cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Kai Tak lufthavn
Den var inntil den ble stengt en av verdens mest krevende storflyplasser å lande på, og flygerne måtte ha en særskilt lisens for å lande der.
Instrumentinnflyvningen førte ikke rettlinjet til rullebanen, men mot en liten høyde som var utstyrt med et rødt-hvitt sjakkbrettmønster. Kursen inn mot dette "checkerboard" var 43° forskjellig fra rullebaneretningen. Man måtte benytte en såkalt IGS (Instrument Guided System) innflyvning, noe som sjelden forekom andre steder i verden.
Flyene måtte altså foreta sin nedstigning mot Checkerboard-punktet, og så måtte det foreta en krapp sving på 43° mot høyre for å komme rett mot rullebanen. Dette var såpass nær rullebanen at flyveren bare hadde noen få sekunder etter svingen til å bringe flyet i rett stilling før landingen. Rullebanen var relativt lang, 3350 meter, men vindforholdene kunne være problematiske.
En landing på Kai Tak ble regnet som en av de mest spektakulære landinger internasjonal luftfart kunne by på.
Flyplassen ble utvidet flere ganger, med lengre rullebane, flere taksebaner samt større terminal og oppstillingsområder. Til tross for dette var kapasiteten for liten.
Før Hongkong ble overdratt til Folkerepublikken Kina i 1997 ble det besluttet av de britiske koloniherrer å begynne byggingen av en ny flyplass. Den nye flyplassen, Chek Lap Kok, ble tatt i bruk i 1998. Kai Tak International Airport ble stengt 6. juli 1998.
Nansenhjelpen
Nansenhjelpen eller formelt Nansenhjelp, kjent som Nansen Relief på engelsk og Nansenhilfe på tysk, var en norsk, privat humanitær organisasjon som blei stifta i 1937 av blant andre arkitekten og skribenten Odd Nansen (1901–1973), sønnen til polfareren og diplomaten Fridtjof Nansen. Organisasjonen forsøkte å gi hjelp og en trygg havn i Norge til jødiske flyktninger fra europeiske områder under nazistisk kontroll. Kontoret blei stengt av den tyske okkupasjonsmakta i Norge under andre verdenskrig, og Odd Nansen blei arrestert av Gestapo. Organisasjonen blei formelt oppløst i 1946, og gikk inn i Europahjelpen.
Nestor (slekt)
Nestor er en slekt i gruppen med New Zealand-papegøyer (Strigopidae) som inkluderer to nålevede arter; Kaka (N. meridionalis) og Kea (N. notabilis). Begge artene er middels store.
Miranda Cosgrove
Miranda Taylor Cosgrove (født 14. mai 1993) er en amerikansk skuespiller og artist. Hun er kjent for rollen som Megan Parker i Drake and Josh og for hovedrollen som Carly i TV-serien iCarly, sammen med Jennette (Sam) og Nathan (Freddie). Cosgroves karriere begynte da hun var tre år gammel, da hun var med i forskjellige reklamefilmer. Hun debuterte på filmlerretet i 2003, da hun var med i filmen School of Rock. Hun fikk utgitt sin første singleplate 27. april 2010.
Nestor (slekt)
Kea er endemisk for Sørøya og lever i skogs- og subalpine strøk på høyder omkring 850–1 400 moh. Kaka overlever som to underarter; sørøykaka (N. m. meridionalis) på Sørøya og nordøykaka (N. m. septentrionalis) på Nordøya. Begge underartene finnes i elevasjoner på opp mot 850 moh, men generelt kan man hevde at kaka holder til i lavereliggende skog og kea i høyereliggende skog. Sistnevnte har også tilpasset levesettet til snøforhold, og kan hevdes å migrere mellom sommer- og vinterbeite. Det forlengede overnebbet på kea er ypperlig tilpasset å grave etter spiselige røtter.
På Norfolkøya fantes det inntil midten av 1800-tallet ennå en kakaart, gullkaka (N. productus), med denne er nå utdødd. Den var litt mindre enn kakaen.
Peter Aalbæk Jensen
Peter Aalbæk Jensen (født 8. april 1956) med tilnavnet «Ålen» er en dansk filmprodusent og – sammen med Lars von Trier – medstifter av Zentropa. Han er utdannet på Statens Filmskole med avgang i 1987 og har vært produsent eller ansvarlig produsent på mer enn 200 danske filmer. I 2001 mottok Aalbæk Jensen sammen med produsentene Vibeke Windeløv og Ib Tardini en æres-Bodil for sitt arbeide med dansk film.
Helge Røstad
Helge Røstad (født 29. desember 1923 i Kristiansand, død 23. oktober 1994 i Oslo) var en norsk jurist, embetsmann og høyesterettsdommer.
Han ble cand.jur. i 1950; begynte samme år i Justisdepartementet. Byråsjef i Justisdept 1960-68; statsadvokat hos Riksadvokaten 1968-70; ekspedisjonssjef og sjef for Fengselsstyret 1970-75; og dommer i Høyesterett fra 1976 til pensjonsalder 1993.
Røstad ble kommandør av St. Olavs Orden i 1985 «for embedsfortjeneste». Han var æresdoktor ved universitetet i Uppsala og ved universitetet i Bergen.
Han var leder av Kriminalitetsofferutvalget fra 1988 til 1992 (NOU 1992:16: Sterkere vern og økt støtte for kriminalitetsofre) og skrev flere bøker og artikler, blant annet «Ungdomskriminalitet og strafferettslige reaksjoner mot unge lovbrytere, problemer og reformer» (1963), «Provokasjon som straffrihetsgrunn» (1976), Utvalgte emner innen strafferetten og straffeprosessen (1981) og Innkast i straffefeltet, utvalgte emner i strafferett (1993). Den siste boktittelen gjenspeiler også hans interesse for sport.
Kjønnskromosomfeil
Kjønnskromosomfeil opptrer i ulike former. Følgende er de alminneligste:
Buthidae
Buthidae er en gruppe (familie) av skorpioner. Den er den artsrikeste skorpionfamilien og omfatter over halvparten av de nålevende skorpionartene. Denne familien inneholder de fleste av de relativt få skorpionartene som kan være farlige for mennesker. De kan kjennes på at pedipalpene (klørne) er tynne og pinsettlignende mens halen er ganske tykk.
Utseende
Stort sett middelsstore skorpioner (20-120 mm). Kroppen er noe flat, hodet markert smalere enn de bakenforliggende leddene. På farge er de ofte lysbrune, men kan også være svarte. Pedipalpene er påfallende spinkle, pinsettlignende, disse skorpionene satser på sin sterke gift for å få kontroll over byttedyrene. Brystplaten (sternum) som sitter mellom beina, er trekantet. Halen er ganske lang og tykk, leddene gjerne med lengderibber. På det ytterste leddet, bak brodden, er det en liten tann.
