cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Kapasitans
Kapasitans til en elektrisk leder sier hvor mye elektrisk ladning Q den kan ta opp når den pålegges en viss elektrisk spenning V i forhold til omgivelsene. Lederen kalles i dette tilfellet for en kapasitet eller kondensator. Dens kapasitans betegnes vanligvis ved bokstaven C og er definert ved sammenhengen
Ved bruk av SI-systemet måles den i enheter av Farad hvor 1 F = 1 Coulomb/1 Volt. Dens størrelse avhenger av lederens geometriske form og hva slags materiale den befinner seg i.
Den mest kjente kapasitet består av to parallelle, metalliske plater som har mye større utstrekning enn deres gjensidige avstand. Ladningen Q er da like stor og med motsatt fortegn på hver plate, mens spenningen V er forskjellen i elektrisk potensial mellom dem. Dette er en videreutvikling og forenkling av Leidnerflasken som ble brukt til å lagre elektrisk ladning i begynnelsen av forrige århundre. Den kan ha en kapasitans av størrelsesorden μF eller microfarad. I moderne elektronikk benyttes kondensatorer som har en utstrekning som er mye mindre enn mikrometer og nærmer seg størelsen til enkelte atomer. Deres kapasitans varierer fra noen pF eller picofarad til enda mindre verdier.
Kondensatorer
En platekondensator består av to parallelle, metalliske plater med gjensidig avstand d. Når den er mye mindre enn utstrekningen til platene, kan det elektriske feltet E mellom dem betraktes som tilnærmet konstant. Når hver plate har arealet A, kan det beregnes ved bruk av Gauss' lov som gir
når det er luft mellom platene med dielektrisitetskonstant som kan settes lik ε0 i SI-systemet. Den elektriske spenningen mellom dem er V = Ed som betyr at kapasitansen for platekondensatoren er
Vanligvis lages denne ved å ha et isolerende materiale med en dielektrisitetskonstant ε > ε0 mellom platene slik at kapasitansen blir tilsvarende større.
En sfærisk kondensator består av to konsentresiske kuleskall med radius henholdsvis R1 og R2. Hvert av disse bærer en ladning ±Q. Det elektriske spenningen mellom dem er da
når materialet mellom dem har dielektrisitetskonstant ε. Herav kan kapasistansen for denne kondensatoren avleses. Når R2 blir veldig stor, finner man kapasitansen C = 4π εR1 for et enkelt kuleskall. På samme måte kan den beregnes også for noen andre, enkle geometrier. Resultatene kan sammenfattes i tabellen:
Elektrisk feltenergi
De to platene med motsatte ladninger i en platekondensator trekkes mot hverandre av elektriske krefter og må mekanisk holdes på plass. Kondensatoren inneholder derfor energi som er lagret i det elektriske feltet. Denne oppsto under oppladningen hvor man gradvis overfører små ladninger dq fra den ene platen til den andre. Under denne prosessen vil ladningen q på hver plate variere fra 0 til Q, noe som gir en tilsvarende, variabel spenning q /C mellom platene. Det totale arbeidet som utføres under oppladningen, er dermed
Santo Antônio da Platina
Santo Antônio da Platina er en kommune i delstaten Paraná i sørregionen av Brasil.
Kapasitans
Elektrisk feltenergi
Denne energien er lagret i det elektriske feltet mellom platene og kan skrives som
der Ad  er volumet av rommet mellom platene. Dette er i overensstemmelse med det generelle uttrykket for den elektriske feltenergien i elektrostatikken.
Man kan på samme vis betrakte flere, isolerte ledere som hver har et elektrisk potensial Vi  og bærer en elektrisk ladning Qi. Dette systemet av ladninger vil da ha en elektrostatisk energi
Trygve Haavelmo
Trygve Magnus Haavelmo (født 13. desember 1911 i Skedsmo, død 28. juli 1999 i Bærum ) var en norsk økonom som ble tildelt Nobelprisen i 1989 for sitt arbeid innen økonometri og matematisk økonomi. Han var en sentral foregangsmann innenfor den såkalte Osloskolen i samfunnsøkonomi. Han var sønn av Halvor Halvorsen Haavelmo og Jenny f. Gundersen, som også hadde sønnen Sverre, født i 1913.
Kapasitans
Elektrisk feltenergi
hvor Ci  =  Qi /Vi  er kapasitansen til den i-te lederen.
Serie og parallellkobling
Ved en seriekobling av kondensatorene C1, C2 og Cn kobles de etter hverandre til en ytre spenningskilde V. Det vil da skapes ladninger ±Q som er like store på hver kondensator. Det betyr at spenningen over den i-te kondensatoren er Vi = Q /Ci. Den totale spennningen over alle kondensatorene er da summen
Dette kan skrives som V = Q /C hvor
gir den totale kapasistansen C av de seriekoblede kondensatorene. Den er mindre enn den minste av kapasitetene i serien. Hvis to like store kondensatorer kobles i serie, blir den resulterende kapasitansen halvert.
Den motsatte effekten oppnås ved å koble kondensatorene parallelt med hverandre. Hver av dem er da utsatt for den samme spenningen V. Men i dette tilfelle vil det skapes forskjellige ladninger Qi = CiV på hver av dem. Den totale ladningen Q på alle kondensatorene er summen av disse og kan skrives som Q = CV hvor
er kapasitansen for de parallelkoblede kondensatorene. Ved å koble to like kondensatorer på denne måten, dobles derfor den resulterende kapasitansen.
RC-kretser
Når man lader opp en kondensator med kapasitans C, vil spenningen over den VC = V og dens ladning Q = CV variere med tiden t. Dette kan i praksis gjøres ved å koble den til med ledninger en ytre spenningskilde Vin. Ledningen vil ha en viss, indre motstand R. Strømmen i denne seriekoblete kretsen er nå
hvor den går gjennom kondensatoren som en forskyvningsstrøm. Den gir samtidig et spenningsfall over motstanden som er RI. Kirchhoffs spenningslov gir da
Hvis den ytre spenningen Vin skrus på med full styrke V0 ved tiden t = 0, vil dermed spenningen over kondensatoren variere som
Den øker i begynnelsen raskt fra V = 0. Først etter en tid gitt ved tidskonstanten τ = RC, begynner den å nærme seg den påtrykte spenningen V0. Den samme tidskonstanten opptrer på en tilsvarende måte når en oppladet kondensator utlades gjennom en motstand.
Vekselstrøm
Når den påtrykte spenning er en vekselstrøm med vinkelfrekvens ω = 2π f, opptrer kapasitansen C som en nye type elektrisk motstand. Den kalles kapasitiv reaktans og har størrelse
En ren likestrøm kan ikke gå gjennom en kondensator, noe som tilsvarer at XC → ∞ når ω → 0.
