kunne ikke innvandre legalt. Den tidligere ordningen med leidebrev for jøder ble fjernet.
I denne perioden var fremmedlovgivningen på sitt mest liberale. Med unntak av tatere og jesuitter kunne alle utlendinger fritt arbeide og bosette seg i Norge. Terskelen for å bli regnet som norsk var også svært lav: Fastboende utlendinger som hadde hatt fast opphold i landet i minst tre år ble betraktet og behandlet som norsk statsborger, og det var heller ikke nødvendig å søke om dette. Den liberale perioden ble kortvarig.
Rundt århundreskiftet ble det vedtatt tre lover som alle hadde betydning for utlendingers adgang til landet: I 1888 den første statsborgerskapsloven vedtatt, i 1897 en ny lov om tolltariff, og i 1901 en lov om anmeldelse af reisende og fremmede.
Loven av 1901 var ikke spesielt inngripende sett med dagens øyne. Det var enighet om behovet for å beskytte landet mot uønskede elementer, og kampen mot «forbryderiskheden» sikret flertall for loven. Loven forutsatte at enhver som drev overnattingssted skulle føre gjestebok, at enhver utlending som kom til landet for å søke erverv eller ta fast opphold, måtte skaffe seg oppholdsbok hos politiet, og at enhver som ikke hadde gyldig oppholdsbok kunne utvises.
Politimesteren eller lensmannen skulle gå igjennom legitimasjonspapirene til de utlendingene som søkte opphold eller arbeid, og politiet skulle også vurdere om den enkelte fremmede hadde tilstrekkelige midler til livsopphold eller utsikt til å skaffe seg en lovlig levevei i landet. Hvis ikke, skulle de utvises.
Loven ble innskjerpet i 1915. Utlendinger som i løpet av de siste fem årene hadde blitt dømt til mer enn 6 måneders fengsel, kunne utvises. Utenlandske statsborgere kunne også utvises av hensyn til rikets sikkerhet. I forskriftene for 1915-loven ble det uttrykkelig slått fast at et av hovedformålene var å stenge ute sigøynere og tatere. Dette ble i praksis gjort ved at utenlandske borgere som ønsket å drive omreisehandel eller å livnære seg som håndverkere måtte ha en spesiell tillatelse. Samtidig ble det bestemt at denne tillatelsen ikke kunne gis til sigøynere eller tatere. Ved hjelp av denne paragrafen håpet de norske myndighetene en gang for alle å få slutt på det såkalte omstreiferondet.
Hensynet til rikets sikkerhet og ønsket om å utvise kriminelle utlendinger var dominerende begrunnelser for de innstramminger som ble gjort i loven de neste tiårene. I 1914 ble det vedtatt en provisorisk anordning som bestemte at alle reisende skulle registreres hos politiet. Anordningen ble i 1915 avløst av en endring i loven av 1901 som utvidet adgangen til å utvise kriminelle utlendinger, og som skulle hindre innvandring av uønskede folkegrupper, der sigøynere og tatere ble nevnt spesielt.
Den første, samlede utlendingslov ble vedtatt i 1927. Lovens nye hovedbestemmelse var at enhver som ville søke eller ta arbeid i landet, måtte ha fått innvilget arbeidstillatelse før innreisen. Det ble innført regler om oppholdstillatelse, og det ble gitt regler om avvisning, som supplement til utvisning. Loven ga videre anvisning på noen rettssikkerhetsprinsipper som saksbehandlingsregler ved utvisning, adgangen til å gi uttalelse til saksbehandlende myndighet og klage på avslag. Forbudet om adgang til landet for sigøynere og andre omstreifere uten norsk statsborgerrett ble absolutt.
Reglene for innvandring til landet ble ytterligere skjerpet mot slutten av 1930-tallet, særlig begrunnet i sikkerhetshensyn. I 1939 ble visumplikten gjeninnført med unntak for nordiske borgere. Den hadde vært delvis opphevet gjennom bilaterale avtaler om visumfrihet. I begynnelsen av 1950-årene ble loven imidlertid myket noe opp igjen som en følge av nye avtaler om visumfrihet og multilaterale konvensjoner.
