cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Det saksiske palass
Historie
I 1839–1842 ble palasset ombygd etter tegninger av Adam Idźkowski i klassisistisk stil, etter at det ble kjøpt opp av Ivan Skvartsov. Det var da den sentrale delen av palasset ble revet og erstattet med en kolonnade i korintisk stil. Fra 1862 til 1915 var palasset under kontroll av den russiske tsararmeen. I mellomkrigstiden huset palasset Den polske hærs generalstab. I 1925 ble Den ukjente soldats grav opprettet i palassets kolonnade, under arkadene. I årene 1930–1937 befant også Biuro Szyfrów («Kodebyrået») seg i bygningen, hvor enigmakoden ble brutt for første gang i desember 1931.
Under andre verdenskrig ble palasset omgjort til en Hitler-stab, og senere sprengt i luften av tyskerne under Warszawaoppstanden i 1944. Den sentrale delen av kolonnaden greide på en eller annen måte å overleve sprengningen.
Etter krigen fantes planer om å gjenoppbygge palasset, men ingen konkrete tiltak ble igangsatt av den kommunistiske regjeringen. Kun den midtre delen av kolonnaden – Den ukjente soldats grav – ble renovert. I 2007 valgte bystyret i Warszawa firmaet som skal gjenoppbygge palasset. Under de arkeologiske arbeidene som ble satt i gang i 2006, ble det funnet en underjordisk tunnel i fundamentene, som sannsynligvis forbandt palassfløyene. Hele palasset er planlagt gjenoppbygd i 2010, og skal huse Warszawas rådhus, som i dag er fordelt på flere bygninger rundt i byen. Av den grunn skal også palassets nabobygninger muligens gjenoppbygges.
Fylkesvei 3728
Fylkesvei 3728 går mellom Mjølhusmoen og Risland i Froland kommune. Veien er 2,5 km lang.
Skolen på Islands Brygge
Skolen som har plass til ca 600 elever ble bygd i 1971 og gikk da kun til 5. klasse. I 2000 ble skolen utvidet til også å dekke 6. og 7. klasse. I 2004 ble en ny utvidelse påbegynt, og den er ventet å stå ferdig i 2010.
Skoledistriktet som skolen tilhører dekker hovedsakelig Islands Brygge, men det er også en del barn fra Ørestaden som hører til på skolen.
Kråkstad kirke
Kråkstad kirke er en kirke i Kråkstad i Nordre Follo kommune, Nordre Follo prosti i Akershus (Viken fylke).
Den er konstruert i en kvadratisk form, og er fra 1150. Byggverket er i stein og har 200 plasser. Tårnet ble bygd i 1882.
A-VM i ishockey 1983 for menn
Verdensmesterskapet i ishockey i 1983 ble arrangert i Vest-Tyskland 16. april til 2. mai. Kampene ble spilt i München, Dortmund og i Düsseldorf. Åtte lag deltok, det ble først spilt en enkeltserie der alle lagene møttes en gang. De fire beste lagene møttes deretter pånytt en gang. Det var det 49. verdensmesterskapet og samtidig var turneringen også det 60. europamesterskapet i ishockey. Sovjetunionen ble verdensmester for 19. gang og de vant også sitt 22. europamesterskap.
VAR
Var eller VAR kan referere til:
Fønikiske sjøfartøyer
Fønikerne i flere århundrer hersket over Middelhavet etter rundt 1200 f.Kr, husket i ettertiden som de første blant havets herskere i historien. Som en maritim handelskultur fra en semittisk sivilisasjon som lå langs kysten av Levanten (som i dag er kysten av Syria og Libanon), spredte fønikerne seg utover middelhavsområdet der disse skulle grunnlegge handelsstasjoner og handelsruter med deres sjøfartøyer, som formodentlige hadde tatt i bruk flere skipsteknologiske nyheter som kjøl, for eksempel. Grunnlaget for den maritime kulturen for hele middelhavsområdet fra øst til vest var skapt av fønikerne, en gang ansett som det beste sjøfolket i antikken.
Jordstjerner
Jordstjerner (Geastrum) er er en soppslekt som tilhører familien Geastraceae. De vokser opp som et stort skall som etter hvert åpner seg i flere deler med en knoll i midten. Inne i denne danner sporene seg, og knollen sprekker av ytre påvirkninger og sender ut en røksky. Fordi sporene utvikles inne i en hule, kalles de buksopper. Jordstjernene har ingen matverdi. Det finnes om lag 10 arter i Norge. De er i størrelse fra 1 til 10 cm og er ganske sjeldne.
Fønikiske sjøfartøyer
Fønikernes beliggenhet
For over tre tusen år siden var et meget omfattende handelsnettverk skapt mellom de mange riker, og fønikerne var meget heldige med deres beliggenhet i Levanten ettersom handel skulle bli den mest lønnsomme beskjeftigelsen for et folk som for alvor gjorde seg bemerket rundt 1200 f.Kr. Deres hjemland bød på en rekke etterspurte råvarer, som sedertre fra de store skogene i fjellene og purpurfarge fra havsnegler langs strendene. Dessuten gjorde fønikerne seg ettertraktet som dyktige håndverkere som utviklet fram en høyutviklet produksjon av tekstiler, ornamenterte metallvarer, glass, og keramikk for eksempel. Spesialister ble kalt til ulike riker for å yte deres arbeide som var så sterkt verdsatt, at deres kunsthåndverk hadde meget betydelige innvirkninger på slike fremmede kulturer som den hellenistiske i den arkaiske tiden (ca. 800 – 500 f.Kr).
Fra ca. 1200 f.Kr ble fønikerne det ledende handelsfolk med utgangspunktet i Levanten, og organiserte seg i handelskompanier som etter hvert ble støttet av et pengearistokrati, fra deres bystater med gode havnesteder. Det var til sammen ca. 25 småstater styrt av konger eller «dommere», men de mest fremstående og betydelige fønikiske byer var Tyros, Sidon og Byblos. Et maktvakuum hadde oppstått ca. 1200 f.Kr etter flere riker, inkludert det egyptiske og det hettittiske storrikets av uvisste årsaker — kanskje Thera-utbruddet — kollapset i løpet av bare femti år. Fønikerne som tidligere var fanget i midten mellom rivaliserte storriker, benyttet anledningen for å etablere ett maritimt overtak uten utenforstående forstyrrelser fra deres småstater, sikret mot stormaktspolitiske ambisjoner for flere århundrer.
