cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Jamnagar
Demografi
Ifølge Indias folketelling fra 2001, hadde byen 447 734 innbyggere. Av dette var det 53 % menn og 47 % kvinner. 12 % av befolkningen var under 6 år. 75 % av mennene kan lese, mens kun 63 % av kvinnene kan lese.
Kultur
De fleste i Jamnagar er gujaratere og snakker gujarati. En liten del av befolkningen snakker derimot språket kutchi, og selv om det deler skriftspråk med gujarati, er det veldig ulikt. Et annet språk, kathiawadi (som er en variant av gujarati) er mye brukt til daglig kommunikasjon.
Religion
Jamnagar inneholder flere gamle og arkeologisk viktige templer, slik som Sidhnath Mahadev Tempel i Jamnagar by, Navlakha Tempel i Ghumli, Kileshwar Tempel i Barda Hills, det antikke Son-tempelet i Gop og det antikke Bhid Bhanjan-tempelet bygd av papirstopp. Bala Hanuman er høyt æret blant de troende i Rama.
Det er mange Shiv-templer i byen, som Badri Kedar Nath og Nilkanth Mahadev Tempel rundt rådhuset og Kashi Vishwanath-tempelet på KV Road.
Templer
Mota Ashapura Maa Tempel Gudinnen (Kuldevi) av Jadeja klanen av Rajputs som styrte dette stedet. Tempelet ligger i den østlige delen av Jamnagar fra hvor inngangen til byen og dens nære til Darbargadh i gamle byen området.
Shantinath Mandir Shantinath Mandir ligger sørvest for Bedi Gate i Jamnagar. Tempelet har intrikate utskjæringer og veggene er prydet med fine veggmalerier som skildrer livet til Jainistiske helgener. Gulvet er laget av marmor og dekorert med karakteristiske jainistiske mønster i gult, svart, hvit og rød.
Vardhman Shah's Tempel Vardhman Shah's Tempel er en herlig alter og en av de fire viktigste jainistiske templene i Jamnagar. Grunnsteinen til denne helligdommen ble lagt i 1612, under styret til Jam Jasaji I og ble avsluttet i år 1620. 52 svært små templer eller «Deri» var bygget rundt tempelet i 1622.
Bala Hanuman Tempel Bala Hanuman Temple er på sørøstsiden av Ranmal Lake. Tempelet er kjent for den kontinuerlige 24-timers chanting av mantraet «Sri Ram, Jai Ram, Jai Jai Ram", siden 1 august 1964. Denne hengivenheten har tjent Bala Hanuman Temple en plass i Guinness rekordbok. Tusenvis av tilhengere besøker tempelet hvert år. Tidlig om kvelden er et spesielt godt tidspunkt for å besøke tempelet.
Eksterne lenker
Jamnagar
Kulturbro forlag
Kulturbro forlag ble stiftet i 1992. Thorborg Anne Rebolledo Meisingset er daglig leder i forlaget, som holder til i Oslo. Forlagets mål er å bygge bro mellom de ulike kulturene som etter hvert er kommet til Norge gjennom innvandring. Slik arbeider de for å fremme integrering, kulturforståelse og språklæring.
Noen forfattere
Forlaget gir derfor ut bøker av både utenlandske og norske forfattere. Noen forfattere som har gitt ut bøker på forlaget siden 1999, er:
Codex Aureus av Echternach
Codex Aureus av Echternach (Codex aureus Epternacensis) (Nürnberg, Germanisches Nationalmuseum, Hs. 156142) er en illuminert evangeliebok på kalveskinnspergament fra 1000-tallet.
Innhold
Manuskriptet inneholder Vulgata versjonene av de fire evangelier og innledende materiale som for eksempel de eusebianske kanontavler, og er et fremragende eksempel på ottoniansk illuminasjon. Det ble skrevet ved abbediet i Echternach, sammsynligvis under ledelse av abbed Humbert (født 1028, død 1051).
Manuskriptet består av 136 folios som måler 446 mm x 310 mm. Det er et av de mest overdådig illuminerte ottonske manuskripter som finnes. Det har over 60 dekorative sider hvorav 16 fullsides miniatyrer, 9 fullsides initialer, 5 evangelistportretter, 10 dekorerte sider med kanontavler og 16 halvsides initialer. Dessuten er det 503 mindre initialer. Teksten er skrevet med gull blekk, og gjennomgående med minuskler.
Omslag
Det 43,5 cm høye fremre gulldekselet er forskjønnet med edelstener, perler, filigran, små emaljetavler og flate gullrelieffer. I midten er en elfenbenstavle som viser en 19,2 x 11,8 mm stor korsfestelsesscene med Longinus (antagelig laget mellom 985 og 987). Diagonalstriper forbinder en ytre og en indre ramme og inndeler gulloverflaten i åtte felt. Goldrelieffer viser de fire personifiserte paradisfloder med hvert sitt tilordnede evangelistsymbol; avbildet er også Maria, apostelen Peter som abbediets eldste skytshelgen, klosterets grunnlegger den hellige Willibrord, benediktinernes grunnlegger den hellige Benedikt, den hellige Bonifatius og misjonæren Liudger.
Bindets bakside er trukket med silkestoff, og har forgylte kobberbeslag. Tidligere hadde det hele to sølvlåser, men bare det ene er blitt bevart.
Manuskriptets oppbevaring
Manuskriptet var i abbediet i Echternach i dagens Luxembourg inntil den franske revolusjon. Da klosteret ble stengt 1795/1796 kom manuskriptet via Mainz til Erfurt. Det ble solgt til Ernst II Ludwig av Sachsen-Gotha-Altenburg i 1801. Håndskriften ble da del av Bibliothek auf Schloss Friedenstein i Gotha. I forbindelse med uroen rundt den såkalte Fürstenenteignung ble eiendomsretten overdratt til Herzog von Sachsen-Coburg-Gotha'sche Stiftung für Kunst und Wissenschaft i 1928. Evangeliaret hørte med til de kunstverk som i 1945 ble bragt av hertugfamilien til Coburg.
Den 9. mai 1955 solgte Haus Coburg-Gotha det av pengenød for 1,1 millioner DM til Germanisches Nationalmuseum i Nürnberg, der det fortsatt (2013) er.
Det var en lørdag aften
«Det var en lørdag aften» er opprinnelig en gammel dansk folkevise/skillingsvise fra 1800-tallet. Den har vært mye brukt opp igjennom årene, og stått i en rekke visebøker. Niels-Henning Ørsted Pedersen har laget en jazz-versjon med sangen som utgangspunkt. Sangen er kjent i hele Norden.
I Norge er den innspilt på platen Frem fra Glemselen kap.14 med Rita Engebretsen.