Fremmedloven av 1927 ble stort sett ansett for å fungere tilfredsstillende, men i praktiseringen oppsto enkelte uklarheter. Justisdepartementet tok derfor på midten av 1950-tallet initiativ til en lovrevisjon. Det ble tatt sikte på å beholde flest mulig av prinsippene i gjeldende rett, samt å unngå endringer i regelverket som kunne medføre uønskede endringer i praksis. Av betydning for revisjonsarbeidet var også etableringen av det felles nordiske arbeidsmarkedet i 1954.
I 1956 kom det en ny fremmedlov. Både jesuittparagrafen og sigøynerparagrafen ble nå opphevet. Men fremdeles kunne omstreifere uten norsk statsborgerskap vises bort. På den måten kunne man fortsette å avvise fremmede sigøynere, siden de fleste ble ansett å være omstreifere. I den nye fremmedloven ble retten til politisk asyl lovfestet, en rett som Norge faktisk hadde anerkjent i 1950 gjennom ratifisering av en FN-konvensjon.
1. februar 1975 ble innført en innvandringsstopp (generell stopp i adgangen til å oppnå arbeidstillatelse). Innvandringsstoppen varte opprinnelig i ett år, og ble senere forlenget med et halvt års varighet, men ble ved kgl. res. 9. juli 1976 forlenget inntil videre. Forskriften som regulerte innvandringsstoppen ble opphevet av utlendingsforskriften av 1990, som opphevde alle forskrifter gitt i medhold av fremmedloven av 1956.
En ny utlendingslov ble vedtatt i 1988, og gjort gjeldende fra 1991. Loven satte krav til arbeidstillatelse for å kunne ta arbeid, og utlendinger som aktet å oppholde seg i riket utover tre måneder uten å ta arbeid måtte ha oppholdstillatelse. I tillegg ble opphold i annet nordisk land sidestilt med opphold i riket.
Hov kirke (Sunndal)
Hov kirke er en langkirke i nygotisk stil fra 1887 i Sunndal kommune, Møre og Romsdal fylke. Den er en del av Den norske kirke og hører til Hov sogn, Indre Nordmøre prosti i Møre bispedømme.
Byggverket er i tre og har 300 plasser.
Den forrige kirken på stedet blåste overende i 1885 av et kraftig vindkast, og den nye kirken fra 1887 ble bygget relativt lav og med lavt tårn av hensyn til de spesielle vindforholdene på Sunndalsøra.
I 1685 ble Løken (Leikvin) kirke (den daværende hovedkirken i Sunndal) ødelagt av snøskred og ikke gjenreist. Hov ble deretter hovedkirke. Kirkegården på Løken ble fremdeles brukt 200 år etter at kirkebygget ble ødelagt.
Tidligere kirkebygg
Det er usikkert hvor mange kirkebygg det har vært på Hov i Sunndal. Hov er nevnt som eget sogn på 1300-tallet og hadde da trolig egen kirke. Det som trolig var en stavkirke fra middelalderen brant ned 6. mai 1647. Til erstatning for den nedbrente ble det reist en korskirke av tømmer og den sto klar i 1649 eller 1650. Allerede på begynnelsen av 1700-tallet var tømmerbygningen i dårlig forfatning («brøstfeldig» og råtten) og blåste ned i 1725. Ny korskirke av tømmer sto klar i 1726, denne bygningen ble svært skadet av snøras i mars 1727 og ny kirke ble reist i 1729 dels med gjenbruk av tømmeret. Bygget fra 1729 var en korskirke med tårn. Dette bygget ble skadet av lufttrykk fra snøras i 1820 og i 1849, og sognepresten bemerket at den gamle kirke «hælder nu til alle sider». Tross dårlig stand ble bygget stående. Tegninger til kirke utført av arkitekt Holtermann ble godkjent i 1859 og nytt bygg ble satt opp ved siden av det gamle og vigslet i mai 1864. Bygget fra 1864 var i tømmer og utformet som en avlang åttekant med firkantet tilbygg for sakristi og inngangsparti i henholdsvis øst og vest. Byggmester Ole P. Tøfte (eller Tofte) som tidligere hadde bygget tre åttekantkirker ble ikke betrodd dette oppdraget. Tøfte skal ha sagt at bygget ikke ville holde i 20 år. Søndag 20. januar 1884 ble gudstjenesten avbrutt på grunn av kraftig vind som gjorde stor skade på bygget. 22. februar 1885 ble bygget knust til pinneved av vind, kirkeklokkene og kalken var uskadd. Da Knud Knudsen passerte stedet i 1863 noterte han at Hov kirke var en laftet kirke formet som en «avlang åttekant, like som den i Kleve utsokn til Bolsø». Kleive kirke var da nybygd og Knudsen hadde passert Kleive litt tidligere samme reise.