Levevis
Disse skorpionene kan finnes i mange ulike miljøer, men oftest på åpne, tørre, steinete steder. De er vanlige i ørkener. Som alle skorpioner er de nattaktive rovdyr.
Farlige arter
Flere grupper innen denne familien omfatter arter som kan gi dødelige stikk til mennesker. De artene som finnes i Europa er ikke regnet som spesielt farlige, men alt i Nord-Afrika finnes det potensielt dødelige arter, særlig arten Leiurus quinquestriatus. En beryktet gruppe er de såkalte "fat-tail scorpions" fra ørkenområder i Nord-Amerika. Slekter med farlige arter er særlig Androctonus, Centruroides, Hottentotta, Leiurus, Parabuthus og Tityus. For arten Buthus occitanus er nordafrikanske populasjoner regnet som farlige for mennesker, europeiske populasjoner ikke.
Utbredelse
Familien er utbredt over det meste av Jorda. Det finnes seks arter i Sør-Europa.
Systematisk inndeling
Familien Microcharmidae har nylig blitt slått sammen med Buthidae. Totalt blir familien delt inn i ca. 80 slekter. De som forekommer i middelhavslandene er nevnt under.
Chloe (film)
Chloe er en erotisk thrillerfilm fra 2009 regissert av Atom Egoyan. Hovedrollene spilles av Julianne Moore, Liam Neeson og Amanda Seyfried. Manuset ble skrevet av Erin Cressida Wilson.
Handling
Når Catherine kommer hjem senere enn vanlig, spør David om hun noen gang har vært utro. Catherine sier at hun tror at han har vært utro også. De krangler, men blir avbrutt av sønnen Michael. Catherine møter Chloe igjen og ber henne komme til en kafé som David ofte går til, men David kjenner henne ikke igjen. Chloe forlater raskt kafeen, og Catherine innser at Chloe fant opp alle møtene med mannen hennes. David innrømmer at han noen ganger har fantasert om andre kvinner, og han forventer at Catherine vil komme med en lignende innrømmelse. Når hun ikke gjør det, blir David irritert. Catherine tilstår sitt seksuelle møte med Chloe. Catherine beklager, og sier at hun følte at hun ble usynlig for David ettersom hun ble eldre, samtidig som David ble mer attraktivt for henne, og at dette kom i veien for sexlivet deres.
Chloe kommer seg inn i huset til Catherine og David, hvor hun har sex med Michael i sengen hans. De blir avbrutt av Catherine, og Chloe forteller at hun er forelsket i henne. Hun truer med å skade Catherine som spør Chloe hva hun egentlig vil. Chloe ber om et kyss, noe Catherine går med på. Sønnen Michael ser på at Catherine presser Chloe mot soveromsvinduet. Chloe klarer å gripe tak i vinduskarmen, men hun slipper med vilje taket og faller til sin død. En tid senere er foreldrene tilstede på Michaels eksamensfest, hvor Catherine går med Chloe sin hårnål i håret.
Anders Bang Hanssen (1845–1921)
Anders Bang Hanssen Leirbakhei (født 3. september 1845 på Selfors i Mo herred, død 19. desember 1921) var en norsk politiker og ordfører.
I årene 1865–1866 studerte han ved lærer-seminaret i Mosjøen, og arbeidet som lærer ved Ytteren og Skonseng fra 1866 frem til 1888. I årene 1888–1916 var han lensmann i Mo herred.
Hanssen var sammenhengende innvalgt i Mo herredstyre i 37 år, fra 1876 til 1913. Han hadde flere kommunale verv, deriblant formann i fattigstyret, formann i skolestyret, formann i ligningskommisjonen og herredskasserer fra 1888 til 1905. Fra 1883 til 1888 var han ordfører i Mo herred.
Panic Room
Panic Room er en amerikansk thrillerfilm fra 2002, regissert av David Fincher med et manus skrevet av David Koepp. Jodie Foster og Kristen Stewart spiller en mor og en datter som får sitt nye hjem invadert av innbruddstyver, spilt av Forest Whitaker, Jared Leto og Dwight Yoakam. Filmen er Finchers femte spillefilm, etter Fight Club (1999). Den ble utgitt i USA og Canada 29. mars 2002.
Anders Bang Hanssen (1845–1921)
Fra 1876 til 1919 var han også kasserer i Mo sparebank.
I 1914 ble han tildelt borgerdådsmedaljen i sølv.
Sommerpoppelrose
Sommerpoppelrose (Lavatera trimestris eller Malva trimestris) er en plante i kattostfamilien.
Den er en ettårig, opprett urt som blir 0,6–1,2 m høy. Bladene har lange stilker og er rundt hjerteformede med 3–7 tannede lapper. Blomstene sitter enkeltvis og er rosa, eller mer sjeldent hvite. Kronbladene er 20–45 mm lange. Under blomsten sitter et ytterbeger som blir større i fruktstadiet. Smånøttene har ribber og er snaue.
Sommerpoppelrose vokser som åkerugras, på brakkmark og i vegkanter. Arten er naturlig utbredt i det meste av middelhavsområdet, men mangler på Kreta og Kypros. Den dyrkes som sommerblomst i hager og finnes forvillet i Øst-Europa, USA, Sør-Afrika og Vietnam. Hageformene er som regel lavere og har større blomster med mer variasjon i fargene.
Panic Room
Handling
Nyskilte Meg Altman (Jodie Foster) og hennes 11 år gamle datter Sarah (Kristen Stewart) har nettopp kjøpt et fire etasjer høyt hus på Upper West Side i New York City. Husets forrige eier, en folkesky millionær, installerte et isolert rom som kunne brukes for å beskytte husets beboere fra inntrengere. Dette «panikkrommet» er beskyttet av betong og stål på alle kanter, et solid dør av stål, og et omfattende sikkerhetssystem med flere overvåkingskameraer og en egen telefonlinje ut av huset. Natten etter at de har flyttet inn i sitt nye hjem kommer tre innbruddstyver på besøk. Junior (Jared Leto), den forrige eierens barnebarn, Burnham (Forest Whitaker), en ansatt i husets sikkerhetsselskap, og Raoul (Dwight Yoakam) vil ha tak ihendehaverobligasjoner verdt flere millioner dollar, som er gjemt under gulvet i panikkrommet.