«Det var en lørdag aften» i Svend Grundtvigs gjendiktning fra 1849 er tatt opp i den danske Kulturkanonen fra 2006 som en av tolv højskolesange.
Teksten
du lovet meg at komme visst men kom dog ei til meg, du lovet meg at komme visst men kom dog ei til meg. og hver en gang at døren gikk jeg trodde det var deg. så gikk jeg meg til kirken hen og om den kirkegård. for du har fått en annen kjær og slaget meg av sinn. og hvert et spor på stien var der falt min tåre i. hvor kan man finne kjærlighet hvor kjærlighet ei bor. jeg elsket deg så inderlig, jeg elsker aldri mer.
Gunnarn
Gunnarn (umesamisk: Viertá) er et tettsted i Storumans kommun i Lappland, Sverige.
Trond Jahr
Trond Jahr (født 1941) er en norsk filosof og musiker.
Jahr tok en magistergrad i filosofi i 1981. Magistergraden var om Spinoza, med støttefagene kunsthistorie (Egypt, Det gamle rike), samfunnsvitenskap (kunnskapssosiologi) og religionshistorie grunnfag (jødedom, spesielt relevant for studiet av Spinoza).
Han har hatt en stilling som universitetslektor ved Institutt for filosofi, idé- og kunsthistorie og klassiske språk ved Universitetet i Oslo.
Utover dette har Jahr medvirket i Oslo Kammerorkester siden 1965, hvor han har spilt 1. fiolin, 2. fiolin og bratsj.
Paragolsinda
Paragolsinda er en slekt av biller som tilhører den artsrike underfamilien Lamiinae i familien trebukker (Cerambycidae).
Levevis
Disse billene har larver som lever i død ved av løvtrær, ofte like under barken.
Waukegan
Waukegan er en by i Lake County i delstaten Illinois i USA. Etter folketellingen i år 2000, hadde byen et totalt innbyggertall på 87 901. Antatt innbyggertall i 2006: 93 389. Det er den niende største byen i Illinois etter innbyggertall.
David Tysjler
David Abramovisj Tysjler russisk: Давид Абрамович Тишлер (født 13. juli 1927 i Kherson i nåværende Ukraina, død 7. juni 2014) var en sovjetisk fekter som deltok i de olympiske leker 1956 i Melbourne og 1960 i Roma.
Tysjler vant en olympisk bronsemedalje i fekting under Sommer-OL 1956 i Melbourne. Han var med på det sovjetiske laget som kom på tredjeplass i lagkonkurransen i sabel bak Ungarn og Polen. De andre på laget Jakov Rylskij, Lev Kuznetsov, Jevgenij Tjerepovskij og Leonid Bogdanov.
Erik Bjerck Hagen
Erik Bjerck Hagen (født 1. september 1961) er professor i allmenn litteraturvitenskap ved Universitetet i Bergen.
Hagen ble cand.philol. i 1991, og tok doktorgraden i 1995 på en avhandling om autentisitet hos Melville, Dickens og James.
Han er redaktør av Norsk Litteraturvitenskapelig Tidsskrift, og har utgitt en rekke bøker: blant annet Litteratur og handling (2000), Hva er litteraturvitenskap (2003), ''Litteraturkritikk. En introduksjon (2004) og Den norske litterære kanon 1900-1960'' (2007).
I 2016 ble han valg inn i Det Norske Videnskaps-Akademi i gruppe for litteraturvitenskap.
Lotte Konow Lund
Lotte Konow Lund, egentlig Lise Charlotte Konow Lund, (født 27. mai 1967 i Oslo) er en norsk maler, tegner og videokunstner. Lotte Konow Lund vokste opp i Bergen.
Hun har sin utdannelse fra Kunstakademiet i Oslo, og er innkjøpt av Nasjonalmuseet og Norsk kulturråd. Hun har bl.a. hatt separatutstillinger på Galleri Wohnmaschine i Berlin, Stenersenmuseet og Galleri Wang i Oslo og vært representert på kollektivutstillinger som Kunstnernes Hus, Moderna Museet i Stockholm, Lousiana Museum of Modern Art, Pratt Manhattan Gallery i New York, Essor Gallery i London, 1st Athens Biennale i Athen, Platform Garanti i Istanbul, Drammen Kunstmuseum, Henie Onstad Kunstsenter, Astrup Fearnley Museet og Museet for Samtidskunst. Lotte Konow Lund startet og drev galleri G.I fra 1997-2007.
Konow Lund har vunnet hederlig omtale for sin film Babyface Assassin på kortfilmfestivalen i Grimstad, der hun senere har sittet i juryen. Hun har vært styremedlem i UKS, og sitter i dag som styremedlem i Kunstnerforbundet.
Holborn Viaduct
Holborn Viaduct er ei bru i det sentrale London. Det er samtidig navnet på gata som brua utgjør en del av. Holborn Viaduct forbinder Newgate Street i City of London med Holborn i vest, og er dermed en del av hovedvegen A40. Herfra går i nordlig retning Giltspur Street.
Brua ble tegna av byplanleggeren William Heywood og bygd mellom 1863 og 1869 over den nå underjordiske elva Fleet til Holborn Hill. Hensikten var å lette forbindelsen mellom City og West End. Den ble åpna av dronning Victoria samtidig med Blackfriars Bridge. Fire statuer på bruhodene representerer handelen, landbruket, vitenskapene og kunsten.
Langs Holborn Viaduct ligger det berømte diamanthuset De Beers og kirkene Holy Sepulchre, City Temple og St.Andrew.
Holborn Viaduct Station var fra 1867 stasjon på London, Chatham and Dover Railway. Denne stasjonen stengte i 1990, da en ny tunnel under Snow Hill ble bygd, og stasjonen City Thameslink ble bygd litt lengre sør.
Eviggrønn
Eviggrønn er en betegnelse på planter som bevarer bladene gjennom hele året, og hvor hvert blad holder i mer enn tolv måneder. Dette i motsetning til løvfellende planter som mister bladene om høsten før de går inn i hvileperioden om vinteren, når det er kaldt, eller i tørketiden, når vanntapet er for stort for planten.
De fleste eviggrønne planter beholder bladene i halvannet til fem år, men rekorden ligger på omkring 40 år (Pinus longaeva).
I tropene er de fleste plantene eviggrønne. I Skandinavia utmerker bartrærne seg. Av andre eviggrønne bladplanter i vår natur er eføy og kristtorn mest kjent, men her finnes også eviggrønne lyngplanter, og bregner.
Martín Montoya
Martín Montoya Torralbo (født 14. april 1991) er en spansk fotballspiller som spiller for Real Betis.
Ra-ta-ta-ta-ta
Kjenningsmelodien het Ra-ta-ta-ta og figurerte også på flere plater.
