cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Bjørnstjerne Bjørnson
Bjørnson var også en produktiv lyriker, og mange av hans dikt er tonesatt, blant annet av Rikard Nordraak, Halfdan Kjerulf og Edvard Grieg. Også andre nordiske komponister har tonesatt hans dikt. En av hans fedrelandssanger, Ja, vi elsker dette landet med tone av Rikard Nordraak, er blitt Norges nasjonalsang. Stortinget bevilget ham kunstnerlønn i 1863. I 1903 ble han som første norske dikter tildelt Nobelprisen i litteratur. Han er også kjent som Riksmålsforbundets grunnlegger. Sammen med Henrik Ibsen, Jonas Lie og Alexander Kielland, ble Bjørnson i mellom- og etterkrigstiden markedsført av Gyldendal forlag som en av de fire store norske dikterne.
Barndom og ungdom
Bjørnstjerne Bjørnson og Rikard Nordraak, komponisten som skulle sette tone til flere av Bjørnsons sanger, var søskenbarn. Dikterens mor Inger Elise, var født Nordraak (1808–1897) og var søster av komponistens far, malermester Georg Marcus Nordraach (1811-91). I likhet med Nordraak nedstammet Bjørnson fra skogfinnen Mads Mikkelsen Finne i Land. Dikterens far Peder Bjørnson (1798–1871) var av storbondeslekt, men måtte i ung alder gi opp slektsgården Skje i Land. Han begynte å studere, tok teologisk embetseksamen i 1829, og fikk kall i 1831. Han kom da til fjellbygda Kvikne, som på den tid var egen kommune. På den avsidesliggende prestegården Bjørgan ble den første sønnen, Bjørnstjern (senere Bjørnstjerne), født.
Peder Bjørnson søkte seg etter hvert vekk, og i 1837 fikk han Nesset prestedømme i Romsdal. Det var i «Romsdalens stride land» Bjørnstjerne Bjørnson vokste opp og kjente seg hjemme. Ifølge biografen Christen Collin var han som barn en vilter krabat med et stort hjerte og utpreget fortellerevne, «især var det bøndenes verden, han levet sig ind i». Også tjenestefolkene ble hans fortrolige i barndommen: «Han foretrak stadig borgstuen og de steder, der arbeidsfolkene var». At han ikke lenge etter at han var fylt ni år måtte overvære henrettelsen av Per Hagbø, kan muligens forklare hans engasjement mot dødsstraff senere i livet.
I fem år gikk han på middelskolen i Molde, som var den nærmeste byen. I det selvbiografiske diktet «Gamle Heltberg» omtales middelskolen som «en liden, meget pyntelig skole» som både kirke og stat kunne stole på, men som sjelden ble smurt av «åndens talg». Og videre: «Vi måtte gå der, til vi blev store. / Jeg gik der også, – men læste Snorre.» Hans første publiserte dikt, Frihetens tale, om februarrevolusjonen i Frankrike i 1848 ble utgitt samme år.
I 1850, da Bjørnson var 17 år gammel, ble han sendt til Heltbergs studentfabrikk i Christiania for å avlegge eksamen og studere ved universitetet. Her kom han sammen med blant annet Jonas Lie, Henrik Ibsen og Aasmund Olavsson Vinje, og tok, ikke minst, sterke inntrykk av Heltberg selv. Bjørnson ga ham følgende attest:
Bjørnson fullførte examen artium i 1852, men kom aldri til å begynne på noe fagstudium. I likhet med Ibsen og Vinje var han opptatt av Marcus Thranes arbeiderbevegelse. Han begynte å virke som journalist, skrev litteratur- og teateranmeldelser og ivret for fornorsking av scenekunsten. I sin første litteraturanmeldelse, omtalen av En Nytaarsbog, trykt i Morgenbladet 15. januar 1854, spår han en kommende ny norsk «digterslegt», og gir innblikk i sin egen poetikk, idet han etterlyser ekthet, friskhet og sannhet. Han tar avstand fra lyrikk som betjener seg av «færdiglavet poetisk Tærminologi», og advarer mot hulhet, falske følelser, motepregede måneskinnsvermerier og «den evige Lamenteren over Verdens og Tidernes pinagtighed». I 1856 stilte han seg i spissen for et teaterslag i Christiania Theater for å markere et krav om norske skuespillere ved teateret, og ble støttet av bl.a. Jonas Lie og A. O. Vinje. I juni samme år kom han med på et studentertog til Kalmar, Uppsala og Stockholm. Her ble han tilhenger av skandinavismen, og så for seg en frigjøring av Slesvig-Holstein fra Preussen, der mellom fem og ti tusen bondesoldater skulle stille for å vinne grenseområdet tilbake til Danmark. Etter hjemkomsten skrev han skuespillet Mellem Slagene. Deretter dro han til København der han skrev bondefortellingen Synnøve Solbakken, det første verket han fikk trykt. Sagadramaet Halte-Hulda, ble påbegynt i København våren 1857 og fullført samme sommer.
I november 1857 overtok han som kunstnerisk leder ved Ole Bulls teater i Bergen etter Henrik Ibsen. I løpet av Bergensoppholdet, som varte i knappe to år, gjorde han seg gjeldende som teaterleder og dikter, men også som redaktør og politiker. I 1858 giftet han seg med Karoline Reimers. Bryllupet sto i Søgne der faren var sogneprest fra 1853 til 1869. Ekteskapet ble livsvarig.
Look Me in the Heart
«Look Me in the Heart» er en sang skrevet av Billy Steinberg og Tom Kelly som ble spilt inn og gitt ut på albumet Foregin Affair med Tina Turner i 1989. Sangen ble også gitt ut på singel i 1990. Singelen kom på 8.-plass i USA, 12.-plass på "Adult Contemporary" i Canada, 23.-plass i Irland, 28.-plass på "Top Singles" i Canada, 31.-plass i Storbritannia og 44.-plass i Frankrike. Musikkvideoen ble regissert av Paula Walker.
Look Me in the Heart (The Singles)
I forbindelse med 30 års jubileet ble det gitt ut en digital singel i 2020.
Bjørnstjerne Bjørnson
Bondefortellinger
Synnøve Solbakken ble etterfulgt av Arne i 1859 og i 1860 av En glad Gut.
Første kapittel anslår hovedtemaet i boka. Det handler om hvordan Arne Kampen (fra plassen, senere gården, Kampen) modnes og finner sin livsoppgave. Han velger å sette kreftene inn – også som kunstner – for bidra til å dyrke opp og videreutvikle Kampen.
En glad gut (1860) er en prosafortelling med barneskildringer. Samme året utkom også novellen Faderen.