Meg og Sarah gjør flere forsøk på å skaffe hjelp, og de prøver å signalisere til en nabo med en lommelykt gjennom et lite ventilasjonsrør, men naboen ignorerer dette. Meg kommer seg inn på husets andre telefonlinje, og ringer til eks-mannen Stephen (Patrick Bauchau), før innbruddstyvene rekker å klippe av samtalen. Når alle forsøk på å komme seg inn i rommet mislykkes, holder Junior på å gi opp hele opplegget. Men rett før han forlater huset blir han skutt av Raoul som tvinger Burnham til å være med på ranet. Stephen ankommer huset, og han blir banket opp av Burnham og Raoul. For å gjøre vondt verre får Sarah, som har diabetes, et anfall. Sprøytene hennes ligger i et kjøleskap utenfor rommet. Etter å ha brukt en bevisstløs Stephen til å lure Meg ut av rommet, kommer Burnham seg inn og finner Sarah bevisstløs på gulvet. Etter å ha hentet en sprøyte til Sarah, oppstår det en kort slåsskamp mellom Meg og Raoul. Raoul mister bevegelsen og faller inn i panikkrommet, og pistolen blir slått ut av hånden hans.
Meg kaster sprøyten inn i rommet rett før Burnham febrilsk låser seg selv, Raoul og Sarah inne i rommet. Meg, som nå har pistolen, trygler innbruddstyvene over høyttaleranlegget til å gi Sarah en injeksjon. Burnham gir Sarah injeksjonen, og han forteller Sarah at han egentlig ikke ønsket å være med på dette, og den eneste grunnen til at han var med på ranet var for å gi sitt eget barn et bedre liv. Etter å ha tidligere fått en telefon fra Stephen, kommer to politimenn til huset, og Raoul truer med å drepe Sarah hvis Meg forteller politiet hva som skjer. Politiet forlater huset etter kort tid. I mellomtiden åpner Burnham det hemmelige rommet i gulvet, og de finner 22 millioner dollar i ihendehaverobligasjoner.
Ranerne prøver deretter å forlate huset ved hjelp av Sarah som gissel. Meg treffer Raoul med en slegge, og Burnham flykter med obligasjonene. En hardt skadet Stephen skyter mot Raoul, men han bommer, og Raoul slår ham ned før han prøver å drepe Meg med slegge. Men Burnham, etter å ha hørt Sarahss skrik, returnerer til huset og dreper Raoul før han stikker av. Politiet avlegger et nytt besøk på grunn av Megs mistenkelige oppførsel tidligere. De arresterer Burnham som slipper taket i ihendehaverobligasjoner, og papirene flyr bort med vinden. Kort tid senere begynner Meg og Sarah å lete i avisen etter et nytt hjem.
Rolleliste
Nicole Kidman hadde en liten gjesterolle som stemmen til Stephens nye kjæreste, mens manusforfatteren Andrew Kevin Walker hadde en gjesterolle som Megs søvnige nabo.
Produksjon
Panic Room ble regissert av David Fincher basert på manuset til David Koepp.
Europavei 262
Europavei 262 er en europavei av klasse B som går fra Kaunas i Litauen til Ostrov i Russland.
Harald Hardråde
Harald III Hardråde (norrønt: Haraldr harđrádi), født 1015, død 25. september 1066, var sønn av Åsta Gudbrandsdatter og Sigurd Syr på Ringerike, og Norges konge fra 1046 – først sammen med brorsønnen Magnus den gode, siden enekonge fra 1047 til 1066 da han falt i slaget ved Stamford Bridge. Han ble senere begravet i Mariakirken i Trondheim. Da denne kirken ble revet, ble han begravet på nytt i Helgeseter kloster på den andre siden av Nidelva. Han var halvbror til Olav den hellige med samme mor.
Oppvekst og ungdomstid
Harald var bare en guttunge da han ble med halvbroren Olav den hellige på flukten til Gardarike i 1028. Da Olav vendte tilbake til Norge to år senere, var Harald med som en av de meget få blant Olavs menn som unnslapp etter slaget på Stiklestad. Han kom seg over til Sverige og videre over Gardarike til Bysants.
Keiseren i det bysantinske rike holdt en livvakt av skandinaviske leiesoldater, den såkalte væringgarden. De var viden kjent som fryktløse, sterke og dristige, og Harald sluttet seg til dem. I årene 1034-43 tjenestegjorde han først ved fyrst Jaroslavs hird i Kijev og siden i den bysantinske hæren. Han kjempet på Sicilia, i Bulgaria og Lilleasia. Siden ble han forfremmet til offiser med sin egen tropp og fine titler, der den fremste var manglabites som han ble kalt når han gikk i keiserens følge med ordensmaktens symbol. Harald ble kalt «Bulgarernes brenner» etter at han deltok i keiserens herjing av Bulgaria i 1041, noe Snorre ikke hadde fått med seg, men Tjodolv den kvinværske kjente til det.
Harald stod så høy i kurs hos fyrst Jaroslav at han fikk gifte seg med fyrstens datter Jelisaveta som i Norge ble kalt Ellisiv av Kyiv. Stuv den blinde Tordsson kvad om dette:
Sagaene regner opp de militære aksjonene Harald deltok i. Det skal være i alt 18 større slag rundt om i middelhavslandene, og han var med å erobre hele 80 byer. Snorre forteller i Harald Hardrådes saga at han fikk vite om at brorsønnen Magnus Olavsson var tatt til konge i Norge. Harald mente han selv hadde krav på kongeverdigheten og dro hjem.
Ved et sjeldent lykketreff er det bevart et bysantinsk manuskript som forteller om Harald, oversatt og kommentert av historikeren Gustav Storm i 1884:
Medkonge fra 1046
I løpet av et par år kjøpte Harald seg støtte fra flere hold i Norge, i tillegg til danskekongen Svein Estridsson og svenskekongen Anund Jakob. I 1046 måtte Magnus den gode akseptere sin farbror Harald som medkonge. Så døde Magnus allerede året etter, og Harald var enekonge i Norge. Fra nå arbeidet han målbevisst for å eliminere opposisjonen i det gamle aristokratiet. Blant annet var trønderhøvdingen Einar Tambarskjelve, Magnus den godes gamle støttespiller, en mulig fare som ikke lot seg bestikke. Einar og sønnen ble myrdet i et bakhold. Einars hustru forsøkte å egge trønderne til opprør mot Harald, men forgjeves. Harald var rik nok til å kjøpe seg støtte fra hvem det skulle være, og brutal nok til å kvitte seg permanent med dem som ikke lot seg kjøpe.
Øst-Norge var fortsatt styrt av mer eller mindre selvstendige småkonger som for det meste anerkjente danekongen som overherre. Det var nok konger før Harald som hadde forsøkt å legge under seg i hvert fall deler av Østlandet, men stort sett hadde det blitt med forsøkene. Danskene satt med store økonomiske ressurser, og handelen over Kaupang og Skien må ha vært ganske innbringende.
William Collum
William «Willie» Collum (født 18. januar 1979 i Glasgow) er en skotsk fotballdommer som fra 2006 har hatt status som FIFA-dommer. Collum fikk sin debut i den skotske toppdivisjonen Scottish Premier League i 2006.
