cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Gianfranco Zola
Spillerkarriere
I 1984 signerte han en proffkontrakt med det sardinske laget Nuorese. Fem år etter signerte han for Napoli og samme år debuterte han i Serie A. I 1991 overtok han den legendariske drakt nummer 10. I 1993 ble han solgt til Parma FC der han vant UEFA-Cupen, og kom på andreplass i både Serie A og Coppa Italia.
Chelsea FC
I november 1996 ble Zola solgt til Chelsea FC for 4,5 millioner britiske pund som en av flere utenlandske spillere av manager Ruud Gullit. I Chelsea FC var han kjent som en «magiker» og en spiller som alltid var farlig på frispark. I 1997 ble han kåret til den beste spilleren i England av de andre spillerne. Han var den første spilleren som noen gang har vunnet denne prisen uten å ha spilt en hel sesong i FA Premier League, Zola var den første spilleren i Chelsea som vant denne prisen.
Gianfranco Zola ble i 2006 æresmedlem av Storbritannia. Zola ble også kåret av Chelsea FCs supportere som den beste spilleren i Chelsea FC gjennom tidene.
Cagliari Calcio
I 2003 dro Zola til Cagliari Calcio. Like etter at Zola ble solgt prøvde Roman Abramovitsj å kjøpe tilbake Zola. Da budet ble avslått prøvde Roman Abramovitsj å kjøpe hele Cagliari. Hans bud ble avslått. Zola var en av hovedgrunnene til at Cagliari rykket opp. Zola ble et år til i klubben før han la opp.
Hans trøye nummer 10 ble fredet i Cagliari. Chelsea FC freder ikke trøyenumre, men ingen har blitt tildelt hans trøye nummer 25 etter at han dro.
West Ham United
I september 2008 ble det bekreftet at Zola tok over managerstillingen etter Alan Curbishley i West Ham United. Den 11. mai 2010 ble det bekreftet at ledelsen av West Ham United hadde avskjediget ham.
Watford
Juli 2012 signerte Zola en kontrakt med den engelske Championship-klubben Watford FC. Kontrakten strekker seg over to år.
Kweneng
Kweneng er et distrikt i Botswana og er det historiske hjemlandet til bakwena-folket, den første gruppen i Botswana som ble konvertert til kristendommen av den kjente misjonæren David Livingstone. Forskjellige landemerker, inkludert Livingstones hule, forteller om denne historien. Setet til distriktets styresmakt er Molepolole, Botswanas mest befolkede landsby. Det er bare de to byene Gaborone og Francistown som har flere innbyggere.
Phystis simois
Phystis simois er en sommerfugl som tilhører underfamilien Nymphalinae i den store familien flikvinger (Nymphalidae). Den lever i Sør-Amerika.
Utseende
En ganske liten (vingespenn 20-25 millimeter) sommerfugl, vingene er nettmønstret i brunoransje, mørkbrunt og hvitt.
Utbredelse
Arten er utbredt i Sør-Amerika. Den finnes i det sørlige Brasil, Peru, Bolivia, det nordlige Argentina og Uruguay.
Securities and Exchange Commission
Securities and Exchange Commission (SEC) er et amerikansk føderalt tilsyn som har ansvar for handelen med verdipapirer.
SEC har eksistert siden 1934 og setter reglene for handel med obligasjoner, aksjer, derivater, råvarer og andre finansielle instrumenter som omsettes på registrerte børser.
Stengning av pyramidespill er blant tilsynets ansvarsområder.
Studentparlamentet ved Universitetet i Oslo
Studentparlamentet ved Universitetet i Oslo er det øverste fellesorganet for studenter ved Universitetet i Oslo. Studentparlamentet driver interessepolitikk på vegne av studentene, og er studentenes valgforsamling til alle styrer og råd som er underlagt universitetets styre, samt til universitetsstyret direkte. Per valget 2023 er seks valglister valgt inn i Studentparlamentet ved UiO (se Studentrepresentanter).
Studentparlamentet holder til i Villa Eika på Blindern, Universitetet i Oslo.
Parlamentet
Studentparlamentet består av et antall representanter tilsvarende én representant per nærmeste 1000 semesterregistrerte student ved UiO, valgt under studentvalget, samt en representant fra de 8 enkelte fakultetenes studentutvalg som velges av utvalget selv. I inneværende periode består Studentparlamentet av 34 medlemmer, hvorav 8 er valgt fra de enkelte fakultetenes studentutvalg, og 26 er valgt gjennom studentvalget 2023. Manddattallet for valget tilsvarer én representant per nærmeste 1000 semesterregistrerte student ved universitetet.
Studentvalget
Studentparlamentsvalget avholdes årlig på våren (vanligvis i april), og representantene velges for ett år av gangen. I likhet med Studentparlamentet ved Universitetet i Bergen og Studentparlamentet ved Universitetet i Tromsø velges Studentparlamentets representanter fra politiske lister ved forholdstallsvalg (proporsjonalt med antall stemmer), hvor alle studenter ved UiO har stemmerett. Under valget utgjør universitetet én valgkrets.
Ledelse og organisering
Studentparlamentet avholder minst tre møter i semesteret, alle åpne for publikum. Et arbeidsutvalg blir valgt på det første og konstituerende studentparlamentsmøtet, og har ansvar for det daglige arbeidet til parlamentet. Arbeidsutvalget består av fem tillitsvalgte som er honorerte i full stilling. Per 2023 er disse vervene: leder, kommunikasjonsansvarlig, internasjonalt ansvarlig, studie- og læringsmiljøansvarlig og en mannlig og kvinnelig universitetsstyrerepresentant. Arbeidsutvalgets nestleder velges blant de allerede innvalgte til arbeidsutvalget. Funksjonsperioden til det valgte arbeidsutvalget er 1. juli til 30. juni. Studentparlamentet har også en administrasjon med to ansatte organisasjonskonsulenter ansatt på fulltid. I tillegg til arbeidsutvalg og administrasjon, har Studentparlamentet komitéer som jobber mellom møter.
Representanter 2023–2024
{|
Representanter 2017–2018
Studentparlamentet 2017–2018 avholdt sitt første møte 11. mai 2016 hvor arbeidsutvalget ble konstituert.
Representanter 2016–2017
Studentparlamentet 2016–2017 avholdt sitt første møte 12. mai 2016 hvor arbeidsutvalget ble konstituert.
Representanter 2015–2016
Studentparlamentet 2015–2016 avholdt sitt første møte 30. april 2015 hvor arbeidsutvalget ble konstituert. I perioden ble det avholdt totalt åtte møter. Siste møte ble avholdt onsdag 14. april 2016.
