cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
José María Aznar
Aznar har blitt kjent for en tøff linje mot baskiske separatister, og for å ha gått helhjertet inn for Irak-krigen. Disse forholdene førte til at hans parti i 2004 tapte regjeringsmakten til sosialistpartiet.
Han er gift med Ana Botella Serrano og har to sønner og en datter.
Skogfaret (Oslo)
Skogfaret (1A–35C, 2–40) er en vei i Ullernåsen i bydel Ullern i Oslo. Den begynner som blindvei fra en snuplass nær Vækerøveien i sørvest og går nordøstover til Frits Kiærs vei.
Navnet ble vedtatt i 1937.
Heinrich Müller
Heinrich Müller (født 28. april 1900 i München, erklært død 1. mai 1945 ), også kjent som «Gestapo-Müller», var leder av Gestapo, det politiske politiet i det nasjonalsosialistiske Tyskland og spilte en ledende rolle i planleggingen og iverksettelsen av holocaust. Han ble sist sett da han forlot Førerbunkeren i Berlin 1. mai 1945 og er en av de svært få ledende figurer i det nasjonalsosialistiske regimet som aldri ble arrestert eller fikk sin død bekreftet.
Bakgrunn
Müller ble født i Kongeriket Bayerns hovedstad München i en arbeiderklassefamilie. I det siste året av første verdenskrig var han gammel nok til å bli innkalt til tjeneste, og tjenestegjorde på Vestfronten som pilot for en artillerienhet. Han ble her dekorert flere ganger for tapperhet, blant annet tildelt Jernkorset av første klasse, Den bayerske krigsfortjenestemedaljen av andre klasse med sverd og Det bayerske pilotmerket.
Han gikk inn i det bayerske politiet i 1919, og deltok i å slå ned de kommunistiske opprørene i årene etter krigen. Etter å ha sett at de kommunistiske opprørerne henrettet gisler under Den bayerske rådsrepublikken, ble han en kompromissløs kommunisthater. I 1923 ble han forfremmet til Polizeiassistent og fullførte samme år gymnas (som beste elev på sin skole det året).
Under Weimarrepublikken ledet han den politiske avdeling i politiet i München, og han ble i denne tiden kjent med sentrale medlemmer i NSDAP, som Heinrich Himmler og Reinhard Heydrich. Selv var han tilknyttet Bayerische Volkspartei som i disse årene var Bayerns største parti og hadde regjeringsmakten. Da nasjonalsosialistene ville ta makten i Bayern og avsette den valgte ministerpresidenten Heinrich Held 9. mars 1933, anbefalte Müller at dette ble forsøkt stanset ved hjelp av maktmidler mot nasjonalsosialistene. Dette medførte at han i utgangspunktet ble møtt med skepsis blant nasjonalsosialistene, men han sto under beskyttelse av Heydrich som satte pris på Müllers profesjonalitet og dyktighet som politimann.
Karriere
Etter den nasjonalsosialistiske maktovertakelsen i 1933, rekrutterte Heydrich, som leder av Sicherheitsdienst, Müller inn i sin organisasjon. Müller gikk inn i SS i 1934. I 1936 var Heydrich sjef for Gestapo med Müller som operasjonssjef. Müller avanserte raskt i gradene og ble i 1939 gruppenführer. Samme år ble han medlem av NSDAP etter at Himmler hadde gjort det klart at det var nødvendig for videre avansement. I september samme år ble Reichssicherheitshauptamt (RSHA) opprettet, og Müller ble sjef for Amt IV (det vil si Gestapo). Det var på denne tiden han fikk kallenavnet «Gestapo-Müller», blant annet for å skille ham fra en annen SS-general med samme navn.
Både som operasjonssjef, og senere som sjef for Gestapo, var Müller sentral i den politiske undertrykkingen i Tyskland. Under hans ledelse lyktes Gestapo å infiltrere og for en stor del ødelegge undergrunnsnettverk knyttet til Det tyske kommunistpartiet og sosialdemokratene innen utgangen av 1935.
Selv om regimets politikk overfor jødene ble utformet av Himmler og propagandaminister Joseph Goebbels, lå det utøvende arbeidet hos Müllers underordnede Adolf Eichmann, som leder av avdelingen Referat IV B4. Reinhard Heydrich var Müllers direkte overordnede fram til han ble drept i 1942, og Ernst Kaltenbrunner var deretter Müllers overordnede for resten av krigen.
Under andre verdenskrig var Müller særlig engasjert i spionasje og kontraspionasje, særlig etter at regimet fikk stadig større mistillit til den militære etterretningen i Abwehr som under admiral Wilhelm Canaris var et sentralt motstandssted mot regimet. I 1942 lyktes Müller å infiltrere nettverket Rote Kapelle og brukte dette til å gi falske etterretninger til sovjetisk etterretning.
Forsvinning
Müller ble siste gang bekreftet sett i Førerbunkeren om kvelden 1. mai 1945, dagen etter Hitlers selvmord. Hitlers pilot Hans Baur har senere gjengitt at Müller uttalte: «Vi kjenner nøyaktig russernes metoder. Jeg har ikke den minste intensjon om å la meg ta til fange av russerne». Etter dette har det ikke vært mulig å finne noen spor etter ham og han er den høyest rangerte fra det nasjonalsosialistiske regimet som har en ukjent skjebne. Mulige forklaringer som er lansert på hva som senere hendte med ham, er blant de følgende:
CIA-mappen viser at det ble gjort omfattende undersøkelser for å finne Muller, sammen med andre høytstående nasjonalsosialistiske ledere i månedene etter den tyske kapitulasjonen. Dette var imidlertid komplisert, da «Heinrich Müller» er et svært vanlig tysk navn. Den amerikanske nasjonalarkivet kommenterte: «Ved utgangen av 1945 hadde de amerikanske og britiske okkupasjonsmyndighetene samlet informasjoner om en rekke 'Henrich Müller'e, alle med forskjellig fødselsdato, fysiske kjennetegn og arbeidserfaring ... En del av problemet kommer fra det faktum at noen av disse Müller'ne, inkludert Gestapo-Müller ikke hadde noen mellomnavn. I tillegg bidro det til uklarheten at det også eksisterte ikke mindre enn to ulike SS-generaler som het Heinrich Müller».
USA søkte fortsatt etter Müller i 1947, da agenter gjennomsøkte hjemmet til Müllers elskerinne fra krigen, Anna Schmid, men fant ikke noe der som tydet på at Müller var i live. Da den kalde krigen tok til, ble prioriteringene endret for å møte utfordringene fra Sovjetunionen, og interessene for å finne de tidligere krigsforbryterne ble mindre. På denne tiden helte en også mer i retning av at Müller sannsynligvis var død. Men også det britiske Royal Air Force hadde en spesiell interesse i Müller med tanke på mordene på fangene i Stalag Luft III, som det ble antatt at han var ansvarlig for, på bakgrunn av hans stilling i Gestapo.
