cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Connect Bus Trønderbilene
Selskapet har tidligere drevet rutetrafikk med buss i store deler av Nord-Trøndelag samt deler av Sør-Trøndelag, deriblant på Fosen og i Trondheim (sistnevte på oppdrag fra AtB). I tillegg hadde selskapet godstrafikk, spesielt langtransport i regi av DB Schenker (tidligere Linjegods). Til tross for at selskapet siden 2021 ikke lenger har virksomhet av betydning i Trøndelag, ligger hovedkontoret fortsatt i Levanger.
Historie
FBNT ble stiftet etter vedtak i Fylkestinget i Nord-Trøndelag i 1920. Ved etableringen hadde selskapet 18 vogner. Selskapet hadde administrasjon i Steinkjer, og fikk alt i 1922 ekspedisjonskontor i Namsos. Ved starten i 1920 overtok FBNT de private ruteselskapene Stenkjær og Namsos Automobilselskab, Namdalen Automobilselskab, Inderøy Automobillag og sjåfør John Fikse i Verdal. Stenkjær og Namsos Automobilselskab hadde startet i 1908 med rute fra Steinkjer til Rødhammer med videre forbindelse med dampbåt til Namsos.
Historiske milepæler
Gjennom disse 75 åra hadde FBNT utviklet et rutenett som omfattet de fleste distriktene i Nord-Trøndelag. Det var likevel mange lokale, private rutebileiere, som drev på begrensede områder av fylket.
Til tross for at FBNT overtok mange av de mindre busselskapene i fylket, var det likevel igjen flere av disse. Åtte mindre selskaper i Steinkjer kommune gikk i 1995 sammen om å etablere Steinkjerbuss, for å hevde seg bedre i konkurransen, ikke minst om turkjøring.
Privatisering
Styret vedtok 24. oktober 1996 å fra 1998 omdanne Fylkesbilene fra en fylkeskommunal forvaltningsbedrift til et aksjeselskap, etter at fylkestinget et år tidligere hadde bedt dem om å utrede selskapsformen. Begrunnelsen var blant annet at gjeldende selskapsform ga for mye innsyn i forhold til hva som var hensiktsmessig, og man ville med aksjeselskap også kunne gjøre raskere beslutninger. I tillegg ville man få en litt heldigere avstand til fylkeskommunen, da det hadde vært mistanker om særfordeler og blanding av roller. 1. januar 1998 ble Fylkesbilene gjort om til aksjeselskap og skiftet navn til TrønderBilene AS.
Det lå nok også i kortene at TB skulle selges ut av fylkeskommunen. Det gikk mange spekulasjoner om oppkjøp utover i 1998. TB hadde nå en årlig omsetning på 100 mill. kroner, hadde nærmere 200 ansatte og en vognpark på 160-180 enheter. I slutten av mai forelå det tilbud både fra Fosen Trafikklag, som nå var datterselskap av Torghatten, og Hemne Orkladal Billag som var storeier i Norgesbuss, og hadde Orkla som dominerende eier. Namsos Trafikkselskap var også interessert i oppkjøp. I november ble det kjent at TBs eier ville foretrekke et bud fra Fosen Trafikklag om å kjøpe 66 prosent av aksjene i TB. Det ble antatt av Fosens hovedaksjonær, Torghatten, ville bruke kjøpet til å skape en større enhet om busstrafikk i regionen. I mars 1999 var overtakelsen gjennomført. Eierandelen ble solgt for 25 mill. kroner, og Nord-Trøndelag fylkeskommune hadde andelen på 34 prosent helt til februar 2011, da Torghatten kjøpte resten av aksjene i TB. 1. januar 2001 overtok TB busstrafikken fra Fosen Trafikklag.
Ekspansjon og anbud
TrønderBilene eier fra 2014 100 % av Gauldal-Østerdal Buss (tidligere Gauldal Billag og Østerdal Billag) samt 22,7 % av Namsos Trafikkselskap.
Richard Pánik
Richard Pánik (født 7. februar 1991) er en slovakisk ishockeyspiller som spiller for New York Islanders i NHL.
Han har tidligere spilt for Detroit Red Wings, Washington Capitals, Arizona Coyotes, Chicago Blackhawks, Toronto Maple Leafs og Tampa Bay Lightning.
Han representerte landet sitt under Vinter-OL 2014 i Sotsji, der han kom på 11.-plass med det slovakiske laget.
Erling Thurmann-Andersen
Erling Thurmann-Andersen (født 12. juni 1945, død 3. november 2002) var en norsk filmfotograf. Han regnes som en av de beste norske filmfotografene gjennom tidene og er den mest brukte i norsk film.
I en årekke var han styremedlem i Norsk Film A/S, i Filmgruppe 1 A/S og i Norsk Filmforbund. Han var dessuten medlem i Statens kortfilmutvalg. I perioder underviste han i filmkunnskap ved Universitetet i Trondheim og ved statens studiesenter for film. Thurmann-Andersen var Professor II ved Høgskolen i Lillehammer, Den Norske filmskolen.
Han begynte å filme Jonny Vang, men måtte avslutte filmingen på grunn av sykdom.
Erling Thurmann-Andersen var på slutten av 60-tallet samboer med skuespilleren Ragnhild Hilt og sammen fikk de datteren Hanna Hilt. Fra 1987 til sin død var han samboer, senere gift, med Wenche Hovet som han fikk datteren Astrid Thurmann-Hovet med.
Cornelius Castoriadis
Cornelius Castoriadis (gresk: Κορνήλιος Καστοριάδης, Kornilios Kastoriadis, født 11. mars 1922, død 26. desember 1997) var en gresk-fransk filosof, økonom, psykoanalytiker og politisk aktivist. Han grunnla den rådssosialistiske gruppen Socialisme ou Barbarie, sammen med Claude Lefort, og et tidsskrift med samme navn. Hovedverket, L’institution imaginaire de la société utkom på fransk i 1975, men ble oversatt til engelsk først i 1987 under tittelen The Imaginary Institution of Society. Castoriadis har hatt stor innflytelse som psykoanalytiker og politisk tenker, spesielt i Latin-Amerika, Frankrike og Hellas.
Biografi
Cornelius Castoriadis ble født 11. mars 1922 i datidens Konstantinopel, som eneste barn av foreldrene Sophia og Kaisaras (Caesar) Kastoriadis. Familien flyttet til Athen et par måneder senere i forbindelse med den gresk-tyrkiske konflikten, som senere førte til utvisning av den gresktalende minoriteten i Tyrkia.
Castoriadis studerte jus, økonomi og statsvitenskap ved Universitetet i Athen. I 1945 fikk han stipend av det franske instituttet for å gjøre doktorgradsstudier i filosofi ved Sorbonne. Sammen med andre studenter reiste han med båten RMS «Mataroa» for å fortsette sine studier i Paris. Han vendte aldri tilbake til Hellas.