Fourier
Fourier kan vise til
Harald Hardråde
Medkonge fra 1046
Den politiske situasjonen på Østlandet har vært omdiskutert. Sagaene er klare på at landsdelen på dette tidspunkt var under den norske kongens overhøyhet. Nyere forskning, bl.a. ved historikeren Claus Krag har påvist Vikens og Grenlands nære tilknytning til Danmark, og at Kaupang og Oslo vokste frem på grunnlag av handel med Danmark. Videre fremgår at den norske kongemakten gjorde forsøk på å hevde overherredømme her, men det begrenset seg til kortere perioder. Harald Hardråde mente seg berettiget til å legge under seg Danmark, og utkjempet en rekke slag mot danskekongen Svein Estridsson.
William Collum
Biografi
Collum ble tildelt sine første kamper i Scottish Football League i november 2004, og dømte sin første kamp i Scottish Premier League i april 2006. Hans første europacupkamp kom den 25. juni 2006, da han dømte første kvalifiseringsrunde av UEFA Intertoto Cup mellom Kalmar FF og JK Narva Trans (2–0). Han har siden dømt flere kvalifiseringskamper og gruppespillkamper både i Europaligaen (2006/2007, 2007/2008, 2008/2009, 2009/2010, 2010/2011 med kvartfinale) og Mesterligaen (2007/2008, 2008/2009, 2009/2010, 2010/2011, 2011/2012 og 2012/2013).
Harald Hardråde
Medkonge fra 1046
Erkebiskop Adalbert av Hamburg-Bremen klaget over at Harald Hardråde hentet til Norge biskoper som var vigslet i England og Frankrike, eller ikke vigslet overhodet. På Adalberts klage over tilstanden i den norske kirke skal Harald, ifølge Adam av Bremen, ha svart at han «ikke kjente til noen annen erkebiskop eller herre i Norge enn ham selv».
Ifølge Snorre ble Oslo grunnlagt rundt år 1048 av Harald Hardråde, men arkeologiske utgravninger i 1970-årene avdekket at Oslo hadde en tidlig bystruktur allerede rundt år 1000. Imidlertid kan han ha tatt kontroll over byen og gjort den til et administrativt og militært støttepunkt.
William Collum
Biografi
Internasjonalt ble Collum tildelt kamper under EM-kvalifiseringsspill for U-17 i 2006, for U-19 (2007 og 2008), for U-21 (2007, 2009 og 2011) samt under verdensmesterskapet for U-20 i 2011. Hans første seniorkamp på internasjonalt nivå kom den 17. oktober 2007, da han dømte mot  under kvalifisering til EM i fotball 2008, gruppe E (0–2). Han har siden dømt kamper både under kvalifisering til EM i fotball 2012 og kvalifisering til VM i fotball 2014.
Harald Hardråde
Stamford-broen, 1066
Like før slaget tok Harald seg tid til å demonstrere skaldskap for troppene sine. To strofer diktet han, for å sammenligne god skaldskap med dårlig. Først deklamerte han et dårlig kvad: Dette regnet han som slett diktet, siden kvadet bare var enkelt fortellende, «jeg får gøre et annet vers som er bedre». Han fortsatte med en komplisert strofe - dette fremgår ikke av oversettelsen - med bruk av kjenninger og henvisninger til norrøn mytologi:
William Collum
Biografi
Den 24. oktober 2010 ble Collum tildelt sin første Old Firm-kamp på Celtic Park, hvor han etter kampen mottok dødstrusler rettet mot seg og sin familie. Den 11. juni 2012 ble det annonsert at Collum hadde blitt valgt ut til nivået FIFAs elitedommere, hvor han sammen med landsmannen Craig Thomson ble en av 24 dommere på listen over verdens mest anerkjente fotballdommere.
Harald Hardråde
Stamford-broen, 1066
Olav tok farens lik tilbake til Norge hvor det ble gravlagt i Trondheim, i Haralds egen Mariakirke i Nidaros. Men Mariakirken ble revet på 1100-tallet, og steinen brukt til å bygge Elgeseter kloster. Da det stod ferdig, skal ifølge Ågrip kong Harald ha blitt flyttet dit. I 2019 ble det foretatt utgravninger i ruinen av Elgeseter kloster, ettersom klosterkirken her fungerte som Harald gravkirke. Klosteret er for lengst forsvunnet, og kanskje ligger kongen under Klostergatas asfalt.
Etterkommere
Med dronning Ellisiv etterlot han seg fire barn:
Harald Hardrådes mynter og Norges første inflasjon
En norsk penning-standard på ca. 0,90 gram ble etablert under Harald Hardråde. Penningstandarden tok utgangspunkt i den gammelnorske markvekten på ca. 214 gram, og det gikk 240 penninger på en mark. Gjennom hele sin kongetid utmyntet Harald penninger av én hovedtype, med trikvetra-tegnet på adversen.
Kong Haralds myntsteder var Nidarnes og Hamar. Ved å følge utviklingen av denne utmyntningen via stempelkoblinger og kjeder av slike koblinger, ser vi at det skjedde en planmessig forringelse av myntenes sølvinnhold.
Harald Hardråde stod bak den første inflasjon i Norges historie ved å slå underlødig mynt. Mens sølvinnholdet i penningene tidligere var bortimot 90 %, ble det etter 1055 redusert til under 30 %. Kongen var i pengenød, og kom i konflikt med kirken da han skattla valfarten til Nidaros. At også forringelse med kobber i myntmetallet møtte motstand, viser en episode i Morkinskinnas versjon av Harald Hardrådes saga, der den islandske hirdmannen Halldor Snorresson som hadde tjent sammen med Harald i Konstantinopel, nektet å godta betaling med denne «Haraldsslåtten»: «Det vet jeg at aldri har jeg vist kongen slik forsømmelse i tjenesten som han har vist meg i betalingen.» Som følge av denne inflasjonen tok erkebiskop Øystein sine forholdsregler da han samlet midler til å få oppført Nidarosdomen. For å si seg villig til å krone Erling Skakkes sønn Magnus Erlingsson til konge (1163/64), forlangte erkebiskopen å få bøtene innbetalt etter metallverdien, dvs. «veid» og ikke «opptalt» mynt, uten hensyn til pålydende verdi. En slik oppjustering av bøtene til metallets faktiske verdi fordoblet erkebiskop Øysteins bøteinntekter.
Myntfunn viser nå likevel at disse myntene ble brukt og spart på rundt omkring i landet. Utenlandske mynter – særlig angelsaksiske og tyske penninger – som inntil kong Haralds første regjeringstid dominerte norske skattefunn, forsvant nå fra pengesirkulasjonen i Norge. Det er norskekongens egen mynt som rår.
Harald Hardråde i populærkultur
I 2016 ble Norge for første gang brukt som nasjon i spillserien Sid Meiers Civilization da Civilization VI kom ut. Serien er kjent for å bruke kjente ledere gjennom historien for å personifisere de aktuelle nasjonene historisk. Harald Hardråde («Harald Hardrada» i spillet) ble valgt som representant for norsk sivilisasjon. Norge var tidligere innlemmet i den danske sivilisasjonen i Civilization V som ble ledet av Harald Blåtann («Harold Bluetooth» i spillet).
