cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Den gresk-italienske krig
Slagplaner og slagorden
Ordren om å invadere Hellas kom fra Mussolini til Pietro Badoglio og Mario Roatta den 15. oktober med forventning om at angrepet ville begynte i løpet av 12 dager. Badoglio og Roatta var forferdet over ordren i betraktning av at de hadde etter tidligere ordre fra Mussolini hjemsendte 600,000 mann tre uker tidligere, for å skaffe arbeidskraft til høsten i hjemlandet. Ettersom det var betraktet at det forventes at en militær seier ville kreve minst tjue divisjoner, med tanke på at det kun var åtte divisjoner i Albania for øyeblikket, og at de albanske havner og veiene ikke var tilstrekkelig for større forflytninger, ville det krevde minst tre måneder for å gjennomføre de nødvendige forberedelser. Uansett ble den bestemte invasjonsdagen fastslått til den 26. oktober.
Jon Fitje
Jon Sørensen Fitje (født 6. oktober 1883 på Fitje ved Sandane i Gloppen kommune, død 11. mars 1929) var en luthersk misjonsprest tilknyttet Det Norske Misjonsselskap.
Den gresk-italienske krig
Slagplaner og slagorden
Den italienske overkommando hadde tildelt et korps til hvert operasjonsområde bestående av de tilstedeværende italienske besettelsesstyrker i Albania. Det sterkeste var 25. «Ciamuria» korps i Epiros (som bestod av 23. infanteridivisjon «Ferrara» og 51. infanteridivisjon «Siena» samt 131. pansrede divisjon «Centauro», i alt ca. 30,000 mann og 163 kampvogner) som etter planen skulle trenge seg inn i retning mot Ioannina, beskyttet på høyre flanke av en styrke i brigadestørrelse – «Littoral gruppen» på ca. 5,000 mann langs kysten og på venstre flanke den alpinske elitedivisjon «Julia» som skulle trenge seg gjennom Pindos fjellene. 26. «Corizza» korps i den makedonske sektor (bestod av 29. infanteridivisjon «Piemonte», 49. infanteridivisjon «Parma» og 19. infanteridivisjon «Venezia» fra den nordlige del av landet Albania, i alt ca. 31,000 mann) I alt utgjorde styrkene som stod overfor det greske forsvaret ca. 85,000 mann under kommando av Sebastiano Visconti Prasca. Etter den italienske besettelsen av Albania hadde den greske generalstaben forberedt «IB» (Italia-Bulgaria) planen, som forutså en kombinert offensiv fra Italia og Bulgaria. Planen gikk grunnleggende ut på å innta en defensiv holdning i Epiros, med en gradvis tilbaketrekning til en linje ved Arachtosfloden-Metsovon-Aliakmon-Vermion-fjellene, mens man fastholdt muligheten om en begrenset offensiv i det vestlige Makedonia. Det var to varianter av planen for forsvar av Epiros, «IBa», som handlet om et fremskutt forsvar ved grensen og «IBb», som handlet om forsvar av en mellomliggende stilling. Det var overlatt til den lokale hærsjef, generalmajor Charalambos Katsimitros, å velge hvilken plan som skulle anvendes. En betydningsfull faktor til fordel for grekerne var at de hadde fått etterretning om en omtrentlig dato for det forekommende angrepet og nettopp hadde avsluttet en delvis mobilisering i områdene som stod overfor et italiensk angrep. De greske hovedstyrker i det umiddelbare område ved krigens utbrudd bestod av: I Epiros lå 8. infanteridivisjon, fullt mobilisert og klar for et fremskutt forsvar med sin kommandant, generalmajor Katsimitros. I det vestlige Makedonia lå en styrke i korpsstørrelse kalt Tmēma Stratias Dytikēs Makedonias (TSDM) under generalløytnant Ioannis Pitsikas, som bestod av «Pindos styrken» (Apospasma Pindou) i regimentsstørrelse under oberst Davakis, 9. infanteridivisjon og 4. infanteribrigade. De greske styrker var på omkring 35,000 mann, men kunne forsterkes med omkringliggende enheter fra det sørlige Hellas og Makedonia i stor hastighet.
Grekerne hadde en lille fordel ved at deres divisjoner hadde 30% mer infanteri (tre regimenter i motsetning til italienernes to) og litt mer middeltunge artilleri og maskingeværer enn de italienske, men hadde ikke panserkjøretøyer, dessuten kunne italienerne regne med fullstendig herredømme i luften overfor det mindre kongelige hellenske flyvåpenet.
Jon Fitje
Han var misjonær i Kina fra 1909 til 1929. Han var gift med Cecilie Fitje, som var med på misjonsreisa til Kina, og han var onkel til misjonæren Gjertrud Fitje, som også kom til Kina.
Den gresk-italienske krig
Slagplaner og slagorden
Hertil kom det fram at mesteparten av det greske utstyret fremdeles var fra 1. verdenskrig, eller fra land som Belgia, Østerrike og Frankrike, som nå var okkuptert av Aksemaktene. Dette betød at det vil være vanskelige å få reservedeler og passende ammunisjon. Likevel var mange av de høytstående greske offiserer veteraner fra nesten ti års kriger (fra Balkankrigene i 1912-1913, 1. verdenskrig og den gresk-tyrkiske krig i 1919-1922) og tross de begrensede midler til rådighet hadde den greske hær forberedt seg på den kommende krig i slutten på 1930-årene. Deretter var den greske moralen meget høy i motsetning til de italienske forventninger. Tidligere krenkelser som senkningen av den greske krysseren «Elli» skulle hevnes.
Innledende italienske offensiv (28. oktober 1940 - 13. november 1940)
Den gresk-italienske krig startet etter italienske styrker innledet en invasjon av landet Hellas fra albansk område. Ultimatumet som var mottatt av regimet i Athen, hadde en frist på tre timer for et svar fram til kl. 06.00 om morgenen. Invasjonen startet en halv time før fristen var utgått. Man hadde uansett regnet med at grekerne kunne ikke akseptere ultimatumet, og Mussolini hadde besluttet å starte en krig uansett om det kom et svar eller ikke.
