cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Equalizer
Uttrykket brukes i dag om lydbehandlingsdelen av stereoanlegg, der en finner kontroller som kan styre lydstyrke på frekvensområder opp eller ned i forhold til det generelle lydnivået. Equalizerfunksjoner er også en delfunksjon til miksepulten i et lydstudio. Et vanlig stereoanlegg vil ofte kunne styrke eller svekke (ha inngrepsfrekvensområdene) bass, mellomtoner og diskantlyd – eller mere avansert, med flere inngrepsfrekvenser.
Grafiske equalizere er utstyrt med display som enten viser den valgte lydkurven eller – ved dynamisk display - også gi et løpende inntrykk av lyden ved å vise et foranderlig søylediagram.
Haiti under Sommer-OL 1900
Haiti under Sommer-OL 1900. Det var to sportsutøvere fra Haiti, to mannlige fektere som deltok under Sommer-OL 1900 i Paris, Haiti vant ingen medaljer.
Medaljer
Det ble ikke delt ut gull, sølv og bronsemedaljer under Sommer-OL 1900 i Paris. Vinneren fikk sølvmedalje og den som kom på andreplass fikk bronse. Det var først under Sommer-OL 1904 det ble utdelt medaljer til de tre beste, men IOC har med tilbakevirkende kraft besluttet at medaljefordelingen også gjelder for de olympiske leker 1896 i Athen og 1900 i Paris.
St Mary-le-Bow
St Mary-le-Bow er en kirke i City of London. Den nåværende bygningen ble tegnet av Christopher Wren fra 1671 til 1673 og fullført i 1680. Kirken var en av mange nye kirker som Wren tegnet etter Den store brannen i London i 1666. Kirkens sentrale beliggenhet i London har spilt en viktig rolle i byens historie og kirkeklokkene er blitt anvendt som signal. Kirken ble alvorlig skadet av tyske bombefly den 10. mai 1941, men ble gjenoppbygget og gjenåpnet i 1961.
Kirken har en viktig rolle i cockney-tradisjonen; en ekte cockney skal være født og bo innenfor hørevidde av kirkens klokker. BBC World Service anvendte et opptak av klokkespillet i kirken som signatur for sine sendinger fra tidlig 1940-tall, og anvender dem stadig av og til.
Rubrarcastes
Utseende
En middelsstor (5,5-7,5 millimeter), avlang, blank, rødbrun bladbille. Antennene er nokså kraftige og rundt halvparten så lange som kroppen.
Levevis
Både larvene og de voksne (imago) er planteetere.
Vanuatu under OL
Vanuatu deltok første gang i olympiske leker under Sommer-OL 1988 i Seoul, og har siden deltatt i samtlige påfølgende sommerleker. De har aldri deltatt i vinterlekene. Vanuatu har aldri vunnet noen medalje.
Karl Rixecker
Karl Rixecker (født 18. november 1906 i Merchweiler, død 22. september 1959 i Wetzlar) var en tysk offiser som deltok i angrepet på Norge. Han var Stabsobersteuermann og sjef på minesveiperen R23 som deltok i angrepet på Norge. Han ble for innsatsen belønnet med Jernkorset.
Han ble forfremmet til Kapitänleutnant 1. april 1944.
Aulin-kvartetten
Aulin-kvartetten, etablert 1887 av Tor Aulin, var en strykekvartett som fikk svært høy anseelse i musikalske kretser. Den turnerte mye i hele Sverige, og medvirket i konserter med blant andre pianister som Wilhelm Stenhammar og Valborg Aulin.
Final Destination (film)
Final Destination er en amerikansk skrekkfilm fra 2000, regissert av James Wong. Manus ble skrevet av James Wong, Glen Morgan, og Jeffrey Reddick. Dette var den første filmen i Final Destination-filmserien. Hovedrollene spilles av Devon Sawa, Ali Larter, Kerr Smith, og Tony Todd.
Devon Sawa spiller en tenåring som unnslipper døden i en katastrofal flyulykke. Han og en del få andre forlater han flyet like før avgang, og flyet eksploderer rett etter takeoff. Men Døden ønsker fremdeles å hente alle som hadde unnsluppet ulykken, og en rekke merkelige eller overnaturlige hendelser begynner å skje.
Handling
Tenåringen Alex Browning og klassekameratene hans går om bord på Volée Airlines Flight 180 – en Boeing 747 på John F. Kennedy internasjonale lufthavn. Men rett før flyet skal lette, får Alex en sterk forutanelse om at det kommer til å eksplodere i luften, og at alle om bord kommer til å miste livet. Etterhvert som stadig flere av hendelsene han så for seg begynner å skje i virkeligheten, får Alex panikk.
Han begynner å slåss med klassekameraten Carter Horton, og dette fører til at begge må forlate flyet sammen med Alex' bestevenn Tod Waggner, Carters kjæreste Terry Chaney, læreren Valerie Lewton og elevene Billy Hitchcock og Clear Rivers. Like etter eksploderer flyet rett etter avgang. Etterpå blir de overlevende avhørt av to FBI-agenter, Weine og Schreck, som begge er svært skeptiske til Alex.
39 dager senere, etter å ha deltatt på en minnegudstjeneste for ofrene, henger Tod seg selv i dusjen ved et uhell. Hans dødsfall blir stemplet som selvmord. Men alle de overlevende har forstyrret Dødens plan, som nå krever livene til dem som var ment å dø i flyulykken. Kort tid senere blir Terry overkjørt og drept av en buss.
Etter å ha sett en nyhetsrapport om årsaken til eksplosjonen, konkluderer Alex med at Døden finner de overlevende fra ulykken i samme rekkefølge som det var meningen at de skulle dødd på flyet. Men Alex kommer for sent til å redde Valerie Lewton da huset hennes eksploderer etter at hun er blitt spiddet av en fallende kjøkkenkniv. Dagen etter, mens Alex gjemmer seg i en befestet hytte, husker han at han byttet sete med to klassekamerater i den visjonen han hadde før han måtte forlate flyet.
Oppfølgere
Det er laget fire oppfølgere.
Enrique Líster
Enrique Líster Forján (født 21. april 1907 i Ameneiro, A Coruña, død 8. desember 1994 i Madrid), født Jesús Liste Forján, var en spansk kommunistisk politiker og offiser.
Før 1925 bodde levde han som en murer på Cuba, før han dro tilbake til Spania og ble med i Partido Comunista de España – det spanske kommunistpartiet. På grunn av sin deltagelse i den revolusjonære bevegelsen, måtte Líster gå i eksil i 1931, da den andre spanske republikken ble opprettet. Samme år deltok han i opprøret mot diktatoren Gerardo Machado på Cuba. Mellom 1932 og 1935 ble Líster trent på Frunze-militærakademiet i USSR. Da den spanske borgerkrigen startet ble han med i den republikanske hæren.
Líster blir ofte regnet som en av republikanernes krigshelter, hvis rykte som en dyktig militær kommandant baserer seg på hans rolle som kommandanten for 11ª División, som deltok i flere viktige slag. Brigadene under Lísters kontroll ble fort spesialbataljoner som utførte spesialoperasjoner. To eksempler på hans ferdigheter er da han inntok Brunete og hjalp dermed til å fange nasjonalistenes generalstab nesten uten egne tap og hans deltakelse i slaget om Teruel hvor han forvirret nasjonalisthæren. Begge disse aksjonene endte imidlertid med republikansk katastrofe, og avdelingen hans gikk i oppløsning 24. juli 1937 under sammenbruddet i Brunete og 400 av soldatene ble henrettet av republikkens styrker.
Den 11. divisjon møtte et stort nederlag da den mislyktes i å innta Fuentes de Ebro under Aragónoffensiven i den republikanske offensiven i Aragón i august 1937. Det internasjonale stridsvognregimentet mistet flesteparten av sine stridsvogner, og dette førte til et gjensidig hat mellom Líster og Juan Modesto, som kommanderte det 5. korps, som 11. divisjon var en del av, og som holdt Líster som ansvarlig for disse tapene. Han var en av de sentrale kommandantene i den mislykkede slaget ved Ebro, som var den siste republikanske offensiven under borgerkrigen, men denne slo helt feil.
Etter republikanernes nederlag i borgerkrigen flyktet Líster til Moskva. Senere kjempet han som en general for Den røde armé under andre verdenskrig, hvor han deltok i å bryte beleiringen av Leningrad i januar 1944. Ifølge Christopher Andrew og Oleg Gordievskij skal Fidel Castros etterretningssjef, Ramiro Valdés, ha kontaktet KGB i Mexico by sent i 1959, og sovjetrusserne skal ha sendt over ett hundre spansktalende rådgivere, inkludert Enrique Líster Forján, til å organisere komitéene for å forsvare revolusjonen på Cuba.
Líster var også en general i den jugoslaviske folkehæren, noe som gjør ham til en av få offiserer som har vært en general i tre forskjellige arméer.
I 1973 brøt han ut av det spanske kommunistpartiet og grunnla Partido Comunista Obrero Español – de spanske kommunistenes arbeiderparti. En del av bakgrunnen for dette var at den spanske kommunistpartiet fordømte USSRs invasjon av Tsjekkoslovakia under Prahavåren i 1968. Etter Francisco Francos død dro Líster tilbake til Spania i 1977 og ble igjen med i kommunistpartiet under den spanske overgangen til demokrati. Líster døde i 1994.
Landhelgisgæsla Íslands
Landhelgisgæsla Íslands er Islands kystvakt, med ansvar for landets kystforsvar og luft- og sjøredning.
Kystvakten sporer sin historie tilbake til 1859, da korvetten «Ørnen» begynte å patruljere islandske farvann. I 1906 ble Islands første spesialbygde kystvaktskip, «Islands Falk», satt i drift. Islands eget forsvar av sine territorialfarvann begynte omkring 1920 og den islandske kystvakten ble formelt opprettet 1. juli 1926.
Kystvakten spilte sin største rolle under Torskekrigen mellom 1972 og 1975, da kystvaktskip kuttet trålvaierne til britiske og vesttyske trålere og var involvert i konfrontasjoner med krigsskip fra Royal Navy for å håndheve en omstridt utvidelse av islandske fiskerifarvann.
Frelsesarmeens hovedkvarter
Frelsesarmeens hovedkvarter for Norge, Island og Færøyene territorium ligger ved Kommandør T.I. Øgrims plass 4 i Oslo, og utgjør en viktig del av Frelsesarmeens organisasjon. Hovedkvarteret er delt inn i en rekke avdelinger og kontorer.
Territoriallederens kontor
Territoriallederen(e) (TC) beordres av Frelsesarmeens General og har normalt rangen 'Kommandør'. Territoriet består av Norge, Island og Færøyene.
Sjefsekretærens kontor
Sjefsekretæren (CS) er territoriets nestleder, og er i likhet med territoriallederen beordret av Frelsesarmeens General og har normalt rangen 'Oberst'.
Sosialavdelingen
er Frelsesarmeens sosiale/diakonale arbeid, som også er delt opp i seksjoner:
Holmenkollbanen
Holmenkollbanen er en forstadsbane i Oslo mellom Majorstuen og Frognerseteren. Alle stasjonene banen ligger i bydel Vestre Aker, med unntak av de to siste, som ligger i Nordmarka. Holmenkollen stasjon ligger nær nasjonalanlegget i Holmenkollen hvor ski-VM 2011 ble arrangert. Banen betjenes idag av T-banens linje 1, som går mellom Frognerseteren og Bergkrystallen.
Historikk
Da den ble satt i drift mellom Majorstuen og Besserud i 1898 var den Nordens første forstadsbane, og Norges første jernbanelinje med elektrisk drift. Den ble bygget og drevet av A/S Holmenkolbanen. Opprinnelig hadde bare strekningen mellom Majorstuen og Slemdal dobbeltspor, i 1905 ble hele linjen utvidet til dobbeltspor. 16. mai 1916 ble den forlenget til Frognerseteren og Tryvandshøiden stasjon, hvorav kun den førstnevnte hadde alminnelig passasjertrafikk. 6. juni 1928 åpnet undergrunnsbanen mellom Majorstuen og Nationaltheatret. I forbindelse med byggingen av Tryvannstårnet ble linjen til Tryvannshøyden brukt av Televerket, en strekning som ble fjernet i 1939.
22. oktober 1987 skjedde det en alvorlig ulykke på linjen. På en vogn av type 600 sviktet bremsene, den rullet nedover strekningen til Midtstuen, der den veltet. En person ble drept og flere alvorlig skadet i ulykken. Som konsekvens av ulykken ble alle vogner med samme bremsesystem som ulykkesvognen straks tatt ut av drift. Etter en analyse og utbedring av bremsesystemene ble vognene tatt i bruk igjen. I 1991 ble A/S Holmenkollbanen overtatt av Oslo Sporveier. I mars 2012 la Byantikvaren frem en verneplan for Holmenkollbanen.
Status
I dag er Holmenkollbanen en del av T-banens linje 1 som trafikkerer strekningen mellom Frognerseteren og Bergkrystallen (Helsfyr på kveldstid og i helger). Holmenkollbanen er T-banenettets minst trafikkerte linje – Linjens plattformer begrenser dessuten toglengden til to vogner (med unntak av stasjonene Frøen, Steinerud, Vinderen, Gaustad, Holmenkollen og til dels Slemdal, Gråkammen og Skådalen stasjoner som alle kan benytte tog med 3 eller flere vogner). Etter stengningen av Kolsåsbanen i juli 2006, var det den eneste linjen som fremdeles benyttet luftledning i stedet for strømskinne, og var dermed den siste strekningen som ikke hadde oppnådd «metrostandard». På grunn av dette ble banen fra 2003 til 2005 tatt ut av fellesstrekningen gjennom sentrum og snudd på Majorstuen. Etter mange protester ble banen gjeninnført gjennom sentrum, men på grunn av kapasitetsproblemer vil banen trolig måtte snu på Majorstuen igjen ved en eventuell fremtidig frekvensøkning på andre linjer.
Ruter skriver om banen: «Passasjertellingene fra 2008 viser at Holmenkollbanen har 7131 påstigende passasjerer per døgn mandag-fredag på holdeplassene fra og med Frøen til og med Frognerseteren. Sammenlignet med andre T-banestasjoner har stasjonene langs Holmenkollbanen svært få påstigende. Ved spesielle arrangementer er det imidlertid svært mange passasjerer på enkelte av stasjonene.»
Oppgradering av banen
Sommeren 2009 stengte Holmenkollbanen for opprusting. I første omgang ble broen ved Besserud stasjon oppgradert. Deretter ble det bygget helt ny Holmenkollen stasjon. Meningen var at banestrekningen skulle være klar til å kunne trafikkeres med de nye MX3000-togene til Ski-VM 2011.
I praksis skulle denne utbyggingen stort sett bestå i å bygge ny Holmenkollen stasjon. Videre ble det bygget strømskinne langs bakken slik at de nye togene kunne brukes, samt laget nye planoverganger. Ingen stasjoner ble flyttet, ingen stasjoner lagt ned. Heller ikke var det planer om å slå sammen stasjoner. I praksis er «Nye Holmenkollbanen» fra 2011 lik som den som var før oppgraderingen, med unntak for ny strømskinne, og noe påfyll av skinner og sviller der det trengtes. Bystyret har ikke bevilget penger til oppgradering av stasjonene (med unntak av Holmenkollen stasjon). Høsten 2010 ble det imidlertid klart at Gulleråsen stasjon i retning sentrum ville forbli stengt grunnet for stor avstand mellom tog og plattform. Dette var det ikke tid til for å rekke ski-VM. Flere av stasjonene ligger i svinger, mens andre har for korte plattformer. Bakerste vogn på de nye togene havner utenfor mange av stasjonene. Ruter har således utarbeidet en rapport hvor de i juni 2012 har kommet med en full gjennomgang av stasjonsstrukturen på Holmenkollbanen. I rapporten presenteres to ulike framtidige stasjonsstrukturer for Holmenkollbanen. Kostnadene ved utbedringer for å fjerne de mange planovergangene langs banen, samt å forlenge plattformene til dagens MX3000-tog er beregnet til henholdsvis 809,3 millioner kroner og 765,5 millioner kroner ved de to alternativene. En endelig løsning for planfrie kryss på Vinderen og Slemdal stasjoner ligger også inne i begge disse beløpene, og er beregnet til å koste henholdsvis 206,4 millioner kroner og 172,8 millioner kroner. Rapporten er overlevert Byrådet i Oslo.
Fra 15. mars 2010 stengte hele linje 1 mellom Majorstuen og Frognerseteren. Banen ble gjenåpnet i sin fulle lengde 6. desember 2010.
Fremtidig drift
Holmenkollbanen trafikkeres med MX3000-tog slik som resten av t-banenettet etter oppgraderingen. I sin K2010-plan valgte Ruter AS at linje 1 etter oppgraderingen i første omgang skal gå i pendeldrift mellom Frognerseteren og Ellingsrudåsen (Holmenkollbanen – Fellesstrekningen – Furusetbanen). Dette gir 15 minuttsruter på Holmenkollbanen, men 7,5 minuttsruter på Furusetbanen siden denne allerede trafikkeres av linje 2. På sikt sier Ruter at banen likevel må få en linjedrift hvor endepunktet er Majorstuen stasjon – det vil ikke være kapasitet i fellestunnelen, og Holmenkollbanens linjedrift må da vike.
Etter at Oslo Vinterpark ble åpnet og senere utvidet har det vært diskutert å forlenge banen dit, men ingen vedtak er ennå gjort. Ifølge selskapet Oslo og Akershus Kollektivtrafikk AS blir en «Tryvannsbane så ulønnsom at den vil kreve et tilskudd på minst 1,500 kroner pr. reise», og at «byggingen av banen er kostnadsberegnet til 150 millioner kroner».
Lysverket
Lysverket, tidligere KODE 4, er et kunstmuseum i Bergen sentrum i de tidligere lokalene til Bergen Lysverker. Museet er en del av KODE Kunstmuseer og komponisthjem. Bygget ble tegnet av arkitektene Fredrik Arnesen (1879–1963) og Arthur Darre Kaarbø (1881–1948). De to arkitektene har tegnet en rekke andre bygninger i Bergen og deres bygninger fra perioden 1935-1938 har stilmessig trekk av såvel klassisisme som funksjonalisme. Bygget stod ferdig i 1938 som administrasjonsbygget til Bergen Lysverker. Bygget har fungert som museum fra 2003.
Lysverket rommer den eldste kunsten i det tidligere Bergen kunstmuseums samling; det dreier seg om norsk kunst, herunder en stor samling verker av J.C. Dahl. I Lysverket vises også verker som tilhører stilepokene realisme og nyromantikk; norsk og utenlandsk kunst fra 1900-tallet frem til vår tid. Fra høsten 2011 rommer bygningen også Barnas Kunstmuseum og en ny utstilling bestående av verker fra den såkalte «Astrup-samlingen».
Bygget inneholder også en restaurant med én Michelin-stjerne.
Karasu (Orontes)
Karasu (قره صو) eller Aswad (الأسود‎) er ei elv i sørøstlige Tyrkia. Kilden er i den tyrkiske provinsen Gaziantep. Den renner sørover til Tahtaköprüdemningen. Deretter danner den på en strekning grensen mellom Syria og den tyrkiske provinsen Hatay. Så snur den vestover inn i Tyrkia og deretter sørover igjen. Tidligere endte Karasu i Amiksjøen, men etter at den ble drenert ledes vannet i en kanal direkte til Orontes.
Sulis
Sulis kan vise til:
Liste over ordførere i Evenes
Liste over ordførere i Evenes er en kronologisk oversikt over ordførere i Evenes kommune i Nordland siden 1838. Da formannskapslovene ble gyldige 1. januar 1838 ble Ofoten kommune opprettet. Kommunen utgjorde de tre prestegjeldene, og  i Ofoten prosti. Den 1. januar 1884 ble Ankenes skilt ut som en egen kommune, og den gjenværende delen av Ofoten endret navn til Evenes. Ballangen ble skilt ut 1. juli 1925. Ankenes og Ballangen ble senere slått sammen med Narvik.
Ofotens første formannskaps- og herredsstyremedlemmer ble valgt på et møte på Liland i Evenes 3. mai 1838. Sognepresten Johan Iversen ble stemt frem som første ordfører. er den som har hatt ordførervervet sammenhengende lengst (fra 1884 til 1910). Siden 1. mars 1984 har ordførervervet i Evenes vært et heltidsverv. I forbindelse med de tre kommunestyrevalgene i 1999, 2003 og 2007 ble det i Evenes foretatt direktevalg av ordførere.
Cithaeronidae
Cithaeronidae er en gruppe (familie) av edderkopper som tilhører undergruppen Entelegynae i gruppen Araneomorphae.
Liste over ordførere i Evenes
Ordførere siden 1838
{{legend|#D0F0C0|År med direkte ordførervalg.}}
Cithaeronidae
Utseende
Små til middelsstore (3,5–8 mm), blekt gulaktige edderkopper. Forkroppen er rundet sett ovenfra, brått tilsmalnet foran (smalt hode). De åtte øynene er forholdsvis store og ordnet i to rader som krummer forover i midten. Det midtre, bakre øyeparet er uregelmessige i formen, et særtrekk for gruppen Gnaphosoidea. Bakkroppen er oval. Familien kjennetegnes av visse særtrekk ved spinnvortene, blant annet er det ytterste paret kjegleformede, ikke sylindriske som hos de fleste andre Gnaphosoidea. Beina er temmelig lange, føttene har flere "falske ledd".
Levevis
De er svært raske, nattaktive jegere som tilbringer dagen i et silkehylster under en stein. De finnes helst på varme, tørre, steinete steder.
10. etappe av Giro d’Italia 2022
10. etappe av Giro d’Italia 2022 gikk fra Pescara til Jesi 17. mai 2022.
Eritreeren Biniam Girmay vant etappen.
Bagasje
Bagasje er det av klær, toalettsaker og annet utstyr en har med seg når en er ute og reiser på lengre turer og med beregnet mere enn få timers fravær. I noen sammenhenger kalles bagasjen for reisegods, som var NSBs gamle navn for slikt som skulle sendes i egen reisegodsavdeling og utleveres ved ankomst.
Hva en har med seg, og hva man transporterer bagasjen i, varierer med reisemåte og formål. For en enkelt person på reise med offentlig transportmiddel, er det vanligst med bag, koffert eller ryggsekk.
AIK Fotboll
AIK Fotboll er AIKs fotballavdeling. AIK (Allmänna Idrottsklubben) er et svensk idrettslag, stiftet i 1891 i Stockholm. Idrettslagets fotballavdeling ble stiftet i 1896. Fotballaget AIK spiller hjemmekampene på Friends Arena i Solna, Stockholm.
DS «Hølefjord» (1891)
DS «Strand» og senere DS «Hølefjord» var i perioden 1894-1938 en lokalrutebåt i fart i Ryfylkefjordene. Som «Strand» tilhørte den først Strand-Hommersåk Dampskibsselskab på Strand i Ryfylke, men dette selskapet ble våren 1909 overtatt av Det Stavangerske Dampskibsselskab inkludert båt og ruter. Stavangerske solgte i 1917 «Strand» videre til Stavanger kommune som benyttet den i rute på byøyene i Stavanger, før den i 1922 ble solgt videre til Høle & Forsand Dampskibsselskab, Høle i Ryfylke, som året etter gav den navnet «Hølefjord» og benyttet den i rutefart på Hølefjorden frem til 1938 da båten ble utrangert. Den skulle likevel i likhet med mange gamle rutebåter få et langt etterliv som motordrevet fraktefartøy.
AIK Fotboll
AIK, som ble svenske seriemestre siste gang i 2018, og pr 2020 tredje øverste lag på Allsvenskans maratontabell. Klubben innehar rekorden for flest sesonger på rad på øverste nivå i svensk fotball. AIK spilte kvartfinale i Cupvinnercupen i 1996/97, kvalifiserte seg for gruppespillet i henholdsvis UEFA Champions League 1999/2000 og UEFA Europa League 2012/13. AIK er medlem av Stockholms Fotballforbund.
Spillerstall
Oppdatert 25. april 2023.
Bagasje
Flyselskapene har satt grenser for både samlet bagasjevekt, og ytre mål for kabinbagasje, mens andre former for transport på land eller sjø, ikke har slike grenser. Det er også grenser for hva man kan medbringe i bagasjen når man reiser med fly. Eksempler på gjenstander man ikke kan medbringe i bagasjen er:
Elina Krantz
Elina Krantz (født 5. februar 1974) er grunnlegger av management- og bookingbyrået Stand Up Norge. Hun har sitt daglige virke som manager og produsent i samme selskap. Hun er også grunnlegger av Latter, som er Norges største humorteater. I 2019 solgte hun Stand Up Norge til All Things Live.
Bakgrunn og virke
Krantz startet sin karriere som artistformidler på begynnelsen av 1990-årene. Hun var på den tiden daglig leder på et utested i Bergen og sammen med sin gode venn, Dagfinn Lyngbø, begynte Krantz å arrangere små standupshow med Lyngbø i hovedrollen. I 1997 flyttet Krantz til Oslo og startet management- og bookingbyrået Stand Up Norge. Etter flere år som formidler av komikere til klubber og utesteder landet rundt, fikk Krantz i 2004 mulighet til å starte sitt eget humorteater. Lokalene til den gamle IMAX-kinoen på Aker Brygge sto tomme, og etter flere runder med forhandlinger fikk hun til slutt tilslaget om å ta over driften. Etter en omfattende renoveringsprosess så humorhuset Latter dagens lys i august 2004. Den første forestillingen som ble spilt var Antonsen og Golden – tilnærmet lik sant, med Atle Antonsen og Johan Golden.
Under Komiprisen 2011, vant Krantz fagprisen for sin innsats for å gjøre standup til en viktig del av humorbransjen. Hun mottok prisen av Dagfinn Lyngbø.
Produksjoner
I tillegg til å være artistmanager har Krantz produsert flere av de største publikumssuksessene på Latter. Deriblant:
Jacobsfjorden
Jacobsfjorden og Bellgården utgjør til sammen en dobbeltgård på Bryggen i Bergen. Den bevarte dobbeltgården tilhører de historiske tregårdene, som hanseatene benyttet som handelsstuer. Gatenavnet Jakobsfjorden, som idag går fra Bryggen til Bryggestredet, ble vedtatt i 1857.
Gårdsanleggets ble i middelalderen kalt Áfiorðrinn, etter Åfjorden, en fjord ved Hyllestad i Sogn. Gården er først omtalt i skriftlige kilder i 1309. I 1399 kjøpte Munkeliv kloster gården. Gården endret navn til Jacobsfjorden tidlig på 1500-tallet. Etter brann i 1527 ble gården bygd sammen med Bellgården, og en tredje husrekke ble oppført mellom dem i halv lengde. De to gårdene deler inngangsparti i form av en felles passasjegang. Jacobsfjorden utgjør den nordre husrekken av dobbeltgården, og er geografisk plassert som nummer tre i rekken nord for Nikolaikirkealmenningen. Gården ble gjenreist etter bybrannen i 1702 og huset 3 handelsstuer. Den siste tyskfødte kjøpmann i gården var Gerhard Ohldieck fra 1786. Frontfasaden på Jacobsfjorden prydes av et forgylt hjortehode, noe som har ført til at gården også kalles Hjortegården. Handelsgårdene på Bryggen ble fredet av Riksantikvaren i 1927. Jacobsfjorden og Bellgårdens schøtstue ble revet og gjenoppført som en parafrase i 1939 ved schøtstueanlegget mellom Bryggen og Mariakirken. Rekonstruksjonen har til hensikt å vise hvordan schøtstuene kan ha sett ut før brannen i 1702 og er basert på målebrev og andre dokumenter, men detaljene er høyst usikre.
På Jakobsfjordens fasade henger det i dag en bronseplakett med Houens fonds diplom, tildelt arkitekt Hans Jacob Hansteen i 1983, for hans arbeid med restaureringen av Bryggen 1965–70. I dag eies gården av «Stiftelsen Bryggen», som leier ut sine lokaler til ulike firmaer og organisasjoner.
Sjøstuen
Bygningen 6a, som befinner seg fremst i husrekken, er en sjøstue oppført i laftet tømmer på tre etasjer. Taket er tekket med tegl og veggen er kledd med rødmalt supanel. De grønnmalte vinduene er av typen krysspostvinduer som kan dateres til 1800- og 1900-tallet. Første etasje ble ombygget til en butikkfasade i 1890-årene, og har i dag store vinduer innrammet i lakket teak. Inngangsdøren har dekorative detaljer i nyrenessansestil. Fasaden, slik den fremstår i dag, stammer trolig fra 1930-årene. Butikkfasaden krones av gule bokstaver med påskriften «Bryggen handel».
Frontbygningen kan dateres til første kvartal av 1700-tallet. Gatedøren til framsiden av bygningen har blitt grundig undersøkt, og det viser seg at døren trolig kan være den eldste, bevarte inngangsdøren i Bergen. Døren leder inn til et gulv bestående av kantsatte murstein. Dette har vært en tradisjonell form for belegg helt fra 1500-tallet. Sjøstuen er inndelt i kontor og flere oppholdsrom i andre og tredje etasje. Varene har vært lagret på grunnplanet. I kontoret og oppholdsrommene er veggene dekorert med barokkornamenter. Selve kontoret, kanselliet, er rammet inn av smårutete glassvinduer slik at handelsmannen kunne se ut mot stuen hvor de besøkende ventet. Det var tradisjon for å male glassruter helt frem til midten av 1700-tallet. Minnet om handelsmannen Peter Eden har blitt foreviget i Finnegården, hvor navnet hans er risset i en glassrute. Peter Eden skal ha vært den siste hanseatiske overstyrer i Jacobsfjorden inntil 1707, da han bestemte seg for å bli egenhandler.
Rankedekor
Svalganger er anlagt mot passasjene i andre og tredje etasje, hvor rekkverket består av balustrer. På veggene i svalgangene, som befinner seg i andre etasje, har det blitt avdekket gjenværende fragmenter av malt rankedekor i rødt, hvitt og svart. Denne dekorasjonsformen finner man i flere av bryggehusene. Etter brannen i 1702, da gårdene ble gjenreist, ble dekoren dekket over med bordkledning. Det var først i løpet av ulike restaureringsprosjekter at dekoren ble gjenoppdaget. Grunnet 1700-tallets begrensete utvalg av holdbare limfarger finnes det bare minimale rester av rankedekor på steder, hvor malingen ikke har blitt tildekket.
Landstuer
På nordsiden av passasjen, bygget inntil 6a i vest og 6c i øst, finnes den andre kontorbygningen i Jacobsfjorden. Bygning 6b har blitt betegnet som en landstue med kontor og oppholdsrom i tredje etasje. Både første og andre etasje har vært benyttet som lagerrom. Det spesielle ved denne bygningen er at svalgangene mot passasjen i første og andre etasje er bredere enn de fleste andre svalgangene på Bryggen. Fasaden mot passasjen er malt okergul, bortsett fra første etasje.
Bygning 6c er det tredje kontoret som har vært benyttet i Jacobsfjorden. Kontoret har blitt kategorisert som en landstue på tre etasjer, og har blitt datert til første kvartal av 1700-tallet. Bygningen befinner seg inntil bygning 6b i vest og 6d i øst. Taket er tekket med rød tegl og kledningen er gråmalt. Vinduene er smårutete og datert til 1700-tallet. I likhet med bygning 6b har bygning 6c svært brede svalganger i første og andre etasje mot passasjegangen. Mellom andre og tredje etasje er det etablert en trapp utenfor svalgangene.Bygningen første og andre etasje ble benyttet som lager. I tredje etasje var det kontor og oppholdsrom.
Lagerbygninger
Bygning 6d, 6e og 6g er alle laftetømrede lagerbygninger på tre etasjer oppført i løpet av første kvartal av 1700-tallet. Lagerbygningene er malt i en gul okerfarge bortsett fra første etasje, som er umalt. Bygning 6g var opprinnelig anlagt lenger øst i gårdsrekken, men da utbyggingen av Bryggestredet ble igangsatt i 1960-årene, ble det bestemt å flytte bygningen 17 meter.
Steinkjelleren
Bygning 6h er en steinkjeller, som kan dateres til første kvartal av 1800-tallet. Kjelleren er oppført i naturstein. Inngangen består av en buet døråpning murt i rød teglstein. Ved kjellerens vestre side har det blitt oppført et tilbygg i tre. Hele konstruksjonen deler et utsvaiet valmtak tekket røde teglpanner. I det sørvestlige hjørnet av bygningen holdes taket oppe av to stolper med selvvokste knær.
Knut Leo Abrahamsen
Knut Leo Abrahamsen (født 2. september 1962 i Alta) er en tidligere norsk kombinertløper. Han ble juniorverdensmester i den individuelle konkurransen under Junior-VM i Murau i 1982. Hans beste verdenscup-plassering er en tredjeplass fra et renn i Østerrike i 1987. Han deltok også i OL 1988 i Calgary.
Rajkeswur Purryag
Rajkeswur Purryag (født 12. desember 1947) er en mauritisk politiker som var Mauritius' president fra 21. juli 2012 til 29. mai 2015. Han ble valgt som den 5. president av nasjonalforsamlingen og overtok posten etter Anerood Jugnauth.
Purryag var tidligere medlem av parlamentet for Parti Travailliste, minister og formann for nasjonalforsamlingen. Han startet sin politiske karriere i 1976.
Tobias Aspelin
Joakim Tobias Aspelin (født 29. november 1968 i Lund, Skåne län) er en svensk skuespiller.
Elisabeth IIs diamantjubileum
Elisabeth IIs diamantjubileum var en internasjonal feiring av Elisabeth IIs 60 år på tronen. Elisabeth II var på dette tidspunkt dronning i 16 suverene stater, 12 av disse var britiske dominioner eller kolonier da hun arvet tronen i 1952.
Elisabeth II ble monark i syv stater da hennes far, Georg VI, døde 6. februar 1952. Hun er den eneste monarken ved siden av Victoria til å feire «diamantjubileum» (60-årsjubileum) på tronen i Storbritannia, Canada, Australia og enkelte andre samvelderiker.
Svale Solheim
Svale Solheim (født 15. februar 1903 i Naustdal, Sunnfjord, død 20. desember 1971) var en norsk folklorist og politiker. Han tok studentereksamen med latin og gresk ved Kongsgård skole i Stavanger i 1923, studerte et par år filologi før han dro et par år til sjøs. Han var et aktivt medlem av Norges Kommunistiske Parti og deltok aktivt i motstandskampen under krigen. I etterkrigs-NKP tilhørte han den såkalte Furubotn-fløyen, og ble ekskludert fra partiet ved NKPs ekstraordinære landsmøte i februar 1950.
Solheim tok filologisk embetseksamen 1934 med norsk som hovedfag, historie og geografi som bifag. Fra 1935 til 1956 var han ansatt i Instituttet for sammenlignende kulturforskning som leder av den folkloristiske forskningen. Han tok doktorgraden i 1940 på avhandlingen Nemningsfordomar ved fiske. Da NKPs avis Arbeidet startet opp igjen i Bergen etter krigen sto han en kort periode som redaktør. I årene 1952 – 1956 var han førstearkivar ved Norsk Folkeminnesamling og fra 1. august 1956 professor i folkeminnevitskap ved Universitetet i Oslo. Han etterfulgte Reidar Th. Christiansen og ble etterfulgt av Olav Bø.
Forskningen hans var preget av materialistisk funksjonalisme. Dette ser vi klarest i hovedverket hans: Norsk sætertradisjon fra 1952. Selv om boka er deskriptiv og mangler kapitler om teori og metode, ser vi at han klart og oftest overbevisende forklarer forestillinger om det overnaturlige ut ifra materielle forhold. I 1958 skrev han en epokegjørende artikkel om historisitet i folkeviser, og han var en av redaktørene som utarbeidet katalogen over de skandinaviske balladetypene (TSB katalogen).
Han var en dyktig pedagog og en avholdt foreleser. Han vakte oppsikt med sine forelesninger om Draumkvedet midt på 1900-tallet, og gav inspirasjon til mange yngre, selvstendige forskere som var opptatt av dette materialet, bl.a. Olav Bø, Brynjulf Alver, Ådel Gjøstein Blom.
På Norsk Fjellfestival i 2008 ble Norsk Sætertradisjon som eneste fagbok, kåret som en av de ti beste norske fjellbøker.
Jernbane på Madagaskar
Jernbanen på Madagaskar er fordelt på flere forskjellige baner. Konsesjonene for jernbanedrift er delt mellom to selskaper. De tre nordlige linjene med utgangspunkt i Madagaskars største havneby og endestasjon i hovedstaden Antananarivo blir drevet av Madarail, mens den sørlige linjen (Réseau Suède) blir drevet av selskapet Fianarantsoa Cote Est (FCE).
De fire linjene har en samlet lengde på 670 km (status pr 2008). Madagaskar bruker en sporvidde på 1 000 mm.
Historie
Allerede før 1900 ble det bygd en 350 kilometer lang bane mellom innlandshavnebyen Maevatanana ved den seilbare Ikopaelven som forbinder byen med Mahajanga og hovedstaden Antananarivo. Man innså snart at hovedhavnen i Tamatave måtte ha en forbindelse til hovedstaden. I 1896 startet arbeidene med en jernbanetrasé fra Pangalanakanalen til Ampasimanolotra (tidligere navn: Brickaville). Fra 1901 ble utbyggingen videre fra Brickaville påbegynt. Byggingsmaterialer og jernbanemateriell som skinner ble fraktet til Tamatave med større lasteskip og skipet videre derfra med mindre lasteprammer. Innvielsen av banen mellom Brickaville og Antananarivo ble feiret 1. oktober 1909. Deretter startet anleggsarbeidene på linjen mellom Brickaville til Tamatave. Denne går nesten utelukkende i nordøstlig retning langs kysten. Total lengde på banestrekningen var 369 kilometer.
I årene fra 1914 til 1923 ble sidebanen fra Moramanga til Alaotrasee med en lengde på 168 kilometer bygd. Denne banen var i første rekke laget for å dekke behovet for transport av sukkerrør. I 1924 fulgte en forlengelse av banen fra Antananarivo til Antisirabe, 158 kilometer, og fra 1926 til 1936 ble banenettet utvidet med ytterligere 163 km på strekningen mellom Manakara og Fianarantsoa.
Den planlagte forbindelsen mellom Antsirabe og Fianarantsoa og en mulig forlengelse sørover til Tulear og Fort-Daupin blir ikke realisert slik at det forblir to uavhengige jernbanesystemer på øya.
Dagens status
Fra Madagaskar ble uavhengig og frem til 2003 ble driften av det statlige jernbaneselskapet fullstendig forsømt. Av de, til sist, syv gjenværende lokomotivene, var bare ett i kjørbar stand og lønnsutbetalingene til de ansatte lå syv måneder på etterskudd.
I denne situasjonen ble selskapet delt i to og privatisert. Den vesentlig større, nordlige delen gikk til selskapet Madarail. Konsesjonsperioden ble fastsatt til 25 år og omfattet en kreditt på US$6 millioner til anskaffelse av fem fabrikknye lokomotiver. Finansieringen fordeler seg med en halvdel i Verdensbanken og den europeiske investeringsbanken. Utover disse nyanskaffelsene støtter Verdensbanken Madarail med totalt US$50 millioner. Disse midlene brukes dels til fornyelse av linjene og til forsterkning av syv broer. I tillegg er det planlagt renovering av jernbanestasjonen i Andasibe.
Frem til januar 2008 var den sydlige banen gjennom ffem år den eneste som var innrettet på persontrafikk. For jernbaneentusiaster er anlegget spesielt interessant med passering av 67 broer og 48 tunneler på 163 km. Linjen krysser dessuten rullebanen på flyplassen i Manakara i plan. Riktignok finnes en liknende løsning i Pakistan, men på den jernbanen drives ikke regulær rutetrafikk.
På en delstrekning i nord som drives av Madarail er det nå også persontrafikk. Den 250 km lange strekningen mellom havnebyen Toamasina og stasjonen på sidebanen til Moramanga har tre ukentlige forbindelse i begge retninger. Underveis betjenes 17 stasjoner og ni holdeplasser i 12 forskjellige kommuner. Reisetiden er mellom 13 og 18 timer og tilbudet har 5 600 passasjerer pr. måned.
Sporvei
Fra desember 2008 er en 5 kilometer lang sportvei satt i drift. Materiellet er stilt til disposisjon av det sveitsiske selskapet Fochbahn. Seks BDe-4/4-motorvogner og noen styrevogner blir tilpasset formålet ved å bygge dem om og installere dieselmotorer. Linjen betjener aksen Alarobia-Soarano stasjon-Tanjombato-Ambatofotsy, dvs. i nord-/sørretning tvers gjennom bysentrum. Sporveien bruker skinnegangen som tidligere er benyttet til godstog, og traséen er delvis sammenfallende.
Johnny Larntvet
Johnny Larntvet (født 27. oktober 1916 i Oslo, død 27. september 1996 i Oslo) var en norsk ishockeyspiller. Han representerte Gamlebyen Idrettsforening og Sportsklubben Forward.
Larntvet spilte 30 offisielle landskamper, og deltok under vinter-OL for Norge i 1952 i Oslo med niendeplass i ishockeyturneringen.
Hellas under Sommer-OL 1900
Hellas under Sommer-OL 1900. Det var tre sportsutøvere, alle menn, som konkurrerte for Hellas under Sommer-OL 1900 i Paris. Hellas vant ikke noen medalje under OL i 1900. OL-troppen besto av to friidrettsutøvere og en golfspiller.
Medaljer
Det ble ikke delt ut gull, sølv og bronsemedaljer under Sommer-OL 1900 i Paris. Vinneren fikk sølvmedalje og den som kom på andreplass fikk bronse. Det var først under Sommer-OL 1904 det ble utdelt medaljer til de tre beste, men IOC har med tilbakevirkende kraft besluttet at medaljefordelingen også gjelder for de olympiske leker 1896 i Athen og 1900 i Paris.
Lee Soo-man
Lee Soo-man (hangul: 이수만, hanja: 李秀滿) (født 18. juni 1952) er en sørkoreansk sanger og forretningsmann, som blant annet har grunnlagt S.M. Entertainment Co.,Ltd. Group, samt datterselskapene (SM Academy, SM TinTin Entertainment) og har spesialisert seg på K-pop-grupper. Han etablerte selskapet i 1995, og dette fikk en solid posisjon innenfor det da voksende sørkoreanske musikkmarkedet.
Lee selv startet som sanger mens han studerte ved Seoul National University. Da hans egen popularitet sank, ble han mer interessert i den forretningsmesige delen av musikkindustrien. SM ble et av de største plateselskapene i Sør-Korea takket være suksessgrupper som H.O.T., S.E.S. og Shinhwa.
Han er i dag styreleder i SM Entertainment.
Holmås
Holmås er et norsk etternavn sammensatt av de geografiske landformene holme og ås. Per 2022 er det 151 personer i Norge som bærer etternavnet Holmås.
Holmås-slekten fra Alver
Waldemar Holmås var sønn av tømrer Ingvald Holmås og oppvokst på Alversund. Han gikk på Bergen Katedralskole og etablerte realskule i i nærheten av sin hjembygd på Isdalstø i 1944 sammen med Ottar Odland. Holmås flyttet siden til Bergen. Denne oversikten begynner med Waldemar:
Ghana under Paralympiske sommerleker 2016
Ghana deltok under Paralympiske sommerleker 2016 i Rio de Janeiro, Brasil, fra 7. til 18. september 2016.
Før lekene i Rio 2016 hadde ikke Ghana vunnet noen medaljer fra de 3 sommerlekene det hadde deltatt i fra 2004.
Silenced
Silenced – China’s Great Wall of Censorship er en bok skrevet av nordmennene Øystein Alme og Morten Vågen. Boken ble utgitt på forlaget Amaryllis i mai 2006.
Boken forteller om menneskerettigheter, ytringsfrihet og sensur i Kina og Tibet. Pressefrihetsorganisasjonen Reporters Without Borders sier følgende om boka: «this book takes the reader on a fascinating and disturbing trip behind China’s Great Wall of Censorship. It also tells the story of Voice of Tibet, the radio station China couldn’t silence.»
Ifølge forlagssentralens informasjonstjenester handler boken om media, sensur og menneskerettigheter i Kina og Tibet. Den forteller om hvordan sensurinstansene opererer i Kina, om hvorfor ikke kinesiske myndigheter tolererer kritiske stemmer, og om hvorfor de i stor grad slipper unna internasjonal fordømmelse. Boken tar for seg de nye utfordringene sensurregimet i Kina står overfor, ikke minst med tanke på ny teknologi og kommunikasjonsmidler som mobiltelefoni og Internett.
Boken har siden kommet ut på flere språk, blant annet på kinesisk og på polsk.
Friidrett under Sommer-OL 2012 – 20 kilometer kappgang menn
Erik Tysse representerte Norge og kom på 14.-plass.
Program
All tider er norsk sommertid (UTC+1)
Rekorder
Før konkurransene var de gjeldende verdens- og olympiske rekorder:
Følgende nye verdens- og olympiske rekorder ble satt i konkurransen:
Harald Hals
Harald Hals (født 10. mai 1876 i Kristiania, død 20. februar 1959) var en norsk arkitekt og byplanlegger. Han var kjent som en drivende kraft i byplanlegging og sosial boligbygging i Oslo fra 1914 til annen verdenskrigs slutt. I periodene 1938–1941 og 1945–1946 var han president i Norske arkitekters landsforbund. Han fikk St. Hallvard-medaljen i 1957. Harald Hals' park ligger nord for Ullevål Hageby i Oslo.
Sønnen til Harald Hals var Harald Olaf Hugo Hals (1905–1968), kunsthistoriker, museumsdirektør og forfatter, ofte omtalt som Harald Hals II.
Bakgrunn, utdannelse og stillinger
Harald Hals var sønn av en sorenskriver. Etter arkitektutdannelse arbeidet Hals i London og USA (Chicago og Seattle) frem til 1911. Han fikk her erfaring som arkitekt med bygging av skyskrapere. Han drev arkitektpraksis i Kristiania 1912–1914, før han fikk sin første offentlige stilling som sekretær i kommunens boligtilsyn. Fra 1918 var han kommunens boligdirektør. I 1926 ble han reguleringssjef i Oslo kommune, en stilling han hadde til 1947.
Boligprosjekter i Oslo
Av planen han utformet i 1928 for Etterstad ble bare den første bygningen realisert.
«Fra Christiania til Stor-Oslo»
I boken ''Fra Christiania til Stor-Oslo. Et forslag til generalplan for Oslo'' fra 1929 gjør Hals en historisk gjennomgang av Oslos utbyggingshistorie, og sammenholder de prinsippene og mønstrene han finner i Oslo, og mangelen på planmessighet, med kunnskap om utviklingen i byer i andre land. De senere delene av boken er en bredt anlagt plan for videre utvikling av Oslo, med soneinndeling for næring, bolig, trafikk, sentrumsfunksjoner og friområder og parker. Det var blant annet den første plan for et funksjonsdelt vegnett i by i Norge, bygget på drøfting av erfaringene med privatbil i byer i USA.
Hals etablerer årer av parkgater, først og fremst Store Ringgate fra Tøyenparken til Frognerparken, det som var tenkt flere tiår før Hals og som først etter annen verdenskrig ble Kirkeveiringen (ring 2). Hals har satt preg på utformingen av ring 2 ved Akerselva og fra Carl Berners plass til Tøyen. Andre parkgater ble også realisert, som Colletts gate. Planen beskriver dekningen av parker og friområder i byen og videre utvikling av et system av parkårer og lekeplasser.
Planen for Stor-Oslo ble, sammen med generalplan felles for Oslo og Aker fra 1934, retningsgivende til en tid etter annen verdenskrig.
Utmerkelser
Hals ble tildelt flere ordener for sitt virke. Han ble 23. juni 1930 utnevnt til ridder av 1. klasse av St. Olavs Orden «for fremragende planleggelse av sosial boligbebyggelse». Hals var også kommandør av Vasaordenen og ridder av Nordstjerneordenen, og mottok St. Hallvard-medaljen i 1957.
Sin egen stil
Sin egen stil er det første albumet til countrygruppa Western Swingers. Albumet ble spilt inn i Busk Lydstudio i Det hvite hus i Porsgrunn i 1984.
World Trade Center Mexico
World Trade Center Mexico by er et bygningskompleks i Mexico by. Den mest iøynefallende og kjente av bygningene er den 207 meter høye Torre WTC, som er Mexico bys tredje høyeste bygning (medregna antenna). Komplekset inneholder blant annet et konferansesenter, kultursenter, kino, shoppingsenter, parkeringshus, samt den roterende restauranten Belini og baren Sky Bar på toppen. Polyforum Cultural Siqueiros er også en del av World Trade Center. Fram til ombygginga i 1995 var komplekset kjent som Hotel de México.
World Trade Center Mexico ligger langs Avenida de los Insurgentes.
Caroline de la Motte Fouqué
Caroline Philippine de la Motte Fouqué (1773–1831] i Markgrevskapet Brandenburg) var en tysk forfatter fra romantikken.
Liv
Caroline von Briest var det eneste barnet til godseieren Philipp von Briest (1749–1822) og hans første ektefelle, Caroline von Zinnow (1752–1800). Caroline vokste opp på Nennhausen-godset, der hun fikk privatundervisning av en fransk guvernante.
Griffon bruxellois
Griffon bruxellois er en miniatyrhund av belgisk opprinnelse.
Caroline de la Motte Fouqué
Liv
I 1791 giftet hun seg med Friedrich Ehrenreich Adolf Ludwig Rochus von Rochow (1770–1799). Ekteskapet gikk skeis, og ektemannen skjøt seg på grunn av spillegjeld allerede før skilsmissen var rettskraftig. 9. januar 1803 giftet hun seg med suksessforfatteren Friedrich de la Motte Fouqué, også han fraskilt. Ektefellene holdt hus vekselvis i Nennhausen og i Berlin, der hun deltok i hovedstadens hoffliv og drev en litterær salong.
Griffon bruxellois
Opprinnelse og alder
Den første rasestandard for griffonrasene (griffon bruxellois, griffon belge og petit brabançon) ble skrevet i hjemlandet Belgia på 1880-tallet, og i 1883 fikk de egne klasser på hundeutstillinger i landet. Det hevdes at hunder av griffontype, smousje, har forekommet flere århundrer tidligere. Affenpinscher anses å ha en liknende opprinnelse og er beslektet. At Belgia er opprinnelseslandet fremgår av rasenavnene bruxellois (fra Brussel) og griffon belge (belgisk). Den korthårede varianten som etter hvert dukket opp (etter innkryssing av mops) fikk navnet petit brabançon (liten brabant).
Innkryssing av andre raser skal ha skjedd også etter 1883, det finnes dokumentasjon på at både yorkshireterrier og mops ligger bak navngitte hunder. Dagens griffon har altså en brokete forsamling av forfedre. Foruten mops og yorkshireterrier kan man med stor sikkerhet fastslå at king charles spaniel også er involvert. At dette er tilfelle kan bekreftes ved at en del uønskede detaljer fremdeles dukker opp som f. eks. mykt hår på hodet, tunge lepper, hoderynker, toppet skalle og sammenvokste tredeputer (s.k. webfoot). Innkryssing av mops gjorde at korthårede eksemplarer etter hvert begynte å dukke opp i kullene, likeså den sorte fargen. Den korte, godt tilbakelagte nesen, den oppsvingte underkjeven og den varme, røde fargen som er så ettertraktet kan vi nok takke king charles spanielen for, den har altså ikke bare bidratt med defekten webfoot.
Caroline de la Motte Fouqué
Liv
I sommermånedene gjorde ekteparet Nennhausen til et intellektuelt senter, med gjester som Adelbert von Chamisso, Joseph von Eichendorff, Karl August Varnhagen von Ense, Rahel Levin-Varnhagen von Ense, August Wilhelm Schlegel og E.T.A. Hoffmann.
Griffon bruxellois
Opprinnelse og alder
Rasen var i en periode svært populær i Belgia, ikke minst var den favoritt hos dronning Astrid. Etter første verdenskrig skal det ha vært registrert rundt 5000 griffontisper i landet. Senere ble det besluttet at webfoot skulle være en diskvalifiserende feil, og alle hunder fra linjer med webfoot ble forbudt brukt i oppdrett av rasen. Følgene ble katastrofale, og rasen var ved slutten av andre verdenskrig nærmest utryddet i hjemlandet.