cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Ispytanije vernosti
Handling
Til slutt mister Kalmykov begge kvinnen han elsker. Lutonins yngre datter, Varja, forelsker seg i en ny ingeniør ved en bil-fabrikk. Hun ønsker å gifte seg med ham, men Jegor Lutonin er skeptisk til å gi sitt samtykke til dette. Men Varja oppdager snart at ingeniøren ikke var den personen hun forestilte seg at han var. Hun blir derfor sjokkert og deprimert over dette. En dag kommer Andreis tidligere sjåfør hjem til Lutonin-hjemmet. Han forteller at flyet som Andrei fløy med, havnet i en ulykke - og Andrei ligger nå på sykehus. Olga bestemmer seg umiddelbart for å besøke ham.
Jurij Tsjuljukin
Jurij Tsjuljukin (Ю́рий Степа́нович Чулю́кин, Jurij Stepanovitsj Tsjuljukin; født 1929 i Moskva i Sovjetunionen, død 1949 i Maputo i Mosambik) var en sovjetisk regissør, manusforfatter og skuespiller.
Jevgenij Karelov
Jevgenij Karelov (Евге́ний Ефи́мович Каре́лов, Jevgenij Jefimovitsj Karelov; født 1931 i Bogorodskoje i Sovjetunionen, død 1977 i Pitsunda i Sovjetunionen) var en sovjetisk regissør og manusforfatter.
Vesennije golosa
Vesennije golosa (originaltittel: Весенние голоса) er en sovjetisk film fra 1955 regissert av Sergej Gurov og Eldar Rjazanov.
Syn (film)
Syn (originaltittel: Сын) er en sovjetisk film fra 1955, regissert av Jurij Ozerov.
Handling
Andrej Gorjaev risikerer å havne i fengsel, på grunn av hans straffbare oppførsel. Men et medfølende vitne bestemmer seg for å hjelpe ham, og Andrej blir derfor løslatt. Etter å ha kranglet med faren sin, forlater Gorjaev hjemmet sitt, og vandrer planløst rundt i hovedstaden.
Doroga
Doroga (originaltittel: Дорога) er en sovjetisk film fra 1955, regissert av Aleksandr Stolper.
Handling
Langs en bratt vei i fjellene i den østlige delen av Sovjetunionen står dusinvis av biler og lastebiler fast på grunn av alt for mye snøfall. Blant de som sitter fast er en sikkerhetsagent fra myndighetene, og en person som påstår at han er en «utenlandsk turist». Men denne turisten er egentlig en fiendtlig spion, som har gjort en avtale med en annen agent som arbeider i det samme fjell-området.
Dobroje utro
Dobroje utro (originaltittel: Доброе утро) er en sovjetisk film fra 1955, regissert av Andrej Frolov.
Mikhajlo Lomonosov
Mikhajlo Lomonosov (originaltittel: Михайло Ломоносов) er en sovjetisk film fra 1955, regissert av Aleksandr Ivanov.
Jurij Ozerov (regissør)
Jurij Nikolajevitsj Ozerov (russisk: Ю́рий Никола́евич О́зеров; født 1921 i Moskva, død 2001 i Moskva i Russland) var en sovjetisk regissør og manusforfatter.
Mikhajlo Lomonosov
Handling
Historien forteller om den anerkjente russiske vitenskapsmannen og forfatteren Mikhail Lomonosov, som etter å ha fullført sine studier i Tyskland returnerer til hjemlandet sitt.
I hjemlandet drømmer han snart om å opprette vitenskapelige sentre, og åpne et nytt universitet.
Dobroje utro
Handling
Men hun flytter kort tid senere igjen til et helt annet arbeidsområde, hvor hennes sterke karakter gjør at hun etter hvert blir utnevnt til byggeleder. En dag kommer en delegasjon fra et annet område, inkludert Vasja Plotnikov, for å studere Ekaterinas dyktige arbeid. Historien ender med at Vasja og Ekaterina slår seg sammen, for å bygge enda en motorvei.
Disarthricerus
Disarthricerus er en slekt av små, rødlige eller brunlige køllebiller, der mange av artene er knyttet til maur.
Utseende
Små (0,5 – 6 mm), rødaktige eller gulaktige biller, bakkroppen er mye bredere enn forkroppen. Disse artene har reduserte øyne og er ofte blinde. Kroppsformen varierer mye. Hodet er omtrent så langt som bredt, ofte med påfallende groper eller utvekster. Fasettøynene er vanligvis små og noe utstående, hos noen arter mangler de helt. Antennene er ganske lange og kraftige, lett kølleformede. Det nest-innerste leddet er ofte mer eller mindre kuleformet og kan ha påfallende utvekster. Palpene (munnfølerne) er ofte lange med et kølleformet ytterste ledd. Brystskjoldet (pronotum) er omtrent så langt som bredt, vanligvis bredest foran midten, ofte med påfallende groper eller furer. Dekkvingene er mer eller mindre runde i omriss, med tydelige skuldre. og mye bredere enn brystskjoldet. De er vanligvis glatte og blanke, med en eller flere dype lengdefurer. De to eller tre bakerste bakkroppsleddene stikker ut bak dekkvingene. Beina er ofte forholdsvis lange og kraftige, gjerne med fortykkede lår.
Levevis
Sannsynligvis er alle medlemmene i gruppen Clavigeritae knyttet til maur (de er myrmekofiler). Den mest kjente av disse er blind køllebille, Claviger testaceus, som lever i koloniene til gul jordmaur, Lasius flavus. Disse små, gulaktige billene, som mangler øyne, er helt avhengige av maurene. På bakkroppen har billen noen hårtufser som skiller ut et stoff som maurene er svært glade i – det har neppe noen næringsverdi, men kan kanskje fungere som et rusmiddel. Maurene slikker i seg stoffet fra hårtufsene. Skulle maurkolonien bli forstyrret, for eksempel hvis man løfter opp steinen de lever under, bærer maurarbeiderne billene i sikkerhet sammen med koloniens larver og pupper.
Utbredelse
Slekten er utbredt i Sørøst-Asia (Singapore, Malaysia, Brunei).
Na podmostkakh stseny
Na podmostkakh stseny (originaltittel: На подмостках сцены) er en sovjetisk film fra 1956 regissert av Konstantin Judin.
Vasjok Trubatsjov i ego tovarisjtsji
Vasjok Trubatsjov i ego tovarisjtsji (originaltittel: Васёк Трубачёв и его товарищи) er en sovjetisk film fra 1955 regissert av Ilja Frez.
Leiv Marsteintredet
Leiv Marsteintredet (født 1976 ) er en norsk statsviter og professor. Marsteintredet er professor og instituttleder ved Institutt for sammenliknende politikk, Universitetet i Bergen.
Han arbeider blant annet med konstitusjonshistorie, politikk i Latin-Amerika, presidentkriser og riksrettssaker. Marsteintredet har også engasjert seg som kommentator i en rekke medier og som samfunnsdebattant.
