cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Brexit
Mars
Europakommisjonen reagerte med en uttalelse hvor det het at en uttreden uten noen avtale nå syntes sannsynlig, og gjentok at unionen ville stå samlet i spørsmålet, slik at Storbritannia ville måtte forlate EU 12. april uten å kunne gjøre bruk av de betingelsene som var blitt fremforhandlet under forutsetning av at avtalen ble godkjent. Den klargjorde også at det ikke ville komme til noen overgangsperiode eller avtaler som berørte individuelle enkeltsektorer. Samme dag innkalte Det europeiske råds president Donald Tusk til et krisemøte for å ta stilling til den videre fremgangsmåten i saken.
April
1. april foretok Underhuset et nytt forsøk på å komme frem til et kompromiss, og speaker John Bercow hadde valgt fire alternativer til debatt og rådgivende avstemning, men ingen fikk flertall. Forslaget om å forbli i tollunionen ble nedstemt med tre stemmers margin (273 mot 276), mens alternativet om å holde en ny folkeavstemning falt med tolv stemmer (280 mot 292). Medlemskap i EFTA og EØS («Norway Plus») falt med 282 mot 261 stemmer, og forlengelse av medlemskapet helt til parlamentet fant en løsning fikk færrest stemmer, 191 for og 292 imot. Parlamentsmedlem Nick Boles, tidligere juniorminister i David Camerons regjering, kunngjorde i Underhuset at han meldte seg ut av Det konservative parti fordi partiet manglet evne til å inngå kompromisser i saken. Det var Boles som hadde fremsatt «Norway Plus»-opsjonen til avstemning. Boles meldte seg imidlertid ikke inn i «The Independent Group».
Den 2. april ble to avtaler mellom Storbritannia, Norge og Island undertegnet for å ivareta rettigheter for norske og islandske borgere i Storbritannia, og britiske borgere i Norge og på Island, samt å sikre fortsatt varehandel mellom landene, i tilfelle Storbritannia forlater EU uten en avtale.
Neste dag avviste Europakommisjonens president Jean-Claude Juncker at EU på ny ville innvilge en kort utsettelse dersom parlamentet ikke godkjente uttredelsesavtalen innen 12. april og uttalte at det mest sannsynlige utfallet var at Storbritannia forlot EU uten noen avtale på denne datoen.
En avstemning samme dag, 3. april, om hvorvidt parlamentet skulle fortsette med rådgivende avstemninger, endte uavgjort med 310 stemmer på begge sider. Det var første gang siden 1993 at det var oppstått stemmelikhet. Speakeren, John Bercow, avga den avgjørende stemmen mot forslaget. Bercow, som er valgt inn som konservativ, frasa seg i tråd med parlamentarisk kutyme sin partitilhørighet da han inntok vervet som speaker, og han deltar aldri i avstemninger. Ved stemmelikhet stemmer speaker tradisjonelt mot, idet nøytralitsprinsippet tilsier at en uhildet stemmegiver ikke skal kunne skape flertall for forslag. Dette skjedde også i dette tilfelle, slik at forslaget falt med 310 mot 311 stemmer.
Som følge av at May hadde holdt samtaler med Corbyn om veien videre i prosessen, trakk de to regjeringsmedlemmene og  seg fra sine stillinger.
I et brev til Donald Tusk 5. april anmodet Theresa May om en ytterligere utsettelse frem til 30. juni, hvor det også het at hennes regjering ville foreta de nødvendige forberedelsene til valget til Europaparlamentet som er berammet til 23. mai. Hun ga imidlertid uttrykk for at hun håpet samtalene med Corbyn ville føre til en utmeldelse før den tid. Samtidig ga Tusk uttrykk for at han var positivt innstilt til en utsettelse på opptil ett år som kunne avkortes dersom britene fant en løsning ut av den fastlåste situasjonen.
Ledere fra EUs medlemsland møttes i Brüssel 10. april for å ta stilling til Mays forslag, og efter en seks timers debatt bak lukkede dører ble man enig om å sette en ny frist, 31. oktober 2019. Storbritannia kan imidlertid forlate EU før den tid dersom regjeringen får parlamentarisk medhold til det. Dersom det skjer før 22. mai, kan landet unngå å måtte holde valg til Europaparlamentet.
Mai
Lokalvalgene som ble avholdt 2. mai 2019 ble ansett som en avstemning over de forskjellige partienes holdning til Brexit og prosessen omkring den. De omfattet ikke London, Sottland eller Wales. I Nordirland fikk alle de elleve folkevalgte forsamlingene nye ledelser.
Generelt opplevde Brexit-vennlige partier nedgang, mens deres motstandere, især liberaldemokratene, opplevde fremgang.
Lokalvalgene førte til et betydelig tap for det konservative partiet, som mistet kontroll over 44 distrikts- og kommunestyrer og tapte 1,334 representanter. Også Labour, som hadde håpet å trekke veksler på regjeringens så langt mislykkede forsøk på å oppnå en løsning på Brexit-krisen, gikk på et mindre tap og mistet 82 representanter og flertallet i ni styrer. Liberaldemokratene, som motsetter seg Brexit helt, så et betydelig oppsving (ti distrikts/kommunestyrer og 703 representanter). Det samme gjorde De Grønne (194 nye representanter). Også uavhengige kandidater opplevde med 606 nye seter et merkbart oppsving. Det Brexit-vennlige UK Independence Party (UKIP), som tapte 145 styreseter og beholdt 31, ble utsatt for valgets største nedgang.
Siden forhandlingene mellom regjeringen og opposisjonen ikke førte frem til en løsning begge parter kunne godta, kunngjorde Mays nestleder David Lidington at Storbritannia ville avholde valg til Europaparlamentet 23. mai. Regjeringen håpet imidlertid at utmeldelsene ville ha funnet sted innen juli, slik at parlamentarikerne ikke ville innta plassene i perioden som begynte da.
May tapte ytterligere støtte i regjering og blant konservative representanter da hun under et møte med sine statsråder 21. mai kunngjorde at hun ville legge frem en ti punkts plan som blant annet omfattet en bindende avstemning i parlamentet om hvorvidt det skulle avholdes en ny folkeavstemning om betingelsene for å forlate EU. Majoritetsleder («Leader of the House of Commons») Andrea Leadsom trakk seg 22. mai fra sin post i protest mot planen, i særdeleshet forslaget om å avholde en ny folkeavstemning. Neste dag overtok, en tidligere minister uten portefølje og statssekretær i finansdepartementet, hennes verv.