Da Adolf Eichmann ble funnet og ført til Israel i 1960, utløste dette ny interesse for Müllers skjebne. Selv om Eichmann ikke kunne si noe konkret om Müller, hevdet han i avhør at han trodde at Müller var i live. Dette utløste ny etterforskning fra vesttyske myndigheter, som undersøkte mulighetene for at Müller hadde arbeidet for Sovjetunionen, men fant ingen informasjoner om dette.
De vesttyske myndighetene satte Müllers familie og tidligere elskerinne under overvåkning, men kunne ikke konstatere at det var noe kontakt med ham. I tillegg undersøkte de en rekke rapporter på hvor Müller angivelig skulle ha blitt drept og begravet under Berlins fall, uten resultat. Selv om flere av disse kildene var usikre, var den mest interessante fra Walter Lüders, et tidligere medlem av Volkssturm, som hevdet at han hadde vært med i en enhet som hadde funnet liket av en SS-general i Rikskanselliets hage, med Heinrich Müllers identitetspapirer på seg. Liket hadde de begravet, hevdet Lüders, i en massegrav på det tidligere jødiske gravstedet Jüdischer Friedhof Berlin-Mitte i Großer Hamburger Straße i bydelen Mitte og som da lå i den sovjetiske sektoren. Siden dette var i Øst-Berlin i 1961, kunne ikke dette gravstedet bli undersøkt, og det har heller ikke vært gjort noen forsøk på dette etter Tysklands gjenforening i 1990.
Men da Sovjetunionen brøt sammen i 1991 og de sovjetiske arkivene ble åpnet, var det ingen ting som tydet på at de hadde hatt et samarbeid med Müller etter krigen. På dette tidspunktet var det heller ikke sannsynlig at Müller skulle ha vært i live, da han ville ha vært over 90 år.
De amerikanske myndighetene konkluderte derfor med at Müller mest sannsynlig døde i Berlin tidlig i mai 1945.
Kyle Korver
Kyle Elliot Korver (født 17. mars 1981) er en amerikansk basketballspiller for laget Utah Jazz i den amerikanske proffligaen NBA. Korver kom til NBA i 2003 da han ble trukket opp som den 51. spilleren totalt i draftet det året av New Jersey Nets.
NBA-karriere
Korver har, siden han kom til NBA, spilt for fem forskjellige NBA-klubber. Han spilte for Philadelphia 76ers helt fra debuten sin i 2003 til 2007. Senere har han spilt for Utah Jazz før han kom til Chicago Bulls i 2010. I 2012 gikk Korver til Atlanta Hawks. Han ble i 2017 byttet til Cleveland Cavaliers.
Vulgar Display of Power
Vulgar Display of Power er det sjette studioalbumet fra heavy metal-bandet Pantera. Albumet ble gitt ut gjennom Atco Records, den 25. februar, 1992.
Albuminformasjon
Vulgar Display of Power, et av de mest innflytelsesrike heavy metal-albumene på 90-tallet, blir av mange sett på som et album som spilte en stor rolle i å definere post-thrash metal, med saktere tempo og en hardere type vokalist. Flere sanger fra denne utgivelsen har blitt noen av bandets mest kjente, som for eksempel «Fucking Hostile», «Mouth for War», «This Love», og «Walk». Den sistnevnte nådde 35.-plass på UK Singles Chart.
I løpet av 90-tallet brukte MTV-programmet Headbangers Ball utdrag fra albumets sanger som åpningstema for showet, bumpers, og som bakgrunnsmusikk for rulleteksten. Det mest merkbare utdraget var muligens det av Anselmo som skrek «hostile», tatt fra slutten av sangen «Fucking Hostile». «Rise», «Regular People (Conceit)» og «Mouth for War» ble covret av Robert Prince for førstepersonsvideospillet DOOM, og en coverversjon av «This Love» dukket senere opp på Doom II: Hell on Earth.
Tittelen på albumet er fra et sitat i filmen Exorcisten fra 1973. Når Pater Damien Karras spør Regan MacNeil (eller, mer korrekt, demonen som besitter henne) om å ødelegge båndene som holder henne, og frigjøre seg selv ved å bruke sine onde krefter, svarer Regan ved å si «that's much too vulgar a display of power».
Philip Anselmo har en tatovering på nakken hvor det står 'ATR', som står for 'Attack the Radical', en del av tittelen på det syvende sporet på albumet.
Syrjensk
Syrjensk (også kalt komi) er et permisk språk i den uralske språkfamilien som snakkes i Komi i Russland, hvor det er offisielt sammen med russisk. Det snakkes også i områder som tilgrenser Komi, særlig i Nenetsia og Arkhangelsk oblast. Det er også en komiminoritet i Murmansk oblast, de er etterkommere etter komier som vandra dit over isen til Kola-halvøya på slutten av 1800-tallet.
Vulgar Display of Power
Albuminformasjon
Det er det første albumet av bandet som fikk et Parental Advisorymerke.
Syrjensk
Skriftspråk
Syrjensk blir skrevet med det kyrilliske alfabetet, med tilleggsbokstavene І, і (ikke-palataliserende ) og Ӧ, ӧ (schwa).
Skriftspråket for syrjensk har en interessant historie som skiller det fra alle andre uralske språk. Det første skriftsystemet var abur, laga på 1300-tallet av misjonæren Stefan av Perm. Alfabetet minner til en viss grad om kyrillisk og gresk, men er et selvstendig alfabet med bokstaver som ikke finnes i andre skriftsystemer. Hvis vi ser bort fra noen korte tekster på ungarsk var syrjensk det første uralske språket som ble skriftfesta, mer enn to hundre år før de uralske språka i vest, og mer enn hundre år før andre uralske språk i Russland. Abur blir nå inkludert i Unicode, i Plan 1 for historiske skriftsystemer.
På 1500-tallet ble abur erstatta av kyrillisk. Den komiske nasjonalskalden Ivan Kuratov (1839–1875) så på syrjensk som et isolerende språk på linje med kinesisk, og ville endre rettskrivinga drastisk, men fikk ikke gjennomslag for synet sitt. Etter oktoberrevolusjonen ble syrjensk skrevet med det såkalte Molodtsov-alfabetet i en kort periode, før det i tråd med den bolsjevikiske politikken gikk over til det latinske alfabetet. Etter politikkomlegginga i 1935 gikk de tilbake til det kyrilliske alfabetet.