Bakgrunn og akademiske virke
Marsteintredet jobbet tidligere som førstelektor ved Institutt for sosiologi, statsvitenskap og samfunnsplanlegging ved Universitetet i Tromsø. Siden arbeidet han som førsteamanuensis ved Universitetet i Bergen. Marsteintredet disputerte den 4. mars 2010 for PhD-graden ved Universitet i Bergen med avhandlingen «Presidential Interruptions in Latin America. Concepts, Causes, and Outcomes».
Vinteren 2012/2013 var Marsteintredet involvert i en kontroversiell ansettelsessak ved Universitetet i Bergen. Marsteintredet hevdet at han ikke fikk en jobb på Institutt for sammenliknende politikk grunn av ulovlig radikal kjønnskvotering. Likestillings- og diskrimineringsombudet felte UiB for kjønnsdiskriminerte og konkluderte med at UiB hadde brutt likestillingsloven. UiB tilbød deretter Marsteintredet stilling som førsteamanuensis.
Ovod
Ovod (originaltittel: Овод) er en sovjetisk film fra 1955, regissert av Aleksandr Faintsimmer.
Handling
Mange år senere kommer Arthur hjem med flere arr som han fikk gjennom revolusjonære konflikter i Sør-Amerika. Under kallenavnet Gadfly slutter han seg til de revolusjonære i sitt eget hjem-land, og leder en væpnet kamp i Italia. For de revolusjonære intellektuelle er han bare kjent under det fiktive navnet Felice Rivarez. Den østerrikske keiseren sender en ekstra militær kontingent til Italia, og på Arthurs hjemsted blir de marsjerende østerrikske soldatene og deres leder snart ønsket velkommen. Gadfly er imidlertid involvert i en hemmelig våpen-leveranse, men politiet er snart etter ham.
Bezumnyj den
Bezumnyj den (originaltittel: Безумный день) er en sovjetisk film fra 1956 regissert av Andrej Tutysjkin.
Vladimir Vengerov
Vladimir Vengerov (Владимир Яковлевич Венге́ров, Vladimir Jakovlevitsj Vengerov; født 1920 i Saratov, død 1997 i St. Petersburg i Russland) var en sovjetisk regissør og manusforfatter.
Dokhunda
Dokhunda (originaltittel: Дохунда) er en sovjetisk film fra 1934 regissert av Lev Kulesjov.
Soldat Ivan Brovkin
Soldat Ivan Brovkin (originaltittel: Солдат Иван Бровкин) er en sovjetisk film fra 1955, regissert av Ivan Lukinskij.
Handling
Den ulykkelige landsbygutten Ivan Brovkin passer ikke inn i livet ved kollektivbruket. Alt han forsøker å være med på går galt. En dag får Ivan og tre andre ved gården en innkalling til militæret. Men Ivan kjenner ikke til militær disiplin, og henger etter når det er fysisk trening. I løpet av denne tiden skriver han flere brev til kjæresten sin Ljubasja, som fremdeles bor ved det gamle kollektivbruket.
Men alle disse brevene ble snappet opp av en regnskapsfører ved kollektivbruket, som heter Samohvalov, fordi han også ønsker å gifte seg med Ljubasja. Men Ljubasja blir snart irritert på Ivan, fordi hun ikke vet om brevene han har skrevet til henne - og hun tror derfor at Ivan har fullstendig glemt henne.
Isaak Menaker
Isaak Menaker (Исаа́к Миха́йлович Мена́кер, Isaak Mikhajlovitsj Menaker; født i St. Petersburg i Det russiske keiserdømmet, død 1978 i St. Petersburg i Sovjetunionen) var en sovjetisk regissør.
Dvenadtsataja notsj
Dvenadtsataja notsj (originaltittel: Двенадцатая ночь) er en sovjetisk film fra 1955, regissert av Jan Frid.
Handling
Under en storm til havs krasjer et skip, og tvillingene Viola og Sebastian blir adskilt. Jenta havnet i landet Illyria, senere skulle også broren hennes komme dit. Viola møter, og bli forelsket i, Duke Orsino. For å komme nærmere ham begynner hun å arbeide for ham - under det fiktive navnet Cesario. I mellomtiden er Orsino forelsket i den attraktive Olivia. Men Olivia forelsker seg i Caesario, som hun tror er en mann.
Etter en rekke komiske, og noen ganger dramatiske situasjoner - blant annet når Sebastian blir forvekslet med Viola og omvendt - finner den separerte broren og søsteren seg sammen igjen. Sebastian finner også lykken i ekteskapet, sammen med Olivia. Orsino oppdager også at den unge kvinnen han har virkelige følelser for ikke var Olivia i det hele tatt, men Viola.
En ufullendt historie
En ufullendt historie (originaltittel: Неоконченная повесть) er en sovjetisk film fra 1955, regissert av Fridrikh Ermler.
Handling
Dr. Jelizaveta Muromtseva er en attraktiv ung kvinne, men er imidlertid ensom. En dag får hun en ny pasient: skipsbygger Jurij Jersjov, som sliter med lammelse i begge beina.
Raznyje sudby
Raznyje sudby (originaltittel: Разные судьбы) er en sovjetisk film fra 1956, regissert av Leonid Lukov.
Handling
Historien forteller om en rekke unge innbyggere i Leningrad, som snart er ferdige med utdannelsen deres. Sonja er forelsket i Stjopa, men han er interessert i Tanja - samtidig som Tanja foretrekker Fedor. Stjopa velger å reise til Sibir for å studere ved et institutt på kveldstid, og samtidig arbeide ved et anlegg i området.
Tanja og Fedor bestemmer seg for å gifte seg, og Fedor skaffer seg en jobb som sjåfør for å bringe penger til familien sin. Men dette var ikke nok for Tanja, og for pengenes skyld innleder hun et forhold til en selvforsynt komponist.
Devotsjka i krokodil
Handling
En jente som heter Katja møter tilfeldigvis en gutt Mitja på gaten. Han er veldig glad i dyr, men nå nekter moren hans å slippe alle dyrene inn i hjemmet deres lenger.
Robert Zollitsch
Robert Zollitsch (født 9. august 1938 i Filipowa i Vojvodina i kongeriket Jugoslavia) er en tysk katolsk prelat og emeritert erkebiskop av Freiburg im Breisgau.
Devotsjka i krokodil
Handling
Mija ser derfor etter et annet sted hvor alle kjæledyrene hans kan bo, og derfor lar han Katja ta med seg dyrene hjem til henne for en dag. Men hun har ingen anelse om hvordan hun egentlig burde ta hånd om alle disse dyrene.
Robert Zollitsch
Bakgrunn
Robert Zollitsch ble født i det tidligere Jugoslavia, i en donauschwabisk familie. Etter andre verdenskrig ble familien utvist fra Serbia og bosatte seg i Tauberbischofsheim i Baden-Württemberg i Vest-Tyskland. Zollitsch ble med i Schönstatt-bevegelsen og utdannet seg til prestetjeneste der.