Bondefortellingene sett under ett er ikke først og fremst «folkelivsbilder», men «karakterstudier».
Tidlige sagadramaer
Bjørnson ønsket å «lage en ny saga i lys av bøndene,» som han sa, og han trodde dette kunne gjøres, ikke bare i prosa, men og i nasjonale drama eller folkestykker. Det første av dem var Mellem Slagene, en énakter der handlingen dreier seg om konflikten mellom birkebeinere og baglere i det 12. århundre. Skuespillet ble skrevet i 1856, altså før Synnøve, men oppført og trykt senere. kong Sverre, spiller en sentral rolle i dette stykket. Ekteskapskonflikten peker fram mot skuespillet De Nygifte (1866).
Mellem Slagene ble skrevet i København. Stykket gjorde suksess da det ble oppført på Christiania Theater i 1857. Samme år ble det trykt.
Han fulgte opp med Halte-Hulda i 1858. Det er skrevet på blankvers, men har likevel en slags sagastil, ispedd lyriske partier.
Teatersjef i Bergen og Christiania
Etter invitasjon fra Ole Bull ble Bjørnson kunstnerisk leder ved Det norske Theater i Bergen i snaue to år, fra november 1857 til september 1859. Han spedde på økonomien med journalistarbeid. Han drev politisk kamp som redaktør av Bergensposten og klarte å få nye representanter inn på Stortinget. Dette førte til at han ble ønsket som redaktør i Aftenbladet i Christiania. Han vendte tilbake til hovedstaden i september 1859, og han ble teatersjef på Studentersamfundets Theater ved Det Norske Studentersamfund.
Den 1. oktober 1859 sto «Norsk Fædrelandssang, tilegnet Norges Konge, Hs. M. Kong Carl» anonymt på trykk i Aftenbladet. Det var den første versjonen av det som siden skulle bli Norges nasjonalsang, «Ja, vi elsker». Diktet var skrevet i Bergen sommeren 1859. Da ble også Arne fullført og En glad Gut påbegynt. Bjørnson ble snart medredaktør i Aftenbladet. Han skrev politiske artikler til støtte for Reformforeningen, en forening som på den tid ble stiftet av Johan Sverdrup og Johannes Steen i allianse seg med et flertall av stortingsbøndene under Ole Gabriel Uelands ledelse.
Midt under stattholderstriden inviterte Ibsen og Bjørnson stiftelsen av Det Norske Selskab. Det ble etablert 29. november 1859, og Bjørnson ble formann. Målet var å fremme nasjonale verdier, men synes tildels å ha vært av personlig art, slik som å få oppført forfatternes egne stykker.
Bjørnson holdt imidlertid så høy profil i stattholderstriden at han ble presset ut av Aftenbladet alt midt i januar 1860. Han fortsatte å skrive innlegg i avisen, men av upolitisk karakter. Blant annet gikk flere kapitler av En glad Gut som føljetong senhøstes 1859 og i vårhalvåret 1860. Nederlaget som redaktør var årsak til at han søkte stipendium for å komme seg utenlands.
Til København og Roma
Etter et opphold i Søgne hos foreldrene sammen med Karoline og den førstefødte fra midt i mai 1860, der han fullførte En glad Gut, forlot han Norge i juni og dro utenlands, i første omgang til København. Dit kom også Karoline og Bjørn etter i september. Da stipendpengene kom i november, dro han videre til Roma. Karoline og Bjørn oppholdt seg hos familie på Als, men omsider kom også de etter til Roma. Da hadde familien vært adskilt i ca. syv måneder.
Yang Jiechi
Yang Jiechi (kinesisk: 杨洁篪, pinyin: Yáng Jiéchí, født i mai 1950 i Shanghai i Folkerepublikken Kina) er en kinesisk kommunistisk politiker. Han var utenriksminister i Folkerepublikken Kina, fra 27. april 2007 til 16. mars 2013. Han ble statsråd i 2013 under statsminister Li Keqiang, og er en av landets mest innflytelsesrike utenrikspolitikere.
Bjørnstjerne Bjørnson
Til København og Roma
Karoline fikk barselfeber etter fødselen. Hun overlevde, men det tok tid å komme fullt til krefter igjen. Det oppsto også komplikasjoner i ekteskapet. Ikke desto mindre innfant hun seg etter en stund i Roma. Ekteskapet ble tydeligvis bedre etter krisen.
Yang Jiechi
Biografi
Yang har utdannelse fra University of Bath og London School of Economics fra 1973 til 1975. Han tjenestegjorde som diplomat i USA, som annensekretær i 1983 og en senere runde som ambassadør fra 2001 til 2005. Han har også vært viseutenriksminister med særlig ansvar for Latin-Amerika, Hongkong, Macao og Taiwan.
Bjørnstjerne Bjørnson
Sigurd Slembe
Under oppholdet i Roma skrev Bjørnson sagadramet Kong Sverre (1861), men framfor alt fullførte han trilogien om Sigurd Slembe. Den ble publisert i 1862. Litteraturhistorikeren Edvard Beyer hevder at trilogien om Sigurd Slembe griper langt ut over sin egen tid tematisk og psykologisk.
Yang Jiechi
Biografi
Under sin tid som ambassadør i Washington D.C. bidro Yang til å dempe spenningen mellom USA og Kina etter kollisjonen i 2001 mellom et amerikansk EP-3 spionfly og et kinesisk jagerfly nær øya Hainan i Sørkinahavet.
Bjørnstjerne Bjørnson
Sigurd Slembe
Mens Bjørnson var i utlendighet, gjorde han forarbeider også til Arnljot Gelline og skrev mye av dramaet om Maria Stuart. Dertil kom historiske dikt som «Brede Seil over Nordsjø gaar» og monologen «Bergliot».
Yang Jiechi
Biografi
I april 2007 overtok Yang etter Li Zhaoxing, som hadde tjent som utenriksminister siden 2003. Han ble Folkerepublikkens tiende utenriksminister, og innehadde dette embedet til mars 2013.
Bjørnstjerne Bjørnson
Tilbake i Norge i 1863
Familien var på reisefot i Europa fram til 1863. Sigurd Slembe bidro avgjørende til at Bjørnson, ikke minst etter pådriv fra Ole Bull, fikk dikterlønn i 1863. Bjørnson var dermed den første norske dikter som fikk en egentlig diktergasje. Først i oktober 1863, etter et nytt opphold i Søgne, bosatte familien Bjørnson seg igjen i Christiania.
Yang Jiechi
Biografi
Han ble så statsråd under statsminister Li Keqiang, og er en av landets mest innflytelsesrike utenrikspolitikere.