I Paris avbrøt Castoriadis sine studier etter relativt kort tid, og begynte å arbeide som ressursøkonom for OECD (1947–1970). I tillegg var han aktiv som skribent og i politisk arbeid. I 1973 opprettet han praksis som psykoanalytiker, og i 1980 fikk han stilling som studieleder (directeur d’études) ved École des hautes études en sciences sociales, der han arbeidet fram til sin død i 1997.
Castoriadis var gift tre ganger, og fikk to døtre, Sparta og Cybèle.
Politisk virksomhet
Castoriadis ble tidlig interessert i filosofi, historie og politikk, og kom i kontakt med marxistisk filosofi og tenkning i en alder av 12–13 år. Hans første aktive engasjement i politikken skjedde under Metaxas-regimet i 1937, da han ble med i en celle i det kommunistiske ungdomspartiet, Kommounistiki Neolaia. Han ble arrestert, men raskt løslatt i 1939. To av totalt fire medlemmer av cellen ble imidlertid arrestert, banket opp og internert i flere måneder.
Mellom april 1941 og oktober 1944 var Athen okkupert, først av Italia og senere Tyskland og Bulgaria. I 1941 ble Castoriadis medlem av kommunistpartiet (KKE) bare for å forlate dette partiet mindre enn ett år senere for å bli aktiv trotskist. Dette var risikabelt, da de greske trotskistene ble forfulgt av det stalinistisk orienterte kommunistpartiet så vel som av Gestapo. Da stalinistene forsøkte å gjøre statskupp ved krigens slutt, oppsto en farlig situasjon for Castoriadis og andre kritikere.
Etter emigrasjonen til Paris i desember 1945, meldte Castoriadis seg inn i det franske trotskistpartiet, Parti Communiste Internationaliste, der han traff Claude Lefort. I forbindelse med forberedelsene til den fjerde internasjonale partikongressen (1948) tok de to dissens fra trotskistpartiet, og dannet den rådssosialistiske gruppen Socialisme ou Barbarie («sosialisme eller barbari»; et ordtak som blant annet tillegges Rosa Luxemburg). En viktig bakgrunn var diskusjonen om hvorvidt Sovjetstaten var en «degenerert arbeiderstat», eller et byråkratisk, autoritært regime, slik Socialisme ou Barbarie hevdet.
I løpet av 1950- og 60-tallet ble Socialisme ou Barbarie innflytelsesrik for den antiautoritære, sovjetkritiske venstresiden og den frihetlige (libertarianske) sosialismen. Gruppen hadde mange kjente medlemmer, blant annet Jean-Francois Lyotard, og i en kort periode, Guy Debord. Castoriadis var den ledende tenkeren, noe som førte til en rekke konflikter i gruppen, ikke minst da han tok avstand fra Marx fra slutten av 1950-tallet. Castoriadis og Socialisme ou Barbaries ideer var også en viktig inspirasjon for studentopprøret i mai-juni 1968.
Under general Charles de Gaulles styre var det ikke tillatt for utlendinger å bedrive politisk virksomhet i Frankrike. Av den grunn, og av hensyn til sin stilling i OECD, måtte Castoriadis publisere sine politiske arbeider under pseudonym inntil han fikk fransk statsborgerskap i 1970. Noen av hans mest brukte pseudonymer er Pièrre Chaulieu og Paul Cardan.
Psykoanalyse
Castoriadis var del av den «fjerde kretsen» (Quatrième Groupe) av psykoanalytikere som studerte med Jacques Lacan. Hans daværende kone, Piera Aulagnier, var også en kjent psykoanalytiker. Castoriadis åpnet egen praksis i sitt hjem i 1973, og fortsatte med denne fram til sin død. Som psykoanalytiker er Castoriadis mest kjent i Latin-Amerika. Flere av hans politiske verker har også psykoanalytiske dimensjoner, ikke minst L'institution imaginaire de la sociètè. Karakteristisk for hans psykoanalytiske arbeider var en sterk vektlegging av samfunnets betydning, fanget opp i begrepet om «det sosial-historiske».
Akademisk karriere
Castoriadis fikk stilling i akademia i 1980, da han tiltrådte som directeur d'études ved École des Hautes Études en Sciences Sociales (EHESS). Her holdt han blant annet en seminarrekke kalt Çe qui fait la Grèce, som senere er utgitt i tre bind. Castoriadis underviste og veiledet studenter ved EHESS fram til sin død i 1997. Blant hans stipendiater var Andreas Kalyvas, som senere ble ansatt som professor i politisk filosofi ved The New School for Social Research i New York.
Castoriadis' arbeider har blitt kommentert av kjente akademikere som Jürgen Habermas, Axel Honneth og Hans Joas. Han har inspirert og påvirket blant andre filosofen og sosiologen Johann P. Arnason og sosiologen Peter Wagner, blant annet gjennom teorien om "social imaginaries".
Wei Zhuang
Wei Zhuang (tradisjonell kinesisk: 韋莊, forenklet kinesisk: 韦庄, pinyin: Wéi Zhuāng, Wade-Giles: Wei Chuang, født 836 i Duling nær Chang'an i Kina, død 910), stilnavn: Duanyi (端己), var en kinesisk dikter og kansler på Tangdynastiets tid. Han er best kjent for sin poesi, holdt i stilretningene shi og ci.
Liv og virke
Han synes å ha begynt sin embedsmannskarriere i en alder av 44, etter at han bestod den høyeste grad av embedsmannseksamenene.
Hans forfatterskap kretset først om vennskap og festligheter ved hoffet. I 880 ble hovedstaden Chang'an ble herjet av Huang Chaos opprør, og hoffet flyktet til Sichuan. Men Wei kunne ikke være med; han var opprørernes fange. Det syners som om hans lange dikt Fru Qins ballade (秦妇吟) bygger på hans opplevelser da.
Etterpå la Wei ut på en omvandrende tilværelse som skulle vare i ti år.
Han tok jinshi-eksamenen i 894, og kunne da få en høy post i embedsverket. Men i 896 bragte Li Maozhens opprør seg ny ustabilitet.
I 901 erklærte Wang Jian seg som hersker over Shu. Wei ble etterhvert statsminister i Shu-riket. Wei hadde kanskje fornemmet at Tangdynastiet vær undergangen næt, og knyttet seg derfor til dette nye kongedømmet med sete i Chengdu. Han tilbragte sine siste år med kompilasjon av Tang-poesi og med sin egen diktning.