Fonologi
Syrjensk har sju vokaler, vist med bokstaver fra rettskrivinga og IPA-symbol. Lengde er ikke distinktiv.
Substantiv
Syrjensk har et rikt kasussystem, med følgende kasus:
Vulgar Display of Power
Mottagelse
Vulgar Display of Power endte opp på 44.-plass på Billboards 200 album-list. Albumet solgte til dobbel platina i 2004.
Syrjensk
Adjektiv
Adjektivene i syrjensk blir bøyd i grad, med komparativsuffikset -džʉk, og superlativpartikkelen med, f.eks. bur «god», burdžʉk «bedre», med bur «best». I predikativ samsvarer adjektivet med substantivet i tall, med suffikset -əś. Som attributt er det ubøyelig, men brukt som substantiv blir de bøyd som substantiv, i kasus, antall og possessiv (tom «ung», tomjas «de unge»). Partisipp blir brukt adjektivisk.
Verb
I syrjensk blir verba bøyd i person, tall (entall og flertall), tid (presens, preteritum og futurum).
Negasjonsverbet blir bøyd i tid, som i samiske språk.
Vulgar Display of Power
Mottagelse
I 2001 nevnte Q magazine albumet i sin artikkel, "50 Heaviest Albums of All-Time."
Syrjensk
Språkhistorie
Syrjensk tilhører de permiske språka, og utgjør en egen gren av denne språkgruppa sammen med komipermjakisk. Den andre grenen er udmurtisk, som snakkes lenger sør, og lenge har blitt påvirka av tyrkiske språk.
Vulgar Display of Power
Mottagelse
IGN satte Vulgar Display of Power som det 11. mest innflytelsesrike heavy metal-albumet noensinne. De sa følgende om albumet:
This album makes the list because it took heavy metal and made it heavier. It took darkness and made it darker. It took anger and made it angrier. Never before had a band tuned down its guitars and crunched a heavier riff than on this album. «Mouth for War» and «A New Level» and «No Good (Attack the Radical)» stand out on an album where every track is a classic track. Dimebag Darrell was an innovator and a true godsend for heavy metal. One of the most underrated players in the genre. And this may sound corny, but the way the band was able to turn seemingly negative aspects of the genre – hate, anger, violence and despair – into positive thoughts is somewhat akin to De La Soul dropping a positive message into rap.
Syrjensk
Språkhistorie
Røttene i de fleste uralske ord er av forma CVCV, som i finsk suoni «blodåre». I syrjensk har disse ofte gjennomgått apokope, siste vokal er borte, som i syrjensk sən. En annen språklig endring er at l i slutten av ord har blitt til v, slik at ordet for «språk», som på finsk er kieli, på syrjensk er kʉv.
Vulgar Display of Power
Mottagelse
Entertainment Weekly (3/6/92, s.59) – «..one of the most satisfying heavy metal records since Metallica's early-80s cult days...11 caustic songs of unabashed brute force...a fully realized album that goes way beyond metal's usual crunch-and-burn». – Rating: A
Q magazine (7/01, s.90) – «Pantera's new, heavier direction...was succinctly summed up by 'A New Level's sludge-thick chorus and the neck-snapping riffage of bile-flecked hate anthem 'Fucking Hostile'».
Syrjensk
Språkhistorie
Morfologien til syrjensk og komipermjakisk vokser; de har fått flere nye kasus de siste tusen åra.
Skådalen kompetansesenter
Skådalen kompetansesenter var et statlig spesialpedagogisk kompetansesenter i Oslo som arbeidet innenfor fagområdene hørselshemming og døvblindhet, som en del av Statped. Fram til 1. januar 2013 var Skådalen kompetansesenter en egen virksomhet, etter 1. januar 2013 ble kompetansesenteret en del av Statped. Skådalen kompetansesenter ble lagt inn under Statped sørøst.
Serie A 1964–1965
Serie A er den italienske toppdivisjonen i fotball. Den ble opprettet i 1898. Det italienske fotballforbundet står for organiseringen av ligaen.
Skådalen kompetansesenter
Skådalen kompetansesenter drev også Skådalen skole for hørselshemmede og Skådalen skole for døvblindfødte. Skolene er overført til hovedkontoret for Statped. I året 2018 er Skådalen skole for døvblindfødte i virksomhet, og skoleanlegget fra 1975-76 som var bygget av den kjente arkitekten Sverre Fehn, har vært fredet siden 2010.
Serie A 1964–1965
Ligatabell
K=kamper spilt, V= vunnet, U= uavgjort, T= tap, MF-MM= mål for-mål mot, P = Poeng
Skådalen kompetansesenter
Historie
Skådalen er det siste av mange steder for undervisning av døve barn i den norske hovedstaden. Det startet i 1848 da Fredrik Glad Balchen (1815-1897) med kongelig tillatelse leide lokaler for undervisning i Professor Heibergs gård langs Slotsveien. Denne gården rommer i dag Grand Hotel som ble etablert i 1874 langs gaten som nå hadde fått sitt nåværende navn, Karl Johans gate. Den første døveskolen ble åpnet i Fru Stenersens gård på hjørnet av Akersgaten og Grensen i 1851 under navnet Christiania Døvstumme-Institut. Over de neste 150 år har døveskolen flyttet seg fra lokalitet til lokalitet, blant annet på Schafteløkken (Elisenberg) på Frogner - byens største tømmerbygning, fra 1858 til 1891. Fra det var besluttet at døveskolene skulle organiseres som internat- og eksternatskoler fordelt på hele landsdeler (Oslo døveskole for Sør-Norge), var åpne og rommelige beliggenheter ettertraktet siden 1891. Man burde også ha en sentral plassering for enkel utreise for skoleelevene til sine hjem.
Døveskolen ble til slutt flyttet til Skådalen i 1935 da Skådalen offentlige skole for døve startet i det oppkjøpte skolebygget Sophies Minde som hadde vært reist som skole og hjem for vanføre (fysiske funksjonshemmede) av frøknene Fleischer i 1902. Det var ikke lenger plass til å fortsette virksomheten, og ved hjelp av pengelotteri ble større lokaler i Trondheimsveien oppkjøpt. Dermed kunne Staten overta eiendommen på cirka 20 mål, og døveskolen flyttet inn i den store skolebygningen. Eiendommens beliggenhet var meget god, ettersom den ligger i et idyllisk skogområde like ved Skådalen stasjon på Holmenkollbanen, hvilken tillot direkte transport til transportårene ut til landet fra byens sentrum. Det var også en fordel med postkontor i Vettakollen, stasjonen før Skådalen. Det første skoleåret hadde skolen 90 elever, hvorav 76 som bodde på skolens internat, 14 som bodde hos sine foreldrene i Oslo og Asker.