Dessverre vet man lite om disse følgende århundrer fordi fønikerne, som er kjent for å ha utviklet alfabetet og brakt det til omkringliggende kulturer inkludert grekerne på Europa, hadde ikke etterlatt seg skriftige beretninger om deres opplevelser, heller ikke deres historie, samfunn, og så mye annet som kunne ha fortalt noe om folket. Fønikerne var egentlig et hemmelighetsfullt folk som svært sjeldent skrev om seg selv for ettertiden. Mesteparten av samtidige bevarte skrifter om fønikerne kom fra deres konkurrenter som egypterne, grekerne og romerne, som kunne ikke bringe fram mye annet fra tiden mellom 1200 f.Kr og 500 f.Kr. Ikke et ord om fønikernes ekspedisjoner med deres fartøyer har blitt nedskrevet av fønikerne, som istedenfor fortalte deres historier til utenforstående som den greske historikeren Herodot.
Men, fønikerne var havets herskere, som anla flere enn 300 kolonier og handelsstasjoner rundt Middelhavet i løpet av århundrene fram til 500 f.Kr. Deres storhetstid var i de første fire århundrer, fram til assyrerne forsøkte å underlegge seg Fønikia. Mot slutten av storhetstiden startet en utvandring fra de fønikiske byene til nye boplasser som egnet seg for jordbruk og handelsvirksomhet, muligens som et resultat av overbefolkning. Den kjente bystaten Karthago i Nord-Afrika var grunnlagt av emigranter fra byen Tyros ved ca. 814 f.Kr.
Handelsnettverket
Som dyktige sjømenn dro fønikerne ut på det store Middelhavets to og en halv million km² store havflate. Etter hvert som handelsrutene ble lengre og lengre, hadde man innsett nødvendigheten av å ha faste støttepunkter langs middelhavskysten istedenfor bare midlertidige oppholdssteder, anløpssteder for å ankre om natten og møtesteder med lokalbefolkningen i fremmede kyststrøk. Flere kolonier ble grunnlagt ikke bare for å kontrollere handelsnettverket og besørget handelen mellom fjerne steder, men også for å utvinne naturressurser og råvarer. Den første kolonien, Kition på Kypros, var grunnlagt der store kobberforekomster lå, ved 820 f.Kr.
Fønikerne kunne ikke navigere ute på det åpne havet i begynnelsen, og dermed holdt seg som regel langs kysten, slik at det bare var få ganger man var tvunget til å dra ute i rom sjø. Deres handelsruter fra øst til vest gikk først til Kypros, en seilas som kunne ta mange dager og netter avhengige av værforholdene. Det var under slike farefulle forholder der man kunne risikere å seile seg vill, fønikerne fikk deres ry som store sjømenn i samtiden, for man hadde lærte seg hvordan å navigere ved å seile om natten. Polarstjernen kan ha vært deres ledestjerne for å finne det rette kurset til sjøs, dette understøttes av vitenen om at stjernen i antikken gikk under det greske navnet phoinike, et navn som refererer til fønikerne. Det greske ordet på fønikerne er phoinikes, som betyr «det røde folk». Rødefarge og purpurfarge var fønikernes meste etterspurte eksportvarer utenom sedertre og papyrus videreført fra Egypt.
Middelhavet dessuten er et innlandshav omringet av store landmasser med meget stabile klima med varme, tørre somre og forutsigbare vindforholder. Om sommeren, juni til august, var vindretningen i den østre delen av Middelhavet nesten alltid i nordvestlige retning, og jo lengre vestover man kom, jo mindre forutsigbare blir vindretningen fordi i den vestre delen er det litt mer varierte. Fønikerne på deres seilfartøyene kunne derfor regne med god og forutsigbare vindstyrke mot seilet selv om den største faren var om vinden skulle utebli. Gjennom lang tid lærte fønikerne seg hvordan å kjenne det store havet med sine bølger og værforholdene som nesten aldri forvandret seg med tiden. Lokal vær i kystnære farvann var langt mer krevende med plustelige bris utløst av regionelle værfenomener.
Handelsnettverket som startet i den østre delen av Middelhavet, ble etter hvert utvidet til den vestlige delen av Middelhavet av de ledende fønikiske byene Tyros og Sidon som satset store ressurser på deres ekspedisjoner til den nordvestre Afrika og Den iberiske halvøya på jakt etter nye handelsruter og nye råvarer samt nye markeder for deres eksportvarer. Når det første havgående skipet dro ute i det værbitre Atlanterhavet gjennom Gibraltarstredet, er dessverre ikke kjent. Men det er kjent at mindre kolonier lå langs den afrikanske vestkysten, det er funnet fønikiske mynter på Kanariøyene, og fønikiske skip hadde dratt langt nordover helt til De britiske øyer med deres tinngruver. Det er meget krevende farvann forskjellig fra det man var vant til i Middelhavet, hvilken vitnet om hva slags sjømannskap fønikerne var i besittelse av. Grekerne måtte motstrebende innrømte dette i deres skriftene om fønikernes sjømannskap.
Reisen til landet Ofir
Fra Første kongebok i Bibelens gamle testamente kunne man lese om en sjøekspedisjon organisert av kong Salomo (971-931 f.Kr) til det sagnomsuste landet Ofir, bemannet av fønikere fra Kong Hiram I (980-946 f.Kr) av Tyros. Ifølge Bibelen hadde disse to konger inngått en gjensidige allianse, men få sitater avslørte også noe som minnet om et vasallforhold av Salomo til kongen av Tyros som skal ha forlangte skattlegging mot sine ytelser som å levere sedertre til byggingen av Salomos tempel. Sammen skulle disse to konger åpne nye handelsruter til Egypt, Arabia og Mesopotamia. Ved kysten av Rødehavet på den nordlige enden av Akababukten var et havnested, Esjon-Geber, åpent for en handelsrute langs kysten av Den arabiske halvøy i Rødehavet.
En talent i Salomos tid tilsvarte 44 kg (tatt fra babylonisk talent på 30,3 kg). Gullasten fra Ofir ombord på skipene skulle altså være på 18 500 kg. Landet Ofirs beliggenhet er dessverre ikke mulig å stadfeste med rimelige sikkerhet fram til nå.
Kenya under Sommer-OL 2004
Kenya under Sommer-OL 2004. 46 sportsutøvere fra Kenya deltok i fire sporter under Sommer-OL 2004 i Athen. Det var ellevte gangen Kenya deltok i et sommer-OL. De kom på 41.-plass på medaljestatistikken med en gull-, fire sølv- og to bronsemedaljer. Volleyballspilleren Violet Barasa var landets flaggbærer under åpningsseremonien.