Invasjonsstyrkene omfattet atskillige flere hundre innfødte albanere og chamér i svartskjorte bataljoner tilknyttet den italienske hær. Deres innsats var imidtertid dårlig, ettersom de fleste albanere var dårlig motiverte og enten deserterte eller rømte over til fienden. De italienske hærsjefer, også Mussolini, brukte disse albanerne som syndebukker for de italienske tilbakeslagene.
Disse to albanske bataljoner, bataljonene Tomorri og Gramshi, ble oppstilt i den italienske hær bare tre måneder før invasjonen, og under krigen rømte mesteparten av disse over til greske hær. Lederen for de to bataljoner, Spiro Moisiu, ble øverstkommanderende for den albanske anti-fascistiske armé og endte med å bli leder for den albanske hær etter krigens slutt i 1945. Men disse to bataljoner utgjorde en del av den oppstilte albanske hæren i seks infanteribataljoner, seks territoriale bataljoner og to statiske bataljoner for garnisonsoppdrag på tilsammen 7,000 mann. Fem albanske bataljoner (Tomorri, Gramshi, Tarabos, Daiti og Korota) støttet 23. «Ferrara» og 131. «Centauro» divisjoner i «Ciamuria» korpset. Den albanske innsatsen var dårlig ettersom de albanske hjelpetropper var dårlig trent med dårlig motivasjon, og ble trukket ut i midten av november 1940 etter to svarteskjorte bataljoner hadde gått i oppløsning idet soldatene rømte over til den andre siden.
Det italienske angrepet startet om morgenen den 28. oktober og tvunget tilbake de greske forposter i de innledende kampene, men den greske forsvarslinjen («Elaia-Kalama linjen») lå fem til femten kilometere dypere inn i det greske landet. «Ciamuria» korpset med «Ferrara» og «Centauro» divisjonene i spissen angrepet i retning av Kalpaki (Flaia) mens Littoral gruppen rykket frem på høyre flanke langs kysten og sikret seg et brohode over Kalamas-elven. Allerede i begynnelsen stod italienerne overfor vanskeligheter på grunn av det besværlige terrenget med deres lette L3/L5 tanketter og mellomtunge Fiat M13/40 stridsvogner, som ikke kunne takle de mudrede stier som fungerte som veier i lite utbygde områder og de strie bakker mellom fjellene og høydene. De fremskutte troppene i 8a divisjon oppga deres forposter tilbake til deres forsvarslinje under kraftige angrep av tanketter og bombefly. De italienske styrkene nådde den greske forsvarslinjen 29. oktober, men stanset opp for å omgruppere seg for to dager mens disse rekognoserte det greske forsvarets posisjoner.
I sør langs den greske kysten hadde Littoral-gruppen på den høyre flanke av «Ciamuria» korpset sikret et brohode over den viktige elven Kalamas i retning havnebyen Prevesa. Den greske marinen bombarderte de fremskutte posisjoner natten til den 31. oktober. Først ved den 5. november ble det oppført en bro på den nedre Kalamaselven tross stadige angrep med gresk artilleri. Etter å ha tatt seg over elven, ble Littoral-gruppen stanset av den greske 3a infanteridivisjon under et motangrep 6. november.
Mobiliseringen av den greske hæren ble raskt gjennomført i begynnelsen av november, slik at den såkalte «arméen i Makedonia» var oppstilt med 2. Korps (TSDM) (1a og 9a infanteridivisjon samt 5a infanteribrigade) med reservestyrker i Thessalia og sentrale Makedonia i nord og 1. Korps (2a, 3a, 4a og 8a infanteridivisjon) i sør langs elven Kalamas. Dette ble senere delt inn i to separate arméer etter 3. Korps var overført til nord, «arméen i vestlige Makedonia» i nord og «Epirosarméen» som bestod av 1. Korps og et reservekorps i sør langs den albanske fronten. I januar 1941 var Epirosarméen utvidet etter 2. Korps var overført fra arméen i vestlige Makedonia.
Etter hvert som det viste seg at italienerne ikke foretok seg noe i det vestlige Makedonia, flyttet den greske overkommando 3. korps (10a og 11a infanterdivisjon og 4a kavaleribrigade under generalmajor Georgios Tsolakoglou) inn i området den 31. oktober og beordret det til å angripe inn i Albania sammen med TSDM. Av logistiske årsaker ble angrepet utsatt flere ganger frem til den 14. november.
Den sterke greske motstanden overrasket den italienske overkommando, som hadde ventet en militær «utflukt». Prasca hadde lovet Mussolini at det vil være en «colpo di mano in grande» mot grekerne, og at veien til Athen vil være åpent etter få uker. Etter å ha innsett at man hadde sterkt undervurdert den greske forsvarsevnen ble atskillelige flere divisjoner skyndsomt sendt til Albania, og planene om støtteangrep på de greske øyene ble endelig oppgitt. Mussolini var rasende over mangelen på fremgang, og endret på hærledelsen i Albania ved å utskifte Prasca med general Ubaldo Soddu, hans tidligere visekrigsminister, den 9. november. Umiddelbart etter ankomsten beordret Soddu sine styrker i defensiven, det var nå klart at den italienske offensiven var gått feil.
Gresk motoffensiv og stillstand (14. november 1940 - 8. mars 1941)
Greske reservister begynte i større antall å komme fram til fronten i begynnelsen på november, samtidig med at Bulgarias passivitet tillatt den greske overkommando en overførelse av mesteparten av divisjoner fra den gresk-bulgarske grensen og innsette dem på den albanske front. Dette gjorde det nå mulig for den greske øverstkommanderende, generalløytnant Papagos, å ha tallmessig overlegenhet i midten av november, før han kunne iverksette sin motoffensiv. Walker siterer at grekerne hadde en klar overlegenhet med 250,000 mann mot 150,000 italienerne idet det greske motangrepet ble lansert. Bare seks alpine italienske divisjoner var trent og utstyrert for krig i fjellene. Bauer oppgir at general Papagos hadde ved 12. november over 100 infanteribataljoner ved fronten som kjempet i terreng de kjente, sammenlignet med under 50 italienske bataljoner. Dette gav grekerne en taktisk overlegenhet i de topografiske omgivelser i Epiros. Med mye fjell og opprevne høydeterreng var de greske troppene godt utstyrt og trent i slike forholder.
