cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Jean Arp
Karriere
Han var en av grunnleggerne av Dada-bevegelsen i Zürich i 1916. I 1920 startet han Köln-dadagruppen sammen med Max Ernst og den sosiale aktivisten Alfred Grünwald. Troskapen var ikke større enn at han stilte ut sammen med surrealistene i Galerie Pierre i Paris i 1925. Året etter flyttet han selv til Paris og brøt med surrealistene i 1931 for å lage en ny bevegelse kalt Abstraction-Création med tidsskriftet Transition som hovedorgan.
Fra 1930-årene og resten av livet skrev han og ga ut essays og poesi. Han flyktet til Zürich for å slippe unna den tyske okkupasjonsmakten, og ble der krigen ut.
Arp hadde separatutstilling i New York og besøkte byen i 1949. Året etter fikk han bestilling på et relieff til en bygning ved Harvard University, Cambridge, Massachusetts. Han utførte også en freske til UNESCO-bygningen i Paris og vant Grand Prix (hovedpremien) for skulptur ved biennalen i Venezia i 1954.
Det ble arrangert en retrospektiv (tilbakeskuende) utstilling av hans verker i Museum of Modern Art i New York, fulgt opp med en tilsvarende i Musée National d'Art Moderne, Paris i 1962. Musée d'art moderne et contemporain de Strasbourg har mange av hans verker.
Jean Arp døde i Basel, Sveits i 1966.
Heinrich Fraenkel
Heinrich Fraenkel (født 28. september 1897 i Lissa i Provinsen Posen i datidens Polen, død 25. mai 1986 i London) var en britisk skribent og problemsjakkmester av tysk herkomst. Han deltok i sin sjakkaktivitet under pseudonymet «Assiac». Dette var igjen et ananym for den fiktive sjakkgudinnen Caissa.
Fraenkel ble født av jødiske foreldre. Da den første verdenskrigen brøt ut i 1914, var han tilfeldigvis i Storbritannia, ble arrestert og internert på Isle of Man under krigen. Etter å ha kommet tilbake til Tyskland studerte han ved flere universiteter før han til slutt fikk jobb som filmkorrespondent og manusforfatter i Berlin på 1920-tallet og deretter i Hollywood i to år. Etter at han kom tilbake til Berlin, begynte Fraenkel å interessere seg for politikk. Etter en advarsel fra en venn forlot han Berlin like etter Riksdagsbrannen fra 27. til 28. februar 1933 for å unngå en å bli arrestert av nasjonalsosialistene. Etter at han slo seg ned i London, skrev han sin første serie med bøker om Tyskland, som kulminerte i selvbiografien Lebe wohl, Deutschland (Farvel, Tyskland), skrevet like etter andre verdenskrig. I 1943 var Fraenkel et av de grunnleggende medlemmene av Free German Movement (FDB) i Storbritannia, men gikk av i 1944 på grunn av Sovjetunionens og KPDs holdning til det tyske spørsmålet.
Fraenkel ble i sine senere år kjent for sine biografier om ledende nasjonalsosialister. For dette arbeidet ble han i 1967 tildelt Forbundsrepublikken Tysklands fortjenstorden i første klasse.
Balto og Ulveflokken
Handling
Balto, som er halvt ulv, halvt husky, får valper med den vakre, ren-rasede huskyen, Jenna. Alle valpene ser ut som hunder, unntatt Aleu (uttales Alu), som ser ut som en ulv. Seks uker etter at valpene ble født skal valpene gis bort. Men Aleu den eneste som ikke får et nytt hjem, og vokser derfor opp sammen med foreldrene sine. Ett år senere dreper en jeger nesten Aleu, og Balto blir tvunget til å fortelle hvordan folk ser på henne: som en ulv. Hun blir rasende og reiser ut i verden, for å finne ut hvem hun virkelig er. Men farer og mystiske gåter lurer rundt alle svinger. Aleu finner snart tilflukt i en hule, hvor hun møter en mus som heter Muru. Det blir senere avslørt at Muru er Aleus åndelige veileder.
Når den unge ulven prøver å komme seg ut av hulen, blir hun angrepet av en grizzlybjørn. Men Balto dukker opp, og begynner å kjempe mot bjørnen. De ankommer snart territoriet til en flokk sultne ulver, ledet av Nava, som redder Balto og Aleu fra et angrep fra Niju - som ønsker å ta over plassen som ulveflokkens leder. Nava kunngjør at flokken en dag kommer til å bli ledet av «han som er en ulv, men ikke vet at han er en ulv». Alle tror at dette er Balto, men han nekter å gå med på dette. Ulvene kunngjør at den eneste måten å overleve på er å krysse en isete innsjø. Men flokken deler seg mellom de som støtter Niju - som har en plan om å stjele de andres forsyninger - og Navas gjeng. Balto og Aleu støtter den nåværende lederen.
Sofía Toro
Sofía Toro (født 19. august 1990) er en spansk seiler som spesialiserer seg i elliot 6m. Hun representerte landet sitt under Sommer-OL 2012 i London, der hun tok gull.
Brumado
Brumado er en kommune i delstaten Bahia i nordøstregionen av Brasil.
Kristian Osvald Viderø
Kristian Osvald Viderø (født 27. mai 1906 i Skálavík, død 8. april 1991 i København) var en færøysk prest, forfatter og bibeloversetter.