Øyvind Storesund
Øyvind Storesund (født 9. mars 1974) er en kontrabassist fra Bø i Telemark som spiller i det norske bandet Kaizers Orchestra.
Marie Aakre
Marie Aakre (født 6. juni 1947) er en sykepleier ved kreftavdelingen ved Regionssykehuset i Trondheim, idag St. Olavs hospital.
Marie Aakre var en av ildsjelene som plukket opp hospice-tanken fra England på 1970- og 1980-tallet. I 1993 var hun med på å etablere Seksjon for lindrende behandling ved Regionssykehuset i Trondheim, som var landets første kompetansesenter for lindrende behandling for mennesker i sluttfasen av livet.
Tychus
Tychus er en slekt av små, rødlige eller brunlige køllebiller.
Marie Aakre
Utmerkelser
Hun fikk Livsvernprisen i 2004, som deles ut av organisasjonen Menneskeverd. Fra juryens vurdering het det, …for sitt utrettelige arbeid gjennom flere tiår for å øke forståelsen for omsorg ved livets slutt.
Øyvind Storesund
Han spilte også i bandet Cloroform og i Frode Gjerstad Trio frijazz / improvisert jazz i tillegg til andre besetninger med friimprovisert musikk. Han spilte også kontrabass i Kaada og i sigøynerpunkbandet Wunderkammer. Han har gitt ut en rekke plater med alle disse bandene.
Tychus
Utseende
Små (0,5 – 6 mm), rødaktige eller gulaktige biller, bakkroppen er mye bredere enn forkroppen. Hodet er omtrent så langt som bredt, ofte med påfallende groper eller utvekster. Fasettøynene er vanligvis små og noe utstående, hos noen arter mangler de helt. Antennene er ganske lange og kraftige, lett kølleformede. Det nest-innerste leddet er ofte mer eller mindre kuleformet og kan ha påfallende utvekster. Palpene (munnfølerne) er ofte lange med et kølleformet ytterste ledd. Brystskjoldet (pronotum) er omtrent så langt som bredt, vanligvis bredest foran midten, ofte med påfallende groper eller furer. Dekkvingene er mer eller mindre runde i omriss, med tydelige skuldre. og mye bredere enn brystskjoldet. De er vanligvis glatte og blanke, med en eller flere dype lengdefurer. De to eller tre bakerste bakkroppsleddene stikker ut bak dekkvingene. Beina er ofte forholdsvis lange og kraftige, gjerne med fortykkede lår.
Marie Aakre
Utmerkelser
I 2013 ble hun utnevnt som æresmedlem i Norsk Sykepleierforbund.
Berit Oskal Eira
Berit Oskal Eira (født 1. mars 1951 i Karesuando i Sverige, død 26. januar 2021 ) var en norsk sametingspolitiker (Ap) og reindriftssame fra Lavangen i Troms. Hun ble sametingsrepresentant for Arbeiderpartiet fra 2005 til 2009, var varamedlem i det samiske språkrådet, og nestleder i Reindriftsstyret.
Hun var statssekretær for Bjarne Håkon Hansen fra 2005 til 2007.
Takhtajan-systemet
Takhtajan-systemet er en klassifikasjon for blomsterplantene som ble publisert av den sovjetisk-armenske botanikeren Armen Takhtajan i flere versjoner fra 1950-tallet til 2009. Takhtajans system var en av de to mest innflytelsesrike systemene i siste halvdel av nittenhundretallet (det andre ble publisert av Arthur Cronquist, New York, USA). Disse to systemene ligner ganske mye på hverandre blant annet fordi de to forskerne kommuniserte med hverandre over flere tiår. De viktigste forskjellene mellom systemene er at Takhtajan opererte med flere taksa på alle nivåer i hierarkiet.
Nicki Clyne
Nicki Clyne (født 11. februar, 1983 i Vancouver Britisk Columbia Canada) er en canadisk skuespillerinne. Hun er mest kjent for sin rolle som «Specialist Cally (Henderson) Tyrol» i science fiction-serien Battlestar Galactica.
Takhtajan-systemet
Til grunn for oppbygginga av klassifikasjonen var et bredt spekter av karakterer, slik som anatomi, embryologi, kjemiske stoffer, pigmentering og pollen morfologi. Parafyletiske grupper aksepteres og det legges stor vekt på inndelinger i grupper på alle nivåer i Linnes hierarki.
Nicki Clyne
Utdannelse
Clyne gikk ut fra Hugh Boyd Secondary School i Richmond, British Columbia, i juni 2000. Hun har også tatt enkelte fag ved University of British Columbia og Simon Fraser University, begge i Vancouver-området.
Takhtajan-systemet
Klassifikasjon
Takhtajan oppfatter blomsterplantene som en divisjon (phylum) og gir navnet Magnoliophyta. Denne divisjonen deles i de to klassiske gruppene tofrøbladete og enfrøbladete som dermed blir klasser, hhv. Magnoliopsida og Liliopsida. Disse deles så inn i underklasser:
Nicki Clyne
Skuespillerkarriere
Hun har hatt flere roller, deriblant i TV-serier som The L Word, Smallville og Dark Angel.
Takhtajan-systemet
Klassifikasjon
Tofrøbladete (11): Magnoliidae, Nymphaeidae, Nelumbonidae, Ranunculidae, Caryophyllidae, Hamamelididae, Dilleniidae, Rosidae, Cornidae, Asteridae, Lamiidae
Nicki Clyne
Battlestar Galactica
I 2003 ble TV-serien fra 1970-tallet, Battlestar Galactica brakt tilbake til live, selv om det i første omgang var i form av en tre timer lang miniserie. Penikett spilte rollen som «Specialist Cally (Henderson) Tyrol». Miniserien ble etter hvert en pilot for den nye science fiction-serien Battlestar Galactica. Battlestar Galactica ble filmet for det meste i Vancouver, Canada, og Clyne var med i alle fire sesongene.
Takhtajan-systemet
Klassifikasjon
Enfrøbladete (6): Liliidae, Commelinidae, Arecidae, Alismatidae, Triurididae, Aridae
Nicki Clyne
Priser og nominasjoner
Leo Awards
Utvalgt filmografi
Listene under er ikke komplett, se Internet Movie Database – Nicki Clyne
Trivia
Clyne er bare 1.68 m høy. Ifølge et fan-spørsmål i november 2006, eier hun en motorsykkel fra 1968, og skal ha hatet Barbie-dokker når hun var et barn, Mange fans assosierer corn muffins, og frasen "corn muffin goodness", med Nicki Clyne og Cally—et resultat av en non sequitur online vits, som kom på en fanside for Battlestar Galactica.
Kooikerhund
Kooikerhund (FCI #314) er en mellomstor apporterende hund av spanieltype og hollandsk opprinnelse. Den kalles også i noen grad hollandsk spaniel.