Til tross for en lang rekke forsøk på å vinne flertall for en Brexit-strategi i parlamentet, lyktes May ikke med å samle flertall for en Brexit-strategi blant konservative representanter eller parlamentet forøvrig. Da heller ikke flere utsettelser hadde gitt henne den nødvendige majoriteten, hadde hun ikke lenger tilstrekkelig støtte i sitt eget parti til å fortsette i statsministerstillingen. Den 24. mai 2019 kunngjorde hun at hun ville gå av 7. juni.
Valget til EU-parlamentet, som i Storbritannia fant sted 23. mai, ble, i likhet med lokalvalgene, oppfattet som en målestokk på velgernes holdning til EU-medlemskapet. Valgdeltagelsen på rundt 37 % var den nesthøyeste i historien. Det førte til et valgskred for det nystiftede Brexitpartiet, som endte med 31,6 % og ble det største enkeltpartiet. Ialt ble det imidlertid avgitt flest stemmer for partier som inntok et klart pro-europeisk standpunkt, 40,4 % mot Brexit-tilhengernes 34,9 %. I tillegg til Nigel Farages Brexit Party var det bare Ukip som gikk inn for en såkalt «hard Brexit». På motsatt side gjorde det sosialliberale Liberal Democrats, som hadde gjort fortsatt EU-medlemskap til sin hovedagenda, det klart best med 20,3 %. Også Green Party of England and Wales gjorde et godt valg, det samme gjaldt de resterende partiene på denne fløyen, Change UK, walisiske Plaid Cymru og skotske SNP. Både det konservative partiet (9,1 %) og sosialdemokratiske Labour (14,1 %), hvor holdningen til forsatt medlemskap var uklart eller splittet, oppnådde begge svært dårlig oppslutning. De konservative gikk tilbake 14,8 %, mens Labour tapte 11,3 %. Valgets største taper var det nasjonalistiske Ukip, som ble redusert fra 27,5 % til 3,3 % og mistet alle sine plasser i parlamentet. Det blir antatt at velgerne det tapte gikk over til Brexit Party. !left|600px Betraktet under ett utviste valgene i resten av Europa ingen éntydig trend, idet nasjonale anliggender synes å ha ligget til grunn for valgresultatene i enkeltland, hvor det ble målt fremgang både for høyre- og venstreorienterte partier. Samlet sett lå valgdeltagelsen i Europa på 50,1 %, altså betydelig høyere enn i Storbritannia.
Juni
I samsvar med sin kunngjøring av 24. mai gikk Theresa May av som leder for det konservative partiet den 7. juni 2019.
En opinionsundersøkelse blant medlemmer av det konservative partiet som ble foretatt av det britiske instituttet YouGov mellom 11. og 14. juni viste at et flertall (54 %) ville foretrekke at deres eget parti gikk i oppløsning for å sikre at landet forlot EU, mens 36 % mente at det var viktigere å redde partiet enn å forlate unionen. Henholdsvis 63 % og 59 % ville ta i kjøp at Skottland og Nord-Irland forlot Storbritannia (offisielt Det forente kongerike Storbritannia og Nord-Irland) for å oppnå Brexit for den gjenværende delen. 61 % var også villig til å godta betydelig skade på samfunnsøkonomien for å forlate Den europeiske unionen.
Den offisielle statistikken viste at britisk økonomi var skrumpet med 0,2 % i annet kvartal, perioden mellom april og juni, hva som var den verste nedgangen siden 2012. Spesielt hardt rammet var industriell produksjon og bygg- og anleggssektorene. Utviklingen reverserte en vekst på 0,5 % i første kvartal, som kan ha vært forårsaket av at bedrifter økte varelagrene sine i påvente av en «hard Brexit». EUs samlede bruttonasjonalprodukter (inkludert Storbritannia) økte imidlertid med 0,2 % i annet kvartal. Nedgangen i Storbritannias bruttonasjonalprodukt førte til et ytterligere verditap for det britiske pundet, som var falt rundt femten prosent siden folkeavstemningens resultat. Imidlertid gikk bruttonasjonalproduktet i Tyskland også ned 0,1 % i annet kvartal. Spesielt rammet ble eksportindustrien, noe analytikere mente bunnet i Brexit og den pågående tollkonflikten mellom USA og Kina.
Juli
Den 18. juli vedtok et flertall i Underhuset med 315 stemmer for og 274 mot å avkreve løpende rapporter om fremdriften av en løsning for Nord-Irlandspørsmålet i Brexit-prosessen, samt å drøfte rapportene. I realiteten hadde vedtaket til hensikt å forhindre statsministeren i å suspendere parlamentet, såkalt «prorogation» (se Prorogation over) før tidsfristen om en avtale med EU, 31. oktober, utløp. Boris Johnson, som var forventet å overta som statsminister noen dager senere, hadde ikke utelukket en slik suspensjon, og derved kom Underhuset, med støtte av Overhuset, ham i forkjøpet. På denne måten kan regjeringen ikke fremtvinge en automatisk uttreden mot parlamentets uttrykkelige vilje.
24. juli overtok Boris Johnson som statsminister, og han stilte som betingelse for videre forhandlinger med EU at den midlertidige ordningen for tollfrihet mellom EU og Storbritannia, den såkalte «backstop» se Backstop over) som var blitt fremforhandlet tidligere, ble fjernet fra løsrivelsesavtalen. EUs forhandlere og statsledere fremholdt på sine side at forhandlingsresultatet ikke ville bli gjenstand for revisjon. Derved syntes en uttreden 31. oktober uten noen form for uttredelsesavtale stadig mer sannsynlig.
August
Et suppleringsvalg i den walisiske kretsen Brecon and Radnorshire 1. august reduserte regjeringens parlamentariske flertall til én stemme.
18. august 2019 signerte minister for uttreden fra EU Stephen Barclay ny lovgivning som opphever European Communities Act 1972, den britiske loven som integrerer EU-reguleringer i Storbritannias lovgivning. Opphevelsesloven skulle tre i kraft 31. oktober 2019.
Storbritannias brexit-minister Stephen Barclay kunngjorde i en pressemelding 20. august at britiske tjenestemenn og regjeringsmedlemmer i hovedsak vil slutte å delta i EU-møter fra 1. september 2019.
Dronningen samtykket 28. august i å suspendere parlamentet (se Prorogation over) fra og med tidligst 9. til senest 12. september og til og med 14. oktober 2019. Ifølge tradisjonen vil hun holde en trontale hvor hun presenterer den nye regjeringens politikk ved gjenåpningen. Initiativet ble møtt med kraftige protester fra blant andre speaker i Underhuset John Bercow, Labour og SNPs ledelse, som allerede hadde igangsatt en juridisk prosess for å forhindre det. Skottlands høyeste domstol erklærte 4. september at regjeringens fremgangsmåte var lovlig og at retten ikke hadde jurisdiksjon i politiske anliggender. Saksøkerne uttalte at de ville anke beslutningen. Også den tidligere konservative statsministeren John Major sluttet seg til saksøkere som forsøkte å få en slik suspensjon erklært ulovlig i andre rettsinstanser.