TSDM og 3. Korps, som forresten var blitt forsterket med enheter fra hele det nordlige Hellas, innledet deres angrep den 14. november med 9a og 10a fra sør og 15a divisjon fra nord, i retning Korytsa. Etter tre dager med intense kamper ved den befestede grenselinjen brøt grekerne gjennom med deres sørlige fremstøtet den 17. og inntok Korytsa få dager senere den 22. november. De militære gevinstene ved erobringen av Korysta var 2.000 fanger, 135 artilleriskyts og 600 maskingeværer. Dette skyldes deres taktikk om å unngå beleilige terreng for mekaniserte tropper ved å ta seg fram langs de bratte høyder og fjellene for å ta overhengende posisjoner. Men på grunn av manglende besluttsomhet i den greske overkommando i forbindelse med gjennombruddet fikk italienerne muligheten om å trekke seg tilbake og omgruppere seg for et nytt forsvar. Et fullstendig sammenbrudd var unngått. Grekerne hadde lært at de trengte bedre samordning mellom sine enheter, og reorganiserte seg den 19. november, men med dette tapte de muligheten om å utnytte gjennombruddet.
Langs den strategiske viktige Aoos-dalen med elven Aoos som munnet ut i Otrantostredet, klarte 11. Armé å organisere et sterkere forsvar slik at det kom til meget kraftige sammenstøter. Den greske taktikken om å rykke fremover langs fjellsidene for å få taktiske viktige posisjoner man kunne skyte ned på italienerne ovenfra, fungerte utmerket mot stridsvognsstyrker. Premeti ble tatt den 5. desember. Men sørover for denne dalen hadde 8a infanteridivisjon marsjert fra Elea mot Argyrokastron for deretter å bli stoppet den 4. desember. 3a og 2a divisjoner ved hjelp av muldyrstier og mindre stier i fjellene utflankerte det italienske forsvaret og nådde objektet den 8. desember.
Etter harde kamper hadde grekerne erobret Agioi Saranda, Pogradec og Argyrokastron i begynnelsen på desember. Mens grekerne hadde fremgang annetsteds i begynnelsen, var det sørligste fremstøtet under motoffensiven bremset av regnsesongen, først den 23. november kunne de greske styrker marsjere framover. Ved 4. desember hadde man klarte å krysse Bistritsa-elven i flomtid, og inntok mindre taktiske posisjoner. Utover desembermåneden fortsatte den greske offensiven, men italienske forsterkninger og utmattelse i egne tropper begynte å affektere innsatsen. Ved 22. desember hadde man mer eller mindre stoppet opp langs en linje fra Ohridasjøen med Pogradec via Meskopolis, Peronet og Sarande til lik sørøst for Valona. Himara falt til grekerne på juleaftensdag, og dermed hadde man praktisk talt tatt hele det sørlige Albania (kalt «nordlige Epiros» av grekerne).
Men grekerne etter en pause mellom 22. og 30. desember startet på nytt offensiven i Albania med 2. Korps langs Aoos-dalen. Det italienske forsvaret hadde fått en ny kompetent ledelse sammen med bedre motiverte enheter som straks gikk til motangrep. Under kampene hadde grekerne fordelen med deres tiltaksevne og påførte italienerne stor tap. 15a divisjon under ly av snøstorm slo tilbake 7. elitedivisjon mens 1a divisjon med hell kjempet mot minst fire italienske divisjoner. I sør hadde italienerne startet en mindre motoffensiv fra Valona i retning Arta for å stoppe 1. Korps.
Den siste suksessen for grekerne bestod i erobringen av det strategiske viktige og kraftige befestede Klisura-passet av 2. Korps den 10. januar inn i det nye året. Men grekerne klarte ikke å bryte seg gjennom til Berat, og deres offensiv mot Valona var slått tilbake. Under slaget om Valona led italienerne alvorlige tap i deres 7. infanteridivisjon «Lupi di Toscana», 3. alpine divisjon «Julia», 24. infanteridivisjon «Pinerolo» og 5. alpine divisjon «Pusteria» overfor de greske styrker. I slutten på januar 1941 var det greske motangrepet som var blitt til en offensiv inn i Albania, endelig stoppet etter Italia hadde oppnådde en numerisk overlegenhet samtidig som den logistiske situasjonen for grekerne var blitt for vanskelig. De topografiske betingelsene hadde også forvandlet seg ettersom grekerne kom nærmere flatere og mer åpne terreng som de mekaniserte enheter dominerte. Den årlige regnsesongen i Hellas var blitt avløst av sterk kulde med mye snefall i 15 til 20 minusgrader. Vinterforholdene i Epiros forhindret større troppebevegelser og logistikk for begge sider.
I mellomtiden var general Soddu midt i desember utskiftet med general Ugo Cavallero av Mussolini som måtte konkluderte med at krigen mot Hellas var gått dårligere enn ventet. Cavallero ledet de italienske styrker på det albanske krigsområdet bedre enn sine forgjengerne, klarte å stoppe det greske motangrepet og iverksette mindre motangrep for å gjenvinne tapte posisjoner. I 26. januar 1941 ble det første italienske motangrepet mot et strategisk objekt iverksatt med alpine divisjoner som forsøkt å gjenerobre Klisura-passet. Etter fire dager var slaget om Klisura vunnet av 5a infanteridivisjon under meget vanskelige forholder.
Formelt ble 1. og 2. Korps omgruppert av den greske overkommando den 14. februar inn i den såkalte «Epirosarméen» som en reaksjon på rapporter om en potensiell tysk intervensjon via Bulgaria, for å samordne enhetene under en felles arméledelse. Armegruppe K og 3. Korps ble reorganisert tilbake til «arméen i vestlige Makedonia». Grekerne ønsket å sette et varig press på italienerne, og startet begrensede operasjoner mot mindre objekter på begge sider av elven Aoos med 5a divisjon fra 2. Korps i nord og 2a divisjon fra 1. Korps i sør. Cavallero sendte inn svarteskjorte bataljoner i fanatiske motangrep med skrekkelig tap som et resultat, for å gjenvinne Klisura-passet i deres motangrepet. Først med ankomsten av 17a divisjon fra reserven for armén i vestlige Makedonia den 8. mars var den greske offensiven og det italienske motangrepet stoppet.
Den 4. mars 1941 ble en britisk ekspedisjon under kommando av generalløytnant Henry Maitland Wilson sendt med forsyninger til Hellas, som bestod av fire divisjoner med 57 000 mann, hvorav to av divisjoner var pansret.