Prest
Han ble ordinert 27. mai 1965. Han hadde forskjellige stillinger innen Schönstatt-bevegelsen og innen erkebispedømmet Freiburg, hvor han blant annet hadde ansvaret for personalsaker.
Erkebiskop
Den 16. juni 2003 ble Zollitsch utnevnt til erkebiskop av Freiburg. Han mottok sin bispeinnvielse 20. juli 2003 fra sin forgjenger, erkebiskop Oskar Saier, med kardinal Karl Lehmann og erkebiskop Giovanni Lajolo (apostolisk nuntius til Tyskland) som medkonsekrerende. I 2008 etterfulgte han Lehmann som leder av den tyske bispekonferanse.
Zollitsch trakk seg tilbake 17. september 2013, etter å ha sendt inn sin avskjedssøknad til paven ved fylte 75 år. Han skulle imidlertid fullføre sin seksårsperiode – med avslutning i mars 2014 – som president for den tyske bispekonferansen.[2]
Episkopalgenealogi
Hans episkopalgenealogi er:
Den udødelige garnison
Den udødelige garnison (originaltittel: Бессмертный гарнизон) er en sovjetisk film fra 1956 regissert av Zakhar Agranenko og Eduard Tisse.
Za vlast Sovetov
Za vlast Sovetov (originaltittel: За власть Советов) er en sovjetisk film fra 1956, regissert av Boris Bunejev.
Handling
Historien finner sted under andre verdenskrig. Advokaten Bachey drømmer om å reise på ferie, men han blir i stedet sendt til fronten for å delta i krigen. Han er veldig redd for at han aldri skal få muligheten til å møte faren hans.
Japan under VM i svømmesport 1973
Japan deltok under VM i svømmesport 1975 i Beograd i Jugoslavia mellom 31. august og 9. september 1973 og tok seks medaljer.
Japan under VM i svømmesport 1975
Japan deltok under VM i svømmesport 1975 i Cali i Colombia mellom 19. og 27. juli 1975 og tok fire medaljer.
Aleksandr Gordon
Aleksandr Vitaljevitsj Gordon (russisk: Алекса́ндр Вита́льевич Гордо́н; født 1931 i Moskva i Sovjetunionen, død 2020 i Moskva i Russland) var en sovjetisk regissør, manusforfatter og skuespiller.
Tsjuzjaja rodnja
Tsjuzjaja rodnja (originaltittel: Чужая родня) er en sovjetisk film fra 1956 regissert av Mikhail Sjveitzer.
Eduard Tisse
Eduard Tisse (Эдуа́рд Казими́рович Тиссэ́, Eduard Kazimirovitsj Tisse; født i Liepāja i Det russiske keiserdømmet, død 1961 i Moskva i Sovjetunionen) var en sovjetisk regissør.
Poet (film)
Poet (originaltittel: Поэт) er en sovjetisk film fra 1956, regissert av Boris Barnet.
Handling
Denne historien følger en gruppe bolsjevikene forsøker å gjenerobre en russisk by fra fiendtlige styrker, i kjølvannet av den russiske revolusjonen.
Maksim Perepelitsa
Handling
Maksim Perepelitsa er en munter og kvikk fyr fra en liten landsby i Ukraina, som er en kjent personlighet i hjembyen. Han har en fantastisk evne til å finne på alle mulige slags historier og narrestreker, blant annet for å skaffe seg fri fra jobben.
Medovyj mesjats
Handling
Ljuda Odintsova - som nylig har blitt uteksaminert fra et medisinsk institutt - ønsker å gifte seg med ingeniør Aleksej Rybaltsjenko, og bli boende i Leningrad.
Franz-Peter Tebartz-van Elst
Franz-Peter Tebartz-van Elst (født 20. november 1959 i Twisteden ved Kevelaer i Vest-Tyskland) er en tysk katolsk biskop, som var biskop av Limburg i Hessen fra 2008 til 2013/14. I mars 2014 ble han tvunget til å fratre etter at det var fremkommet at han blant annet hadde brukt 31 millioner euro på renoveringer av et anlegg hvori inngikk hans offisielle bisperesidens.
Maksim Perepelitsa
Handling
Men en dag mottar han en innkalling til militæret, og Maksim gir sitt ord på at han endelig skal forandre sin egen oppførsel. Samtidig ønsker han et forhold til Maroussia, som han er forelsket i.
Franz-Peter Tebartz-van Elst
Bakgrunn
Navnet van Elst peker mot en slektsbakgrunn fra Elst i Nederland, en liten by mellom Arnhem og Nijmegen, ikke veldig langt fra hans føde- og oppvekststed. Han studerte ved universitetet i Münster og ved universitetet i Freiburg.
Prest
Tebartz-van Elst ble presteviet i 1985 og var deretter noen år kapellan i Altenberge. Som fersk prest studerte han så videre ved University of Notre Dame i Indiana, og der promoverte han til doktorgrad i teologi. Etter studiene virket han som sogneprest og dosent: Fra 1990 til 1996 var han ved  katedralen i Münster, og fikk så undervisningsstilling ved universitetet i Münster. Hans arbeide innen pastoralteologi fokuserte på voksendåp og -katekese, og hans håndbok for voksendåp reflekterer hans fokus påkatolsk evangelisering i et stadig mer sekulært Tyskland.
Hjelpebiskop i Münster
I 2003 ble Tebartz-van Elst utnevnt av pave Johannes Paul II til hjelpebiskop i Münster. Han ble bispeviet den 18. januar 2004 av biskop Reinhard Lettmann av Münster og medkonsekrerende erkebiskop Werner Thissen av Hamburg og emeritert hjelpebiskop Alfons Demming.
Biskop av Limburg
I 2008 ble han biskop av Limburg. Der overtok han etter biskop Franz Kamphaus, hvis liberale synsmåter hadde bragt ham i komflikt med Johannes Paul II. I 1999 hadde Kamphaus nektet å rette seg etter Vatikanets instrukser om at katolske organisasjoner bragte til opphør samarbeide med medisinske klinikker som utsteder henvisninger for provoserte aborter. Han motsatte seg til og med et direkte ultimatum fra paven i mars 2002, og Vatikanet fratok ham deretter for myndighet over rådgivningssentra for gravide kvinner. Tebartz-van Elst, som kom inn noen år senere for å etterfølge Kamphaus, som hadde vært populær innen sitt presteskap, ble sett på som en representant for romersk disiplin og autoritet.
Det oppstod snart kontroverser. I 2008 refset Tebartz-van Elst en av dine prester, fader Peter Kollas, for å ha sluttet seg til en luthersk pastor i å velsigne et homofilt par. Biskopen fremholdt at relastonen ikke var konform med katolsk lære; Kollas argumenterte at velsignelsen ikke brøt mot noen norm for katolsk praksis. Biskopen mente adferden innebar tillitsbrudd og fjernet Kollas fra en administrativ stilling i bispedømmet, skjønt han fikk fortsette som sogneprest i sin menighet i Wetzlar.