Ladningen Q på kondensatoren varierer nå med samme frekvens slik at man kan skrive Q(t ) = Q0 sinωt. Spenningen over den er dermed
Den bestemmer strømmen i kretsen som derfor blir I = dQ/dt = Q0 ω cosωt. Når den går gjennom den seriekoblede motstanden, gir den samtidig spenningsfallet
Spenningene over motstanden og kapasitansen er derfor faseforskjøvet med 90° i forhold til hverandre. Det betyr igjen at strømmen i kretsen vil være faseforskjøvet i forhold til den påtrykte vekselspenningen. Disse forholdene kan enklest beskrives ved bruk at fasevektorer for de forskjellige strømmene og spenningene i en slik krets.
Trygve Haavelmo
Virke
Haavelmo fullførte sin cand.oecon.-grad i 1933 og begynte som regneassistent for Ragnar Frisch ved det frittstående Økonomisk institutt. Sommeren 1935 begynte Haavelmo hos Rikstrygdeverket, men fikk raskt ny stilling som leder av Frisch' beregningsavdeling. Haavelmo assisterte Frisch i hans pionerarbeid med makroøkonomiske ligninger for konjunktursvingninger. Tross det nære samarbeidet mellom Frisch og Haavelmo publiserte de bare to små forskningsartikler sammen. Haavelmo ble en talsmann for en empirisk tilnærming til økonomifaget. Tjalling Koopmans og Jan Tinbergen besøkte Frisch og instituttet flere ganger og Koopmans kan være en av Haavelmos inspirasjonskilder. I årene 1936-1939 besøkte Haavelmo en rekke læresteder blant annet London (der han møtte Jerzy Neyman), Paris, Berlin, Genève (der han møtte Jan Tinbergen), og Oxford (der han møtte Jacob Marschak). Haavelmo arbeidet også en kort tid som statistikklærer i Århus. I 1939 reiste han til USA der han ble kjent med ledende økonomer ved eliteuniversitetene, blant annet ble et utkast til doktoravhandling lest av Joseph Schumpeter ved Harvard. Haavelmo var i USA ved invasjonen av Norge, og ble etter Pearl Harbor ansatt i Nortraship. To av Haavelmos viktigste arbeider ble publisert under krigen (Econometrica 1943 og 1944). Etter krigen arbeidet han ett år for Cowles Commission for han reiste hjem til Norge. Haavelmos arbeid var blant annet motivert av ulikhetene i verden (slik det fremkommer i boken fra 1954), senere i livet ble han også opptatt av miljøspørsmål og begynte å tvile på om miljøutfordringene lot seg løse med en voksende befolkning og økende forventninger til materielle velstand. Haavelmo var den første som fikk nobelprisen for sine økonometriske arbeider. Av prispengene donerte han 2 millioner kroner til Økonomisk institutt.
Da nobelprisen ble annonsert i 1989 uttalte Haavelmo blant annet:
Trygve Haavelmo har gitt navn til kaffebaren Trygve på samfunnsvitenskapelig fakultet ved universitetet i Oslo.
Bratsj
Bratsj er et strykeinstrument i braccio- eller fiolinfamilien. Strengene på en bratsj er stemt i c, g, d1 og a1.
Instrumentets navn på engelsk og italiensk er viola, på fransk alto, og på tysk Bratsche. Navnet bratsj er avledet fra det fullstendige italienske navnet, som er viola da braccio (arm-viola), etter hvordan instrumentet holdes i kontrast til viola da gamba (bein-viola).
Bratsjens klang er dypere og mer overtonemettet enn fiolinens. Dette er på grunn av de akustiske forholdene mellom strengenes grunntone og bratsjens klangkropp. Hvis en bratsj skulle hatt den samme klangfylden som en fiolin, måtte den ha vært over dobbelt så stor som fiolinen, men da ville den vært uspillbar siden ingen mennesker har så lange armer. Instrumentmakere eksperimenterer derfor til stadighet med utformingen av bratsjen, noe som gir bratsjister store valgmuligheter når de skal finne et nytt instrument.
En del bratsjister har fortid som fiolinister, men på grunn av bratsjens størrelse og klang er spilleteknikken annerledes. På grunn av størrelsen bruker man ofte modifiserte fioliner når barn skal prøve instrumentet.
I tillegg til å være et viktig instrument i symfoniorkesteret er det også et vanlig instrument i ungarsk og rumensk folkemusikk. I disse landene har bratsj vært mest vanlig med tre strenger. Disse ble stemt i G, D og A. Bratsj forekommer av og til i bluegrass. Hardingfela ligner i utformingen av kroppen mer på en bratsj enn en fiolin.
Blant kjente komponister har særlig Wolfgang Amadeus Mozart (Sinfonia concertante for fiolin, bratsj og orkester), Hector Berlioz (symfonisk dikt Harold en Italie etter lord Byron), Robert Schumann (Eventyrbilder og Eventyrfortellinger for bratsj, klaver og andre instrumenter), Johannes Brahms (2 sonater for bratsj og klaver, 2 sanger med bratsj og klaver), Max Reger (3 suiter for viola solo), Paul Hindemith (flere sonater for bratsj solo samt bratsj og klaver) og György Ligeti (sonate for bratsj solo fra 1991-94) bidratt til å gjøre bratsj til et framtredende soloinstrument.
Roxburgh-demningen
Roxburgh-demningen er en demning med et vannkraftverk i elva Clutha på New Zealand. Installert total vannkrafteffekt er 320 MW. Det sto ferdig i 1962 og produserer 0,86 TWh årlig.
Lite seljefly
Lite seljefly (Orthosia cruda) er en sommerfugl som tilhører familien nattfly (Noctuidae). Den er utbredt i det sørligste Norge vest til Rogaland.
Utseende
Et middelsstort (vingespenn 24 – 34 mm), gulbrunt, tettbygd nattfly. Hannen har smalt fjærformede antenner. Den er i gjennomsnitt mindre enn de andre Orthosia-artene som finnes i Norge og kan kjennes på dette, og på forvingens mellomlinjer. Forvingen er gulbrun med spredte, mørkere skjell. Mellomlinjene, som avgrenser vingens midtfelt, er markert som rekker av små, svarte flekker. I midtfeltet sitter nyre- og ringmerkene, som er nokså utydelige, bortsett fra at nyremerkets nedre del er mørk brun og står fram som en mørk flekk. Bakvingen er lysgrå. Larven er grønnsvart med smale, hvite lengdestriper.