Det følgende sitat oppsummer på passende vis begivenheter både i form av et fremragende gresk forsvar av deres fedreland, og den dårlige forberedte italienske fiasko:
Italienske forårsoffensiv og det tyske angrep (9. mars 1941 - 23. april 1941)
En stillstand mellom begge sider hadde oppstått i begynnelsen på året 1941, tross lokale sammenstøter, ettersom ingen av partene hadde den nødvendige styrke til å iverksette en større offensiv. Tross gevinster som var vunnet under den greske motoffensiven var grekerne kommet i en prekær situasjon, etter å ha tømte deres nordlige grense for menn og våpen for å understøtte den albanske front var de dermed blottstilt mot et angrep fra Bulgaria. Dette skulle de tyske planleggerne som hadde fått ordre om å starte en unnsetningsoperasjon for Mussolini, ta fordel av.
I forventning på et tysk angrep gav britene og noen få grekerne råd om å få til en tilbaketrekning av den sterke Epirosarméen, slik at det skulle være mulig å ha tilgjengelige tropper og utstyr til et forsvar mot tyskerne. Men nasjonale følelser umuliggjorde en oppgivelse av så hardt vunnede stillinger på tross av militær logikk, og det var anset for å være vanærende å innlede en tilbaketrekning overfor de slagne italienerne. Derfor ble mesteparten av den greske hæren stående dypt inne i Albania mens de tyske forberedelsene pågikk i nabolandet Bulgaria langt nordøstover for det forekommende angrepet. General Wilson hånet dette med ordene: «den fetishistiske doktrine om å ikke miste eller oppgi en meter land til italienerne», og kun seks av 21 greske divisjoner stod til rådighet mot nord. Den 6. april gjenopptok italienerne deres offensiv i Albania i sammenheng med den tyske Operasjon Marita. De innledende angrepene gjorde ikke større fremskritt, men den 12. april beordret den greske overkommando, som var bekymret over de tyske styrkers hurtige inntrengning fra nord og nordøst inn i landet, en tilbaketrekning fra Albania. For å møte det tyske angrepet ønsket Papagos å opprette en ny forsvarslinje, «Vermion-linjen» mellom Salonikibukten i øst og det joniske havet i vest langs elven Aliakmon som munnet ut i Egeerhavet.
Den italienske 9. armé som fulgt etter, erobret Korçë den 14. april, deretter Ersekë tre dager senere. Den 19. april ble de greske bredder av Prespasjøen besatt av italienerne og den 22. april nådde det 4. Bersaglieri Regiment broen i grenselandsbyen Perati og krysset den dagen etterpå inn på gresk område. Den greske overkommando som forsøkte å organisere fram en ny forsvarslinje i den sentrale Hellas, oppdaget at det tyske fremstøtet fra Bitola var sterkere enn ventet, og det britiske ekspedisjonskorpset tross sterk motstand klarte ikke å holde deres stillinger. Den høyre fløyen av «Vermion-linjen» kollapset etter general Wilson beordret retrett tilbake til passet Thermopylene den 16. april 1941. Med ett var Epirosarméen og arméen i vestlige Makedonia truet i deres rygg av de fremrykkende tyske styrker. Mangel på samarbeid mellom britiske, greske og jugoslaviske offiserer vist seg fatalt.
I mellomtiden ble den greske Epirosarmé avskåret den 18. april etter elementer av den motoriserte Leibstandarte SS Adolf Hitler brigade erobret det strategiske viktige Metsovon passet etter å ha overvunnet den sterke greske motstanden i området. Den neste dag falt Ioannina til tyskerne som med dette hadde effektivt isolert den greske arméen i vestlige Hellas fra resten av landet. Etter å ha realiserte hvor håpløst situasjonen var, kom det til en konferanse uten tillatelse fra Papagos mellom generalløytnant Tsolakoglou som avløste hærsjefen generalløytnant Pitsikas og en rekke andre generaler. Det ble besluttet om å ta kontakt med tyskerne for å tilby hærens overgivelse, først og fremst for å unngå forsmedelsen av å overgi seg til italienerne. Sepp Dietrich aksepterte tilbudet den 20. april. Betingelsene ved overgivelse ble vurdert som ærefulle, ettersom den greske hær ble ikke ført i fangenskap, og offiserene fikk lov til å beholde deres våpen. Mussolini ble rasende over denne ensidige overgivelse, og etter mange protester overfor Hitler ble overgivelseseremonien gjentatt den 23. april – med italienske representanter til stede.
Den 24. april møttes de italienske tropper med de tyske styrker, som hadde gått til angrep på Attika området ved Athen, mens de slåtte britiske styrker begynte deres evakuering samtidig som Bulgaria invaderte det nordlige greske området i Thrakia omkring Xanthi. Den 3. mai etter den avsluttende erobringen av Kreta, ble det gjennomført en stor tysk-italiensk militærparade i den greske hovedstaden Athen for å feire aksemaktenes seier. Det var etter seieren i Hellas (og Jugoslavia) Mussolini begynte å omtale Middelhavet som «mare nostrum» (latin for «vårt hav») i sin propaganda som ikke hadde røtter i virkeligheten.
Vinterkrigen
På julaften var Mussolini og hans svigersønn, utenriksminister grev Ciano i Venezia, i det oppvarmete palasset, mens det snødde ute. I godt humør på grunn av julen, kom Mussolini med en liten preken overfor Ciano, som alltid noterte de daglige begivenheter i sin dagbok: «Snøen og kulden er av det gode. På denne måten herdes våre døgenikter av noen menn og denne middelmådige rasen. En av de viktigste grunner jeg hadde for å dyrke ny skog i Appenninene, var for å gjøre Italia kaldere og snørik.» Samtidig, over Otrantostredet fra Den italienske halvøya, led flere tusen italienerne under den samme snøen og kulden. Den italienske journalisten Mario Cervi hadde dokumentert hva vinterkrigen innbar:
Vinteren var så hard på de italienske tropper at det etter sigende frøs ihjel førti italienere daglig ved fronten. På de nakne og snørike fjelltopper på Pindus-fjellene i Epiros opplevde soldatene på begge sider en av de råeste vintrer på meget lenge i Balkan-halvøya. På de forblåste fjelltopper var det så kaldt – 15 til 20 minusgrader – at geværkamrene frøs fast, og så stormfullt at geværer ble feid ut over de iskalde skrentene. Som et tiltak mot været og de kalde forholdene gravde grekerne svære huler for å holde varmen. Der i disse huler pakket man seg inn i ulltepper og siden sov i klynger. Under en snøstorm var det så dårlig sikte og så vanskelig å orientere seg i, at en gresk infanterist minnes om hvordan man sloss: «Det var umulig å skille mellom venn og fiende før i siste øyeblikk, og da vant han som kastet håndgranaten først.»