I 2012 skrev Der Spiegel at Tebartz-van Elst og en medreisende hadde fløyet første klasse til India tidligere det året, noe som stred mot den katolske kirkes oppforskring om personlig nøysomhet. Tebartz-van Elst saksøkte nyhetsmagasinet og skrev til retten at han hadde fløyet på business class med akkumulerte bonusmil. Statsadvokaten fastslo at han faktisk hadde fløyet i første klasse, og ila ham en bot på 20.000 euro for mened. Diözesanes Zentrum St. Nikolaus in Limburg: I 2002 - under biskop Kaphaus' ledelse - hadde bispedømmet Limburg forpliktet seg til økonomiske innstramninger, og foretok reduksjoner av lønn og utgifter. I den sammenheng ble bispedømmets kunngjøring fra 2007 om planer for et renoveringsprosjekt på 6 millioner euro kritisert av noen lekfolk. Bispedømmet kunngjorde at det bevilget 5,5 millioner euro, med 200.000 euro til biskopens leilighet, 300.000 euro til hans private kapell, 500.000 euro til administrasjons- og gjesteområdet, 2 millioner euro til renovering av de historiske murer og presentasjon av arkeologiske funn, og 2,5 millioner euro til rehabilitering av den gamle prestegården. Ett år senere, den 14. oktober 2013, mens kontroversen fortsatte, sa prosjektets arkitekt Michael Frielinghaus at 2010-beløpet på 5,5 millioner euro alltid hadde vært forstått å være godt under den virkelige kostnaden for prosjektet. Da bygningskomplekset åpnet 29. juni 2013, kunngjorde bispedømmet at de endelige kostnadene ville være € 9.850.000. Den reviderte dette tallet dagen etter etter at et internrevisjonsutvalg klaget over at anslaget var totalt urealistisk.
I september 2013 besøkte en inspektør fra Vatikanet, kardinal Giovanni Lajolo, Limburg for diskusjoner med bispedømmets ledelse og andre. Vatikanets gjennomgang av byggeprosjektet slo fast at kostnadene ved prosjektet hadde vokst til €31 millioner. Erkebiskop Robert Zollitsch, leder av den tyske biskopskonferanse, advarte om at Limburg-skandalen påvirket den katolske kirke i hele Tyskland og sa at han ville diskutere dette med pave Frans. Han nedsatte også en kommisjon for å undersøke økonomien til bispedømmet Limburg. En talsmann for bispedømmet i Limburg sa at Tebartz-van Elst var «bekymret for eskaleringen av den pågående diskusjon» og at «det er åpenbart for biskopen at avgjørelsen om hans bispelige tjeneste i Limburg ligger i den hellige fars hender».
Den 21. oktober 2013 hadde Tebartz-van Elst audiens med pave Frans, rett etter at kardinal Joachim Meisner, erkebiskop av Köln, hadde møtt paven. Den 23. oktober 2013 suspenderte pave Frans Tebartz-van Elst fra embedsutøvelsen. Pave utnevnte Wolfgang Rösch til generalvikar med øyeblikkelig virkning.
Den 26. mars 2014 innvilget pave Frans Tebartz-van Elsts avskjedssøknad som biskop av Limburg. Vatikanets uttalelse til saken mente at man ikke kunne forvente at biskopen fruktbart ville kunne utføre sine oppgaver. Den 28. mars 2014 hadde Tebartz-van Elst nok en audiens med paven, i femten minutter, og sa etterpå til journalister at «med den kunnskap jeg har i dag innser jeg å ha gjort feilbedømninger. Skjønt jeg aldri intenderte de, har jeg ødelagt tillit».
Tebartz-van Elst forsvarte seg selv, og sa at generalvikaren var ansvarlig for en stadig dårligere situasjon, og at da han kom til bispedømmet hadde han møtt en situasjon som var lite realitetsorientert og var uorganisert. Han sa at han hadde ønske å investere i høykvalitets arbeide i lys av bispedømmets problemer vmed tidligere prosjekter.
Etter Limburg
Etter sin fratreden flyttet Tebartz-van Elst til Regensburg. I desember 2014 ble han utnevnt til den romerske kurie der han fra mars 2015 var delegat for Det pavelige tåd for nyevangelisering, særlig med tilknytning til Det internasjonale råd for katekese. I Roma har han bidratt til en rekke av Vatikanets initiativer på katekesens område.
Karnavalnaja notsj
Karnavalnaja notsj (originaltittel: Карнавальная ночь) er en sovjetisk film fra 1956, regissert av Eldar Rjazanov.
Franz-Peter Tebartz-van Elst
Episkopalgenealogi
Hans episkopalgenealogi er:
Karnavalnaja notsj
Handling
Det er snart nyttårsaften, og de ansatte ved et kulturhus er klare for å arrangere deres årlige underholdningsprogram. Dette inkluderer mye dans og sang, og et jazz-band skal opptre. Plutselig kommer en kunngjøring om at en ny direktør har blitt ansatt, og at han kommer dit om kort tid. Kamerat Ogurtsov kommer i tide for å gjennomgå programmet, men han godkjenner ikke den planlagte underholdningen. For ham er moro en helt annen betydning, og han ser for seg foredragsholdere som skal lese årsrapporter for å vise klubbens fremgang i løpet av året.
Ogurtsov ønsker seg også en foreleser, som skal snakke i 40 minutter om muligheten for liv på planeten Mars. Det blir snart åpenbart at ingen ansatte egentlig ønsker å forandre dette programmet, med bare noen få timer før showet skal begynne - langt mindre for å erstatte dette med noe så kjedelig. Så resten av gjengen slår seg sammen og forsøker å hindre Ogurtsov fra å komme seg opp på scenen. De vil heller fremføre deres planlagte stykker, og feire nyttårsaften som de opprinnelig hadde planlagt.
Mikhail Botov
Mikhail Botov (Михаи́л Александрович Бо́тов, Mikhail Aleksejevitsj Botov; født, død 1975) var en sovjetisk regissør.
Oni byli pervymi
Oni byli pervymi (originaltittel: Они были первыми) er en sovjetisk film fra 1956 regissert av Jurij Jegorov.
Soldaty
Soldaty (originaltittel: Солдаты) er en sovjetisk film fra 1956, regissert av Aleksandr Ivanov.
Handling
Historien er lagt til Sovjetunionen, under slaget ved Stalingrad i andre verdenskrig.
Konflikten vises gjennom øynene til forskjellige soldater, som drømmer om kjærlighet og håper på muligheten til å bli elsket i et fredelig liv - noe de fleste av dem aldri kommer til å oppleve.