Fønikiske sjøfartøyer
Reisen rundt Afrika
Den egyptiske farao Neko II (610-595 f.Kr) som hadde overtatt makten i Egypt, startet en meget uvanlige ekspedisjon for å finne ut om det er mulig å seile rundt Afrika omkring år 600 f.Kr, og tok kontakt med fønikiske sjømenn. Den greske historikeren Herodot rundt 150 år senere beskrevet denne reisen rundt Afrika for ettertiden i hans verket Historie: Det merkelige naturfenomenet som fønikerne hadde beskrevet, den omvendte solstillingen, er det sterkeste beviset for at deres historie om reisen rundt Afrika er sann. Solen på den nordlige halvkulen vil alltid gå sør om zenit – altså til venstre, men på den sørlige halvkulen vil solen alltid passere nord for den – altså til høyre. Kontinentet Afrika går sørover forbi ekvator som deler globen i to halvkuler.
Reisen mot nord
Avienus skrevet meget lite om Himilko utover opplysningen om at det tok fire måneder på ferden til det fjerne landskapet under navnet «Oestreminis» som inkluderte deler av det iberiske halvøya, den franske vestkysten, Bretagne og sørlige England med Cornwall. Himilko skal ha hatt vansker med å ta seg nordover i møte med forskjellige utfordringer inkluderte sjøuhyrer, i sitt arbeid om å kartlegge og åpne en rute til Cornwall med gruvene der tinn var utvunnet. Han var ikke førstemannen på ruten, i forveien hadde det iberiske folket i Tartessos i dagens Andalucía etablerte kontakten med det fjerne landskapet som også rommet de sagnomsuste Cassiterides øyene («Tinn øyene»).
Jordstjerner
I Norge finnes jordstjerner i Oslofeltet, som strekker seg fra Langesund til Mjøsregionen, men også andre steder hvor det er kalkrik barskog, men de er sjeldne og rødlistet. Nordligste funnsted er i Masi i Kautokeino kommune.
Årets fotballspiller i Danmark
Årets fotballspiller i Danmark er blitt kåret siden 1961. Prisen ble innstiftet etter en idé fra Knud Lundberg. Han var, foruten en aktiv idrettsmann innen flere disipliner, også sportsredaktør i magasinet Social-Demokraten, senere Aktuelt.
I 1989 overtok Spillerforeningen kåringen, dog er Ekstra Bladet kommet med i arrangementet fra 1998. I perioden 1989-1994 ble det utdelt 2 årlige priser av henholdsvis Aktuelt og Spillerforeningen. De av disse årene hvor det kun er oppført én vinner, har samme spiller vunnet begge kåringene.
Regler for avstemmingen
Medlemmene av Spillerforeningen står for valget av Årets fotballspiller. Først nominerer samtlige lag i Danmarksturneringen inntil 10 spillere til tittelen. De fem spillere med flest stemmer nomineres, og hver spiller i SAS Ligaen, 1. divisjon og 2. divisjon mottar en stemmeseddel, hvor de kan stemme på en av de nominerte.
Fønikiske sjøfartøyer
Reisen langs Afrikas vestkysten
Rundt år 500 f.Kr eller samtidige med oppdagelsesekspedisjonen mot nord, dro karthageneren Hanno fra byen Karthago i spissen for en flåte på seksti skip for å seile gjennom Gibraltarstredet og grunnlegge flere kolonier underveis langs vestkysten av Afrika. Karthagenerne etterlatt seg en beskrivelse av reisen langs den afrikanske atlanterhavskysten, bevart for ettertiden i en stolpe, en periplus i Karthago, senere nedskrevet av grekerne som fra 900-tallet e.Kr etterlatt seg avskriften Codex Heidelbergensis 398. Men skriftene fra Hannos tid har vært nedarvet gjennom flere århundrer lenge etter originalen gikk tapt.
Den store oppdagelsesekspedisjonen bestod av seksti åredrevede skip med femti årer eller roere og et stort antall opptil 30 000 menn og kvinner. Flere kolonier ble grunnlagt eller befolket av Hanno på reisen som vist seg å være en begivenhetsrik tur langs ukjente land som teksten bar preg av, blant annet hadde hans folk støttet på merkelige ville menn med hårede kropper som deres tolker kalte «gorillaer». De kom også ut for «etiopiere», dvs. svartfargede folk som var enten aggressiv eller meget sky.
De kom trolig ikke så langt sørover som til ekvator utenfor det som i dag heter Gabon, understøttet av en selvstendig kilde om reisen fra 100-tallet av grekeren Arrianos som skrevet hvordan Hanno reiste, først dro flåten sørover ute i havet langs kysten, siden snudde han mot øst, og igjen mot sør. Der kom de ut for sterk motgang, blant dem sterk hete og vannmangel, før de måtte snudde tilbake. Endemålet for sjøekspedisjonen kan ha vært en vulkan i utbrudd med «brennende åser», Kamerunfjellet i Kamerun eller Kakulimafjellet i Guinea.
Skipene
Det er et uhyre sparsomt kildebelegg når det gjelder fønikernes fartøy, bare noen få skipstyper er kjent for ettertiden og det er meget få avbildninger som kunne ha vært til stor hjelp for å rekonstruere utseendet på fartøyene. Men det som finnes gjorde det mulig å kunne danne seg en del antagelser om disse fønikiske skipene. Det ser ut at man hadde lånte mange trekk fra egyptiske og minoiske/mykenske skipsbyggingskunst.
Skipsbygging
Fra vrakfunn av handelsfartøyer i den østre delen av Middelhavet som Uluburun-vraket datert fra cirka 1300 f.Kr, vet man at skipsbyggingskunsten i Fønikia var basert på tappsammenføyning ved bygging av en skallkonstruksjon. Egypterne var først ut med den form for sammenføyning mellom hudplankene på skallet, det tidligste beviset på bruk av tretapper satt inn i tapphull er funnet av kister fra rundt 3300 f.Kr i Egypt. Det berømte Khufu-skipet som var begravet og funnet nesten helt urørt av tidens tann fra cirka 2560 f.Kr, hadde tretapper banket på plassen for å forbinde hudplankene kant mot kant. Dette er ansett som begynnelsen på utviklingen mot kravellbyggingen med glatt bordkledning for treskipsskrog. Men de fønikiske skipsbyggerne tok ett nytt skritt som sett på de bevarte plankene av bordkledningen fra Uluburun, fordi tretappene var låst fast med trenagler i deres tapphullene for å forsterke skallkonstruksjonen til en enhetlig gjenstand. Egypterne brukt bare løse tretapper på deres fartøyene fram til 500-tallet f.Kr.