Dette var første periode i Studentparlamentet med Grønn liste, og det ble i perioden fremmet flere klima- og miljørelaterte resolusjoner. Effekten av slike resolusjoner ble senere gjenstand for diskusjon mot slutten av perioden, etter at Grønn liste i utgangspunktet hadde kritisert de øvrige listene i å ikke fremme sine egne saker like ofte.
Representanter 2014–2015
Studentparlamentet 2014–2015 avholdt sitt første møte 15. mai 2014 hvor arbeidsutvalget ble konstituert. I perioden ble det avholdt totalt åtte møter. Siste møte ble avholdt onsdag 4. mars 2015.
I perioden arbeidet parlamentet kontinuerlig for å få gjennom flere endringer som et ledd i å skape et grønnere universitet, deriblant innføring av bysykler til Blindern og vegetarmat på parlamentenes møter. Parlamentet gikk sterkt imot Regjeringens forslag om innføring av skolepenger ved høyere utdanning, med både studentaksjoner og lobbyvirksomhet på Stortinget. Forslaget ble omsider trukket i budsjettavtalen mellom Regjeringen, KrF og Venstre.
Historisk oversikt over tillitsvalgte
For oversikt over tidligere studenttillitsvalgte ved UiO, se Historisk oversikt over studenttillitsvalgte ved Universitetet i Oslo
David Safier
Han er utdannet journalist, og arbeidet i radio og fjernsyn. Fra 1996 har han arbeidet som manusforfatter. Bl.a. har han skrevet manus til Nikola (1997–1999), Himmel und Erde (1998), Die Camper (1998–1999), Die Schule am See (1999) og Mein Leben und ich (2000/2001). Han er også hovedforfatter av Zwei Engel für Amor (2006) og Berlin, Berlin (2002–2005). Han har fått flere priser: I 2003 vant han Mitteldeutscher Rundfunks barnefilm- og fjernsynspris Goldener Spatz. I 2002 fikk han den tyske fjernsynsprisen og i 2003 fikk han Adolf Grimme-prisen for Berlin, Berlin. I 2004 vant Berlin, Berlin også den amerikanske fjernsynsprisen Emmy.
I mars 2007 debuterte han som forfatter med Mieses Karma.
Sylvester Stallone
Stallone ble født i Manhattan, New York, som sønn av frisøren Frank Stallone SR. og astrologen Jacqueline Frances Stallone.
Han gikk på Notre Dame Academy og Lincoln High School i Philadelphia, Charlotte Hall Military Academy i ett år før han studerte ved Miami Dade College og University of Miami.
Han ble i 1977 nominert til Oscar for beste mannlige hovedrolle og for beste manus for filmen Rocky. I 1983 fikk han en stjerne på Hollywood Walk of Fame.
Sønnen hans; Sage Stallone, ble funnet død i hans Studio City hjem den 13. juli 2012. Sage døde av sykdommen aterosklerose som forårsaket et hjerteinfarkt.
Weimarkoalisjonen
Weimarkoalisjonen (Weimarer Koalition) er betegnelsen for de koalisjonsregjeringer bestående av partiene SPD (sosialdemokratisk), det katolske Zentrum og det liberale DDP (Deutsche Demokratische Partei – det tyske demokratiske parti) som dannet regjering en rekke ganger under Weimarrepublikkens tid i Tyskland. Partiene i koalisjonen var de som i sterkest grad ønsket å forsvare den nye republikanske konstitusjonen, Weimarforfatningen, mot angrep fra venstre- og høyresiden.
SPD, Zentrum og Fortschrittliches Volkspartei (forløperen til DDP) hadde allerede samarbeidet under første verdenskrig i Riksdagen.
Weimarkoalisjonen fikk gjennomslag da Weimar-forfatningen ble til. Ved valgene til den forfatningsgivende nasjonalforsamling den 19. januar 1919 fikk de tre partiene samlet et overveldende flertall på 76,2 prosent av stemmene (SPD 37,9 %, Zentrum 19,7 %, DDP 18,5 %). Dermed avviste tyskerne det sosialistiske rådssystemet, men også monarkiet.
Allerede ved de første riksdagsvalgene den 6. juni 1920 mistet Weimarkoalisjonen sitt flertall (SDP 21,7 %, Zentrum 13,6 % og DDP 8,2 %). I tiden som fulgte klarte SPD å stabilisere sin oppslutning ved valgene til mellom 18,3 (5. mars 1933) og 28,7 % (20. mai 1928), og Zentrum likeså mellom 13,6 (6. juni 1920) og 11,2 % (5. mars 1933). Men DDP raste nedover bakke til det ved valgene den 5. mars 1933 var blitt en betydningsløshet med bare 0,8 % av de avgitte stemmer.
Også i delstatene gikk det tilbake med Weimarkoalisjonens innflytelse. Det var bare i Preussen at den klarte å bestå helt frem til 1932, under navnet Preussenkoalisjonen.
De som profitterte på dette, var de mer ekstreme partiene på ytterfløyene. Både det Moskvalojale kommunistpartiet KPD og det nasjonalsosialistiske partiet utviklet seg etterhvert til massepartier, og til slutt overtok nasjonalsosialistene makten i 1933.
Berlin, Berlin
Serien handler om «Lolle» (Felicitas Woll), som etter videregående flytter etter kjæresten «Tom» fra småbyen Malente til Berlin. Der finner hun ut at «Tom» har funnet en annen jente. «Lolle» beslutter seg for å bli i Berlin sammen med noen venner. Serien er kjapp og moderne i stilen og handler om storbylivet og kjærligheten.
Berlin, Berlin mottok i 2004 den tyske fjernsynsprisen i kategorien «beste situasjonskomedie» og den amerikanske prisen Emmy i kategorien «beste komedie». Serien ble nominert til Emmy på nytt i 2005. Hovedrolleinnehaveren, Felicitas Woll, mottok den tyske fjernsynsprisen i 2002, Adolf Grimme-prisen i 2003 og Luzerns gyldne rose for beste kvinnelige sitkom-hovedrolle i 2004. Seriens forfatter David Safier ble nominert til den tyske fjernsynsprisen i 2002 og mottok Adolf Grimme-prisen i kategorien «fiksjon og underholdning» i 2003.
Fjernsynsserien har blitt solgt til en rekke andre land: Østerrike, Sveits, Ungarn, Finland, Frankrike, Spania, Slovenia, Kroatia, Slovakia, Italia. NRK kjøpte inn serien i 2007, og har sendt serien på den nye underholdningskanalen for unge voksne, NRK3, fra begynnelsen av november.