Dym v lesu
Dym v lesu (originaltittel: Дым в лесу) er en sovjetisk film fra 1955, regissert av Jurij Tsjuljukin og Jevgenij Karelov.
Handling
Historien finner sted i en liten grense-landsby. En vågal gruppe fiendtlige sabotører opererer i regionen. De setter fyr på skogen, og skyter ned et fly som er på jakt etter dem. Men brannen de satte i gang truer snart med å spre seg til en stor fabrikk i området, og de lokale innbyggerne kommer brannmennene til unnsetning for å slukke brannen.
Feliks Mironer
Feliks Mironer (Фе́ликс Ефи́мович Мироне́р, Feliks Jefimovitsj Mironer; født 1927 i Kyiv i Sovjetunionen, død 1980 i Pitsunda i Sovjetunionen) var en sovjetisk regissør og manusforfatter.
Dolgij put
Dolgij put (originaltittel: Долгий путь) er en sovjetisk film fra 1956 regissert av Leonid Gajdaj og Valentin Nevzorov.
Starik Khottabytsj
Starik Khottabytsj (originaltittel: Старик Хоттабыч) er en sovjetisk film fra 1956, regissert av Gennadij Kazanskij.
Tugoj uzel
Handling
Formannen ved et kollektivbruk tar Sasja Komelev, sønnen til den avdøde sekretæren i distriktskomiteen, hjem til huset sitt. Sasja begynner å arbeide ved gården, samtidig som han studerte ved college. Han tilbringer fritiden sammen med en ung kvinne som heter Katja,.
Starik Khottabytsj
Handling
Volka er 12 år gammel, og er et medlem av Pionerorganisasjon Vladimir Iljitsj Lenin. En dag oppdager han en eldgammel gjenstand på bunnen av en elv. Når han åpner den, dukker en magisk ånd opp. Ånden kaller seg Hassan Abdurrahman ibn Khottab, men Volka gir ham nytt kallenavn: Khottabych. Ånden påstår senere at han er 3 732 år og 5 måneder gammel.
Tugoj uzel
Handling
Katja foretrekker imidlertid den nye sekretæren for distriktets fest-komité. Men sistnevnte viser seg å bare være opptatt av sin egen karriere, og som ikke bryr seg om noen av de kollektive gårdene i distriktet.
Starik Khottabytsj
Handling
Den takknemlige Khottabych er glad for å bli sluppet løs, og er klar til å oppfylle ethvert av Volkas ønsker. Men det blir snart klart at Volka bør bruke åndens krefter veldig forsiktig, for ønskene han kommer med kan få noen uforutsette resultater som han ikke hadde sett for seg.
Dva kapitana
Dva kapitana (originaltittel: Два капитана) er en sovjetisk film fra 1955, regissert av Vladimir Vengerov.
Handling
Sanja Grigorjev fra Petrograd får tak i en veske fra en elv, som har tilhørt en postmann som har druknet. Brevene var våte og adressene på konvoluttene kan ikke lenger forstås, så brevene blir et interessant lesestoff for historiens hovedperson. Ett av brevene, skrevet av en sjømann, gjør så stort inntrykk på Sanja at han husker dette brevet utenat. Sanja drømmer om å få en mulighet til å komme seg vekk fra der han vokste opp, og ønsker å reise til fjerne land. Læreren Ivan forsøker å hjelpe Sanja, og sørger for at han får en plass ved en skole. Sanja blir snart venn med Katja Tatarinova, datteren til den avdøde kaptein Ivan Lvovich Tatarinov - som også er niesen til rektoren ved skolen.
Sanja oppdager snart at brevet han hadde funnet i postmannens veske fra en sjømann, egentlig kom fra Ivan Lvovisj og var til Ivans niese. Etter å ha blitt uteksaminert fra skolen, begynner Sanja som pilot - og gifter seg med Katja. Men når andre verdenskrig bryter lys, blir Sanja snart sendt til fronten. Samtidig oppdager han endelig den forvunnede ekspedisjonen som kaptein Tatarinov hadde vært med på mange år tidligere. I mellomtiden har Sanja problemer med å finne igjen Katja som hadde forsvunnet under den tyske beleiringen av Leningrad.
Delo Rumjantseva
Delo Rumjantseva (originaltittel: Дело Румянцева) er en sovjetisk film fra 1956, regissert av Iosif Khejfits.
Handling
Den unge lastebil-sjåføren Sasja Rumjantsev forsøker å unngå å kjøre over et barn, men havner i en ulykke og bilen hans krasjer inn i en murvegg. Rumjantsev får mindre skader, men passasjeren hans, en ung kvinne som heter Klavdja, blir mer alvorlig skadet. Rumjantsev risikerer derfor straffeforfølgelse. Men etterforskeren oppdager snart den virkelige årsaken til ulykken, og han finner Rumjantsev uskyldig.
Rumjantsev og Klavdja forelsker seg i hverandre. De er snart klare for å flytte sammen, og planlegger et bryllup. Men Rumjantsev havner i trøbbel igjen, og blir trukket inn i ulovlig virksomhet. Han blir derfor medskyldig i tyveri, når han skal frakte stjålne varer med lastebilen sin. Rumjantsev blir derfor arrestert, og politiet som etterforsker saken er helt sikker på at denne gangen er han skyldig. Imidlertid tror den erfarne etterforskeren Sergej I. Afanasjev at Rumjantsev ikke er den virkelige kriminelle.
Logasa
Logasa er en slekt av små, rødlige eller brunlige biller.
Levevis
De voksne billene finnes gjerne i råtnende plantemateriale, som kompost, løvstrø, under bark eller lignende.
Utbredelse
Slekten er utbredt i det sørøstlige Australia inkludert Tasmania.
Fredrik Jutfelt
Fredrik Walter Jonas Jutfelt (født 1975) er en svensk forsker. Hans fagfelt er zoofysiologi, og han forsker (pr. 2022) på effekten global oppvarming og havforsuring har på fiskers fysiologi og adferd. Han er professor ved Institutt for biologi ved Norges teknisk-naturvitenskapelige universitet (NTNU), der han fra 2017 har ledet seksjonen for zoofysiologi. Han er leder for forskergruppen Jutfelt Fish Ecophysiology Lab. Gruppens forskning dreier seg om hvordan fisk responderer fysiologisk og adferdsmessig på endringer i omgivelsene. Mye av forskningen er basert på laboratoriestudier av sebrafisk, og Jutfelt har bygd opp et stort sebrafiskanlegg ved NTNU for dette formålet. Forskningsgruppen undersøker også effekter av klimaforandringer på dyr i havet.
Han mottok forskningsstipendet «Consolidator grant» fra Det europeiske forskningsrådet (ERC) for perioden 2021–2026. (2 millioner euro).
Jutfelt har engasjert seg i å avsløre forskningsjuks, og har bidratt til at vitenskapelig uredelige artikler er blitt trukket tilbake, blant annet fra det velrenommerte tidsskriftet Science.