Vaderø arbeidet i ungdommen som fisker, tok examen artium i 1930, og var cand.theol. fra 1941. Han var prest i Hvalvík 1947–1952, i Suðurstreymoy 1953–1965 og på Viðareiði 1965–1968. Fra 1968 til pensjonsalder i 1977 var han prest i Hvalba på Suðuroy. Etter Jákup Dahls død i 1944 overtok han ansvaret for den færøyske bibeloversettelsen, som ble fullført i 1961.
Både i studietiden og som pensjonist reiste han mye; i hele Europa (fra Nord-Norge til Volga og Balkan), i Midtøsten, Nord-Afrika og Asia. Viderø var en populær foredragsholder, og fortalte og skrev fra sine reiser. Han ble tildelt den færøyske litteraturprisen M.A. Jacobsens Heiðursløn i 1985.
75 (tall)
75 (syttifem, også skrevet femogsytti på riksmål) er det naturlige tallet som kommer etter 74 og kommer før 76.
75 er et oddetall.
75 er atomnummeret til rhenium.
75 er LXXV i romertall.
Andreas Alamommo
Andreas Alamommo (født 23. desember 1998) er en finsk skihopper.
Alamommo representerte Finland i Vinter-OL for ungdom 2016, der han endte på 6.-plass i normalbakkerennet.
Han representerte Finland i Vinter-OL 2018 i Pyeongchang, hvor han ble nummer 34 og 38.
Bojangles’ Famous Chicken ’n Biscuits
Bojangles’ Famous Chicken ’n Biscuits er en amerikansk hurtigmatkjede med hovedkontor i Charlotte i North Carolina. Kjeden fokuserer på kylling. Restaurantkjeden har fått sitt navn etter Bill «Bojangles» Robinson.
Andreas Krieger
Andreas Krieger (tidligere Heidi Krieger; født 20. juli 1966 i Berlin) er en tysk tidligere kulestøter. Krieger konkurrerte som kvinne på det østtyske friidrettslandslaget og vant EM-gull i kulestøt i 1986. Krieger ble systematisk dopet av sine trenere fra han var 16 år, og tror selv at dette er en delforklaring til den kjønnsinkongruensen som førte til at Krieger gjennomgikk en kjønnsskifteoperasjon i 1997 og endret navn til Andreas. Etter dette har han arbeidet mot doping og har vitnet i flere rettssaker mot tidligere ledere for det østtyske friidrettsforbundet og dopingprogrammet.
Edward Montagu, 1. jarl av Sandwich
'''Edward Montagu, 1. jarl av Sandwich''' (født 27. juli 1625 i Cottenham, død 28. mai 1672) var en engelsk infanterioffiser som senere ble marineoffiser i den kongelige britiske marine. Han var også politiker som satt i Underhuset ved ulike tider mellom 1645 og 1660.
Liv og virke
Montagu var den eneste overlevende sønn av Sidney Montagu med sin hustru Paulina Pepys av Cottenham (grandtante av Samuel Pepys) og han vokste ved Hinchingbrooke House i Huntingdon i Cambridgeshire.
Han tjenestegjorde for parlamentets sak ved å samle et infanteriregiment i juni 1643. To år senere, i 1645, ble valgt som parlamentsmedlem for Huntingdonshire i Det lange parlamentet. Han ble også nominert som parlamentsmedlem for Huntingdonshire i 1653 for Barebones parlament og ble valgt som parlamentsmedlem for Huntingdonshire i 1654 for det første protektoratparlamentet. Han fortsatte å tjenestegjøre i hæren for Oliver Cromwells republikanske samveldet, og i 1656 ble han flåtegeneral (senere titulert som admiral). I 1656 ble han gjenvalgt som parlamentsmedlem for Huntingdonshire i det andre protektoratparlamentet.
I 1660 ble Montagu valgt til parlamentsmedlem for valgkretsene Dover og Weymouth and Melcombe Regis, og valgte da å sitte for Dover i konvensjonsparlamentet. Ved restaurasjonen i England (gjeninnføringen av monarkiet etter Cromwells død) tjenestegjorde han for kong Karl II som admiral og kommanderte den flåten som brakte kongen tilbake fra landflyktigheten i mai 1660. To måneder senere, den 12. juli 1660, ble han gitt de adelige titlene baron Montagu av St Neots, vicomte Hinchingbrooke, og jarl av Sandwich. Kongen gjorde ham også til en ridder av hosebåndsordenen, og utpekte ham som master av Great Wardrobe, admiral av det smale hav (= Den engelske kanal), generaladmiral for hertugen av York, og øverste admiral av England. Montagu ble gitt den store ære å bære sankt Edvards septer (septeret tilhørende kronregalier ved Karl IIs påfølgende kroning.