Gerhard Schønings tegning fra august 1773 viser en kirke med korsform med takrytter over krysset, den hadde fire vinduer og inngang til koret fra øst, inngang i tverrarm fra sør og trolig også fra vest.
I 1868 blåste også kirken ned, og det ble satt i gang kronerulling (hvor blant andre Barbara Arbuthnott bidro) for ny kirke. Den 85 år gamle byggmesteren Ole Tøfte (som bygget blant annet Romfo kirke) skal ifølge historien ha uttalt at kirken var for høy og smal, den kom ikke til å stå i 30 år.
Days of Wonder
Days of Wonder er et brettspillselskap med kontor i USA og Frankrike. Selskapet ble grunnlagt i 2002 av Eric Hautemont og Mark Kaufman og spesialiserer seg på s.k. Eurospill (Eurogames).
Nedenfor er noen av spillene fra Days of Wonder listet opp:
Mildt sagt
Mildt sagt er et musikkalbum med Gabrielle Leithaug. Albumet kom ut 2. mars 2012. Albumet er utgitt via selskapet Universal Music og er utgitt på CD, Vinyl og digitalt. Albumet er produsert av Lars K. Hustoft.
122 mm haubitser M1938 (M-30)
122 mm haubitser M1938 (M-30) var en sovjetisk haubitser som var i produksjon fra 1938-1955.
Kina produserte et stort antall på lisens med betegnelsen Type 54 og Type 54-1.
Russland under Paralympiske sommerleker 2000
Russland deltok under Paralympiske sommerleker 2000 i Sydney, Australia, fra 23. til 31. oktober 2000.
Før lekene i Sydney 2000 hadde Russland vunnet 27 medaljer (9 gull, 7 sølv og 11 bronse) fra sommerleker. Russland hadde tidligere bare deltatt som selvstendig nasjon under de paralympiske sommerlekene i 1996.
Annenschule
Sankt Anna tyske høyskole (Главное немецкое училище Святой Анны), egentlige tyske navn St. Annen-Schule, vanligvis kjent som Annenschule (Анненшуле), var en skole i St. Petersburg i Russland grunnlagt i 1736 for barn av den russiske hovedstadens tyske befolkning. I 1918 ble Annenschule Sovjetisk arbeidsskole №11, og senere №203. Blant dens elever var en rekke kjente personer, som etnologen Nikolaj Miklukho-Maklai, juveléren Peter Fabergé, filologen Faddei Zielinski, læreren og fysikeren Peter Lesgaft, dikteren og Nobelpris vinneren Joseph Brodsky, folkloristen og lingvisten Vladimir Propp, skuespillerinnen Elena Granovsky, forfatteren Igor Jefimov, og sjekkmesteren Viktor Kortsjnoj. I 1975 flyttet Spesialisert høyskole №239 inn i bygningen.
Mark Rothko
Mark Rothko (født, død 25. februar 1970) født Marcus Rothkowitz i Daugavpils, Latvia (den gang en del av Russland) var en amerikansk maler.
Richard Herrmann (fotballspiller)
Richard Herrmann (født 28. januar 1923, død 27. juli 1962) var en tysk fotballspiller som blant annet spilte for FSV Frankfurt.
Mark Rothko
Familien var jødisk. I 1913 emigrerte Rothko sammen med foreldrene til USA, hvor de slo seg ned i Portland i Oregon. I 1923 flyttet Rothko til New York, hvor han begynte studier ved New School of Design, og samtidig tok kurs ved Art Students League of New York.