Yle Vega
Yle Vega er en svenskspråklig radiokanal i Finlands statlige selskap for fjernsyn og radio, Yle. Kanalen er en del av programtilbudet til Svenska Yle. Den er for voksne finlandssvensker og har et sterkt regionalt innslag. Programtilbudet spenner over nyheter, samfunnspørsmål, kultur og underholdning.
Burn
Burn kan vise til:
Fermanagh (grevskap)
Fermanagh (irsk Fear Manach; engelsk: County Fermanagh) er et av seks grevskap i Nord-Irland tilhørende Storbritannia. Det er en del av den irske provinsen Ulster og grenser mot Tyrone i Nord-Irland, og mot Donegal, Leitrim, Monaghan og Cavan i Irland. Grevskapet dekker et areal på 1 691 km² og Enniskillen er grevskapets administrasjonsby og er den største i utstrekning og befolkning. Fermanagh er også innenfor den historiske provinsen Ulster.
Etter omleggingen av lokalstyret i Nord-Irland ble distriktet Fermanagh opprettet. Dette omfatter hele det gamle grevskapet, samt deler av det gamle Tyrone. Grevskapet utgjør den vestligste delen av Det forente kongerike Storbritannia og Nord-Irland.
Demografi
Fermanagh har en befolkning på rundt 61 805 innbyggere i henhold til folketelling i 2011. Det er en økning i befolkning på 9 prosent siden tilsvarende folketelling i 2001. I spørsmålet nasjonal identitet er det 33,39 prosent av befolkningen som identifiserer seg som irske; 31,92 prosent som britiske; og 23,94 prosent som nordirske.
Fermanagh er også et av fire grevskap i Nord-Irland som har et flertall av befolkningen fra katolsk bakgrunn, i henhold til folketellingen i 2011. 84 prosent av de som bor i Fermanagh er født i Nord-Irland, mens noe over 4000 mennesker, 6,6 prosent ble født i republikken Irland, mens 5,45 prosent ble født andre steder i Storbritannia.
Geografi
Fermanaghs geografi domineres av to innsjøer: Øvre Lough Erne og Nedre Lough Erne. Det høyeste punktet i Fermanagh er Cuilcagh på grensen til Cavan, 665 moh..
Den viktigste byen er Enniskillen; andre byer er Irvinestown og Lisnaskea.
Manolis Glezos
Manolis Glezos (gresk: Μανώλης Γλέζος; født 9. september 1922 i landsbyen Apiranthos på Naxos i Hellas, død 30. mars 2020 i Athen ) var en gresk venstreorientert politiker, forfatter og motstandsmann som er kjent for sin deltagelse i kampen mot aksemaktene under andre verdenskrig.
Bakgrunn
Glezos var eldste sønn til en lærer og en bokholder og journalist. Faren død da gutten var tre år gammel, og før lillebroren Nikos kom til verden.
Som tolvåring dro Manolis sammen med sin mor, bror, stefar og to halvsøstre fra Naxos til Metaxourgio i det nordlige Athen. Stefaren fikk et stipend og dro uten familie til Tyskland og Frankrike.
Glezos tok gymnast og studerte fra ved 1940 på Høyskolen for økonomi og handel i Athen.
Andre verdenskrig
Under aksemaktenes okkupasjonen av Hellas jobbet han for det greske Røde Kors samtidig som han aktivt var involvert i motstandskampen mot Nazi-Tyskland. Han ble arrestert av den tyske okkupasjonsmakten for første gang den 24. mars 1942, og da ble han utsatt for fengsling og tortur. Som et resultat av denne behandlingen ble han alvorlig rammet av tuberkulose. Han ble arrestert igjen den 21. april 1943, denne gangen av den italienske okkupasjonsmakten og tilbrakte tre måneder i fengsel. 7. februar 1944 ble han arrestert igjen, denne gangen av greske nazi-kollaboratører. Han tilbrakte da nesten syv og en halv måned i fengsel, før han endelig slapp unna den 21. september 1944.
Etterkrigstiden
I 1948, midt under den greske borgerkrigen, ble han stilt for retten for sin politiske overbevisning og dømt til døden flere ganger av en høyreorientert regjering. Imidlertid ble hans dødsstraff ikke fullbyrdet på grunn av mye internasjonalt ramaskrik. Alle hans dødsstraffer ble redusert til en livstidsdom i 1950. Selv om han fortsatt satt fengslet, ble Glezos valgt inn som medlem av det hellenske parlamentet i 1951, under flagget til Det forente demokratiske Venstre, også kjent som EDA (gresk: Ενιαία Δημοκρατική Αριστερά, ΕΔΑ). Han ble omsider løslatt fra fengsel den 16. juli 1954.
Den 5. desember 1958 ble han arrestert igjen og denne gangen ble han dømt for spionasje mot Hellas. Dette var en vanlig unnskyldning for forfølgelsen av tilhengerne av det politiske venstre under den kalde krigen mellom USA og Sovjetunionen. Etter det greske statskuppet den 21. april 1967 ble Glezos arrestert sammen med flere andre politiske ledere. Under det påfølgende militærregimet til oberstene satt han enda fire år i fengsel og påfølgende eksil og ble løslatt igjen i 1971.
Bortsett fra sitt politiske arbeid har Glezos oppfunnet et system for å hindre flom, bekjempe erosjon og bevare de underjordiske sjøterritoriene. For sitt bidrag til demokrati, geologisk vitenskap og lingvistikk ble han utnevnt til æresdoktor ved Universitetet i Patras, Aristotelesuniversitetet i Thessaloniki og Athens tekniske universitet og Det nasjonale og kapodistriske universitet i Athen. Han ble tildelt Lenins fredspris i 1963.
Rovuma
Rovuma eller Ruvuma, er en grenseelv mellom Mosambik og Tanzania.
GOELRO
GOELRO (fra russisk ГОЭЛРО - Государственный план электрификации России, «Statsplanen for elektrifisering av Russland») var den første sovjetiske planen for nasjonal økonomisk gjenreisning og utvikling. GOELRO ble forbildet for etterfølgende femårsplaner utarbeidet av Gosplan.
Kommisjonen og planen ble igangsatt og overvåket av Vladimir Lenin som hadde en stor tro på at tilgang på elektrisitet ville fremme sosialismen. Et populært sitat fra Lenin var: «Sosialisme er sovjetenes styrke pluss elektrifisering av hele landet», noe som også kom til uttrykk i GOELROs vekt på utbygging av kraftverk.
Peter Budaj
Peter Budaj (født 18. september 1982) er en slovakisk ishockeyspiller.
Han representerte landet sitt under Vinter-OL 2014 i Sotsji, der han kom på 11.-plass med det slovakiske laget.