Harald Hardråde er i tillegg en spillbar karakter i 1066 i Paradox Interactives Crusader Kings III, hvor han fører krig mot Harald Godwinson av England.
Siw Anita Andersen
Siw Anita Andersen (født 1966) er en norsk skuespiller og komiker som har gjort seg bemerket både på scene og TV. Hun har særlig gjort seg bemerket i revyer, men huskes også fra rollen som Målfrid i komiserien Mot i brøstet (1990-årene) og som Synne i flere TV-serier, deriblant Nissene på låven (2001).
Natt i Betlehem
Natt i Betlehem er et musikkalbum med Solveig Slettahjell, Tord Gustavsen og Sjur Miljeteig, utgitt i 2008.
Siw Anita Andersen
Scene
Andersen startet skuespillerkarrieren i 1987 i revygruppen Lompelandslaget. På Chat Noir har hun blant annet vært med i revyen Damenes aften med gutta på slep (1999). I 2000 ble hun ansatt ved Oslo Nye Teater hvor hun de første årene medvirket i stykker som Båtpuss (2000), Jul i Blåfjell (2003–2006) og Skulle det dukke opp flere lik, er det bare å ringe (2004). I 2004 var hun sentral i oppsetningen The Smuget Show på Smuget i Oslo (sammen med Bjarte Hjelmeland, Trond Hanssen, Håvard Lilleheie og Pernille Sørensen) og i 2005 i revyen Kveiteprinsen (sammen med Åsleik Engmark og Teodor Janson). I 2019 deltok hun i Julegøy.
Hun har også deltatt i revyer og kabareter med gruppen Lattergalen.
TV og film
På TV huskes hun spesielt fra rollen som Målfrid komiserien Mot i brøstet som gikk på TV 2 i 1990-årene. Dette var serien som gjorde henne kjent for det brede publikum i Norge. Hun har siden gjort seg bemerket i Nissene på låven (2001), Etaten (2006), Jubalong (2006–2008), Lille Nøtteaften (2008), Nissene over skog og hei (2011) og Nissene i bingen (2021). Hun har spilt karakteren «Synne» fra Sørlandet i flere av disse seriene.
Hun har hatt få filmoppdrag, men hadde en liten birolle i komedien Showbiz - eller hvordan bli kjendis på en-to-tre! (1989) og i eventyrfilmen Kvitebjørn Kong Valemon (1991). I tillegg har hun satt norsk stemme til flere amerikanske animasjonsfilmer, blant annet til en sentral figur i animasjonsfilmen Oppdrag Nemo (2004) og til hovedfiguren i Oppdrag Dory (2016).
Arboga OK
Arboga Orienteringsklubb (stiftet 22. mars 1945) er en svensk orienteringsklubb som har tilholdssted i Arboga.
Klubbens farger er grønn og hvit. Den har virksomhet for løpere på elite-, ungdoms-, barne-, og mosjonsnivå. Klubbhuset deres ligger i Vinbäcksleden i Arboga.
Orienteringsklubben hadde stor suksess på herresiden på 50-tallet og har hatt flere løpere i stallen som har hevdet seg nasjonalt. Herrelaget til Arboga OK vant Tiomila i 1953 og 1955.
Meritter
Tiomila, herrer (2) :
Tamzin Merchant
Tamzin Merchant (født 4. mars 1987) er en britisk skuespiller og forfatter, kjent for sine roller som Georgiana Darcy i filmen Stolthet og fordom (2005), som Katarina Howard i dramaserien The Tudors (2009–2010) og som Anne Hale i horrorserien Salem (2014–2017). Hun utdannet seg ved University of Cambridge, hvor hun studerte Education Studies. Hun skrev barneboken The Hatmakersi 2021.
Bitonto
Bitonto er en kommune i storbyområdet Bari i regionen Puglia i Italia. Byen har rundt 56 000 innbyggere.
Svøufallet
Svøufallet er en foss i Sunndal kommune i Møre og Romsdal. Den ligger i det kjente Jenstadjuvet, i ei sideelv til Driva ved Gjøra mellom Sunndalsøra og Oppdal.
Mo herredsstyre 1846–1848
Mo herredsstyre 1846–1848 er en oversikt over representanter i Mo herredsstyre, etter herredsstyrevalget i 1846. Valget ble avholdt den 9. juni 1846.
I 1846 var det direkte valg på personer. De som fikk flest stemmer ble herredsstyremedlemmer.
Skogbrukets Landsforening
Skogbrukets Landsforening (SL) er en bransjeforening tilsluttet NHO Mat og Drikke. Den ble stiftet i 1928 som Skogbrukets Arbeidsgiverforening (SA). Foreningen ble tilsluttet NHO 1994, og samordnet med NHO Mat og Bio i 2008. Foreningen ivaretar medlemmenes arbeidsgivermessige og næringsmessige interesser og omfatter tre bransjeforeninger: Norges Skogeierforbund, Norskog og Norsk Almenningsforbund, samt bransjegrupperingen Skogbrukets Leverandørbedrifter.
Lingchuan (Guilin)
Lingchuan (kinesisk: 灵川县; pinyin: Língchuān Xiàn) er et fylke i byprefekturet Guilin i den autonome regionen Guangxi i Folkerepublikken Kina.
Donnchad mac Briain
Donnchad mac Briain eller Donough O'Brien (død 1064) var konge av Munster i Irland, fra en gang mellom 1014 og 1025 til 1063. Han gjorde også krav på å være overkonge av Irland, og hadde på 1020-tallet formelt herredømme over to tredjedeler av øya. Han blir imidlertid ikke regnet som en av Irlands overkonger, verken i de samtidige annalene eller av senere historikere.
Lingchuan (Guilin)
I 1999 hadde det et folketall på 351,578 innbyggere.
Donnchad mac Briain
Selv om han tidlig kan ha forlatt sin ambisjon om å få herredømme over hele Irland, førte han en aktiv politikk også utenfor Munster. Gjennom allianser med Man og Hebridene og forsøk på å få kontroll over Dublin, påvirket han hele området rundt Irskesjøen. Han fikk vedtatt lover i samarbeid med kirkens ledere, noe som ble videreført i kirkereformene på 1100-tallet hvor hans etterfølgere Toirdelbach og Muirchertach var sentrale pådrivere.
Lingchuan (Guilin)
Samferdsel
Kinas riksvei 322 passerer gjennom området. Den fører fra Hengyang i provinsen Hunan, via Guilin og Nanning i Guangxi og frem til grensen mot Vietnam ved Vennskapsporten.