Richard Herrmann (fotballspiller)
Han ble tatt ut til VM i fotball 1954, der laget hans vant gull.
Mark Rothko
Rothko ble en del av en gruppe malere som gikk under navnet New York School (med blant andre Barnett Newman, Jackson Pollock og Willem de Kooning), som oppstod på 1940-tallet som en samlet stemme i det amerikanske kunstmiljøet. Abstrakt ekspresjonisme var en annen betegnelse på disse kunstnerne, selv om Rothko ikke så på seg selv som en abstrakt maler.
Utover 40-tallet ble hans verk i økende grad symbolske. Rothkos malerier er bygget opp av store rektanguklære fargeflater i sterke, ikke sjelden mørke farger, og beskrives gjerne som meditasjonsbilder.
Ehud Vaks
Ehud Vaks (født 27. juni 1979) er en israelsk judoka.
Han representerte Israel under Sommer-OL 2004 i Athen, der han ble utslått i andre runde.
Stefan Majewski
Stefan Majewski (født 31. januar 1956 i Bydgoszcz) er en tidligere polsk fotballspiller, nå trener.
Zelliboria
Zelliboria er en slekt av biller som tilhører den artsrike underfamilien Cerambycinae i familien trebukker (Cerambycidae). Slekten omfatter bare én kjent art.
Stefan Majewski
Han spilte 40 kamper og scoret 4 mål for. Han var en del av laget som kom på tredjeplass i VM 1982, og senere også VM 1986
Zelliboria
Utseende
En middelsstor, avlang, rød trebukk med mørke dekkvinger. Oversiden er kraftig punktert, litt blank og fint hårete. Antennene er noe kortere enn halve kroppslengden, markert sagtakkede. Hodet har en bred, V-formet midtfure mellom antennefestene. Pronotum er sekskantet med en spiss knøl litt bak midten av hver side. Dekkvingene er jevnbrede, svarte med to par røde flekker. Beina er forholdsvis korte.
Stefan Majewski
Han fortsatte som trener etter at han la opp som spiller. Han trente Widzew Łódź i 2004-2006 og siden 2. oktober 2006 har han vært trener for Cracovia Kraków.
Zelliboria
Utbredelse
Arten er utbredt i Sør-Amerika (Guyana og Brasil).
Eksterne lenker
Zelliboria daedalea Zelliboria daedalea Zelliboria daedalea Zelliboria daedalea Zelliboria daedalea
Alf Erik Andersen
Alf Erik Bergstøl Andersen (født 1973) er en norsk lokalpolitiker (FrP) som fra 2015 til 2019 var ordfører i Mandal kommune. Han var Mandals siste ordfører før kommunen ble endel av den nye Lindesnes kommune. Statssekretær i Justis- og beredskapsdepartementet 2019 - 2020. Ble valgt som 1.vara til Stortinget fra Vest-Agder valgkrets ved valget 2021.
Rex (kanin)
Rex er en kaninrase som nedstammer fra Frankrike, der den ble avlet frem i 1919.
Haizhou (Fuxin)
Haizhou (kinesisk: 海州区, pinyin: Hǎizhōu Qū) er et bydistrikt i byprefekturet Fuxin i provinsen Liaoning i Folkerepublikken Kina.
Det har et areal på 97 km² og teller 280 000 innbyggere (2004).
Rex (kanin)
Idealvekten hos voksne dyr er 2,51 kg og høyere. Rasen er godkjent i alle farger beskrevet i standarden, inklusive hvit rødøyd og blåøyd, foruten viltrød (harefarget), gulrød (Bourgogne), reverød (New Zealand Red), lyseblå (Blå Beveren), gråblå (Ekorn), lyse gråblå (Gouwenaar), jerngrå og mørkegrå. Rasen er godkjent i alle tegninger som er beskrevet i standarden.
Historien bak rasen
I 1919 fant en bonde, med navn Désiré Caillon, en unge med spesiell pels blant sine viltgrå krysningskaniner. Denne pelsen var mye kortere enn normalt, og med finere og kortere dekkhår, slik at pelsen ble bløtaktig. Ved en ny parring mellom de samme foreldrene, kom enda en unge med denne pelstypen. Med dette startet rexfeberen, som ble et kort og voldsomt eventyr hvor forventningene om stor etterspørsel etter rexpelsen lå bak.