I den andre anglo-nederlandske krig som varte fra 1665 til 1667 kjempet han i slaget ved Lowestoft, men hans nederlag i slaget på Bergens våg i Norge førte til at han ble fjernet fra tjenesten. I løpet av hans fravær fra militærtjenesten tjenestegjorde han som Englands ambassadør til Spania. Etter den store bybrannen i London 1666 underslo Montagu skadene i London overfor den spanske kongen, og hevdet at det var kun slumkvartalene som ble lagt i aske. Denne formen for propaganda ble også praktiserte av andre engelske ambassadører. Han ble siden gjeninnsatt i militær tjeneste, og i 1672 ved begynnelsen av tredje anglo-nederlandske krig var han viseadmiral og hans flaggskip var «HMS Royal James». I slaget ved Solebay ble hans skip angrepet av en gruppe av brannskip og ble ødelagt med tapet av mange liv, blant annet også Montagus eget. Hans forkullete lik ble funnet vasket på land og kun identifisert ved levingene av hans uniform.
Den 3. juli 1672 ble han gravlagt i Westminster Abbey i en statsbegravelse som begynte med en prosesjon langs elven Themsen med fem dekorative lektere fra Deptford. Hans kiste ble ført i land ved Westminster og fraktet til Westminster Abbey i storstilt prosesjon.
Familie
Den 7. november 1642 giftet Montagu seg med Jemima Crew. Han fikk ti barn med henne:
Montagu var fetter av far til Samuel Pepys som begynte sin karriere som mindreårig medlem av Montagus husholdning og skyldte sin første utnevnelser ved Montagus innflytelse. Pepys' dagbøker har gitt en detaljert primærkilde for Montagus karriere og liv på 1660-tallet.
Esperantos historie
Det internasjonale planspråket Esperanto ble utviklet i løpet av 1870- og 1880-årene av den polske øyelegen L. L. Zamenhof og ble første gang publisert i 1887. Antallet brukere av språket har steget gradvis over tid og selv om språket ikke har fått den store støtten fra regjeringer og internasjonale organisasjoner er det i dag det største internasjonale planspråket i verden.
En drøm om et språk
Allerede i barndommen drømte Zamenhof om et fellesspråk for alle. Han vokste opp i byen Białystok i daværende Russland, hvor fem språk ble talt. Dette førte ofte til misforståelser og dårlig kommunikasjon. Han lurte på hva som kunne få folk til å forstå hverandre bedre, og snart ble ideen om et felles språk født. Det skulle ta flere år før han bestemte seg for å realisere barndomsdrømmen om et fellesspråk. I begynnelsen tenkte han på en gjenopplivelse av latin, men etter å ha lært språket skjønte han raskt at det var for vanskelig til å benyttes til internasjonal kommunikasjon. Etter å senere ha lært engelsk, skjønte han at bruken av affikser, forstavelser og etterstavelser, kunne gjøre et språk fleksibelt og holde det nødvendige ordforrådet nede, noe som ville gjøre språket mye enklere og raskere å lære. På gymnaset bestemte han seg for å skape et språk ved hjelp av affikser som kunne bli både fleksibelt og lettlært. Han bestemte seg å ta ordrøttene fra de romanske språkene, med innslag av germanske og slaviske språk. Denne versjonen av esperanto kalles idag proto-esperanto, men er svært forskjellig fra dagens esperanto. Zamenhofs skolekamerater lærte seg raskt språket, og bidro i byggingen av språket. I 1895 skrev han «Jeg jobbet i seks år med å forbedre språket, selv om det allerede i 1878 så ut til at språket var klart». Da han var klar til å publisere språket, slapp det ikke gjennom tsarist-sensuren. Skuffet satt han tilbake, men tilbrakte tiden med å oversette verk som Bibelen og Shakespeare. I 1887 publiserte han endelig et hefte kalt Unua Libro med introduksjon til «Internacia Lingvo» (esperanto for Internasjonalt språk) under pseudonymet «Doktoro Esperanto».
Esperanto på 1900-tallet
Ganske snart etter Zamenhofs noe beskjedne lansering av språket sluttet en gruppe russiske idealister seg til Zamenhof. Den første esperantoforeningen ble opprettet allerede i 1888, i Nürnberg i Tyskland. Esperanto tok over mange av de tidligere forslagene til internasjonale hjelpespråk, inkludert volapük, som snart kom til å lide en rask nedgang i popularitet etter en svært så lovende start. Esperanto ble med årene et språk som ble både talt og brukt i fag- og skjønnlitteratur i både original og oversatt forfatning. Foruten de russiske esperantistene spilte esperantister i Uppsala og Paris en stor rolle for språkets spredning og utvikling. Zamenhofs datter, Lidia Zamenhof, lærte seg raskt farens språk og tok til å reise rundt og holde foredrag og kurs i esperanto. Hun besøkte blant annet Sverige i 1932. Etter noen år fantes det esperantotalende i mange land.