Opprinnelse og alder
Det er uvisst når kooikerhund oppsto, men det finnes eksempler på lignende hunder/typer i Holland tilbake til det 17. århundre, blant annet på malerier gjort av den kjente hollandske kunstneren Johannes Vermeer (1632–1675). Kooikerhund kan således godt stamme fra slike hunder, men det finnes ingen dokumentasjon som kan støtte denne teorien.
De første hundene kom til Skandinavia i 1987, nærmere bestemt til Danmark. Til Norge kom den først i 1994, der raseklubben, Norsk Kooikerklubb, ble dannet i 1997.
Utseende, anatomi og fysikk
Kooikerhund er en svakt rektangulær hund med rikelig pels og frie og ledige bevegelser. Den er gjerne svært utholden og hardfør, men allikevel meget hurtig til spaniel å være.
Hodet er ganske bredt og har lett hvelvet skalle. Skallen og snutepartiet er like lange, ubetydelig markert stopp og pannefure. Godt utfylt snuteparti, særlig under øynene, og sort nesebrusk. Ørene er ganske små og høyt ansatt, og de ligger tett inntil kinnene. De skal være dekket av langt hårbeheng. Halsen er rett og muskuløs. Kroppen har rett rygg, rommelig bryst med velutviklede bakre ribben. Halen skal nå til hasespissen, være rikelig behåret og forsynt med en vakker fane. Den bæres i høyde med rygglinjen eller oppoverbøyd. Rette forben, med faner på baksiden, og velvinklede bakben med bukser.
Pelsen er middels lang, tett eller svakt bølget. Frynser på ørene, «bukser» på bakbena og rikelig fane på halen. Kort pels i ansiktet, på forsiden av forbena og haseleddet på for- og bakben. Pelsfargen er hvit i grunnfarge med klare lys oransje/røde flekker på kroppen og på hver side av hodet som også dekker ørene. Ørefrynsene er sorte nederst og kalles «øreringer» («oorbellen»). Hvitt bliss i ansiktet og pannen. Fanen på halen er hvit.
Rasestandarden fra FCI sier skulderhøyden skal ligge på ca. 35-40 cm, men den nevner ingen ting om forskjeller mellom hanner og tisper. Den nevner heller ingen ting om vekten, men det normale er at disse hundene veier omkring 10-15 kg. Det er allikevel viktigere at hunden er harmonisk bygget.
Bruksområde
På 1800-tallet var denne hunden primært en arbeidshund, en jakthund på vadefugl og ender. Den er således en ypperlig svømmer. Første verdenskrig var imidlertid en katastrofe for typen, som nærmest forsvant. Etter gjennoppbyggingen av rasen har den en rekke flotte egenskaper som brukshund, ikke minst på grunn av rasens utmerkede luktesans. Jaktegenskapene ligger også latent, og, med litt trening, fungerer den godt som både apporterende hund og kortjager den dag i dag. Den hevder seg også godt i en rekke former for hundesport, der det spesielt utmerker seg som en glimrende hund innen agility og lydighet. Den er dessuten en spennende utstillingshund.
Lynne og væremåte
Det sies at rasen er blid, leken, hengiven og svært lojal mot de den kjenner og er glad i, men ofte litt reservert (tilbaketrukken) overfor fremmede. Den er meget hardfør og tåler godt både kulde og regn, og den elsker å bade. Den er glad i å mosjonere og trenger jevnlig mosjon, gjerne daglig. Den trives også svært godt med å få psykiske utfordringer, som eksempelvis å gå spor. Dressur bør skje etter milde prinsipper og med tålmodighet. Pelsen bør også børstes jevnlig, gjerne daglig eller annenhver dag. Behovet for pelsstell vil være avhengig av hvor hunden ferdes.
Annet
Kooikerhund regnes som en normalt sunn rase, selv om det er kjent at den har noen arvelig belastede lidelser. Blant annet epilepsi og katarakt.
Arkansas Tech University
Skolepengene (2006) ved ATU er på US$ 4.880, og det undervises opp til Mastergrad.
Fagkretsen er fokusert rundt humanistiske og samfunnsvitenskaplige fag, sykepleie, forstudier for tannleger og leger, og diverse tekniske fag på bachelornivå. Det gis også studier i miljø- og naturforvaltning.
Militærhistorie
Militærhistorie omhandler væpnede konflikters hendelsesforløp, ledelse, årsaker og virkninger. Dette kan være alt fra et slagsmål mellom to stammer til en verdenskrig som berører majoriteten av verdens befolkning. De fleste utgivelser av militærhistorie drøfter kamphandlinger fra et militærfaglig perspektiv, men også historiefaglige fremstillinger i et samfunnsperspektiv.
Forhistorisk tid
Antropologer har debattert om neandertaler og Cro-Magnonmennesker var krigerske eller levde i fred. Arkeologiske funn blir brukt til å understøtte hver av disse teoriene. Ikke før buen var oppfunnet finner man hulemalerier som viser grupper av mennesker i kamp mot hverandre.
Jevgenij Tsjerepovskij
Jevgenij Nikolajevitsj Tsjerepovskij (russisk: Евгений Николаевич Череповский, ukrainsk: Євген Миколайович Череповський - Jevhen Mykolajovytsj Tsjerepovskyj, født 27. oktober 1934 i Kharkiv i nåværende Ukraina, død 22. juli 1994) var en sovjetisk fekter som deltok i de olympiske leker 1956 i Melbourne og 1960 i Roma.
Militærhistorie
Antikken
I antikken ble krigføringen organisert, blant annet av romerne. Dette var også en periode der historieskrivning begynte å bli vanlig, og militærhistorikere kan støtte seg på skrevne kilder i tillegg til arkeologiske funn.
Jevgenij Tsjerepovskij
Tsjerepovskij vant en olympisk bronsemedalje i fekting under Sommer-OL 1956 i Melbourne. Han var med på det sovjetiske laget som kom på tredjeplass i lagkonkurransen i sabel bak Ungarn og Polen. De andre på laget Jakov Rylskij, Lev Kuznetsov, David Tysjler og Leonid Bogdanov.
Militærhistorie
Middelalderen
I middelalderens Europa forandret teknologiske, kulturelle og sosiale endringer krigføring fra antikkens dager. Spesielt taktikk, og rollen til kavaleriet og artilleriet. Lignende endringer kunne sees i andre deler av verden. I Kina rundt 400-tallet ble arméene gjort om fra infanteri til kavaleri, etter mønster av nomadene på steppene. I Midtøsten og Nord-Afrika ble det brukt lignende, om ikke mer avansert teknologi enn i Europa. I Japan ble krig etter middelaldersk modell ført helt til 1800-tallet.