Levevis
Lite seljely finnes i skog og hager. Larvene løever på ulike løvtrær og busker, blant andre eik (Quercus spp.) og viere (Salix spp.). De voksne sommerfuglene flyr om natten i mars – april og besøker blomster (gåsunger) av selje.
Utbredelse
Arten er utbredt i Europa. I Norge er den funnet på Sørlandet, det sørligste Østlandet og i Rogaland.
Tokaanu-demningen
Tokaanu-demningen er en demning med et vannkraftverk på North Island på New Zealand. Installert total vannkrafteffekt er 240 MW. Det sto ferdig i 1973.
Ørland flystasjon
Ørland flystasjon er organisert i én luftving: 132 Luftving. Denne består av de operative søylene 332 skvadron med F 35 kampfly og luftvernartilleri.
Basen
Basen huser til daglig 1500 ansatte, inkludert 500 vernepliktige og har til vanlig også mye internasjonalt personale fra andre NATO-land.
Alliert treningssenter
Ved siden av ordinær styrkeproduksjon er Ørland flystasjon også et alliert treningssenter for luftstyrker tilknyttet NATO og Partnerskap for fred-landene. For å understøtte aktiviteter innenfor rammen av treningssenteret har basen bl.a. parkeringsområder for mer enn 100 fly. Bakgrunnen for at Ørland flystasjon har oppnådd dagens status som et treningssenter er at stasjonen har en meget gunstig geografisk plassering med store øvingsområder over land og hav. I tillegg er nærhet til skytefeltet Tarva en fordel.
Vertskap for øvelser
Stasjonen har vært vertskap for øvelser som NATO Air Meet, Nordic Air Meet, Fighter Weapon Instructor Training (FWIT) og Swiss Nightway. I 2007 var stasjonen for femte gang vertskap for NATO Air Meet (nytt navn Bold Avenger mvf 2007) noe som er unikt innenfor NATO. I tillegg ble NATO Tiger Meet arrangert for første gang i Norge ved Ørland hovedflystasjon i 2007 og deretter i 2012.
Historie
Flyplassen ble anlagt av okkupasjonsmakten i perioden 1941–1944. Byggingen startet i mars 1941. Anlegget omfattet flystripe og et stort antall bygninger og tekniske installasjoner. I tilknytning til flyplassen ble det bygd et eget tankanlegg ved havnen på Brekstad. Dessuten ble det etablert omfattende forsvarsverk i området. I forbindelse med etableringen av flyplassen ble det også etablert en jernbane fra Brekstad havn til flyplassen og nok et spor fra Uthaug til flyplassen. Dette for å frakte materiell fra havnene inn til flyplassen. Det forelå planer om å fortsette utbygging av jernbane helt opp til Steinkjer.
Av mer kjente landemerker ble det også i løpet av krigen etablert et gedigent kanontårn på Austrått - nærmere bestemt Lundahaugen - for å forsvare innseilingen til Trondheim. (Austrått fort) I praksis er dette C-tårnet fra det tyske lommeslagskipet Gneisenau. Kanontårnet går flere etasjer ned i fjellet og var tiltenkt en oppsetning på mer enn 100 befal og soldater. For å sikte inn på allierte skip ble det samtidig montert flere sikteinstallasjoner, bl.a et på Lørberen 1 km utenfor Brekstad. Ved triangulering ble nøyaktige måldata gitt kanonen før skuddene ble avfyrt.
Etterkrigstiden
Etter at andre verdenskrig var slutt, ble plassen overtatt av norske styrker 9. oktober 1945. Det ble imidlertid besluttet å legge ned virksomheten og fra 1946 til 1951 var det ingen aktivitet på Ørland, med unntak av enkelte øvelser. Rullebanen som var bygget av tyskerne ved hjelp av tresviller ble demontert og brukt til gjenoppbygging av ødelagte deler av Norge – spesielt i Nord-Norge helt opp til Finnmark.
I 1950 ble det imidlertid besluttet at Ørland skulle bygges ut til feltflyplass for jetjagerfly og i april 1951 startet utbyggingsarbeidene. Flystripen ble gjenoppbygget og samtidig forlenget fra 1 600 til 2 300 meter. Under utbyggingen ble flyplassen en del av NATOs infrastrukturprogram. Utbyggingen til NATO-standard var ferdig i juni 1952.
I 1954 ble 338 skvadronen etablert ved Ørland hovedflystasjon og ble i første omgang utstyrt med materiell i kjølvannet av amerikansk våpenhjelp til Norge. De første flytypene var F-84 Thunderjet og F-86 Sabre. I etterkant av våpenhjelpen investerte Norge i F-5 Freedom Fighter kampfly før det etter hvert ble foretatt en overgang til nåværende F-16 Fighting Falcon. Per i dag regnes de norske F-16 flyene som et av verdens mest avansert i sin klasse, noe som skyldes spesielt oppgraderinger i forbindelse med Mid Life Update (MLU)-programmet og de senere M3- og M4-programmene samt inneværende M5-program (2009).
Akwasi Oduro
Akwasi Oduro (født 8. februar 1987 i Tyskland) er en belgisk/ghanesisk fotballspiller som spilte venstrekant og venstre back for Bodø/Glimt i 2009. Han har tidligere spilt for Gierle, FC Turnhout, Standard Liège og Beveren. 10. februar 2009 signerte han en treårskontrakt med Bodø/Glimt som Bosmann-spiller. Han ble hentet til klubben foran 2009-sesongen som erstatter for Trond Olsen, som ble solgt til Rosenborg. Oduro fikk 15 kamper for Bodø/Glimt før klubben offentliggjorde 28. oktober 2009 at begge parter ble enig om å bryte kontrakten med virkning fra 31. oktober. Oduro ble dermed ikke med på sesongens siste kamp, etter at Bodø/Glimt rykket ned i nest siste serierunde.
Ørland flystasjon
Luftvernartilleriet
Luftvernartilleribataljonen har operert ulike kanon- og missilsystemer. L-60- og senere L-70-kanoner med tilhørende FCS-2000 radarsikter. Det strategiske missilsystemet NIKE, det svenske Man Portable Air Defence (MANPAD) systemet Robot-70 (RB-70) og det norsk-amerikanske missilsystemet Norwegian Adapted HAWK (NOAH) har også vært innom Luftforsvarets luftvernbataljoner. For å imøtekomme nye trusselbilder, ble det i løpet av 1980- og 1990-tallet bestemt at NASAMS skulle innføres samtidig som de mer kald-krig rettede systemer brukt tidligere ble utfaset i tur og orden.