Bjørnstjerne Bjørnson
Bjørnsons renessansedrama
I 1863, etter hjemkomsten, fullførte han Maria Stuart i Skottland, et drama i fem akter som er blitt karakterisert som et utpreget renessansedrama. I sentrum for handlingen står dronning Maria Stuart. Hun er omgitt av menn som både er forelsket i henne, og som vil utnytte henne for egne, ærgjerrige formål, og som hun derfor aldri kan være helt trygg på. Bjørnson har tatt inntrykk av både William Shakespeare og Schillers drama Maria Stuart, men handlingen er lagt lengre tilbake i Marias liv enn det som er tilfelle i Schillers drama.
Ved nyttår 1865 overtok han ledelsen av Christiania Theater. Han fikk da anledning til å sette opp Maria Stuart i Skottland.
Samtidsskuespill
I 1865 satte Bjørnson også opp sitt eget skuespill De Nygifte som utkom samme år. Det var et borgerlig samtidsskuespill med ekteskapet som problem.
Christiania Theater
Bjørnson var sjef ved teatret fra 1865 og fram til sommeren 1867.
Bjørnson hadde fått vide fullmakter da han tiltrådte. Gjennom repertoarvalg, gjerne stykker oversatt og tilrettelagt av ham selv, instruksjon og rollebesetninger, høynet han det kunstneriske nivået. Da han valgte å fratre, var også teatrets økonomi god. Tross de gode arbeidsbetingelser han hadde fått, opplevde han rett som det var at det foregikk ansettelser og annet bak hans rygg.
Fiskerjenten
Bjørnson dro med hustru og barn til København der han skrev Fiskerjenten, som kom ut i april (1868). Det er en roman om jenta fra folkedypet som viser seg å bære i seg en talentfull skuespiller. Boka viderefører kunstnerproblematikken fra «Thrond» og Arne. Den er i slekt med bondefortellingen, men regnes også som en kunstnerroman. Nasjonsbyggingsmotivet er eksplisitt uttrykt på denne måten:
1868–73
Fra sommeren 1868 til sommeren 1873 var Bjørnson bosatt i Christiania. I 1870 brøt en del skuespillere ut fra Christiania Theater, og da oppsto det såkalte «Bjørnsonske streiketeater» som holdt det gående halvannet års tid. Da skuespillerne igjen søkte tilbake til hovedscenen, hadde Bjørnson et visst håp om å komme tilbake til Christiania Theater som leder, men så skjedde ikke, og han kom aldri mer til å styre et teater.
I 1869 ble «Jeg vælger mig april» trykket for første gang.
Signalfeiden
Etter den fransk-prøyssiske krigen ga han i 1872 uttrykk for sitt standpunkt under en vennefest i Danmark til minne om den nylig avdøde Grundtvig. Bjørnson var kommet til at Tyskland sto Norden nærmere enn Frankrike, og at Norden derfor burde orientere seg mot seierherren, Tyskland. Dette ble ikke forstått i Danmark, og Bjørnson kom på kant med sine grundtvigianske venner. Ibsen skrev et dikt som sluttet på denne måten. Bjørnson møtte også motbør i Norge, og fant det best å forlate landet for en tid.
Turnévirksomhet
Bjørnson vant et stort ry som taler, foredragsholder og oppleser. I 1869 var han kommet så langt nord som til Finnmark. Han turnerte ikke bare i Norge, men også i nabolandene. Samme år døde datteren Dagny bare 1 år gammel.
Moholmen (Mo i Rana)
Moholmen er den eldste bydelen i Mo i Rana i Rana kommune på Helgeland i Nordland. Moholmen var tidligere en landfast holme eller odde innerst i Ranfjorden. Havneutfyllinger har formet den om.
Bjørnstjerne Bjørnson
Frivillig eksil
Fra 1874 til 1876 var han i utlandet. Blant annet oppholdt familien seg en lengre periode i Roma. Han skapte de realistiske problemdramaene Redaktøren og En Fallit, som ble fullført i 1875. August Strindberg oppfattet spesielt Redaktøren som en «signalrakett» om at noe nytt var i emning i skandinavisk litteratur. En Fallit fokuserer på forretningsmoral, Redaktøren problematiserer presseetiske spørsmål.
Aulestad
I 1874 kjøpte Bjørnson Aulestad i Gausdal usett. Fra 1875 var Aulestad hans faste hjem i Norge. Men det ble fortsatt mange og lange utenlandsopphold i årene som fulgte. I 1877 ga han ut romanen Magnhild. Hovedpersonen lever i et uverdig ekteskap og velger å bryte ut. Bjørnsons roman kom to år før Ibsens lot sin Nora gjøre noe tilsvarende i Et dukkehjem. Han ga uttrykk for sine republikanske tanker i det polemiske teaterstykket kalt Kongen. I en senere utgave av dette tok han med et innledende essay «Om Åndsfrihed», som nærmere forklarte hans standpunkt. Kaptejn Mansana, som er en episode fra den italienske frigjøringskrigen, kom i 1878.
Dramaet Leonarda (1879), utløste full storm. Det ble imidlertid overstrålt av Ibsens Et dukkehjem, som kom like etterpå. Det satiriske skuespillet Det nye System kom bare få uker etter Leonarda.
Moholmen (Mo i Rana)
I 1950 startet diskusjonen om vern av bygningene, og idag er Moholmen underlagt et kommunalt vern.
Bjørnstjerne Bjørnson
Salmer
Det er i denne perioden han skriver sine tre «Salmer». Han gikk styrket ut av den religiøse striden, og tapte ikke sin Gudstro: «Å, men vær, hvem du vil; / ti jeg ved, du er til /som det evige rop, i min sjel – det er dig –» (Salme III). Salme II slutter slik:
Gerhard Gran skriver dette om Bjørnsons utvikling: «hans horisont havde udvidet sig, han aandede under en høiere himmel med færre fordomme og større rettfærdighed og forstaaelse.» Da Bjørnson utga sine Digte og sange på nytt i 1880, var samlingen supplert med nye dikt, bl. a. de tre salmene.
Ferjesambandet Daløy–Haldorsneset
Ferjesambandet gikk opprinnelig fra Daløy til Nåra på Ytre Sula og åpnet i 1974. Sambandet knyttet sammen Indre og Ytre Solund.
Overfartstiden er 8 minutter, om hverdagen blir den 1,2 km lange strekningen betjent av MF "Sundferja» med 18 avganger daglig i hver retning. 2014 var årsdøgnstrafikken 52 kjøretøy.