Dvergsaksedyr
Dvergsaksedyr (Labia minor (Linnaeus, 1758)) er et insekt i ordenen saksedyr. De lever vanligvis noe bortgjemt, i kompost og lignende steder. Navnet kommer av «tangen» eller saksen bak på kroppen.
Den gresk-italienske krig
Vinterkrigen
Ingen av partene hadde sørget for at deres soldater skulle ha skikkelige klær eller fottøy, slik at forfrysning kalt «den hvite døden» med koldbrann ble etterhvert den verste fienden under krigen. Tusener av menn oppe i fjellkløftene merket ikke at de frøs før de mistet følelsen i oppsvulmede bein. Mange ble båret ned fra de snørike fjellene på ryggen til kamerater, mens andre stavret seg fram under store lidelser, ofte i dyp snø. Når de så var kommet fram til et feltsykehus, var beina ofte to eller tre ganger så store som normalt og hadde begynt å bli svart som et tegn på koldbrann. På den italienske siden er det offisielt erklært om 12.368 invaliderte som var tvunget til å gjennomgå amputasjoner på grunn av forfrysning. På den greske siden har det blitt innrømt at 25.000 var rammet av forfrysninger og deretter invalidert.
De greske soldatene under vinterkrigen var ekstra utsatt for de voldsomme påkjenninger i vinterkrigen, etterhvert som de trengte seg dypere inn i Albania kom de lengre bort fra deres forsyningsforråder i et meget vanskelige terreng. I visse fjellområder var det ikke mulig for transportdyr som muldyr å ha fotfeste, og soldatene måtte selv bære resten av forsyningene på ryggen til de fremskutte posisjoner. Maten de i begynnelsen hadde fått fra bøndene i Epiros, hadde tatt slutt, og man var nødt til å stole på deres forsyningstjeneste som var meget avhengige av tilgjengelighet på store mengder transportdyr. Vinteren og terrenget ble så anstrengende at opptil halvparten av muldyrene omkommet under krigen. De greske soldatene måtte livnærte seg på mindre rasjoner som til slutt besto ikke av annet enn brød og oliven. Den amerikanske reporteren Leland Stowe skrev at uniformene deres «virket to nummer for store for dem». De fleste soldatene mistet mye vekt, og mange steder var man nødt til å plyndre deres fiender for ammunisjon, våpen og næringsmidler.
Den årlige regnsesongen ved senhøsten i Hellas gjorde sjøen utenfor De joniske øyer meget røft, og oppe i fjellene ble elver og bekker oppsvulmet med flomvann, de få vegene gjennom området ble så gjørmete at det etterhvert ikke var mulig å kjøre tyngre kjøretøyer uten å senke ned i søle. Det var meget dårlig sikte for de italienske tropper på bakken under voldsom regn. Med vinterens ankomsten ble det verre, spesielt mellom fjellene og lavlandet i lite utbygde områder som var omgjorde til krigsområde for over en halv million stridende menn. Mens greskerne hadde mangel på forsyninger på grunn av de lange forsyningslinjer over vanskelig terreng, var den italienske forsyningstjenesten meget dårlig organisert i begynnelsen at det hadde oppstått skandaløse episoder. I en italiensk havneby hadde det hopet seg opp hele 30,000 transportdyr med kusk uten å bli overført til Albania ved et tidspunkt. Det var et behov for 1,750 lastebiler for den planlagte invasjonen i oktober, bare 107 stykker hadde kommet til Albania der de senere kjørt seg fast i vegene.
Dvergsaksedyr
Utseende
Dvergsaksedyr er lite, gulbrunt. Hodet er svart, antenner og bein er mer gulaktige. Kroppen har korte hår. Lengden er 4-6 millimeter, hunnen er generelt noe større enn hannen. Dvergsaksedyr har velutviklede vinger, de er gode flygere og flyr gjerne. Vingene er membrane (gjennomskinnelige) flyvevinger som ligger sammenbrettet under de små dekkvingene, hvor de gjerne stikker litt fram. Disse er på et meget sinnrikt vis foldet sammen for å få plass.
Saksedyr kjennes lett på «tangen» på bakkroppen. Den er forholdsvis liten og peker rett bakover. Hos hannen er den svakt krummet. Tangen kan virke skremmende, men saksedyr er helt ufarlige, selv om mange mennesker er redde dem.
Den gresk-italienske krig
Flåteoperasjoner
Ved krigsutbruddet bestod den greske marineflåten av den gamle panserkrysseren «Averof», 10 destroyere (fire eldre av «Theria» klassen, 4 moderne av «Dardo» klassen og 2 nye av «Greyhound» klassen), atskillelige torpedobåter og 6 eldre undervannsbåter. Overfor italiernes store krigsflåte Regia Marina, var dens rolle primært begrenset til patrujlering og konvoitjeneste i Egeerhavet. Dette var av avgjørende betydning for både hærens mobilisering og den generelle forsyning av landet. Konvoirutene var truet av italienske fly og ubåter som opererte fra de dodekanesiske øyer i sørøst. Ikke alle skip var blitt operativt, to eldre pre-deadnought slagskip, «Kilkis» og «Lemnos» forble i deres havn til de var senket av tyske fly.
Allikevel gjennomførte greske skip begrensede offensive operasjoner mot italiensk skipsfart i Otrantostredet. Allerede under det italienske angrepet ble den søralbanske kysten angrepet under et nattlig tokt natten til 31. oktober 1940 av destroyere «Spetsai» og «Psara» som seilte forbi Korfu og kom tilbake etter å ha bombarderte flere militære posisjoner. Dette dannet mønsteret for tre modige nattlige angrep (14.-15. november 1940, 15.-16. desember 1940 og 4.-5. januar 1941) med de greske destroyerer i de første måneder. Viseadmiral Cavadias som ledet eskadren hadde ved en anledning tatt seg fram til Valonabukten etter å ha fått rapporter om at to italienske kryssere var kommet til Valona, men kom ikke ut for væpnet kamp. Grekerne klarte å senke noen få italienske transportskip.