Verden i dag
Verden i dag er et norsk aktualitetsprogram som gikk på NRK Radio fra 1980 til 2008. Programmet belyste aktuelt utenriksstoff fra hele verden og inneholdt saker og reportasjer laget av NRKs korrespondenter og av utenriksmedarbeiderne på Marienlyst. Det kunne også ha gjester i studio som snakket om aktuelle utenriksspørsmål. Programmet hadde et magasinformat og ble produsert av NRKs utenriksredaksjon. Verden i dag varte i 10 minutter og var en del av Dagsnytt de første årene, deretter en del av P2s nyhetsmorgen. Det ble sendt alle hverdager og ble de første årene sendt på P1, deretter på P2.
I slutten av 2007 ble det klart at ledelsen i NYDI ønsket å legge ned P2s Nyhetsmorgen for å spare penger. Det innebar også å legge ned Verden i dag.
Første sending gikk på lufta den 5. mai 1980.
Dominic Adiyiah
Dominic Adiyiah (født 10. juli 1989 i Accra) er en ghanesisk fotballspiller som spiller for Reggina, på lån fra AC Milan.
Karriere
Adiyiah begynte sin karriere på Feyenoord Academy og spilte med laget fram til 2006 i den ghanesiske toppserien. Han signerte så for Heart of Lions, hvor han scoret elleve mål og kom med på årets lag. Sommeren 2008 signerte han for Fredrikstad, der han ble hentet inn som erstatning for Tarik Elyounoussi, som akkurat hadde signert for SC Heerenveen. Han ble toppscorer i U20-VM i Egypt i 2009 med 8 mål.
Storspillet i U20-VM førte til en overgang til storklubben AC Milan, men drømmer ble knust for Adiyiah, som aldri var i nærheten av å slå seg inn på førstelaget, som i Adiyiahs tid i klubben hadde spisser som Zlatan Ibrahimovic, Alexandre Pato, Filippo Inzaghi og Antonio Cassano.
Etter fire utlån til perifere klubber meldte han overgang til den siste av de, Arsenal Kyiv. I dag spiller han for Nakhon Ratchsima.
North-West (Botswana)
North-West er et distrikt i Botswana. Det ble opprettet i 2001 ved å slå sammen distriktene Chobe og Ngamiland.
Christine Dolce
Christine Dolce (født 31. august 1981 i Long Beach, død 6. februar 2017) var en amerikansk modell, også kjent under navnet ForBiddeN. Hun ble oppdaget gjennom nettstedet MySpace, og fikk derfor tilnavnet «The Queen of MySpace» av magasinet Vanity Fair og i The Tyra Banks Show.
Tall Baydar
Tall Baydar er et lavt fjell i Syria, i den vestlige delen av provinsen Al Hasakah. Høyden er 404 moh. Fjellet har gitt navn til en nå utdødd dialekt av språket akkadisk.
Referanser
Traveljournals – Syria
Christine Dolce
Hun drev motebyrået Destroyed Denim. , og dyrket på den tiden hobbyen sin som var foto. Hun tok senere bilder for Playboy magasinet, der hun opptrådte i utgaven oktober 2006. Hun ble også omtalt i bladene Stuff, FHM og Rolling Stone.
Fra 2006 deltok hun i TV-serien Blowin' Up. Hun var også en karakter i videospillet Def Jam: Icon. Dolce ble avbildet på Gothic rock bandet The 69 Eyes sitt album Angels.
Tall Baydar (dialekt)
Tall Baydar var en dialekt av akkadisk, som ble snakka i områdene rundt fjellet Tall Baydar i dagens Syria.
Xinhua nyhetsbyrå
Xinhua nyhetsbyrå (kinesisk: 新华通讯社, pinyin: Xīn Huá tōngxùnshè; 新華通訊社 eller kort 新华社 Xīn Huá shè, norsk: Nye Kina-tjenesten) er et nyhetsbyrå for regjeringen i Folkerepublikken Kina og det største av landets to nyhetsbyråer. Den andre er 中国新闻社 / 中國新聞社 Zhōngguó xīnwén shè China News Service. Xinhua ble grunnlagt i 1931 og har hovedsete i Beijing.
Xinhua har over 10 000 ansatte (2008). Det kan sammenlignes med Reuters' cirka 1300 ansatte. Byrået utgir blant annet de kinesiske dagsavisene Folkets Dagblad (Renmin Ribao) og Referansenyheter (Cankao Xiaoxi).
Byrået utarbeider også interne nyhetsrapporter (neican) forbeholdt utvalgte ledende politikere og embedsmenn.
Sophus Clausen
Sophus Clausen (født 3. mai 1911 i Bergen, død 29. mars 1999 på Lillehammer) var direktør i kontormaskinfirmaet Sophus Clausen AS. Han var også antroposof og viet det meste av livet til å styrke bevegelsen både gjennom rause pengegaver, forlags- og tidsskriftsvirksomhet, generalsekretær og som fødselshjelper til flere initiativ, blant annet Cultura Sparebank.
Møtte Rudolf Steiner
Sophus tilbrakte sine første barneår i Bergen. Faren Sophus Garman Clausen hadde agentur på kontormaskiner, og da virksomheten grep om seg, flyttet familien til Oslo. Allerede i barndommen fikk Sophus Clausen møte Rudolf Steiner på et av hans mange besøk i Norge. Faren ønsket at sønnen skulle gå på skole for å kunne overta familiefirmaet, men antroposofen Christian Smit fikk overtalt faren til å sende gutten til Friedwartschule ved Goetheanum i Sveits da Sophus var 16 år. Dette skulle få varig betydning for ham, og Sophus Clausen sa senere; ''Hver biografi er synliggjort karma i sin individuelle utforming. Det er karmalære i praksis.''
Samarbeidet med Max Manus
Da Sophus kom tilbake til Oslo arbeidet han i farens firma. Men under krigen tilhørte han motstandsbevegelsen og kom i tett kontakt med Oslogjengen. I lengre perioder fungerte leiligheten som dekkleilighet for sentrale skikkelser, blant annet Gregers Gram. Etter frigjøringen på høsten i 1945 dro Sophus Clausen og Max Manus til USA for å skaffe agentur på kontormaskiner, og de etablerte firmaet Clausen og Manus sammen. Dette var i konkurranse med farens firma, men han hadde under krigen valgt tyskernes side. I 1952 ble firmaet splittet opp i Sophus Clausen AS og Max Manus AS. I 2011 ble Sophus Clausen AS kjøpt opp av svenske Scan Coin AS.