Utdannelse og karriere
I 2006 fikk han graden ph.d. ved Göteborgs universitet med avhandlingen The intestinal epithelium of salmonids : transepithelial transport, barrier function and bacterial interactions.
Etter fullført doktorgrad var han postdoktor ved Göteborgs universitet i samarbeid med Havforskningsinstituttet i Bergen. I 2010 var han Assistant professor ved Göteborgs universitet, og i 2015 ble han ansatt som førsteamanuensis ved Institutt for biologi, NTNU, og i 2021 ble han professor ved samme institutt.
Han var en av forskerne i NTNUs Stjerneprogram for perioden 2017–2021. Deltagerne i programmet er unge forskere som har utmerket seg internasjonalt innenfor sine fagfelt.
Forskningsfelt
Under arbeidet med doktorgraden, og i perioden som postdoktor, var Jutfelts forskning innenfor zoofysiologi, nærmere bestemt fiskers epitel-fysiologi. Senere har hans forskningfelt vært innenfor klimafysiologi: Pr. 2022 har han fokus på oppvarmingens effekt på fiskers fysiologi. Resultater av forskningen på havforsuring er blant annet publisert i forskningstidsskriftet Nature, og har fått stor oppmerksomhet. Artikkelen «Ocean acidification does not impair the behaviour of coral reef fishes» der Jutfelt var medforfatter, ble publisert i 2020 og er allerede (pr. mai 2022) sitert av 80 andre forskere. Det var tidligere antatt at havforsuringen truet bestanden av fisker i korallrev gjennom effekter på fiskens adferd. De nye forskningsresultatene viste at havforsuringen, som ellers er et stort problem, ikke endrer adferden til fisker som lever i og ved korallrev, men både korallrevene og fiskene er i stor fare på grunn av økende atmosfærisk CO2-nivå.
Jutfelts forskningsgruppe undersøker også hvordan evolusjon påvirker fiskers tilpasning til ulike klima. De har, ved hjelp av et stort evolusjonseksperiment i laboratoriet, publisert i Proceedings of the National Academy of Sciences (PNAS), vist at evolusjonær tilpasning av varmetoleranse hos fisk går langsomt. Dette kan være for langsomt til at evolusjonen skal rekke å redde populasjoner fra varmebølger.
Ubijtsy
Ubijtsy (originaltittel: Убийцы) er en sovjetisk film fra 1956, regissert av Marika Beiku, Aleksandr Gordon og Andrej Tarkovskij.
Handling
Nick Adams holder øye med to gangstere (spilt av Valentin Vinogradov og Vadim Novikov) i svarte frakker og svarte hatter, som går inn i en restaurant hvor Adams allerede sitter og spiser. De forteller eieren, George (spilt av Aleksandr Gordon), at de leter etter bokseren Ole Andreson som de planlegger å drepe. De binder fast Nick Adams og kokken Sam, og venter på at Ole Andreson skal dukke opp.
Tre kunder kommer inn i restauranten, men blir sendt bort av George. Den neste scenen viser Nick Adams som besøker Ole Andreson ved gjemmestedet sitt. Han advarer Andreson om de to gangsterne, men Andreson er resignert over sin egen skjebne, og er ikke villig til å flykte. Den tredje scenen viser Adams som vender tilbake til restauranten, hvor han informerer eieren om Andresons avgjørelse.
Stille flyter Don (1958)
Stille flyter Don (originaltittel: Тихий Дон) er en sovjetisk film fra 1958 regissert av Sergej Gerasimov.
Anna Bessonova
Ganna Volodymyrivna Bessonova (Ганна Володимирівна Безсонова/Ganna Volodymyrivna Bessonova; født 29. juli 1984) er en ukrainsk tidligere utøver av rytmisk gymnastikk. I sin generasjon er hun en av dem som har vunnet flest individuelle medaljer i rytmisk gymnastikk. Hun har vunnet to individuelle bronsemedaljer i OL (2004 og 2008), og VM-gull i 2007, VM-sølv i 2003 og 2005, samt VM-bronse i 2001 og 2009. Videre har hun fire EM-medaljer; EM-sølv fra 2004 og 2008 samt EM-bronse fra 2002 og 2006. Hun har også fire medaljer fra Grand Prix i rytmisk sportsgymnastikk: gull fra 2003, sølv fra 2002 og 2005 samt bronse fra 2004.
Den 41ende
Den 41ende (originaltittel: Сорок первый) er en sovjetisk film fra 1956, regissert av Grigorij Tsjukhraj.
Handling
I 1919, under den russiske borgerkrigen overlever noen soldater fra Den røde armé et knusende nederlag mot en gruppe fra Den hvite armé. Men de blir tvunget til å flykte inn i Karakum-ørkenen. Blant dem er den kvinnelige snikskytteren Maria, som allerede påstår at hun har drept 38 fiender. Når enheten deres legger et bakhold for en kamel-karavane som transporterer soldater fra den hvite armé, dreper Maria to av dem og forsøker å skyte offiseren deres - som ville vært hennes 41 offer - men hun bommer på målet deres. Mannen, en løytnant ved navn Govorukha-Otrok, bærer med seg et brev fra admiral Aleksandr Kolchak som skal til general Anton Denikin.
Når kamelene deres blir stjålet, bestemmer de for å reise videre med båt til hovedkvarteret deres i Kazalinsk, via Aralhavet. Men fartøyet de reiser med kantrer i en plutselig storm, og bare Maria og Otrok er fremdeles i live - strandet på den samme isolerte øya. Når en båt nærmer seg øya deres, tror de først at dette er fiskere. Men Otrok gjenkjenner dem snart som medlemmer av den hvite armé. Han ønsker derfor å slå seg sammen med dem, og oppfordrer Maria til å bli med ham. Han lover henne at hun vil være trygg, men i stedet skyter Maria ham i ryggen og dreper ham.
Pojedinok (1957)
Pojedinok (originaltittel: Поединок) er en sovjetisk film fra 1957 regissert av Vladimir Petrov.
Vladimir Sjredel
Vladimir Sjredel (Влади́мир Ма́ркович Шре́дель, Vladimir Markovitsj Sjredel; født 1918 i Moskva, død 1993 i Moskva i Russland) var en sovjetisk regissør og manusforfatter.
Marianna Rosjal-Strojeva
Marianna Rosjal-Strojeva (Мариа́нна (Ма́йя) Григо́рьевна Роша́ль-Стро́ева, Marianna Grigorjevna Rosjal-Strojeva; født 1925 i Moskva i Det russiske keiserdømmet) er en sovjetisk regissør.
Rjadom s nami
Rjadom s nami (originaltittel: Рядом с нами) er en sovjetisk film fra 1957 regissert av Adolf Bergunker.
Adolf Bergunker
Adolf Bergunker (Адольф Соломонович Бергункер, Adolf Solomonovitsj Bergunker; født i Simferopol i Det russiske keiserdømmet, død 1989) var en sovjetisk regissør.