Disiplin
Disiplin (latin: disciplina som betyr «oppdragelse», «undervisning») kan bety:
Waterford (grevskap)
Waterford (irsk: Port Láirge) er et grevskap i Irland, i provinsen Munster. Grevskapet har navn etter byen Waterford, som også er administrasjonsbyen for grevskapet. Grevskapet hadde 127,085 innbyggere ved folketellingen i 2022, byen medregnet. Det historiske utgangspunktet for grevskapet er område tilhørende den irske stammen Déise fra oldtiden og tidlig middelalder. Grevskapet er et irsktalende område, Gaeltacht na nDéise, sørvest i fylket.
Geografi
Grevskapet Waterford har to fjellkjeder, Knockmealdownfjellene og Comeraghfjellene. Det høyeste punktet i fylket er Knockmealdown, på 472,5 moh. Den har også mange elver, blant dem Irlands tredje lengste elv, elven Suir (184 km); og Irlands fjerde lengste elv, Munster Blackwater (168 km). Waterford har en UNESCO Geopark vulkansk kystlinje på rundt 147 km med 49 strender En stor strekning av kysten er også kjent som Copper Coast («Kobberkysten»), og er utpekt som en UNESCO Geopark, et sted av stor geologisk betydning. Vest for Dungarvan ligger gaeltacht, en irsktalende region som omfatter områdene Ring i grevskapet Waterford og landsbyen Old Parish.
Største byer
Waterford by er grevskapssetet og administrasjonsbyen; før sammenslåingen av de to Waterford-myndighetene i juni 2014 var Dungarvan grevskapssetet for Waterford County Council (grevskapsrådet).
Historie
Grevskapet Waterford er i daglig tale kjent som «The Déise», uttales day-shah (irsk: Na Déise). En tid mellom 300- og 700-tallet ble en irsk stamme kalt Déisi fordrevet fra området som utgjorde kongeriket Mide (Meath) og det som er dagens Kildare, i henhold til irsk manuskript fra middelalderen, De causis torche n'Déssi eller Acuis toirge na n'Déssi («Forsvisningen av Déisi») fra omtrentlig 700-tallet og er bevart i to ulike gammelirske versjoner, men som forteller i all vesentlig den samme fortellingen: etter å ha gjenvunnet niesen sin med vold fra ødeleggelsene til sønnen til kongen av Tara, ble Óengus Gaíbúaibthech og hans tilhengere fordrevet av kongen og sendt ut på vanding i Irland. De oppholdte seg i Leinster en til, men ble til slutt også utvist fra dette riket. Ved hjelp av list og magi greide de til å skape seg et nytt hjem i Munster.
Det er mange megalittiske graver og stående steiner med ogham-skrifter i grevskapet.
Innflytelsen fra norrøne nordboere som kom som vikinger er merkbar. Den første urbane bosetningen som ble til byen Waterford ble opprettet av nordboere i 914. Nordboerne, opprinnelig fra Norge, fant en skjermet bukt, en strategisk beliggenhet ved elven Suir og en god handelsposisjon bidro til at det å skape Irlands første by. Woodstown, en bosetning som dateres til 800-tallet, ble oppdaget 5,5 kilometer vest for byen Waterford. Det var norrøn longphort, en befestet havn for langskip, og arkeologer har avdekket rundt 4 000 objekter, blant annet sølvbarrer, blylodd, skipsspiker, bysantinske mynter og typiske norrøne våpen benyttet i vikingtiden.
Andre arkitektoniske trekk er produkter fra den anglo-normanniske invasjonen av Irland på slutten av 1100-tallet og effektene av denne. Innflytelsen fra normannerne kan fortsatt sees med Reginald's Tower, en av de første bygningene som brukte metoden med mursteins- og mørtel som bygningskonstruksjon i Irland. Festningsverket erstattet en tidligere norrøn bygning som antagelig er videreført i navnet Reginald, en forvanskning av Ragnvald.
Gaeltacht
Gaeltacht na nDéise er et gaeltacht-område i grevskapet Waterford, bestående av prestegjeldet An Rinn og An Sean Phobal. Gaeltacht na nDéise ligger 10 kilometer fra byen Dungarvan, har en befolkning på 1 816 mennesker (folketelling 2016) og omfatter et geografisk område på 62 km2. I følge folketellingen i 2016 var prosentandelen av daglige irsktalende i Gaeltacht na nDéise 45,6 %.
Koxbox
Koxbox er en dansk musikkgruppe dannet i 1990. De framstiller psykedelisk trance-musikk. Koxbox bestod opprinnelig av Peter Candy og Frank É. Madsen. I den senere tid har stort sett Frank É. Madsen opptrådt selv. Noen ganger har også produsenten Ian Ion blitt nevnt som medlem.
Historie
Etter at de hadde gitt ut noen singler, ble gruppen oppdaget av DJ Sven Väth, og de utga snart sitt første album Forever After på Väths selskap Harthouse. Gruppen utga senere to album: Dragon Tales og The Great Unknown. I 1998 forlot Candy Koxbox. Blue Room Released planla et konsertalbum med opptak fra en opptreden på Burning Man, men denne ble skrinlagt etter et svært begrenset testtrykk (et sted mellom 9 og 20 LPer ble trykket opp.
Dette markerte slutten for den opprinnelige besetningen, men Madsen og Ian Ion fortsatte å produsere. Allerede i 1997 hadde de omdøpt sin egen gruppe Psychopod til Saiko-Pod, og tatt en noe annerledes stil, kanskje best beskrevet som roligere og mere funky. I 2006, seks år etter The Great Unknown, kom Koxbox tilbake med U-Turn, sluppet på Twisted records. Dette nyeste albumet inneholdt samarbeider med noen av de mest etablerte artistene innen psykedelisk dance, som Joey Hinton og Merv Pepler (Eat Static, Ozric Tentacles), Frederic Holyszewski (Deedrah, Dado, Cypher, Transwave) og Serge Souque (Total Eclipse) blant andre.
Musikk
Koxbox er svært populære innen psytrance-scenen. Arbeidet deres var av eksepsjonell kvalitet, og de skilte seg ut fra de fleste andre grupper på den tiden. De hadde en innovativ lyd som gjør at musikken skiller seg ut for trente ører. De hadde en preferanse for rike, melodiøse melodier, og dette ble sterkt verdsatt på tiden da Goatrance var den mest populære psytrance-sjangeren.
De har remikset spor av Juno Reactor og Slinky Wizard.
Sporene «Fuel On», «Ambivalentino» og «Midnight Till The End» kan høres i den danske filmen Pusher. Sistnevnte spor var laget på bestilling for filmen.
Det finnes et musikkvideoklipp for sporet «Life is...», men det er svært vanskelig å få tak i. En forkortet (2 minutter og 33 sekunder lang) lo-fi RealMedia-versjon av klippet var gratis tilgjengelig for nedlasting ved nettstedet Blue Room Released i bandets seksjon. Domenet eies nå av plateselskapet M.E.L.T, og de gamle Blue Room-sidene, sammen med klippet, er utilgjengelige. Denne sjeldne filen sirkulerer dog fortsatt på fildelingsnettverk.