Mysteriedramaene
I 1936 ble sveitseren Curt Englert generalsekretær i Antroposofisk Selskap i Norge, og det ble dannet en Oslogruppe hvor Sophus Clausen var en sentral person. I femitårene startet arbeidet med å sette opp mysteriedramaene av Rudolf Steiner. Også her var Sophus var en viktig pådriver, og da det nordiske antroposofiske sommerstevnet ble holdt på Lillehammer i 1960 og i Oslo 1976, ble dette oppført.
Forlag og tidsskrift
Sophus Clausen var også blant initiativtakerne for å skaffe lokaler til Oslogruppen, og i 1955 ble Josefines gate 12 i Homansbyen ervervet for 165 000 kr. Huset ble bygget om i ”antroposofisk” stil og rommer blant annet Antropos forlag og bokhandel, som Clausen grunnla i 1960. Forlaget skulle arbeide med oversettelse og utgi Rudolf Steiners verk. Allerede etter krigen hadde Clausen vært en ivrig bidragsyter til tidsskriftene Spektrum (1946–54) og Horisont (1955–67). I samarbeid med Leif Wærenskjold startet han i 1972 tidsskriftet Libra. Dette skulle ha et antroposofisk innhold, og dets mange årganger representerer i dag et slags ”leksikon” over sentrale antroposofiske temaer, biografiske artikler og debatter.
Fond og bankvirksomhet
Sophus Clausen var generalsekretær i Antroposofisk Selskap i Norge fra 1975 til 1981. Han og kona Betty Clausen etablerte Rudolf Steinerstiftelsen i 1978 for å støtte opp om antroposofisk orienterte initiativer i Norge og gi støtte til studier innenfor dette.
I 1982 var Sophus Clausen med i en gruppe som ønsket å etablere en ny type bankvirksomhet i Norge etter mønster av Gemeinschaftsbank i Tyskland. Et hovedspørsmål var hvordan få dette til når egenkapitalen var for liten i forhold til Finansloven. Økonomiprofessor Leif Holbæk-Hanssen, som også var med i gruppen, tok initiativ til Fondet for frie initiativ. Dette skulle senere bli startskuddet til at Cultura lånesamvirke i 1986 og Cultura Sparebank som startet opp 1. januar 1997.
Sophus Clausen døde 1999 på Lillehammer som hadde vært hans bosted den siste delen av livet.
Southern (Botswana)
Southern er et distrikt i Botswana.
Rajpath
Rajpath (hindi: ; «Kongens vei») er den seremonielle bulevarden til Republikken India. Den går fra Rashtrapati Bhavan gjennom Vijay Chowk og India Gate til National Stadium i New Delhi. Alleen har gressplener med trær og dammer på begge sider. Rajpath er uten tvil den viktigste veistrekningen i India, og stedet for den årlige paraden under republikkdagen 26. januar. Rajpath går rett mot Raisina Hill, Indias administrative sentrum. Janpath krysser denne veien. Rajpath går i øst-vest-retning og veier fra Connaught Place, Delhis finansielle sentrum, møter Rajpath fra nord.
Etter at Rajpath har klatret opp Raisina Hill, dukker North Block og South Block opp på hver sin side av Rajpath. Til slutt ender veien foran porten til Rashtrapati Bhavan. I Vijay Chowk krysser den Sansad Marg og Indias parlamentbygning kan sees på høyre side når man kommer fra India Gate.
Rajpath i seg selv er veien som brukes for paraden 26. januar hvert år, når Republikkens dag feires i India. Feiring av at India ble en republikk skjer gjennom fremvisning av Indias kulturelle mangfold og militære makt. Alleen brukes også til begravelseprosesjoner av sentrale indiske politikere. Åpningsscenen i filmen Gandhi starter i Rajpath.
Historie
Størsteparten av byggverket rundt Rajpath ble designet av Lutyens and Herbert Baker.
Attila Petschauer
Petschauer ble olympisk mester i fekting under OL 1928 i Amsterdam. Han var med på det ungarske laget som vant lagkonkurransen i sabel. De andre på laget var Ödön Tersztyánszky, Sándor Gombos, János Garay, József Rády og Gyula Glykais. Petschauer kom på andreplass i den individuelle konkurransen i sabel.
Fire år senere, under Sommer-OL 1932 i Los Angeles, vant han en ny olympisk tittel i sabel lagkonkurranse sammen med Endre Kabos, Aladár Gerevich, György Piller, Gyula Glykais og Ernő Nagy.
Mumle Gåsegg (pseudonym)
Mumle Gåsegg var et pseudonym eller en signatur brukt av Johan Borgen i hans petitartikler i Dagbladet. Det er utgitt flere samlinger av disse petitene i bokform.
Mutya Buena
Rosa Isabel Mutya Buena er en engelsk vokalist og låtskriver og tidligere BRIT Awards-nominert. Hun er kjent for at hun en gang var med i popbandet Sugababes.
Kongshavn (Arendal)
Kongshavn (også skrevet Kongshamn) er en bygd på Tromøy i Arendal kommune i Agder. Kongshavn ligger på Tromøys nordvestside, og strekker seg fra Sandnes i vest til Omdalsøra i øst.
Kongshavn var tidligere definert som tettsted av Statistisk sentralbyrå. Fra 2013 er det en del av tettstedet Arendal.
Stedet og historien
Kongshavn har god trygg havn i Tromøysund. Man antar at dette har vært havn for kongens skip i vikingtid, og Snorre forteller om konge og kongsgård på Tromøy. Stedsnavnet Kongshavn forekommer flere steder i Norge.
Kongshavn var strandstedet som hørte til gården Sandnes. Kongshavn kapell og Sandnes skole er lokalisert til tettstedet Kongshavn. Den nå nedlagte K.K.Liens fabrikk, hvor det bl.a. ble laget jordbruksredskaper og sparker, var en større industribedrift i tettstedet.
Atakora Lalawele
Atakora Lalawele (født 9. november 1990) er en togolesisk fotballspiller som spiller for AIK. Atakora Lalawele er en midtbanespiller som skal ha et ekstremt godt overblikk, høy hurtighet og eminent teknikk. Lalawele ble kåret til den beste spilleren i Afrika i sin aldersgruppe i 2008. Lala forlot FFK etter 2010-sesongen.
Foran 2010-sesongen trente Atakora med Løv-Ham med tanke på en utlånsavtale.
Frise
Innen arkitektur er en frise det midterste feltet i entablaturet (det øvre horisontale bjelkelaget i klassisk gresk arkitektur som består av arkitrav, frise og karnis). Frisen kan være slett eller dekorert; i jonisk orden og korintisk orden kan den være dekorert med bas-relieffer, og i dorisk orden er frisen dekorert med triglyfer og metoper. Frisen ligger over arkitravet (det nederste glatte feltet i entablaturet).