September
Underhuset vendte tilbake til Westminster fra sommerferien 3. september, og under det første møtet mistet statsminister Boris Johnson sitt flertall da representanten Phillip Lee meldte seg ut av det konservative partiet og gikk over til liberaldemokratene. Lee oppga som grunn at han ikke hadde tillit til regjeringens håndtering av Brexit.
Senere på dagen tapte Boris Johnson den første avstemningen, hvor et flertall (328 mot 301) stemte for å frata regjeringen retten til å sette dagsorden for neste dags forhandlinger, slik at parlamentet kunne fremme et lovforslag om at landet ikke kunne forlate EU uten en fratredelsesavtale. 21 konservative medlemmer stemte mot sin egen regjering, mens to Labour-representanter stemte for. Johnson svarte at avstemningsresultatet fratok regjeringen den beste forhandlingsposisjonen overfor EU. Han kom derfor til å forsøke å utskrive nyvalg, hvilket imidlertid krever ⅔ flertall. De konservative representantene som stemte mot regjeringen ble ekskludert fra partiet, slik at de ikke kan stille til gjenvalg på konservative partilister. Blant dem var Winston Churchills barnebarn Nicholas Soames, «Father of the House» Ken Clarke, Theresa Mays tidligere finansminister Philip Hammond og fem andre forhenværende statsråder.
I en avstemning den 4. september påla Underhuset med 327 mot 299 stemmer regjeringen å utsette utmeldingen dersom den ikke lyktes med å fremforhandle en avtale med EU før 19. oktober. Pålegget, som har lovs form har den offisielle betegnelsen European Union (Withdrawal) (No. 6) Bill, men omtales gjerne som The Benn Act, siden den ble fremmet av Labour-representanten Hillary Benn. (Vedtaket ble siden godkjent av Overhuset 6. september. ) Boris Johnson fremholdt at dette umuliggjorde videre forhandlinger. Som konsekvens fremsatte han et forslag om å avholde nyvalg 15. oktober. Opposisjonsleder Jeremy Corbyn svarte at et nyvalg ikke kunne bli aktuelt før dagens vedtak ble ratifisert av Overhuset, sanksjonert av dronningen og godkjent av EU. Han mente regjeringen ellers ville fremtvinge at landet forlot unionen 31. oktober uten en avtale mens parlamentet var maktesløst til å forhindre det. Vedtaket ble senere sanksjonert av dronningen og fikk lovs form den 9. september.
Enda 298 parlamentarikere stemte for regjeringens forslag om nyvalg og 56 mot, oppnådde den ikke det nødvendige flertall, som må bestå av minst to tredjedeler av samtlige som stemmeberettigede representanter, det vil si 434, ikke bare de som faktisk avgir stemme. Labour avholdt seg fra stemme. Blant annet var opposisjonen bekymret for at regjeringen kunne forskyve valgdatoen, slik at en eventuell ny regjering sto overfor en fullført, automatisk utmelding.
Til tross for at loven som ble vedtatt av parlamentet den 4. september som påla regjeringen å søke om en ytterligere utsettelse dersom det ikke forelå en uttredelsesuttale innen 19. oktober, ga Johnson uttrykk for at det var regjeringens politikk å forlate EU den 31. oktober, hva enten det forelå en slik avtale eller ei.
Til høylytte protester fra opposisjonsbenkene ble parlamentsperioden suspendert i en formell seremoni rundt klokken halv to natt til 10. september.
Også underhusmedlemmet Samuel Phillip «Sam» Gyimah, en tidligere minister i Theresa Mays regjering som var blant de 21 konservative medlemmene som var blitt ekskludert tidligere i måneden, meldte overgang til liberaldemokratene den 14. september. Partiet, som er en klar motstander av utmeldelsen fra EU, fikk valgt inn tolv representanter til Underhuset i 2017-valget, men oppnådde nå atten på grunn av slike overganger.
Labours landsmøte besluttet 23. september å utsette spørsmålet om partiets offisielle standpunkt i Brexit-saken til det er blitt avholdt nyvalg. En betydelig minoritet stemte for et forslag om offisielt å gå inn for å forbli i EU.
24. september 2019 fant høyesterett énstemmig at suspensjonen av parlamentet var ugyldig og således en nullitet. Det innebærer at parlamentet likevel ikke var suspendert. John Bercow uttalte at parlamentet nå måtte gjenoppta sesjonen snarest mulig. Lordspeakeren kunngjorde at også Overhuset ville gjenoppta den inneværende sesjonen 25. september 2019.
Oktober
Boris Johnson og EU-kommisjonens president Jean-Claude Juncker kunngjorde den 17. oktober at det var oppnådd enighet om ordlyden i en ny Brexit-avtale. Det var imidlertid uklart hvorvidt Johnsons regjering ville lykkes med å få flertall for avtalen i Underhuset. Blant annet unionistpartiet DUP ga uttrykk for at den ikke var tilfredsstillende.
Den nye avtaleteksten erstatter det såkalte «backstop»-arrangementet (s.o.) med en overgangsløsning på fire år hvor Nord-Irland fortsatt skal følge EU-regler. Derved skulle blant annet tollgrensen mellom Nord-Irland og Wales, England og Skottland, de andre landene i Storbritannia, trekkes i Irskesjøen. Det nordirske parlamentet Stormont (som ikke har vært funksjonsdyktig siden 2017) skulle ifølge avtalen spille en nøkkelrolle i det fremtidige forholdet til EU, slik at tilpasningen til EU kunne utvides i ytterligere fire år. I praksis ville Nord-Irland forbli EU-medlem i denne perioden, men resten av nasjonen var utmeldt.
En undersøkelse foretatt av YouGov viste at et flertall på 41 % av den britiske befolkningen ønsket at parlamentet skulle stemme for regjeringens forslag til avtalen om utmeldelse den hadde fremforhandlet med EU, mens 24 % ønsket at den ble nedstemt. 35 % hadde ikke gjort seg opp en mening.
For å stemme over forhandlingsresultatet møttes parlamentet for første gang siden Falklandskrigen og fjerde gang siden Annen verdenskrig på en lørdag, den 19. oktober.