Hansaprisen
Hansaprisen – verdt å vente på ble innstiftet i 2005 av jazzfestivalen Nattjazz i Bergen i samarbeid med Hansa Borg Bryggerier. Prisen på 50 000 kroner deles ut årlig under Nattjazz i Bergen og skal gå til en artist juryen mener har internasjonale kvaliteter, og potensial til suksess i utlandet.
Baldur Preiml
Baldur Preiml (født 8. juli 1939) er en østerriksk tidligere skihopper og trener.
Preiml ble østerriksk juniormester i 1959. Vinteren 1959/1960 ble han tatt ut på landslaget som yngstemann i troppen. I 1963 kunne han feire sin første store seier, da han vant rennet i St. Moritz. Han vant også hoppukerennet i Bischofshofen. Under OL 1964 i Innsbruck ble han nr. 13 i normalbakken og nr. 18 i storbakken. Baldur Preiml deltok i Polarsirkelkarusellen i slutten av mars 1963. Det var renn i Bodø, Sulitjelma og Fageråsbakken i Mo i Rana. Der tok han 4.-plassen sammenlagt. Deler av verdenseliten deltok.
I OL 1968 i Grenoble tok Baldur Preiml bronse i normalbakken, etter å ha ledet etter første omgang, da han satte ny bakkrekord. Kort tid etter la han opp som aktiv hopper. Etter karrieren fullførte han studier innen idrett og historie.
Panamerikanske leker 1991
Panamerikanske leker 1991 var de ellevte Panamerikanske leker, de ble arrangert i Havanna på Cuba i perioden 2. til 18. august 1991. Det var 4 519 utøvere fra trettini nasjoner som deltok i trettito sporter. Cuba ble beste nasjon med 140 gullmedaljer foran USA med 130.
Baldur Preiml
I perioden 1970 – 1976 arbeidet han som lærer ved skigymnaset i Stams. Han underviste i historie, og trente hoppgruppen. Karl Schnabl var i det første kullet skihoppere på skigymnaset i Stams. De neste årene fulgte Anton Innauer og Alois Lipburger.
Fra 1974 til 1980 utviklet Preiml det østerrikske hopplandslaget mot verdenstoppen, med moderne treningsmetoder og stor vekt på mental trening og riktig ernæring. Hubert Neuper og Armin Kogler var også med på den østerrikske hopprevolusjonen i 1970-årene og begynnelsen av 1980-årene.
I 1975 ble Østerrike over natten verdens fremste nasjon i skihopping. Willi Pürstl vant hoppuka sammenlagt foran Edi Federer. Karl Schnabl vant tre av fire renn, men dårlig hopping i Oberstdorf gjorde at han måtte nøye seg med tredjeplassen sammenlagt.
Ingeniørgeolog
Ingeniørgeolog er en geolog som er spesialisert innen ingeniørgeologi, et fagfelt som er nært beslektet med geologi, geoteknikk, bergmekanikk og anleggsteknikk.
Gode kunnskaper innenfor ingeniørgeologi er av avgjørende betydning for vellykket planlegging og bygging av tunneler og andre undergrunnsanlegg. Det er ikke uvanlig at ingeniørgeologer samarbeider med bygningsingeniører, arkitekter, entreprenører og arealplanleggere for å sikre at geologiske faktorer som vil påvirke stedsvalg, design, konstruksjon, drift og vedlikehold på byggeplasser ivaretas.
Ingeniørgeologiske studier utføres i forbindelse med blant annet: og annet.
Mark Iuliano
Mark Iuliano (født 12. august 1973 i Cosenza) er en italiensk tidligere fotballspiller som hovedsakelig spilte i forsvar. Han hadde stor suksess mens han spilte for Juventus på 1990-tallet. Han forlot Juventus til fordel for RCD Mallorca, før han returnerte til Sampdoria i 2006, men uten stor suksess. Deretter fikk han én sesong i FC Messina Peloro før han gikk til Ravenna Calcio.
Iuliano ble i 2008 utestengt i 22 måneder for å ha testet positivt på kokain.
William Howard Stein
William Howard Stein (født 25. juni 1911 i New York City, New York, død 2. februar 1980 på samme sted) var en amerikansk biokjemiker. Han mottok Nobelprisen i kjemi i 1972, sammen med Stanford Moore, for deres bidrag til forståelsen av sammenhengen mellom kjemisk struktur og katalytisk  aktivitet i det aktive senteret av ribonuklease molekyler.
Full Moon Fever
Full Moon Fever er det første soloalbumet til Tom Petty, selv om flere av medlemmene fra hans band, the Heartbreakers, deltar, sammen med med-medlemmer av the Traveling Wilburys.
Hovedsakelig var dette en mulighet for Tom Petty å spille inn flere sanger han hadde skrevet sammen med frontmannen i Electric Light Orchestra- og Traveling Wilbury-medlem Jeff Lynne, før Lynne skulle fly tilbake til England etter et opphold i Amerika. Siden Petty syntes at de «ikke hørtes ut som Heartbreakers-sanger», bestemte han seg for å spille dem inn som soloartist, noe som først skapte litt misnøye blant noen av bandmedlemmene. Det er også merkverdig at noen av de største hitsene som hjalp bandet med å definere dem som moderne rockelegender kom fra dette albumet. Blant annet «Free Fallin'», «I Won't Back Down», og «Runnin' Down a Dream».
Albumet i seg selv viser Pettys musikalske røtter og innflytelser med en Byrds coverlåt («I'll Feel a Whole Lot Better») og en liten gest til Del Shannon («Runnin' Down a Dream»s tekst, med me and Del were singin' little «Runaway»). Albumet inneholder noen av Pettys mest populære sanger, «Free Fallin'». Noen få sanger som ble spilt inn for dette albumet ble ikke med: «Down the Line» og «Don't Treat Me Like a Stranger» var blant dem, og ble utgitt som b-sider. Under innspillingene skrev Petty «Indiana Girl», en tidlig skisse av det som en gang skulle bli «Mary Jane's Last Dance».
Sporliste
Alle sanger er skrevet av Tom Petty og Jeff Lynne, unntatt hvor annet står.
«Attention, CD listeners…»
CD-versjonens mellomspill, «Attention CD Listeners», består av følgende humoristiske monolog av og med Tom Petty – med dyrelyder i bakgrunnen: ''Hello, CD listeners. We've come to the point in this album where those listening on cassette, or records, will have to stand up, or sit down, and turn over the record. Or tape. In fairness to those listeners, we'll now take a few seconds before we begin side two. (pause) Thank you. Here's side two.''