Dvergsaksedyr
Utseende
Dvergsaksedyr er mindre enn de andre norske artene av saksedyr, omtrent halvparten så lange. Noen ganger kan dvergsaksedyret forvekslet med nymfer av de andre norske artene, men nymfer mangler vinger. De kan også forveksles med biller som enkelte arter kortvinger (Staphylinidae), men billene mangler tangen på bakkroppen.
Levevis
Dvergsaksedyr lever i kompost og andre steder med mye råtnende organisk materiale. De er funnet i hønsehus. Dvergsaksedyr har bitende munndeler og lever av forskjellig organisk føde, men kan gjerne ta mindre levende byttedyr. De voksne dvergsaksedyrene er gode flyvere som kan fly over lengre strekninger. De flyr helst i varmt vær, er nattaktive og kan derfor komme på utelampen i løpet av natten. Saksedyr er nattaktive og gjemmer seg om dagen. Før det lysner om morgenen leter de opp et fint sted å oppholde seg .
Den gresk-italienske krig
Flåteoperasjoner
På italiensk side fortsatte italienske kryssere og destroyere å operere mellom Italia og Albania for konvoitjeneste tross det alvorlige tilbakeslaget under det britiske angrepet på deres viktigste marinebase i Taranto, november 1940 der flere slagskiper var slått ut. Den 28. november 1940 bombarderte en italiensk eskadre Korfu, og under støtteoperasjoner til deres bakkestyrker bombarderte italienske krigsskip greske kyststilinger i Albania den 18. desember 1940 og 4. mars 1941. I Egeerhavet ble en ubåt senket av den greske destroyeren «Aetos» i midten av desember under et angrep på en konvoi. Til støtte for den greske marinen var tre skvadroner med sjøfly og speiderfly utplasserte på flyplassene rundt omkring i Egeerhavet.
Fra januar 1941 bestod den greske flåtens hovedoppgave til å eskortere konvoier til og fra Alexandria i Egypt, under samarbeid med den britiske middelhavsflåten. Etter overførelsen av det britiske ekspedisjonskorpset startet i begynnelsen av mars, besluttet italienerne å sende ut deres krigsflåte for et tokt østover til utenfor Hellas. Den britiske middelhavsflåten fikk rede på dette gjennom etterretningskilder og dermed kom den italienske flåten i møte. Italienerne hadde blitt feilaktig informert om at middelhavsflåten hadde bare ét operativt slagskip, og dermed trodde de kunne ta risikoen med å gå etter konvoiene utenfor Kreta. Men admiral Cunningham hadde tre slagskip og et hangarskip. Slaget ved Kapp Matapan den 27. til 29. mars 1941 sluttet med et smertelig nederlag for den italienske krigsflåten med et tap på tre tunge kryssere og to destroyere med opptil 2.300 døde. Det eneste gjenværende operative slagskipet, «Vittorio Veneto», var blitt skadet og satt ute av drift for fem måneder.
Dvergsaksedyr
Levevis
Saksedyr har ufullstendig forvandling, nymfene vokser seg gradvis mer og mer lik de voksne dyrene. Eggleggingen og utvikling skjer på våren og forsommeren i kompost med forholdsvis høy temperatur og fuktighet, i de varmeste indre deler hvor det er mellom 18-25 °C. Eggene klekkes etter 7-12 dager. Yngelpleie er vanlig. Hunnen passer egg som og nymfer i to til tre uker. Tiden det tar fra eggleggning til fullt utviklet voksent insekt, varierer med temperaturen i komposten. I varm kompost er den er omtrent tre måneder og ved lavere temperatur lengre.
Den gresk-italienske krig
Flåteoperasjoner
Den greske marinen hadde mindre suksess i foråret 1941 med en bekreftet senket ubåt i mars, og deres ubåter «Papanicolis», «Proteus», «Katsonis» og «Nireus» hadde begrenset suksess med seg i Adriaterhavet mot italienske fartøyer. Grekerne var en hårbredde fra å delta på den britiske siden under slaget ved Kapp Matapan idet de kom til og eskortere den involverte konvoien videre til det greske landet. Et mindre tilbakeslag hendt i den første uken av april da den greske torpedobåten «Prousa» ble senket sammen med et transportskip i det joniske havet.
Dvergsaksedyr
Systematisk inndeling
Systematikken følger Fauna Europaea.
Den gresk-italienske krig
Flåteoperasjoner
Med starten av den tyske offensiven den 6. april ble situasjonen raskt forvandret om til det verste for den greske marinen. Det tyske Luftwaffe straks tok luftherredømme, og dermed omgjorde den nordlige del av Egeerhavet til et meget farefullt sted for de allierte krigsskipene. Etter mindre enn en uke måtte det greske flaggskipet «Averof» 12. april sette kurs for Alexandria fra Thessaloniki. Det fungerende flaggskipet, destroyeren «Georgios I» som hadde ledet operasjonene under krigen, ble meget sterkt skadet av de tyske bombene.
Etterspillet
Med Kretas fall i mai 1941 var hele Hellas under kontroll av aksemaktene, I de neste tre år ble landet utsatt for en hardhendt besettelse av tyske, italienske og bulgarske styrker. I dette okkuperte landet ble det raskt etablert en effektiv motstandsbevegelse, som på egne initiativ hadde sørget for befrielse av store områder i fjellene på fastlandet i 1944. Samtidig deltok de greske tropper og skipene med heder sammen med briterne i felttoget i Nord-Afrika og deretter felttoget i Italia. Med den tyske tilbaketrekningen fra Balkanhalvøya i oktober-november 1944 ble Hellas, bortsett fra få isolerte øyer med gjenværende tyske garnisoner, befritt. Men etterkjølet av den tyske retretten skapte en politisk krise mellom mesteparten av motstandsbevegelsen som var kommet under kommunistisk innflytelse og eksilregjeringen som under Georgios Papandreou var ikke villige til å gå med betydelige innrømmelser. Snart etterpå ble landet oppslukt i en ny konflikt, den greske borgerkrigen.