Paolo Polidori
Paolo Polidori (født 4. januar 1778 i Iesi i Kirkestaten, død 23. april 1847 i Roma) var en av den katolske kirkes kardinaler. Han var tilknyttet Den romerske kurie. Han var blant annet prefekt for Kongregasjonen for ordensdisiplinen 1834–1840, og for Kongregasjonen for det tridentinske konsil 1840–1847.
Bjørnstjerne Bjørnson
Salmer
Bjørnson var på foredragsturne da meldingen om Ole Bulls død nådde ham i august 1880. Han avbrøt straks for å være til stede ved gravferden, der han holdt en tale.
Tilbake i Norge. Wergelandtalen
Under det åtte måneder lange Amerika-oppholdet tiltok hjemlengselen. Han savnet kone og barn, og hans grunnfestede fedrelandskjærlighet ble utdypet. Dette kom blant annet til uttrykk i Wergelandtalen i Kristiania 17. mai 1881. Etter hissig strid var han valgt til å tale ved avdukingen av Wergelandmonumentet på Eidsvolls plass. Dette ble oppfattet som en stor seier for venstresiden i norsk politikk. Han la vekt på å vise Wergeland som den store såmannen, og sa blant annet dette:
En hanske
Bjørnson bodde i Paris i fem år, fra 1882-87. Her bodde også Jonas Lie, som han jevnlig hadde kontakt med. Somrene tilbrakte han gjerne i Schwaz i Østerrike.
Han hadde mange planer, men det første arbeidet han fullførte, var et sosialrealistisk drama, En Hanske, i 1883. Det går rett inn i tidens sedelighetsdebatt. Bjørnson problematiserer at det hersker én moral for menn og en annen for kvinner, og lar det framstå en ung kvinne, Svava, som forfekter at det samme renhetskrav bør gjelde for menn som for kvinner også før ekteskapet. Hun blir ulykkelig da hun oppdager at hennes forlovede har en såkalt «fortid» og at han endog forsvarer det. Det bidrar til fortvilelsen da det går opp for henne at heller ikke hennes far, som hun alltid har trodd så godt om, har et tvilsomt rulleblad. Slutten åpner imidlertid for forsoning. Ingen teaterdirektør ville sette opp stykket, og Bjørnson skrev de to siste aktene fullstendig om og skjerpet tendensen, samtidig som han la helheten nærmere opp til lystspillet. Hansken kastes i denne versjonen til slutt i siste akt, og ingen forsoning er å øyne. I denne form gjorde stykket lykke på scenen. Første oppførelse fant sted i Kristiania 1886. En Hanske ble også oppført i Bergen, København, Stockholm og Helsingfors. Den omarbeidede versjonen ble imidlertid aldri trykt i dikterens levetid. Det ble derimot den første versjonen som i liten grad er blitt oppført.
Over Ævne
Høsten 1883 utkom Over Ævne I. Det tar opp brennbare religiøse spørsmål. Er det kristendommen i seg selv som er over evne? Er troen på underet forførerisk og farlig?
Over Ævne I har ry som Bjørnsons beste scenearbeid. Det hadde urpremiere i Stockholm i 1886, men i Norge ble det ikke spilt før i 1899. Det var dikteren selv som hadde regien på det nyåpnede Nationaltheatret, der hans sønn, skuespilleren Bjørn Bjørnson, var teatersjef og Johanne Dybwad spilte Klara Sang.
Skuespillet, som består av to akter, er i slekt med den klassiske hybris-tragedie, om mennesket som av overmot («hybris») vil overskride de grenser som er satt for det. Troen på at den lamme og tvilende Klara Sang skal kunne reise seg og gå igjen når hennes mann, den edle presten Sang, ber inderlig om det, griper om seg og omfatter til slutt både tvilende og troende. Spenningen kulminerer da Klara mot slutten av akt to virkelig reiser seg og går sin mann i møte, og presten omfavner sin hustru. Men katastrofen inntrer umiddelbart, og overanstrengelsen fører til døden. Professor Gerhard Gran som opplevde premieren, skrev: «Det er den eneste gang jeg har vært i teatret, hvor et fuldtallig publikum i sin sterke grebethed ganske glemte at løfte en haand til applaus.»
Over Ævne I overbeviste Ibsenbeundrere som Georg Brandes og Gunnar Heiberg. Den første har uttalt: «Bjørnson har aldrig skrevet noget bedre skuespill – Ibsen heller ikke». Francis Bull skriver: «de to aktene som stykket består av rommer en menneskeviten og følelsesfylde, en tankedybde og kunstnerisk rikdom som sikrer dem rang blant det største i det 19.århundres dramatikk.» Både i samtid og ettertid har lekfolk og teologer ivrig diskutert Bjørnsons over-evne-problematikk, og teologen John Nome (1904–1980) har utgitt en avhandling om emnet.
Romangenren
Den omfangsrike romanen Det flager i byen og paa havnen kom i 1884. Her legger han i dikterisk form fram sine tanker om nedarvede egenskaper og muligheten til å kultivere dem gjennom bevisst påvirkning, især gjennom opplæring og utdannelse.
Tilbake på Aulestad
thumb|Bjørnson og kona [[Karoline Bjørnson|Karoline i stua på Aulestad, 1908.Wilse Ekteparet fikk seks barn:
Bjørn (1859–1942)
Einar (1864–1942)
Erling (1868–1959)
Bergliot (1869–1953), gift med Sigurd Ibsen
Dagny (1871–1872)
Dagny (1876–1974)]] Fra 1887 og til han døde, bodde han på Aulestad i sommerhalvåret, men i vintermånedene reiste han gjerne ut en periode, til Italia, München eller Paris. I 1887-88 dro han på turné i Norden med foredraget «Engifte og mangegifte». På samme tid førte han kamp mot Arne Garborg om målsak, kom i opposisjon til Johan Sverdrup, og sammen med rektor Steen bidro han til å splitte partiet Venstre. Fra 1889 hevdet han konsekvent Norges rett til likestilling med unionspartneren, Sverige. I begynnelsen av 1890-årene var han så politisk aktiv at det ble mindre tid til diktning.
Noveller og skuespill
Av senere arbeider for scenen kan nevnes Over Ævne II (1895), den politiske tragedien Paul Lange og Tora Parsberg (1898), Laboremus (1901), På Storhove (1902), og Daglannet (1904).
Åpningen av Nationaltheatret i 1899
I forbindelse med åpningen av Nationaltheatret i 1899 mottok Bjørnson en stor hyllest. En sammensatt Holberg-forestilling var komponert for første aften, annen aften var det Ibsens En folkefiende og tredje aften sagadramaet Sigurd Jorsalfar av Bjørnstjerne Bjørnson med Edvard Griegs musikk som sto på programmet. Senere samme år ble Over Ævne I satt opp.
Unionsoppløsningen i 1905
I 1905, idet Norge skulle velge statsform etter unionsoppløsningen, ble den tidligere bastante republikaner overbevist om at monarki var det riktige for Norge. Først og fremst var dette viktig fordi det innebar sterkere bånd til Storbritannia og Irland, Norges viktigste handelspartner og allierte, men også fordi det var på linje med statsformene i Sverige og Danmark.
Landsmål og riksmål
Bjørnson interesserte seg sterkt for spørsmålet om hvordan norsk skriftspråk skulle utvikles. Han hadde siden tidlig ungdom arbeidet for norsk talemål på norske scener og fikk støtte av sin gamle skolekamerat fra gymnaset, A. O. Vinje. Han hadde stor sympati med Ivar Aasens innsamlingsarbeid, men han mente lenge at utviklingen måtte følge Knud Knudsens moderate linje. Senere distanserte han seg fra Knud Knudsen og samtidig kritiserte det såkalte maalstrævet, det vil si Aasens, Vinjes og Garborgs landsmåls-linje. Riksmålet skulle etter Bjørnsons mening være det offisielle språk i Norge. Dette var årsaken til at han grunnla den språkpolitiske organisasjonen Riksmålsforbundet, i 1907.
Naar den ny vin blomstrer
Bjørnsons siste skuespill, Naar den ny vin blomstrer, ble skrevet i 1909. Hans siste bidrag som lyriker var kantaten til 100-årsjubileet for Selskabet for Norges Vel. Den er datert 29. desember 1909. Selskapet skulle vise seg å få mye å si i årene etter 1814, da landet skulle gjenoppbygges materielt og kulturelt etter Napoleonskrigene. I sitt hyllingsdikt valgte Bjørnson å gå i dialog med regnskildringen i Wergelands «Skaaltale for et godt Aar for Norge», når han skildrer regndråper som synger og danser og gir vekst til et tørstende landskap (det vil si Norge fra 1809 og framover):
Død og begravelse
Bjørnstjerne Bjørnson døde 26. april 1910 i Paris. Professor Johan Aarli ved nevrologisk avdeling, Haukeland sykehus, har gått inn i Bjørnsons sykehistorie, som mot slutten av livet omfattet diagnosene angina pectoris, tromboflebitt i høyre bein, vaskulært insult og venstresidig lammelse. Bjørnson ville til Paris for å få behandling, og ble fraktet dit i den danske kongens jernbanevogn. Han ble mottatt som den franske republikkens gjest, og på hotell Wagram ble det opprettet en sykestue for ham. Behandlingen han ønsket, var elektroterapi – dengang en moteretning – hos legen d'Arsonval, til tross for at Bjørnsons venn, distriktslege Carl Mathiesen, påpekte at dette var ren bløff. d'Arsonvals elektriske kur kunne da heller ikke hjelpe Bjørnson.
Hans levninger ble hentet til København i kong Haakon VIIs salongvogn og ble fraktet hjem med panserskipet «Norge» – for Bjørnson hadde ønsket å komme «seilende til hjemlandet, med ansiktet vendt mot Norge». Han ble stedt til hvile på Vår Frelsers gravlund i Kristiania 3. mai 1910 under enorm deltakelse.
Bjørnson i samtid og ettertid
Edvard Beyer oppsummerer Bjørnsons betydning på denne måten i Norges litteraturhistorie: «Han var politiker, folkelærer, redaktør og teatersjef, rådgiver og hjelper for kjente og ukjente, nasjonal samvittighet, forkjemper for internasjonal rett og fred. [...] Fra først til sist var han i pakt med store folkegrupper og dyptliggende tendenser i den historiske utvikling. Og han hadde en forgjenger i Wergeland, som hadde etterlatt seg et tomrom og skapt et forbilde Bjørnson vedkjente seg fra første ferd.»
Forsømt dramatiker
Bjørnsons dramatikk ble jevnlig spilt både i Norge og i utlandet i hans levetid, men har hatt en varierende skjebne gjennom 1900-tallet. Ingen av de store institusjonsteatrene i Norge hadde hans dramatikk på spilleplanen i Bjørnsonåret 2010.
I Aftenposten 30. april 2010 skrev Therese Bjørneboe at «det er vanskelig å vurdere kvaliteten og potensialet i dramatikk som ikke blir spilt». Hun henviser til Bjørnsonforskeren Arnfinn Aaslund som med utgangspunkt i nye oversettelser av Bjørnsons skuespill til italiensk har påpekt at Bjørnson anses som en interessant dramatiker i Italia, mens norske teatre ligger under for uheldig mytedannelse.
Hvert år siden 1992 avvikles den internasjonale Bjørnsonfestivalen i Molde og Nesset.
Bibliografi
• Mellem Slagene (1857)
• Halte-Hulda (1858)
• Arne (1859)
Paolo Polidori
Han ble utnevnt til kardinal i juni 1834 av pave Gregor XVI.
Han deltok ved konklavet 1846 som valgte pave Pius IX.
Episkopalgenealogi
Hans episkopalgenealogi er:
Gram (slekt)
Gram er navn på flere slekter i Norge. I 1982 utkom ei slektsbok som omfatter alle kjente norske Grammer.
Bjørnstjerne Bjørnson
Bibliografi
• En glad gut (1860)
• Smaastykker (1860)
• Kong Sverre (1861)
• Sigurd Slembe (1862)
• Maria Stuart i Skottland (1864)
• De Nygifte (1865)
• Fiskerjenten (1868)
• Digte og Sange (1870)
• Arnljot Gelline (1870)
• Sigurd Jorsalfar (1872)
• Kong Eystejn (1873)
• En Fallit (1875)
• Redaktøren (1875)
• Magnhild (1877)
• Kongen (1877)
• Kaptejn Mansana (1879)
• Det ny System (1879)
• Leonarda (1879)
• Støv (1882)
• Over Ævne. Første Stykke (1883)
• Det flager i Byen og paa Havnen (1884)
• Geografi og Kærlighed (1885)
• Nye Fortællinger (1894)
• Over Ævne. Andre Stykke (1895)
• Lyset (1895)
• Paul Lange og Tora Parsberg (1898)
Samurai I: Musashi Miyamoto
Samurai I: Musashi Miyamoto (japansk: 宮本武蔵, Miyamoto Musashi) er en japansk historisk film som bygger på Eiji Yoshikawas roman Musashi Miyamoto, den første filmen i filmtrilogien om samuraien med samme navn.
Drechterland
Drechterland er en kommune i den nederlandske provinsen Noord-Holland.
Samurai I: Musashi Miyamoto
Filmen begynner i året 1600 med Tokugawa Ieyasus seier i slaget ved Sekigahara i prefekturet Gifu som ryddet hans vei til shogunatet, skjønt det skulle ta tre år før han hadde konsolidert sin makt overfor de andre klaner. Hovedpersonen i filmen, Miyamoto Musashi, fantes i virkeligheten og han antas å ha deltatt i slaget ved Sekigahara.
Filmen fikk en Oscar for beste utenlandske film i 1955.
Oppfølgerne kom i 1955 og i 1956.
Stange prestegjeld
Stange prestegjeld var et prestegjeld tilhørende Hamar domprosti i Hamar bispedømme i Den norske kirke. Det omfattet Stange kommune i Hedmark fylke, og hovedkirken var Stange kirke.
Historikk
Stanga sókn (norrønt) har sin opprinnelse fra kristningen av landet. Stange kirke, Stanga kirkja á Skaun, var opprinnelig en romansk steinkirke, og ble omtalt i Håkon Håkonssons saga i 1225. Det var imidlertid en tidligere kirke på samme sted, også den en steinkirke. Det spekuleres også om det kan ha eksistert en trekirke før denne igjen. Gravfunn tyder på det, men det er så langt ikke funnet konkrete rester etter selve dette bygget. Bygden het Skaun i tidligere tider, men tok etter hvert navn etter kirken og prestegården.
Dagens kirkebygning har sin opprinnelse på midten av 1200-tallet og den ble feiret med 750-årsjubileum i år 2000. I utgangspunktet var det en langkirke med rektangulært skip og mindre, rett avsluttet kor. Et sakristi på nordsiden av koret kom til på 1300-tallet. Den 17. juli 1620 ble kirken truffet av lynet og brant, hvorved middelalderinnredningen ble ødelagt. Kirken ble bygget opp raskt etter brannen og mye av det som er i dagens kirke, er barokkinteriør fra 1600-tallet og tidlig på 1700-tallet. I 1703 kom et tilbygg i nord som kalles Nykirken, slik at kirken har fått en slags T-form. Til dette ble det blant annet brukt stein fra Hamar domkirkeruin.
VLC media player
VLC Media Player er en åpen og fri (også gratis) multimedieavspiller utviklet av VideoLAN-prosjektet.
Stange prestegjeld
Prestegjeldet
Stange prestegjeld antas å gå tilbake til førreformatorisk tid, da det var behov for å tilpasse den kirkelige inndelingen til folketallet og bosetningsmønsteret etter Svartedauden.
I Povel Huitfeldts Stiftsbok fra 1574-77 omtales to kirker i prestegjeldet:
Stange prestegjeld dannet grunnlaget for Stange formannskapsdistrikt opprettet i 1837.
Nyere tid
Tangen sogn ble utskilt ved kongelig resolusjon av 23. mars 1857. Kirken i sognet er Tangen kirke.
VLC media player
Avspilleren, omkoderen og streameren støtter en lang rekke lyd- og videokodeker og filformater, såvel som DVD-er, Video CD-er og forskjellige streamingprotokoller. Den kan strømme innhold over nettverk og omkode multimediefiler og lagre dem i forskjellige formater. VLC stod opprinnelig for «VideoLan Client», men denne betydningen er ikke i bruk lenger.
Stange prestegjeld
Nyere tid
Ved kgl. res. 16.1.1987 ble Stange prestegjeld delt i to: Stange prestegjeld og Ottestad prestegjeld.
VLC media player
VLC er en av de mest plattformuavhengige spillere som er tilgjengelig, med versjoner for Microsoft Windows, Mac OS X, Linux, Android, Chrome OS, OS/2, QNX, BeOS, BSD og Solaris.
Stange prestegjeld
Nyere tid
Fra 2004 ble prestegjeldet som administrativ enhet faset ut av Den norske kirke, og fra 2012 gikk det også ut av lovverket.
Stange prestegjeld og dets sogn er nå en del av Stange kirkelige fellesråd underlagt Hamar domprosti.
VLC media player
Versjon 0.8.6, som kom med støtte for WMV versjon 9 og forbedret støtte for H.264, ble sluppet 10. desember 2006.
Bjørnstjerne Bjørnson
Bibliografi
• Laboremus (1901)
VLC media player
Fra versjon 2.1.2, RinceWind, støttes HEVC, ofte kalt H.265. Også Googles eget format, VP9 ble lagt til ved 2.1.2.
Fra versjon 3.0.0 støttes Chromecast, inkludert å streame filformater som ikke støttes av enheten.
Historie
VLC var opprinnelig klienten i VideoLAN-prosjektet som skulle lage et program for å streame videoer over nettverk. Den ble utviklet av studenter ved École centrale de Paris og ble sluppet under GPL-lisens den 1. februar 2001. Den utvikles nå av utviklere over hele verden.
VLC var klientprogrammet for VideoLAN, og VLC sto for «VideoLAN Client». Prosjektet laget også et serverprogram, VideoLAN Server (VLS), men funksjonaliteten til dette programmet har for det meste blitt lagt inn i VLC. VideoLAN Server har siden blitt overflødig. Navnet VLC er derfor endret til «VLC media player» siden det ikke lenger er noen klient- eller serverinfrastruktur.
Kjeglen som blir brukt som ikon for VLC er en referanse til trafikkjegler som Ecole Centrales Networking Students' Association samlet. Kjegleikonets design ble endret fra håndtegnet med lav oppløsning til en datagenerert versjon med høyere oppløsning i 2006. Siste utgave er versjon 1.1.4 – "The Luggage" som ble utgitt 21. august 2010.
I februar 2018 var VLC Media Player lastet ned over 2 500 000 000 (to og en halv milliard) ganger for Windows- og Apple-plattformene.
Designprinsipper
VLC har et modulært design som gjør det enkelt å inkludere nye filformater, kodeker og streaming-metoder. Dette prinsippet strekker seg også til andre områder og det finnes en rekke grensesnitt, audio og video output, styring og audio og video filtermoduler. Det finnes mer enn 300 moduler i VLC.
Grensesnitt
Standard GUI er basert på Qt 4 for Windows/Linux, Cocoa for Mac OS X og Be API på BeOS, men alle gir lignende standard grensesnitt.
VLC støtter også bruk av skin gjennom skins2 grensesnittet, Winamp 2 og XMMS skins.