Baseset 1/nærsikring
Siste skudd på den operative stammen var Basesett 1 som ble etablert i 2002 som en «mobil flystasjonsenhet» i de tilfeller norske Luftkapasiteter, spesielt F-16, skulle deployere i forbindelse med internasjonale operasjoner. I utgangspunktet var dette en enhet som ble dimensjonert med alle kapasiteter en ellers finner på en permanent militær flystasjon i dag. Senere er mye av avdelingens ansvarsområde overført til Forsvarets logistikkorganisasjon (FLO) slik at Basesett 1 i dag består av ulike spesialistfunksjoner innenfor Force Protection, eller styrkebeskyttelse. Personellet er skolert til å ivareta sikkerhet for alle Luftforsvarets avdelinger som kan bli beordret internasjonalt uansett om det er F-16 kampfly, Bell 412 helikopter, DA-20 Jet Falcon, C-130 Hercules, NASAMS luftvern osv. Kapasitetene sorterer under Quick Reaction forces (QRF), Explosive Ordnance Disposal (EOD) osv.
Innfasing av F-35
Ørland hovedflystasjon var sammen med Bodø hovedflystasjon og Evenes flystasjon en av kandidatene som fremtidig kampflybase for F-35 Lightning II (JSF). Forsvarssjefen leverte 24. november 2011 sin innstilling om å velge Ørland hovedflystasjon framfor Bodø på grunn av pris, nærhet til skytefelt over både sjø og land samt at Ørland er et område uten sivil trafikk. Forsvarssjefen la også vekt på at den flystripen som allerede er der kan brukes på Ørland i motsetning til i Bodø. 14. juni 2012 vedtok Stortinget at Ørland skal være fremtidig kampflybase, at 331 og 332 skvadron skulle flyttes dit fra Bodø og at 338 skvadron skulle legges ned. Det ble dessuten bestemt å erstatte betegnelsen hovedflystasjon med flystasjon. Den 1. april 2019 ble 338 skvadron nedlagt, og de resterende F 16 ble flyttet til Bodø.
Prinsessebruden (film)
Prinsessebruden (originaltittel: The Princess Bride) er en romantisk eventyrkomedie fra 1987, regissert av Rob Reiner. Filmen er basert på romanen The Princess Bride (1973) av William Goldman; Goldman skrev også filmmanus.
Historien presenteres som en historie i historien. Bestefar (Peter Falk) skal lese et eventyr for sitt syke barnebarn (Fred Savage).
Handling
Rammehistorien er bestefaren som leser boka Prinsessebruden for sin syke sønnesønn. Hovedhistorien blir av og til avbrutt av at gutten stiller spørsmål til historien som blir lest.
Boka handler om bondepiken Buttercup (Robin Wright) som har en tjener, Westley (Cary Elwes). Først er hun veldig arrogant mot sin tjener, men som i alle eventyr oppstår det etter hvert følelser mellom de to unge. De forelsker seg, og gifter seg. Så drar Westley ut i verden, og tar hyre på et skip. Meldingen kommer tilbake til Buttercup om at hennes kjære er drept i kamp med den onde piratkapteinen Roberts.
Kongeriket styres av Prins Humperdink (Chris Sarandon), som har myndighet til å ta hvilken som helst ledig jente til sin make. Valget faller på Buttercup, som har gitt opp håpet om å se sin kjære igjen. Hun elsker ikke prinsen, men ser sin plikt. Men en dag bli Buttercup bortført av omstreiferne Vizzini, Fezzik og Inigo Montoya. De har planer om å bortføre prinsessebruden for å kreve løsepenger for henne. Vizzini ønsker også livet av henne. Noe de andre ikke er enige i. Men flukten med Buttercup skal bli vanskeligere enn trodd. Gjennom ål-innfiserte vann ser de et skip som tar innpå. En svart skikkelse styrer skipet. De flykter opp fjellsider, men mannen følger etter og tar innpå uten problemer. Vizzini og Fezzik stikker av gårde med Buttercup, mens sverdmesteren Montoya blir igjen for å ta opp kampen med mannen. Det viser seg selvsagt snart at mannen er Westley, som har tatt identiteten til kaptein Roberts. Han er nå en mester i bruk av sverd, og tar opp kampen mot de tre omstreiferne. I mellomtiden har prinsen oppdaget at hans kommende brud er borte, og er nå på sporet.
Soundtrack
Musikken er ved Mark Knopfler fra Dire Straits.
Ditt verk er stort
Ditt verk er stort er en bønnesalme av Ragnvald Indrebø fra 1968. Indrebø skrev salmen på nynorsk etter en tekst av den svenske salmedikteren Natanael Beskow fra 1885. Salmen fikk plass i Norsk Salmebok på nr. 697. Den er på tre korte strofer, hver på fire linjer i rimmønsteret abab. Melodien som brukes i Norsk Salmebok er av Michael Praetorius fra 1610/ Thomas Laub 1888.
Salmen var oversatt til bokmål/dansk allerede i 1887. Den kom med i Sangboken i en versjon av den danske salmedikteren Vilhelm Gregersen og har vært mye sunget i kristne møter gjennom hele 1900-tallet til melodien Opp all den ting som Gud har gjort.
Samuel (bibelsk person)
Samuel (hebraisk: – Šĕmûʾēl; gresk:  – Samouḗl) var profet i Israel og den siste av de såkalte dommerne i Israel.
Fødsel og barndom
Samuel tilhørte Efraims stamme. Hans far het Elkana, og hans mor het Hanna. De levde sammen i mange år uten å få noe barn sammen, men i 1. Samuelsboks første kapittel kan man lese om hvordan Hanna oppsøkte templet i Sjilo og bad Gud om et barn. Herren hørte bønnen hennes og sønnen ble født. Senere fikk de flere barn. Da Samuel var barn ble han overgitt i tempelpresternes tjeneste, som et offer til Herren. Sannsynligvis ble han også innviet til nazireer. Ypperstepresten Eli tok seg av opplæringen av Samuel. Siden ble Samuel kalt til profet, for å forkynne Guds vilje til folket.
Virke
Samuel salvet Saul til konge, og Saul benyttet seg siden av Samuels råd og veiledning. Da Saul begynte å vanskjøtte sitt styre, salvet Samuel David til konge.
Onomasti komodein
Onomasti komodein (gresk: ὀνομαστὶ κωμῳδεῖν, onomasti kōmōidein, «å latterliggjøre i navnet av komiske diktere») var et uttrykk benyttet i antikkens Hellas for å betegne vittige og utspekulerte personlige angrep gjort med total frihet mot de mest kjente enkeltindivider (se Aristofanes' angrep på statsmannen Kleon, filosofen Sokrates og tragedieforfatteren Evripides for å avdekke deres (påståtte) urettmessige oppførsel.