Ordet frise blir også brukt på veggfelt i et rom som er over en rekke med bilder, og på horisontale felt med malte eller modellerte dekorasjoner plassert på veggen over øyehøyde.
Franziska Meyer Price
Franziska Meyer Price (født 1962 i München) er en tysk film- og fjernsynsregissør, bosatt i Köln.
Etter videregående arbeidet hun som lyd-, kamera, klipp- og regiassistent. Hun studerte i La Sapienza og New York. Fra 1997 har hun arbeidet som regissør, og regissert fjernsynsserier og serieepisoder for RTL, Sat.1, ZDF, ProSieben og ARD. Hun har også regissert flere spillefilmer.
Şanlıurfa (provins)
Provinsen ligger sørøst i Tyrkia og grenser til provinsene Gaziantep i vest, Adıyaman i nord, Diyarbakır i nordøst og til Mardin i øst og i sør til Syria.
Norsk forening for kollektivtrafikk
Kollektivtrafikkforeningen, etablert i 2007, organiserer offentlige aktører med ansvar for planlegging, kjøp og markedsføring av kollektivtrafikktjenester. Kollektivtrafikkforeningens formål er å styrke kollektivtrafikkens konkurransekraft slik at flere reiser kollektivt. Foreningen er et nasjonalt samarbeidsorgan og en pådriver for profesjonell, effektiv og kundevennlig kollektivtrafikk. Vern miljøet – reis kollektivt, er visjonen.
275 Sapientia
275 Sapientia er en hovedbelteasteroide. Den ble oppdaga den 15. april 1888 av Johann Palisa fra Universitäts-Sternwarte Wien i Wien. Navnet betyr visdom på latin.
Røsholmstranda
Røsholmstranda er ei sandstrand i nordenden av fjordarmen Nordfjorden i Tyrifjorden, i Ringerike kommune. Stranden strekker seg fra Karlsrudtangen naturreservat i vest, ved utløpet av Sogna, og til spissen av Averøya naturreservat i øst, ved utløpet av Storelva.
Stranden består for det meste av fin sand. Fjorden er meget langgrunn på dette området, så badeforholdene passer ypperlig for barnefamilier. Ikke alle deler av den flere kilometer lange sandstranden er imidlertid like tilgjengelig og egnet for bading.
Det er tilkomst til stranden via Røsholmstrandveien, enten via avkjøring fra europavei 16 ved Norderhov og via fylkesvei 158 og fylkesvei 162 over Busund, eller via avkjøringen fra riksvei 35 ved Snyta, mellom Hønefoss og Ask. På stranden er det stor parkeringsplass for biler og kommunalt sanitæranlegg. Stedet har dessuten hatt egen kafé gjennom flere tiår.
Elkhovo (kommune)
Elkhovo kommune (bulgarsk: Община Елхово) er en kommune i Jambol oblast i Bulgaria. Administrasjonssenteret er byen Elkhovo. I tillegg omfatter kommunen 21 mindre landsbyer og har tilsammen over 20 000 innbyggere.
Gjennomgående fag
Gjennomgående fag er i norsk skole betegnelse på fag som følger en opplæring eller utdanning gjennom alle årstrinn eller studieår. I norsk grunnskole og videregående opplæring er disse dekket av læreplaner med progresjon gjennom hele det 13-årige skoleløpet. De gjennomgående fagene i norsk skole er etter kunnskapsløftet i 2006, norsk, naturfag, engelsk, fremmedspråk, samfunnsfag, kroppsøving, finsk som 2. språk, matematikk og Religion, livssyn og etikk.
Tanks videregående skole
Tanks videregående skole var en fylkeskommunal videregående skole i Bergen sentrum. Skolen tilbød programmene studiespesialisering og påbygging til generell studiekompetanse. Fra august 2014 ble skolevirksomheten overflyttet til nye Amalie Skram videregående skole.
Hans Tanks og hustru Marie Tanks Legatum
Tanks skole ble opprettet med penger fra Hans Tanks og hustru Maria Tanks Legatum. Kjøpmann Hans Tank (1742–1804) og Maria Kramer Tank (1740–1801) giftet seg i 1763. Deres eneste barn døde bare seks år gammel i 1771. Ekteparet Tank skrev et testamente i 1798 som bestemte at et fond skulle etableres, og pengene brukes til opprettelsen av en realskole. Ekteparet ønsket å forbedre samtidens skoleundervisning – gå bort fra pugging av latin og heller orientere seg mot samtiden. Tank vektla praktiske og fremtidsrettede fag som levende språk, handelsfag, naturfag og kroppsøving. Målsettingen var at elevene skulle «dannes til dydige, ædle Mennesker og rettskafne, insigtsfulde Borgere».
Den Tankske Skole
Den Tankske Skole åpnet 5. juni 1850 i en trebygning i Øvregaten 47. Siden 8. januar 1855 har skolen holdt til i bygningen i Kong Oscars gate 21, tegnet av arkitekt Hans Hansen Kaas. Skolens plan er preget av et bredt trappehus ved hovedinngangen. Adkomst til klasseværelsene er fra midtkorridorer plassert på hver side trappen. Bygningen var i sin samtid en av byens flotteste, og da prins Napoleon besøkte Bergen i 1856, ble ballet holdt ved Tanks skole.
Nyere historie
Skolen ble overtatt av Bergen kommune i 1888 og begynte samtidig å ta inn jenter. I 1917 fikk skolen oppført en egen gymnastikkbygning i jugendstil.
Skolen fikk sin første gymnasklasse i 1923, og var fra det året Bergens første offentlige gymnas. I 2013 ga Hordaland fylkeskommune Fana Sparebank i oppdrag å selge skolebygget. Interessen var stor, og i juni 2013 ble det meldt solgt for 34 millioner kroner, syv millioner over bud.
I 2014 ble skolen nedlagt, og elevene overført til Amalie Skram videregående skole fra skoleåret 2014/15.
Kjente tanksianere
Edvard Grieg var en av skolens elever de første årene (1853–58). Andre kjente elever ved skolen er Hans Jæger, Christian Michelsen, Kristofer Lehmkuhl, Rasmus Meyer, Thorolf Rafto, Kristian Ottosen og Arnulf Øverland. Kjente tanksianere fra nyere tid er Elina Krantz og Dagfinn Lyngbø.
Både Øverland og Edvard Grieg mistrivdes. Som gjengitt på den forsvunne minneplaketten skrev Grieg at «Skolelivet var meg dypt usympatisk, dets materialisme, barsket og kulde var min natur så imot at jeg utpønsket det utroligste for å bli kvitt - om bare for en liten stund.» I skolens protokoll fra 1858 står det om Grieg: «Anmeldt den 31te August til Udtrædelse, for at uddanne sig til Musicus.»