Kjølens opprinnelse er heller ikke presist kjent, om den viktige oppfinnelsen som forvandle om et småfartøy til et havgående fartøy for ferdsel på dyp sjø, skulle ha kommet fra Fønikia er meget usikkert. Arkeologisk funn og ikonografiske materiale har vist at egypterne var ukjent med kjøl fram til ca. 1500 f.Kr. Relieffer fra dronning Hatshepsuts gravtemplet viste havgående skip med lite markante utvendige kjøl mellom stevnene, og den hadde åpenbart ikke egyptiske opprinnelse. Kjølen kan ha vært oppfunnet av minoerne på Kreta eller mykenerne i tiden mellom 1400 og 1000 f.Kr.
Rigging
De første identifiserte avbildninger av fartøyer fra Syria var funnet i en egyptisk grav fra ca. 1500 f.Kr til 1300 f.Kr. Relieffer i graven viser en syrisk flåte som hadde kommet til et havnested i Egypt og begynte å losse deres last på landet der fremmede handelsfolk og egypterne bedrev handel med hverandre. Riggingen på det syriske handelsfartøyet var meget påfallende lik den samme riggingen som sett på både minoiske og egyptiske seilskip med topprå og underrå. Underråen ble holdt opp ved hjelp av toplenter til mastetoppen.
Seil med gordinger dukket opp for første gang på et relieff fra Akhnatons tid (1351-1334 f.Kr) i Egypt. Den nye og bedre riggingen skulle bli dominerende for flere århundrer ettersom det store råseilet kan påvirkes ved hjelp av gordinger fra en lite besetning som kan forminske eller forstørre seilarealet, eller senke halvparten til babord eller styrbord etter egne valg. Alle fønikiske sjøfartøyer var utstyrt med dette seilet med gordinger som meget raskt var tatt i bruk av alle maritime kulturer over hele Middelhavet.
Hippoi
Denne generelle betegnelsen på fønikiske sjøfartøyer skyldes det synlige hestehodet på forstevnen, som var et kjennetegn på fønikiske skip og båter.
Assyrerkongen Salmanassar III (859-824 f.Kr) hadde et bronserelieff fra Balawat som viste flere båter med nesten loddrette for- og akterstevner fraktet tributt til de assyriske herskerne. Disse hadde hestehoder på begge stevner. En avbildning fra Judea datert til ca. 725 f.Kr vist et skip med råseil og et hestehode i baugen, kalt hippos eller «hest».
Sargon II (722-705 f.Kr) hadde fått laget et relieff i sitt palass på Khorsabad som viser flere båter tok to, tre eller fire tømmerstykker i slep etter seg. De fleste fartøyene var åredrevet, men ét fartøy hadde en mast med for- og akterstag. Det var loddrette stevner på disse båtene og bare forstevnen var utpyntet med hestehodet.
Hippoi-symbolet med det karakteristiske hestehodet reist på forstevnen var et så typisk kjennetegn på fønikiske skip at det var mulig å identifisere tilhørtigheten av vrakrester, funnet av oppdagelsesreiseren Eudoxos på den afrikanske østkysten rundt 110 f.Kr. En skulptur av et hodehode i tre var funnet på en stevn blant vrakrestene. Eudoxos viste sitt funn til sjøfolk som gjenkjente det som gaditansk fra den fønikiske kolonien Gades i Spania.
Gayloi
Det greske ordet gayloi betyr «truge» eller «kar», antyder en rundformet gjenstand, dermed beskriver det fønikiske handelsfartøyet som startet en seig tradisjon for de neste tre tusen år fram til det tjuende århundret. Allerede på egyptiske relieffene fra ca. 1300 f.Kr var utseendet meget tydelige; et drektig fartøy som var kortere enn samtidige egyptiske skip. Dette rundgattet og drektige fraktskipet er det tidligste beviset på den tradisjonelle grunntypen for frakt i middelhavsområdet som på forskjellige språk er betegnet som rundskip. Hovedregelen for denne grunntypen er at skipet skulle være tre ganger så lang som det er bred.
Det fønikiske rundskipet kan også ha åredrift ettersom det var nødvendig ved vindstillhet som ikke sjeldent hendt på Middelhavet. På relieffet fra Khorsabad som viser evakueringen av Sidon og Tyrus ved år 701 f.Kr, er to forskjellige skipstyper synlige. Den ene var utvilsomt et krigsskip med vedderstevn og mast, den andre var rundformet og rundgattet uten mast. Fraktfartøyet på det assyriske relieffet hadde to rekker årer som på krigsskipet.
Liliane Bettencourt
Liliane Bettencourt (født 21. oktober 1922 i Paris, død 21. september 2017 i Neuilly-sur-Seine, Paris ) var en fransk forretningskvinne og en av verdens rikeste kvinner.
Bettencourt arvet L'Oréal-konsernet som ble grunnlagt av hennes far i 1937, og var ifølge Forbes Magazine verdens 14. rikeste person. Magasinet beregnet hennes formue til å være på rundt 39,5 milliarder dollar.
Morbærslekten
Morbærslekten (Morus) er en planteslekt i morbærfamilien innenfor ordenen Rosales, og den omfatter 16-20 arter i tempererte og subtropiske deler av alle kontinenter, men med flest arter i Asia. Den svært nærstående slekten Broussonetia kalles også tidvis for «morbær», deriblant arten papirmorbær (Broussonetia papyrifera).
Artene blir inntil 15 meter høye, og vokser etter hvert sakte. Trærne har hjerteformede eller ovale blad. Bærene kan minne om bjørnebær og er mørkerøde eller sorte.
Morbær har vært dyrket siden oldtiden. Av nytteplanter er kanskje sort morbær viktigst. Hvit morbær har ikke så gode frukter, men bladene er viktige i oppdrett av silkeormer, som har vært foretatt i Kina i nesten 5 000 år.
Kjente arter
Det anerkjennes inntil 16 arter, men mer enn 150 foreslåtte artsnavn er publisert, svært mange fra Asia.
Digital Enhanced Cordless Telecommunications
Det er også muligheter til å overføre datasamband med DECT standarden. DECT anerkjennes av ITU til å oppfylle kravene i IMT-2000 og er dermed en 3G standard.
DECT apparatenes ytre tilkoblinger
Opprinnelig ble DECT tenkt brukt til tre hovedformål:
Av disse tre er det det private markedet som har vært mest vellykket. Sentralbordtilkoblingen har også vært vellykket siden alle de større produsentene av bedrifts-sentralbord også tilbyr DECT tilkobling. Den offentlige bruken har ikke blitt vanlig siden det markedet er meget godt dekket av GSM.
Telecom Italia lanserte det såkalte FIDO-nettverket basert på DECT for de italienske storbyene, men det ble nedlagt i 1997 etter kun ett års drift.