En oppfatning som hadde sin opprinnelse i den peripatetiske skolen (den filosofiske skole som ble grunnlagt av Aristoteles i Athen) er at onomasti komodein var det fundamentale karakteriserende aspekt av den antikke greske komedie i dens første kjente periode (kjent som den gamle komedie).
Tempel-synagogen i Kraków
Tempel-synagogen ble bygd mellom 1860 og 1862 etter tegninger av Ignacy Hercok. Den ble videre ombygget i årene 1868, 1893 og 1924, da den fikk sin endelige form, som er forblitt uforandret frem til i dag. Under andre verdenskrig ble synagogen herjet, plyndret og omdannet til et magasin av tyske nazister. Etter krigen ble den åpnet på ny. I årene 1995–2000 ble synagogen totalrenovert.
Synagogens murbygning er rektangulær, i mauretansk og neorenessansestil. Synagogen har svært rikt utstyr og veldig rike elevasjonsdekorasjoner. På elevasjonen og sideveggene finnes todelte, arkadiske vinduer med 36 unike fargede glassmalerier fra det 19. og 20. århundre.
Viljuj-demningen
Viljuj-demningen er en demning med to vannkraftverk (Viljuj 1-2) i republikken Sakha, og demmer opp det 2.500 km² store Viljuj-reservoaret i den nordvestre sideelva Viljuj til vassdraget Lena i det nordøstlige, sibirske Russland. Vannkraftverket ble ferdigstilt 1962–76, med en installert effekt på 648 MW.
Byggingen av et tredje kraftanlegg, Viljuj 3, startet opp i 1985, men ble utsatt på ubestemt tid på grunn av økonomiske problemer med finansieringen.
Oppdemmingen har skapt betydelige økonogiske problemer nedenfor reservoaret. Om vinteren slippes det ut mye spillvann fordi strømforbruket er høy, mens det slippes ut lite om sommeren. Spillvannet er kaldt bunnvann, som bidrar til for lave temperaturer i elva nedenfor. I sum har dette både påvirket fiske- og dyreliv, og endret årstidenes syklus lokalt. Blant annet er oter (Lutra lutra) og svart trane (Grus monacha) borte for alltid.
Bengal (andre betydninger)
Bengal har flere betydninger:
European Launcher Development Organisation
European Launcher Development Organisation (ELDO) var en organisasjonen med formål å bygge en europeisk bærerakett, ELDO-A. Den ble opprettet 29. mars 1962, men de formelle avtalene var først på plass i 1964. Det var seks europeiske medlemsland: Belgia, Frankrike, Italia, Nederland, Storbritannia og Tyskland (vest) samt Australia.
Etter planen skulle Storbritannia bygge første trinn av raketten, Frankrike andre trinn og Tyskland det tredje. Satellittene skulle utvikles i Belgia og Italia, mens Nederland skulle ta seg av telemetri og fjernkontrol. Raketten skulle avfyres ifra Woomera i Australia.
Etter en rekke mislykkede oppskytninger trakk Storbritannia og Italia seg ifra organisasjonen i 1969 og Europa-1 prosjektet ble oppgitt i 1970. Isteden begynte man utviklingen av Europa-2, som også ble oppgitt etter en mislykket oppskytning 5. november 1971. Organisasjonen satte da igang et enda mer ambisiøst prosjekt, Europa-3. Det forlot aldri tegnebrettet, men skulle senere danne grunnlaget for den senere svært suksessfulle Ariane-løfteraketten.
I 1975 ble ELDO en del av ESA.
Trei culori
«Trei culori» var Romanias nasjonalsang i siste del av kommunisttida, fra 1977 til og med 1989. I første del av kommunisttida ble sangene «Zdrobite cătușe» (1948–1953) og «Te slăvim, Românie» (1953–1977) brukt. Etter kommunisttida ble «Deșteaptă-te, române» den nye nasjonalsangen.
«Trei culori» bygger på en rumensk patriotisk sang med samme tittel, melodi og til dels tekst, som er laget av Ciprian Porumbescu. Denne teksten ble endret to ganger av ukjente for å tilpasse den til den kommunistiske ideologien.
Navnet på sangen viser til Romanias flagg, som ikke har endret seg stort gjennom tidene.
Santo Antônio do Caiuá
Santo Antônio do Caiuá er en kommune i delstaten Paraná i sørregionen av Brasil.
Wilhelmine Brandt
Wilhelmine Andresine Brandt (født 25. november 1827 i Trondhjem, død 22. januar 1915 i Kristiania) var en norsk slektshistoriker og filantrop.
Brandt var av borgerslekt, og begynte sitt genealogiske forfatterskap med sin egen slekt, Familijerne Lossius og Brandt, i 1863. Hennes virksomhet som genealog toppet seg med Slægten Benkestok i 1904. Fra 1884 brukte hun mye av sin tid og genealogiske kunnskap til å bistå trengende med å finne fram til familielegater og stiftelser som de var berettigede til. For dette arbeidet fikk hun fra 1893 statsstipend.
Hun var ugift, bodde fra 1852 med sin mor Wilhelmine Lossius Brandt (1795–1879) i Bergen, og fra 1885 i Kristiania. Faren Peter Andreas Brandt (1792–1862) bodde fra 1834 i Brasil som zoologisk forskningsassistent.
Fylkesvei 1240
Fylkesvei 1240 går mellom Susebakke og Frydenlund i Indre Østfold.
Veien passerer småstedet Stranda, der det går sidevei til parkeringsplassen ved Dynjan. Her er utgangspunkt for turer utover i Trømborgfjella. Ved Lunde går det sidevei fram til Dammyrveien (bomvei) inn til Ertevann i Trømborgfjella. Øst for Rv 22 heter veien Åsgårdveien, på vestsiden Stasjonsveien.
Frem til 2019 hadde veien betegnelsen fylkesvei 685.
Bart Kroek jr.
بارتيموس كروتش الإبن Barty Ferm Jr Figuren der Harry-Potter-Romane Barty Croupton Jr. Barty Crouch Junior ברטמיוס קראוץ' הבן Barty Crouch Junior Bartolomeus Krenck Jr. バーテミウス・クラウチ・ジュニア Barty Crouch Jr Barty Crouch Jr.
Arapuni vannkraftverk
Arapuni vannkraftverk er et vannkraftverk i elva Waikato på New Zealand. Installert total vannkrafteffekt er 203 MW. Det sto ferdig i 1929 med utvidelser i 1946.
Hīnayāna
Hīnayāna (sanskrit og pāli; devanāgarī: हीनयान​; tibetansk: ཐེག་པ་དམན་པ, theg pa dman pa; mongolsk: baga holgon, kinesisk: 小乘 xiǎoshèng; japansk: しょうじょう shōjō; vietnamesisk: tiểu thừa) er et begrep som ble konstruert av tilhengere av den buddhistiske retningen mahāyāna («den store vogn») i det første århundre e.Kr. Hīnayāna betyr ordrett «den mindreverdige vognen» og ble brukt som et skjellsord om buddhistiske retninger som stod utenfor mahāyāna.