I 1905 ble den første esperanto-verdenskongressen arrangert – La unua Universala Kongreso de Esperanto – i Boulogne i Frankrike. Samme år ble La Fundamento de Esperanto («Esperantos fundament») publisert, en samling av Zamenhofs viktigste skrifter, som ble akseptert av kongressen som den endelige og uforanderlige grunnmuren for språket. Inntil da hadde man sett en del forslag til reformer som ville endre esperantos grunnleggende poenger i grammatikk og ortografi. Majoriteten av esperantobevegelsen foretrakk å gi det nye språket en stabilitet fremfor å fortsette en diskusjon om store reformer. Prinsippet var at esperanto nå tilhørte alle språkbrukere og at utviklingen, liksom for andre språk, skulle skje gjennom språkbruken, ikke gjennom Zamenhofs eller noen annen persons dikterte endringer. Dessuten ville man ha et språk nye brukere kunne stole på ville bli som det var, og ikke måtte lære et nytt språk om noen år.[2]
År 1907 inntraff en krise i esperanto-bevegelsen, da en mindre gruppe var misfornøyd med språkets utforming og utformet selv en svært så omfattende reformeringsplan. Da forslaget aldri fikk majoritetens støtte, ble reformer lansert som et uavhengig språk under navnet ido (navnet betyr «avkom» på esperanto). Dette nye språket skapte en splittelse i bevegelsen. En mindre gruppe gikk over til ido, mens de fleste faktisk holdt mer fast på det gamle esperanto enn før. Man mener at det på denne tiden oppstå en slags «nasjonalitetsfølelse» eller forkjærlighet for språket. Siden den gang har aldri noen reform av esperanto fått noe særlig gjennomslag.
De første esperantistene var gjerne intellektuelle. Dette til tross Zamenhof hadde fremmet et språk «for alle, fra alle samfunnsklasser». Kritikerne brukte dette og hevdet at esperanto kun var et riksmannspråk. På ett punkt hadde de rett, for det var først og fremst de mer velstående som hadde råd til lærebøker og kurs i esperanto i begynnelsen.
Før første verdenskrig hadde esperanto hatt en rask vekst, men da første verdenskrig inntraff ble språket kraftig kastet tilbake. Etter krigen vokste bevegelsen igjen, om enn noe saktere, og det vokste til og med fram en arbeideresperantobevegelse. Sovjetunionen forholdt seg positivt til esperanto, men under den senere delen av 1930-tallet opplevde esperantistene i disse områdene å bli forfulgt, og språket ble forbudt av Nazityskland. Esperantister som fortsatte virksomheten i det skjulte og ble avslørt, ble sendt i konsentrasjonsleirer. Det er ikke kjent hvor mange esperantister som ble deportert til nazistenes leirer. Dette førte til nok et kraftig tilbakefall for esperanto. Etter andre verdenskrig vokste språket sakte.
Esperantos suksess
Esperantos suksess i motsetning til andre kunstige språk blir forklart med flere faktorer. Dels inntar esperanto en mellomting mellom de naturlige kunstige språkene og de skjematiske språkene. «De naturlige kunstige språkene» forsøker å ligne naturlige språk mest mulig, men er ikke grammatikalsk eller leksikalsk regelmessige, noe som gjør det vanskeligere å lære for andre enn dem som snakker de imiterte språkene. «Skjemaspråkene» var regelmessige og ganske enkle å lære, men de var vanskelig å forstå i forhold til med nasjonalspråkene. En uskreven regel i lingvistikken sier at «regelmessighet går utover forståelighet». Zamenhof tok hensyn til dette da han konstruerte esperanto. Samtidig som esperanto er regelmessig og følger en skjematisk oppbygning, er ordrøttene og vokabularet hentet fra naturlige språk. Slik skapte han en slags balanse i språket. En annen viktig årsak til esperantos popularitet er at Zamenhof, opphavsmannen, sa fra seg alle rettigheter til språket og deklarerte det som allemannseie. Tidligere planspråk-oppfinnere anså sine språk som sitt eget eie, og var selv i besittelse av alle rettigheter til dem. Zamenhof sa fra seg denne opphavsretten, og dette førte til at esperanto fikk et liv og en livskraft som ingen andre planspråk hadde. Ytterlige en forklaring går ut på at esperanto veldig tidlig ble tilkoblet til en «indre idé», kalt interna ideo på esperanto, noe som innebærer at man tenker seg esperanto som et alles språk ved siden av morsmålet, for å få til økt kommunikasjon og forståelse mellom folk som igjen gir seg resultat i fred og samarbeid. Interna ideo har ført til at et sterkt engasjement har vokst fram blant mange esperantister. Dikter og sanger har blitt skrevet og anvendt ved ulike manifestasjoner for esperanto, der også esperanto-symbolet, en grønn femtagget, er anvendt på flagg og merker.
Battered
Battered er et norsk thrash metal-band, som ble dannet i 2004 av tidligere de Einherjer-medlemmene Frode Glesnes, Gerhard Storesund og Aksel Herløe.
Battered spilte inn demoen ...Beyond Recognition og i 2005 kom Sigurd Olaisen med i bandet. Sammen spilte de inn det selvtitulerte albumet Battered som ble gitt ut 27. februar 2006 i Norge, 13. mars 2006 i resten av Europa og 4. april 2006 i USA.
I Anzac-korps
I Anzac-korps ble i begynnelsen anført av general Alexander Godley og besto av de tre erfarne Anzac-divisjonene; de australske 1. og 2. divisjon og den nyopprettede New Zealand-divisjonen.
I begynnelsen ble korpsets divisjoner brukt til å bemanne forsvarsstillingene øst for Suez-kanalen mot den forventede tyrkiske invasjonen av Egypt. 29. mars 1916 reiste korpset mot Frankrike, nå under ledelse av general William Birdwood, den opprinnelige sjefen for ANZAC. I Frankrike ble I Anzac-korps tilknyttet den britiske Annen armé, plassert i den relativt stille sektoren syd for Ieper. Korpset sluttet seg til linjen syd for Armentières og tok over fra det britiske III korps som ble overført til den britiske Fjerde armé under forberedelse til Somme-offensiven.