Boris Johnson gikk også ved denne anledning på et nederlag, idet 322 representanter stemte for et krav fremsatt av Oliver Letwin, en tidligere minister for det konservative partiet. Tilføyelsen, som ble kalt The Letwin Amendment, til regjeringens avtaletekst påla hans regjering å innfri alle lovbestemte krav før selve Brexitprosessen kunne fortsette. Det mest sentrale ved dette vedtaket dreiet seg om at The Benn Act, som var blitt lovfestet i september, tvang regjeringen til å søke EU om en utsettelse dersom ikke Brexit var vedtatt innen møtet i Europarådet 17. oktober. Derved ville opposisjonen i Underhuset med The Benn Act i hånden forhindre at Storbritannia automatisk forlot EU uten en avtale den 31. oktober. 306 representanter stemte mot forslaget. De konservative og opposisjonen ble enige om at selve lovforslaget ikke lenger var aktuelt å ta opp til votering under møtet om utmeldelsen, siden Letwins tilføyelse førte til at vedtaket ikke kunne iverksettes. Boris Johnson uttalte at han aktet å fortsette å få sitt lovforslag vedtatt, og han har tidligere gitt uttrykk for at han ikke vil søke om utsettelse til tross for at det ble lovpålagt gjennom The Benn Act.
I et brev til britiske parlamentarikere samme dag forsikret Johnson om at han ikke kom til å forhandle om en ny frist; ikke desto mindre sendte han en slik forespørsel om en ytterligere utsettelse til Donald Tusk. Johnson understreket imidlertid at han foretrakk at det ikke fant sted noen utsettelse i et separat brev til EU-ledelsen.
Michael Gove, ministeren med ansvar for Brexit-forberedelsene, kunngjorde 20. oktober at statsadministrasjonen hadde begynt å iverksette «Operasjon Yellowhammer».
Under henvisning til parlamentets regelverk «Erskine May» nektet speaker John Bercow den 21. oktober regjeringen å fremlegge gårsdagens forslag til ny avstemning, hvilket ble møtt med kritikk fra det konservative partiet, som fremholdt at det i realiteten ikke var blitt stemt over utmeldelsesavtalen, siden den var blitt undergravet av The Letwin Amendment.
Med 329 mot 299 stemmer vedtok Underhuset regjeringens fremlegg til avtale den 22. oktober. For å muliggjøre en uttreden innen 31. oktober hadde regjeringen hadde avsatt tre dager til videre behandling av dokumentet før det ble sendt til godkjennelse i Overhuset. Boris Johnson truet med å trekke tilbake hele forslaget og gå inn for et nyvalg dersom behandlingfristen ikke ble godkjent. Underhuset avviste imidlertid behandlingstiden, som det mente var for kort, og stemte den ned med 322 mot 308 stemmer. Derved ville Storbritannia måtte ta i bruk ytterligere en utsettelsesperiode, noe EUs rådspresident Donald Tusk stilte seg positiv til.
Tusk kunngjorde den 28. oktober at EU hadde innvilget atter en utsettelse, denne gang til 31. januar, men at Storbritannia kunne forlate unionen før dette tidspunktet dersom parlamentet ble enig om det.
Samme dag oppnådde regjeringens forslag om å utlyse nyvalg den 12. desember en majoritet på 299 mot 70 stemmer; imidlertid er det ikke tilstrekkelig, idet vedtak om nyvalg må oppnå minst to tredjedels flertall, 434 stemmer, blant samtlige 650 Underhusmedlemmer, uavhengig om de er tilstede eller avgir stemme. Labours 244 representanter var instruert om å avholde seg fra å stemme.
Et nytt fremlegg om nyvalg ble vedtatt den 29. oktober, denne gang med 438 mot 20 stemmer. Ifølge planen skal valget finne sted den 12. desember 2019. Opposisjonspartiene ønsket opprinnelig 9. desember som valgdato, men regjeringens forslag om å avholde det den 12. vant frem med 315 mot 295 stemmer. Samme dag ble ti av de 29 Underhusmedlemmene som ble ekskludert fra det konservative partiet 4. september (s.o) – Alistair Burt, Caroline Nokes, Greg Clark, Nicholas Soames, Ed Vaizey, Margot James, Richard Benyon, Stephen Hammond, Steve Brine og Richard Harrington – tilbudt å gjenoppta medlemskapet.
Desember
Forslaget til revidert avtale om uttredelse ble introdusert i first reading den 19. desember før dronningens trontale.
Den 20. desember vedtok Underhuset Johnson-regjeringens lovforslag, som statsministeren presenterte i oktober, med 358 mot 234 stemmer. Derved blir det mulig for Storbritannia å forlate EU i januar 2020.
Januar
Den 20. januar avviste de atten representantene i Nord-Irlands lovgivende forsamling énstemmig å godkjenne London-regjeringens Brexitlov.
Men et stemmeantall på 621 mot 49 vedtok Europaparlamentet den 29. januar å godkjenne avtalen som avsluttet Storbritannias integrasjon i EU. En rekke parlamentarikere holdt avskjedstaler i sakens anledning. Brexitpartiets Nigel Farage uttalte at han ikke var fornøyd med loven det britiske Underhuset hadde vedtatt, og at unionen i hans øyne var en anti-demokratisk institusjon. En rekke andre parlamentarikere tok til orde for å opprettholde gode forbindelser til britene, men beklaget landets veivalg, deriblant representanter for liberaldemokratene, Labour og det walisiske Plaid Cymru. Brexitmotstanderne blant britene spådde at opinionen i Storbritannia ville snu og eventuelt kunne føre til at landet søkte om EU-medlemskap på nytt. Da avstemningsresultatet ble klart, reiste et flertall av representantene seg og istemte «Auld Lang Syne», en tradisjonell skotsk sang om gammelt vennskap som ikke vil bli glemt.
Klokken 23 Greenwich Mean Time (GMT), ved midnatt norsk tid, den 31. januar 2020 opphørte Storbritannias formelle medlemskap i Den europeiske union. Medlemskapet hadde vart i 47 år, fra inntreden i Det europeiske fellesskap i 1973.
Februar
João Vale de Almeida, som tidligere har fungert som EUs ambassadør i FN og USA, ble utnevnt til unionens første ambassadør til Storbritannia, og begynte sin virksomhet den 1. februar.
Mars
Forhandlingene om den fremtidige handelsavtalen mellom EU og Storbritannia ble innledet den 1. mars i Brüssel. Den britiske delegasjonen besto av 100 personer, og ble ledet av David Frost, mens Michel Barnier ledet EUs representanter.