Donnchad mac Briain
I løpet 1050-tallet ble Donnchad utfordret av Toirdelbach om herredømmet i Munster. Med støtte fra Áed av Connacht og Diarmait av Leinster tvang Toirdelbach, etter et tiår med krigføring, Donnchad til å abdisere i 1063. Donnchad forlot Munster og dro til Roma som pilegrim, hvor han døde i 1064.
Irland på 1000-tallet
Irland i middelalderen var ikke et land samlet under én konge. Det var lokale småkonger som var under herredømme av regionale overkonger. Tradisjonelt var Irland delt inn i fem regioner, kalt Coiced – femteparter. Disse var Munster, Leinster, Mide, Ulster og Connacht. Fra 600-tallet var Uí Néill det dominerende dynastiet i Irland, fordelt i to grener. Det Nordlige Uí Néill hadde i løpet av 800-tallet fått kontroll over størstedelen av den tradisjonelle regionen Ulster, mens det Sørlige Uí Néill hersket i Mide. Rangen som irsk overkonge alternerte mellom Uí Néill ættene Cenél nEógain i nord og Clann Cholmáin i sør. Bare unntaksvis hadde overkongen reelt herredømme over mer en halvparten av øya. Særlig kongene av Munster gjorde motstand mot Uí Néills krav om overherredømme, og mente selv å ha rett til å herske over den sørlige delen av Irland i henhold til en tradisjonell todeling kjent som «Leth Cuinn og Leth Moga».
Norrøne folkeslag fra Skandinavia hadde vært aktive i Irland siden begynnelsen av 800-tallet. Først hadde de kommet som vikinger på plyndringstokt, men fra midten av 800-tallet begynte det å vokse fram permanente norrøne bosetninger. Disse hadde ved tusenårsskiftet utviklet seg til Irlands første byer, og hadde en sammensatt norrøn-gælisk befolkning. Byene var viktige sentrum for handel, og rådde også over betydelige militære ressurser. Betydningen av å kontrollere disse byene ble først demonstrert av Brian Boru. Han dro nytte av å kontrollere byene i Munster da han som den første kongen derfra i historisk tid klarte å ta rangen som overkonge fra Uí Néill.
Donnchads ætt
Donnchad mac Briain tilhørte ætten Dál gCais. Denne ætten hadde i de foregående hundreårene fått kontroll over et område nord i Munster. Det tilsvarerte dagens grevskap Clare, noe som blant annet innebar strategisk kontroll over den viktige elven Shannon. Fra midten av 900-tallet hadde ætten økt sin innflytelse i Munster under Cennétig mac Lorcáin, og hans sønn Mathgamain ble den første kongen av Munster i historisk tid fra et annet dynasti enn det til da dominerende Eóganachta. Mathgamain ble drept i 976 og etterfulgt av sin yngre bror, Donnchads far Brian Boru. Gjennom sine nesten 40 år som konge av Munster klarte Brian ikke bare å bli anerkjent som overkonge, han hadde også reelt herredømme over det meste av øya.
Det var imidlertid stadige lokale opprør mot hans styre. Et opprør i 1013 ledet av Leinsterkongen Maelmorda MacMurchada og Dublins norrøn-gæliske konge Sigtrygg Silkeskjegg førte til det kjente slaget ved Clontarf hvor Brian ble drept. Donnchad var sønn av Brians kone Gormflaith, datter av Murchad mac Finn, konge av Leinster. Hun hadde tidligere vært gift med både Olav Kvåran, konge av Dublin og Máel Sechnaill mac Domnaill, overkongen som måtte vike plassen for Brian i 1002. Donnchad var dermed på morsiden nevø av Maelmorda og halvbror til Sigtrygg, de to motstanderne til Brian ved Clontarf.
Veien til makten i Munster
Ekteskapet mellom Gormflaith og Brian kan ha kommet i stand som resultat av forhandlinger etter slaget ved Glen Mama i 999, hvor Brian første gang beseiret Sigtrygg og Maelmorda. En datter av Brian ble samtidig giftet bort til Sigtrygg. Dette tyder i så fall på at Donnchad ble født like etter år 1000. Han kan også ha vært født tidligere.
Nedre Bekkelaget skole
Nedre Bekkelaget skole er en barneskole beliggende ved Mosseveien i bydel Nordstrand, Oslo. Den opprinnelige skolen ble tegnet av arkitekt Georg Greve, og tatt i bruk 1938. Under krigen var skolen rekvirert av tyskerne som soldatkaserne. Det ble da etablert noe provisorisk hjemmeundervisning, men etter hvert fikk barna gå på Abildsø skole, senere også Ljan skole.
Nedre Bekkelaget skole var lenge en 1 – 5 skole, og elevene måtte opp til (Øvre) Bekkelaget skole på Holtet for å gå 6. og 7. klasse. De to skolene hadde i mange år felles "overlærer" som det het den gang. Etter innføringen av 9-årig skole på slutten av 1960-tallet, ble ny ungdomsskole bygget ved Brannfjell, og Nedre Bekkelaget ble selvstendig barneskole i 1975. Skolen fikk et tilbygg i 1977, og gjennomgikk en større rehabilitering og utbygging fra 1996. Første byggetrinn sto ferdig i 1997, klar til å ta i mot de første seksåringene. I 1999 sto skolen ferdig rehabilitert og utbygget.
Donnchad mac Briain
Veien til makten i Munster
Under slaget ved Clontarf døde også Donnchads bror Murchad som var den som hadde utpekt seg som Brians sannsynlige etterfølger. Máel Sechnaill ble igjen overkonge etter Brians død. I Munster var det stridigheter både mellom og innen Dal gCais og Eóganachta om hvem som skulle bli konge der. I irske kongerekker er Dúngal Ua Donnchada fra Eóganacht Chaisil listet som konge av Munster etter Brian, men både Donnchad, hans bror Tadc såvel som Tadc mac Muiredag, også han fra Eóganacht Chaisil, gjorde også krav på kongemakten. Ifølge senere litterære framstillinger skulle Brian ha utpekt Donnchad som sin etterfølger før han døde, og Donnchad skal ha ledet mennene fra Dal gCais hjem til Munster etter slaget. Dette er imidlertid ikke bevitnet i de samtidige annalene.
Nedre Bekkelaget skole
Skolens nærmeste nabo, Villa Solheim, er en eldre villa i samme stil som mange av villaene i området. Den ble overtatt av kommunen, pusset opp og tatt i bruk til skolefritidsordningen (SFO). Villaens hage inngår nå i skolens utemiljø. Av kjente personer som har bodd i Villa Solheim, nevnes tidligere statsminister og stortingsrepresentant Johannes Steen.