For de som er glad i å bruke konsollet på en datamaskin har VLC et ncurses grensesnitt. Da VLC kan være en streaming server kan det være hensiktsmessig å kunne styre den fra annet sted enn hvor serveren står og dette spesielle grensesnittet tillater dette. Fjernstyringsgrensesnittet er tekstbasert for å gjøre dette og det finnes også grensesnitt for å bruke telnet og HTTP (AJAX).
Styring
I tillegg til disse grensesnittene er det mulig å styre VLC på forskjellige måter:
API
Det finnes flere APIer for å koble seg til og bruke funksjonaliteten i VLC:
Applikasjoner som bruker VLC plugin
Noen andre applikasjoner bruker VLC som avspiller: Vi bruker VideoLAN. En portable versjon er pakket av PortableApps.com og er tilgjengelig på VLC Portable.
Output formater for streaming/encoding
VLC kan oversette til forskjellige formater avhengig av operativsystemet VLC kjører på.
Formater som ikke er støttet
VLC er i dag (versjon 1.1.4 – 'The Luggage') ikke i stand til å spille av videoer som bruker følgende kodeker:
Alex Capus
Alex Capus (født i 23. juli 1961 i Mortagne-au-Perche, Frankrike) er tyskspråklig forfatter fra Sveits. Han utgav den første boken sin i 1994. De fleste bøkene han har skrevet er enten romaner eller noveller. Mange av bøkene hans er oversatt til mange andre språk. Romanen Tror du det var kjærlighet? kom ut i Norge i 2007. I 2009 utga Ganesa Forlag hans roman Et spørsmål om tid.
Capus har etter hvert blitt en fremtredende person i den sveitsiske moderne litteraturen.
Bjørnstjerne Bjørnson
Bibliografi
• På Storhove (1902)
Fuglereservat
Fuglereservat kan tolkes på minst to forskjellige måter:
Bjørnstjerne Bjørnson
Bibliografi
• Daglannet (1904)
• Mary (1906)
• Når den ny vin blomstrer (1909)
Tay Ninh (provins)
Tây Ninh er en av 60 provinser (tỉnh) i Vietnam. Tây Ninh har 989,800 innbyggere og er 4,035 km². Provinshovedstaden er Tây Ninh.
Bjørnstjerne Bjørnson
Litteratur
<!---
Tay Ninh (provins)
Provinsen ligger sør i landet og grenser i vest og nord mot Kambodsja, i øst mot Bình Dương og Bình Phước provinsene. I sør grenser provinsen mot Ho Chi Minh-byen og Long An.
Bjørnstjerne Bjørnson
Spesialstudier
For studier av Bjørnsons verker, se artiklene om de enkelte verkene.
Barnebruden
«Barnebruden» er en roman av Margit Sandemo fra 1998. Originalens tittel var «Vargens lilla lamm».
Bakke bru
Bakke bru kan vise til:
Tay Ninh (provins)
Tây Ninh provinsen er fødeplassen til Trịnh Minh Thế, en nasjonalist militær leder i slutten av Den første indokinesiske krig og i begynnelsen av Vietnamkrigen.
Tây Ninh er hjemområdet til trosretningen Cao Đài.
Stange prestegjeld
Kirkesogn
Prestegjeldet hadde ved sin avvikling følgende sogn og kirker:
Henry Bartle Frere
Henry Bartle Edward Frere (født 29. mars 1815, død 29. mai 1884) var en britisk administrator. Han var guvernør i Kappkolonien 1877–1880.
Gunnebo slott
Gunnebo slott ligger nordøst i Mölndal kommune, mellom Mölndal og Pixbo.
Barnebruden
«Barnebruden» er en historisk roman, fra Østersjøkysten på 1400-tallet. Den omhandler Herr Svante som har fem vakre døtre. Herr Svante har et stort gods, som er truet av fattigdom på grunn av Keiserens mange kriger. Nøden står for døren, og den eneste måten han kan berge seg på, er å gifte bort døtrene mot en klekkelig medgift. Da han inviterer til gjestebud, kommer også de mystiske Strelka-brødrene, Fyrst Radagais og hans bror Prins Barim, fra det sagnomsuste Strelka-slottet, som etter sigende skulle ligge bortgjemt i en dyster trollskog. Begge brødrene får sin bruder blant Svantes døtre, den vakre Eufemia, og barnet, den 13-årige Svanehvit, som i utgangspunktet blir med som anstand for sin eldre søster. Men Svanehvit er sterk, etter å ha blitt «oppdratt som gutt» av sin far, og blir snart elsket av alle på Strelka-slottet. Slottet rommer dog en dyster hemmelighet. Folk dør på mystisk vis. Etterhvert avdekkes hemmeligheter om innavl, blodskam, mord og løgner, og Svanehvit blir raskt hovedpersonen: Barnebruden som vokser opp til en vakker kvinne. Boken er også innlemmet som bok nr. 45 i serien «Margit Sandemos beste føljetonger»
Henry Bartle Frere
Bakgrunn og virke
Han var født i Clydach i Brecknockshire og var sønn av Edward Frere og nevø av John Hookham Frere.
Arbeid og dager
Arbeid og dager (gammelgresk / Érga kaì hêmérai; latin Opera et Dies) er et bredt gresk dikt på 800 vers, skrevet av Hesiod ca. 700 f.Kr.
Bjørnstjerne Bjørnson
Brevveksling
-->
Henry Bartle Frere
Bakgrunn og virke
Etter at han forlot Hailesbury ble Bartle Frere utnevnt til skriver i Bombays (dagens Mumbai) offentlige tjeneste i 1834. Etter at han bestod sin språkeksamen, ble han utnevnt til assisterende innsamler ved Pune (dagens Pune) i 1835, og som privatsekretær for guvernøren i Bombay George Arthur i 1842. To år senere ble politisk beboer ved hoffet til rajahen av Satara. Da rajahen døde i 1848, administrerte han provinsen både før og etter at den formelt ble annektert i 1849. Han ble utnevnt til sjefskommissær i Sind. Han sendte avdelinger til Multan og John Lawrence i Punjab i 1857 for å sikre stedene under det indiske opprøret. Hans tjeneste ble fullt anerkjent av de indiske myndighetene, og han fikk takk av begge husene i parlamentet samt Bathordenen.
Arbeid og dager
Diktet har et hovedbudskap: at arbeidet er menneskets lodd, og at den som er villig til å arbeide, vil greie seg. Budskapet har blitt sett i lys av datidens agrarkrise på det greske fastlandet, som førte til en bølge av greske koloniseringsfremstøt. Diktet gjentar også historien om Prometheus, tidligere skrevet i Theogonien, og ranet av ilden fra gudene; og om straffen: Pandoras krukke. Videre skildres tanken om menneskehetens fem tidsaldre, og det gis råd om et ærlig og nøysomt liv. Dikteren anbefaler ærlig arbeid, angriper latskap og fordømmer urette dommer.