Betydning for andre verdenskrig
Selv om den gresk-italienske krigen hadde sluttet med seier for aksemaktene som dermed hadde hele Balkan under deres kontroll, hadde den greske motstanden mot den italienske invasjonen stor betydning for utfallet av verdenskonflikten ifølge flere historikere. Det er blitt hevdet, at behovet for tysk intervensjon på Balkan for å hjelpe Mussolini forsinket Operasjon Barbarossa og forårsaket merkbare tap, spesielt av fly og fallskjermstropper, under den luftbårne invasjonen av Kreta, skulle ha fått viktige betydning for resultatet. Men dette synspunktet deles ikke av alle historikerne med dyp kjennskap til verdenskonflikten. Den populære historikeren kjent for sine bøker, Antony Beevor, hevder at det ikke var den greske motstanden og Mussolinis inngrep i Balkan, som hadde forsinket den planlagte invasjonen av Sovjetunionen, men de langvarige forberedelser som fant sted over hele Øst-Europa. Deriblant etablering av flyplasser med etterfølgende infrastruktur.
Hitler i senere tid hadde forstått konsekvensene av sin intervensjon til støtte for Mussolini som hadde skapt seg et vedvarende rot som ikke hadde noe positive følger for de tyske interesser verken den gang eller senere under krigen. For å besette landet, som sammen med Jugoslavia måtte sikres med okkupasjonsstyrker mot mulige allierte inntoginger i Balkan, var atskillige styrker fra aksemaktene sendt dit der de senere kom inn i konflikter med en voksende partisan-aktivitet. Hitler bittert kommenterte dette i en samtale med Leni Riefenstahl:
På den samme tid forårsaket den italienske invasjonen som forhindres av det greske forsvaret, et allierte (britisk) utenrikspolitisk og militært inngrep i Balkan. Beslutningen om å sende britiske styrker til Hellas på et kritisk tidspunkt med tanke på den nordafrikanske fronten i Libya der den tyske generalen Erwin Rommel var begynte å gjøre seg gjeldende, var hovedsakelig politisk motivert, og som en ettertanke hevdet den britiske generalstabssjef Alan Brooke om at det var «en klar strategisk feiltakelse». Det britiske ekspedisjonskorpset var utilstrekkelig til å stoppe det tyske angrepet, og kunne ha spilt en avgjørende rolle under kampen mot Rommel.
Det moralske eksempel, som var produsert i det begredelige tidspunktet da det bare var det britiske imperiet tilbake som fremdeles kjemper mot aksemaktene, gjorde et uutslettelig inntrykk på verden om hvordan et lite land i deres rettferdig kamp for frihet hadde motstått det fascistiske Italia. Dette avspeilte seg i ros fra flere kanter, deriblant det kjente sitatet fra Winston Churchill: "Heretter vil vi ikke si, at grekerne kjemper som helter, men at helter kjemper som grekerne."
Den franske general Charles de Gaulle var blant dem som roste utholdenheten i den greske motstanden. I en offisiell note, som ble offentliggjort så det falt sammen med den greske feiringen av uavhengighetsdagen den 25. mars, uttrykte de Gaulle sin beundring for den heroiske greske motstand: "I det fangne men stadige levende franske folkets navn ønsker Frankrike å sende sine hilsener til det greske folket, som kjemper for sin frihet. Den 25. mars 1941 er Hellas på toppen av sin heltemodige kamp og er på toppen av sin ære. Siden slaget ved Salamis har Hellas ikke oppnådde den storhet og ære, som det har i dag."
Den greske tilslutningen til de allierte bidro også til annekteringen av de italienske besatte, men greske befolkede dodekanesiske øyer i 1947 etter avslutningen av 2. verdenskrig.
Markeringer av den gresk-italienske krig
Krigen i 1940, som populært kalles Épos toú Saránda i Hellas og den greske motstandsvilje mot aksemaktene festes hvert år den 28. oktober, denne dagen Ioannis Metaxas avviste det italienske ultimatum. Det er en nasjonal festdag i Hellas, den såkalte Ohi-dagen, «nei-dagen». En militærparade finner sted i Thessaloniki (og faller dermed sammen med byens årsdag for befrielsen fra Det ottomanske riket under den første Balkankrig og festen for byens skytspatron, St. Demetrius. Det er studenterparader i Athen og andre byer. I forbindelse med feiringen blir flaggene heist på både offentlige og private bygninger. Som vanlig i dagene før «Ohi-dagen» utsender radio og TV ofte programmer om 1940 eller sender greske patriotiske sanger, spesielt av Sophia Vembo, en meget populær sangerinne som vant seg stor popularitet hos det greske folket under krigen. Dagen fungerer også som en minnedag for de mørke årene da den greske staten var okkupert av aksemaktene i 1941 til 1944.
Militære erfaringer fra krigen
General Sebastiano Viscont Prasca stadfestet i sine memoarer om at den mislykkede offensiven først og fremst skyldes dårlig organisering, personlige agendaer hos de involverte personligheter, korrupsjon og manglende samarbeid mellom de italienske generaler ansvarlig for planlegging og den operative ledelsen. Prasca sammenlignet den hardnakkende greske motstanden i Epiros med tyrkernes i slaget ved Gallipoli under 1. verdenskrig. Samtidig er Prasca ansett som en av de ansvarlige for den fatale undervurderingen av den greske hærens reelle styrke med påfølgende tilbakeslag som skyldes utilstrekkelige planlegging som ikke tok i betraktning de topografiske betingelser omkring et felttog i Epirus. De italienske styrkene hadde dels alvorlige taktiske problemer, ettersom de var forholdsvis svake på infanteriområdet med kun to regimenter per. divisjon. Men italienerne var overlegne i artilleri og morterskyts, og hadde hadde absolutt herredømme i luften, selv om man hadde ikke klarte å utnytte det på en ordentlige måte. Dårlig motivasjon i motsetning til grekerne og det vanskelige terrenget i Epiros, som var vitalt for det greske forsvaret, hadde også en betydelig rolle for resultatet av kampene.
Valka
Valka er en by nord i Latvia, på grensen til Estland. Den inngår opprinnelig i den historiske byen Valga, men grensen medfører at dagens estiske Valga og latviske Valka er to separate kommuner i to ulike land. Kommunen Valka i Latvia hadde 9,299 innbyggere i 2011.