Gog og Magog
Gog og Magog (hebraisk גּוֹג וּמָגוֹג Gog u-Magog; arabisk يَأْجُوج وَمَأْجُوج  Yaʾjūj wa-Maʾjūj) er navnene som opptrer hovedsakelig i jødiske, kristne og muslimske skrifter, foruten også i tallrike senere referanser i andre verker. Deres sammenheng kan bli enten være genealogisk (som Magog i Første Mosebok 10:2) eller eskatologisk og apokalyptisk, som i Esekiels bok og Johannes' åpenbaring. Gog og Magog er tidvis enkeltindivider, tidvis mennesker, og noen ganger geografiske regioner. Avsnittene fra Esekiels bok og Åpenbaringen har i særdeleshet tiltrukket seg oppmerksomhet grunnet profetiske beskrivelser av konflikter som det er sagt skal skje i nærheten av «endetiden».
Etymologi
Etymologien til begge navnene Gog og Magog har forblitt usikker. Første stavelse ma- i begynnelsen av Magog kan indikere et land, eller det kan bety «fra» slik at Magog betyr «fra landet til Gog» eller «fra Gog». Gog kan ha sin opprinnelse som den hebraiske versjonen av navnet Gyges av Lydia, som gjorde sitt kongerike i Anatolia til en militær makt på slutten av 600-tallet f.Kr., men denne forklaringen, selv om den er utbredt, er ikke allment akseptert blant forskere. En annen teori er at «Magog» kan være en referanse til Babylon, ved å snu på bokstavene BBL («Babylon» i den hebraiske teksten, som opprinnelig ikke hadde tegn for vokaler) til MGG («Magog»), men denne forklaringen, som andre, er ikke uten problemer.
I Det gamle testamente
I kapittel 10 av Første Mosebok, «Folkeslagene på jorden», navngis rundt 70 etterkommer av Noah, som selv hadde tre sønner: «Sem, Ham og Jafet. De fikk sønner etter storflommen. Jafets sønner var Gomer, Magog, Madai, Javan, Tubal, Mesjek og Tiras.»
Første Krønikebok begynner med en liste over slekter som gjentar den samme i «Folkeslagene på jorden» i Første Mosebok, men fortsetter deretter godt bortenfor denne. I kapittel 5, «Stammene øst for Jordan», er det blant de mange etterkommerne etter Ruben, den første av tolv sønner etter patriarken Jakob, en figur ved navn Gog.
De to navnene nevnes først sammen i kapittel 38 og 39 av Esekiels bok, men her er Magog et sted og ikke et menneske. «Menneske, vend deg mot Gog i Magog-landet, storfyrsten over Mesjek og Tubal. Tal profetord mot ham.»
Esekiel skal ha levd på den første halvdelen av 500-tallet f.Kr., og den tidligste datoen for profetien er ca. 585 f.Kr. Det er dog ikke enighet blant forskerne om Esekiel 38-39 var en del av den opprinnelige teksten (jevnfør med eksempelvis Joseph Blenkinsopp som mener det er et sent tillegg, og Daniel Block som argumenterer for dens opprinnelige status). Dets profeti om en grusom fiende fra nord er basert på Jeremias bok 1:3-16 hvor Jeremia snakker om babylonerne; Esekiel snur dette til en eksatologisk fiende som vil komme i de siste tider, en apokalypse eller åpenbaring om tidens slutt.
Gogs allierte som nevnes av Esekiel, Mesjek og Tuba, Persia, Kusj og Put, og «Gomer med alle sine tropper, Togarmas hus lengst i nord med alle sine tropper», er alle (unntatt Persia) tatt fra nevnte «Folkeslagene på jorden» i Første Mosebok. Mesjek, Tuba, Gomer og Togarma kan bli identifisert med faktiske folk, konger og riker på 600- og 700-tallet f.Kr. i Anatolia (dagens Tyrkia). «Hvorfor profetens blikk skulle ha blitt fokusert på disse særskilte nasjonene er uklart», kommenterte forskeren Daniel Block i en studie av Esekiel 25-48, men antyder at deres avsides beliggenhet og omdømme for voldsomheter og mystikk «gjorde Gog og hans forbundsfeller til perfekte symboler for en arketypisk fiende som reiser seg mot Gud og hans folk». Kusj (Sudan eller Etiopia) og Put (Libya) er sønner av Kam (bibelsk person), som igjen er sønn av Noah, i henhold til Første Mosebok, mens Persia er lokalisert i øst og ikke nevnt i Første Mosebok i det hele tatt. Ettersom Esekiel insisterer på at Gog og hans allierte er i nord, har det vært spekulert om disse tre navnene er et senere tillegg, men det er omdiskutert.
Andre tekster
Rundt midten av 100-tallet f.Kr. nevner Sibyllens orakler, en samling gresk spådommer som ikke er tilknyttet De sibyllinske bøkene fra romerrikets orakelkultus, «landet til Gog og Magog» som «lokalisert på midten av de aethiopiske elver», men i en andre omtale knyttes det til «moesiere og dakere» i østlige Europa; i begge tilfeller skal de motta «forbannelser» og i henhold til Sverre Bøe, «kan det være liten tvil om direkte bruk av Esekiels orakler» i deres komposisjon.
Det jødiske skriftet Boken om Jubelårene fra omtrent samme tid, nevner Magog som en sønn av Jafet og til hvem det er allokert landområder, mens Gog er en region ved Jafets grenser. Enoks bok 1 forteller hvordan Gud rørte opp blant medere og partere (framfor Gog og Magog) for å angripe Jerusalem hvor de ble beseiret; har det blitt hevdet at denne teksten står i gjeld til Esekiel 38-39. I Dødehavsrullene vil Messias styre «over alle mennesker og Magog», og Magog er allokert land som ligger ved siden av det til Gomer, den første sønnen av Jafet. Det eneste fragment hvor de to navnene er kombinert som «Gog og Magog» er for lite for å være meningsfullt. Liber Antiquitatum Biblicarum fra 100-tallet e.Kr. er kjent for å liste opp og navngi syv av Magogs sønner, og nevner hans «tusenvis» av etterkommere.
Den greske oversettelsen av Den hebraiske Bibelen (Septuaginta) ble gjort i løpet av denne perioden, og den innførte navnet Gog hvor den hebraiske originalen hadde noe annet. Således i Fjerde Mosebok 24:7 erstatter den Agag, en mystisk, men åpenbar mektig figur, med Gog, og i Amos' bok 7:1 har den greske oversettelsen Gog som lederen av truende hær. Den greske oversettelsen av Esekiel gjør Gog og Magog som synonyme for samme landområde, et skritt som gjorde veg for at Johannes' åpenbaring i Det nye testamente gikk bort fra frasen «Gog fra Magog» og til «Gog og Magog».