(norsk: Hallo, CD-lyttere. Vi har nå kommet til det punktet på albumet der de som lytter på kassett eller vinylplate må reise seg, eller sette seg, og snu platen. Eller kassetten. For rettferdighetens skyld vil det nå gå noen sekunder før vi begynner på side to. (pause) Takk. Her er side to.) Denne monologen kommer på slutten av spor 5, og har ikke eget indeksnummer på CD-en.
Ut og stjæle hester
Ut og stjæle hester er en norsk roman skrevet av Per Petterson. Den kom ut på Oktober forlag i 2003.
Boka handler om den 67 år gamle Trond som har blitt enkemann og flytter fra byen til ei skogsbygd. Dette utløser minner fra ungdomstida, da han ferierte i liknende omgivelser sammen med faren sin. Disse minnene velter fram igjen, og han konfronteres med følelser og handlinger som ligger 50 år tilbake i tid, blant annet et fatalt uhell, et svik og en ukjent historie med følger for resten av Tronds liv. Forholdet til faren er sentralt.
Priser
Ut og stjæle hester har fått en rekke priser.
Presisjonsopplæring
Presisjonsopplæring (PO) «Precision Teaching», er et undervisningsprinsipp som består av mange forskjellige metoder der målene er å dokumentere at atferd som følge av trening vil forekomme presist og med god flyt («fluency»). «Flyt sammenfaller også med de fleste definisjoner av automatisert atferd.» (Løkke & Løkke, 2006). Prinsippet ble utviklet av Ogden R. Lindsley. PO legger vekt på at ferdigheter skal læres grundig gjennom raske repetisjoner av veldefinert atferd i korte økter. PO krever trening, trening og atter trening. Atferdsflyt oppnås ved å kombinere repetisjon og presisjon (det er ennå uvisst om hurtighet også er et kriterium for å oppnå atferdsflyt). Å måle rate, altså frekvens per tidsenhet av målbare fenomener, er den grunnleggende måten å måle atferd på innen atferdsvitenskap. Rate er en viktig egenskap ved atferd (Skinner, 1953).
Inspirasjonskilden
B. F. Skinner har vært en inspirasjonskilde for å anvende atferdsanalyse på mange ulike måter. Atferdsterapeutiske teknikker kan brukes i «behandlingen» av atferd hos alle, også atferd hos mennesker med diagnosene selektiv mutisme, barneautisme, utviklingshemming, schizofreni osv. Prinsippene innen PO har sitt opphav hos en av en av Skinners studenter, Ogden R. Lindsley. At Lindsley gir kreditt til Skinner, ser vi av Lindsleys boktittel (Lindsley, 1972): ''From Skinner to precision teaching. The child knows best.'' Lindsley, (1990) sier han viser til Skinners utsagn: «The rat knows best.»
PO er basert på seks prinsipper
(Løkke & Løkke, 2006, s. 112)
«Og’s Funny Blue Chart»
For å registre responser per minutt benyttes et skjema kalt «Standard Celeration Chart» (SCC), på norsk «Standardisert Endringsskjema». Det er et lyseblått skjema som ved første øyekast ser komplisert ut. B. F. Skinner kalte skjemaet «Og’s funny blue chart». Ogden R. Lindsley har konstruert skjemaet. Det finnes flere varianter: Daily Chart, Weekly Chart, Monthly Chart og Yearly Chart.
«DAILY per minute CHART» (Daily Chart)
Dette er et skjema tegnet som et semilogaritmisk koordinatsystem hvor y-aksen har tallverdier fra 1-1000 (avstanden mellom verdiene 1-10 er like stor som avstanden mellom 10-100 og 100-1000). Tallverdiene på y-aksen (også kalt verdiaksen) representerer antall atferdsenheter (responser) i løpet av ett minutt. X-aksen angir dager og uker. De tykke loddrette strekene er søndager. Ukedagene er angitt mellom de tykke strekene. Øverst til venstre på skjemaet står det «M, W, F» (Monday, Wedensday, Friday). Det er plass til å registrere data i tjue uker (140 dager) og det er plass til å registrere 1000 responser i løpet av ett minutt.
Presisjonsopplæring i Norge
Høgskolen i Akershus og Høgskolen i Østfold underviser i presisjonsopplæring.
Skattejakten (TV-serie 2005)
Skattejakten er en norsk eventyrserie for barn som ble sendt på NRK i 2005. Serien handler om fire søskenbarn som er på jakt etter sin forsvunne oldefar. Den eneste ledetråden er en merkelig rebus ungdommene fant sist sommer. Jakten på svar leder dem ut på en spennende og historisk reise fra Norge til Frankrike og der kommer de på sporet av en gammel skatt. Serien ble opprinnelig sendt på lørdagskvelder, like etter Barne-TV.
Serien er en selvstendig oppfølger til Veddemålet fra 2004.
Om serien
Serien handler om søskenbarna Sigge (12), Siw (16), Kathrin aka Katta (13) og Jarle (16) som legger ut på en eventyrlig reise på jakt etter sin forsvunne oldefar. Forsvinningen er en gåte, og en mystisk rebus tar dem med til Frankrike. Samtidig som de leter etter oldefaren, har de et annet stort problem. De risikerer å miste feriestedet sitt på Sørlandet, hvis de ikke kan løse inn en pant så fort som mulig. Koordinatene ungdommene fant på steingulvet i klosteret Mont St. Michel, har ført dem til Sør-Frankrike og en gammel katarborg. Katarene var middelalderens første store kjetterbevegelse, som forkynte det samtiden så på som vranglære. Her finner de nye spor, nemlig et mystisk pentagram. Med lokal hjelp får de vite at pentagrammet er en del av den gamle folketroen i området og at det skal lede til en skatt tilhørende katarene.
Hersvik
Hersvik eller Hersvikbygda er en bygd i nordre Solund i Vestland. Hersvik og Husøy er sogn i Solund prestegjeld. Fylkesvei 5592 gir tilkomst med bil fra Fylkesvei 606.
Hersvik er den største bosetningen i nordre Solund. Bygda ligger vestvendt mot Hersvikssundet. Huvøyna beskytter mot Norskehavet i vest, men en solid molo ble bygget i havna til Hersvik i 1934. Fiske er den vanligste inntektskilden for folket. En del grøderik jord gir rom for husdyrhold. Veiforbindelsen ble etablert i 1972.
Hersvik kirke ble bygget av bygdefolket i 1891 for å unngå farefulle båtreiser til kirkene i sognet. Kirkegården ble etablert kort tid etter.
Folketallet i bygda var 65 i 1900, 85 i 1950 og 26 i 2006.