Den gresk-italienske krig
Militære erfaringer fra krigen
Dessuten hadde italienerne begått feil på det strategiske nivået som affekterte krigsinnsatsen under ledelse av Mussolini og overkommandoen. Knapt en måned før invasjonen, den 1. oktober 1940, beordret Mussolini demobilisering av halvdelen av den italienske hær, et tiltak som ble uten motmæle akseptert av generalstaben, selv om general Mario Roatta advart om at dette vil gjør en stor del av hæren ubrukelig i mange måneder. Hertil skulle den vedvarende undervurderingen av den greske beredskapsevnen dømme den planlagte invasjonen til mislykkelse allerede i starten.
Som den italienske historiker Renzo De Felice skrev: «Den militære overlegenhet (numerisk og teknologisk) var alltid, i de første måneder av krigen på grekernes side. Italienerne hadde kun åtte divisjoner i Albania (og to av disse stod overfor den jugoslaviske hær) i oktober 1940 mens grekerne i starten hadde 14 divisjoner, som var veltrent på å kjempe i deres fjellrike terreng. Den greske hær brukte alle stående ressurser til rådighet for å gjennomføre deres seierrike forsvar og motangrep. Som et resultat ble det tyske angrepet i Operasjon Marita kun møtt med begrenset motstand fra de utmattede grekerne i april 1941.» En andre bemerkelsesverdig feil med den italienske offensiven var at man hadde ikke gjort angrep på De joniske øyer eller Kreta, som var åpenbare og forholdsvis vergeløse mål, som kunne ha gitt Italia sterke fremskutte baser for deres flåte og flyvåpen.
Grootegast
Grootegast er en kommune i den nederlandske provinsen Groningen.
APU
APU kan ha flere betydninger.
Kabaddi under Asialekene 2002
Kabaddi under Asialekene 2002. Kabaddi var en av flere sporter under de fjortende Asialekene som ble arrangert i Busan i Sør-Korea i perioden 2. til 16. oktober 2002. Det var fjerde gangen Kabaddi var med på programmet i Asialekene. Det var seks lag som deltok, India vant turneringen de vant alle sine fem kamper.
Bryting under Sommer-OL 2000
Bryting var med på det olympiske programmet for 23. gang 2000 i Sydney. Det ble konkurrert om seksten olympiske titler, åtte i gresk-romersk stil og åtte i fristil, kun for menn. Russland ble beste nasjon med 6 gullmedaljer foran USA med to.
Brăila (fylke)
Brăila er et fylke (județ) i Romania. Det ligger i regionen Valakia. Administrasjonssenteret er byen Brăila. Fylket hadde 321 212 innbyggere ved folketellingen i 2011.
Hoogezand-Sappemeer
Hoogezand-Sappemeer er en kommune i den nederlandske provinsen Groningen.
Johannes
Johannes kan sikte til:
Kabeltvistnemnda
Kabeltvistnemnda er en norsk statlig myndighet som avgjør tvister om vederlag for videresending av kringkastingssendinger etter åndsverkloven. Nemnda oppnevnes av Kulturdepartementet og består av en leder og to andre medlemmer, med varamedlemmer. I perioden 2011–2014 er Karin M. Bruzelius nemndas leder.
NOU 1996: 9, Grønn skattekommisjon
NOU 1996: 9 «Grønne skatter – en politikk for bedre miljø og høy sysselsetting» er en norsk offentlig utredning (NOU) fra en kommisjon som ble oppnevnt ved kongelig resolusjon 9. desember 1994. Utredningen ble avgitt til Finans- og tolldepartementet 6. juni 1996. Utvalget blir derfor gjerne referert til som «Grønn skattekommisjon».
Oppdraget Grønn skattekommisjon fikk av regjeringen, var å se på hvordan økonomiske virkemidler kunne brukes for å dreie økonomien i en mer miljøvennlig retning. Kommisjonen foreslo i sin utredning å vri skattebyrden fra skatt på arbeid til skatt på lite miljøvennlig forbruk, uten å øke det totale skatte- og avgiftstrykket. Prinsippet om at forurenser skal betale, ble slått fast.
Olavskjelda på Leirskogen
Olavskjelda på Leirskogen er en vannkilde på Leirskogen i Sør-Aurdal kommune. Ifølge sagnet skal Olav den hellige ha stoppet her på sin kristningsferd i 1023. Hærfolket han hadde med seg var tørste og Olav stakk sverdet i bakken, og det sprutet frem friskt vann fra under en stein. Rundt om i landet finnes det flere slike St. Olavs kilder, og de har lignende sagn. Som de andre kildene sier sagnet at også denne ha helbredende virkning.
Analyser av vannet kilden har vist at det inneholder tungmetaller og at det ikke bør drikkes i større mengder. Det er derfor reist et advarselsskilt på stedet om at vannet inneholder farlige mineraler.
Pollenanalyse
Pollenanalyse er en viktig teknikk for å klargjøre en lokalitets vegetasjonshistorie. Teknikken er basert på at pollen fra planter spres i luften og faller ned, blant annet på myrer og tjern, der et tynt lag pollen hvert år blir avsatt på bunnen. Pollen og sporer består av spesielt resistent materiale som bevares i den geologiske lagrekken. Fra bunnen av små tjern kan man med et spesielt bor ta opp en prøve. Punkter på prøven må dateres med C14. Lag for lag gjennom prøven kan man ta ut masse og telle pollen. Hver arts pollen angis så i prosent av den totale mengden. Nær ved en furuskog vil furupollen være dominerende, ved en havreåker vil havrepollen dominere, og i lyngheilandskapet vil røsslyng og grasarter dominere. Det kan da lages et pollenanalysediagram for den enkelte lokalitet, med kronologi langs en akse, og plantenes dominans i den andre aksen.
Pollenanalyse har vært et viktig redskap i arbeidet med å klargjøre lyngheilandskapets historie på Vestlandet. Dette er ikke bare en historie om vegetasjon og landskap, det er en historie om gårdsbosetning og om hvordan menneskene tok havlandet Norge i bruk, og tilpasset leveveien på kystnære gårder. Lyngheilandskapet er fiskerbondens landskap.