Ved slutten av 100-tallet e.Kr. hadde den jødiske tradisjonen for lengst endret den nevnte frasen «Gog fra Magog» til «Gog og Magog», de endelige fiendene av Guds folk, som ville bli knust i det aller siste slaget. Forfatteren av Johannes' åpenbaring forteller at han så i et syn hvordan Satan samlet Gog og Magog, «folkene i alle fire verdenshjørner» og samlet dem til strid, den siste kampen med Jesus Kristus og hans helgener.
Esekiels Gog fra Magog var et symbol på all den mørke ondskap i nord og makter som var fiendtlig til Gud, men i Johannes' åpenbaring har Gog og Magog ingen bestemt geografisk lokalisering, og isteden representerer de alle nasjonene i verden, knyttet sammen for det siste angrepet på Kristus og de som fulgte ham.
I muslimenes Koranens 18. sura (kapittel) Al-Kahf («Grotten») reiser en from krigerkonge kalt Dhul-Qarnayn, forstått som Kyros av Babylonia eller Aleksander den store, til stedet mellom Øst og Vest, og finner det mellom to fjell hvor folket der knapt forstår et ord. De sier: «O Dhul-Qarnain! Gog og Magog (folket) gjør stor ulykke på jorden. Skal vi da gi deg tributt for at du den mektige kan reise en barriere mellom os og dem?» Dhu'l-Qarnayn tar ikke imot en tributt, men reiser en mur av jern mellom fjellene for å holde Gog og Magog ute, men advarer at den vil bli brutt på den tid som utpekt av Allah (dagen før den muslimske gjenoppstandelse).
Identifisering av Gog og Magog
Adskilte avsnitt i verkene Ioudaike archaiologia («Jødisk forhistorie») og Peri tou Ioudaikou polemou («Den jødiske krig») av den jødiske historikeren og lærde, Josefus, viser at jødene på denne tiden identifiserte Gog og Magog med skytere: Aleksander den store, skrev Josefus, lukket disse hesteridende barbarerne fra langt nord og bakenfor Kaukasusfjellene med jernporter. En nyere versjon av denne fortellingen har dannet grunnlaget for fortellingen Dhul-Qarnayn i den islamske Koranen.
Som tidlige kristne skribenter, som Eusebius av Cæsarea, identifiserte Gog og Magog med romerne. Etter at Romerriket gjorde kristendommen til en statsreligion (og undertrykte andre religioner) var ikke denne identifiseringen lenger mulig, og ble da vendt til Romerrikets barbariske fiender i nord. Ambrosius av Milano (død 397) identifiserte dem med goterne, og Isidor av Sevilla bekreftet at folk til hans dag antok at goterne nedstammet fra Magog «grunnet likheten i den siste stavelsen». Forestillingen om at Gog og Magog var knyttet til goterne holdt seg lenge; på midten av 1500-tallet sporet den siste katolske erkebiskop av Uppsala, Johannes Magnus, den kongelige svenske familie tilbake til Magog, sønn av Jafet. Magnus identifiserte to av Magogs sønner som Suenno, stamfar til svenskene, og Gethar (også kjent som Gog eller Gogus), stamfar til goterne.
Den bysantinske historikeren Prokopios (død etter 562) så Attila og hunerne som en nasjon utestengt av Aleksander, og andre litt senere kristne forfattere identifiserte dem med sarasenere. Enda noe senere ble Gog og Magog identifisert med khazarerne, som dominerte Sentral-Asia på 800- og 900-tallet. I hans verk Expositio in Matthaeum Evangelistam, refererte benediktinermunken Christian av Stavelot til dem som etterkommer av Gog og Magog, og skrev at de er «omskåret og følger alle [lovene til] jødene»; den sunniislamske lærde Ibn Kathir fra 1300-tallet identifiserte også Gog og Magog khazarerne, det samme gjorde en georgisk tradisjon som kalte dem for «ville menn med fryktelig fjes og oppførselen til ville dyr, blodspisere.» I henhold til den berømte kazarske brevveksling (ca. 960), hevdet kong Josef av Khazaria å være en etterkommer av Magogs nevø Togarma.
Mongolene var de neste barbarer som ble plassert i denne forbindelsen. Tidlig på 1200-tallet begynte det å komme rapporter om en merkelig og uovervinnelig horde fra øst som ødela muslimske riker og kongedømmer. I Europa var det konger og paver som håpet på at disse hordene var representanter for prestekongen Johannes, en legende om at det eksisterte en stor kristen hersker i Det fjerne østen som ville komme og redde de kristne i kampen mot den muslimske erobringen. Da hordene fra Asia nådde fram til Polen og Ungarn og møtte kristne forsvarsstyrker, konkluderte et forferdet Europa at de var «Magogoli», avkommet til Gog og Magog, løslatt fra det fengsel som Aleksander den store hadde bygget for dem og at de varslet harmageddon, den kristne forestillingen om endetiden og Guds dom over verden.
De mongolske styrkene besluttet å snu og vende tilbake grunnet at deres leder Djengis Khan døde og etter deres nederlag i slaget ved Ayn Jalut i Midtøsten.
Gog og Magog ble et litterært emne. John de Mandeville, et pseudonym for den ukjente forfatteren av en fantasifull reiseskildring, Reisene til sir John Mandeville, på midten av 1300-tallet, ble en bestselger. Den assosierte jødene med Gog og Magog, og fortalte at denne nasjonen, hvilket besto av Israels ti forsvunne stammer, var fanget bak Aleksanders porter.
Marco Polo lokaliserte Gog og Magog til områdene i «Tenduk», en provins som etter sigende tilhørte den legendariske prestekongen Johannes, og styrt av en viss Georg, fjerde etterkommer fra den opprinnelige Johannes. I henhold til denne redegjørelsen er Gog (lokalt Ung) er befolket av en stamme kalt for Gog, mens Magog (eller Mongul) er befolket av tatarer. Den muslimske reisende Ibn Battuta rapporterte at «festningsvollen til Yajuj og Majuj» var «seksti dagers reise» fra byen Zeitun (i Kina); den engelske oversetteren merket seg at Ibn Battuta forvekslet den store kinesiske mur med den mur som ble bygget av Dhul-Qarnayn. Denne Dhul-Qarnayn er en figur som er nevnt i Koran hvor han er beskrevet som stor og rettferdig hersker som bygget en mur som holdt Gog og Magog i Øst ute fra å angripe folk.