Da Somme-offensiven vaklet i midten av juli krevet den britiske øverstkommanderende, general Douglas Haig, nye divisjoner for å fortsette fremmarsjen. I Anzac-korps ble overført til general Hubert Goughs Femte armé og beordret til å ta Pozières.
På denne tiden hadde II Anzac-korps begynt å ankomme Frankrike fra Egypt under general Godleys kommando. Fordi Godley også var kommandør for New Zealand Expeditionary Force ble det bestemt at New Zealand-divisjonen passet bedre under hans kommando, slik at den byttet plass med den australske 4. divisjon innen bevegelsen mot Somme.
Bifenyl
Bifenyl (eller difenyl eller fenylbenzen eller 1,1'-bifenyl eller lemonen) er en fast organisk forbindelse som danner fargeløse til gulaktige krystaller. Det har en skarp behagelig lukt. Bifenyl er en aromatisk hydrokarbon med molekylformel C12H10.
Sveitsisk Superliga 2019–2020
Sveitsisk Superliga 2019–2020 (kjent som Raiffeisen Super League av sponsorårsaker) var den 123 sesongen av toppfotball i Sveits, og den 17. sesongen med nåværende navn og format.
Totalt 10 lag deltok i ligaen, de 9 beste lagene fra 2018–19 samt vinneren av Challange League 2018–19,. Sesongen startet 19. juli 2019 og avsluttet 3. august 2020.
Covid-19
28. februar 2020 utsatte Swiss Football League alle Super- og Challenge League-kampene på kampdagene 24, 25, og 26. Utsettelse kom etter at det sveitsiske føderale rådet forbød alle større begivenheter til 15. mars på grunn av COVID-19-pandemien. 13. mars ble Super- og Challenge League-fotballen stoppet til slutten av april; sesongen ble imidlertid gjenopptatt 19. juni.
Kvalifisering
Niende plasserte møtte, andreplassen i Challenge League 2019–20.
Kamp 2
''Vaduz vant 5–4 sammenlagt og rykket opp til Superligaen. Thun rykket ned til Challange League''
Nikolaus av Cusa
Nikolaus av Cusa (latinisering av Kues, også kalt Nicolaus Cusanus) (født 1401 i Kues an der Mosel (idag Bernkastel-Kues), død 11. august 1464 i Todii Umbria) var en kirkemann, kardinal og polyhistor, som gjelder som en betydningfull filosof og matematiker av det 15. århundre.
Tidlig liv
Som barn flyktet Nicolaus Cusanus hjemmefra for å unnslippe farens mishandling. Han søkte tilflukt hos en adelsmann som lot ham oppfostre i Deventer hos Brødrene av felleslivet. Deretter studerte han jus, matematikk og filosofi ved universitetet i Padova. Doctor juris ble han i 1424. Han viet seg så en tid til advokatyrket.
Prest
Han ble snart etter katolsk prest, og opptrådte med iver i forhandlingene om de kirkelige reformer. På kirkemøtet i Basel 1431 – 1449 forfektet han i skriftet De concordantia catholica det allmenne kirkemøtes supremati over paven. Imidlertid skiftet han senere side i spørsmålet og sluttet seg til pavemakten.
Kardinal og biskop
Han ble i 1448 utnevnt til kardinal med San Pietro in Vincoli som tittelkirke. I 1450 ble han utnevnt til biskop i Brixen.
I Brixen ble han uvenn med landsherren, erkehertugen Sigismund av Østerrike. Etter å ha sittet en tid i fengsel, ble han tvunget til forlik. Pave Pius II sendte ham til Tyskland for å visitere kirker og klostre, og han fikk utstå harde strider da han forsøkte å reformere presteskapets og munkenes seder.
Under forberedelsene til det av hans venn Pius II påtenkte korstoget mot troens, vitenskapens og litteraturens fiender døde han i 1464.
Vitenskapelig (naturfilosofisk) gjerning
Cusanus hadde et stort vitenskapelig talent. Uroen for heksevesen og trolldom betraktet han som rester av hedendommen. Han fant tid til vitenskapelige studier og filosofiske spekulasjoner. Cusanus anses av mange som en mann som genialt foregrep senere generasjonens vitenskapelige hypoteser.
By the Way
By the Way er det åttende musikkalbumet til det amerikanske rockebandet Red Hot Chili Peppers, utgitt 9. juli 2002.
Nikolaus av Cusa
Vitenskapelig (naturfilosofisk) gjerning
Han kom Nikolaus Kopernikus i forkjøpet med et halvt århundre og argumenterte metafysisk at Jorden har en nær sfærisk ellipseform, roterer rundt sin akse og sirkler rundt Solen, og at hver stjerne selv er en fjern sol med sine egne planeter og innbyggere. En stjerne bestod ifølge Cusanus av en tung sentralkropp, som omgis av diverse lettere sjikt. Lengst ut finnes det ildartede skall som utstråler stjernens lys. Også Jorden har et slikt skall, som imidlertid ikke er synlig fra dens egen overflate. Om gravitasjonen mente han at himmellegemene kan sveve fritt i rommet ved at kreftene tyngde og letthet opphever hverandre.
By the Way
Tittelsangen ble en hit i flere land, blant annet nådde den andreplass på singlelista i Storbritannia. I tillegg ble «Can't Stop», «The Zephyr Song» og «Universally Speaking» utgitt som singler.
Sporliste
Samtlige låter er skrevet av Flea, John Frusciante, Anthony Kiedis og Chad Smith.
Nikolaus av Cusa
Vitenskapelig (naturfilosofisk) gjerning
Cusanus beskrev imidlertid ingen vitenskapelig verifiserbar teori om universet. Hans betraktninger ble nesten helt og holdent basert på egne metafysiske spekulasjoner. Stort sett har han foregrepet den naturfilosofi som i renessansetiden utviklet seg i Italia, likesom atomteoriens grunntanker. Dette kan komme av at også Cusanus var inspirert av antikkens atomister som Demokritos og Epikuros.
Som matematiker var han langt forut for sin tid, og i avhandlingen De reparatione calendarii, som han la frem på kirkemøtet i Basel, foreslo han en forbedret tidsregning. Han gav viktige bidrag innen matematikken ved å utvikle begrepene om infinitesimaler og relativ bevegelse. Hans skrifter var vesentlige for Leibniz' oppdagelse av matematisk analyse likesom Georg Cantors senere arbeider om uendeligheter.
Cusanus var den første i Vesten som man vet anvendte konkave linser for å korrigere myopi. Han lot også lage det første kartet over Tyskland i kobbersnitt og fremla forslag om metodiske eksperiment og naturiakttakelser.
Teologen og filosofen
Cusanus dypeste interesse var nok det teologiske, og det er for å trenge inn i treenighetslæren at han utviklet sin kunnskapsteori. Disse grunntanker vokste opp fra den mystisisme som han i ungdomsårene hadde blitt kjent med i Deventer.
Mennesket kan i sin ufullkommenhet ikke nå absolutt kunnskap uten Gud, mener Cusanus; kunnskapen er et stykkverk, en lært ukunnskap. Den kan tilnærme seg lærdommen gjennom navn og begrep som sammenbinder og skjelner tingene. Over sansekunnskapen med dens forvirrede bilder setter han den vurderende forstand og den spekulative fornuft. Over den sist­nevnte legger han en mystisk anskuelse, hvori først motsetningene oppgår i en uendelig enhet, Coincidentia oppositorum, derved kan Guds vesen ses i og med at vi blir ett med denne.
Til denne lærde ukunnskap – hans første filosofiske arbeide bar tittelen De docta ignorantia – søkte han på mangfoldige veier å føre sine lesere, enn gjennom begrepsmessig dialektikk, enn gjennom mystisk hengivelse, enn gjennom bilder fra hverdagslivet, enn gjennom matematiske spekulasjoner – alle forskjellige veier som alle, for ham, munnet ut i den kunnskapsspiss, det visshetens kompendium, som gudsbetraktningen er, en umiddelbar intuisjon, et seende uten begripende.
Den uendelige kurven sammenfaller med den uendelige rette linjen. Maksimum og minimum sammenfaller, da begge er uendelige. Intet får utelukkes fra Guds vesen, ikke en gang motsetningene, da han er alt i alt. Men derfor kan han heller ikke fattes av vår forstand; intet navn kan gis til ham, da alle navn benyttes for å skjelne det ene fra det annet, men hos Gud finnes ikke noen adskillelse. I troens kult avløses den lærde ukunnskap av den hellige ukunnskap. Til Gud legges egenskaper og navn, med innsikt om at de skal tas i en høyere forståelse enn deres vanlige, en betydning som vi bare kan ane, ikke forstå. Verden er en utvikling av Guds vesen, er likesom dennes kropp og i enhver ting avspeiler seg universum.
Albi
Albi er en kommune i departementet Tarn i regionen Occitanie sør i Frankrike. Byen er préfecture (hovedstad) i departementet, og ligger ved elven Tarn, 80 kilometer nordøst for Toulouse. Innbyggerne kalles albigensere (fransk: albigeois). Albi er hovedby for seks kantoner, som omfatter 18 kommuner, og har tilsammen en befolkning på 67 728.
Albi er en by full av historie. Den religiøse gruppen katarene, også kjent som albigensere hadde utspring i dette området, og forfølgelse av katarene, kjent som albigenserkorstoget (1209–1229), foregikk i dette området.
Maleren Henri de Toulouse-Lautrec var født i byen, og i dag finnes det et museum i hans barndomshjem.
Biskopbyen, eller gamlebyen
Gamlebyen eller «biskopsbyen» i Albi representerer et intakt og levende bygningsmiljø som spenner fra middelalderen via renessansen til nåtid; det fikk i 2010 status som verdensarvsted.
Viktige landemerker er katedralen Sainte-Cécile fra 1200-tallet, et mesterverk innen den sørfranske gotikken. Katedralen oppviser en virkningsfull kontrast mellom det strenge, enkle eksteriøret i murstein og det overdådige interiøret.
Pont-Vieux-broen og Saint-Salvi kvarteret er også, sammen med katedralen, minner om byens røtter på 900-tallet.
Befolkningsutvikling
Antall innbyggere i kommunen Albi
John B. Kelly senior
John Brendan Kelly sr. (også kjent som Jack Kelly (født 4. oktober 1889 i Philadelphia, død 20. juni 1960 i Philadelphia) var en amerikansk roer som deltok i de olympiske leker 1920 i Antwerpen og 1924 i Paris
Kelly ble olympisk mester to ganger i roing under OL 1920 i Antwerpen. Han vant både single- og dobbeltsculler. Fire år senere, under OL 1924 i Paris vant han sin tredje olympiske tittel i roing, han vant dobbeltsculler også denne gangen sammen med Paul Costello.
Kelly var far til Grace Kelly, skuespillerinne og fyrstinne av Monaco.
Den tarpeiske klippe
Den tarpeiske klippe (latin: Rupes Tarpeia eller Saxum Tarpeium; italiensk: Rupe Tarpea) er en bratt klippe i den sørlige enden av Kapitolhøyden med utsyn over Forum Romanum i Roma. Den ble benyttet i tiden til den romerske republikk som henrettelsessted. Mordere, forrædere, meneder og slaver som stjal, om dømt av quaestores parricidii, ble kastet utenfor klippen og til deres død. Klippen var omtrent 25 meter høy- I henhold til tradisjonen har klippen navn etter den forræderske kvinnen Tarpeia som åpnet Romas porter for fienden, men istedenfor å bli belønnet, ble hun slynget ut fra klippen som den første av dens ofre. Hendelsen skal ha skjedd i den legendariske krigen mellom sabinerne og romerne i sabinerinnerovets kjølvann.
Klippenavnet går også igjen i et kjent utsagn: «Det er ikke langt fra Kapitol til Den tarpeiske klippe»; sagt av Honoré Gabriel Riqueti de Mirabeau i den franske nasjonalforsamlingen den 22. mai 1790. I det ligger en påminnelse om at den som er på toppen, svært raskt kan ende i fornedrelse og konkurs.
Historie
Den mytologiske tidlige historie av Roma, som gjenfortalt av Titus Livius i Ab Urbe Condita (Fra byens grunnleggelse) ble byen angrepet av sabinernes hersker Titus Tatius en gang på 700-tallet f.Kr. som en følge av sabinerinnerovet hvor romerne under dekket av en fest røvet med seg sabinernes kvinner i mangelen av egne hustruer. Spurius Tarpeius hadde kommandoen over festningen på Kapitolhøyden, og en dag gikk hans datter Tarpeia, en vestalinne, ut av borgen for å hente vann for religiøs seremoni. Tatius møtte henne og fristet henne med smykker for å åpne borgens porter for sabinerne. Straks de var innenfor knuste de henne til døde under skjoldene sine, eller at hun ble drept som en advarsel at man ikke trenger holde noe løfte for forrædere...
Denne fortellingen har åpenbart blitt fortalt gjentatte ganger med ulike detaljer, og Livius omtaler en annen variant: Sabinerne hadde den vane å bære tunge ringer av gull på venstrearmene og kostbare juvelringer, og piken fikk dem å love å gi henne «hva de hadde på deres venstre armer», men isteden begravde de henne under sine skjold til hun døde. Livius nevner også at «noen sier at i forhandlingen for å få hva de hadde på sine venstre armer, ba hun uttrykkelig om deres skjold, og mistanken om at hun ønsket å forråde dem, ble hun offer for sin egen handel.» Også andre antikke forfattere har formidlet noenlunde den samme fortellingen. I henhold den romerske forfatteren Varro: «hic mons ante Tarpeius dictus a virgine Vestali Tarpeia, quae ibi ab Sabini necata armis et sepulta, cuius nominis monimentum relictum quod etiam nunc eus rupes Tarpeium appellatur saxum.» Hovedresultatet var at Tarpeia ble drept for sitt forræderi, og ble gravlagt enten på høyden, eller under den klippen som bærer hennes navn.
En gang rundt 500 f.Kr., fortelles det, lot den sjuende av Romas legendariske konger, Lucius Tarquinius Superbus, jevne ut toppen av Kapitolhøyden, fjernet helligdommene som var bygget av sabinerne, og reiste isteden et tempel for Jupiter Capitolinus på intermontium — området mellom de to toppene på høyden. Berget i seg selv overlevde denne endringen, og fortsatte å bli benyttet for henrettelser godt inn i diktatoren Sullas tid, tidlig på 100-tallet f.Kr. Henrettelsen av den jødiske opprøreren Simon bar Giora for «forræderi» i år 70 e.Kr. skjedde så sent som under keiser Vespasians styre.
Å bli kastet utfor Den tarpeiske klippe var sett på som en skjebne verre enn kun døden i seg selv, da det medførte en stor skam. Den vanlige metoden for henrettelser i antikkens Roma var å bli kvalt i Mamertinerfengselet i Forum Romanum. Klippen var i republikansk tid forbeholdt de mest notoriske forrædere, og som et sted for uoffisielle henrettelser, som nesten-henrettelsen av senator Gaius Marcius Coriolanus av en rasende folkemengde som var blitt opphisset av en tribun fra plebeierne.
Kjente ofre
Ofre for denne straffemetoden var blant annet:
Rhagonycha lutea
Rhagonycha lutea (Müller, 1764) er en av storbløtvingene (Cantharinae), en bille som tilhører bløtvingene (Cantharidae).