Desember
Den 31. desember 2020 undertegnet forhandlerne til Storbritannia og Spania et utkast til avtale om Gibraltar. Gibraltar var ikke del av handels- og samarbeidsavtalen som ble kunngjort 24. desember samme år. Ifølge utkastet ville Gibraltar kunne knytte seg til Schengen-samarbeidet. Ca. 15 000 mennesker som er omtrent halve arbeidsstyrken i Gibraltar, bor i Spania.
Mulige konsekvenser
De fleste økonomer mener Brexit vil redusere briters inntekt, og at avstemningen i seg selv har skadet økonomien. Studier i kjølvannet av avstemningen forutsier tap på 404 pund for en gjennomsnittlig britisk husholdning fra økt inflasjon, og tap av mellom 2 og 2,5 prosent av brutto nasjonalprodukt. Brexit antas å redusere immigrasjon fra EØS-land til Storbritannia og gi landets høyere utdanning og forskning utfordringer. Per november 2018 var resultatet av oppgjøret (Storbritannias overtakelse av EUs eksisterende handelsavtaler, forbindelse med Irland og andre EU-land) usikkert. Hvordan Storbritannia påvirkes av bruddet, avhenger av om det blir en «hard» eller en «myk» Brexit. Beregninger det britiske finansdepartementet har foretatt fant at intet scenario for Brexit ble antatt å forbedre landets økonomi. En utredning av finansdepartementet fra november 2018 om Chequers-planen anslo at den britiske økonomien i løpet av 15 år ville være 3,9 % mindre uten EU-medlemskap.
En studie utført av Bertelsmann Stiftung, en uavhengig tysk stiftelse, anslår at «hard» brexit vil gi Storbritannia et årlig tap på 57 milliarder euro, mens kostnaden ved myk brexit anslås til 32 milliarder euro. Tyskland antas å tape 10 milliarder euro på hard brexit og 5 milliarder på myk. En selvstendig avtale om uttreden innebærer at Storbritannia blir behandlet som medlem av EU til og med 31. desember 2020.
Operasjon Yellowhammer
The Sunday Times kom i besittelsen av regjeringens hemmeligstemplede «Yellowhammer»-planer 18. august 2019, og de viste at regjeringen regnet med at det var realistisk at det kunne oppstå alvorlige problemer, deriblant: Planene, som var blitt utarbeidet i august samme år, viste også at planene for en slik situasjon var svært mangelfulle. Regjeringskretser avfeiet offentliggjøringen av dokumentet som et forsøk på å skape frykt i befolkningen. Teksten i dokumentene som ble utarbeidet i forbindelse med Operation Yellowhammer var unntatt offentlighet, og opposisjonen krevet 25. august at innholdet i planene ble offentliggjort.
Den 20. oktober 2019 begynte iverksettelsen av tiltakene.
Ditriaena
Ditriaena er en slekt av biller som hører til familien praktbiller (Buprestidae). Denne slekten er spesielt ettertraktet mellom samlere da artene er fargerike og forholdsvis uvanlige.
Utseende
Middelsstore, slanke, halvblanke, mørke praktbiller, gjerne med bronseaktig metallglans. Hodet er rundet, pronotum trapesformet, tett og kraftig punktert, dekkvingene avsmalnende bakover med marekerte punktrader.
Utbredelse
Slekten er utbredt i den neotropiske økosonen.
Dicronocephalus chantrainei
Dicronocephalus chantrainei er en bille som hører til gruppen gullbasser (Cetoniinae) i gruppen skarabider (Scarabaeoidea).
Ingelin Haugland
Ingelin Haugland (født 24. august 1949  i Arendal) er en norsk billedkunstner, bosatt på Hisøy i Arendal kommune. Hun arbeider i hovedsak med maleri, tegning og digitale bilder. Hun har i tillegg undervist i kunstfag og mediefag ved videregående skoler i Aust-Agder.
Dicronocephalus chantrainei
Utseende
En middelsstor, brunt eller grått bestøvet gullbasse. Hannen har et par horn i pannen, beina, særlig forbeina, er lange.
Ingelin Haugland
Haugland har utdannelse fra Statens håndverks- og kunstindustriskole (1967-1971). Hun er også utdannet innen IKT digital bildebehandling ved Høgskolen i Østfold (1998) og webdesign ved Høgskolen i Sør-Trøndelag (2004). Hun har hatt separatutstillinger ved Sykkylven kunstforening (1983), Ørstad kunstforening (1982) og Tyholmen galleri (1990). Hun deltok blant annet på Høstutstillingen (1999), Sørlandsutstillingen (2002), Telemarksutstillingen (1983) og Agder Kunstsenters juleutstilling (2006 og 2007). Hun deltok også på en høstutstilling på Hillestad galleri i Tovdal sammen med billedkunstner Scott Aaneby i 2007. Under 100-årsjubileet for kvinners stemmerett, deltok Ingelin Haugland på jubileumsutstillingen «Med kunsten som stemme» på Lindvedske hus i Arendal i mai 2013. Hun forteller til Kulturnett Aust-Agder, i forbindelse med utstillingen, at det ofte er en hendelse som er inspirasjon til bildene hennes, og at hun ofte henter inspirasjon fra egen barndom.
Dicronocephalus chantrainei
Levevis
Larvene utvikler seg i jorda. Hunnen samler friske blader, som hun ruller sammen, legger et egg på og begraver. Hannenes forlengede forbein og horn tyder på at de kjemper om hunnene.
Utbredelse
Arten er utbredt i det nordlige Myanmar.
Ingelin Haugland
Ingelin Haugland er medlem i Norske billedkunstnere Agder (NBK-Agder).
Begravelse i Ornans
Begravelse i Ornans (fransk: Un enterrement à Ornans) er et oljemaleri fra 1850 av den franske maleren Gustave Courbet. Motivet er begravelsen av hans grandonkel som Courbet hadde deltatt i tre år tidligere. Det er utstilt i Musée d'Orsay i Paris.
Eher Verlag
Franz Eher Nachfolger, i dagligtale Eher Verlag, var det sentrale forlagshuset til nazipartiet NSDAP under Det tredje rike. Det ble overtatt av partiet 17. desember 1920 for 115 000 Papiermark (om lag 2000 dollar).
Forlaget publiserte Nazipartiets hovedorgan Völkischer Beobachter, Adolf Hitlers Mein Kampf og en rekke andre bøker, noveller, kart, sangbøker og kalendere. I 1943 eide forlaget over 70 prosent av aviser og magasiner i Tyskland.
Historie
I starten var utgivelsen av Völkischer Beobachter forlagets hovedoppgave. Avisen ble overtatt av NSDAP i 1920 og ble dagsavis i 1923. Etter det mislykkede ølkjellerkuppet samme år ble den stengt. Avisen ble relansert i 1925 og ble dagsavis i 1927.