Ville Ritola
Vilho Eino «Ville» Ritola (født 18. januar 1896 i Peräseinäjoki, nå en del av Seinäjoki, død 24. april 1982 i Helsingfors) var en finsk friidrettsutøver. Ritola, som bar kjælenavnet Peräseinäjoen Susi (ulven fra Peräseinäjoki), emigrerte i 1913 til USA, og fulgte dermed etter sine sju søstre som hadde dratt før ham.
Militærhistorie
Middelalderen
Det eksisterer mange skrevne kilder fra denne perioden, og mange byggverk står fremdeles rundt i verden og vitner om historien. Militærhistorikere kan også støtte seg til et rikt arkeologisk materiale.
Ville Ritola
Ritola meldte seg inn i den finsk-amerikanske friidrettsklubben, og trente sammen med Hannes Kolehmainen, som også hadde emigrert etter OL 1912. Kolehmainen ville overtale Ritola til å delta i OL 1920, men Ritola mente at han ikke var godt nok forberedt.
Militærhistorie
Tidlig moderne
Kruttet og våpen basert på krutt var egentlig en kinesisk oppfinnelse fra 800-tallet. I løpet av senmiddelalderen kom kruttet også i bruk i Europa, noe som gjorde at kanonen ble den viktigste artilleritypen utover på 1400-tallet. Kanoner ble imidlertid på denne tiden hovedsakelig brukt til beleiringer, da størrelsen og vekten hindret deres bruk i feltslag. Denne begrensningen gjaldt generelt for kruttvåpen, noe som hindret kruttet i å dominere europeiske slagmarker.
Ville Ritola
Det var han imidlertid under OL 1924 i Paris: Han vant fire gull- og to sølvmedaljer. I sitt første løp, 10,000 meter, forbedret han sin egen verdensrekord med hele tolv sekunder. Tre dager senere vant han 3,000 meter hinder, 75 meter foran nærmeste konkurrent. Dagen deretter ble han nummer to på 5,000 meter. Deretter tok han sølv i terrengløp (bak Paavo Nurmi), og gull med det finske terrengløplaget. Sammen med Nurmi vant han til slutt 3,000 meter for lag.
Militærhistorie
Tidlig moderne
Senere kom kruttvåpen til å dominere, både for håndvåpen og artilleri. Organisasjoner og avdelinger fra denne perioden eksisterer fremdeles, og er ofte veldig bevisste på sin historie. Som et eksempel kan nevnes det britiske regimentet Coldstream Guards, i uavbrutt tjeneste fra 1650, da det ble stiftet av Oliver Cromwell.
1800-tallet
Fra tiden rundt Napoleonskrigene vokste det fram store folkehærer som møtte hverandre på slagmarken.
Ville Ritola
Under OL 1928 i Amsterdam tok Ritola sølv på 10,000 meter og vant 5,000-metersløpet. Dermed hadde han totalt tatt fem OL-gull og tre OL-sølv.
Militærhistorie
1800-tallet
I tillegg til fyldige skrevne kilder har også fotografisk materiale overlevd og studeres av militærhistorikere. Det drives også arkeologiske utgravninger, for eksempel av slagmarker fra den amerikanske borgerkrigen.
Ville Ritola
Etter lekene i 1928 la Ritola opp. Han flyttet tilbake til Finland i 1971, 75 år gammel. Elleve år senere døde han i Helsingfors.
Militærhistorie
1900-tallet
På slutten av 1800-tallet ble piggtråden og maskingeværet oppfunnet, og krigføringen stagnerte i skyttergravskrig fram til ny taktikk og stridsvognen gjorde sitt inntog. Krigenes omfang nådde i samme periode nye, uante dimensjoner med to verdenskriger, hvor nasjoner på alle kontinenter var involvert. På samme tid ble også sivilbefolkningen sterkt skadelidende under såkalt total krig.
Etter andre verdenskrig levde menneskeheten i en balanse kalt den kalde krigen, hvor både øst og vest hadde store mengder atomvåpen, men uten å bruke de. Krigføringen ble igjen begrenset til lokale konflikter, hvor de krigførende ofte hadde skjult eller åpen støtte fra stormaktene.
Dette er en svært godt dokumentert periode. Militærhistorikere kan støtte seg på førstehåndskilder og et ekstremt fyldig skrevet materiale i tillegg til fotografier, lydopptak og film.
Moderne tid
Med moderne tid menes tiden fra informasjonssamfunnet begynte å påvirke krigføringen på 1980-tallet og fram til nåtiden. På begynnelsen av 1990-tallet falt Sovjetunionen og Warszawapakten fra hverandre, og verden ble stående med USA som eneste stormakt.
Kildematerialet er enormt, og de fleste aktører er fremdeles i live og kan nyttes som primærkilder. De største utfordringene går mer på hemmelighold og det å skape avstand til materialet.
Magne Håland
Magne Håland (født 28. juni 1950 i Drammen) er en norsk maler, som hovedsakelig arbeider med olje innen motivkretsen «dyr i landskap». Han maler også motiver som portretter, akter, mytologiske fantasier, skulpturer, grafikk (hovedsakelig litografi), tegning, fotografi og video. Han bruker nasjonalromantikken som en viktig inspirasjonskilde.
Medlemskap og tillitsverv
Magne Håland er medlem i foreningene Norske Billedkunstnere, Akershus Bildende Kunstnere og Landsforeningen Norske Malere. Han har hatt tillitsverv som styremedlem i Østlandsutstillingen (1995 – 1999), leder av utstillingskomitéen i Lørenskog Kunstforening fra 1988 til 1989) der han samtidig var medlem av kunstnerisk råd. Han har også vært jurymedlem for Romeriksutstillingen og andre utstillinger.
Korkeik
Korkeik er en mellomstor, eviggrønn art i eikeslekten, som er utbredt i det vestlige og sentrale middelhavsområdet. Den blir opp til 20 meter høy, men er vanligvis lavere. Bladene er 4–7 cm lange og mørkegrønne på oversiden, blekere under. Nøttene er 2–3 cm lange.
Noe kork blir også produsert i Øst-Asia fra den beslektede kinesisk korkeik (Quercus variabilis).
Korkeik blir ca. 150–250 år gamle.
Fosen historielag
Fosen historielag er et historielag som ble etablert 14. april 1947 etter initiativ fra lærer Kristian Nygård. Historielaget dekker området til det gamle Fosen fogderi, altså kommunene Osen, Roan, Åfjord, Bjugn, Ørland, Rissa, Agdenes, Snillfjord, Hemne, Hitra og Frøya. Laget har vel 1400 medlemmer.
Historielaget gikk i dvale etter to år, men ble gjenopplivet i 1964 av de to lærerstudentene Kolbjørn Aune og Eilert Bjørkvik.