Heptameron (bille)
Heptameron er en slekt av små, rødlige eller brunlige køllebiller.
Utseende
Små (gjerne 1,5-2 millimeter), brunlige køllebiller med svært kraftige, klubbeformede antenner.
Dalmonexus
Utseende
Ganske små (ca. 1 millimeter), pæreformede, brune køllebiller.
Heptameron (bille)
Levevis
De voksne billene finnes gjerne i råtnende plantemateriale, som kompost, løvstrø, under bark eller lignende. De fleste lever sannsynligvis av midd og andre små leddyr.
Utbredelse
Slekten er utbredt i Mellom- og Sør-Amerika.
Dalmonexus
Levevis
I alle fall noen av artene i Iniocyphini lever i huler.
Utbredelse
Gruppen er utbredt i Mellom- og Sør-Amerika (Costa Rica, Panama, Trinidad og Tobago).
Vesna na Zaretsjnoj ulitse
Vesna na Zaretsjnoj ulitse (originaltittel: Весна на Заречной улице) er en sovjetisk film fra 1956, regissert av Feliks Mironer og Marlen Khutsijev.
Handling
Historien finner sted på 1950-tallet, i en liten landsby, hvor Tatjana Levtsjenko dukker opp. Hun skal undervise i russisk språk og litteratur ved en kveldsskole for ungdommer. Nikolaj Krushenkov er en gammel venn av Tatjana, og arbeider som ingeniør ved et metallurgisk anlegg i området. Han hjelper henne med å leie et rom, og bli litt kjent med hennes fremtidige studenter. En av hennes unge studenter viser seg å være Sasja Savtsjenko som blir umiddelbart forelsket i den nye lærerinnen sin.
Sasja forsøker derfor å tiltrekke seg oppmerksomheten hennes, og flørte med henne, selv under leksjonene. Tatjana ignorerer imidlertid oppmerksomheten hans. Sasja som er vant til at kvinner enkelt blir interesserte i ham, blir overrasket over Tatanjas oppførsel. Hans interesse vokser snart til harme. I tillegg tar han feil av Tatjanas vennskap med Krushenkov, og tror at de har et romantisk forhold. Ergerlig og veldig misunnelig velger Sasja å droppe ut av kveldsskolen, og forsøker så godt han kan å glemme Tatjana. Men han innser snart at han virkelig er forelsket i henne.
Anastasia Zyurkalova
Anastasia «Nastya» Dmytrivna Zyurkalova (Анастасія Дмитрівна Зюркалова; født 23. oktober 1991) er en ukrainsk skuespiller. Hun er best kjent for sine roller i filmen Aurora (2006) og TV-serien The Sniffer (2015).
Skuespillerkarriere
Anastasian Zyurkalova ble filmskuespiller ved en tilfeldighet, etter å ha blitt plukket ut av et filmstudio blant over hundre kandidater som et castingbyrå hadde foreslått for en rolle. Hun hadde til da vært knyttet til et kunstatelier i flere år, og drev med svømming, foto og tegning. Hun var også en ivrig språkstudent. Dessuten tok hun timer ved et modellbyrå i Kyiv. Etter å ha medvirket i sin første film bestemte hun seg for å velge skuespillerfaget som levevei. Regissøren Oksana Bajrak har laget en rekke filmer med Zyurkalova i en av rollene. Rollen som jenta fra byen Pripyat i filmen Aurora var skrevet spesielt for Zyurkalova.
Nastya Zyurkalovas scenedebut fant sted i 2014.
I 2016 ble Anastasia Zyurkalova uteksaminert fra Kyiv Theatre University, der hun hadde den ukrainske teaternestoren Mykola Rushkovskyi som lærer.
Ilja Muromets (film)
Ilja Muromets (originaltittel: Илья Муромец) er en sovjetisk film fra 1956, regissert av Aleksandr Ptusjko.
Handling
I middelalderen i Russland gir den aldrende bogatyren Svjatogor sverdet sitt til en gruppe reisende pilegrimer, for deretter å bli gitt videre til en ny bogatyr. Svjatogor og hesten hans blir et fjell, etter at han dør. I mellomtiden herjer og plyndrer asiatiske hedninger kjent som «Tugars» landet. De raider også landsbyen hvor den skjeggete og robuste Ilja Muromets bor, og de kidnapper hans fremtidige kone Vasilisa. Ilja er ikke i stand til å forsvare henne, fordi beina hans ikke har fungert siden barndommen. En mann kalt Misjatytsjka blir også fanget av Tugars, men ber om å få tjene dem hvis de skåner ham.
I mellomtiden, i hovedstaden Kiev, står en bonde ved navn Razumej for retten mistenkt for å ha ødelagt trær uten tillatelse. Men etter å ha hørt at Razumejs hensikt var å designe, og deretter bygge, våpen til bruk mot fienden, løslater Vladimir ham - og gir ham trær for å fortsette arbeidet. Ilja ankommer Kiev og presenterer skog-monsteret til Knjaz Vladimir, som blir imponert over hans gjerninger. Ilja blir en del av et bogatyr-brorskap sammen med to andre bogatyrer Dobrynja Nikititsj og Aljosja Popovitsj. Ilja oppdager Vasilisa som har blitt tatt til fange av tre Tugars, og han løslater henne. Vasilisa føder senere en sønn, Sokolnitsjek, samtidig som Ilja sitter i fangenskap av tsar Kalin.
Aurora (2006)
Aurora er en ukrainsk film regissert av Oksana Bajrak. Filmen hadde premiere 30. november 2006.
Handling
Filmen handler om den lille jenta Aurora som er et av ofrene for Tsjernobyl-ulykken i 1986. Aurora blir fløyet til USA for å bli operert. Der møter hun en mann som synes å være helt fortapt. Takket være Aurora blir mannen et nytt og bedre menneske.
Priser og nominasjoner
Filmen var Ukrainas kandidat til Oscar-utdelingen i klassen for beste fremmedspråklige film.
I 2007 og 2008 brukte ukrainske Anna Bessonova filmmusikken i en av sine øvelser i rytmisk gymnastikk, og høstet stor applaus fra publikum.
Villa Fiorito
Villa Fiorito er en by i Lomas de Zamora Partido i Buenos Aires-provinsen, sør for sentrum av Buenos Aires, Argentina. Det er en del av den større byområdene i Buenos Aires. Det bor mange italienske og spanske etterkommere der.
Diego Maradona vokste opp her.
Julian Garner
Julian Garner kan vise til:
Startes
Startes er en gruppe (slekt) av biller som hører til underfamilien køllebiller (Pselaphinae) i den store familien kortvinger (Staphylinidae).