I 1929 ga forlaget ut 59 nazistiske dagsaviser. Ved den nasjonalsosialistiske maktovertakelsen i 1933 utga forlagsjuset 83 dagsaviser og 212 ukeblader.
Kort tid etter maktovertakelsen ble kommunistpartiet KPD, det sosialdemokratiske partiet og fagbevegelsen i Tyskland forbudt. Max Amann ble sjef for Rikspressekammeret (Reichspressekammer) og forlaget nøt godt av de beslaglagte eiendelene fra pressen til de forbudte organisasjonene. I 1935 ble de katolske avisene i Tyskland undertrykt. Selskapet ekspanderte frem til slutten av den andre verdenskrig ved hjelp av oppkjøp fra store tyske mediehus – ofte til rimelige priser fordi det ikke fantes alternative kjøpere.
Anna Villar Argente
Anna Villar Argente (født 29. juni 1983) er en spansk terrengsyklist.
Thomas Arnold (bob)
Thomas Alfred Arnold (født 1901, død ukjent) var en britisk bobkjører som deltok i de olympiske vinterleker 1924 i Chamonix.
Arnold vant en olympisk sølvmedalje i bobsleigh i Vinter-OL 1924 i Chamonix. Han var med på firerboben «Storbritannia II» som kom på andreplass bak Sveits. De andre på det britiske sølvlaget var Ralph Broome, Alexander Richardson og Rodney Soher.
Leonida Bissolati
Leonida Bissolati (født 20. februar 1857 i Cremona, død 6. mars 1920 i Roma) var en italiensk politiker.
Bakgrunn
Leonida var født utenfor ekteskap av Paolina Bergamaschi, en sykepleierske, og het frem til sin attenårsdag navnet Leonida Bergamaschi. Derpå ble han adoptert av sin far Stefano Bissolati (født 1823), en tidligere katolsk prest som hadde forlatt prestegjeringen da han var 37 år gammel og etterpå ble direktør for Cremonas bybibliotek of ble en anerkjent akademiker. Faren hadde i 1868 giftet seg med moren, som fem år tidligere var blitt enke.
Bissolati studerte jus ved universitetet i Bologna og tok slutteksamen da han var tyve år gammel.
Ekteskap
Leonida giftet seg med Ginevra Coggi, som imidlertid ikke lenge etter ble syk og døde i 1894. Senere ble hans livsledsagerske Carolina Cassola, som han til sist giftet seg med i 1913.
Politisk karriere
Han ble så byråd i hjembyen, først som medlem av radikalerne, men gradvis beveget han seg over til sosialistene. Han satt i byrådet i 18 år, og var blant annet avsbarlig for undervisningssektoren.
Bissolati var av yrke opprinnelig advokat, og offentliggjorde atskillige juridiske fagartikler. Fra 1889 til 1895 initierte han et prosjekt for forbedring av landarbeidernes levekår.
I 1889 grunnla han avisen «L'eco del popolo», som så ble det offisielle organ for Partito Socialista Italiano i Cremona. Heri offentliggjorde han oversatte utdrag av det kommunistiske manifest ov Karl Marx og Friedrich Engels.
Han ble i 1896 sjefredaktør for den sosialistiske avisen «Avanti» (frem til 1903, og så igjen fra 1908 til 1910), og i 1897 medlem av deputertkammeret. Hans vegring mot krigen i Libya tvang ham i februar 1912 til på tre tilbake som parlamentariker. Han ble i samme forbindelse ekskludert fra Det italienske sosialdemokratiske parti også fordi han var leder for den revisjonistiske bevegelse. Det var Benito Mussolini som var den drivende kraft for å få Bissolati og andre utstøtt av det parti Mussolini da tilhørte.
Bissolati grunnla så i 1912 et reformsosialistisk parti, Partito Socialista Riformista Italiano, sammen med Ivanoe Bonomi og Angiolo Cabrini.
Under første verdenskrig arbeidet Bissolati for Italias deltagelse på ententens side. Hans tidligere følgesvenner blant sosialistene gikk inn for nøytralitet. Leonida meldte seg til tjeneste ved fronten og fikk en medalje for sin krigsinnsats. I Roma tjenestegjorde han i to regjeringer, under Paolo Boselli og så Vittorio Emanuele Orlando. Bissolati var 1916-1917 minister uten portefølje i Bosellis ministerium, og 1917-1918 sosialminister.
Etter verdenskrigen gikk han inn for at landegrensene skulle trekkes på nytt i henhold til Folkeforbundets grunnsatser og den amerikanske president Woodrow Wilsons anbefalinger, det vil si etter etniske kriterier slik at folkegruppene selv skulle få bestemme hvor de skulle høre til. Dette gjorde nasjonalistene rasende, ettersom de kunne tenke seg å annektere store områder hovedsakelig befolket av tysktalende og slavere i nord og i nordøst. De han ikke nådde frem med sine anbefalinger og ble angrepet av statsminister Orlando og av utenriksminister Sidney Sonnino, så å si fra alle kanter, la han ned sine embeder i desember 1918. . Senere møtte han president Wilson, og da gikk han imot tanken at Italia skulle få overført Fiume og Dalmatiakysten.
Tragidion
Tragidion er en slekt av biller som tilhører den artsrike underfamilien Cerambycinae i familien trebukker (Cerambycidae).
Utseende
Middelsstore, avlange, svarte trebukker, dekkvingene oftest gulbrune eller rødlige. Antennene er tynne, lengre, ofte betydelig lengre, enn kroppen. Pronotum er rundet med en butt tann langt bak på hver side. Dekkvingene er jevnbrede, rundede i spissen, ofte med lengdefurer. Beina er nokså tynne og middels lange, bakbeina litt mer kraftige.
Utbredelse
Slekten er utbredt i det sørvestlige USA og nordlige Mellom-Amerika, sør til Honduras.
Det grovmaskede nettet
Det grovmaskede nettet (svensk tittel: ) er en svensk-dansk-norsk kriminalserie i to deler fra 2000 regissert av Martin Asphaug. Manuset ble skrevet av Ulf Ryberg. Det bygde på Håkan Nessers roman Det grovmaskige nätet (norsk: Det grovmaskede nettet) fra 1993.
Om serien
Den ble spilt inn i Karlskrona i Blekinge län.
Serien ble utgitt på DVD i Sverige 14. juni 2006.
Handling
Gymnaslæreren Jan Miller våkner en dag opp i kraftig bakrus. Hustruens plass i sengen ved siden av ham er tom og prydelig redd opp. I baderommet gjør Miller en fryktelig oppdagelse: Hustruen ligger død i det vannfylte badekaret.