DECT har også blitt brukt til erstatning for telefonkabel for de siste abbonnentene på kabelen, spesielt i land som Sør-Afrika og India. Med retningsantenner og med dårlig kapasitet kan DECT dekke opptil 10 km i grisgrente strøk. I Europa er konsesjonsgrensen med 250 mW utstrålt effekt uttrykt som ERP i stedet for det mer vanlig brukte EIPR. Dette gir mulighet for å benytte kraftige retningsantenner med lang rekkevidde.
Egenskaper
De vanligste fordelene med privat DECT opplegg omfatter:
Deliberasjon
Deliberasjon er å veie og utforske alle sider (fakta og argumenter) i en sak opp mot hverandre i en grundig, åpen og kritisk drøfting av et tema.
Målsettingen med deliberasjon er at den vil kunne bidra til at deltagerne i diskusjonen kommer nærmere de gode/riktige løsningene, ved at de subjektive oppfatningene settes på prøve og dermed utvikles.
I en deliberativ prosess må man argumentere for sine synspunkter, man gransker fakta, og man lytter til motargumenter. For at deliberasjonsprosessen skal ha mening, må det i siste instans være slik at man innser feil eller riktighet ved egne oppfatninger, og er villig til å endre sine feilaktige oppfatninger.
Det finnes flere felt der det er vanlig å henvise til en deliberasjonsprosess, termen er blant annet vanlig innen politikk og jus.
Geir Hartly Andreassen
Geir Hartly Andreassen (født i Bergen 22. november 1971) er en norsk filmfotograf med base i Stockholm. Han har vært sjeffotograf på de svenske filmene Babas bilar og Darling og de norske filmene Lange flate ballær, Lange flate ballær II, Max Manus og Kon-Tiki. Han har også medvirket som filmfotograf på en rekke kortfilmer.
For Max Manus vant han både Amandaprisen 2009 og Kanonprisen 2008, begge i klassen beste foto. For Kon-Tiki vant han Kanonprisen 2012 og ble nominert til Amandaprisen 2013 i foto-klassen. I 2008 vant han en Guldbagge for beste foto for Darling.
The Future
The Future er Leonard Cohens niende studioalbum, utgitt i 1992. Det nådde nr. 3 på VG-lista.
Dette var Cohens til da mest politiske album. The Future har som I'm Your man innslag av fengende melodier til dels i et muntert tempo. Albumet fikk jevnt god kritikk og solgte bra, spesielt i engelsktalende land, i USA solgte den i 250.000 kopier. Han arbeidet i studio da opptøyene i Los Angeles brøt ut i april 1992, etter Rodney King-saken. Cohen opplevde opptøyene på nært hold fra boligen sin. «Democracy» ble skrevet før opptøyene og ble senere brukt i Ralph Nader i presidentvalgkampen. Oliver Stone brukte tre sanger til filmen Natural Born Killers.
I 1990-årene var Cohen sammen med Rebecca De Mornay som også bidro på produksjonen av The Future. Hun regisserte også musikkvideoen til «Closing Time». Mens de var sammen intervjuet han henne for kjendisbladet Interview. De Mornay hadde hovedrollen Hånden som rører vuggen som ble spilt inn i Tacoma, utenfor Seattle. Cohen var med til Seattle og i De Mornays campingvogn skrev han blant annet «Tacoma Trailer».
NTBs anmelder mente bruken av synthesizer var diskret med «variert musikk som stemningsmessig rommer både humor, ironi, kjærlighet, sanselighet, varme og harme», og ga 5 av 6 poeng. Egil Rafto mente at The Future ikke var på høyde med hans tidligere album. VGs anmelder mente platen var slapp og Cohens minst forløste, og ga 3 av 6 poeng. Etter knapt en måned i butikkene hadde den innen desember 1992 solgt 44.000 kopier i Norge og var på 14. plass over mest solgte utenlandske artister i Norge. Paste Magazine rangerer tittelsporet som nummer 20 på listen over Cohens 20 beste sanger.
Sporliste
Tekst og melodi av Cohen der annet ikke er angitt
Havneparken
Den første delen av parken ble anlagt etter press fra lokale beboergrupper. I 1983-84 ble bruksretten til et areal på 10,000 m² overdratt til lokalrådet. Dette området lå nærmest Langebro. I 1995 ble parken utvidet til det nåværende ca 28,000 m² store område.
Kulturhuset Islands Brygge er en viktig del av parken og ligger ca midt i parken. En annen viktig del av Havneparken er Københavns Havnebad som ligger i vannet ut for den nordlige delen av parken. Havnebadet ble åpnet som et midlertidig bad i 2002. Denne midlertidige konstruksjonen ble i 2003 seilt til Fisketorvet og omdøpt til Copencabana. Det nåværende permanente havnebadet har kapasitet til ca 600 badende. Rett overfor Havnebadet ligger havnepromenaden Kalvebod Bølge, som også er bygget opp omkring vannaktiviteter.
Fylkesvei 3730
Frem til 2019 hadde veien betegnelsen fylkesvei 157 (Aust-Agder).
La Boqueria
La Boqueria (eller Mercat de Sant Josep) er et stort marked som ligger ved La Rambla i Barcelona, Catalonia, Spania. Det er et populært sted å kjøpe inn alle typer ferskvarer, og er også en kjent turistattraksjon.
La Boqueria har et areal på 2 583 m².
Trådstjert
Trådstjert er et av verdens viktigste kommersielle fiskeslag, målt etter fangstmengde. I 2003 var verdensfangsten på 1,5 mill. tonn.
Murgekko
Utbredelsen omfatter det vestlige og sentrale middelhavsområdet. Arten finnes fra Portugal og Marokko i vest, til Hellas inkludert Kreta og Egypt med vestlige Sinai i øst. På Den iberiske halvøy finnes den også langt fra kysten. Murgekkoen har spredd seg med menneskelig hjelp til Madeira, USA (California) og Uruguay.
Rinascita Socialista
Rinascita Socialista (RS) var et politisk parti som ble etablert i Italia etter valget av Ottaviano Del Turco som leder for PSI den 29. mai 1993.
RS var blant deltagerne i valgalliansen Alleanza dei Progressisti, som ble dannet 1. februar 1994, foran valget i 1994. Partiet klarte å velge to deputerte og en senator.
Brenthis
Brenthis er en slekt av sommerfugler som regnes tilunderfamilien Heliconiinae i den artsrike familien flikvinger (Nymphalidae).
Utseende
Middelsstore (vingespenn ca. 40-50 millimeter), brunoransje og svarte sommerfugler. De utmerker seg med litt mer avrundet vingeform enn de andre perlemorvingene. Oversiden er oransje med svarte flekker og streker. Undersiden er brun med et bredt, gulaktig bånd nær roten. Denne slekten har ikke skinnende flekker.