Den første barnehagen for døve i Norge startet i Skådalen i 1950. I 1951 kom de første planene om utbygging av døveskolen, da det ble innsett et behov for økt kapasitet for maks. 115 elever, ved å ta bort sovesalene i hovedbygningen til fordel for internat-paviljonger. Men det skulle vise seg at planleggingen ikke kom videre ettersom utbedringsarbeid på eksisterende bygninger var nødvendig. Gymnastikkbygningen fra 1934 hadde flatt tak, det måtte få skråtak og en ekstra etasje som leilighet for vaktmesteren og hans familie. De to «tysker-brakkene» forble under Forsvarets kontroll, og ble først revet i 1965. Det var blitt åpenbart at tomten med de eldre bygningene ikke lenge var egnet som internatskole, som påpekt i en rekke inspeksjonsrapporter fra Oslo helseråd, og Stortingsmelding nr. 42, 1965/66 etterlyste modernisering og utbygging av Skådalen. Dermed startet en langsom byråkratisk prosess omkring utbyggingen av døveskolen, som dertil ble forlenget av arkitekten Sverre Fehn som gikk inn i prosjektplanleggingen i året 1969.
Fehn innrømte sitt ansvar for de store forsinkelsene ved å påpeke at et byggeprosjekt ikke burde være en hastverkssak. Dette gikk sterkt utover vedlikeholdsarbeidet ettersom byggearbeidet skulle starte bare for å bli utsatt gang på gang. Man hadde først ønsket å la hovedbygningen være, men da de endelige byggeplanene kunne iverksettes i februar 1974 var det besluttet at den skulle rives. Et eget undervisningsbygg på sørsiden skulle reises som erstatning. På denne tid hadde hovedbygningen lekeplass på sørsiden og gårdsplassen, som var asfaltert, på nordsiden. Da bygningen ble revet ble plassen hvor den sto omgjort til en stor lekeplass med stadium på nordre ende av den nåværende undervisningsbygningen, som i senere tid ble asfaltert. Rivingen fant sted i sommeren 1976, og det nye undervisningsbygget hadde vært åpent siden januar 1976.
Ved åpningen var Skådalen døveskole den første skandinaviske offentlige skolekompleks bygget for undervisning av døve elever. I flere år hadde elevforeldrene med sin «Aksjon Skådalen» arbeidet for få med svømmehall inn i byggeplanene, og fikk medgang, slik at myndighetene tillot et nytt tilbygg til gymnastikkbygningen, som også fikk et trappehus med heis for bevegelseshemmede. Svømmehallen ble åpnet i 1979. Men Fehn kom ikke fra byggearbeidet med æren i behold. Dagbladet lanserte en mediekampanje mot den uvante og snodige arkitekturen, blant annet hadde Gert Benneche omtalt det nye skoleanlegget som «Betong-helvete» i sin reportasje datert i 1975.
Alene i året 1988 måtte skolelærerne ut i streik i forbindelse med lønnskonflikt to ganger, i februar og mars. Det oppsto omfattende misnøye da myndighetene ville erstatte det offisielle navnet med det intetsigende ordet kompetansesenter. Døveorganisasjonene oppfattet dette som en del av en kampanje for å nedbygge døveskoleinstitusjonen. Det ble blant annet arrangert et demonstrasjonstog høsten 1990, fra Døves hus gjennom sentrum til Stortinget, som het «La døveskolen leve»-toget, og 800 personer deltok i toget - der hadde Skådalen skole en sentral rolle. De døve lykkes i juni 1991 med å tvinge myndighetene til å skrinlegge alle planer om å legge ned døveskolene. Men det var ikke mulig å hindre navneendringen, og til tross for at det var sterk motstand på alle kanter inkludert skoleelevene, besluttet Stortinget at det nye navnet skulle være Skådalen kompetansesenter fra 1992.
I 2014 ble døveskoleavdelingen for Skådalen kompetansesenter nedlagt under kontroversielle omstendigheter da regjeringen valgte å gå bort fra Sundvolden-erklæringen som innebar gjenopprettelse av de statlige døveskolene. Hørselshemmedes Landsforbund (HLF) hadde lenge arbeidet for størst mulig inkludering av hørselshemmede i hjemskolene, til tross for hva døveorganisasjonene ønsket, og fikk gjennom sin vilje om å legge ned de statlige døveskolene. Da hadde vedtaket siden 2011 blitt gjennomført.
Arkitektur
Som del av en landsverneplan omkring kunnskapsbygninger og -anlegg hadde Riksantikvaren i 2010 besluttet å sette skoleanlegget med samtlige ti bygninger på listen over fredete eiendommer. Dette skyldes arkitekten Sverre Fehn som i 1975-1976 oppførte et nytt skolebygg som består av frittliggende bygninger i småskala, fordelt på internat- og undervisningsbygninger. Skoleanlegget en særpreget arkitektur i rød tegl, glass og betong med individuelle forskjeller mellom bygningene. Utformingen av skoleanlegget, som er ment å fungere som spesialskole for døve elever, skyldes et generelt ønske om å lette barns opplevelsesinntrykk og oppvekst, hvor man kunne være fortrolig med sitt handikap som innebar tegnspråkbruk og lydsoppfatting. Ettersom internatbarn måtte bo hjemmefra i perioder, var det gjort meget for å gi dem gode levekår og derfor hadde Fehn valgt å reise bygningene tilpasset terrenget rundt et tun.
Skoleanlegget er fordelt på tolv bygninger og et rekkehus. Det består av bygget for konsultative tjenester og førskolebygget vendt mot T-stasjonen, undervisningsbygget og gymnastikkbygget, som var et eldre bygg (bygget i 1934), senere ombygget som gymnastikkbygg med svømmebasseng i et tilbygg, deretter den åpne tunplassen hvor kjelleren etter den eldre hovedbygningen er fylt med stein og tildekket med grus, senere asfalt. Derfra fortsetter anlegget oppover bakken hvor fire internatbygninger på rekke og rad var reist skrått mot hverandre, med en veg som fortsetter fra gymnastikkanlegget langs et rekkehus mot enden av anleggsområdet. Vegen sluttet mot det femte internatbygget og internatbygget for døvblindfødte elever. Derfra svinger vegen ned mot innkjøringsporten hvor leveranser fraktes til kantinen. Mellom vegen Vettakollen og kantinen ligger et bolighus reist i 1934 som styrerbolig, som i 1998 benyttes som kurslokaler.