Politiet ankommer under ledelse av førstebetjent Van Veeteren. Han kan raskt konstatere at det ikke handler om et ulykkestilfelle. Ektemannen Miller blir brakt inn til forhør, men sier at han ikke husker noe. Førstebetjent Van Veeteren begynner å ane at saken er betydelig mer komplisert enn det han først trodde og at den mørke sannheten ligger dypt skjult i fortiden.
Kjøretøykamera
Et kjøretøykamera er et kamera montert på et kjøretøy som kan brukes for å dokumentere det visuelle under kjøreturen og eventuelle hendelser som for eksempel en kollisjon eller vikepliktsbrudd. De er ofte montert i kjøretøyets frontrute eller instrumentpanel, og er også kjent under navn som frontrutekamera, dashbordkamera (engelsk: dashcam) eller bilkamera. Disse filmer ofte bilens utside fremme og/eller bak. Kabinkamera er en variant som filmer det som foregår inni kabinen, og kan for eksempel varsle om uoppmerksomhet fra føreren i biler som kjører på autopilot. Taxikamera (taxicam) er en type kabinkamera som filmer taxisjåføren og passasjerer, og skal motvirke drosjeran og voldsepisoder.
Opptakene kan være til hjelp for politiet for å oppklare trafikkulykker, og det kan også gi viktige bevis i trafikksaker. Mange bruker dem for å bevise sin versjon av hendelsen i tilfelle en ulykke eller forsøk på svindel, men opptaket kan kan også i noen tilfeller brukes mot den som opererte kjøertøyet.
Historie
I slutten av 2000-årene ble kjøretøykamera svært viktige i øststatene, inkludert Russland, hvor mange bilister tok i bruk slike kamera for å unngå blant annet svindelforsøk. Mange videoer av slike hendelser gikk viralt på internett, og bilkameraene har blitt sett på som en trend som siden har spredt seg til bilister i andre land.
I 2013 ble et meteorittnedslag i Russland dokumentert ved hjelp av flere kjøretøykamera.
Teknisk
Strøm til kjøretøykamera kan for eksempel fås via eget innebygd batteri i kameraet og/eller fra bilens batteri, eksempelvis ved å koble til 12 volts-uttak i bilen (sigarettenneruttak) eller til en konstantstrøm med eget ledningsnett slik at man ikke er avhengig av at bilen har tenning.
Noen kamera filmer kontinuerlig mens bilen kjører (og i noen tillfeller også mens den er parkert), og skriver da ofte kontinuerlig over gammel video slik at man slipper å foreta sletting av gamle opptak når minnekortet holder på å bli fullt. Dersom man vil ta vare på noe av videoen må man da foreta en aktiv handling innen et gitt tidsrom for å unngå at videoen blir overskrevet. SD-kort er et utbredt lagringsmedium. Akselerometer finnes på noen modeller slik at kameraet automatisk tar vare på video fra ulykker ved å detektere g-krefter slik at man unngår å overskrive video fra hendelsen.
Videoen er ofte vannmerket med dato, klokkeslett og hastighet. GPS eller andre GNSS-systemer brukes på noen modeller for å logge hastighet og posisjon. Noen kjøretøykamera kan overføre video trådløst, for eksempel over WiFi eller mobilnettet til eierens mobiltelefon.
De fleste kamera har god ytelse i godt dagslys, men det kan ofte skille mye på ytelse i dårlig lys. Størrelsen på bildesensoren er en viktig parameter for ytelse i dårlig lys. Lydkvaliteten er ofte underordnet, men kan være viktig i for dokumentasjon i noen situasjoner.
Noen kamera har parkeringsmodus eller parkeringsovervåkning som er en spesiell opptaksfunksjon for når bilen er parkert. I motsetning til opptak under kjøring tar den ofte ikke opp kontinuerlig, men tar bare opp hendelser når de skjer for eksempel ved hjelp av bevegelsesdeteksjon. Noen kamera bruker GPS for å detektere når kjøretøyet har parkert og bytter automatisk over til parkeringsmodus. Parkeringsmodus kan være nyttig ettersom innbrudd eller uhell fra andre bilster ofte skjer når bilen er parkert og eieren ikke er tilstede. Hendelsesbasert opptak bruker mindre strøm, gjør det enklere å finne igjen opptak, unngår overskriving og kan være koblet med varsling til eieren. Parkeringsmodus forutsetter som regel tilkobling til en energikilde som gir kontinuerlig strøm selv når bilens tenning er avslått.
Smarttelefoner kan brukes som kjøretøykamera ved å laste ned applikasjoner for dette. Tidligere kunne overopphetning og batteriytelse være et problem, men i takt med den teknologiske utviklingen på smarttelefoner har dette blitt mer aktuelt og i 2021 rapporterte det britiske forbrukermagasinet Which? at det fantes flere rimelige applikasjoner til slikt bruksformål. En ulempe med dette kan være at telefoner ofte har mindre vidvinkel på kameralinsen slik at man får filmet et mindre utsnitt rundt bilen. En annen ulempe er at det kan være naturlig å ta med seg telefonen når man forlater bilen, og man går dermed glipp av en eventuell parkeringsmodus.
En del nyere biler har kamera innebygd fra fabrikk.
Personvern
Datatilsynet definerer ikke kjøretøykamera som et fastmontert kamera, og regelverket mot kameraovervåkning gjelder ikke når det benyttes av privatpersoner, mens publisering av materialet kan være ulovlig hvis ikke samtykke fra gjenkjenbare personer er gitt.
EU-landene Portugal og Østerrike har innført forbud mot bruk av kjøretøykamera, og i Sveits og Tyskland frarådes bruk. I Sverige vil bruk av kjøretøykamera i enkelte tilfeller komme i konflikt med lovverket.
Sikt
Kjøretøykamera kan i enkelte tilfeller også være til hinder for utsikten, trekke oppmerksomheten fra kjøringen og bidra til å skape trafikkfarlige situasjoner.
Varians kamp
Varians kamp (originaltittel Varian's War: The Forgotten Hero) er en kanadisk-britisk-amerikansk TV-film fra 2001. Filmen ble skrevet og regissert av Lionel Chetwynd. Den er basert på krigshelten Varian Fry, som reddet mer enn 2000 jøder fra okkupasjonen av Frankrike under andre verdenskrig. William Hurt spiller hovedrollen, mens Julia Ormond, Matt Craven, Maury Chaykin, Alan Arkin og Lynn Redgrave har birollene.