Caillon avlet kun kaniner til slakt, men ble klar over at de kortpelsede kaninene var noe nytt og spennende. Han søkte derfor råd hos stedets sogneprest, abbed Gillet, som også drev med kaniner. Gillet fant fort ut at denne nyheten betydde penger. Han overtok derfor noen av Caillons kaniner, mot en avtale om at han skulle få en viss prosent av de inntekter senere salg av disse kaninene ville innbringe (Historien forteller videre at abbed Gillet ikke var så from som hans tittel skulle tilsi, da Caillon senere måtte gå til sak for å få sin avtalte del av fortjenesten).
Først i 1924 ble de første kaninene med denne avvikende pelsstrukturen vist på utstilling i Paris. Forklaringen på at det tok lang tid fra denne rasen så dagens lys, til den ble vist for offentligheten, må være at Gillet hadde vanskeligheter med avlen. Caillons kaniner var nok allerede sterkt innavlet, og det kunne ikke bli bedre hos Gillet.
Ryktet om den nye kanintypen nådde helt opp til landbruksministerens kontor i Paris, og presidenten for dette, Wiltzer, dro for å besøke abbed Gillet. Fra dette besøket kunne Wiltzer fortelle følgende: ”Gillet hadde omtrent 100 kaniner i trebur spredt rundt i prestegårdshagen. Hovedparten av kaninene var voksne og hadde meget lange klør. Noen manglet hale, og en del hunner var sterile.” Wiltzer spurte om han hadde prøvd å krysse inn en annen rase på dem. Det hadde han ikke. Han var ingen kaninspesialist og hadde ingen forstand på arvelighet. Uansett lyktes Gillet å vise frem en samling av disse kaninene på utstillingen i Paris, 1924.
Fargen på kaninene kunne minne om fargen på bever, derav navnet Castor som betyr bever. Rex betyr som kjent konge, eller kongelig, så Castor Rex kan derfor oversettes til Bever Konge. Som sagt kjente ikke Gillet til arvelighet og genetikk, men det gjorde derimot Professor Kohler. Han kjøpte tre Castor Rex hanner, og parret disse inn på sine kaniner med normalpels. Allerede i 1926 kunne han vise frem Rex i fargene hvit, svart og chinchilla.
I England
Allerede i 1926 ble de første rexkaninene importert til England. Stor suksess ble det i midlertidig ikke ifølge en engelsk fagbok; ”rex var utpreget en stygg, klosset kanin med overdimensjonerte ører, - de ble kalt vrak.” Men med engelskmennenes dyktighet i kaninavl og nye importer, ble det skikk på disse kaninene. Da innfridde handelen med rexkaniner alle forventninger og levende dyr ble solgt til enorme priser. Gjennomsnittsprisen for rex som ble solgt på en utstilling i London 1929, var rundt 1000 kr!
I Norden
I Norden ble ikke akkurat ”rexfeber”, men norske kaninavlere fikk heller ”pelsfeber”. I 1923 kjøpte NKF (Norges Kaninavlsforbund) en eiendom i Oslo. Her ble det drevet pels- og skinnberederi, og i 1926 ble det også bygget kontrollavlsstasjon. 9 raser og mange kaniner ble innkjøpt, hele 290 importert. Utenom var det også stor privatimport, ca. 2000 kaniner på få år. Men etter 10 års drift var det nedgang og interessen for kaninhold ble laber i Norge.
I 1931 ga danske J. Brems ut boken ”Rexkaninen”. I uttalelser fra utenlandske eksperter sies det også her at rex er fremtidens kanin, og skinnene roses høyt. Til slutt i boken sier Brems; ”Her hjemme har det ennå ikke vært skinn fremme fra rexkaniner, slik at vi ikke har fått uttalelser fra danske fagfolk.” Forklaringen på at det ikke ble levert rexskinn, selv 4 år etter rasen kom til Danmark, var enkel; ”Hvorfor slakte en Rex for å selge skinnet, når den levende kunne innbringe mange flere kroner?”.