Skolen er også en del av Oslo sin samiske skole og blir brukt til å lære barn fra hele Oslo Samisk
Donnchad mac Briain
Veien til makten i Munster
Første gang Donnchad omtales i de irske annalene er like etter slaget ved Clontarf i 1014. Det er en serie på tre innførsler i Ulsterannalene for det året som bevitner interne stridigheter i Munster. Først er det Domnall mac Dub da Bairenn som dreper Cian mac Mael Muad og hans brødre i et slag, disse nevnes begge i Cogad som ledere for Eóganachta som ville gjøre krav på Munster. Så er det Donnchad som dreper Cathal mac Domnall, konge av Uí Echdach, før det er et slag mellom brødrene Tadc og Donnchad hvor Donnchad lider nederlag. Det kan imidlertid ikke ha vært et avgjørende nederlag, for allerede i 1015 er Donnchad i felten igjen og beseirer og dreper Domnall mac Dub da Bairenn i et slag.
Annalene forteller at Donnchad i 1019 utkjempet et tvekamp og mistet den høyre hånden. Det nevnes i flere kilder, men Inisfallen-annalene gir den mest utførlige beskrivelsen: "Donnchad mac Briain ble truffet av Domnall mac Cathrannach, fra Uí Chaisíne, og han [Domnall] ble drept på stedet øyeblikkelig. Mac Briain ble truffet i hodet av et sverdslag, og det samme slaget traff den høyre hånden hans, og kuttet den rett av ved tommelfestet." Domnall mac Cathrannach er ikke nevnt ellers i annalene, og hvorfor (eller på vegne av hvem) han sloss mot Donnchad er ikke kjent. Uí Chaisíne hadde sitt territorium nær Tullow i dagens grevskap Clare, altså innenfor kjerneområdet til Donnchads Dal gCais.
Donnchad fikk sin bror Tadc myrdet i 1023, og framsto etter det som den mektigste kongen i Munster. Tadc mac Muiredag døde i 1024, og Dúngal Ua Donnchada i 1025, og etter dette var Donnchad uomtvistelig konge over Munster.
Kamp om herredømmet over Irland
Donnchad hadde ambisjoner om å få herredømme over hele Irland, slik hans far hadde hatt. Ifølge Francis John Byrne var dette en ambisjon Donnchad først og fremst forfulgte i perioden 1026–1033, han var imidlertid aktiv utenfor Munsters grenser også i to tiår etter dette.
Med Munster sikret prøve Donnchad å utvide sin innflytelse i de tilgrensende områdene. Først ledet han en hær nordover inn i Connacht, plyndret Cruachu og tok gisler derfra. Neste år dro han østover, og tok gisler fra Mide, Brega, Leinster og det norrøne Dublin. Donnchad Mac Gilla Pádraig, kongen av Osraige måtte følge med Donnchad tilbake til Kincora. Ifølge Inisfallen-annalene tilbrakte Amalgaid, abbed av Armagh, påsken 1026 hos Donnchad i Kincora. Armagh var det viktigste klosteret i Irland, og sentrum for kultusen knyttet til St. Patrick. Tradisjonelt hadde Armagh vært nært knyttet til Uí Néill, og det at Amalgaid på denne måten oppholdt seg hos Donnchad var en betydelig anerkjennelse av Donnchads nyvunne autoritet.
Donnchad syntes å være på god vei til å gjenta sin fars karriere. Han hadde kontroll over Munster, og hadde tatt gisler som tegn på overherredømme over Connacht, Leinster, Osraige og Mide. Som konge av Munster kontrollerte han de norrøn-gæliske byene Limerick, Waterford og Cork, noe som ga han betydelige økonomiske og militære ressurser. Den største og viktigste byen i Irland var imidlertid Dublin, som fortsatt var styrt av Sigtrygg Silkeskjegg. Sigtrygg hadde sannsynligvis anerkjent en form for overherredømme fra Máel Sechnaill fram til dennes død i 1022. Etter dette ser det ut som om kontroll over Dublins militære og økonomiske ressurser var en forutsetning for kontroll over Irland. Før Brian tok makten hadde rangen som overkonge av Irland alternert systematisk mellom det nordlige og sørlige Uí Néill. Máel Sechnaill var fra den sørlige grenen, så ifølge dette skjemaet sto Flaithbertach Ua Neill fra Cenél nEógain i det nordlige Uí Néill nå for tur. Han konsoliderte sin makt i nord og ekspanderte inn i det sørlige Uí Néill og plyndret Dublin i både 1025 og 1026. Niall mac Eochada fra Ulaid viste også styrke og ambisjoner i retning av Dublin på denne tiden. I 1022 beseiret han Dublins flåte i et sjøslag, og i 1026 plyndret en sønn av ham byen. Ambisiøse irske konger sto nærmest i kø utenfor Dublin, men det er ikke kjent om Sigtrygg allierte seg med eller underordnet seg noen av dem.
Selv om Donnchad og Sigtrygg hadde samme mor, er det ingen indikasjoner på vennskap eller samarbeid dem i mellom. Donnchad valgte å alliere seg med Echmarcach mac Ragnaill, som kontrollerte øya Man og andre norrøne bosetninger rundt Irskesjøen og på Hebridene. Alliansen ble sementert ved at Donnchad giftet seg med Echmarcachs søster Cacht i 1032. Hvem deres far Ragnall (gammelnorsk Ragnvald eller Ragnar) var er omdiskutert. Seán Duffy identifiserer ham som enten Ragnall mac Ivar (død 1015) eller dennes sønn Ragnall mac Ragnaill (død 1035), begge disse er omtalt som konger av Waterford. Duffy ser dette som en fortsettelse av rivaliseringen mellom Dublin og Waterford fra siste del av 900-tallet, og at Donnchad slik knyttet seg til Waterford-fraksjonen. Colmán Etchingham mener det er vel så sannsynlig at det er snakk om Ragnall mac Gothraid (død 1004), sønn av Gudrød Haraldsson som Brian Boru allerede i 884 hadde knyttet allianse med.
Echmarcach klarte, med støtte av Donnchad, å ta kontroll over Dublin i 1036, men ble fordrevet igjen i 1038 av Ivar Haraldson, sannsynligvis en nevø av Sigtrygg. I 1046 kom imidlertid Echmarcach tilbake igjen, og nå var det han som fordrev Ivar. Dublin var nå blitt «nøkkelen til suksess» for irske konger som ønsket makt over hele øya, og gjennom denne alliansen hadde Donnchad indirekte kontroll over byen. Echmarcach klarte imidlertid bare å beholde makten i seks år før han for godt ble fordrevet fra Dublin, denne gangen av Leinsterkongen Diarmait mac Máel na mBó. Diarmait var den første irske kongen som tok direkte kontroll over Dublin. Echmarcach fortsatte som konge av Man til han ble fordrevet også derfra i 1061. Direkte inngripen fra Donnchads side i Irskesjøen, Wales eller England er ikke bevitnet, men han kan ha vært den som tok i mot den landflyktige Ælfgar av Mercia i 1055 og utstyrte ham med en mindre krigsflåte, og dermed implisitt var involvert i Magnus Haraldsons kampanje i Wales i 1058.