En tysk tradisjon hevdet at en gruppe som ble kalt for «de røde jøder» ville invadere Europa ved den kristne endetiden. Disse «røde jødene» ble assosiert med en rekke folk, men særlig østeuropeiske jøder og osmanske tyrkere.
Jødiske forskere på middelalderen, blant annet Rashi, Radak og andre, assosierte ingen bestemt folk, nasjon eller område med Magog, bortsett fra å slå fast at det lå nord for Israel. Tidlig på 1800-tallet identifiserte en del hasidiske rabbinere Napoléon Bonapartes invasjon av Russland som «krigen til Gog og Magog» hvor de mente å kunne se begynnelsen på ankomsten av messias. I denne forstand var det den franske keiseren som fylte rollen til Gog. På 1900-tallet ble Adolf Hitler sett på som en tilsvarende kandidat.
I løpet av den kalde krigen fikk tanken om Russland selv hadde tatt rollen som Gog økt popularitet (først fremmet av Wilhelm Gesenius på midten av 1800-tallet), blant annet for at den gammeltestamentlige Esekiel hadde beskrevet «Gog i Magog-landet, storfyrsten over Mesjek og Tubal», på hebraisk var det rosh meshek, hvilket hørtes mistenkelig ut som Russland og Moskva. B Denne fortolkningen ble tatt opp av flere kristne skribenter og predikanter, særlig i USA, blant annet med slike som Hal Lindseys The Late Great Planet Earth; Grant R. Jeffreys Armageddon: Appointment with Destiny; M. R. De Haans The Signs of the Times; Tim LaHayes Are We Living in the End Times?. Populariteten til denne teorien i løpet av den kalde krigen kan bli oppfattet at den ble åpent fremmet i 1971 av den daværende guvernøren av California, Ronald Reagan. I løpet av en offentlig middag adresserte Reagan til statens lovgivningsmakt: «Esekiel forteller oss at Gog, nasjonen som vil føre alle andre mørkets makter mot Israel, vil komme ut fra nord. Bibelforskere har i generasjoner sagt at Gog må være Russland. Hvilken annen mektig nasjon er det nord for Israel? Ingen. Men det ga ikke mening før den russiske revolusjonen da Russland var et kristent land. Nå gjør det det da Russland har blitt kommunistisk og ateistisk, nå som Russland har satt seg selv mot Gud. Nå passer det perfekt til beskrivelsen av Gog.»
Så sent som i 2003 fortalte USAs George W. Bush den franske president Jacques Chirac at Irak måtte bli invadert for å hindre Gog og Magog, Bibelens sataniske agenter for apokalypsen.
Den bibelsk fortolkningen at Russland er Gog er noe en del russere selv tror om seg selv, ifølge historikeren Christopher Marsh som skrev at «Russere og ukrainere [er] to folk med en lang historie å se til Bibelen for holdepunkter til deres fortid og framtid. I det minste så langt tilbake som Nestorkrøniken, har rus'erne' lett i skriften for slike spor og funnet dem i fra Første Mosebok til Johannes' åpenbaring. De var etterkommerne til Noahs tredje sønn Jafet, noe som ga dem direkte slektslinje til syndflodperioden, og de var av stammen til Magog (eller Gog), i landet til Ros. Implikasjonene av slik identitet som uttrykt i Åpenbaringen, hvor Gog og Magog er begge kastet ut av himmelen, betydde tilsynelatende ikke mye for de som trakk disse slektslinjene. Forfedre ble funnet i Bibelen og det var nok.»
Italias Grand Prix 2011
Regelendringer
Under det forrige løpet i Belgia oppsto det en kontrovers da flere team oppdaget at dekkene deres hadde fått skader (såkalt blistering, eller blemmer) under kvalifiseringen, men ikke ble tillatt å bytte til nye dekk ettersom skadene ikke var forårsaket av en ulykke, men var et resultat av oppsettet på bilene. Dekkleverandøren Pirelli påpekte at årsaken til skadene var Red Bull Racings praksis med å bruke cambersettinger utenfor Pirellis anbefalte maksimumsgrenser, og sa de ville være mere forsiktige med sine anbefalinger for Monza for å hindre at problemet skulle dukke opp igjen. Pirelli uttalte at de ville henvende seg til FIA for å håndheve cambergrensene hvis det var tegn til blistering etter fritreningsomgangene. Kort tid før den tredje og siste teningsomgangen på lørdag annonserte FIA at Pirellis cambergrenser var påbudte og at alle team som ikke fulgte dem ville bli rapportert til løpsdommerne for brudd på det tekniske regelverkets punkt 2.3 om farlig konstruksjon, og ville risikere å bli utelukket fra løpet.
Baneendringer
Etter å ha eksperimentert med to DRS-soner med et felles målepunkt i Canada og i Valencia gikk FIA tilbake til en enkelt DRS-sone i løpene på Silverstone og Spa. I løpshelgen på Spa ble det opplyst at det i Italias Grand Prix igjen ville bli to DRS-soner, men denne gang skulle hver sone være uavhengig, med et målepunkt for hver sone. En av sonene vil være langs hovedlangsiden, med målepunkt like før Parabolica-svingen, og den andre sonen vil være på langsiden mellom den andre Lesmo-svingen og Variante Ascari-sjikanen, med målepunkt mellom de to Lesmo-svingene.
Før den tredje treningsomgangen startet på lørdag formiddag ble det foretatt endringer i fartshumpene utenfor banen i della Roggia-sjikanen. Hensikten med humpene er å hindre at førerne kutter over sjikanen, men flere førere som hadde hoppet over dem etter å ha kommet utenfor banen under fredagstreningene klaget på at humpene kunne være farlige. Humpene ble derfor flyttet fem meter tilbake, men også forlenget med fem meter. Førerne vil dermed få bedre mulighet til å kunne svinge rundt humpene i stedet for å kjøre over dem.
Teamendringer
Til Belgias Grand Prix ble Nick Heidfeld erstattet av Bruno Senna i Renault. Heidfeld var ikke fornøyd med dette og uttalte at han ville gå til rettssak mot teamet for å få tilbake plassen sin. I uka før Italias Grand Prix ble det imidlertid bekjentgjort at Heidfeld og Renault var blitt enige om et forlik, som også medfører at Senna kan fullføre sesongen i Renault. Utnevnelsen av Sennas brakte også fire nye sponsorer til teamet: Det brasilianske telekomselskapet Embratel, olje- og gasselskapet OGX, barberingsselskapet Gillette og farmasiselskapet Auden McKenzie.