Ordet hīna betyr «mindreverdig» både på sanskrit og pāli. Da dette ble oversatt til kinesisk og tibetansk, ble imidlertid ordet hīna gjengitt som «liten» (tibetansk: ཐེག་པ་, theg pa; kinesisk: 小, xiǎo). De endret semantikken fra «liten kvalitet» til «liten mengde». Og kinesiske og tibetanske buddhister skapte på denne måten et nytt ord som ikke eksisterte på sanskrit eller pāli, nemlig «den lille vogn». Og slik oppstod det en misforståelse i tibetansk og østasiatisk buddhisme, så vel som blant vestlige orientalister. Misforståelsen gikk ut på at «hīnayāna» var en fellesbetegnelse på alle de tidlige buddhistiske skolene som gikk forut for mahāyāna, deriblant theravāda.
Det har vært mye strid omkring begrepet hīnayāna. World Fellowship of Buddhists erklærte i 1950 at benevnelsen hīnayāna ikke skal brukes om noen buddhistiske retninger som eksisterer i dag, herunder theravāda. Retningen theravāda oppfatter benevnelsen som nedsettende, og bruker den aldri om seg selv. Siden starten på 1980-tallet har enkelte forskere brukt begrepet nikāyabuddhisme som erstatning for navnet hīnayāna.
I dag brukes hinayana-begrepet av mahayana-buddhister for å betegne studier på lavere grad.
Maria Jorem Ajspur
Maria Eleonora Jorem Ajspur (født 12. august 1968) er en norsk prosjektleder og tidligere programleder for ungdomsprogrammet Newtons Hage på NRK. Hun var den første programlederen for det senere prisbelønnede vitenskapsprogrammet fra 1994 til 1996.
Whakamaru-demningen
Whakamaru-demningen er en demning med et vannkraftverk i elva Waikato på Nordøya på New Zealand. Installert total vannkrafteffekt er 100 MW. Det sto ferdig i 1956.
Blixprisen
Blixprisen er en litterær pris som utdeles årlig av litteraturselskapet Det Norske Samlaget (den litteraturpolitiske interesseorganisasjonen som utgjør halvdelen av Samlagets organisasjon) til en fremragende nordnorsk forfatter som skriver på nynorsk. Ifølge statuttene kan prisen utdeles for skjønnlitteratur eller faglitteratur, og retter seg særlig mot yngre forfattere eller forfattere som skriver for ungdom. Prisen utdeles etter råd fra en jury med medlemmer fra Norsk kulturråd, Nordnorsk forfatterlag og litteraturselskapet Det Norske Samlaget.
Prisen er et pengebeløp fra Emma og Elias Blix' legat. Legatet er gitt av Marie Blix (1873–1920) og Einar Blix (1880–1941) og sett i verk av Ivar Blix til minne om foreldra deres, Emma og Elias Blix, og «skal ha til oppgave å fremja arbeidet for nynorsk litteratur». Legatet forvaltes av Det Norske Samlaget. Det var først i 1987 at legatet fikk sine någjeldende vedtekter. Selv om prisen hele tiden har hatt en nordnorsk profil, forekom det i de første årene noen tildelinger til ikke-nordlendinger.
Grunnkretser i Molde kommune
Grunnkretser i Molde kommune er delområder og grunnkretser som seksjonerer Molde kommune, Møre og Romsdal, for folketellingsformål og lignende. I noen tilfeller sammenfaller de med kirkesogn, med valgkretser og med nåværende eller tidligere skolekretser.
Gult seljefly
Utseende
Et middelsstort (vingespenn 30 – 39 mm), kraftig bygd, gråbrunt til rødbrunt (ikke gult) nattfly. Forvingene er lyst brunlige med spredte, mørkere skjell og et mørkere, rødbrunt midtfelt. Nyre- og ringmerkene er vanligvis mørke og markerte. Mellomlinjene, som avgrenser vingens midtfelt, er smale, mørkbrune og lyse. Langs ytterkanten går det en vanligvis utydelig, smal, lys bølgelinje. Bakvingen er skinnende hvit med spredte, mørkere skjell, dessuten et utydelig, smalt, brunt tverrbånd. Larven er gråaktig med svarte og gule tegninger.
Utbredelse
Arten er utbredt i Europa. I Norge er den funnet langs kysten fra Østfold til Vest-Agder.
Shogo Tomiyama
Shogo Tomiyama (født 27. februar 1952 i Tokyo) er en japansk filmprodusent. Han er best kjent for å ha produsert alle filmene om monstrene Godzilla og Mothra siden slutten av 80-tallet.
Hallelujah Live
Hallelujah – Live! er et musikkalbum som ble utgitt av Kurt Nilsen, Alejandro Fuentes, Espen Lind og Askil Holm under navnet Lind, Nilsen, Fuentes, Holm i 2006.
Pirayaer
Pirajaer (Piranha) er et tribus i familien Serrasalmidae, en relativt ny familie som tidligere ble regnet som en underfamilie (Serrasalminae) av karpelakser (Characidae).
Piraja (av et indianerspråk via port. piranha) er en fellesbetegnelse for flere søramerikanske fiskearterer med store, skarpe tenner. Artene er normalt fra 15 til 25 centimeter lange.
Pirajaene lever i elvene i Sør-Amerika. Hovedsakelig finner man fiskene i Amazonas, samt i elver i Guyana og Paraguay. Arten Pygocentrus piraya lever i elva Rio São Francisco i Brasil. Pirajaer lever stort sett av frø, plantemateriale, og som predatorer og åtseletere på andre fisk. De har et rykte på seg for å være menneske-etere, noe som er ufortjent, selv om enkelte territorielle arter kan angripe badende mennesker for å forsvare territoriet sitt, spesielt når vannstanden er lav. Stimens atferd er en forsvarsmekanisme, ikke en jaktstrategi.
Navnet «piraja» kommer fra Tupi-Guarani-språket hvor pirá betyr «fisk» og sanha eller ranha betyr «tann».
Sivilingeniørutdanningen i Narvik
Sivilingeniørutdanningen i Narvik var en høgskole for sivilingeniørutdanning, etablert i Narvik i 1990. Skolen ble i 1994 fusjonert inn i Høgskolen i Narvik.
Skolen var nært integrert med Narvik ingeniørhøgskole, og hadde felles rektor og direktør med denne. Skolen hadde likevel egne lokaler og eget bibliotek. Fusjonen ble helt gjennomført med en samlokalisering i 1997.