Diarmait mac Máel na mBó tilhørte ætten Uí Chennselaig, som hørte til sør i Leinster med Ferns og Wexford som maktbase. Diarmait ble konge av Uí Chennselaig i 1036, og viste ambisjoner – både i og utenfor Leinster. Han plyndret blant annet Waterford i 1039, noe som kan tolkes som en direkte utfordring mot Donnchad. I 1041 plyndret Donnchad Ferns, mens Diarmait svarte med å angripe Killeshin i Laois. Etter annalenes opptegnelser later til å ha vært kontinuerlig feide mellom Donnchad og Diarmait, men på et tidlig tidspunkt ble likevel Donnchads datter Derbforgaill giftet bort til Diarmait.
Bergen-Hardanger Billag
Bergen-Hardanger Billag AS (BHB), også kjent som «Hardangerbilane» og «Blåbilane», ble startet i 1933, etter at vegen mellom Tunes og Trengereid ble åpnet.
Donnchad mac Briain
Lovgivning
De irske annalene omtaler først og fremst kriger og dødsfall blant adel og ledende menn innen kirken. Annalene gir ikke mange detaljer om lovgivning, de store kirkemøtene på 1100-tallet hvor reformen av den irske kirken ble vedtatt er for eksempel knapt nevnt. Derfor skiller Donnchad seg ut når det er to henvisninger i annalene til lover han sto bak, i 1040 og i 1050. I 1040 vedtok Donnchad som konge av Munster lover mot tyveri, mot våpenbruk og kroppsarbeid på søndager, og mot at kveg skal tas inn i hus. Inisfallen-annalene kaller dette en «Lov og forordning [Cain&Rechte], slik som ikke hadde blitt vedtatt i Irland siden Patricks tid», og det er ifølge Donnchadh Ó Corráin tydelig at annalisten anser dette som nyskapende lover. Ó Corráin peker videre på at det kan synes som om kirkelig inspirasjon ligger bak lovene, og «at noen av dem har en bemerkelsesverdig likhet med krav fremmet av datidens fredsbevegelse i Aquitaine og andre deler av Frankrike».
Bergen-Hardanger Billag
NSB som hovedaksjonær
NSB var hovedaksjonær i BHB og hadde 66 prosent av aksjene. NSB stilte også verkstedslokaler på Kronstad i Bergen til rådighet for selskapet. BHB sine busser hadde holdeplass ved Grand Hotel Terminus fram til Bergen busstasjon ble tatt i bruk.
Donnchad mac Briain
Lovgivning
I 1050 var det hungersnød med mye lidelse, dette førte til uroligheter og både kirker og hjem ble plyndret. Donnchad sammenkalte da en synode av kirkens ledere og lokale herskere i Killaloe, hvor en lov som forbød store og små overgrep ble erklært. Det er åpenbart at Donnchad var drivkraften bak dette, Inisfallen-annalene korte beskrivelse er «en stor lov [Cáin mór] av Brians sønn». Annalene har imidlertid ikke bevart detaljer om lovene vedtatt i 1050.
Det at Donnchad proklamerte kirkelige forordninger og sammenkalte en synode i Munster viser vei mot den rollen hans etterfølgere skulle spille under den irske kirkereformen på 1100-tallet, da Munster ble sentrum for reformbevegelsen.
Motstand og nederlag
Fra rundt 1050 økte motstanden mot Donnchad, og fra å være på offensiven utenfor Munster måtte han nå forsvare seg innenfor egne grenser. I Connacht kom Áed Ua Conchobair til makten i 1046, han var fiendtlig innstilt til Donnchad. Han plyndret det nordlige Munster i 1051, og som en ydmykelse mot Donnchad felte han Mag Adair-treet på stedet hvor Dal gCais inaugurerte sine konger. Donnchad forfulgte ham nordover uten å få tak i ham, og Donnchads sønn Domnall Bán ble drept i en trefning i Connacht.
Bergen-Hardanger Billag
Tidlig fase
BHB hadde det første året fire busser i drift. I 1940 hadde det blitt 14 vogner, det samme i 1945, men bare ni vogner var i helt i driftsmessig stand. I 1952 hadde selskapet 21 vogner i drift, og nå hadde de første dieseldrevne vogner kommet i drift.
Sluttfase og avvikling
I 1977 var Bergen-Hardanger Billag AS med på å stifte Bergen-Hardanger-Voss Billag (BHV) sammen med selskapene Voss-Stalheim-Gudvangen Automobillag og Bergen-Dale-Voss Billag. Det nye ruteselskapet overtok konsesjonene og videreførte driften som ett selskap, mens de gamle selskapene fortsatte å eksistere som eiere av BHV. Det var 1. januar 1978 at BHV overtok driften fra de tidligere selskapene.
Litteratur
Sundal, A. G. (1954). Norges rutebileieres forbund, Avdeling Bergen og Hordaland gjennom 25 år. Bergen: NRF.
Donnchad mac Briain
Motstand og nederlag
Toirdelbach ua Briain, sønn av Tadc, hadde grunn til å hevne seg på Donnchad som hadde fått Tadc myrdet. Lite er kjent om Toirdelbach fra de første årene av hans liv, men fra etter 1050 opptrer han i allianser med Donnchads fiender, og utfordret Donnchad om retten til å være konge i Munster. Både Áed i Connacht og Diarmait i Leinster var tradisjonelle fiender av Donnchad, men deres koordinerte kampanjer mot Munster var sannsynligvis orkestrert av Toirdelbach. I 1054 angrep Áed og Toirdelbach fra nord, mens Diarmait med støtte fra Osraige angrep fra øst. I 1058 angrep Toirdelbach igjen, denne gangen fra øst med støtte av Diarmait. Donnchad flyktet fra dem, og brente byen Limerick for at den ikke skulle falle i fiendens hender. Han konfronterte dem så i slaget ved Sliab Crot men led nederlag og måtte gi gisler til Diarmait. Etter dette er det trolig at Donnchad innså at han ikke kunne motstå angrep fra to kanter, og han underkastet seg Áed i 1060, for på den måten å sikre seg støtte mot Toirdelbach. Denne taktikken lyktes dårlig, Áed ødela Donnchads festning ved Kincora i 1061 og brente det kirkelige sentrumet for Dal gCais i Killaloe. Diarmait og Toirdelbach marsjerte enda en gang inn i Munster, og fikk nå støtte fra ledende menn i provinsen også. Donnchads sønn Murchad in Scéith Girr prøvde å ta opp kampen mot Toirdelbach uten å lykkes. Etter at Diarmait hadde vendt tilbake til Leinster reiste Donnchad og sønnen en hær og gikk mot Toirdelbach, de led imidlertid nederlag og Diarmait vendte raskt tilbake for å støtte Toirdelbach. Donnchad innså at slaget var tapt og forlot Munster.