Ved fredningen var ikke bare bygningenes eksteriør berørt, men også interiøret i tre internatbygninger og førskolen, ettersom Fehn hadde vektlagt de døve elevenes kommunikasjonsevner og vil gi dem optimale muligheter for synsinntrykk og taktile opplevelser. Blant annet har førskolen store glassvinduer i barnehøyde, og interiøret skulle være så lys og luftig som mulig.
Warwerort
Warwerort er en kommune i kretsen Ditmarsken i den tyske delstaten Schleswig-Holstein. Warwerort ligger i Büsum-Wesselburens amt, 4 km øst for amtshovedstaden Büsum. Ved utgangen av 2014 hadde Warwerort anslagsvis 250 innbyggere, basert på folketellingen i 2011.
Warwerort er første gang nevnt skriftlig i 1521 som Werüerorth, i 1559 som Werven. Med tiden ble det forsøkt å etablere en beskyttende landforbindelse mellom Büsum og Wesselburen. Warwerort gikk tapt under juleflommen som rammet nordsjøkysten av Schleswig-Holstein i 1717, og ble anlagt som båtplass på dagens sted i 1739.
Warwerort ble utskilt fra Büsum som en egen landkommune i 1934. Warwerort var underlagt Büsums amt, som i 2008 ble slått sammen med Wesselburens amt til Büsum-Wesselburens amt. Følger man klokken fra øst, grenser Warwerort til Büsumer Deichhausen, Oesterdeichstrich, Friedrichsgabekoog og Nordermeldorf.
Tai-språk
Tai-språk er en undergruppe av tai-kadai-familien. Tai-språkene tales av den etniske gruppen tai, og omfatter de mest brukte språkene i tai-kadai-familien, blant annet thai i Thailand, lao i Laos, shan i Burma og zhuang i Kina.
John J. B. Wilson
John J. B. Wilson (født i 1954 i Chicago i Illinois) er en amerikansk reklamemann og PR-agent. Han vokste opp i Chicago, og etterhvert i Santa Monica i California. Wilson tok utdannelse innen film og TV ved University of California, og jobbet etter utdannelsen med markedsføring av filmer.
Wilson er mest kjent som grunnleggeren av Golden Raspberry Awards, en årlig filmpris som deles ut til de dårligste filmene igjennom det siste året. Hvert år arrangerte Wilson en middag for vennene sine under Oscar-utdelingen. I 1981, etter at den 53. Oscar-utdelingen var ferdig, ba Wilson vennene sine om å gi ut tilfeldige filmpriser i stuen sin Den improviserte seremonien var en suksess, og uken etter ble en pressemelding Wilson hadde sendt ut om seremonien plukket opp av et par lokale aviser, blant annet «Los Angeles Daile News», med overskriften «Take These Envelopes, Please». Wilson bestemte seg for å formalisere hendelsen, etter at han hadde sett en dobbeltvisning av Can't Stop the Music og Xanadu'' Han samlet vennene sine til middag og visning av den 53. Oscar-utdelingen igjen, og ga gjestene stemmekort for å stemme fram de verste filmprestasjonene. Wilson sto bak et podium av papp, med en skumgummipall på et kosteskaft som mikrofon, og utropte Can't Stop the Music til tidenes første Razzie-vinner.
Antallet tilskuere økte raskt igjennom årene, og allerede den fjerde Razzie-utdelingen ble dekket av CNN og to andre store nyhetskanaler. Wilson har beholdt sin aktive rolle i utdelingene, og blir omtalt som «Head Razzberry». Han skrev også en bok, The Official Razzie Movie Guide, som ble utgitt i 2005 samtidig med at den 25. Razzie-utdelingen ble avholdt.
Gudbrand Skatteboe
Gudbrand Gudbrandsen Skatteboe (født 18. juli 1875 i Øystre Slidre, død 3. april 1965 samme sted) var en norsk skytter. Han flyttet tidlig til Oslo, der han bodde hele sitt voksne liv. Han var en av de beste skytterne i Oslo og representerte Oslo Østre Skytterlag, som var en del av Det frivillige skyttervesen, som organiserte internasjonal deltakelse i rifleskyting på denne tiden.
Skatteboe ble den første norske individuelle olympiske mester da han vant frigevær stående, liggende og sammenlagt under ekstralekene i Athen 1906. Hans nærmeste konkurrent var sveitseren Konrad Stäheli, som hadde vunnet tre gull under OL i 1900. Stäheli slo Skatteboe i knestående, men Skatteboe var best i de to andre posisjonene og vant en overlegen seier. I tillegg til gullmedaljen mottok Skatteboe en revolver av den greske kong Georg I. Kongen håpet Skatteboe en dag ville bli like god til å skyte med revolver som med gevær.
Skatteboe deltok også på det norske laget som tok gull i frigevær lag i London to år senere, samt sølv i 1906, 1912 og 1920. Individuelt ble han nr 5 både i 1912 og 1920.
Skogholtveien (Oslo)
Skogholtveien (1–27B, 2–38) er en vei på Bekkelagshøgda i bydel Nordstrand i Oslo. Den går sørvestover fra Dovresvingen og ender som blindvei sør for Raschs vei.
Kvalifisering til EM i fotball 2008, gruppe B
Gruppe B var én av syv kvalifiseringsgrupper til Fotball-EM 2008. De to beste lagene i hver gruppe var direkte kvalifisert til sluttspillet.
Denne gruppa inneholdt Italia og Frankrike, lagene som utkjempet VM-finalen 2006. Ukraina, som ble utslått av Italia i kvartfinalen i VM 2006, og Skottland, Litauen og Færøyene, som alle møtte hverandre i kvalifiseringen til EM 2006, er også med i gruppa, sammen med Georgia, som aldri har vært i EM- eller VM-sluttspill.
Georgia og Færøyene spilte gruppas første kamp den 16. august. I Toftir på Færøyene scoret Georgia like godt 6–0, og vant sin største seier i en kvalifiseringskamp. Færøyenes spiss Christian Jacobsen bommet på en sjanse før Georgias første mål, men etter Jaba Kankava s</nowikI> langskudd puttet georgierne fem baller til inn i færøyingenes nett, hvorav Shota Arveladze scoret tre.
Den første fulle runden, med tre kamper, ble avholdt 2. september. Færøyene tapte 0–6 på ny, denne gangen i Skottland, som var laget Færøyene tok sitt eneste poeng mot i forrige EM-kvalifisering. Etter to straffespark i den første halvtimen ledet skottene 4–0. Verdensmestrene Italia spilte 1–1 hjemme mot Litauen, rangert som nummer 65 i verden, etter at gjestenes Tomas Danilevicius (som da spilte for AS Livorno i Serie A) scoret etter 21 minutter, mens Georgia falt ned til tredjeplass på tabellen etter 0–3 hjemme for Frankrike.