Diktet skildrer også gudenes verden, og hvordan de udødelige våker over jorden, og forarges over urett. Den første omtalen av stjerna Sirius (gresk Σείριος (Seirios, «lysende» eller «brennende») finnes også her.
Henry Bartle Frere
Bakgrunn og virke
Utenrikskontoret sendte ham i 1872 til Zanzibar for å forhandle frem en avtale med sultanen Bargash bin Said for å stoppe slavetrafikken. I 1875 fulgte han prinsen av Wales til Egypt og India med så stor suksess at Benjamin Disraeli ba ham velge mellom å bli gjort til baronett eller Bathordenen. Han valgte den første, men dronningen gav ham begge.
Bartle Frere ble gjort til høykommissær for det sørlige Afrika av Henry Howard Molyneux Herbert som håpet at innen to år ville Bartle Frere bli den første guvernøren for et sørafrikansk domene. Regionen var derimot i en slik tilstand at under det første året måtte Bartle Frere ta seg av en xhosakrig og et brudd i Kappministeriet. Transkei–xhosaene ble kuet tidlig i 1878 av general Frederick Augustus Thesiger og en liten styrke av regulære og kolonistyrker. Bartle Frere avsatte sin hindrende regjering og ba Gordon Sprigg danne regjering. Dette løste de konstitusjonelle problemene, men ble overskygget av at Herbert trakk seg tidlig i 1878, akkurat i det misfornøyde sørafrikanere i økende grad begynte å støtte zululederen Cetshwayo. Batle Frere fikk kolonikontoret med seg på å Cetshwayos hær måtte elimineres, en idé som ble generelt akseptert frem til Bartle Frere sendte Cetshwayo et ultimatum i desember 1878 og hjemmeregjeringen innså problemene som en innfødt krig førte med seg.
Da Gladstones regjering inntok kontorene våren 1880, hadde John Wodehouse ingen intensjoner om å kalle tilbake Bartle Frere. Men i juni oppfordret en seksjon i Det liberale parti Gladstone til å fjerne ham, og statsministeren gav nølende etter den 1. august 1880. Da Bartle Frere returnerte, svarte han på anklagene som hadde med hans handlinger i både Afghanistan og Sør–Afrika og forbedredte en bredere redegjørelse da han døde i Wimbledon av en alvorlig forkjølelse den 29. mai 1884. Han ble begravd i St. Pauls katedral. Prinsen av Wales avdekket i 1888 en statue av Bartle Frere ved Thames-demningen. Mount Bartle Frere (1622 moh), det høyeste fjellet i Queensland i Australia er oppkalt etter ham.
Xiangcheng
Xiangcheng kan være:
Fellesoperativt hovedkvarter
Fellesoperativt hovedkvarter (FOHK) var det norske Forsvarets sentrale fellesoperative kommando, med ansvar for å planlegge og lede norske operasjoner i inn- og utland i fred, krise og krig. FOHK ble lagt ned 1. august 2009 og erstattet av Forsvarets operative hovedkvarter.
Underliggende enheter: Landsdelskommando Nord-Norge (LDKN) var underlagt FOHK. LDKN var lokalisert på Reitan utenfor Bodø.
FOHK var samlokalisert med NATOs treningssenter Joint Warfare Centre på Jåttå ved Stavanger.
37. SS-frivillige-kavaleridivisjon «Lutzow»
37. SS-frivillige-kavaleridivisjon «Lutzow» (tysk: 37. SS Freiwilligen Kavallerie Division Lutzow var en tysk Waffen-SS divisjon som ble opprettet i februar 1945. Den ble komponert på grunnlag av rester fra 8. SS-kavaleridivisjon Florian Geyer og 22. SS-frivillige-kavaleridivisjon Maria Theresia etter nederlaget i slaget om Budapest, tyske ungdommer på 17-18 år, ungarske Volksdeutsche og etniske ungarske rekrutter. Planen var at divisjonen skulle ha tre kavaleriregimenter med to bataljoner hver, men på grunn av mangel på menn og utstyr ble det kun dannet to underbemannede regimenter.
Divisjonen var fra starten av kommandert av SS-Oberführer Waldemar Fegelein, broren til Hermann Fegelein, men han ble erstattet i mars av en mer kompetent offiser, nemlig SS-Standartenführer Karl Gesele.
I divisjonens korte levetid slåss den mot sovjeterne som en del av 6. SS-Panzerarmee i de siste ukene i krigen, før den overgav seg til amerikanerne i Østerrike i mai.
Fred Kaan
Frederik «Fred» Hermanus Kaan eller Fred Kaan (født 27. juli 1929 i Haarlem i Nederland, død 4. oktober 2009) var en nederlandsk prest, økumen og salmedikter.
Kaan ble født i Nederland før andre verdenskrig, og denne krigen skulle prege ham og diktningen hans i stor grad og han ble en viktig dikter for den kristne fredsbevegelsen. Familien hans var aktive i å hjelpe jøder med å skjule seg fra nazistene, og etter krigen begynte han å studere teologi i Utrecht som pasifist. På grunn av venner flyttet han etter hvert til England, og ble ordinert til prest der før han flyttet til Wales for å jobbe. I 1968 ble han sendt til Genève for å jobbe for International Congregational Council og var med på å danne World Alliance of Reformed Churches som han jobbet i fram til 1978. Jobben hans var sentrert mot menneskerettigheter, økumenikk og media. I 1978 dro han tilbake til England og hadde ulike jobber for kirken der. Han var også leder for Human Rights Forum of the Churches in Britain and Ireland.
Gjennom hele sin yrkeskarriere skrev han salmer, og han er blant annet representert med salmen «Pris være Gud» i de norske salmebøkene Salmer 1997 og Norsk salmebok 2013.
Be Tender with Me Baby
«Be Tender with Me Baby» er en sang skrevet av Albert Hammond og Holly Knight som ble spilt inn og gitt ut på albumet Foreign Affair med Tina Turner i 1989. Sangen ble også gitt ut på singel i Europa i 1990. Singelen kom på 18.-plass i Irland, 28.-plass i Storbritannia og 35.-plass i Nederland. Musikkvideoen ble regissert av Nick Frye.
Liste over latinske patriarker av Konstantinopel
Denne listen omfatter de latinske patriarkene av Konstantinopel, dvs. fra paven begynte å utnevne patriarker av Konstantinopel i 1204 og frem til patriarkatet ble avskaffet i 1964. For patriarker før 1204 se liste over patriarker av Konstantinopel.