Utseende
Bittesmå (gjerne 1-2 millimeter), blanke, rødlige kortvinger. Kroppen er pæreformet. Hodet er trapesformet, med små, runde fasettøyne og groper i pannen. Antennene er middels kraftige. Maksillepalpene er lange, det ytterste leddet ganske stort. De ytterste leddene danner en kølle. Pronotum er forholdsvis lite, med rundede sider, bredest omtrent i midten, med runde, dype groper. Dekkvingene dekker omtrent halve bakkroppen, er blanke og kraftig utvidete bakover. Bakkroppsleddene er ganske korte og kan være påfallende innskåret i midten. Beina er nokså lange, leggene litt krumme.
Jekaterina Voronina
Jekaterina Voronina (originaltittel: Екатерина Воронина) er en sovjetisk film fra 1957, regissert av Isidor Annenskij.
Startes
Utbredelse
Slekten er utbredt på New Zealand og Tasmania.
Jekaterina Voronina
Handling
Jekaterina Voronina vokste opp som en kompromissløs ung kvinne.
Devusjka bez adresa
Devusjka bez adresa (originaltittel: Девушка без адреса) er en sovjetisk film fra 1957, regissert av Eldar Rjazanov.
Handling
Pasjka Gusarov er en ung byggmester, som på toget møter en ung og kranglevoren kvinne: Katja Ivanova. I begynnelsen går ikke forholdet deres særlig bra, men mot slutten av tog-reisen blir de nært knyttet til hverandre. Likevel gjør skjebnen noen andre justeringer. Når de kommer ut av tog-vognen gjennom forskjellige dører, møtes de ikke ved stasjonen i Moskva.
Det eneste Pasjka får med seg fra Katya, når hun skal reise videre med en buss, er begynnelsen på gatenavnet hun skal til. Pasjka og kameraten hans Mitja begynner deretter å lete etter den unge kvinnen i den russiske hovedstaden.
Er det noen sak?!
Er det noen sak?! er en norsk underholdningsserie som ble sendt på NRK Fjernsyn i 1986. Programmet ble ledet av Petter Nome, Egil Teige og Ingunn Lystad.
Programmet var basert på et konsept fra USA.
Académie de l’air et de l’espace
Académie de l'air et de l'espace (AAE), er en fransk forening som fremmer vitenskapelig, teknisk, økonomisk og kulturell utvikling av luftfart og romfart. Den ble grunnlagt i 1983 under navnet Académie nationale de l'air et de l'espace (navneendringen fant sted i 2007), på initiativ av André Turcat og byen Toulouse, med Dominique Baudis som ordfører.
Har det på tunga
Har det på tunga er en norsk TV-quiz om dialekter som ble sendt på NRK Fjernsyn fra 1984 til 1988. Programleder var Andreas Lunnan, mens dommer var språkviter Ernst Håkon Jahr.
Itombworites
Itombworites er en slekt av små, rødlige eller brunlige køllebiller.
Utseende
Små, langbeinte, brunlige køllebiller. Slekten utmerker seg ved at antennenes ytre ledd har påfallende groper eller andre modifikasjoner.
Levevis
De voksne billene finnes gjerne i råtnende plantemateriale, som kompost, løvstrø, under bark eller lignende.
Utbredelse
Slekten er utbredt i Sentral-Afrika (Den demokratiske republikken Kongo).
Donskoj-gravlunden
Donskoj-gravlunden (russisk: Донское кладбище) er en gravlund i Moskva. Den må ikke forveksles med Donskoj-klosterets gravlund, ofte kalt Gamle Donskoj gravlund (Старое Донское кладбище).
Huset jeg bor i
Huset jeg bor i (originaltittel: Дом, в котором я живу) er en sovjetisk film fra 1957 regissert av Lev Kulidzjanov og Jakov Segel.
God aften, mitt navn er Jon
God aften, mitt navn er Jon er en norsk underholdningsserie med Jon Skolmen som ble sendt på NRK Fjernsyn i 1983. Hovedingrediensen var musikalske og humoristiske opptredener samt besøk av et variert knippe gjeste fra inn- og utland. Musikk var ved Per Husby og Pete Knutsens orkester.
Don Quixote (1957)
Don Quixote (originaltittel: Дон Кихот) er en sovjetisk film fra 1957, regissert av Grigorij Kozintsev.
Handling
Senor Quexana har lest så mange bøker om riddere og tapperhet, at han tror at han kan være en ridder selv også. Så Don Quijote setter asted på hesten sin, akkompagnert av Sancho Panza på et muldyr, for å gjennomføre tapre gjerninger. De redder feilaktig Lady Altisidora, som blir så underholdt av dem, at hun inviterer dem til å besøke en hertug for å gi litt munterhet til hoffet hans.
Blant hans andre gjerninger frigjør Don Quijote noen fanger, som deretter vender seg mot ham. Don Quixote angriper også en vindmølle, som han forestiller seg er en monstrøs trollmann.
Ubijstvo na ulitse Dante
Ubijstvo na ulitse Dante (originaltittel: Убийство на улице Данте) er en sovjetisk film fra 1956, regissert av Mikhail Romm.
Handling
Kort tid etter slutten av andre verdenskrig, i den lille franske byen Ciboure, oppdager en politimann - som reagerer på en melding om lyden av skudd - en kvinne med tre skudd-skader i hus nummer 26 på Dante Street. Offeret viser seg å være den berømte skuespillerinnen Madeleine Thibault. Senere, ved sykehuset, kommer hun etter hvert til bevissthet og forteller historien sin til etterforskeren. Historien hopper deretter til 1940. Samtidig som tyske tropper nærmer seg Paris, rømmer Madeleine Thibault, hennes manager, Greene, og sønnen Charles sørover, til Ciboure, hvor hennes tidligere ektemann Philip - faren til Charles, holder til. Men underveis går de tom for bensin. Charles forsøker å finne mer drivstoff, men han kommer ikke tilbake. Det viser seg senere at han hadde blitt arrestert av raskt fremrykkende tyske soldater, og tre uker senere blir han løslatt som en overbevist fascist.
Kostyme-designerens sønn innleder Madeleine i motstandsbevegelsen. Etter krigens slutt kommer hun igjen til Ciboure, og får vite at tyskerne hadde henrettet Philip før de hadde forlatt byen. Han hadde også deltatt i motstanden mot tyskerne. Charles kommer med en gruppe venner, og Madeleine kjenner igjen en av de tyske offiserene som tidligere hadde lett etter Jourdan i landsbyhuset deres. Madeleine anklager Charles for å ha anmeldt hans egen far til tyskerne. Mens han forsikrer henne om at han aldri hadde noen del i farens arrestasjon og henrettelse. I konflikten skyter en av vennene hans Madeleine, og Madeleine dør senere ved sykehuset av sårene sine. 10 år senere besøker Charles igjen Ciboure, og ved en restaura blir han gjenkjent av kostyme-designerens sønn - som ikke vet noe om fortiden hans.
Vysota
Vysota (originaltittel: Высота) er en sovjetisk film fra 1957 regissert av Aleksandr Zarkhi.