Ukraina begynte kvalifiseringen sist, med hjemmekamp mot Georgia den 6. september. Ukraina lå under 1–2 med en halvtime igjen å spille, men Ruslan Rotan utliknet, og Andriy Rusol headet inn et hjørnespark og sørget for ukrainsk seier. Italia vant heller ikke sin andre kamp som regjerende verdensmester: journalist Ole Sagbakken i Adresseavisen mente at laget hadde «kommet ut i et...uføre» etter 1–3 borte mot Frankrike. Italienerne hadde fortsatt Marco Materazzi suspendert etter at han provoserte Zinedine Zidane i VM-finalen, og de franske supporterne sang Zidanes kjælenavn Zizou etter at seieren var sikret. Frankrikes trener Raymond Domenech mente at laget «ikke var langt fra den perfekte kamp.» Skottland toppet imidlertid gruppa med bedre målforskjell enn Frankrike, etter å ha slått Litauen 2–1 borte.
Skottland beholdt ledelsen etter runden 7. oktober, etter seier 1–0 hjemme over Frankrike. Et mål av Gary Caldwell fra et hjørnespark lagt inn av Paul Hartley gav Skottland ledelsen 1–0, som de holdt i de siste 23 spilleminuttene. Italia kom seg opp på fjerdeplass på tabellen etter 2–0 hjemme over Ukraina, bak Litauen, som vant 1–0 på Færøyene takket være Andrius Skerla s heading i kampens nest siste spilleminutt.
Skottland var dermed ett av tre lag som ikke hadde avgitt poeng ennå i EM-kvalifiseringen før den siste runden i 2006. Men i Ukraina gikk det galt, og laget tapte 0–2 etter at Andrij Sjevtsjenko scoret på et straffespark Press Association beskrev som tvilsomt. Frankrike benyttet anledningen til å komme á jour med Skottland igjen etter en 5–0-seier over Færøyene i Sochaux, mens Italia slo Georgia 3–1 i en kamp hvor Georgia holdt uavgjort inntil Jaba Kankava ble utvist. Mauro Camoranesi la på til 2–1 minuttet etter utvisningen, og åtte minutter senere scoret Simone Perrotta Italias tredje og siste mål.
Fire dager senere mistet Skottland kontrollen over gruppa, og falt ned til andreplass etter tap for Italia, som fortsatt bare lå to poeng bak teten tross fjerdeplass i gruppa. Luca Toni scoret begge målene mot Skottland. Ukraina overtok teten med sin hjemmeseier over Litauen, mens Frankrike, som sto over denne runden, ikke lenger lå på kvalifiseringsplass.
Frankrike måtte derfor slå gruppeleder Ukraina hjemme i Paris tre måneder senere for å ta den plassen tilbake, og etter en målløs førsteomgang scoret Franck Ribery og Nicolas Anelka og sikret Frankrike gruppeteten. Skottland, som ikke spilte, falt helt ned til fjerdeplass, ettersom Italia slo Færøyene tross et reduseringsmål til 1–2 i kampens siste kvarter. Lenger ned i gruppa avanserte Litauen forbi Georgia etter Saulius Mikoliunas' vinnermål, men Litauen lå fortsatt seks poeng bak Italia.
Fire dager senere var tre av de fire topplagene i aksjon, og både Frankrike, Italia og Skottland vant seire etter å ha scoret i første omgang og deretter holdt buret rent. Ukraina falt ned til fjerdeplass, men hadde en kamp til gode på de tre lagene foran, mens Litauens hjemmetap for Italia gjorde at de nå måtte ta igjen ni poeng på fem kamper for å kvalifisere seg.
Ghazi bin Muhammad
Ghazi bin Muhammad (født 15. oktober 1966 i Amman i Jordan) er jordansk prins og professor i islamsk filosofi ved Universitetet i Jordan.
Han er sønn av prins Muhammad bin Talal av Jordan og hans første kone Firyal Irshaid. Han er også barnebarn av kong Talal av Jordan og fetter til kong Abdullah II av Jordan.
Weddingstedt
Weddingstedt er en by og en kommune i Ditmarsken i Schleswig-Holstein, Tyskland. Weddingstedt hører under Heides omlands amt, og lå før 1. januar 2008 i Weddingstedts amt. Sistnevnte var oppkalt etter, og hadde sitt administrasjonssenter i, Weddingstedt. 31. desember 2008 hadde kommunen 2 303 innbyggere, hvilket gjør Weddingstedt til en av de mest folkerikeste kommunene i Ditmarsken.
Geografi
Weddingstedt ligger i grenseland av et typisk geestlandskap. Kommunen består av distriktene Borgholz, Waldstedt, Weddinghusen og Weddingstedt, og sistnevnte ligger om lag 5 kilometer nord for Heide. Nærheten til Heide gjør at de fleste innbyggerne i Weddingstedt pendler til nabobyen for å arbeide. Dessuten er det etablert en industripark i byen, som nyter godt av tilgangen til Bundesautobahn 23. Jernbanen passerer også gjennom kommunen.
Historie
Da Ditmarsken var en selvstendig bonderepublikk i middelalderen, var Weddingstedt sannsynligvis et møtested for bønder fra Norderdöfft, den nordlige delen av republikken. Sankt-Johannis-Kirche, eller Meldorfer Dom, ble oppført i Weddingstedt som Ditmarskens andre kirke, men brant ned til grunnen da Ditmarsken mistet sin selvstendighet i 1559. Kirken har siden blitt gjenoppbygd.
I 1969 ble kommunene Borgholz, Weddinghusen og Weddingstedt slått sammen til dagens Weddingstedt kommune.
1. januar 2008 ble Weddingstedts amt slått sammen med Heidelands amt til det nye Heides omlands amt, og Weddingstedt mistet sin status som administrasjonssenter i amtet til Heide.
Stylteløper
Stylteløper (Himantopus himantopus) er en ganske langbeint vadefugl med langt nebb. Den er 33-36 cm. med et nebb på 6,5 cm. Den legger ca. 4 egg. Rugetiden varer i 22-26 dager. Den går rundt på grunt vann og snapper med seg insekter og andre småkryp.
Anthony LaPaglia
Anthony LaPaglia (født 31. januar 1959 i Adelaide i Australia) er en australsk skuespiller. Han debuterte som skuespiller med filmen Cold Steel i 1987 og to år senere var han med i filmen Slaves of New York, som ble en kult-klassiker blant de homofile miljøene i New York.
Han er kjent for sin Golden Globe-vinnende rolle som FBI-agenten Jack Malone i den amerikanske TV-serien Without a Trace, og for sin Emmy award-vinnende portrett av Simon Moon i TV-serien Frasier.