Fosen historielag utgir Årbok for Fosen. Årboka utkom 1947-49 og årlig siden 1965. Laget står også bak bokverket Fosens historie, og har også utgitt en rekke andre lokalhistoriske bøker og hefter. Medlemsbladet heter Nytt om gammelt.
Formann er Johan G. Foss, Frøya.
Prachanda
Pushpa Kamal Dahal (nepalsk:पुष्पकमल दाहाल|पुष्पकमल दाहाल); født Chhabilal Dahal 11. desember 1954, vanligvis kjent som Prachanda (nepalsk:प्रचण्ड) er en nepalsk politiker og fra desember 2022 for tredje gang Nepals statsminister.
Han er leder i Nepals kommunistiske parti (maoistisk) (UCPNM), maoistpartiet som fra 1996 ledet opprøret i Nepal. Han var Nepals statsminister fra 2008 til 2009, og trakk seg etter president Ram Baran Yadavat hadde motsatt seg regjeringas avsettelse av hærsjefen, general Rookmangud Katawal. Han var statsminister på ny fra 2016 til 2017.
Barndom og ungdom
Pushpa Kumar Dahal ble født i Dhikurpokhari i distriktet Kaski, ca. 243 km vest for hovedstaden Kathmandu. Prachanda flyttet med familien til Chitwan-distriktet da han var 8 år. Han studerte agronomi ved Institute of Agriculture and Animal Science (IAAS) i Rampur, Chitwan og begynte å jobbe ved et distriktsutviklingspreosjekt i regi av USAID i Jajarkot.
Bakgrunn i Nepals kommunistiske bevegelse
Etter å ha opplevd ekstrem fattigdom i barndommen, ble Prachanda trukket mot partier på venstresiden av politikken og ble med i undergrunnspartiet Nepal Kamyunishta Parti (Chautho Mahadhiveshan) i 1981. I 1983 var det partisplittelse i NKP(CM) og Prachanda fulgte med over i det nye utbryterpartiet NKP (Masal). I en ny partisplittelse i NKP(Masal) i 1985 brøt han ut av dette partiet og var med på å stifte et parti som hadde et nesten identisk navn, NKP (Mashal). Han ble generalsekretær og partileder i partiet i 1989. Etter flere iterasjoner, ble partiet omgjort til Nepals kommunistiske parti (maoistisk).
Opprørsleder
Under det store folkeopprøret som blei kjent som Jana Andolan 1990 var Prachandas parti den viktigste parten i ei venstrefront av kommunistpartier som søkte å drive opprøret lengst mulig, Den Forente Nasjonale Folkebevegelsen (Samyukta Rashtriya Janaandolan – United National People's Movement (UNPM)).
I november 1990 slutta NKP(Mashal) seg sammen med flere andre partier i NKP (Ekda Kendra) (parentesen betyr enhetssenteret). Prachanda blei leder av partiet, mens Baburam Bhattarai blei leder for parlamentsfraksjonen, formelt en egen valgorganisasjon med navnet Nepals Forente Folkefront (Samyukta Janamorcha Nepal (SJM) – United People's Front Nepal (UPFN)).
Prachanda fortsatte å leve illegalt også etter 1990, da politiske partier blei legale og hans eget legale parti UPFN fra 1991 var det 3. største i Nepals nasjonalforsamling.
I mai 1994 sprakk NKP(EK) i to partier, som i første omgang begge brukte samme navn. Den fløya som blei leda av Prachanda og Bhattarai omdøpte seg i februar 1995 formelt til Nepals Kommunistiske Parti (maoistisk). (Partiet pleier likevel å regne sin stiftelse tilbake til splittelsen i NKP(EK) i mai 1994.)
Etter bruddet beslutta NKP(M) å slutte med å stille opp i parlamentariske valg, og begynte isteden å forberede seg på væpna oppstand.
Etter lokalvalget i 1992 dominerte partiet lokalregjeringa i Rolpa, et helt veiløst, lite utvikla distrikt i åsene i Vest-Nepal der et flertall av befolkninga tilhører den diskriminerte magar-nasjonaliteten. NKP(M) konsentrerte nå sine forberedelser særlig om Rolpa og nabodistriktene Rukum, Jajarkot og Salyan, som også har stor magar-befolkning.
Starten på borgerkrigen i 1996
13. februar 1996 starta NKP(M) det partiet kaller folkekrigen med en serie angrep på politistasjoner. (Formelt blei krigen starta ved at partiets front Samyukta Janamorcha Nepal stilte en serie krav til statsminister Sher Bahadur Deuba, som statsministeren ikke svarte på.) Dermed begynte borgerkrigen som i de neste 10 åra utvida seg til hele Nepal, og førte til at NKP(M) ifølge noen kilder fikk kontroll over rundt 80% av landets territorium (men bare et mindretall av befolkninga bor i disse områdene).
I ledelsen av maoistopprøret var Prachanda sjef for partiet og de væpnete styrkene. Han undertegna ei rekke opprop og pressemeldinger, men spilte ellers helt fram til 2006 ei svært tilbaketrukket rolle i forhold til offentlighet og presse. Opp til det året fantes ikke et eneste offentlig fotografi av ham tatt etter studietida i ungdommen.
B. Bhattarai var lederen for forhandlinger med regjeringssida i periodene med våpenhvile. Han deltok også i debatter i nepalsk og internasjonal presse. Fra 2001 var Bhattarai den offisielle lederen for de såkalte Folkekomiteene, som ifølge opprørerne skulle utvikles videre til å bli starten på den revolusjonære regjeringa.
Formann Prachanda og Prachandaveien 2001
I 2001 blei Prachanda valgt til formann i partiet. Ettersom han alt var partileder (med den tradisjonelle tittelen som mange kommunistpartier bruker, generalsekretær) var dette først og fremst en symbolsk forfremmelse: Prachanda fikk den samme tittelen som Mao hadde hatt i Kina (det nepalske partiet brukte i sin engelskspråklige propaganda Chairman Prachanda etter mønster av den kulturrevolusjonære beskrivelsen av Mao Zedong som Chairman Mao).
(Denne utviklinga var kanskje inspirert av NKP(M)s medlemskap i Revolutionary Internationalist Movement (RIM), ei internasjonal sammenslutning av maoistiske partier som har som et av sine mål å opprette et nytt KOMINTERN. RIM har utvikla en teori om at ethvert kommunistisk parti må ha en enkelt, spesielt viktig leder i sitt eget land. Denne teorien blir av andre maoister kritisert som et feilaktig uttrykk for persondyrkelse.)
Partikampen mellom Prachanda og Bhattarai
Høsten 2004 – våren 2005 brøyt det overraskende ut åpen partistrid mellom Prachanda og Baburam Bhattarai.
