cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Marit Kjærnsli
Kjærnsli har vært leder for PISA-undersøkelsen i Norge som måler 15-åringers kompetanse i lesing, matematikk og naturfag, fra PISA 2003 til og med PISA 2015. Hun er medforfatter av flere av bøkene som oppsummerer funn fra undersøkelsen. Hun har vært med på flere empiriske undersøkelser om realfagenes situasjon i skolen og om elevenes kunnskaper i og holdninger til naturfag.
VM i duatlon 2017
VM i duatlon 2017 (verdensmesterskapet i duatlon) ble arrangert i Penticton i Canada i 2017.
Det ble konkurrert individuelt for menn og kvinner.
The Hidden Pearls
The Hidden Pearls er en amerikansk stumfilm fra 1918, regissert av George Melford.
Handling
I Honolulu forteller Toms onkel, John Garvin, at det befinner seg et stort perle-lager gjemt på hans mors øy. Den unge mannen, nå øyas rettmessige konge, seiler dit umiddelbart - hvor han blir hjertelig tatt imot av de innfødte. Den vakre Tahona forelsker seg i Tom, og viser ham snart hvor de verdifulle perlene er gjemt.
Strictly Ballroom
Strictly Ballroom er en australsk film fra 1992 regissert av Baz Luhrmann, som også var en av filmens manusforfattere. Filmen er en romantisk komedie som var Luhrmanns filmdebut som regissør.
Hattianere
Den hettittiske hovedstaden Ḫattuša var opprinnelig en hattiansk by. Etter at hettittene kom til makten fordrev de ikke hattianerne, og hattiske språk gikk til slutt tapt på 1400-tallet f.Kr., men fortsatte som ritualspråk for ytterligere en tid.
Strictly Ballroom
Filmen er også den første i Luhrmanns såkalte «Red Curtain Trilogy» (norsk: «sceneteppe-trilogi»), som har fått dette tilnavnet fordi de tar utgangspunkt i hva som foregår på scenen og i kulissene; de to andre filmene i trilogien er Romeo + Juliet fra 1996 og Moulin Rouge! fra 2001.
Hattianere
Historie
Det eldste kjente navnet for sentrale Anatolia, «Landet Hatti», ble avdekket på en mesopotamisk kileskrifttavle fra perioden til Sargon den store av Akkad (ca. 2350–2150 f.Kr.). På disse tavlene henvendte assyriske-akkadiske handelsfolk seg til Sargon om hjelp. Disse benevnelsene ved navn fortsatte å eksistere i rundt 1 500 år og fram til 630 f.Kr., som uttrykt i assyriske krøniker. I henhold til senere hettittiske dokumenter, hadde Sargon den store utkjempet krig mot den luviske kong Nurdaggal av bystaten Burushanda. Sargons etterfølger Naram-Sin av Akkad måtte kjempe mot Pamba, konge av hattierne og 16 forbundsfeller.
Strictly Ballroom
Strictly Ballroom er basert på et teaterstykke som fikk svært gode anmeldelser da Luhrmann og hans medstudenter satte det opp i 1984 mens de studerte ved National Institute of Dramatic Arts i Sydney. En utvidet versjon av teaterstykket gjorde suksess på den tsjekkoslovakiske teaterfestivalen for ungdom i Bratislava i 1986, og i 1988 ble den versjonen spilt en hel sesong på Wharf Theatre i Sydney. Også den nye oppsetningen i Sydney ble en suksess, og en av dem som så stykket da var den australske musikkprodusenten Ted Albert (1937–1990) og hans kone Antoinette. Like etter etablerte Albert filmproduksjonsselskapet M&A Productions sammen med Tristram Miall, som tidligere hadde vært produsent i selskapet Film Australia. De tok kontakt med Luhrmann, og sa at de ønsket å filmatisere stykket hans. Han sa ja, på betingelse av at han selv fikk regissere filmen.
Hattianere
Historie
Anvendelsen av betegnelsen «ur-hettittisk» for å referere til hattianerne er unøyaktig. Hettittene, stedegent kjent som Nešili, «[i språket] til Neša) benyttet et indoeuropeisk språk, lingvistisk adskilt fra hattianerne. Hettittene fortsatte å bruke betegnelsen «Landet Hatti» for deres ny kongerike. Hva som skjedde med hattierne er uklart, men antagelig ble de gradvis opptatt i andre mer dominerende folkegrupper i Anatolia, som de indoeuropeiske hettittene, luvere, og palaere.
Hattianerne var organisert i bystater og småkongedømmer. Byene var godt organiserte og styrt som teokratiske fyrstedømmer.
Strictly Ballroom
Handling
Scott har lenge drømt om å vinne Pan-Pacific Grand Prix Dancing Championship. Men Scott og dansepartneren hans Liz Holt blir diskvalifisert fra et lokalt mesterskap fordi Scott danser trinn han har funnet på selv. Hans dansetrinn blir ikke regnet som «ordentlig dans», og blir derfor fordømt av sjefen for Australian Dancing Federation, Barry Fife. Tre dager senere forlater Liz ham for å slå seg sammen med Ken Railings, den forrige vinneren av Waratah Championships. Ken trenger en ny dansepartner etter at partneren Pam har brukket begge bena i en bilulykke.
Hattianere
Språk
Hattianerne snakket hattisk, et ikke-indoeuropeisk språk av ukjent tilhørighet. Det er mulig det var beslektet med nordvestkaukasiske språk, også kalt for pontiske språk. I henhold til forskeren Trevor Bryce: «bevis på en ‘hattisk’ sivilisasjon er gitt av levninger av et av de ikke-indoeuropeiske språkene som er avdekket i de senere hettittiske arkivene. Språket er identifisert i flere av tekstene hvor det opptrer ved begrepet ‘hattili- (skrevet) i språket til Hatti’. De få tekstene som har overlevd er hovedsakelig religiøse eller kultisk i sitt vesen. De gir oss navnene på et antall hattiske guddommer foruten også hattiske personnavn og stedsnavn.»
Strictly Ballroom
Handling
Nå står Scott uten partner bare tre uker før mesterskapet. Han blir oppsøkt av Fran, som er en nybegynner på dansestudioet. Hun sier at hun liker de ukonvensjonelle trinnene til Scott, og gjerne vil danse med ham i mesterskapet. Samtidig er Scott under stort press fra både familie og representanter for danseforbundet, som forsøker å overtale ham til å innordne seg forbundets syn på hvordan selskapsdans skal danses..