I 1980-årene var LaPaglia keeper i National Soccer League og han spilte for lagene Adelaide City og West Adelaide. LaPaglia er nå medeier av A-League klubben Sydney FC, og har fløyet fra California til Sydney for å delta på alle deres kamper siden 2005.
Mark Dacascos
Mark Alan Dacascos (født 26. februar 1964 i Honolulu i Hawaii) er en amerikansk skuespiller og kampsportutøver. Han vant mange mesterskap innen karate og kung fu mens han var mellom 7 og 18 år gammel.
Anthony LaPaglia
LaPaglia bor i Santa Monica i California. Han har sagt at han adopterte en amerikansk aksent for å hjelpe seg med lettere å komme i fungerende arbeid etter å ha flyttet til Amerika og han har mistet sin australske aksent fullstendig. Men han er fortsatt i stand til å utføre en feilfri australsk aksent hvis det er nødvendig i australske filmer som for eksempel Lantana og Balibo.
Mark Dacascos
Dacascos ble skuespiller etter å ha blitt oppdaget av regissør Wayne Wang da han gikk ned en gate i Chinatown i San Francisco.
Dacascos har blant annet blitt nominert til en Saturn Award innen kategorien beste mannlige birolle i 2002 for sin rolle i filmen Brotherhood of the Wolf, som var en suksess i USA. Han spilte også i den kortvarige, men kritikerroste TV-serien The Crow: Stairway to Heaven, som var en oppfølging av filmen The Crow fra 1994.
Anthony LaPaglia
LaPaglia første ekteskap var med skuespillerinnen Cherie Michan. Han ble senere med skuespillerinnen Gia Carides, som han møtte på en fest. Han har en datter som heter Bridget.
Jørgen Mikkelsen
Jørgen Degn Mikkelsen (født 28. juli 1973 på Frøyland i Time kommune) er en innebandy-spiller for Kverneland Innebandyklubb.
Han har også spilt på landslaget i perioden 1995–2000 og er en av innehaverne av den eneste norske medaljen i VM, som var en bronsemedalje fra VM i Sverige 1996.
Jørgen Mikkelsen har spilt 217 kamper i eliteserien i innebandy. Han har laget 255 mål og 155 pasninger noe som utgjør totalt 410 poeng på det øverste nivået. Sesongen 1999/2000 ble han toppscorer. Han har totalt 17 landskamper for Norge.
Anne-Gunhild Moxness
Anne-Gunhild Moxness (født 9. november 1914 i Narvik, død 1994) var en norsk frontsøster og ble i 1951 rektor på Røde Kors sykepleieskole i Trondheim. Hun har også medvirket som forfatter av del 2 i boken Sykepleie i hundre.
Tysk tjeneste
Anne-G som hun ble kalt, var sykesøster på Ullevål sykehus, og i mars 1942 meldte hun seg til fronttjeneste på østfronten, hvor hun tjenestegjorde helt frem til slutten av andre verdenskrig. Hun tjenestegjorde i Ukraina, Leningrad og fulgte 5. SS-Panzer-Division «Wiking» inn i Kaukasus og tjenestegjorde på divisjon «Wikings» feltlasarett i byen Kislovodsk fram til januar 1943. Hun fulgte «Wiking» på retretten fra Kaukasus til den endte i Ruhpolding sør i Tyskland, hvor «Wiking» ble reorganisert etter store tap. I mai 1943 tjenestegjorde hun ved et lasarett i den tsjekkiske byen Mariánské Lázně.
Krigens slutt
Moxness fortsatte sin tjeneste som frontsøster til hun og 7 andre norske frontsøstre ble tatt til fange av engelske styrker i nærheten av Lübeck 2. mai 1945. Hun fortsatte sitt virke som sykepleier ved et engelsk feltsykehus fra mai til september 1945. Hjemme i Norge ble hun idømt 15 måneders fengsel for sin frontsøstertjeneste, og for å ha vært medlem av Nasjonal Samling siden 1942. I 1949 besluttet Oslo formannskap at Anne-Gunhild Moxness kunne fortsette sitt arbeid ved Ullevål sykehus, hvor hun arbeidet frem til hun flyttet til Trondheim i 1951 og ble rektor ved Røde Kors' sykepleierskole.
Zaragoza metrostasjon
Zaragoza er en metrostasjon tilhørende Mexico bys metro. Den befinner seg i bydelen Venustiano Carranza-distriktet, øst for sentrum av Mexico by. Stasjonen befinner seg på Linje 1.
Den er oppkalt etter General Ignacio Zaragoza på grunn av den nærliggende Avenida Ignacio Zaragoza, og stasjonssymbolet avbilder ham; «Helten av Slaget om Puebla» – ridende på sin hest.
Stortrappe
Stortrappe (Otis tarda) er en meget stor fugl i trappefamilien (Otididae). Arten består som to taksoner og inngår i den monotypiske slekten Otis. Den har ifølge Norsk Ornitologisk Forening blitt observert i Norge ved ett tilfelle, men det er lenge siden. Stortrappe er blant de største fuglene som er flygedyktige.
Zaragoza metrostasjon
Selv om Zaragoza ikke lenger er endestasjonen for Linje 1 (ivaretatt av Pantitlán stasjon etter utvidelsen av linjen i 1984), spiller den en stor og viktig rolle i metrosystemet. Den er også et knutepunkt for utallige forstadsbusser som ikke kjører inn til sentrum.
Stortrappe
Biologi
Stortrappe er en meget stor fugl og blant de aller største fugler som er flygedyktige. Hannen hos denne arten har karakteristiske lange værhårlignende fjær som vokser ut på begge sider av hodet, fra overgangen mellom kinnet og undernebbet. Fjærdrakten er gyllen på oversiden, med dekkfjær som har sort kanttrim og gir fuglene et spraglet kryptisk uttrykk. Halsen og hodet er grått og undersiden hvit. Hannen har også et karakteristisk bredt rødbrunt bånd som renner rundt nakken og underhalsen/overbrystet. Hunnen mangler både de karakteristiske «værhårene» og det rødbrune båndet, men ligner ellers hannen, bortsett fra at hun er betydelig mindre.
Hannen blir omkring 90–105 cm høy og veier typisk 5,8–18 kg. Vingespennet utgjør cirka 210–240 cm. Hunnen er betydelig mindre og måler typisk 75–85 cm. Vingespennet utgjør cirka 170–190 cm.