Det blei kjent at Bhattarai hadde kritisert det han kalte autoritær lederstil (og bl.a. bruken av uttrykket Prachanda Path) og at det var uenigheter mellom de to om viktige strategiske spørsmål, bl.a. om forholdet til kongehuset i Nepal og til India.
Bhattarai og flere av hans nærmeste allierte blei fjerna fra partiledelsen og for ei tid internert. Men våren 2005 dukka Bhattarai opp i India, og sommeren 2005 kunngjorde Prachanda, igjen svært overraskende, at partistriden var over og Bhattarai og hans medarbeidere var gjeninnsatt i partiledelsen.
Høsten 2005 og våren 2006 har Prachanda og Bhattarai flere ganger stått fram sammen. Prachanda har også gitt intervjuer og for første gang latt seg fotografere av pressa.
Det kan virke som om sluttresultatet av striden er at Prachanda på viktige områder slutta seg til Bhattarais syn, mens hans makt i partiledelsen var usvekka. Beteknelser som Prachanda Path blei nå mindre brukt i partipropagandaen.
Enhetsfronten med Sjupartialliansen
Utover 2000-tallet har Prachanda flere ganger tilbudt de legale politiske partiene å opprette en enhetsfront for å forsvare demokratiet og styrte kong Gyanendra. Etter Gyanendras statskupp 1. februar 2005 nærma de legale politiske partiene, organisert i Sjupartialliansen for demokrati i Nepal, og maoistene seg hverandre. I september 2005 proklamerte Prachanda en ensidig 3. måneders våpenhvile for å komme partiene i møte. Våpenhvilen blei seinere forlenga til ut desember 2005. Det blei nå klart at partiene og maoistene hadde kommet til en underhånds forståelse, og at den var støtta av regjeringa i India.
I november 2005 proklamerte Sjupartialliansen og NKP(M) en 12-punkts avtale, som var forhandla fram i Delhi, India, tydeligvis med den indiske regjeringas forståelse.
Da Prachanda i januar 2006 erklærte at den ensidige våpenhvilen var oppheva fordi regjeringa fortsatte å angripe maoistenes styrker, fikk han støtte av Sjupartialliansen, som la skylda på kong Gyanendra.
Sjupartialliansen og maoistpartiet gikk sammen om å boikotte kong Gyaendras lokalvalg (i 58 byer, mesteparten av landet var ikke med) 8. februar 2006.
I februar 2006 sa Prachanda i et intervju at NKP(M) ønsker flerpartivalg og vil godta resultatet dersom andre partier blir sterkere enn maoistene. Han sa at dette er et prinsipp som maoistene har lært av feil i demokratiet i tidligere sosialistiske stater. Han sa også at NKP(M) vil godta monarkiet hvis et flertall ønsker det, og han tilbød partiene i Sjupartialliansen å være med i å lede og ha offiserer og kommissærer i opprørshæren.
I mars forhandla NKP(M) og Sjupartialliansen fram ei ny avtale, som bl.a. gikk ut på at de skulle starte ei folkebevegelse mot diktaturet i april. Dette førte til et stort folkelig opprør som blei kjent som Jana Andolan 2006, som gjorde at kong Gyanendras diktatur falt etter 19 dager.
Etter diktaturets fall opplyste Prachanda i begynnelsen av mai 2006 om at han personlig kom til å lede avslutninga av fredsforhandlingene med den nye regjeringa til Sjupartialliansen.
Prachanda har også sagt at han og NKP(M)s nr. 2 Baburam Bhattarai ikke skal gå inn i ei regjering der partiet deltar.
Lev Kuznetsov
Kuznetsov vant en olympisk bronsemedalje i fekting under Sommer-OL 1956 i Melbourne. Han var med på det sovjetiske laget som kom på tredjeplass i lagkonkurransen i sabel bak Ungarn og Polen. De andre på laget Jakov Rylskij, Leonid Bogdanov, Jevgenij Tjerepovskij og David Tysjler.
Professor Kohts vei
Professor Kohts vei (5-109, 28-108) er en vei på Stabekk og Lysaker i Bærum kommune. Veien fikk sitt navn i 1967, og er oppkalt etter utenriksminister og professor Halvdan Koht (1873–1965), som bodde på Lysaker.
Professor Kohts vei starter ved Lysakerlokket, ved Lysaker Park, og går sørvestover på nordsiden av Drammensveien (E18). Den ender opp i Markalleen i Stabekk.
Veien var opprinnelig en del av Drammensveien, før dagens trasé ble bygd på 1950-tallet. Tomtene her tilhørte opprinnelig Lysaker gård.
Veien ligger cirka 18 meter over havet ved Lysakerlokket.
Referanser
<References />
Vilhelm
Vilhelm og Wilhelm er mannsnavn av gammaltysk opphav, satt sammen av delene wil («vilje») og helm («hjelm»). Navnet finnes i varianter på en lang rekke språk, eksempelvis engelsk William og fransk Guillaume. På norrønt ble navnet skrevet Vilhjalmr.
Etymologi
Vilhelm og Wilhelm har gammaltysk opphav og er satt sammen av delene wil («vilje») og helm («hjelm»). Navnet oppstod først som Willahelm og Willihelm.
Andre former er fransk Guillaume, italiensk Guglielmo, litauisk Vilius og Viliumas, ungarsk Vilmos og nederlandsk Willem.
Utbredelse
Navnet spredte seg i middelalderen gjennom Europa med ei rekke former. Vilhialm R  er kjent brukt i én runeinnskrift fra vikingtiden, så navnet var kjent, men antakelig ikke blant de mest brukte i Norden på den tiden. I Norge blei det henta inn fra engelsk rundt 1100 som Vilhjalmr, Viljamr og liknende. Viljalm var et vanlig navn i Norge i middelalderen. Over 30 forskjellige personer med navnet er nevnt i Regesta Norvegica. I nyere tid var Wilhelm mest brukt på slutten av 1800-tallet, men var ikke blant de mest populære navnene i Norge. Formen William har vært populær i Norge fra slutten av 1990-tallet.
I England blei forma William utbredt på grunn av Vilhelm Erobreren (eng. William the Conqueror) som levde på 1000-tallet. Wilhelm Tell er navnet på helten i ei alpehistorie fra 1300-tallet.
Wilhelm var, sammen med andre former av navnet, blant de vanligste mannsnavnene i Tyskland i senmiddelalderen. Vilhelm var et svært vanlig navn i Sverige på midten av 1800-tallet.
Kjente personer med navnet
Personene i listen er ordnet kronologisk etter fødselsår.
Krishna Chudasama
Hun har vært statssekretær for Karita Bekkemellem ved Barne- og likestillingsdepartementet.