Levevis
I motsetning til de fleste andre perlemorvinger, som har larver på fioler, lever larvene til denne slekten på planter i rosefamilien, blant andre mjødurt, bjørnebær og blodtopp. Disse sommerfuglene flyr på enger og i skogkanter.
Utbredelse
Slekten er utbredt i den palearktiske sone.
El Raval
El Raval (El barri del Raval) er en av de fire bydelene som utgjør distriktet Ciutat Vella i den katalanske byen Barcelona. I 2005 hadde el Raval 46 322 innbyggere. Navnet kommer fra det arabiske ordet raval, som betyr forstad. Den ligger like ved den kjente gata la Rambla.
I dag er bydelen stort sett bebodd av innvandrere fra hele verden, som har gitt nytt liv til en del av byen som inntil nylig var glemt bort.
I El Raval ligger blant annet Biblioteca de Catalunya (Catalonias bibliotek) og Museu d'Art Contemporani de Barcelona (Barcelonas museum for samtidskunst).
ILIOS-festivalen
ILIOS-festivalen er en årlig festival for samtidsmusikk. Festivalen blir arrangert i Harstad i månedsskifter januar/februar. Festivalarrangør er NyMusikk Harstad, og festivalen legger vekt på å presentere samtidsmusikk for et bredere publikum. I 2007 satte festivalen publikumsrekord med 2700 besøkende. Daglig leder og festivalsjef for ILIOS-festivalen er Anders Eriksson.
Richard, hertug av Gloucester
Richard, hertug av Gloucester kan vise til flere personer:
Stend hovedgård
Stend hovedgård er en tidligere lystgård som ligger i Fanavegen 247 i Fana bydel i Bergen kommune. Gården har tidligere blitt kalt Steen eller Steene gård. Stend ble offisielt navn i 1890.
Nonneseter kloster og Vincens Lunge
Gården Stend tilhørte Nonneseter kloster i middelalderen. Vincens Lunge overtok Nonneseter og Stend i 1528. Stend var adelig setegård og i Lungefamiliens eie fram til Kirsten Blidt, gift med oberst Otto Marqvard Mangelsen, solgte herregården i 1680.
Riddersalen
Barokkdekorasjonene på Stend er blitt sammenlignet med dekoren på Hiorts lystgård på Landås hovedgård. Riddersalens dekorasjoner er også blitt sammenlignet med de man finner på stattholder Gyldenløves Herregård i Larvik.
I forbindelse med restaureringen på 1920-tallet ble riddersalens vegger utsmykket med malte lerretstapeter med bibelske motiver fra 1700-tallet, satt opp i store felt på grå bakgrunn. Tapetene er svært sjeldne og stilmessig er de blitt sammenlignet med tilsvarende tapeter på «skrivergaarden» Østre Hovin i Ullensaker, som henger på sin opprinnelige plass.
Eierskifter
Hiort døde i 1691 og fem år etter solgte enken Stend til kommerseråd og tollforvalter Henrik Rye. Etter at Rye døde i 1702 overtok Wilhelm Hansen gården. Hansen var stiftsskriver og assessor i Overhofretten i Norge. Oppgaven hans i stiftet var å kreve inn kongelige skatter og inntekter. På grunn av økonomiske «misligheder» ble han avsatt i 1732 og gården tilfalt Kongen. I 1741 ble Stend solgte uten adelige privilegier til kanselliråd Wollert Danckertsen.
Wollert Krohns Stend i louis seize-stil
Wollert Danckertsens nevøer, Wollert og Danckert Danckertsen Krohn, arvet så Stend i 1782. Siden ble Wollert eneeier av Stend da Danckert fikk Lungegården. Johan F. L. Dreier laget i 1816 et prospekt av «Steene Gaard» som viser hovedgården i louis seize-stil, slik bygningen i stor grad er bevart fram til i dag. Hagen på Stend var på denne tiden også en av de flotteste og mest stilrene i Bergen. Familien Krohn eide Stend i fire generasjoner.
I 1842 kjøpte dr.philos. Wollert Konow (1809–1881) Stend hovegård. Konow var gift med Marie Louise Oehlenschläger (1818–1910), datter av den kjente danske forfatteren Adam Oehlenschlager. Oehlenschlager skal ha fullført tragedien Erik Glipping under et opphold på Stend i 1843.
Jordbruksskolen
I 1861 ble Stend kjøpt av Søndre Bergenhus amtskommune, det som nå er Hordaland fylkeskommune. Siden den tid har det blitt drevet jordbruksskole på Stend. Huset har i denne perioden blitt brukt som internat for elever og bolig for ansatte ved jordbruksskole.
Ombygning, restaurering og fredning
Under ledelse av arkitekt Erlend Tryti (1885–1962) ble det gjennomført omfattende ombygnings- og restaureringsarbeider årene 1921–1922. Sidefløyenes kobbhus stammer fra denne tiden og er trolig inspirert av Ole Landmarks sidefløy til Store Milde (1917). Stend hovedgård ble fredet av Riksantikvaren i 1924.
Hovedgården ble restaurert på slutten av 1980- og begynnelsen av 1990-tallet. I perioden 2004–2008 ble inngangshallen, en salong i hovedfløyen og Riddersalen satt i stand. Dagligstuen ble restaurert under ledelse av arkitekt Elin Thorsnes. I forbindelse med restaureringen ble det avdekket en liten dør som kan ha vært benyttet som «likdør». Tradisjonen med å benytte en egen utgang for de døde (likluke, likdør, e.l.) var en forsiktighetsregel man hadde for å unngå gjengangere. Skikken er kjent fra vikingtiden og har i ulike former vart frem til et stykke inn på 1700-tallet.
Løysmundhatten
Løysmundhatten (sørsamisk: Raassje) er et fjell i Verdal og Snåsa kommune i Trøndelag. Det ligger i Skjækerfjella, og består av en rundt tre kilometer lang fjellrygg som krysser grensa mellom de to kommunene. Fjellet har tre toppunkter, hvorav det sørligste har en høyde på 1 090 meter over havet og er Verdals høyeste punkt. De to andre toppene ligger i Snåsa kommune, og er henholdsvis 1 082 og 1 090 meter høye.
3. Liga (DFB)
3. Liga er siden 2008 det tredje høyeste nivået i tysk fotball. Ligaen er nasjonal, den omfatter hele Tyskland.
Også de såkalte U23 lagene fra klubber høyere oppe i ligasystemet kan kvalifisere seg for denne ligaen. Her er definisjonen av et U23 lag, at maksimalt tre spillere som er mer enn 23 år den 1. juli det året sesongen starter, kan være på banen samtidig i en kamp.