Under introduksjonen av rex ble flere skuffet, - den var vanskelig i avlen. Noen mente den var mindre motstandsdyktig mot sykdom enn kaniner med normalpels. Fruktbarheten var et problem, og dødeligheten var stor. Årsaken var en ukritisk avl, grunnet de høye livdyrprisene, som førte til at oppdrettere tenkte kvantitet i stedet for kvalitet. Dette har man også sett hos andre dyr, særlig hunder. Når interessen for en rase øker voldsomt, blir det ofte til at noen oppdrettere ”slurver” i avlen for å tilfredsstille etterspørselen. Dermed øker også risikoen for arvelige defekter innen rasen.
Den tyske arvelighetsforskeren Professor Hans Nachtsheim, mente at mutasjonen til rex ikke bare påvirket pelslengden, men også konstutisjonen gjennom unormalt stoffskifte. Han støttet seg til at rexunger har en noe lavere fødselsvekt enn kaniner med normalpels. Flere generasjoner med normalpels er krysset inn i rex, og har ført til at det i dag ikke er merkbar forskjell på rex og kaniner med normalpels.
Haizhou (Fuxin)
Administrative enheter
Storkommune:
John Erik Fossum
John Erik Fossum (født 7. mai 1956 i Stavanger) er en norsk statsviter og professor ved Universitetet i Bergen og Universitetet i Oslo.
Fossum startet sin høyere utdanning ved Universitetet i Bergen, der han avla cand.mag.-graden i 1981. Deretter fulgte i 1983 mastergrad i statsvitenskap ved University of California, Santa Barbara, USA. I 1990 avla Fossum doktorgraden ved University of British Columbia i Canada på avhandlingen Assessing State Intervention: Federal Oil Policies 1973-84 Han er fra 1990 knyttet til Institutt for administrasjon og organisasjonsvitenskap ved Universitetet i Bergen, fra 2004 som professor. Fossum er videre tilknyttet ARENA - Senter for europaforskning ved Universitetet i Oslo.
I sin forskning har Fossum særlig beskjeftiget seg med studier av offentlig politikk og europeisk integrasjon. Hans forskningsinteresser omfatter politisk teori, konstitusjonalisme, europeisering og internasjonal integrasjon.
The Lily of the Tenements
The Lily of the Tenements er en amerikansk stumfilm fra 1911, regissert av D. W. Griffith.
Handling
En ung kvinne forsøker å tjene penger ved å produsere ting med symaskinen sin, for å hjelpe sin gamle mor og far. Men hun får bare småpenger igjen for arbeidet sitt, og dette gir dem knapt penger til mat.
Eieren av leiegårdene hvor de holder til krever også leie, ellers risikerer de å bli kastet ut av leiligheten de leier.
Øksendal kirke
Øksendal kirke er en langkirke i nygotisk stil fra 1894 i Sunndal kommune, Møre og Romsdal fylke. Den er en del av Den norske kirke og hører til Indre Nordmøre prosti i Møre bispedømme.
Byggverket er i tre og har 260 plasser.
Den forrige kirken på stedet var en korskirke. Den nåværende kirken har en del inventar fra den tidligere kirken, deriblant altertavlen. Noe av inventaret er rosemalt.
Det er kirkegård ved kirken.
August Böckh
Philipp August Böckh (født 24. november 1785 i Karlsruhe, død 3. august 1867 i Berlin) var en tysk banebrytende klassisk filolog og arkeolog som var far til Richard Böckh.
Per Otto Dyb
Per Otto Dyb (født 3. september 1955) er en norsk næringslivsleder og sivilingeniør. Han har vært konsernsjef i Siemens Norge og har tidligere også hatt lederstillinger i ABB i Sveits og Norge, i Tandberg Data og i andre selskaper. Dyb var toppleder i Siemens Norge da selskapet ble frifunnet i Oslo tingrett for en rekke alvorlige tiltalepunkter. Siemens ble kun kjent skyldig i ett tiltalepunkt, nemlig at selskapet hadde feilfakturert Forsvaret med 14 millioner kroner.