Hun kom til Norge som flyktning i 1988. Chudasama er utdannet som sosionom, cand. mag. i ledelse og master i sosialt arbeid. Hun jobbet som sosialombud i Fredrikstad fra 2002. Før det jobbet hun ved sosialkontoret i Sarpsborg.
Hun har vært medlem av kontaktutvalget mellom innvandrere og myndigheter og vært lederen for likestillingsutvalget.
Guillaume Faye
Guillaume Faye (født 7. november 1949 i Angoulême, død 6. mars 2019) var en fransk journalist, forfatter og politisk aktivist innen det europeiske nye høyre, Nouvelle Droite, hvis tanker gjorde ham til en forløper for identitærbevegelsen.
Liv og virke
Faye var en ledende teoretiker innen det europeiske nye høyre, Nouvelle Droite, på 1970- og 1980-tallet. Som tidligere medlem av Alain de Benoists nye høyre-organisasjon GRECE deltok han i splittingen av organisasjonen i 1986. På denne tiden var han i nærheten av nasjonalistisk nyhedning, og samtidig arbeidet han som journalist for Figaro Magazine, Paris-Match og andre. Han ledet også et tidsskrift kalt J'ai Tout Compris! («Jeg forstår alt!»), men som ble nedlagt kort tid etter.
Krishna Chudasama
De ble valgt ut, har vært gjennom en grundig evaluering i juryen i samarbeid med rekrutteringsfirmaet Mercuri Urval.
Guillaume Faye
Liv og virke
I 1987 trakk Guillaume Faye seg tilbake fra politikken. I 1990 deltok han i radiostasjonen Skyrock som «Skyman». Han opptrådte også på TV-kanalen France 2 fra 1991 til 1993.
Krishna Chudasama
Gode rollemodeller
Guillaume Faye
Liv og virke
I 1998 vendte han tilbake til politikken etter å ha utgitt en del essayer om ulike emner som politikk, kultur og religion. Flere av disse ble samlet til hans fremste utgivelse, Arkeofuturisme, utgitt på engelsk i 2010. Denne utgivelsen la grunnlaget for hans politiske ideer, som hans motstand mot innvandring, hans avvisning av samtidens europeiske politikk, hans opprop for en felleseuropeisk regjering, og hans konsept om arkeofuturisme, som involverer tradisjonalistisk åndelighet og konsepter om suverenitet med de siste framganger innen vitenskap og teknologi.
Krishna Chudasama
– Nytt for prosjektet i 2005 er et enda sterkere fokus på kandidatene som rollemodeller og gode eksempler for unge med innvandrerbakgrunn. En bredere geografisk spredning av kandidatene har også vært en prioritet, heter det i en pressemelding.
Guillaume Faye
Liv og virke
I 2000 startet Faye sitt tidligere tidsskrift J'ai Tout Compris! opp på nytt med månedlige utgivelser, hvor han fremmet sine ideer: han spådde avskaffelser av de europeiske samfunnene grunnet massiv innvandring, og en total krig mellom Vesten og den islamske verden, en omfavnelse av teorien «sivilisasjonenes sammenstøt». Han deltok også i tidsskriftet Rivarol og samarbeidet jevnlig med Pierre Vials Terre et Peuple, en nyhedensk gruppe. Han deltok også i konferanser utenfor Frankrike, blant annet den amerikanske nasjonalistiske gruppe American Renaissance den 3. mars 2006.
Krishna Chudasama
Halvparten av vinnerne har bosted utenfor Oslo. De fungerer som gode lokale rollemodeller ved å være fremragende på sine fagfelt. Flere av kandidatene er også store ledertalenter og gründere av organisasjoner.
Guillaume Faye
Liv og virke
Faye ble kritisert for sin «ekstremisme» av Alain de Benoist i et intervju utgitt i mars 2000 i italienske Area, en publikasjon som er nært tilknyttet det høyreorienterte politiske partiet Alleanza Nazionale.
Krishna Chudasama
– Vi tror det finnes mange gode rollemodeller i små og store kommuner i Norge, og håper arbeidsgivere lar seg inspirere av dette prosjektet til å ta i bruk den kompetansen som finnes hos personer med innvandrerbakgrunn i Norge, sier initiativ takerne.
Guillaume Faye
Liv og virke
I 2007 utga han La Nouvelle question juive («Det jødiske spørsmål») hvor han sterkt kritiserte Holocaust-benektelse og mange innenfor den nasjonalistiske grupperingen Tredje posisjonen og antisionister (som eksempelvis Alain Soral og Christian Bouchet) som han anklaget for å være sympatisk innstilt overfor islamismen. Selv ble han anklaget for å være «nasjonalist-sionist».
Tine (beholder)
En tine (fra latin tina «vinfat») er en rund eller oval beholder av tre, vanligvis fremstilt med teknikken sveiping. Beholdere av denne typen kan ikke brukes til flytende væsker. Ordet «tine» hører hjemme på Østlandet, mens en i andre deler av landet kaller denne type beholdere for laup. Tiner og lauper ble brukt til ulike oppbevarings- og transportformål, særlig til å oppbevare og frakte mat. I dag tjener de stort sett som samleobjekter og pyntegjenstander.
Krishna Chudasama
1. har ankommet Norge etter fylte 16 år og
2. besitter en lederposisjon, har utvist unike lederegenskaper i eget liv, eller har gjort en fremragende innsats i norsk samfunns- eller arbeidsliv.
Tine (beholder)
Norske folkemuseer og bygdemuseer har et rikt utvalg tiner og lauper fra hele landet. Det norske meierikonsernet TINE har tatt sitt navn etter denne typen beholder og har en stilisert tine i sin logo.
Krishna Chudasama
Hun forfattet boka Brukermedvirkning og sosialt arbeid i NAV, gitt ut på Universitetsforlaget i 2017.
Eksterne lenker
https://www.utrop.no/nyheter/nytt/9099/
Paul Schmidt (fransk offiser)
Paul Schmidt (født 22. september 1917 i Bayon i Meurthe-et-Moselle, død 30. juli 1983 i Port-Blanc i Côtes-d'Armor) var en fransk offiser under andre verdenskrig. Han kjempet blant annet i slaget om Narvik, ble tildelt det norske Krigskorset og utnevnt til medlem av den franske Frigjøringsordenen.
Krigsinnsats
Schmidt meldte seg som frivillig til militærtjeneste i 1937 og tok befalsutdannelse.
Ved utbruddet av andre verdenskrig i september 1939 tjenestegjorde han som sersjant i alpejegeravdelingen 6e Bataillon de chasseurs alpins. Etter Tysklands angrep på Norge i 1940 ble avdelingen sendt nordover med det franske ekspedisjonskorpset og satt inn ved Narvik. Avdelingen hans var ledet av André Lalande. Schmidt utmerket seg i strid og for innsatsen 1. juni ble han anført på dagsordren.