Eva Kolstad
Eva Severine Lundegaard Kolstad (født Eva Severine Lundegaard Hartvig 6. mai 1918 i Halden, død 26. mars 1999) var en norsk venstrepolitiker, kvinnesaksforkjemper og humanetiker som var leder i Norsk Kvinnesaksforening og Venstre, forbruker- og administrasjonsminister og Norges første likestillingsombud. Hun spilte en stor rolle i utviklingen av likestillingspolitikken både i Norge og internasjonalt innen FN-systemet, og ble beskrevet som «kvinnesakens nestor og bannerfører i mer enn 50 år». Kolstad stod for «kvinnesak på et liberalt, humanistisk grunnlag, hvor like rettigheter uansett kjønn var det sentrale» og skrev selv at kvinnesaken er «en kamp for det frigjorte menneske».
Kolstad ble i 1946 en av Norges første kvinnelige statsautoriserte revisorer og startet sitt politiske engasjement i Norsk Kvinnesaksforening (NKF), som hun ledet fra 1956 til 1968. Hun var også redaktør for tidsskriftet Kvinnesaksnytt 1963–1968 og etterfulgte i 1949 Margarete Bonnevie som norsk styremedlem i International Alliance of Women (IAW), der den daværende presidenten Hanna Rydh ble et viktig forbilde. Kolstad hadde sterk tro på internasjonalt samarbeid, og gjennom NKF og IAW fikk hun en viktig rolle i utviklingen av FNs likestillingspolitikk fra 1950-årene. Hun ble valgt som medlem av FNs kvinnekommisjon som de nordiske regjeringenes felles kandidat i 1968; hun satt i kvinnekommisjonen frem til 1975, i flere perioder som nestleder. Som NKF-leder var hun en sentral pådriver for etableringen av Likestillingsrådet, der hun ble leder. Hun var også engasjert i Human-Etisk Forbund og var en tidlig forkjemper for homofiles rettigheter.
Bakgrunn og yrke
Eva Severine Lundegaard Hartvig ble født i Halden, og var datter av lektor Christian Hartvig (1872–1932) og Otlu Petrea Lundegaard (1881–1942); hun var etterkommer av eidsvollsmannen Teis Lundegaard, som var kjent som en frittalende mann uten særlig respekt for øvrighetspersoner. Hun tok examen artium i 1937 og handelseksamen fra Oslo handelsgymnasium i 1938. Deretter arbeidet hun som lærer i bokholderi (regnskap) ved Norsk Korrespondanseskole 1938–1940 og var ansatt i Saxlunds revisjonskontor i Oslo 1940–1944. I 1944 etablerte hun egen revisjonsforretning i Oslo, tok revisoreksamen ved Revisorskolen i Oslo i 1945 som eneste kvinne blant hundre menn, og ble en av landets første kvinnelige statsautoriserte revisorer i 1946.
Hun giftet seg i 1942 med cand.jur. Ragnar Kolstad, som var generalsekretær i Norges Vernesamband og senere underdirektør i Justisdepartementet. Hennes svigerfar var tidligere statsminister Peder Kolstad.
Kvinnesak
Kolstad startet sitt politiske engasjement i Norsk Kvinnesaksforening (NKF) og ble organisasjonens «mest markante lederskikkelse i etterkrigstiden»; hun var «Norges fremste likestillingsforkjemper i etterkrigstiden og en av de store pionérene i likestillingskampen nasjonalt og internasjonalt». Kolstad stod for «kvinnesak på et liberalt, humanistisk grunnlag, hvor like rettigheter uansett kjønn var det sentrale». I en artikkel i Kvinnesaksnytt fra 1959 skrev Kolstad:
Hun ble medlem av NKF som 18-åring i 1936. For den unge Kolstad ble daværende NKF-leder Margarete Bonnevie den store politiske inspiratoren. Kolstad kom aktivt med i NKFs arbeid som styremedlem i organisasjonens største lokallag Oslo Kvinnesaksforening i 1946, da hun var 28 år gammel og nyutdannet revisor. Hun ble nestleder i Oslo Kvinnesaksforening i 1948 og var deretter leder for laget i to perioder (1950–1952 og 1954–1956), avbrutt av en periode som 2. nestleder i NKF på nasjonalt nivå (1952–1954). I 1955 omkom NKF-lederen Ingerid Gjøstein Resi i en flystyrt og bare et halvt år senere døde også etterfølgeren Marit Aarum; i 1956 ble den relativt unge Eva Kolstad valgt til ny leder for Norsk Kvinnesaksforening og satt i vervet i 12 år (1956–1968). Hun satt også i 22 år i sentralstyret i Norsk Kvinnesaksforening mellom 1948 og 1972 med et kort avbrudd 1968–70. Hun var dessuten redaktør for kvinnesaksbevegelsens tidsskrift Kvinnesaksnytt 1963–1968. Norges første kvinnelige høyesterettsdommer Lilly Bølviken var 1. nestleder i NKF gjennom en stor del av Kolstads ledertid.
Kolstad var aktivt engasjert i NKFs internasjonale paraplyorganisasjon International Alliance of Women (IAW), der hun var styremedlem 1949–1958 og 1961–1967 og leder for kommisjonen for sivile og politiske rettigheter 1973–1976. IAW var historisk den viktigste internasjonale kvinnesaksorganisasjonen som kjempet for kvinners stemmerett, men orienterte seg i etterkrigstiden mer mot kvinners stilling i utviklingsland og var en av de første organisasjonene som fikk generell konsultativ status i FN og en dominerende deltager fra sivilsamfunnet i FNs likestillingsarbeid fra 1950-årene; gjennom den organisasjonen ble Kolstad godt kjent med FN-systemet. IAW-president Hanna Rydh fra Sverige var sterkt internasjonalt orientert, og ble en viktig inspirator for NKF og Eva Kolstad, ikke minst i den internasjonale orienteringen i etterkrigstiden. I 1968, samme år som hun gikk av som NKF-leder, ble hun valgt av FNs økonomiske og sosiale råd som medlem av FNs kvinnekommisjon som kandidat fremmet av regjeringene i de nordiske landene, og satt frem til 1975, som nestleder i 1970, 1972 og 1974. Som medlem av FNs kvinnekommisjon var hun med å forberede FNs kvinneår i 1975 og FNs kvinnekonvensjon som ble vedtatt i 1979. NKF var en sentral pådriver for opprettelsen av Likestillingsrådet, hvor hun var leder 1975–1978, da hun ble etterfulgt av Bjørg Schonhowd Leite, også fra NKF. Kolstad var også leder for arbeidsutvalget for Kvinneåret i Norge.
I 1978 ble hun utnevnt til Norges (og verdens) første likestillingsombud, et embede som hadde blitt etablert som resultat av NKFs pådriverarbeid og som gjennom Kolstad og andre også i stor grad ble preget av NKFs politiske tradisjon. Som nestleder hos likestillingsombudet hadde hun jurist Sigrun Hoel, som også ble leder for NKF.