For alle lag gjelder at i hver kamp må minst fire spillere i troppen tilfredsstille kravet til å være en U23 spiller. Samtidig må disse spillerne være juridisk (men ikke nødvendigvis sportlig) kvalifisert til å spille for et tysk landslag. U23-spillerne trenger ikke å være på banen under kampen, men de må i det minste sitte på reservebenken.
Ettersom ligaen omfatter klubber fra hele Tyskland (på tysk: vom ganzen Bundesgebiet Deutschland) ville det språklig, i likehet med de to høyere ligaene i systemet, vært naturlig å bruke betegnelsen Bundesliga som en del av navnet. Grunnen til at dette ikke er tilfellet, beror på markedsføringsrettigheter. I motsetning til de to øverste ligaene, som administreres av Deutsche Fußball Liga (DFL), administreres 3. Liga av Det Tyske Fotballforbundet (DFB). Bare DFL har retten til å markedsføre navnet Bundesliga.
Modus
De to beste lagene i serien rykker direkte opp til 2. Bundesliga, mens den tredje må kvalifisere seg mot den tredjesiste fra 2. Bundesliga. De fire siste lagene rykker ned i Regionalliga som består av 5 parallelle avdelinger.
Gulfinnetun
Gulfinnetun (Thunnus albacares) er en tunfiskart.
Den dypeste delen av kroppen er under midten av første ryggfinne. Hos noen store eksemplarer er andre ryggfinne og gattfinnen svært lange, over tyve prosent av kroppslengden. Brystfinnene er moderat lange og når forbi starten på andre ryggfinne, men ikke forbi enden på basis av denne finnen.
Ryggen er metallisk mørkeblå, sidene gule og buken sølvfarget. Buken har ofte omtrent tyve avbrutte, nesten vertikale, linjer. Ryggfinnene, gattfinnen og småfinnene er lyst gule; småfinnene har en smal mørk kant. Arten har svømmeblære. Maksimal lengde er over 200 cm.
Langhus kirke
Langhus Kirke er en kirke som ligger på Langhus i Nordre Follo kommune, i Akershus (Viken fylke). Kirken ble bygget i 1975. Kirken er bygget i tegl og har 600 sitteplasser. Det er den største kirken i Follo
Gulfinnetun
Gulfinnetun lever pelagisk ute på åpent hav og finnes i vann med en temperatur mellom 18 og 31 °C. Arten finnes både over og under termoklinen, men sjelden dypere enn 100 m på grunn av at den krever et oksygeninnhold høyere enn 2 ml/l.
SIL International
SIL International (ofte referert til bare som SIL, tidligere kalt Summer Institute of Linguistics) er en misjonsorganisasjon med hovedkvarter i Dallas i (USA), som har spesialisert seg på lingvistiske undersøkelser av ukjente språk. Noen av organisasjonens viktigste mål er å øke kunnskapen om språk, å fremme lesekyndighet og å hjelpe mindre språk med å overleve.
Langhus kirke
Arbeidet med kirken startet i 1956 men ble ikke realisert og fullført før i 1975. Kirken ble bygget med tanke på å fungere som et samlingspunkt for andre aktiviteter enn bare gudstjenester. I kjelleretasjen ble det bygget mange grupperom og en stue. I starten holdt speidergruppa på Langhus til i lokalene, og kirken ble også brukt som skole en periode mens Vevelstadåsen skole ble bygget ut.
Gulfinnetun
Arten har en kosmopolitisk utbredelse i subtropiske og tropiske farvann i alle hav, men finnes ikke i Middelhavet. Gulfinnetun foretar lange vandringer. Den er en stimfisk som svømmer sammen med andre individer med samme størrelse. Ofte inngår andre arter i stimene.
Langhus kirke
Langhus menighet
Langhus sogner til Langhus og Siggerud menighet, som ligger under Nordre Follo prosti i Borg bispedømme. Menigheten driver forskjellig arbeid som diakonitjeneste, Soulchildren-kor, voksenkor, barnekor og babysang, i tillegg til vanlig menighetsarbeid. Per i dag (2016) er det Gunnvor Hovland som er sogneprest på Langhus, og Tom Egil Nordengen som er sogneprest på Siggerud.
SIL International
I tillegg til misjonsvirksomhet og lingvistisk arbeid lager SIL også dataprogrammer og typesnitt til hjelp for det lingvistiske arbeidet.
Gulfinnetun
Gulfinnetun er et av verdens viktigste kommersielle fiskeslag målt etter fangstmengde, og arten fiskes i hele utbredelsesområdet. I 2010 var verdensfangsten ifølge FAOs fangststatistikk 1 165 296 tonn. Størst betydning har linefiske, som hovedsakelig drives av fartøyer fra Japan, Sør-Korea og Taiwan.
SIL International
I arbeidet med ISO 639-3 ble Ethnologue-listen samkjørt med ISO 639-2 og andre kodingssystemer til en ny trebokstavers standard som skal omfatte alle kjente levende, døde og kunstige språk. Prinsippet bak ensrettingen er å la språk som står i ISO 639-2 beholde denne koden, men la språk som ikke står der beholde SIL-koden som ny ISO-kode. SIL er oppnevnt som registreringsmyndighet (Registration Authority, ISO 639-3/RA) for dette prosjektet.
Kritikk mot SIL
SIL har blitt kritisert for to forhold: I klassifiseringen av språk og dialekter er det alltid vanskelig å trekke skillet mellom språk og dialekt. SIL er kjent for å splitte fremfor å slå sammen, slik at de i mange tilfeller opererer med flere språk enn andre kilder. SIL opererer for eksempel med fem italienske og tre svenske språk (dalmål, skånsk og svensk).
SIL er nært knyttet til Wycliffe Bible Translators, og samarbeider med New Tribes Mission. Dette har ført til kritikk, dels fordi en del mener at SIL er en fordekt misjonsorganisasjon og dels fordi New Tribes Mission har blitt anklaget for å hjelpe oljeselskapet med å tvangsflytte befolkningen i oljerike områder.
SIL er også kritisert for å være en misjonsorganisasjon, dermed indirekte for kulturimperialisme, der målet med virksomheten er å erstatte verdensbildet og kulturen til urfolk omkring i verden med det kristne verdensbildet. På den annen side er SIL også den organisasjonen i verden som har gjort mest for å bevare og styrke språklig mangfold.
Truck
Ordet kan også vise til lastebil, vogntog, semitrailer og truck racing.
Bøkfjorden
Bøkfjorden (skoltesamisk: Paččvuõnn, nordsamisk: Báhčaveajvuonna, kvensk: Paatsivuono) er en fjord i Sør-Varanger kommune, i Finnmark fylke. Den er en arm av Varangerfjorden. Fjorden har innløp mellom Transpersneset på Kjelmøya i vest og Gråtaren i øst og strekker seg sørover til Elvenes og munningen til Pasvikelva. På vestsida av fjorden, ved innløpet til sidearmen Langfjorden ligger byen Kirkenes.