Arten er stort sett for stasjonær å regne, selv om kortere trekk skjer fra steder der vinteren enkelte år kan være hard. I sine nordlige hekkeområder i Russland, Sentralasia og Øst-Asia trekker imidlertid fuglene sørover om vinteren. Stortrappe hekker også spredt i Mellom-Europa og Asia, fra Den iberiske halvøy, Tyskland og Polen og østover gjennom Europa, områdene rundt Svartehavet og videre. Hunnen legger typisk 2–3 (1–4 regnes som normalt) egg. Inkubasjonen tar cirka 24–26 dager.
Arten eter mest plantemateriale og insekter, Dietten består i hovedsak av kultiverte planter, blader, frø og ulike insekter, men den fanger og eter også i noen grad små pattedyr, amfibier og fugleunger.
Inndeling
Inndelingen følger Birds of the World og er i henhold til Winkler, Billerman & Lovette (2020). Norske navn på artene følger Norsk navnekomité for fugl (NNKF) og er i henhold til Syvertsen et al. (2008, 2017).
Luanping
Luanping (kinesisk: 滦平县; Luánpíng Xiàn) er et fylke i provinsen Hebei i Folkerepublikken Kina. Det er understilt byprefekturet Chengde, og ligger inn i mot Beijing.
Befolkningen i fylket var 463,601 i 1999.
Kulturminner
En sektor av Den kinesiske mur, kalt Jinshanling (Jinshanling changcheng, 金山岭长城), ligger i fylket, og ble i 1988 oppført på Folkerepublikken Kinas liste over verneverdig kulturgods.
Samferdsel
Kinas riksvei 101 går gjennom området. Den begynner i Beijing og fører via blant annet Chengde til Shenyang.
Torsjonsvekt
En torsjonsvekt består av en stav eller bom opphengt på midten i en tynn fiber eller streng. Denne meget tynne fiberen fungerer som en meget svak torsjonsfjær. Dersom bommen påvirkes av en svak kraft vinkelrett på bommens ender, vil bommen dreie inntil torsjonskreftene i fiberen balanserer de yte kreftene. Vinkelutslaget er proporsjonalt med den påførte kraft. Følsomheten til instrumentet bestemmes ved valg av fjærkonstanten i opphengsfiberen. En svak torsjonskonstant vil gi et tilsvarende stort utslag selv ved små kraftpåvirkninger.
I Coulombs eksperiment var torsjonsvekten bygget opp med en elektrisk isolerende bom med en metallplettert kule i hver ende opphengt i en silketråd. Kulen ble ladet med en kjent elektrisk ladning. En tilsvarende kule ble ladet med samme polaritet og bragt nær kulen i vekten. Kulene vil frastøte hverandre. Ved å måle vinkelutslaget kunne Coulomb beregne kraften mellom kulene. Ved gjentatte målinger med forskjellige ladninger og avstander beviste han det som nå er kjent som Coulombs lov.
For å kunne måle en ukjent kraft må en imidlertid først kjenne torsjonskoeffisiente eller fjærkonstanten for den anvendte fiberen. Dette er svært vanskelig å måle direkte på grunn av at kreftene er så små. Cavendish fant imidlertid en metode som senere er blitt enerådende; han målte resonansperioden til vekten. Hvis bommen uten andre påvirkninger bringes ut av likevekt og slippes vil den svinge langsom frem og tilbake som en harmonisk oscillator. Svingefrekvensen er bestemt av bommens treghetsmoment og fiberens elastisitet. Siden bommens samlede treghetsmoment kan beregnes etter enkle geometriske målinger kan torsjonskoeffisienten bestemmes. Torsjonskoeffisienten kan være forskjellig for vridning med eller mot urviseren. Det er derfor vanlig å utføre parvise målinger der en utsving i begge retninger slik at eventuell forskjell i torsjonskoeffisient kan utlignes.
Coulomb utformet teorien om torsjonsfiber og torsjonsvekten i sine memoarer i 1785: Recherches theoriques et experimentales sur la force de torsion et sur l'elasticite des fils de metal &c. Dette førte til at prinsippene ble tatt i bruk i andre vitenskapelige instrumenter som galvanometer og Nichols radiometer.
I begynnelsen av 1900-tallet ble torsjonsvekt benyttet i oljeleting. Torsjonsvekten er fortsatt i bruk i fysikkeksperimenter. I 1987 skrev gravitasjonsekspert A.H. Cook:
«Det viktigse fremskritt som ble gjort innen gravitasjonsforskning og andre kompliserte målinger var introduksjonen av torsjonsvekten, oppfunnet av Michell og anvendt av Cavendish. Dette har dannet grunnlaget for alle gravitasjonsforsøk senere»
Torsjonsbasert harmonisk oscillator
Begrepsliste i slutten av avsnittet Torsjonsvekter, torsjonspendeler og uroer er eksempler på torsjonsbaserte harmoniske oscillatorer som kan svinge med en dreiebevegelse frem og tilbake rundt aksen til en torsjonsfjær. Den generelle ligningen for bevegelsen er:
Hvis dempningen er liten,, noe som er tilfelle ved torsjonsvekter og klokkeuro, er frekvensen for svingningene meget nær resonansfrekvensen for systemet:
for et frittsvingende system uten noen ytre påvikrning er:
hvor:
For å bestemme F\, er det nødvendig å finne torsonskoeffisienten \kappa\,. Gitt at dempningen er liten kan en finne denne ved å måle torsjonsvekens resonansfrekvens. Siden treghetsmomentet normalt kan regnes ut ut fra geometerien er torsjonskoeffisienten gitt ved:
Engelbrektsopprøret
Engelbrektsopprøret er navnet på et opprør med sentrum i Dalarna og Bergslagen i Sverige som spredde seg over hele Svealand og Götaland. Opprøret fikk sitt navn etter Engelbrekt Engelbrektsson.
Opprøret begynte i 1433 etter misnøye med den lokale fogden i Västerås, den danske Jens Eriksen «Jösse Eriksson». Erik av Pommern, som var konge av Sverige, Danmark og Norge under Kalmarunionen, hadde henvist klagene til riksrådet, som fant dem berettiget, men fogden ble ikke avsatt. Opprøret varte til 1436 og ble formelt bilagt ved en seremoni på Stora torget i Kalmar etter at kongen hadde gått med på å styre sammen med riksrådet.
Chariot
«Chariot» er en fransk melodi som med engelsk tekst ble spilt inn på plate av Little Peggy March. Melodien var skrevet av Franck Pourcel (under psevdonymet J.W. Stole) samt av hans venn og bandlederkollega Paul Mauriat (under psevdonymet Del Roma). Den franske teksten ble skrevet av Jacques Plante. Melodien var tilpasset av amerikaneren Arthur Altman og den engelske teksten ble skrevet av Norman Gimbel. Den engelske tittelen er «I Will Follow Him».