Handling
Journalist Varian Fry var i Berlin under Kristallnacht i 1938, og var vitne til nazistenes brutale behandling av jøder. Han var hjelpeløs og fysisk syk når SA-soldater angrep ofrene deres. Denne opplevelsen førte til at han ønsket å gjøre noe for å hjelpe jødene. Tilbake i USA kontakter Fry sine innflytelsesrike venner og bekjente, bare for å finne likegyldighet eller til og med antisemittisme. Fry får vite at nazistene aktivt går etter kunstnere og intellektuelle, så han kontakter det amerikanske utenriksdepartementet med en plan og noen få fremtredende navn, som kunstner Marc Chagall.
Fry finner en alliert i USAs førstedame Eleanor Roosevelt, som griper inn på hans vegne. Hun ber Fry sjekke Lion Feuchtwanger, fengslet uten tiltale av franskmennene i interneringsleiren Camp des Milles. I 1940 er han på vei mot Marseille i Vichy-Frankrike, hvor han vet at mange jødiske kunstnere har søkt tilflukt. En amerikansk konsul Jamieson er uforsonlig og uhøflig mot ham, men Fry får senere vite at visekonsul Harry Bingham er en alliert.
Det spres raskt rykter i Marseille om at en amerikaner ønsker å hjelpe jøder til å unnslippe fra Vichy-Frankrike. Han møter Miriam Davenport, som hjelper ham med å redde de mange flyktningene som begynner å dukke opp ved hotell-rommet hans. Men både franske og tyske tjenestemenn mistenker at Fry er en bedrager og de setter inn hemmelige agenter, deriblant nazistiske SS-Oberstleutnant Marius Franken, til å holde øye med ham.
Ralph Broome
Ralph Edward Howard Broome (født 5. august 1889, død 25. januar 1985) var en britisk bobkjører som deltok i de olympiske vinterleker 1924 i Chamonix.
Broome vant en olympisk sølvmedalje i bobsleigh under Vinter-OL 1924 i Chamonix. Han var fører på firerboben «Storbritannia II» som kom på andreplass bak Sveits. De andre på sølvlaget var Thomas Arnold, Alexander Richardson og Rodney Soher.
Dicronocephalus diminuata
Dicronocephalus diminuata er en bille som hører til gruppen gullbasser (Cetoniinae) i gruppen skarabider (Scarabaeoidea).
Utseende
En middelsstor (16-21 millimeter uten hornene), langbeint gullbasse, for det meste kledt med brunoransje bestøvning. Arten er den minste i slekten Dicronocephalus. Hannen har et par krumme, tannete horn i pannen ("gevir"). Den svarte grunnfargen synes som en svart midtstripe i pannen, to svarte lengdestriper på pronotum som når fra forkanten til litt bak midten, en Y-formet flekk på "skuldrene" og en smal flekk nær dekkvingespissen. Beina er brunlige. Hunnen har kortere bein enn hannen, og mangler hornene i pannen.
Levevis
Larvene utvikler seg i jorda. Hunnen samler friske blader, som hun ruller sammen, legger et egg på og begraver. Hannenes forlengede forbein og horn tyder på at de kjemper om hunnene.
Utbredelse
Arten er utbredt i Tibet.
Dagmar Walle-Hansen
Dagmar Augusta Walle-Hansen (født 24. august 1871 i Kristiania, død 6. juli 1954) var en norsk pianist og musikkpedagog.
Dagmar Walle-Hansen var datter av Hans Martin Hansen (1837-1895) og musikklærer Josefine Amalie Walle (1841-1925).
Walle-Hansen fikk først pianoundervisning av sin mor, og siden var hun elev av Otto Winther-Hjelm og Agathe Backer-Grøndahl, før hun studerte hos C. G. P. Grädener, A. Rückauf og Theodor Leschetizky i Wien. Hos sistnevnte var hun i 21 år, og her ga hun med tiden selv undervisning som hans hjelpelærer.
Dagmar Walle-Hansen fikk sin debut i Kristiania i 1888. I Wien opptrådte hun første gang i 1891, og samme sted fremførte hun i 1896 Griegs a-mollkonsert med Grieg selv som dirigent. Senere ga hun blant annet konserter i Dresden, München, Leipzig, Budapest, Praha, Graz, København og Stockholm.
I 1914 vendte hun tilbake til Norge for godt, og i årene som fulgte virket hun som pedagog. Blant hennes elever var Thora Bratt, Nora Borge, Bergljot Havnevik, Ludvig Nielsen, Judith Heber, Sigrid Bruun Stenseth og Jan Wølner.
Poecilopeplus
Poecilopeplus er en slekt av biller som tilhører den artsrike underfamilien Cerambycinae i familien trebukker (Cerambycidae).
Utseende
Middelsstore, kraftige, vanligvis svarte trebukker, dekkvingene er mønstrede i gult eller rødt og svart. Antennene er rundt halvparten av kroppslengden, nokså tynne. Pronotum er stort og bredt, betydelig bredere enn langt, mer eller mindre rundet eller med en tann litt bak midten av hver sidekant. Dekkvingene nesten jevnbrede, oftest gule, oransje eller røde med mer eller mindre uregelmessige, svarte tverrbånd. Beina er nokså tynne og middels lange.
Utbredelse
Slekten er utbredt i Mellom- og Sør-Amerika, fra Costa Rica i nord til Argentina i sør.
Vuelta a Burgos 2023
Primož Roglič vant rittet.
Scottoecia
Scottoecia er en slekt innenfor familien Halocyprididae - som igjen er den ene av to familier av underordenen Halocypridina, ordenen Halocyprida innenfor gruppen Myodocopa, en gruppe muslingkreps som er små krepsdyr. Gruppen er oppkalt etter Thomas Scott, som oppdaget den første arten i slekten.
Vadonaxia
Levevis
Som hos de fleste andre praktbiller utvikler larvene seg i død ved.
Scottoecia
Gruppen har minst 5 mulige dyp- eller bunnlevende arter. Individene er små og lever i saltvann. For artenes morfologi og kjennetegn, se artikkelen om familien Halocyprididae.
Vadonaxia
Utbredelse
Arten er utbredt på Madagaskar.
Scottoecia
Taksonomisk plassering av gruppen
Taksonomien til muslingkrepsene er omstridt og inneholder vanskelig systamiserte grupper. Det er generelt omstridt å fin-inndele organismer taksonomisk. Skillene mellom de ulike gruppene av muslingkreps er usikre, og stort sett basert på morfologi snarere enn molekylær analyse. En moderne oppdatering som angis her, følger stort sett oppdelingen i Catalogue of Life:, mens detaljene, slektene og artene her følger WoRMS-databasen.