Selve Bøkfjorden er 22 kilometer lang, men medregnet Langfjorden er den 33 kilometer.
Den ytterste delen av fjorden går på østsida av Skogerøya. På sørøstsida av Skogerøya går fjordarmen Korsfjorden sørvestover til Kirkenes lufthavn. På Skogerøya ligger også de små fjordarmene Krokfjorden og Sølferbotn. Reinøya er en annen øy som ligger midt i fjorden sørøst for Skogerøya. Sørøst for Reinøya igjen ligger bygda Ropelv.
Ved Kirkenes går Langfjorden sørvestover. Tvers over Bøkfjorden øst for Kirkenes ligger bygda Jakobsnes. Herfra går fjorden det siste stykket inn til Elvenes og Pasvikelva. Fv354 går langs østsida i den indre delen av fjorden.
Ytterst i fjorden ligger Bøkfjord fyr.
Bøkfjorden er en nasjonal laksefjord.
Naturvernforbundet og Folkeaksjonen mot giftutslipp i Bøkfjorden har jobbet for å forhindre utslipp i fjorden av kjemikaliet Lilaflot.
Åttetallsystemet
Åttetallsystemet eller det oktale tallsystemet har åtte som grunntall, slik at begynnelsen på rekken med naturlige tall skrives som 0, 1, 2, 3, 4, 5, 6, 7, 10, 11, 12, 13, 14, 15, 16, 17, 20, 21, 22, 23, 24, 25, 26, 27, 30, …
I titallsystemet (desimaltallsystemet) er grunntallet 10, og verdien et siffer representerer på dens plassering gis som et multiplum av 10. Dvs. første siffer har verdien x·100, andre siffer har verdien x·101 osv., der x er et siffer mellom 0 og 9. I åttetallsystemet kan første siffer skrives som x·80, andre siffer som x·81 osv. der x er et tall mellom 0 og 7.
Yukienes språk i California og pameanske språk i Mexico har åttetallssystemer. I disse språkene brukes mellomrommene mellom fingrene til å telle med, ikke fingrene selv.
Oktalsystemet var tidligere mye brukt i datateknikken, men er etter hvert blitt avløst av sekstentallsystemet. Levninger av denne bruken finnes for eksempel i rettighetssystemet i Unix.
Omregninger
For å konvertere et tall fra åttetallsystemet til titallsystemet multipliserer man hvert siffer med en potens av åtte og adderer, som vist i eksempelet med tallet 3148 nedenfor: 3×82 + 1×81 + 4×80 = 3×64 + 1×8 + 4×1 = 204. Tallet 3148 i åttetallsystemet blir altså 204 i titallsystemet.
For å konvertere et tall fra titallsystemet til åttetallsystemet må man gjentatte ganger utføre heltallsdivisjon med grunntallet 8 og merke seg resten, som vist i eksempelet med tallet 204 nedenfor: Så begynner man med restene nedenfra. Tallet 204 blir dermed 3148 i åttetallsystemet.
Trollvikveien
Trollvikveien er navnet på minst to veier i Norge:
Oropos
Oropos (gresk Ωρωπός, latin Oropus) består av den greske sjøhavnen Skala Oropu og landsbyen Oropos ved Notios Evvoikos-bukta i Attika. Oropos ligger 4 km fra kysten og ca. 50 km nord for Athen, øst for Theben og sørøst for Khalkis. Oropos er knyttet til vegforbindelsen mellom Nea Palatia og Sikamino. Området rundt Oropos har gårdsbruk med skogholt og med en del fjell i sør. Sør for motorvegen ligger også fjellet Parnes.
Landsbyen Oropos hadde en befolkning på 860 mennesker i 2001 og er setet for kommunen som også omfatter landsbyene Kámpos Oropoú (237 beboere) og Platánia Oropoú (155 beboere). Kommunen dekker et landområde på 11 967 km² og en total befolkning på 1 252 innbyggere.
Forskjellige forretninger danner industrien i Oropos, og jordbruk dominerer områdene rundt.
Historie
I antikken var det hovedsakelig havnen som var av betydning, ettersom det var korteste forbindelsen mellom øya Evia og Oropos. Storfe og kornproduksjon gjorde stedet strategisk betydningsfullt. Aristoteles’ student Dikaiarchos fortalte at innbyggerne i byen var spesielt utspekulerte og grådige. Inntil 402 f.Kr. var stedet stort sett bosetningen rundt havnen, deretter ble en del av byen i nærheten den nåværende landsbyen i innlandet.
I antikk tid var Oropos også en grenseby mellom Boiotia og Attika, og dens besittelser var et stadig emne for strid mellom de to statene. I år 425 f.Kr. foregikk det et slag mellom thebanerne og athenerne som førstnevnte vant, men i 456 f.Kr. var det en kamp 12 km nord for Oropos hvor Athen sto seierrike igjen. Oropos kom deretter inn under Athen, og var siden alltid en attisk by, selv under Romerriket. Havnen, som ble kalt Delphinium i romersk tid, lå ved munningen av elven Asopos (også et navn på en mindre gresk guddom, navnets betydning er «som aldri tier»), omtrent 1,6 km nord for byen.
I moderne tid lå Oropos inn under det greske militærdiktaturet, og i 1967 ble det reist en konsentrasjonsleir hvor blant annet den kjente musikeren Mikis Theodorakis ble internert.
Arkeologiske funn
Det er få gamle ruiner fra antikken i området, men de viktigste er Apollontempelet og dets orakel. Siden 1884 har det blitt gjort arkeologiske utgravninger fra tempelet og en dorisk hall fra 300-tallet f.Kr. Det er også avdekket et teater, et stadion og en akropolis med flere inskripsjoner.
Sardin
Sardin (Sardina pilchardus) er en sildefisk.
Sardin er et av verdens viktigste, kommersielle fiskeslag målt etter fangstmengde. I 2003 var verdensfangsten på 1 mill. tonn.
Brødfruktslekten
Brødfruktslekten (Artocarpus) er en planteslekt i morbærfamilien innenfor ordenen Rosales, og den omfatter om lag 60 arter i subtropiske og tropiske deler av Asia og Stillehavet. De er sevjerike, og har blomster av begge kjønn på hver plante. Blomstene er små og grønne. Fruktene kan bli meget store, mest kjent er arten brødfrukt (Artocarpus altilis).
Totalt har slekten minst tre underslekter eller stammer. I nyere forskning mener en del botanikere at slekten Prainea i realiteten er en underslekt av brødfrukttrærne.