Vorteskogsnegl
Vorteskogsnegl (Arion intermedius) er et bløtdyr og tilhører de landlevende lungesneglene i familiegruppen skogsnegler. Den er en av «nakensneglene» uten synlig skall.
Utseende
Vorteskogsnegl er en liten snegl, bare mellom 1-2 cm. lang. Den normale fargen er lysegrå, men det er ikke uvanlig at unge individer er oransje i ung alder. Slimet under sålen er gult. Når sneglen trekker seg sammen får den en ruglete overflate, ikke ulikt en nålepute på oversiden.
Sykehuset Telemark
Behandlingssteder (geografisk)
Sykehuset Telemark HF tilbyr helsehjelp på følgende steder i tidligere Telemark fylke:
Vorteskogsnegl
Levevis
Vorteskogsnegl lever for det meste av ulike plantedeler, som den spiser. Den har ikke tenner, men en raspetunge, som den kan raspe i seg maten med. Men den kan spise døde dyr (åtsler) eller mindre snegler som de kommer over.
Sykehuset Telemark
Historikk
Sykehuset Telemark HF ble til ved en sammenslåing av de offentlige sykehusene rundt i daværende Telemark fylke, nærmere bestemt:
Oransjeskogsnegl
Oransjeskogsnegl, (gråbrun skogsnegl, Arion fuscus) er et bløtdyr og tilhører de landlevende lungesneglene i familiegruppen skogsnegler. Den er en av «nakensneglene» uten synlig skall. Den er utbredt i mellom Europa.
Oransjeskogsnegl er fra mars 2011 artens norske navn.
Oransjeskogsnegl, (Arion fuscus) er av enkelte entomologer i Tyskland og Tsjekkia, regnet som et synonym av Arion subfuscus.
Utseende
Oransjeskogsnegl er gulbrun på farge med et svakt mørkt bånd langs ryggen. Hos noen er denne ryggstripen fint delt langs midten av en lys stripe. Slimet er gult. Den kan bli opptil 6 cm. lang.
Oransjeskogsnegl har to par tentakler. På det øverste paret finnes øyne ute på spissen. Det underste paret brukes til å registrere lukter eller kjemikalier. De har en kappehule som er en del av åndedrettet til sneglen, og den tjenestegjør som en lunge. Man kan lett se åpningen til kappehulen som et hull, normalt på høyre siden av kappen. Skogsnegler har åndehullet foran midten av kappa.
Oransjeskogsnegl kan ligne på enkelte arter i familien kjølsnegler (Limacidae), men disse har åndehullet bak midten av kappa og en kjøl på den bakre delen av kroppen. Mange av artene inne skogsnegler ligner på hverandre. For å kunne artsbestemme disse med sikkerhet kan det kreves undresøkelse av de indre organene. (genetaliene).
Levevis
Oransjeskogsnegl lever for det meste av ulike plantedeler, som den spiser. Den har ikke tenner, men en raspetunge, som den kan raspe i seg maten med. Men den kan spise døde dyr (åtsler) eller mindre snegler som de kommer over.
Oransjeskogsnegl finnes på fuktige steder med skygge. Den er aktive om natten når luftfuktigheten er høyere. Om dagen hviler den ofte undere steiner eller i tett vegetasjon. Om været blir for tørt og varmt, lukker den åpningen til kapphulen, mest mulig for å spare på fuktigheten.
Oransjeskogsnegl er hermafroditter (tvekjønnet). For å kunne legge egg kreves allikevel to snegler, som under paringen, befrukter hverandre. Den legger flere hundre egg i grupper på 20-30 egg, på skyggefulle fuktige steder. Etter noen uker klekker eggene. De nyklekkete sneglene ser ut som miniatyrer av de voksne individene. Utviklingstiden til et voksent individ kan variere etter arten, men mellom seks og sju måneder er vanlig.
Eurovision Song Contest 1968
Eurovision Song Contest 1968 var den 13. utgaven av Eurovision Song Contest, EBUs årlige sangkonkurranse for organisasjonens medlemmer. Konkurransen fant sted i Storbritannia som følge av landets seier året før, med Sandie Shaw og «Puppet on a String». Sendingen ble produsert av britiske BBC og fant sted lørdag 6. april 1968 i Royal Albert Hall i London i Storbritannia. Dette var tredje gang Storbritannia sto vertskap, og tv-personligheten Katie Boyle var programleder for tredje gang.
Til sammen deltok 17 land, de samme landene som året i forveien. Finalen var den første som ble produsert og sendt i farger, selv om de fleste land overførte den i svart-hvitt.
Den store forhåndsfavoritten var superstjernen Cliff Richard med «Congratulations», men i den spennende avstemningen måtte han til slutt gi tapt med ett poeng for Spanias Massiel og «La, la, la». Dette var Spanias første seier i konkurransen. Frankrike ble nummer tre, Irland nummer fire, mens Sverige tok femteplassen. Norske Wenche Myhre representerte Tyskland og ble nummer seks. Norge ble representert av Odd Børre og låten «Stress». Det norske bidraget ble nummer 13 med 2 stemmer.
Bakgrunn
Dette var tredje gang Storbritannia arrangerte en Eurovision-finale, men det var første gang landet var vertskap etter selv å ha vunnet. De to første gangene, i 1960 og 1963, hadde BBC trådt inn som vert etter at henholdsvis Nederland og Frankrike avsto av økonomiske årsaker. I 1967 vant Storbritannia konkurransen for første gang – med Sandie Shaw og «Puppet on a String».
BBC la nok en gang finalen til London, denne gang til det velkjente konserthuset Royal Albert Hall i South Kensington. Med 6000 publikummere i salen var dette den største konsertarenaen i konkurransen til da.
17 land, de samme som året før, deltok i konkurransen. Rekkefølgen ble avgjort ved loddtrekning, og Portugal startet, mens Jugoslavia avsluttet. I likhet med året før trakk Norge startnummer 13.
Tv-personligheten Katie Boyle var også denne gang programleder, en jobb hun også hadde i 1960 og 1963 – samt skulle ha i 1974.
Sendingen
Sendingen fra London ble overført til 25 land og et potensielt publikum på 200 millioner mennesker. I tillegg til de 17 deltakerlandene ble finalen også sendt i Tunisia og Øst-Europa. Sendingen varte i 1 time og 37 minutter.