I 1947 ble Kolstad et av tre styremedlemmer i A/S Kvinnen og Tiden, utgiver av tidsskriftet Kvinnen og Tiden, sammen med de to redaktørene Henriette Bie Lorentzen og Kirsten Hansteen. Hun var også med i redaksjonsrådet.
Blant sakene hun var opptatt av var sekstimersdagen, som hun mente både ville gi mer tid til barn og dermed muliggjøre reell likestilling, og også gi mer tid til samfunnsengasjement. Kolstad interesserte seg fra slutten av 1950-årene for sosiologiens kritiske kjønnsrolleteori, og skrev om dette i en artikkel fra 1959: «Moderne kvinnesak blir derfor en kamp mot de fastgrodde, tradisjonsbundne oppfatningene av hva som er mannlig og hva som er kvinnelig. Det blir en kamp for det frigjorte menneske». Kolstad markerte seg i 1960-årene offentlig som forkjemper for homofiles rettigheter.
Tidligere NKF-leder og nestleder i Venstre Berit Kvæven beskrev Kolstad som «kvinnesakens nestor og bannerfører i mer enn 50 år». Statsminister Gro Harlem Brundtland skrev i 1988 at «Eva Kolstad har gjort en stor samfunnsinnsats, både gjennom sin omfattende politiske virksomhet og spesielt gjennom et målbevisst engasjement for å bedre kvinners levekår. Hun var aktiv også i en tid hvor det var tungt og vanskelig å få gjennomslag for tanker om likhet og likeverd mellom kjønnene. Vi som er yngre har i stor grad nytt godt av den innsats Eva Kolstad og andre som kjempet sammen med henne gjorde.»
Venstrepolitiker
Parallelt med sitt arbeid i Norsk Kvinnesaksforening (NKF) ble Kolstad i 1950-årene aktivt engasjert i politikk for Venstre. NKF og Venstre hadde i 1950-årene et nært politisk samarbeid om flere politiske reformer, og mange av medlemmene i NKF var også partipolitisk aktive i Venstre; historisk var NKF nært knyttet til Venstre.
Kolstad ble vararepresentant i Oslo bystyre i 1955, var styremedlem i Oslo Venstre 1956–1964 og ble i 1958 innvalgt som vararepresentant nr. 1 for Oslo på Stortinget; hun møtte første gang på Stortinget i 1959, da hun holdt et innlegg mot samskatten. Kampen mot samskatten var en viktig sak for NKF i 1940- og 1950-årene, og NKF allierte seg med Venstre i dette arbeidet. Forslaget om å avskaffe samskatten ble fremmet av Venstres stortingsrepresentant for Oslo Helge Seip, men han meldte frafall slik at Kolstad, som da også var NKFs leder, fikk forsvare forslaget i Stortinget. I to perioder som vararepresentant (1958–1961 og 1965–1969) møtte Kolstad samlet 81 dager på Stortinget. Hun var medlem av Oslo bystyre og formannskap for Venstre i årene 1960–1975.
Hun var forbruker- og administrasjonsminister i Lars Korvalds regjering 1972–1973 og partileder i Venstre 1974–1976. Hun var Norges første kvinnelige partileder for et stortingsparti.
Andre verv
Eva Kolstad var medlem av en lang rekke styrer, råd og utvalg. Hun var styreleder i Statens teaterskole, medlem av Rasjonaliseringsrådet og Bankkommisjonen, styremedlem i Norsk Medisinaldepot og Dagbladet (1974–82), og medlem av representantskapet i Gjensidige (1963–82).
Hun var medlem av rådsstyret i Human-Etisk Forbund og var den første kvinnelige taleren ved borgerlig konfirmasjon. Selv beskrev hun seg som agnostiker.
Utmerkelser
Eva Kolstad mottok St. Hallvard-medaljen i 1976 og ble kommandør av St. Olavs Orden i 1983. Hun var æresmedlem i Norsk Kvinnesaksforening, International Alliance of Women (1979), Unge Venstre (1982) og Venstre (1987). Hun ble i 2013 kåret av VG til en av de hundre viktigste kvinnene i Norgeshistorien, og kom på 31.-plass.
Eva Kolstads gate i Oslo er oppkalt etter henne. Oslo Byes Vel satte i 2018 opp et blått skilt utenfor Venstres Hus, der Kolstad også hadde kontor i tiden som likestillingsombud; skiltet har imidlertid feil årstall.
Venstre arrangerer årlig Kolstadseminaret.
Abingdon (Oxfordshire)
Abingdon, også kjent som Abingdon-on-Thames, er en markedsby og verdslig sogn i distriktet Vale of White Horse i grevskapet Oxfordshire i England. Historisk sett var det fylkesbyen for Berkshire, men har vært fylkesbyen for Oxfordshire siden 1974. Abingdon, som har en rik historie, er en av flere steder i Storbritannia som hevder å være den eldste fortsatt bebodde byen Ved folketellingen i 2011 var befolkningstallet for sognet på 33,130 innbyggere. Det er 2,504 mer enn den tilsvarende folketellingen i 2001 på 30,626 innbyggere, og representerer akkurat litt over 8 prosent vekst i befolkningen.
Geografi
Abingdon ligger 9 km sør for Oxford og 8 km nord for Didcot på et flatt dalstrøk ved elven Themsen og har beliggenhet på vest eller høyresiden av denne elven hvor en mindre elv, Ock, renner inn i fra Vale of White Horse (kan oversettes til «Den hvite hestens dal»).
Det går lokale busser til Oxford og omliggende områder drevet av Stagecoach Oxfordshire, Thames Travel, Oxford Bus Company, og mindre uavhengige selskaper. Abingdon har derimot ingen jernbaneforbindelse. De små, hovedsakelig servicestasjonene ved Culham og Radley er kun 3,2 km unna. Abingdons østlige ringvei og nyeste forsteder er 1,5 km og forbundet med gangvei og sykkelsti fra stasjonen i Radley. Jernbanelinjen fra Radley til Abingdon ble nedlagt i 1963. De nærmeste stasjoner med taxiholdeplasser er Oxford (13 km) og Didcot Parkway (11 km). Alle er drevet av First Great Western. Det går jevnlig ekspressbusser mellom stasjonen i Oxford og Abingdon.
Historie
En håndøks av stein fra neolittisk tid har blitt avdekket i Abingdon. Petrologiske analyser i 1040 identifiserte steinen som epidotisert tuffstein fra Stake Pass i Lake District 400 km i nord. Steinøkser fra samme kilde har blitt funnet ved Sutton Courtenay, Alvescot, Kencot og Minster Lovell.