Musikalversjon
Musikalen Strictly Ballroom hadde premiere på teateret Sydney Lyric 12. april 2014. Etter å ha gått videre til scener i Melbourne i januar 2015 og Brisbane i september 2015, ble musikalen satt opp på West Yorkshire Playhouse i Leeds 30. november 2016. Den 17. april 2017 hadde musikalen premiere på Princess of Wales Theatre i Toronto.
Hattianere
Språk
Rundt 150 korte prøver på hattiske tekst har blitt avdekket i hettittiske kileskrifttavler. Den tyrkiske arkeologen Ekrem Akurgal har hevdet at hattiske ledere benyttet seg kanskje av skrivere som kjente til eller skrev på gammelsyrisk for å drive handel med Mesopotamia og Assyria, som ved Kanesj (Kültepe). Fra 2000- til midten av 1700-tallet f.Kr. etablerte Assyria handelsposter i landet Hatti, som blant annet Hattum og Zalpa.
Den hattianske innflytelse på hettittisk kultur var meget stor, noe som bevitnes blant annet av at hattiske navn ble benyttet om en rekke av hettittenes viktigste guder.
Janet Culp
Janet Culp (født 24. februar 1982) er en amerikansk synkronsvømmer.
Hun representerte USA under Sommer-OL 2008 i Beijing, der hun ble nummer 5 i lagkonkurransen.
Mesocarabus
Carabus (Mesocarabus) er en underslekt av biller i delgruppen (underfamilien) jordløpere (Carabinae) i familiegruppen løpebiller.
Utseende
Store, avlange, svarte jordløpere. Pronotum er rundet, nokså smalt. Dekkvingene er brede, ganske hvelvede, med lengdestriper, ytterkanten oftest metallisk farget.
Levevis
Artene kan finnes både i skog og i åpne landskaper, også på høyfjellet.
Utbredelse
Carabus problematicus er utbredt over hele Europa, de øvrige artene finnes bare i Spania, Portugal og Marokko.
Hagar Badran
Hagar Badran (født 20. mai 1989) er en egyptisk synkronsvømmer.
VM i langdistansetriatlon 1994
Det ble konkurrert individuelt for menn og kvinner.
Liberato Cacace
Liberato Gianpaolo Cacace (født 27. september 2000) er en newzealandsk fotballspiller som spiller for den italienske klubben.
Landslaget
Han representerte New Zealand under Sommer-OL 2020 i Tokyo, hvor laget hans ble utslått i kvartfinalen.
Ai Aoki
Hun representerte Japan under Sommer-OL 2008 i Beijing, der hun ble nummer 6 i lagkonkurransen.
His Own Home Town
His Own Home Town er en amerikansk stumfilm fra 1918, regissert av Victor Schertzinger.
Handling
Jimmy Duncan, sønnen til den godt respekterte pastor Duncan, overtar ansvaret for lokalavisen i området.
Gjennom avisen forsøker Jimmy å avsløre kriminelle elementer i hjem-byen med stor kraft, helt til han innser at hans egen far er i lag med disse kriminelle.
Vitenskapsåret 1225
Vitenskapsåret 1225 er en oversikt over hendelser, prisvinnere, fødte og avdøde personer med tilknytning til vitenskap i 1225.
Hit Him Again
Hit Him Again er en amerikansk stumfilm fra 1918.
Nando Pijnaker
Nando Pijnaker (født 25. februar 1999) er en newzealandsk fotballspiller.
Landslaget
Han representerte New Zealand under Sommer-OL 2020 i Tokyo, hvor laget hans ble utslått i kvartfinalen.
Hit-The-Trail Holliday
Hit-The-Trail Holliday er en amerikansk stumfilm fra 1918, regissert av Marshall Neilan.
Michael Woud
Michael Woud (født 16. januar 1999) er en newzealandsk fotballspiller.
Landslaget
Han representerte New Zealand under Sommer-OL 2020 i Tokyo, hvor laget hans ble utslått i kvartfinalen.
His Day Out
His Day Out er en amerikansk stumfilm fra 1918, regissert av Arvid E. Gillstrom.
Handling
Billy stikker av fra et mentalsykehus. Han havner snart i en flørt med en manikyrist, og havner i en frisør-salong. Der blir han overtalt til å ta over hennes plass, ettersom hun har en forlovelse med en annen mann som hun er ivrig etter å beholde.
Tennis under Sommer-OL 1912 – Single menn
Single for menn under Sommer-OL 1912 i Stockholm ble arrangert i juni 1912 på Östermalms IP.
VM i langdistansetriatlon 1995
VM i langdistansetriatlon 1995 (verdensmesterskapet i langdistansetriatlon) ble arrangert i Nice i Frankrike i 1995.
Det ble konkurrert individuelt for menn og kvinner.
VM i langdistansetriatlon 1996
VM i langdistansetriatlon 1996 (verdensmesterskapet i langdistansetriatlon) ble arrangert i Muncie i USA i 1996.
Det ble konkurrert individuelt for menn og kvinner.
Lamyaa Badawi
Lamyaa Badawi (født 1. april 1988) er en egyptisk synkronsvømmer.
Henrique Selicani Teixeira
Henrique Selicani Teixeira (født 27. februar 1989) er en brasiliansk profesjonell håndballspiller, som er midtback på det brasilianske håndballandslaget.
Han ble tatt ut til å representere Brasil under Håndball-VM 2015 i Qatar.
Jamie Searle
Jamie Searle (født 25. november 2000) er en newzealandsk fotballspiller som spiller for den engelske klubben.
Landslaget
Han representerte New Zealand under Sommer-OL 2020 i Tokyo, hvor laget hans ble utslått i kvartfinalen.
Yanis David
Yanis David (født 12. desember 1997) er en fransk friidrettsutøver som konkurrerer i lengdehopp. Hun representerte landet sitt under Sommer-OL 2020 i Tokyo, og kom på 23. plass i lengdehopp.
His Majesty, Bunker Bean
His Majesty, Bunker Bean er en amerikansk stumfilm fra 1918, regissert av William Desmond Taylor.
Handling
Stenografen Bunker Bean (spilt av Jack Pickford) er ansatt for den velstående forretningsmannen Jim Breede om dagen. Om natten arbeider han for Professor Balthasar, som overbeviser Bean om at han er en reinkarnasjon av både Napoléon Bonaparte og den store egyptiske herskeren Ramses II.
Disse påstandene fører til en rekke eventyr for Bean, blant annet at han frir til sjefens datter (spilt av Louise Huff) og at han investerer i en finansiell virksomhet som snart gir ham millioner. Men etter å ha giftet seg oppdager imidlertid Bean at professoren han arbeider for egentlig bare er en sjarlatan og lurendreier.
Hellas under EM i friidrett 2022
Hellas deltok under EM i friidrett 2022 som ble arrangert 15.–21. august 2022 i München.
His Robe of Honor
His Robe of Honor er en amerikansk stumfilm fra 1918, regissert av Rex Ingram.
Handling
Julian Randolph, en uærlig advokat hvis spesialitet er å få inn falske jury-medlemmer i viktige rettsssaker, blir tilbudt å bli utnevnt til dommer hvis han fritar Clifford Nordhoff - broren til den mektige politikeren Nordhoff - som står mistenkt for drap. Ved hjelp av sine vanlige verktøy lykkes Randolph, og får snart plass blant juryen.
Fátima Diame
Fátima Diame (født 22. september 1996) er en spansk friidrettsutøver som konkurrerer i lengdehopp. Hun representerte landet sitt under Sommer-OL 2020 i Tokyo, og kom på 21. plass i lengdehopp.
His Robe of Honor
Handling
Under rettssaken forventes det at han skal adlyde kommandoene fra bakmennene som hadde sikret ham denne utnevnelsen, men Ranoldph forelsker seg snart i Laura Nelson. Han bestemmer seg for å ikke lyve lenger, og gjøre det som føles rett. Han avbryter forholdet med Roxana Frisbee, en eventyrerinne som tidligere hadde hjulpet ham med de lyssky planene hans. Han nekter også å gi en avgjørelse til fordel for det politiske maskineriet.
Vinícius Santos Teixeira
Vinícius Santos Teixeira (født 3. april 1988) er en brasiliansk profesjonell håndballspiller, som er linjespiller på det brasilianske håndballandslaget.
Han ble tatt ut til å representere Brasil under Håndball-VM 2011 i Sverige, Håndball-VM 2013 i Spania og Håndball-VM 2015 i Qatar.
Ahmed Yasser Rayyan
Ahmed Yasser Rayyan (født 24. januar 1998) er en egyptisk fotballspiller som spiller for den tyrkiske klubben Altay SK, på lån fra.
Landslaget
Han representerte Egypt under Sommer-OL 2020 i Tokyo, hvor laget hans ble utslått i kvartfinalen.
Thiagus Petrus Santos
Thiagus Petrus Gonçalves dos Santos (født 25. januar 1989) er en brasiliansk profesjonell håndballspiller, som er venstreback på det brasilianske håndballandslaget.
Han ble tatt ut til å representere Brasil under Håndball-VM 2011 i Sverige, Håndball-VM 2013 i Spania og Håndball-VM 2015 i Qatar.
His Bonded Wife
His Bonded Wife er en amerikansk stumfilm fra 1918, regissert av Charles Brabin.
Handling
Doris Morse, datteren til den velstående kobber-magnaten Digby Morse, er ivrig etter å unnslippe den uvelkomne oppmerksomheten til de mange lykkejegerne som forfølger henne. Så hun til Atlantic City på ferie. Der forelsker hun seg i Philip Hazard, en seriøs og hardtarbeidende ung mann. Men fordi inntekten hans er så mager, utgir Doris seg som en fattig ung kvinne for å unngå å såre stoltheten hans. Når han ved et uhell endelig får vite om rikdommen til familien hennes, begynner de å krangle.
I håp om å redde datterens romantikk, later faren hennes som om han fornekter henne. Men i bryllupet gir faren henne i all hemmelighet en større sum penger i form av obligasjoner. Doris blir snart lei av sitt beskjedne hjem som hun hadde flyttet til etter ekteskapet, og begynner å bruke pengene sine på møbler og tjenere - noe som irriterer ektemannen hennes så mye at han bestemmer seg for å stjele obligasjonene fra pengeskapet hennes. Doris blir vekket av alt bråket når dette foregår, og av frykt avfyrer hun et skudd som skader Philip.
VM i bobsleigh og skeleton 2020
VM i bobsleigh og skeleton 2020 ble arrangert i Altenberg i Tyskland fra 21. februar til 1. mars 2020.
Alex Paulsen
Alex Paulsen (født 4. juli 2002) er en newzealandsk fotballspiller.
Landslaget
Han representerte New Zealand under Sommer-OL 2020 i Tokyo, hvor laget hans ble utslått i kvartfinalen.
Øderåveien
Øderåveien (2-64, spredte husnummer) er en vei i nordenden av Steinssletta i Hole kommune.
VM i langdistansetriatlon 1998
VM i langdistansetriatlon 1998 (verdensmesterskapet i langdistansetriatlon) ble arrangert i Sado i Japan i 1998.
Øderåveien
Veien er en sidevei til Holeveien (E16), på vestsiden av denne. Den starter ved Øderå gård ved Holeveien, og går oppover i landskapet, mot Rå gård (som har adresse Osloveien), der den dreier sørvestover og ender opp ved nr 64. Veien ligger cirka 92 meter over havet ved avkjøringen fra Holeveien.
VM i langdistansetriatlon 1998
Det ble konkurrert individuelt for menn og kvinner.
Arrival (film)
Arrival er en amerikansk science fiction-mysteriefilm fra 2016 regissert av Denis Villeneuve. Filmen handler om vesener fra en fremmed planet som besøker jorden. En gruppe språkforskere forsøker desperat å tolke hva de vil på jorden. Samtidig er jorden på randen av verdenskrig. Hovedrollen spilles av Amy Adams, mens Jeremy Renner og Forest Whitaker har sentrale biroller. Manus er av Eric Heisserer, og er basert på Ted Chiangs novelle Story of Your Life.
Popularitet og økonomi
Arrival innbrakte $203 millioner på verdensbasis, hvorav $100,5 millioner i USA og $874 000 i Norge. Den havnet på en 29-plass over de mest innbringende filmene i USA i 2016.
Produksjonsbudsjettet var på 47 millioner dollar.
Anmelderne
Den ble godt mottatt av anmelderne, noe som gjenspeiles i at den har fått 94 % på Rotten Tomatoes.
Priser
Den fikk en Oscar og en BAFTA for beste lyd og en Saturn Award for beste manus.
Amar Hamdy
Amar Hamdy (født 30. november 1999) er en egyptisk fotballspiller.
Landslaget
Han representerte Egypt under Sommer-OL 2020 i Tokyo, hvor laget hans ble utslått i kvartfinalen.
Abdel Rahman Magdy
Abdel Rahman Magdy (født 12. september 1997) er en egyptisk fotballspiller.
Landslaget
Han representerte Egypt under Sommer-OL 2020 i Tokyo, hvor laget hans ble utslått i kvartfinalen.
Ibrahim Adel
Landslaget
Han representerte Egypt under Sommer-OL 2020 i Tokyo, hvor laget hans ble utslått i kvartfinalen.
Nasser Mansi
Nasser Mansi (født 16. november 1997) er en egyptisk fotballspiller.
Landslaget
Han representerte Egypt under Sommer-OL 2020 i Tokyo, hvor laget hans ble utslått i kvartfinalen.
Transocean Spitsbergen
Riggen ble ferdigstilt på Aker Stord i 2009 etter at skroget ankom ferdig bygget fra Dubai i 2007. Riggen er bygget med et hydraulisk dobbelt boretårn såkalt ram-rig noe som kan være en fordelspesielt ved boring av topphull. Spitsbergen har hatt oppdrag blant annet på britisk kontinentalsokkel etter flere år på kontrakt for Statoil.
VM i langdistansetriatlon 1997
VM i langdistansetriatlon 1997 (verdensmesterskapet i langdistansetriatlon) ble arrangert i Nice i Frankrike i 1997.
Det ble konkurrert individuelt for menn og kvinner.
VM i langdistansetriatlon 1999
VM i langdistansetriatlon 1999 (verdensmesterskapet i langdistansetriatlon) ble arrangert i Säter i Sverige i 1999.
Chanice Porter
Chanice Porter (født 25. mai 1994) er en jamaicansk friidrettsutøver som konkurrerer i lengdehopp. Hun representerte landet sitt under Sommer-OL 2020 i Tokyo, og kom på 24. plass i lengdehopp.
Leonardo Bortolini
Leonardo Luiz «Léo» Tezelli Bortolini (født 10. april 1977) er en brasiliansk profesjonell håndballspiller, som representerte det brasilianske håndballandslaget i Håndball-VM 2011 i Sverige.
Hitting the High Spots
Hitting the High Spots er en amerikansk stumfilm fra 1918, regissert av Charles Swickard.
Handling
Ingeniøren Bob Durland, en konkurrent av den velstående Harold Blake ber om Alice Randolphs hånd i ekteskapet. Men han reiser snart til Mexico under den meksikanske revolusjon, for å hindre at Morgan Randolph mister sin olje-konsesjon. Harold reiser sammen med ham, men når de meksikanske opprørerne truer de to amerikanerne blir han livredd og reiser sin vei.
Når han kommer tilbake, rapporterer Harold at mens han selv heroisk kjempet mot de mexicanske revolusjonærene, døde Bob et feigt dødsfall. Alice, som tror at hennes virkelige kjære har dødd, samtykker deretter i å gifte seg med Harold. Men Bob returnerer deretter til USA, akkurat i tide for å forhindre kvinnen han er glad i gifter seg med feil person.
Karim Fouad
Karim Fouad (født 1. oktober 1999) er en egyptisk fotballspiller.
Landslaget
Han representerte Egypt under Sommer-OL 2020 i Tokyo, hvor laget hans ble utslått i kvartfinalen.
Manuela Paulino
Manuela Correia Paulino (født 15. april 1996) er en angolansk profesjonell håndballspiller, som spiller for den angolanske klubben og på det angolanske håndballandslaget.
Paulino deltok med ungdomslandslaget under Sommer-OL for ungdom 2014 og med A-landslaget under Håndball-VM 2017.
Thomas Johan Midjord
Thomas Johan Midjord (1870–1940) var en færøysk skomaker og politiker (Sj.). Han var innvalgt på det færøyske Lagtinget fra Suðuroy 1924–1928. Han var gift med Karen Berthe Frederikke Schrøter, datter av landhandler, sysselmann, folketings- og lagtingsmann Johan Henrik Schrøter. Hun døde i 1917.
Akram Tawfik
Akram Tawfik (født 8. november 1997) er en egyptisk fotballspiller.
Landslaget
Han representerte Egypt under Sommer-OL 2020 i Tokyo, hvor laget hans ble utslått i kvartfinalen.
Karim El Eraki
Karim El Eraki (født 29. november 1997) er en egyptisk fotballspiller.
Landslaget
Han representerte Egypt under Sommer-OL 2020 i Tokyo, hvor laget hans ble utslått i kvartfinalen.
Eurovision Song Contest 2019
Eurovision Song Contest 2019 var den 64. utgaven av Eurovision Song Contest, Den europeiske kringkastingsunions (EBU) årlige sangkonkurranse for organisasjonens medlemsland. Konkurransen fant sted i Tel Aviv i Israel etter at Netta hadde vunnet året i forveien for Israel med sangen «Toy». Dette var tredje gang Israel arrangerte konkurransen, etter å ha organisert Eurovision Song Contest i 1979 og 1999. Arrangementet besto av tre sendinger: en semifinale tirsdag 14. mai, en semifinale torsdag 16. mai og finalen lørdag 18. mai 2019. Bar Refaeli, Erez Tal, Assi Azar og Lucy Ayoub ledet alle sendingene direkte fra messe- og konsertarenaen Expo Tel Aviv. Vertskringkaster var Israels offentlige kringkastingsselskap (Kan).
Førtién land deltok i konkurransen, to færre enn året før. Bulgaria sto over av økonomiske årsaker, mens Ukraina måtte trekke seg i slutten av februar 2019 på grunn av problemer med å finne en artist til å representere landet. Trettifem av deltakerlandene måtte gjennom én av de to semifinalene, der 20 av dem kvalifiserte seg til finalen. I tillegg deltok vertslandet Israel og de fem «store landene» i finalen, slik at finalefeltet besto av 26 land. Vinneren ble kåret av fagjuryer og seere. Hvert deltakerland ga to sett med 1–8, 10 og 12 poeng til sine ti favorittland: ett poengsett fra landets fagjury, og ett fra landets telefonavstemning. Vinneren var den som fikk flest poeng totalt.
Vinneren av konkurransen ble Nederland med Duncan Laurence og sangen «Arcade». Dette var Nederlands femte seier, og den første på 44 år. Andreplassen gikk til Italias Mahmood med «Soldi», mens Russlands Sergej Lazarev fikk en ny tredjeplass med «Scream». Norge deltok med gruppen KEiiNO og «Spirit in the Sky». Det norske bidraget vant telefonavstemningen, men endte sammenlagt på en sjetteplass etter å ha blitt nummer 18 blant juryene.
De tre sendingene ble sett av 182 millioner seere verden over, en nedgang på 4 millioner fra året før.
Bakgrunn
Netta Barzilais seier med «Toy» i 2018 var Israels fjerde seier i konkurransen, etter tidligere å ha vunnet i 1978, 1979 og 1998. Israel arrangerte konkurransen i Jerusalem i 1979 og 1999, men sa fra seg arrangementet i 1980 på grunn av stram økonomi hos den daværende kringkasteren IBA. I 2019 var dermed Israel vertskap for konkurransen for tredje gang, og Israels offentlige kringkastingsselskap (Kan) arrangerte konkurransen i samarbeid med EBU.
Like etter Israels seier lørdag 12. mai 2018 begynte spekulasjonene om hvilken israelsk by som skulle arrangere konkurransen i 2019. Jerusalem seilte tidlig opp som den mest aktuelle vertsbyen. Like etter seieren kunngjorde Israels statsminister Benjamin Netanyahu via Twitter at konkurransen i 2019 skulle avholdes i Jerusalem. Før sin vinnerfremføring utbrøt også artisten Netta: «Neste år i Jerusalem!». Aktuelle steder i Jerusalem var fotballstadionet Teddy Stadium og Pais Arena. International Convention Center, som huset konkurransene i 1979 og 1999, ble vurdert som for liten med sine 3100 publikumsplasser.
Protester mot Jerusalem som vertsby
EBU bekreftet imidlertid ikke Jerusalem som vertsby, men signaliserte tvert imot at konkurransen ikke burde finne sted i Jerusalem, for å unngå «boikott og politisering» av konkurransen. Flere land, blant andre Irland og Island, tok også til orde for en boikott om konkurransen skulle holdes i Jerusalem. Årsaken til protestene bunnet i Jerusalems historiske betydning og politiske status; både Palestina og Israel anser Jerusalem som sin hovedstad.
Protestene mot Jerusalem som mulig vertsby ble etterfulgt av nye protester etter sommeren. I september 2018 startet artister og kunstnere over hele Europa en protestaksjon mot at konkurransen skulle arrangeres av Israel. I stedet ba de EBU flytte konkurransen til et annet land «med et bedre rulleblad når det gjelder menneskerettigheter». Enkelte norske artister ønsket også at NRK skulle trekke seg, men delegasjonsleder Stig Karlsen opplyste at Norge kommer til å delta i Israel: «Eurovision skal samle mennesker rundt en ikke-politisk arena, og står for fellesskap og mangfold, noe NRK stiller seg bak», sa Karlsen til Dagbladet.
Søknadsprosessen
19. juni 2018 ble Israel formelt bekreftet som vertsland for konkurransen i 2019. Fem dager senere startet kringkasteren Kan søknadsprosessen og inviterte interesserte byer til å levere inn sine forslag som vertsby. Flere byer meldte sin interesse, blant andre Jerusalem, Tel Aviv, Eilat, Beer Sheva og Haifa.
Statsminister Benjamin Netanyahu bekreftet samtidig at Israel hadde forpliktet seg til å følge reglene og kravene som EBU stilte i forbindelse med konkurransen. Netanyahu siktet blant annet til beslutningen om å skille ut kringkasteren Kans nyhetsdivisjon i et eget selvstendig selskap. Et av kravene for å bli fullverdig EBU-medlem er at medlemskringkasterne har sin egen nyhetsavdeling. Først i desember 2018 ble Kan et fullverdig EBU-medlem.
Et annet EBU-krav var en økonomisk garanti på 12 millioner euro, som skulle betales innen 1. august 2018. Midlene skal blant annet dekke planleggingskostnader samt utgifter til sikkerhet under arrangementet. Vertskringkasteren ba den israelske regjeringen om en bevilgning for å kunne betale garantien til EBU, men regjeringen mente Kan måtte dekke garantien av egne midler. Til slutt gikk regjeringen med på å innvilge et lån til Kan, slik at kringkasteren kunne betale den påkrevde garantien. Kan gikk imidlertid ikke med på låneforslaget, og deretter fulgte en intens tautrekning mellom kringkasteren og regjeringen for å komme frem til en endelig avtale. EBU forlenget garantifristen til 14. august, og kom partene frem til en løsning som sikret at Kan kunne betale garantien på 12 millioner euro. Mot slutten av august var antall kandidater skåret ned til tre byer: Jerusalem, Tel Aviv og Eilat, og 30. august bekreftet konkurransesjef Jon Ola Sand at Eilat var ute av konkurransen.
Tel Aviv velges som vertsby
Den endelige avgjørelsen om vertsby kom 13. september, da EBU og Kan offentliggjorde at konkurransen skulle arrangeres i Tel Aviv, Israels nest største by. Ifølge EBU hadde Tel Aviv presentert et «kreativt og overbevisende tilbud på alle de påkrevde områdene». Semifinalene og finalen ble holdt i Paviljong 2 i Expo Tel Aviv, mens artistenes green room lå i Paviljong 1. Paviljong 2 har plass til cirka 9600 publikummere, men en del av sitteplassene ble fjernet for å få plass til scene og teknisk utstyr. Paviljong 1 har plass til mellom 2000 og 3000 publikummere. Semifinalene ble arrangert tirsdag 14. og torsdag 16. mai, og finalen lørdag 18. mai 2019.
Logo og slagord
Slagordet for konkurransen ble offentliggjort 28. oktober 2018. Konkurransens slagord var Dare to Dream («våg å drømme»), og handlet om inkludering, mangfold og enhet, sa konkurransesjef Jon Ola Sand. Logoen og konkurransens grafiske uttrykk ble presentert 8. januar 2019. Logoen består av tre triangler som danner en gullstjerne når de legges oppå hverandre. Vertskringkasteren Kan uttalte at triangelet er en av de eldste figurene i verden og finnes i kunst, musikk og natur, og at den representerer sammenheng og kreativitet. Stjernen henspilte på stjernehimmelen, og at «fremtidens stjerner skal komme sammen i Tel Aviv». Slagordet var utarbeidet av det israelske selskapet Awesome Tel Aviv, mens Studio Adam Feinberg laget logen.
Andre begivenheter
I tillegg til de to semifinalene og finalen var det flere andre tilstelninger i Tel Aviv under Eurovision-uken. Den faste Eurovision-landsbyen, Euro Village, var konkurransens offisielle festivalområde for besøkende, fans og delegasjoner. Landsbyen lå i Charles Clore-parken i Tel Aviv, og her ble det holdt en rekke konserter og konkurranser i dagene før finalen.
Den offisielle åpningsseremonien, Orange Carpet Event, ble arrangert på Habima-plassen sentralt i Tel Aviv søndag 12. mai. Under åpningen gikk artistene og delegasjonene opp løperen før de ankom åpningsfesten. Der ble alle deltakerne ønsket velkommen av Tel Aviv-ordfører Ron Huldai, direktør i Kan, Eldad Koblenz og sjefsansvarlig Jon Ola Sand fra EBU.
Programledere
25. januar offentliggjorde Kan at sendingene skulle ledes av fire programledere: supermodellen Bar Refaeli, programlederen og tv-produsenten Erez Tal, programlederen Assi Azar og YouTube-eren og tv-personligheten Lucy Ayoub. Tal og Refaeli var hovedprogramledere, mens Azar og Ayoub var programledere i green room.
Semifinale 1
Sytten land deltok i semifinale 1, som ble arrangert tirsdag 14. mai klokken 21.00 CEST (22.00 israelsk sommertid). Opprinnelig skulle også Ukraina ha deltatt i denne semifinalen, men trakk seg fra konkurransen 27. februar 2019. De ti beste landene kvalifiserte seg til finalen, og er markert med rosa bakgrunn i tabellen nedenfor. De forhåndskvalifiserte landene Frankrike, Israel og Spania fremførte sine bidrag og stemte i denne semifinalen. Under er deltakerne i semifinale 1. Startrekkefølgen ble avgjort av showets produsenter og offentliggjort 2. april.
Semifinale 2
Atten land deltok i semifinale 2 som ble arrangert torsdag 16. mai klokken 21.00 CEST (22.00 israelsk sommertid). De ti beste landene kvalifiserte seg til finalen, og er markert med rosa bakgrunn i tabellen nedenfor. Sveits fikk på forhånd tildelt plass i denne semifinalen etter ønske fra den sveitsiske allmennkringkasteren SRG SSR. De forhåndskvalifiserte landene Italia, Storbritannia og Tyskland fremførte sine bidrag og stemte i denne semifinalen. Under er deltakerne i semifinale 2. Startrekkefølgen ble avgjort av showets produsenter og ble offentliggjort 2. april.
Finalister
Finalen ble arrangert lørdag 18. mai klokken 21.00 CEST (22.00 israelsk sommertid). Tjueseks land deltok: «de fem store» (Frankrike, Italia, Spania, Storbritannia og Tyskland), vertslandet Israel og totalt 20 land fra de to semifinalene. Israel trakk startnummer 14 under delegasjonsledermøtet 11. mars, mens den endelige rekkefølgen ble avgjort av produsentene og EBU da alle finalistene var klare. Under er deltakerne og resultatet i finalen:
Sendingene
De tre sendingene startet klokken 21.00 sentraleuropeisk sommertid, klokken 22.00 israelsk sommertid. Semifinalene varte i cirka 2 timer og 10 minutter, mens finalen varte i 4 timer og 11 minutter.
Første semifinale
Den første semifinalen tirsdag 14. mai ble åpnet av fjorårsvinner Netta Barzilai som fremførte vinnerlåten «Toy». Sytten land deltok i semifinalen, og de ti landene som fikk flest stemmer, kvalifiserte seg til finalen. Resultatet ble avgjort av stemmene til seerne og fagjuryene i de 17 landene – i tillegg til Frankrike, Israel og Spania som stemte og fremførte sine bidrag i denne semifinalen. I pausen før avstemningen opptrådte også Dana International som vant for Israel i 1998 med «Diva». Følgende ti land kvalifiserte seg til finalen: Australia, Estland, Hellas, Belarus, Island, Kypros, San Marino, Serbia, Slovenia og Tsjekkia.
Andre semifinale
Atten land deltok i semifinalen torsdag 16. mai, og ti av dem kvalifiserte seg til finalen basert på stemmene til seere og fagjuryer i deltakerlandene – i tillegg til Italia, Storbritannia og Tyskland som fremførte sine bidrag og stemte i denne semifinalen. I pausen før resultatet ble avslørt, opptrådte Shalva Band med sangen «Million Dreams». Den såkalte mentalisten Lior Suchard stilte også med et innslag før offentliggjøringen av finalistene. Følgende ti land kvalifiserte seg til finalen: Albania, Aserbajdsjan, Danmark, Malta, Nederland, Nord-Makedonia, Norge, Russland, Sveits og Sverige.
Finalen
Finalen lørdag 18. mai åpnet med en video der fjorårsvinner Netta fløy årets deltakere inn til Israel med konkurransesjef Jon Ola Sand som flygeleder på bakken. Videoen ble etterfulgt av en flaggparade i arenaen der alle de 26 deltakerlandene ble introdusert. Underveis i paraden opptrådte Dana International med vinnersangen sin fra 1998, «Diva», og deretter «Tel Aviv Ya Habibi». Deretter dukket Nadav Guedj opp med «Golden Boy», som han deltok med i Eurovision Song Contest 2015, mens Israels første Eurovision-deltaker, Ilanit, sang sitt bidrag fra 1973, «Ey sham». Deretter kom programlederne på scenen og ønsket velkommen før gjennomkjøringen av de 26 bidragene startet.
Pauseinnslag med Madonna
I pausen mellom sangene og avstemningen var det flere innslag. Blant annet stilte flere tidligere Eurovision-deltakere opp i en medley der de fremførte hverandres sanger: 2014-vinner Conchita Wurst sang «Heroes» av Måns Zelmerlöw. Han sang igjen «Fuego» som Eleni Foureira deltok med for Kypros i 2018. Hun opptrådte videre med «Dancing Lasha Tumbai» som Verka Serduchka sang for Ukraina i 2007. Verka Serduchka sang til slutt fjorårets vinnersang, «Toy». Nummeret ble avsluttet med at Gali Atari sang «Hallelujah», som hun vant med for Israel i 1979. Netta Barzilai fremførte deretter sin nyeste singel, «Nana Banana».
Popartisten Madonna opptrådte med to sanger – «Like a Prayer» og sin nyeste singel «Future» fra albumet Madame X som ble utgitt 14. juni 2019. Den sistnevnte sangen fremførte hun med den amerikanske rapperen Quavo. Fremføringen bar preg av sur sang, og Madonna ble i ettertid regelrett slaktet av pressen for sin opptreden. Hun ga senere ut en egen versjon av fremføringen på YouTube, der det var lagt på ny vokal.
Underveis i pausen før avstemningen fremførte også Idan Raichel låten «Bo’ee – Come to Me», og det ble vist en forhåndsinnspilt sketsj med skuespilleren Gal Gadot, samt et nummer med illusjonisten Lior Suchard.
Norges bidrag
Norge ble representert med låten «Spirit in the Sky» og gruppen KEiiNO som vant den norske finalen i Oslo Spektrum 2. mars. Norge deltok i semifinale 2 som det 15. landet ut på scenen, og kvalifiserte seg til finalen. Gruppen KEiiNO består av Tom Hugo, Alexandra Rotan og rapperen Fred-René Buljo. Med seg hadde de Frode Vassel, Kine Ludvigsen Fossheim og Marianne Pentha som støttevokalister. Norge kvalifiserte seg til finalen etter å ha kommet på syvendeplass i semifinalen. I finalen hadde Norge igjen startnummer 15. I juryavstemningen kom Norge på 18. plass, men «Spirit in the Sky» vant telefonavstemningen med 291 poeng og endte på sjetteplass sammenlagt. Dette var Norges beste plassering siden 2013, og det var andre gang Norge vant en telefonavstemning i Eurovision Song Contest. Første gang var med Alexander Rybak og «Fairytale» i 2009.
Norges delegasjonsleder var Stig Karlsen, mens Olav Viksmo-Slettan kommenterte sendingene for NRK1 og Ole Christian Øen finalen på P1. P3morgen hadde også en alternativ finalesending på NRK3 med Ronny Brede Aase, Silje Nordnes og Markus Neby som programledere. 2009-vinner og fjorårsdeltaker Alexander Rybak leste opp poengene til den norske juryen i finalen.
Avstemning
I både semifinalene og finalene ga alle deltakerlandene to sett med 1–8, 10 og 12 poeng: ett sett ut fra seernes telefonstemmer og ett sett fra en nasjonal fagjury, bestående av fem personer med tilknytning til musikkbransjen eller med særlige kunnskaper innen musikk og kultur. Stemmene fra semifinalene ble offentliggjort etter konkurransen. I finalen ble jurystemmene til de 41 deltakerlandene presentert på tradisjonell måte, land for land. Hvert deltakerland hadde en talsperson som via satellitt leste opp sin nasjonale jurys 12-poenger. Da jurystemmene var inne, ble seerpoengene fra alle 41 land slått sammen og lest opp av programlederne. Fra 2016–2018 ble seerpoengene lest opp fra sisteplass til førsteplass ut fra telefonavstemningen. I 2019 ble dette endret, og seerpoengene startet med landet som hadde fått færrest poeng fra juryene og ble avsluttet med landet har fått flest jurypoeng. Dette ble gjort for å bevare spenningen helt til siste slutt. Konkurransesjef Jon Ola Sand fra EBU var oppsynsmann for avstemningen.
I juryavstemningen kjempet Sverige, Italia, Nederland, Russland – og overraskende Nord-Makedonia i teten. På finalekvelden så Sverige ut til å ha vunnet juryavstemningen med 239 poeng, kun 2 poeng foran Nord-Makedonia. Nederland kom på tredjeplass med 231 poeng og Italia på fjerde med 212 poeng. Resultatet ble imidlertid korrigert fire dager etter finalen, siden de belarusiske jurypoengene ble avgitt feil. I realiteten vant Nord-Makedonia juryavstemningen med 247 poeng, mens Sverige ble nummer to.
På finalekvelden – før Belarus' stemmer ble korrigert – lå Norge på 15. plass etter juryavstemningen med 47 poeng (18. plass og 40 poeng med korrigerte poeng). Da seerstemmene ble offentliggjort, fikk Norge hele 291 seerpoeng og gikk rett til toppen av tabellen. Men etter hvert gikk Russland, Sveits, Italia og Nederland forbi. Til slutt sto det mellom Sverige og Nederland. Men da Sveriges seerpoeng ble lest opp til slutt, fikk Sverige bare 93 poeng og endte til slutt på femteplass, tre poeng foran Norge. Nederlands «Arcade» med Duncan Laurence vant konkurransen med 498 poeng – etter å ha blitt nummer tre i juryavstemningen og nummer to i telefonavstemningen. Dette var Nederlands femte seier, og den første på 44 år – etter Teach-In og «Ding-a-dong» i 1975. Italia kom på andreplass med 472 poeng, Russland ble nummer tre med 370 poeng, Sveits nummer fire med 364 poeng, Sverige nummer fem med 334 poeng og Norge kom på sjetteplass med 331 poeng.
Favoritter og odds
I løpet av Eurovision-uken var det flere endringer i oddsen, men Nederland forble hele veien den store forhåndsfavoritten. På finaledagen lå nederlandske «Arcade» helt i topp med 47 prosents vinnersannsynlighet. På plassene bak fulgte Australia og Kate Miller-Heidkes «Zero Gravity», Sveits, Sverige og Italia på en femteplass. Før sin semifinale lå Norge nede på en 15. plass, men klatret til en niendeplass på oddslistene på finaledagen.
Den norske fagjuryen
Hvert land hadde en fagjury med fem medlemmer som utgjorde 50 prosent av landets stemmer. Den norske juryen besto av: gitarist og produsent Knut Bjørnar Asphol (juryleder), musikkprodusent Finn-Ulrik Berntsen, artist Jenny Jenssen, artist og Idol-deltaker Kamilla Wigestrand og sangeren Maiken Stølan Kroken. I finalen ga juryen 12 poeng til Tsjekkias Lake Malawi og «Friend of a Friend», mens norske seere hadde Sverige på topp, etterfulgt av Island, Nederland og Italia.
Seertall
Til sammen fulgte 182 millioner tv-seere de tre sendingene, en nedgang på 4 millioner seere fra året før, men på linje med 2017. I vertslandet Israel fulgte 1,3 millioner seere finalen på Kan 11, en økning fra året før, da landet vant konkurransen. I vinnerlandet Nederland fulgte 4,5 millioner seere finalen på NPO 1, det høyeste seertallet på fem år. Kanalene som sendte finalen, hadde en gjennomsnittlig markedsandel på 36,7 prosent – over dobbelt som mye som på en ordinær lørdagskveld. I aldersgruppen 15–24 år var markedsandelen for finalen 45,3 prosent, fire ganger mer enn på en ordinær lørdagskveld.
Totta Näslund
Erik Torsten «Totta» Näslund (født 1. april 1945 i Sandviken, død 19. juni 2005 i Göteborg) var en svensk musiker og skuespiller.
Eurovision Song Contest 2019
Seertall
I Norge fulgte 1,247,000 seere finalen på NRK1, tilsvarende en markedsandel på 81 prosent. Dette var noe ned fra fjorårets 1,370,000 seere og en markedsandel på 84 prosent.
Totta Näslund
Han er også blant artistene som er representert på musikksamlingen (r) Största hittarna, utgitt av det svenske Kommunistiska Partiet på 1990-tallet.
Eurovision Song Contest 2019
Semifinale 2
{{legend|#77cc77|Juryenes ti favoritter}} {{legend|#89cfff|Seernes ti favoritter}} {{legend|#eecd9c|Finalister}} {{legend|#ff4040|Sisteplass}}
Gustavo Cardoso
Gustavo Cardoso (født 9. januar 1982) er en brasiliansk profesjonell håndballspiller, som er høyreback på det brasilianske håndballandslaget.
Han ble tatt ut til å representere Brasil under Håndball-VM 2011 i Sverige, Håndball-VM 2013 i Spania og Håndball-VM 2015 i Qatar.
Eurovision Song Contest 2019
Deltakende land
41 deltok i konkurransen: De samme landene som året før, unntatt Bulgaria som trakk seg av økonomiske årsaker, og Ukraina som trakk seg etter problemer med å finne en representant for landet. Seks land var direktekvalifisert til finalen 18. mai: vertslandet Israel og de fem store økonomiske bidragsyterne Frankrike, Italia, Spania, Storbritannia og Tyskland. De øvrige 35 landene ble fordelt på hver av de to semifinalene.
Tilbakevendende artister
Fem artister deltok på nytt i konkurransen:
Semifinaletrekningen
Fordelingen av semifinalistene ble avgjort under en offisiell trekning i museet Beit Ha’Ir i Tel Aviv 28. januar 2019. Under trekningen overrakte også Lisboas viseordfører den offisielle Eurovision-nøkkelen til Tel Avivs ordfører.
Semifinalistene var på forhånd delt inn i grupper ut fra stemmemønsteret de siste årene. Blant annet var de nordiske landene samlet i samme gruppe, og de eks-jugoslaviske landene samlet i en annen gruppe. Landene i hver stemmegruppe ble deretter fordelt på de to semifinalene. Dette blir gjort for å redusere effekten av nabostemming, og for å forhindre at et land klarer å kvalifisere seg til finalen takket være stemmer fra nabolandene. Systemet ble innført i 2008. 1 Ukraina var opprinnelig påmeldt, men trakk seg fra konkurransen 27. februar 2019.
2 Sveits ble plassert i gruppe 5, men ble tatt ut da landet fikk forhåndsgodkjent deltakelse i semifinale 2.
Først ble det trukket i hvilken av semifinalene de seks finalistene skulle stemme i. Deretter ble de 36 semifinalistene fordelt på de to semifinalene, Sveits hadde på forhånd fått innvilget å delta i semifinale 2. Hver semifinalist ble også trukket til første eller andre halvdel av sin semifinale. Den endelige startrekkefølgen ble avgjort av konkurransens produsenter i april.
Andre land
For å kunne delta i Eurovision Song Contest, må et land ha en allmennkringkaster med et aktivt medlemskap i Den europeiske kringkastingsunion. Men et land kan også få delta gjennom en spesialinvitasjon, slik tilfellet er med Australia. I tillegg til landene som oppfyller kravene til deltakelse, var også flere andre land inne i bildet med tanke på en deltakelse i 2019.
Reaksjoner på Jerusalem som mulig vertsby
Et eventuelt valg av Jerusalem som vertsby ble møtt med kritikk og protester på grunn av byens historiske betydning og politiske status. Både Palestina og Israel anser Jerusalem som sin hovedstad, og Israel mente byen var det naturlige stedet å holde finalen. Spørsmålet om Jerusalems status ble ytterligere betent etter at USAs president Donald Trump i desember 2017 kunngjorde at han anerkjente Jerusalem som Israels hovedstad. Beslutningen vakte store protester i Midtøsten.
Historieprofessor ved Universitetet i Oslo, Hilde Henriksen Waage, kalte Israels Eurovision-seier i 2018 for en «stor politisk seier for Israel» og anså det som sikkert at Israel ville velge Jerusalem som vertsby. I Norge reagerte også Palestinakomiteen på at Israel skulle arrangere konkurransen: «Det er skremmende at Eurovision Song Contest-instituttet tydelig velger å ignorere realitetene i det som skjer på bakken i Israel og Palestina nå», sa nestleder Øystein Grønning. Torstein Dahle, leder for organisasjonen Ship to Gaza Norge, mente et annet land burde ha arrangert konkurransen, mens partiet SV krevde at norske myndigheter skulle gi beskjed til EBU om at «det ikke er greit å arrangere finalen på okkupert jord i Jerusalem, og at Israel må arrangere den et annet sted».
Krav om boikott
Også i andre land kom det reaksjoner etter den israelske seieren. Vänsterpartiet i svenske Malmö mente konkurransen ikke burde finne sted i Israel, og at EBU måtte boikotte Israel. Dublins tidligere ordfører Mícheál Mac Donncha, som per 2019 hadde innreiseforbud til Israel på grunn av sin støtte til BDS-bevegelsen, tok til orde for at Irland skulle trekke seg fra konkurransen i 2019, siden den finner sted i Israel. Også tilhengere i den britiske gruppen «We Support Jeremy Corbyn», krevde at Storbritannia skulle trekke seg fra konkurransen.
Politiske protester under nasjonale finaler
Som en del av Boycott, Divestment and Sanctions-kampanjen mot Israel, fant det sted politiske protester og aksjoner mot flere nasjonale finaler i opptakten til konkurransen. Politiske motstandere holdt markeringer under de nasjonale finalene i Spania, Danmark og Norge med flyveblader og plakater der de krevde at landene måtte trekke seg fra konkurransen i Israel.
Utfordringer med billettsalget
Etter flere forsinkelser ble billettene lagt ut for salg 28. februar 2019. Billettprisene var langt høyere enn tidligere; en finalebillett alene kostet rundt 3000 norske kroner, mens en billettpakke for fansen lå oppimot 10,000 kroner – noe som fikk flere fans til å reagere. 3. mars ble billettsalget midlertidig stoppet etter at kringkasteren Kan oppdaget at en stor gruppe billetter var kjøpt opp og videresolgt til israelske idrettsledere og bekjente av vertene. En ny gruppe med billetter ble lagt ut for salg i april, men et par uker før finalen var fremdeles flere tusen billetter til semifinalene og generalprøvene fortsatt ikke solgt. For å få fylt opp setene, besluttet Kan å gi bort gratisbilletter til israelere som bodde innen 40 kilometer fra Gazastripen – som et uttrykk for «støtte og takknemlighet» overfor innbyggerne i området som hadde opplevd flere rakettangrep i tiden før.