Fargene kommer
For første gang ble konkurransen produsert og sendt i farger, men det var bare et fåtall land som overførte sendingen i farger: Frankrike, Tyskland, Nederland, Norge, Sverige, Sveits og Storbritannia. Storbritannia sendte imidlertid konkurransen direkte i svart-hvitt på BBC1. Fargesendingen ble først vist i opptak på BBC2 dagen etter. NRK Fjernsynet overførte også sendingen i farger, selv om Norge var flere år unna farge-tv. I Norge kom fargene først som prøvesendinger i 1972, og fast fra 1975. NRK hadde imidlertid teknisk mulighet til å motta og videreformidle farge-tv-sendinger, noe kanalen også gjorde med sendingene fra Sommer-OL i Mexico samme år. Svært få nordmenn hadde imidlertid en farge-mottaker i 1968, og derfor fikk kommentator Roald Øyen oppgaven med å formidle fargeinntrykkene til norske tv-seere. Som Øyen selv kommenterte fra London: «Så sant jeg får tid, skal jeg prøve å gi dere en beskrivelse av de forskjellige fargesammensetninger i klær og kostymer (…), så kan dere også få noe å le av innimellom».
Avstemningen
Etter at alle land hadde fremført bidragene sine, var det en fem minutters pause før avstemningen. Pausenummeret var en kortfilm med ulike inntrykk fra London, akkompagnert av en medley med kjente London-sanger. Etter filmen gikk Katie Boyle i gang med avstemningen.
Hvert land hadde en jury på ti medlemmer, der halvparten måtte være under 30 år. Hvert medlem ga én stemme til sin favorittsang. Det betød at hvert land hadde ti stemmer til fri distribusjon, unntatt sangen fra sitt eget land. EBUs oppsynsmann for avstemningen var Clifford Brown.
Frankrike, representert av 1962-vinneren Isabelle Aubret, tok en soleklar ledelse i begynnelsen av avstemningen. Men da Monaco ga 5 stemmer til Cliff Richard, tok Storbritannia innpå. Med høye stemmer fra Finland, Frankrike og Italia gikk Storbritannia og Spania forbi Frankrike. Da to land sto igjen å stemme, ledet Storbritannia med 26 stemmer, mot Spanias 23 og Frankrikes 20. Nest siste land var Tyskland, og den tyske juryen ga 2 stemmer til Storbritannia og hele 6 til Spania. Dermed ledet Spania med 29 stemmer mot Storbritannias 28 før Jugoslavia skulle stemme som siste land. Den jugoslaviske juryen ga ikke stemmer til verken Spania eller Storbritannia, og dermed ble Spania stående som vinner – ett poeng foran Storbritannias Cliff Richard. Dette var Spanias første seier i konkurransen.
Sjokket over at Cliff Richard ikke vant var stor blant hjemmepublikummet. Kommentator Roald Øyen kunne fortelle om «engelske tenåringer som skriker og river seg i håret, et par av dem blir båret ut» og «det er krampegråt noen rader bortenfor her, for noen tenåringer tar det meget tungt».
Hiter og vinnere
Den soleklare forhåndsfavoritten dette året var vertsnasjonen selv, som ble representert av Cliff Richard og «Congratulations». Britisk presse var så sikre på britisk seier at de stilte spørsmålet: «Hvem blir nummer to?». Cliff Richard stilte seierssikker på scenen i blå dress og skjorte med frysjeblonder i halsen – til ville skrik fra tenåringene i salen. Men under den dramatiske avstemningen ble den britiske superstjernen slått av spanske Massiel med ett poeng. Selv om «Congratulations» ikke vant Eurovision, ble den likevel den klart største hiten i Europa dette året. Sangen toppet singellistene i blant annet Storbritannia, Irland, Sverige, Nederland samt Spania som vant konkurransen. Også i Norge gikk den britiske låten til topps og ble liggende på toppen av VG-lista i hele ni uker. Siden har sangen blitt en evergreen og er fremdeles en av de aller mest kjente fra Eurovision Song Contests historie. Under konkurransens jubileumsshow i 2005 ble «Congratulations» kåret til den åttende beste låten fra konkurransens første 50 år. Mindre kommersiell suksess fikk vinnerlåten «La, la, la». Men sangen var omgitt av flere kontroverser. Opprinnelig skulle artisten Juan Manuel Serrat synge sangen, men han ble erstattet med Massiel kort tid før den internasjonale finalen. Årsaken var at Serrat krevde å få synge sangen på katalansk, noe Franco-regjeringen nektet å godta. I sangen synges ordet la hele 138 ganger. I 2008 hevdet en spansk dokumentarfilm at general Franco hadde rigget avstemningen i Eurovision Song Contest. Dokumentaren hevdet at det spanske regimet hadde fått spanske TVE til å reise rundt i Europa for å kjøpe stemmene til flere av dommerne. En seier skulle bedre det internasjonale omdømmet til Spania. Massiel ble rasende over påstandene i dokumentaren og sa at hun vant fordi hun hadde en bedre sang. Massiel mente også at påstandene var drevet frem som følge av hard konkurranse mellom spanske tv-kanaler, og at dokumentaren var laget for å trekke seere. Påstandene kom første fra José María Íñigo, som var Spanias radiokommentator dette året. Íñigo trakk senere sine uttalelser og sa siden: «Om det hadde vært en slik manipulering, hadde det nok skjedd med en annen artist, tettere knyttet til regimet.» Det svenske bidraget «Det börjar verka kärlek, banne mej», med Claes-Göran Hederström, ble også populær i Norge. Sangen kom på femteplass i konkurransen, godt hjulpet av seks norske jurystemmer. Etter finalen ble låten liggende 13 uker på VG-lista med andreplass som høyeste notering – bare slått av «Congratulations».
Norges bidrag
Norge deltok i Eurovision Song Contest for niende gang, og for første gang med en låt som ikke hadde vunnet den norske finalen. Vinnersangen, «Jeg har aldri vært så glad i noen som deg», ble nemlig trukket på grunn av plagiatpåstander. I stedet var det andreplassen, «Stress» og Odd Børre, som ble sendt til London. Sangen var komponert av Tor Hultin med tekst av Ola B. Johannessen, samme duo som sto bak den norske vinneren i 1967.
Norge var det 13. landet ut på scenen i London, og Øivind Bergh dirigerte orkesteret. Den norske sangen fikk bare to stemmer, ett fra Luxembourg og ett fra Spania. Roald Øyen kommenterte sendingen fra London.
Dette året var Norge på sett og vis representert gjennom to land; Wenche Myhre representerte Vest-Tyskland med sangen «Ein Hoch der Liebe». I påskegul kjole sang Myhre Vest-Tyskland inn til en sjetteplass – uten stemmer fra Norge.
Sverre Christophersen leste den norske juryens stemmer fra studio på NRK Marienlyst i Oslo. Juryen hadde ti medlemmer som hver ga én stemme til sin favoritt. Den norske juryen stemte slik: