cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Grunntall
Bruksområder
Desimaltallsystemet med grunntall 10 som vi bruker til vanlig, har antagelig oppstått pga. menneskets ti fingre, selv om noen sivilisasjoner er kjent til å ha brukt andre grunntall.
Historiske systemer
Den babylonske sivilisasjonen er kjent til å ha brukt grunntall 60. Det var likevel ikke 60 forskjellige symboler. Hvert siffer ble representert ved bruk av et modifisert desimaltallsystem, for eksempel "12 35 1" = 12×60² + 35×60¹ + 1×60°. Babylonerne brukte nummersymboler.
Andre grunntall i menneskets språk
Flere av de australske stammespråkene bruker binært eller et binærtaktig tellesystem. For eksempel i Kala Lagaw Ya er tallene fra én til seks: urapon, ukasar, ukasar-urapon, ukasar-ukasar, ukasar-ukasar-urapon, ukasar-ukasar-ukasar.
Flere tradisjonelle målesystemer bruker grunntallet tolv, som for eksempel ett dusin (12) eller ett gross (12×12 = 144) og lengdeenheten én fot (12 tommer).
Noen europeiske språk som baskisk, fransk, dansk og det østasiatiske språket ainu bruker et tallsystem med grunntall tyve. Mayaene og aztekereene brukte også grunntallet tyve.
Datamaskiner
I datamaskiner blir det binære systemet med grunntall to og det heksadesimale systemet med grunntall seksten mye brukt. På de helt grunnleggende nivåene opererer maskinene bare med verdiene 0 og 1. Det heksadesimale systemet for datamaskiner fungerer ved å representere hvert siffer som en samling av fire binære sifre. Verdiene 10 til 15 blir representert med sifrene A, B, C, D, E og F.
Det oktale tallsystemet med grunntall åtte er også brukt i datamaskiner for å representere binære nummer. I dette tilfellet blir bare sifrene 0 til 7 brukt. De oktale sifrene blir representert ved å samle 3 og 3 binære sifre sammen.
Béla Békéssy
Béla Békessy (født 16. november 1875 i Debrecen, død 6. juli 1916) var en ungarsk fekter som deltok i de olympiske leker 1912 i Stockholm.
Békessy vant en olympisk sølvmedalje i fekting under OL 1912 i Stockholm. Han kom på andreplass i den individuelle konkurransen i sabel, han vant fem av sju kamper, bak sin landsmann Jenő Fuchs.
Andy Goram
Andrew Lewis Goram (født 13. april 1964, død 2. juli 2022) var en skotsk/engelsk fotballspiller som spilte for både Oldham Athletic AFC og Hibernian FC, men han er best kjent for tiden han spilte i Rangers FC, da han av spillerne ble kalt for «The Goalie». I 2001 ble han stemt frem til Rangers FC beste målvakt gjennom tidene av supporterne. Etter sin tid i Rangers hadde han korte opphold i Motherwell FC, Notts County, Sheffield United, Manchester United, Elgin City og Coventry City.
I 1991 ble han kjøpt av Rangers FC for 1 million britiske pund der hjalp han klubben på rekken til å vinne ni seriemesterskap på rad mellom 1989 og 1997. Han var også meget delaktig i Rangers fine sesong i Europacupen i 1992/93 da de kom helt til semifinalen.
Han var også en viktig spiller for Skottlands herrelandslag i fotball, med 43 landskamper til sammen.
Det kom etter hvert ut i pressen at Goram hadde en mild form for schizofreni, hvilket resulterte i at Rangers-supporterne begynte å synge sangen «Two Andy Gorams, there's only two Andy Gorams», som ble tittelen på en bok om verdens morsomste fotballsanger. Han avsluttet sin karriere i Queen of the South FC og Elgin City. Med Queen of the South vant han Bells Challenge Cup i 2002.
I 2006 ble han trener for målvaktene i Airdrie United FC.
Cricket
Goram spilte også cricket og representert Skottlands herrelandslag i cricket fire ganger, og er den eneste personen som så langt har representert de skotske landslagene i både cricket og fotball.
Paul Steenstrup
Paul Steenstrup, også skrevet Poul og Povl, (født 10. desember 1772 på godset Kjeldkær ved Vejle i Danmark, død 9. oktober 1864 på Kongsberg ) var en danskfødt bergmester, industrigründer og politiker som virket i Norge fra han kom til landet i 1797. Han var med å etablere Kongsberg Jernverk i 1805, Kongsberg Våpenfabrikk i 1814, og han var direktør for Kongsberg Sølvverk 1833-40 samt direktør for våpenfabrikken. Steenstrup var Kongsbergs utsending til Riksforsamlingen i 1814.
Liv og virke
Steenstrup studerte kirurgi og naturfag ved Københavns Universitet uten å avlegge eksamen. I 1797 kom han til Kongsberg som ledsager for Erik Anker, sønn av Carsten Anker. Han ble student ved Bergseminaret og tok bergeksamen i 1800. Fra 1801 foretok han en treårig stipendreise til tyske og østerrikske jernverk.
Da han kom tilbake ble han i første omgang tilstått vartpenger. I løpet av kort tid fikk han andre oppgaver. Det hadde i lengre tid vært dårlige tider for driften ved Kongsberg sølvverk og i 1805 ble stordriften innstilt. Dette medførte tap av mer enn 1,700 arbeidsplasser. Staten ønsket å starte et jernverk for å avhjelpe krisen og Steenstrup fikk oppdraget med å planlegge det. Han var bestyrer av Kongsberg Jernverk fra driften startet opp i 1809 og til det ble privatisert i 1824.
Steenstrup fikk statstilskudd til å bygge en modell av dampslede.
Politikk
Steenstrup ble valgt til Riksforsamlingen på Eidsvoll i 1814 som representant for Kongsberg kjøpstad. Der knyttet han seg til selvstendighetspartiet. På Eidsvoll ble han talsmann for avskaffelse av adel og andre privilgier. Han ble regnet som en av forsamlingens store demagoger. Senere samme år ble han valgt som medlem av det første overordentlige Storting. Steenstrup var også stortingsrepresentant i årene 1824–1826.
Utmerkelser
Steenstrup ble utnevnt til ridder av Vasaordenen i 1816.
Den demokratiske republikken Kongos geografi
Den demokratiske republikken Kongos geografi preges av landets plassering på ekvator. Landet ligger i hjertet av det vest-sentrale delen av Afrika og grenser (med klokken fra sørvest) mot Angola, Sør-Atlanteren, Republikken Kongo (Kongo-Brazzaville), Den sentralafrikanske republikk, Sør-Sudan, Uganda, Rwanda, Burundi, Tanzania i Tanganyikasjøen, og Zambia. Det dekker et areal på 2 267 600 km², et område litt større enn Spania, Frankrike, Tyskland, Sverige og Norge lagt sammen.
Som et resultat av plasseringen på ekvator opplevelser DR Kongo store mengder nedbør og har høyest frekvens av tordenvær i verden. Landet har den nest største regnskogen i verden (kun overgått av regnskogen i Amazonas). Denne enorme og frodige jungelen dekker mesteparten av det store, lavtliggende sentrale nedslagsfeltet til elven Kongo, som renner mot Atlanterhavet i vest. Dette området er omgitt av platåer som går over i savanner i sør og sørvest, av fjellterrasser i vest, og tette gressletter som strekker seg forbi Kongo i nord. Aller lengst mot øst ligger det høye snødekte fjell.
Elvene
Det tropiske klimaet har også produsert av Kongosystemet som dominerer regionen topografisk sammen med regnskogen den renner gjennom, men de er ikke gjensidig utelukkende. Navnet på staten er delvis avledet fra elven. Elvas nedslagsfelt (som betyr Kongo og alle dens utallige sideelver) opptar nesten hele landet og et område på nesten 1 000 000 km². Elven og dens sideelver (store avleggere inkluderer Kasai, Sangha, Ubangi, Aruwimi og Lulonga) utgjør ryggraden av den kongolesiske økonomien og transporten. De har en dramatisk innvirkning på dagliglivet til menneskene i landet.
Kildene til Kongo er i høylandet og fjellene i Riftdalen samt Tanganyikasjøen og Mweru. Elva renner hovedsakelig vestover fra Kisangani rett under Boyomafossen, deretter bøyer den gradvis sørvest, forbi Mbandaka, renner sammen med Ubangi, og inn i Pool Malebo (Stanley Pool). Kinshasa og Brazzaville er på motsatt side av elva ved Pool.
Så smalner elva og faller gjennom en rekke katarakter i dype kløfter (som har fått fellesnavnet Livingstone Falls), og deretter forbi Boma ut i Atlanterhavet. Elva har også den nest største vannføringen og den nest største nedslagsfeltet av verdens elver (kun overgått av Amazonaselva i begge henseender). Elva og en 45 km bred landstripe på dens nordlige bredd gir landets eneste tilgang til Atlanterhavet.
Vulkansk aktivitet
Den tidligere omtalte Riftdalen, særlig den østlige Rift, spiller en nøkkelrolle i utformingen av DR Kongos geografi. Ikke bare er den nordøstlige delen av landet mye mer kupert, men på grunn av riftens tektoniske aktiviteter, opplever området også noe vulkansk aktivitet. Den geologiske aktiviteten i dette området dannet også de berømte Afrikas store sjøer, tre av dem ligger på Kongos østlige grense: Lake Albert (tidligere kjent som Lake Mobutu), Lake Edward og Tanganyikasjøen.
Kanskje viktigst av alt, Riftdalen har avdekket en enorm mengde mineralforekomster i hele sør og øst i Kongo, og gjør det tilgjengelig for gruvedrift. Kobolt, kobber, kadmium, industri- og edelstenskvalitetdiamanter, gull, sølv, sink, mangan, tinn, germanium, uran, radium, bauksitt, jernmalm og kull er funnet i rikt monn, spesielt i den sørøstlige Katangaregionen. 17. januar 2002 hadde Nyiragongo utbrudd i Kongo, med en 50 m bred lavastrøm med en hastighet på over 60 km/t. En av de tre lavastrømmene fløt gjennom den nærliggende byen Goma, drepte 45 og etterlot 120,000 hjemløse. Fire hundre tusen mennesker ble evakuert fra byen under utbruddet. Lavaen forgifter vannet i Kivusjøen og dreper fiskene der. Bare to fly forlot den lokale flyplassen på grunn av faren for eksplosjon av lagret bensin. Lavaen passerte flyplassen, men ødela rullebanen, å sperret flere fly inne. Seks måneder etter utbruddet i 2002, hadde en annen vulkan i nærheten, Nyamuragira, også utbrudd, og igjen mer nylig i 2006. Begge er fortsatt aktive vulkaner.
Klima
Kongo er plassert midt i hjertet av det ekvatoriale Afrika, og har derfor et av de mer stabile klimaene i Afrika. Den intertropiske konvergenssonen drar med seg vått og tordenværspreget vær nordover fra mars til november, og sørover fra desember til februar. Områdene i mellom, inkludert Mbandaka som ligger midt på ekvator, får to regntider hvert år. Selv de tørreste månedene får minst 100 mm. Vinden er stort sett svak og luften trykkende året rundt.
Juni og juli er derimot knusktørre i områdene fra Kinshasa til fjellsidene av Mitumba. Den gjennomsnittlige minimumstemperaturen faller til rundt 17 °C i lavlandet rundt Kinshasa, og det kan forekomme frost over 1500 m. I tørketiden kan derimot skyer dekke store deler av lavlandet. Den årlige nedbørsnormalen i Kinshasa er 1358 mm, men andre deler av Kongo kan få opp mot 2000 mm.
Natrona County
Natrona County er et fylke i den amerikanske delstaten Wyoming. Det ligger i de sentrale delene av staten og det grenser mot Johnson County i nord, Converse County i øst, Carbon County i sør, Fremont County i vest og mot Washakie County i nordvest.
Natrona Countys totale areal er 13,923.05 km² hvorav 92,82 km² er vann. Ved folketellingen i 2010 hadde fylket 75,450 innbyggere og administrasjonssenteret ligger i byen Casper som også er fylkets største by.
Historie
Fylket ble grunnlagt i 1888.
RS 75 «Sjøfareren»
R/S 75 «Sjøfareren» er en tidligere redningsskøyte som ble bygget for Redningsselskapet i 1968 ved Smedvik Mek. Verksted AS i Tjørvåg.
Tjeneste som redningsskøyte
Frem til 2004 var «Sjøfareren» i tjeneste som redningsskøyte og berget 11 personer fra «den visse død», 13 fartøyer fra totalforlis, og ga assistanse til totalt 1428 fartøy.
Omdiskutert salg
I 2004 ble skøyta omdøpt til «Ringasund» og gikk til Austevoll Supply Shipping som en del av en byttehandel der «Scandi Beta» gikk motsatt vei. Denne handelen skapte stor mediedebatt etter at det i de interne uenighetene i Redningsselskapet ble fremsatt påstander om at president Magnus Stangeland hadde personlige interesser i handelen.
Mistanke om kreftfremkallende stråling
I 2005 ble det kjent at syv medlemmer av mannskapet på 11 hadde fått kreft. Det ble diskutert om stråling fra radaren ombord var årsaken til at så mange av mannskapet hadde blitt syke. Den ekstraordinære radaren ble montert i 1973, og var i drift frem til 1978.
Det ble fremsatt påstander om at det var montert ekstra kraftig radar på skøyta fordi den skulle brukes til hemmelige militære oppdrag under den kalde krigen. Dette ble tilbakevist både av Redningsselskapet og av Forsvarets etterretningstjeneste.
Hautes Fagnes
Hautes Fagnes (tysk: Hohes Venn; nederlandsk: Hoge Venen betyr høye myrer) er en grenseoverskridende høyslette i provinsen Liège i Belgia og Nordrhein-Westfalen og Rheinland-Pfalz i Tyskland. Høysletten er en del av landskapet Eifel. Det høyeste punktet, på 694 meter, er Signal de Botrange nær Eupen, som også er det høyeste punktet i Belgia. En stor del av Hautes Fagnes ligger innenfor den tysk-belgiske naturparken Hohes Venn-Eifel.
Hautes Fagnes består hovedsakelig av lyngmoer og skog, og strekker seg mellom Eupen i nord, Monschau i øst, Spa i vest og Malmedy i sør. Det er det mest regnfulle området i Belgia med 1 500-1 700 mm i året, og er et myrlendt område. Flere elver har sitt utspring i Hautes Fagnes: Vesdre, Hoëgne, Warche, Gileppe, Eau Rouge, Amblève, Our, Kyll og Roer. Det finnes også flere kunstige innsjøer i området.
Hultremøll
Hultremøll (Triaxomasia caprimulgella) er en liten sommerfugl som hører til familien ekte møll (Tineidae). Denne ganske sjeldne arten lever i hule trær. Den ble først oppdaget i Norge i 2009.
Utseende
En liten (vingespenn 10-13 millimeter), brun møll. Antennene er trådformede og nær tre fjerdedeler så lange som forvingene. Hodet er kledt med gulbrune, hårlignende skjell. Forkroppen og forvingene er mørkbrune, gjerne med en svak, gyllen glans. Forvingene har tre eller fire blekgule flekker langs forkanten, tre flekker langs bakkanten. Det innerste flekkeparet gror gjerne sammen og danner et tverrbånd. Bakvingen er gråbrun med lange, grå hårfrynser.
Levevis
Arten er kjent som en stor sjeldenhet, men dette kan i alle fall delvis ha sammenheng med at den lever mesteparten av sitt liv inne i hule trær og sjelden forlater disse. Dermed blir denne arten ganske sjeldent fanget opp av vanlige sommerfugl-registreringer. Arten kan bruke mange treslag, blant annet lønn, lind, eik og bøk. Larven spiser råtten, soppangrepet ved. De voksne sommerfuglene er i aktivitet i juli-august, men forlater som sagt sjelden treet de bor i – trolig er det bare i enkelte svært varme sommernetter at arten forflytter seg.
Utbredelse
Arten er funnet i Vest-Europa sør til Hellas, men er over alt regnet som svært sjelden. I Norge ble det funnet ett enkelt eksemplar ved Kristiansand i 2009.
Signal de Botrange
Signal de Botrange er det høyeste punktet i Belgia og befinner seg 694 meter over havet i Hautes Fagnes. Det er toppen av et bredt platå, og en vei krysser toppen ved siden av en kafé. I 1923 ble det seks meter høye Baltia-tårnet reist, slik at besøkende kunne nå en høyde på 700 meter. Et steintårn ble bygd i 1934, der toppen av tårnet er 718 meter over havet.
Midt på vinteren er toppen ofte utgangspunkt for mange langrennsruter.
128 (tall)
128 (ett hundre og tjueåtte) er det naturlige tallet som kommer etter 127 og kommer før 129.
128 er et partall.
128 er CXXVIII i romertall.
Arbeidernes Leksikon
Utgivelsen hadde sammenheng med arbeiderbevegelsens store mål om å spre kunnskap blant arbeider- og underklassen, og dermed kunne bryte det de oppfattet som borgerskapets monopol på kunnskapsformidling i samfunnet. De mente at de eksisterende konversasjonsleksika hadde et borgerlig ståsted.
Verket ble utgitt av Arbeidermagasinets forlag i seks bind fra 1932 til 1936. Det ble redigert av Jacob Friis og Trond Hegna, fra 3. bind var òg redaksjonssekretær Dagfin Juel med.
Et utvalg av artikler fra verket ble i 1974 utgitt i en trebinds faksimileutgave av Pax forlag.
Luang Prabang
Luang Prabang, også skrevet Louang Prabang (lao: ຫລວງພະບາງ), er en by i Laos, med en folkemengde på om lag 50 000 innbyggere (2005). Fra 1300-tallet var byen i lange perioder hovedstad i riket Lan Xang, som geografisk til en viss grad tilsvarer dagens Laos.
Legender forteller om byens tilkomst. Prins Fa Ngum flyktet til Angkor men kom tilbake, og med hjelp av en hær fra Angkor tok han makten i 1353 og valgte Luang Prabang som sin hovedstad. Byen har fått sitt navn fra en Buddhaskulptur (Phrabang Buddha) som ble bragt dit fra Vientiane i 1512. På grunn av stridigheter ble hovedstaden i 1563 lagt til Vientiane.
Luang Prabang ble i 1995 oppført på UNESCOs liste over Verdensarven, og betraktes som et enestående eksempel på en blandning mellom tradisjonell og kolonial arkitektur.
Byen, som ligger ved Mekongfloden 42 mil nord for Vientiane, er kjent for en høy konsentrasjon av buddhistkloster og buddhistmunker. I dag (2010) har byen 33 tempel/kloster, hvorav noen ble bygd allerede på 1600-tallet.
Stiftung Stadtmuseum Berlin
Stiftung Stadtmuseum Berlin er eier og driver av en rekke museer for Berlins kultur og historie. Stiftelsen ble etablert i 1995.
Linda Beate Randal
Linda Beate Randal (født 4. februar 1966) er en norsk lokalpolitiker for Arbeiderpartiet. Hun var ordfører i Sør-Varanger kommune i Finnmark fra 2007 til 2011. Sosialistisk Venstreparti hadde varaordføreren med Ole Gabrielsen.
Vercelli (provins)
Provinsen Vercelli (it. Provincia di Vercelli) er en provins i regionen Piemonte i det nordlige Italia. Vercelli er provinsens hovedstad.
Det var 176 829 innbyggere ved folketellingen i 2001.
Geografi
Provinsen Vercelli grenser:
Martinho Campos
Martinho Campos er en kommune i delstaten Minas Gerais i sørøstregionen av Brasil.
Archinemapogon yildizae
Archinemapogon yildizae er en liten sommerfugl som hører til familien ekte møll (Tineidae). Denne arten lever i skog, der larvene utvikler seg inne i kjuker.
Utseende
En liten til middelsstor (vingespenn 12-21 millimeter), brokete møll. Denen arten er lett å kjenne på vingenes fargetegninger. Antennene er trådformede og omtrent to tredjedeler så lange som forvingene. Hodet er kledt med kremfargede eller gråhvite, hårlignende skjell, forkroppen er samme farge, men med mørke flekker på skuldrene. Forvingen har brunhvir grunnfarge med brune og brunsvarte tegninger. Ved roten er det to parallelle, mørke lengdestreker, lenger ute i vingen en bredt U-formet, mørk tegning med diffuse, brune flekker i underkant. Langs forkanten er det fire-fem små, svarte flekker i den ytre delen. Den ytterste halvdelen av bakkanten har en smal, svart rand. Bakvingene er grå.
Levevis
Arten kan finnes i mange ulike slags løv- og blandingsskoger, men mest i gammel, lite kulturpåvirket skog. Larvene utvikler seg i kjuker, blant andre knivkjuke (Piptoporus betulinus), knuskkjuke (Fomes fomentarius) og rødrandkjuke (Fomitopsis pinicola). Arten finnes gjerne sammen med skyggebillen Bolitophagus reticulatus, og det er mulig at den er avhengig av gangene som disse billene lager. De voksne sommerfuglene flyr om natten i juni-august.
Utbredelse
Arten er utbredt over hele Europa og i Sibir, men er uvanlig i den vestligste delen av dette området. I Norge er den funnet over store deler av landet, men ser ut til å mangle langs kysten fra Rogaland og nordover.
A CKY X-Mas
A CKY X-Mas er en EP av det amerikanske rockebandet CKY. EP-en ble distribuert under CKYs juleturné i 2000. Den er i dag sjelden og vanskelig å få tak i.
Lan Xang
Lan Xang var et kongedømme i Sørøstasia. Det omfattet omtrent dagens Laos. Laos' historie sies gjerne å begynne med komgedømmet Lan Xang. Riket ble grunnlagt i 1353 av kong Fa Ngum, som i 1354 ble Lan Xangs første regent. Navnet kommer av det laotiske lâansâang, «million» + «elefant», og sikter til den sterke krigsmakten.
Fa Ngums sønn, Samsenthai, som regjerte 1373 – 1416, befestet rikets kongelige administrasjon, og utviklet Luang Prabang til et viktig religiøst og handelsmessig sentrum.
Riket ble oppspilttet på 1800-tallet.
Eksterne lenker
Lan Xang
131 (tall)
131 (ett hundre og trettien) er det naturlige tallet som kommer etter 130 og kommer før 132.
131 er også et primtall, det neste primtallet er 137.
131 er et oddetall.
131 er CXXXI i romertall.
MTV Movie Awards 2002
MTV Movie Awards 2002 var en prisutdeling i regi av MTV som fant sted den 6. juni 2002 i Los Angeles. Sarah Michelle Gellar og Jack Black var verter under sendingen, og Eminem, The White Stripes og Kelly Osbourne var blant artistene som opptrådte.
Listen over de nominerte var som følger, med vinnerne uthevet i fet skrift:
Eternal Sonata
Eternal Sonata er et japansk fantasy rollespill utgitt til Xbox 360 og PlayStation 3. Spillet er utvikler er Tri-Crescendo og utgiver er Namco Bandai Games. I Europa distribueres spillet av Atari. Spillet ble lansert for Xbox 360 i Japan 14. juni 2007 og PlayStation 3 i Japan og USA i 2008 og i Europa og Australia i 2009.
Rettskrivinga av 1901
Rettskrivinga av 1901 var den første rettskrivingsendringa for landsmaal (nå nynorsk) etter at landsmaalet blei likestilt med rigsmaal (nå bokmål) i 1885. Tidligere hadde det ikke vært noen offisiell normal, men folk hadde sett på Ivar Aasens normal som ei rettesnor. 1901-rettskrivinga er ganske lite omfattende sammenlikna med andre rettskrivingsreformer, som den i 1917.
Bakgrunn
Landsmaalet hadde allerede vært i bruk i flere tiår, men det fantes inga rettskriving. Folk som Aasmund Olavsson Vinje, Arne Garborg og Olaus Fjørtoft hadde alle utvikla eigne varianter av Aasens normal, men etter at det i 1892 blei lov for elever å skrive landsmaal, blei det vanskelig å ikke ha en felles normal å forholde seg til. Dette førte til at kirke- og undervisningsdepartementet i 1898 satte ned ei nemnd for å gjøre noe med dette; denne bestod av Rasmus Flo, Arne Garborg og Marius Hægstad. Det oppstod imidlertid uenighet i nemnda, noe som endte med to forskjellige framlegg med Flo og Garborg på ene sida og Hægstad på andre sida.
Midlandsnormalen
Flo og Garborg ville tufte normalen sin på midtlandsdialektene. Denne normalen kalles midlandsnormalen og bygde særlig på talemålet i Vest-Telemark. Blant kjennetegna er:
Hægstadnormalen
Hægstad ville med visse endringer satse på Aasens normal. Denne normalen kalles Hægstadnormalen og kjennetegnes ved Aasens normal hadde i tillegg flere stumme t-er (hev skrivet, augat og nokot) og endingene -ade og -at i fortid og perfektum partisipp av verb. Formene skrive, auga og noko og -a i både fortid og perfektum partisipp av verb var allerede i bruk, så Hægstad var enig med Flo og Garborg i at disse endringene kunne godtas.
Den endelige normalen
Hægstad gikk egentlig imot Flo og Garborg da de ville stryke r-en og bare ha e som sluttvokal i bestemt flertall av navnord, men godtok til slutt utjamning av sluttvokalen. Kirke- og undervisningsdepartementet valgte Hægstads framlegg som hovedform og lot midlandsnormalen være tillatt for elever, men denne forsvant stille ut av den offisielle rettskrivinga. Vedtaket var ikke særlig omstridd.
Hydrogenperoksid
Hydrogenperoksid (H2O2) er en blek, blålig væske og den enkleste av peroksidene. Det er en kraftig oksidant, og brukes derfor som blekemiddel og til desinfeksjon.
Historie
Hydrogenperoksid ble først isolert i 1818 av Louis Jacques Thénard, han lot bariumperoksid reagere med salpetersyre. En forbedret versjon av denne prosessen anvender saltsyre etterfulgt av svovelsyre for å felle ut (fellingsreaksjon) bariumklorid-biproduktet.
Bruk
Hydrogenperoksid har mangen bruksområder, blant annet;
Kjemiske egenskaper
Hydrogenperoksid spaltes spontant til vann og oksygen.
Egenskaper
Hydrogenperoksid dekomponerer lett i hvilken som helst basisk løsning:
2H2O2(aq) →2H2O(l) + O2(g)
Samlag
Et samlag eller brennevinssamlag var et utsalgssted i landets byer med kommunal godkjenning, der det ble omsatt spritholdige drikkevarer. Samlagene var i drift i årene 1871 til 1916, da brennevinsforbudet ble innført, og etter opphevelsen av forbudet fra 1928 til 1938 da oppgaven ble overdratt til Vinmonopolet.
Edruelighetssituasjonen i Norge på 1800-tallet var relativt dårlig. Det var mye alkoholmisbruk og utallige skjenkesteder og utsalgssteder i byene, ofte med lite offentlig kontroll. For å få dette inn i mer ordnede former ble det opprettet kommunale (brennevins)samlag. Omsetningen av øl og vin var fremdeles fritt.
Ordningen med samlag mistet en del av sin betydning da brennevinsforbudet ble innført i desember 1916 på grunn av forsyningssituasjonen under verdenskrigen. Ordningen med samlag med kommunal godkjenning fortsatte likevel etter høsten 1922, da Vinmonopolet ble opprettet. I 1938 ble den norske samlagsordningen avviklet ved at samlagenes aktiva og passiva ble overtatt av Vinmonopolet.
Historikk frem til 1871
I nødsårene på slutten av 1600-tallet ble det innført forbud mot hjemmebrenning, bl.a. fordi den gikk ut over matkornproduksjonen. På 1700-tallet kom opplysningstiden, og med den liberalismen, og forbudet mot egenprodusert brennevin ble opphevet i byene i 1792. Fra 1816 hadde alle som var eier av et matrikulert bruk på landet, rett til å produsere og omsette brennevin etter fastsatte regler. Enkelte yrkesgrupper var imidlertid unntatt (bl.a. lensmenn).
I 1837 innførte man en avgift på småsalg av brennevin. Samme år fikk man også formannskapsloven der formannskapet fikk myndighet til å uttale seg om hvor mange skjenkebevillinger som skulle gis i kommunen. To sentrale virkemidler i norsk alkoholpolitikk, særavgifter på salg og nødvendigheten av skjenkebevilling ble dermed innført.
Etter 1871
Avholdsbevegelsen sto særlig sterkt på Sør- og Vestlandet, og det er ikke unaturlig at landets første kommunale brennevinssamlag ble etablert i 1871 i Kristiansand. Det ble bestemt at all omsetning av sprit i kommunen skulle foregå på et sted, og at en del av overskuddet av omsetningen skulle gå til å dekke skadevirkningene av alkoholkonsumet. Riktignok kom opprettelsen som resultat av en slags krise, ettersom alle private aktører som drev salg og skjenking av brennevin, hadde sagt fra seg retten i protest mot høye kommunale avgifter. Ideen kom fra Gøteborg i Sverige, der hadde de et såkalt bolag, eller aksjeselskap eid av byens fremste borgere (menn). På aksjekapitalen skulle det være en fast rente, forretningen skulle drives av en bestyrer med fast lønn, og overskuddet skulle gå til gode formål i kommunen.
Dermed kunne en i Kristiansand starte på nytt ved å både sørge for at brennevin var tilgjengelig, samtidig som salg og skjenking kunne foregå i mer ordnede og kontrollerte former. Etter hvert gjorde andre byer det samme, og i løpet av de neste årene frem til 1879 fikk 32 av landets byer slike samlag, i 1894 hadde hele 51 av 58 byer og ladesteder utsalg for brennevin.
Dette året kom en ny brennevinslov og slo fast at all omsetning av brennevin, bortsett fra partisalg over 250 liter, skulle legges inn under samlag, og at 65 prosent av overskuddet skulle tilfalle staten. Men så sent som i 1899 ble fremdeles halvparten av all lovlig brennevinsomsetning i landet gjort utenom samlagene. I 1904 kom forslag til en ny, samlet alkohollov opp til behandling i Stortinget, hvor hovedtendensen var en bekreftelse av de gjeldende lovregler. Samlagsordningen og de lokale folkeavstemninger skulle bestå, og som før var det opp til kommunestyrene å avgjøre om salg av vin og øl skulle være gjenstand for bevilling. Tillatelser til å omsette brennevin hadde helt siden 1866 vært gitt for 5 år av gangen. Vin og ølomsetning hadde ikke noe med dette å gjøre, og var ofte omfattet av livsvarige rettigheter. Dette ble opphevet i 1917.
Det ble videre bestemt at lokale folkeavstemninger, som kunne avholdes hvert 5. år, skulle avgjøre hvilke byer som skulle ha samlag, og avstemningsreglene skulle favorisere den rådende situasjonen ved at de som ikke stemte, ble tatt til inntekt for status quo. Før den tid var det kommunestyret som hadde bestemt om det skulle være samlag i byen. Stemmeretten ved slik avstemninger var overraskende vid i forhold til vanlig stemmerett, alle hjemmehørende i byen over 25 år kunne avgi stemme, også kvinner. Det første steget for kvinner på den offentlige arenaen var altså i de lokale avstemningene om samlaget skulle fortsette sin drift eller ikke. Det er vel trolig at bakgrunnen for dette var at kvinner i større grad stod for en edruelig linje og derved ville medvirke til en reduksjon av antallet samlag.
Det var særlig avholdsbevegelsen som gikk inn for å stoppe brennevinssamlagene. Grunnen var at samlagene hadde ført til at omsetningen foregikk i lyse og fine lokaler, som igjen gjorde det mer sosialt akseptert å besøke et slikt sted. I disse årene var også avholdsbevegelsen på sterk fremmarsj, og brennevinssamlagene ble etter hvert hovedfienden. Faktum er at som en følge avholdspolitikken og avholdsbevegelsens økende styrke, sank antall byer med samlag fra 51 i 1894 til 13 i 1913.
I 1910 ble det nedsatt en ny alkoholkommisjon. Den leverte sin innstilling i 1916, og i denne innstillingen finner vi alle de tre hovedretningene i alkoholpolitikken representert. Flertallet på seks avviste avholdsbevegelsens mål om et totalforbud mot alkoholomsetning, og gikk inn for en fortsatt legal omsetning av alkohol, men under sterk offentlig kontroll. Et mindretall på to, Sven Aarrestad og Adam Egede-Nissen, forsvarte avholdsbevegelsens tradisjonelle linje, som gikk ut på et forsvar for en regulert alkoholomsetning, og et mål om å oppnå totalforbud – i første omgang mot brennevin – gjennom lokale folkeavstemninger. Endelig var det et mindretall på én, Johan Scharffenberg, som gikk inn for et landsomfattende totalforbud mot all alkoholomsetning.
Ved behandlingen av alkoholkommisjonens innstilling i Stortinget i 1918, ble det vedtatt en ny lov om salg og skjenking av brennevin, vin, fruktvin, øl og mjød. Loven slo fast at all import og omsetning av brennevin skulle legges inn under samlagene, og at samlagenes overskudd i sin helhet skulle tilfalle statskassen. Dermed var de privatøkonomiske interessene helt ute av brennevinssalget, men fremdeles kunne brennevinsproduksjon foregå i privat regi. Det ble også vedtatt et forslag som både skulle gjøre det vanskeligere å opprette nye samlag og lettere å legge ned allerede eksisterende. Loven av 1918 sa nemlig at alle som ikke møtte fram ved samlagsavstemningene, skulle telle som om de hadde stemt mot samlag. Det ble slått fast at alt salg av øl og vin skulle være gjenstand for kommunal bevilling, og det vanlige var at det ble gitt bevilling for en periode på ett år.
Da Vinmonopolet ble opprettet i 1922, fortsatte samlagene sine utsalg stort sett på samme måten som tidligere. I 1930 var det utenom byene Oslo, Bergen og Trondheim bare 10 vinmonopolfilialer, mens det var 17 samlagsutsalg.
Da samlagsinstitusjonen ble avviklet i 1938 var det samlag i 16 kommuner. Vinmonopolet overtok samlagenes aktiva og passiva, og fikk heretter rent monopol på salg av vin og brennevin over disk. Vinmonopolet fikk bevilling til å opprette polutsalg i alle kommunene som hadde hatt samlag, bortsett fra Grimstad. De aller fleste av samlagenes ansatte fortsatte i Vinmonopolet.
Antallet brennevinssamlag
Inntil 1914 hadde følgende 29 byer brennevinssamlag (-utsalg): Fredrikshald*, Sarpsborg (utsalg), Hølen*, Drøbak, Kristiania, Hamar, Kongsvinger, Lillehammer*, Gjøvik, Hønefoss*, Drammen*, Kongsberg*, Svelvik*, Holmestrand, Horten*, Åsgårdstrand, Tønsberg*, Larvik*, Skien (utsalg), Arendal, Grimstad*, Kristiansand*, Egersund*, Bergen, Molde*, Trondhjem, Bodø, Tromsø og Vadsø*. Stavanger hadde også en gammel rettighet, men omsetningen var ganske ubetydelig og følgelig ikke medregnet.
Sigurd Køhn
Sigurd Eystein Køhn (født 6. august 1959, død 26. desember 2004 i Thailand) var en norsk saksofonist født i Kristiansand.
Liv og virke
Han er kjent fra gruppene The Real Thing, studiogruppen Lava – som mottok Spellemannprisen i 1984 – og The Heavy Gentlemen med Knut Reiersrud og Paolo Vinaccia.
Han har også samarbeidet med blant andre a-ha, Dag Andersen og Jarle Vespestad, gitt ut et soloalbum, turnert med sin egen kvartett Sigurd Køhn Kvartett og turnert og gitt ut plate med prosjekter Køhn/Johansen sextet med Sigurd Køhn og Nils-Olav Johansen som frontfigurer.
I etterkant skrev hans kone, Heidi Køhn (1960–2022), en bok med tittelen «Jeg er Ikaros – min vei tilbake til livet».
Atacama kraftverk
Atacama kraftverk er et kombinert oljekraftverk og gasskraftverk i regionen Antofagasta i Chile. Det har en installert produksjonskapasitet på 740 MW fordelt på to kokere / turbiner. Anlegget ble utbygd i 2000. Brenselstypen er naturgass og dieselolje. Det er landets største fossile kraftverk.
Anne Nyutstumo
Anne Nyutstumo (født 6. april 1958, død 21. mai 2017 ) var en norsk skuespiller og musiker. Hun spilte sine første forestillinger med Tramteatret, hvor hun var med helt til teatret ble oppløst i 1986 etter 10 år. Hun var best kjent som Ragna Rekkverk i Pelle Parafins Bøljeband.
Hun var søster av John Nyutstumo, som også var med i Tramteateret.
Kunstnerisk virke
Anne Nyutstumo var skuespiller i frigruppen Tramteatret fra 1976 til 1986, det vil si så lenge gruppen bestod. Deretter arbeidet hun som sufflør ved Nationaltheatret fra 1987 til 1989.
I 1989 etablerte hun frigruppen A/S Dameteater & Søn sammen med Kine Hellebust og Liv Aakvik. De utviklet flere forestillinger som de turnerte med, og knyttet til seg ulike mannlige kolleger til å fylle plassen som «og Søn». A/S Dameteater og Søn var i virksomhet fra 1989 til 1994.
Nyutstumo spilte også i flere TV-serier, blant annet NRKs dramaserie Vestavind.
Etter årene i A/S Dameteater og Søn ble Anne Nyutstumo ansatt ved Hedmark Teater. Hun var skuespiller i oppsetningene Barn på boks, Trilogien i Domkirkeruinene, Himmelske lyster og Rovdyr.
I 2010 ble Teater Innlandet åpnet. En av det nye teaterets oppsetninger het To Kerrs Pink og en Mandel, og hadde Anne Nyutstumo på rollelisten. Etter noen års fravær vendte hun tilbake til Teater Innlandet i 2013. Pippi Langstrømpe var det første stykket hun spilte i etter at hun var tilbake på institusjonsteateret. I denne forestillingen var hun både tyv og fin frue. Deretter hadde hun en sentral rolle som den vakre og mystiske kvinnen i teaterinstallasjonen Drømmecontainer’n. Hun gjennomførte 189 forestillinger på turné i Hedmark og Oppland med Drømmecontainer'n. Etter denne maratoninnsatsen ble det oppdaget at hun var alvorlig syk. Drømmecontainer'n ble hennes siste oppsetning.
Sjømannshjem
Sjømannshjem er en type sosialt botilbud for tidligere sjøfolk. Sjømannshjem var på 1800- og 1900-tallet vanlige i mange norske kystbyer og lokalsamfunn. Initiativtakere var ofte lokale foreninger og ideelle organisasjoner, f.eks. sjømannsforeninger. Mange av dem har vært organisert som stiftelser.
Eksempel er sjømannshjemmet Havblikk på Havstad i Arendal. Konvoibyen i Risør er fra siste halvdel av 1900-tallet, og bygd spesielt med tanke på krigsseilerne fra andre verdenskrig.
Behovet for sjømannshjem av denne type er nå nær forsvunnet, dels fordi sjømannens arbeidssituasjon er blitt helt annerledes og dels fordi antall sjøfolk er sterkt redusert.
Sjømannshjemmet i Stavanger var et av de siste i drift. Det ble etablert i 1870, og de siste beboerne flyttet ut i 2008. Sjømannshjemmet i Stavanger reiste et nytt bygg i 1933 da behovet for husvære for sjøfolk var ekstra stort. Skipperhuset i Langesund eksisterer imidlertid fortsatt (pr. 2022); det ble innviet i 1932 og er fortsatt forbeholdt sjømenn og sjømannsenker.
Begrepet sjømannshjem er også brukt i litteraturen. I Henrik Ibsen stykke Gengangere planlegger Snekker Engstrand å bygge et sjømannshjem. Tradisjonen forteller at Henrik Ibsens grandtante Kristine Cathrine Ploug ønsket å etablere et sjømannshjem sammen med kjæresten sin, som var sjøkaptein. Dette er referert til i Joakim Fink Graasvolds stykke Rotte på loftet, som handler om Ibsens gamle grandtante.
Radom (by i Polen)
Radom er en distriktsnivåby i det sentrale Polen i det masoviske voivodskap ved elven Mleczna.
Byen ble grunnlagt i 1340. Som følge av de forskjellige delinger av Polen kom byen først under østerriksk, deretter russisk herrevelde, før det etter den første verdenskrigs avslutning i 1918 ble del av det nye Polen.
Byens industrielle base inkluderer lærarbeider, glass og kjemikalier.
Laurent av Belgia
Laurent av Belgia (Laurent Benoît Baudouin Marie) (født 19. oktober 1963 i Brussel) er en belgisk prins. Han er sønn av kong Albert II og dronning Paola av Belgia. Laurent omtales som Hans Kongelige Høyhet.
Prins Laurent har militær utdannelse, men interesserer seg sterkest for dyr og miljø. Han har en egen stiftelse som jobber for utrydningstruede dyr. Laurent er siden 2000 medlem av Belgias senat.
Tidligere var prins Laurent etter sin storebror, prins Philippe, i arverekken til tronen, men da grunnloven ble endret for å tillate kvinnelig arverett, ble han forbigått av sin eldre søster, prinsesse Astrid. Idag er prins Laurent nummer 11 i arverekken.
Den 12. april 2003 giftet prinsen seg med britisk-belgiske Claire Coombs. De har tre barn:
Prins Laurent ble i 2003 hedret med storkors av Den Kongelige Norske Fortjenstorden.
Berghettebladbille
Berghettebladbille (Cryptocephalus frontalis) er en bille som tilhører familiegruppen bladbiller (Chrysomelidae). Den er utbredt i det sentrale og det sydlige Europa. Den er registrert i Norge.
Kroppen er kort, litt langsmal og oval som bladbillene ofte er, den er butt både foran og bak. Det siste leddet av bakkroppen er synlig bak dekkvingene. Undersiden er noe «oppsvulmet». Den har et brun-svart halsskjold (pronotum) og dekkvinger. Dekkvingene har regelmessig punktur, ordnet i langsgående rekker. Antennene er trådformet og lange i forhold til hva som er vanlig for andre bladbiller. Beina er lyse, gulbrune.
Både larvene og de voksne (imago) billene lever av å spise blad på næringsplanten.
Berghettebladbille tilhører gruppen av insekter med fullstendig forvandling (holometabole insekter), som gjennomgår en metamorfose i løpet av utviklingen. Larvene er radikalt forskjellige fra de voksne i levevis og i kroppsbygning. Mellom larvestadiet og det voksne stadiet er et puppestadie, en hvileperiode, der billens indre og ytre organer endres.
Storpikulett
Storpikulett (Nesoctites micromegas) er en art i spettefamilien og eneste art i slekten Nesoctites. Den ble tidligere klassifisert blant pikulettene, men siden har det vist seg at den ikke hører hjemme blant disse. Nå regnes den enten som en basal art i underfamilien Picinae (hakkespetter), under tribuset Nesoctitini, eller til sin egen underfamili; Nesoctitinae.
Storpikulettens naturlige habitat er subtropiske og tropiske tørre skoger, subtropiske og tropiske fuktige lavlandsskoger og subtropisk og tropisk buskland på øya Hispaniola i Karibien.
Inndeling
Inndelingen følger Taxonomy in Flux og er i henhold til Boyd (2017). Boyd regner med 206 arter fordelt i sju tribus og 33 slekter. Det hersker imidlertid uenighet om denne inndelingen. HBW Alive regner med noen flere arter, men deler dem inn i færre tribus og slekter. Andre autoriteter kan ha lignende forskjeller i inndelingen. Norske navn på artene følger Norsk navnekomité for fugl og er i henhold til Syvertsen et al. (2008). Beskrivelser i parentes er ikke offisielle navn. Alle arter har nødvendigvis ikke fått norsk navn.
Ernst Röhm
Ernst Julius Röhm (født 28. november 1887 i München, henrettet 1. juli 1934 i Stadelheim-fengselet samme sted) var en tysk offiser, SA-general og nasjonalsosialistisk politiker. I 1920 opprettet han de første troppene med Sturmabteilung (SA), NSDAP paramilitære avdeling, og i 1923 deltok han i Adolf Hitlers og Erich Ludendorffs mislykkede ølkjellerkupp. Han var de facto kommandant for SA fra 1931 til han ble henrettet på Hitlers ordre i 1934.
Röhm hadde graden Stabschef i SA, som var den høyeste graden innen SA og som kun lederen for SA hadde. Tilsvarende for SS var Reichsführer.
Bakgrunn
Han begynner sin selvbiografi, En høyforræders historie, med setningen «23. juli 1906 ble jeg soldat», som om han ikke hadde hatt noe liv før dette. Likefullt var han sønn av den bayerske jernbaneinspektøren Julius Röhm og ektefellen Emilie Röhm, født Baltheiser. Han hadde to eldre søsken, en bror som var født i 1879, og en søster som ble født i 1880. Etter å ha avlagt abitur ved Maximiliansgymnasium München i 1906, fulgte han sin ungdomsdrøm og ble soldat. Han ble fahnenjunker i den bayerske hæren.
Første verdenskrig
Etter gjennomført offisersutdannelse i 1907, ble Röhm i 1908 beskikket til offiser, og gjorde tjeneste i første verdenskrig. Han ble Oberleutnant i det 10. infanteriregiment, og ble senere forfremmet til Hauptmann. I september 1914 fikk han en granatsplint i ansiktet under kamper ved Meuse i Lorraine. Skaden påførte ham et arr fra nesen til haken, og ansiktsoperasjonen gjorde nesen hans deformert. Han ble tildelt Jernkorset av første klasse i løpet av krigen.
Politisk aksjonist
I 1920 gikk Röhm inn i NSDAP, og deltok i organiseringen av SA. Han deltok i det mislykkede ølkjellerkuppet, og satt i femten måneder fengslet i Landsberg fengsel sammen med Adolf Hitler, hvor de to ble nære venner. Likevel så Röhm helst på NSDAP som en verveorganisasjon for SA. Om Hitler sa han: «Vi må utnytte hans utvilsomt store slagkraft. Men han er en lettvekter, og har ikke utsyn ut over Tysklands grenser. Vi må sette ham til side når tiden kommer.» Hitler var for ham en politiker, og som han skrev i sin selvbiografi: «Jeg forlanger forrang for soldaten fremfor politikeren.»
Röhm ble løslatt i 1924, og arbeidet da sammen med Hitler for å gjenoppbygge NSDAP. Det utviklet seg raskt konflikter mellom de to. I 1925 gikk Röhm ut av partiet, og reiste til Bolivia, hvor han arbeidet som militærrådgiver. Weimarregjeringen støttet denne stillingen, og han ble forfremmet til oberst i Reichswehr.
SA-kommandant
I 1930 avskjediget Hitler Franz Pfeffer von Salomon som SA-leder og overtok selv personlig posisjonen som øverstkommanderende for SA, Oberste SA-Führer. Han sendte en melding til Röhm, hvor han bad ham om å komme tilbake til Tyskland for å virke som SA-Stabschef og dermed de facto kommandant. Röhm aksepterte tilbudet i 1931, og begynte raskt å fylle sentrale posisjoner med venner og bekjente.
SA på den nasjonalsosialistiske venstrefløyen
Röhm og SA representerte venstrefløyen blant nasjonalsosialistene, som kjennetegnes av en revolusjonær og arbeiderorientert tenkning, og såkalte "anti-kapitalistiske" krav som lavere rente og stenging av stormagasiner.
Denne fløyen så med økende skepsis på Hitlers og andre sentrale nazisters lefling med storkapitalen, industriherrene og de gamle maktstrukturene. Hitler avskydde sosialismen, men innså at begrepet kunne brukes til å appellere til massene og sanke deres stemmer. Venstrefløyen derimot tok Hitlers retorikk på alvor, og la vekt på fellesskapløsninger, gjerne høyt skattetrykk, offentlig eide institusjoner og sosiale systemer for å få samfunnet ut av den sosiale nøden som den storkapitalens grådighet og ryggesløse politikere etter deres mening hadde fått landet inn i.
Det var derfor en skepsis i disse miljøene til hele førerprinsippet, da makten etter deres mening skulle gå nedenfra og opp, fra aksjonistene som hele tiden var herdet i kamp og til ledere som også var aktivt deltakende i kampen og kjente denne. Kun slik kunne lederne etter deres mening få legitimitet.
De ble møtt med sterk skepsis fra det øvrige nasjonalsosialistiske miljøet, særlig etter sommeren 1933, da en rekke tidligere kommunister, og hele avdelinger med tidligere kommunistiske kampavdelinger gikk inn i SA etter den nasjonalsosialistiske maktovertakelsen.
Problematisk seksualitet
Det gikk også sterke rykter om at Röhm og andre ledere i SA deltok i orgier for homoseksuelle. Venstrepressen gjorde mye ut av dette, og fant beviser for at Röhm selv hadde homoseksuelle forhold, i likhet med SA-ledere som Edmund Heines. Da homoseksualitet ikke ble akseptert av partiet, førte dette til sterk kritikk mot SA og Röhm personlig. Röhm hadde anmeldt en mannlig prostituert, Hermann Siegesmund, for å ha stjålet en koffert fra ham, og i politiprotokollen for Berlins sentrumsdistrikt fant man Siegesmunds forklaring om at Röhm 13. januar 1925 hadde invitert ham på et glass øl i Berlins Marienkasino: «Mens vi fremdeles satt påkledde i hotellrommet (…), falt en papirlapp på gulvet» som han tok opp, men «først da jeg var ute på gaten igjen, så jeg at lappen (…) var en utleveringsseddel for herr Röhms reisegods». Like fullt avviste Hitler alle klager over SA-ledelsens utsvevelser som «urimelige fornærmelser».
Maktkamp
SA var opprettet for å beskytte partiets ledere og for å angripe politiske motstandere. I 1934 hadde disse rollene langt på vei blitt overtatt av Schutzstaffel (SS), som ble ledet av Heinrich Himmler. I den evige maktkampen innad i partiet var dermed SA utsatt. I tillegg var Röhm blitt upopulær i Reichswehr, ettersom han mente at SA skulle bli en integrert del av hæren. Generalstaben var ikke interessert i dette, da de så på SA som en udisiplinert bande som manglet den grunnleggende militære opplæringen og disiplin som en militæravdeling forutsatte. Röhm derimot, holdt hærens offiserer ansvarlige for nederlaget i 1918 og skrøt: «Jeg er den nye hærens Scharnhorst.»
Det kritiske punkt ble nådd da Hitler ble informert om at Röhm snakket om en andre revolusjon som skulle komplettere NSDAPs maktovertagelse året før. Röhms og venstrefløyens idéer skremte industriledere som støttet Hitler økonomisk, og det ble klart at noe måtte gjøres. Det ble vurdert å oppløse SA, men etter et privat møte mellom Röhm og Hitler ble det i stedet bestemt at man skulle gjennomføre mindre tiltak, som at SA-medlemmene i august 1934 skulle ha en «nedkjølingsmåned» hvor de ikke hadde aksjoner eller gikk i uniform. Hitler fortalte Röhm «hvor meget jeg takker skjebnen for at jeg kan regne menn som deg blant mine venner og kampfeller». Samtidig gav han lederen for det hemmelige politi ordre om å samle beviser mot Röhm og SA med ordene: «Det er det viktigste De noensinne har gjort!» Röhm på sin side ante ugler i mosen og ropte ved en anledning til sine SA-førere om Hitler: «Hva den latterlige korporalen erklærer, gjelder ikke for oss! Hitler er upålitelig og må minst på ferie!»
Hitler utsatte avgjørelsen om hva som skulle gjøres videre, men Himmler og andre benyttet enhver anledning til å baktale Röhm. Reinhard Heydrich var dus med Röhm, som også (i likhet med Himmler) var gudfar for hans eldste sønn Klaus. Likevel produserte Heydrich uten skrupler «bevis» for at Röhm planla et kupp mot Hitler. Ingen av disse dokumentene eksisterer i dag, men Hitler fikk blant annet høre at Röhm skulle ha mottatt 12 millioner mark fra Frankrike for å gjennomføre kuppet.