Utbredelse
Rhagonycha lutea finnes i Norge utbredt, men ikke vanlig. Den finnes også i Europa, men mangler i øst.
Utseende
Rhagonycha lutea er mellom 6-9 mm lang og er en langstrakt bille, bakkroppen er jevnt smal bakover. Hodet er svart og smalere bak fasettøynene, enn lengre fremme. Antennene er mørkere mot spissen og det andre leddet er lengre enn det er bredt. Det tredje leddet er omtrent en halv gang lengre enn andre ledd. Palpenes (munnføtter) endeledd er økseformet og ikke smalt, ovalt. Brystskjoldet (pronotum) er lyst rødgult og har bare en svak innbuktning midt på bakkanten og har en overflate som ikke er grovt rynket eller punktert. Brystskjoldets sidekanter er svakt rundet, ofte smalere i fremkant og dets bakhjørner er stumpvinklet avsatt. Leggene på mellom- og bakbeina er rette, og ikke krummet inn mot kroppen. Scutellum og dekkvinger er ganske lyst gule. Bakkroppens spiss er mørkere. Undersiden er mørk. Dekkvingene skjuler hele bakkroppen og har generelt kort litt oppstående behåring.
Levevis
Rhagonycha lutea har larver som lever i jorden. De voksne (imago) finnes i juni og juli. De oppsøker gjerne åpne blomster, særlig på arter innen skjermplantefamilien. Men de kan observeres også på trær og busker.
Selv om de oppsøker blomster er de rovdyr og lever både som larver og voksne av andre mindre dyr.
Támara Echegoyen
Támara Echegoyen (født 17. februar 1984) er en spansk seiler som spesialiserer seg i elliot 6m. Hun representerte landet sitt under Sommer-OL 2012 i London, der hun tok gull.
Under Sommer-OL 2020 i Tokyo som ble arrangert i 2021, ble hun nummer 4.
Buerarema
Buerarema er en kommune i delstaten Bahia i nordøstregionen av Brasil.
Commonwealth Boomerang
Commonwealth Boomerang er et australsk jagerfly.
Boomerang ble utviklet som nødprosjekt for å unngå at Australia stod uten jagerfly under den andre verdenskrig. Dette ble gjort ved å i utgangspunktet kombinere en Wirraway, en lisensprodusert variant av AT-6 Texan, med en Pratt & Whitney R-1830 Twin Wasp motor.
Varianter
Ingen prototype ble bygget, og den første CA-12 Boomerang av 105 produserte fløy første gang 29. mai 1942. Denne serien ble fulgt av 95 CA-13 som skilte seg lite fra den første serien i annet enn små endringer. Et fly ble utstyrt med en turbolader under betegnelsen CA-14, men denne varianten ble ikke satt i produksjon. Den siste serien ble produsert i 49 eksemplarer som CA-19, hvorav de siste 39 ble utstyrt som rekognoseringsfly med kamera.
Boomerang i kamp
Boomerang hadde sin ilddåp 16. april 1943 under en patrulje over Torresstredet da to av de australske flyene kom over tre japanske Mitsubishi G4M bombefly og gikk til angrep på dem. Våpnene til den ene Boomerangen fungerte ikke på grunn av en elektrisk feil, og den andre lyktes ikke med å få inn noen treff før de japanske flyene forsvant for dem. Boomerang fikk ikke sjansen til å møte fienden i luften igjen, og skulle ende krigen uten å ha skutt ned ett eneste fly.
Mer utbytte fikk man for Boomerang i rollen som nærstøttefly, og flytypen deltok i frigjøringen av Ny-Guinea og i kamphandlinger i New Britain, Bougainville og Borneo.
1. etappe av Ladies Tour of Norway 2019
1. etappe av Ladies Tour of Norway 2019 gikk fra Åsgårdstrand til Horten den 22. august 2019 og var 128 km lang.
Buritirama
Buritirama er en kommune i delstaten Bahia i nordøstregionen av Brasil.
Æthelhild
Æthelhild er et gammelengelsk kvinnenavn.
Etymologi
Navneleddet æthel er dannet av gammelengelske æthel, «edel». Den norrøne formen av leddet var aðal. Navneleddet hild har opprinnelse i urgermanske *hildio, *hilta eller *hiltja, «kamp». Den norrøne formen av navneleddet er hildr.
Utbredelse
Æthelhild var et populært kvinnenavn i England fra 600-tallet til 1000-tallet.
Navnet er ikke lenger i bruk. Den gammelhøytyske formen Adelhild er kjent brukt i Sverige på 1800-tallet, men er heller ikke lenger i bruk.
Fylkesvei 2700
Fylkesvei 2700  går mellom Østre Solberg og Lierbyen i Lier kommune.
Idrettslaget Fram
Idrettslaget Fram er et fleridrettslag på Skatval i Stjørdal kommune i Trøndelag fylke. Idrettslaget er aktivt innenfor blant annet fotball, håndball, volleyball, friidrett og trim. Laget er også flittige deltakere i St. Olavsloppet både med løpere og som arrangører.
Fotballaget var helt på begynnelsen av 1960-tallet oppe i daværende 2. divisjon (som i dag tilsvarer 1. divisjon).
Klubben har hjemmebane i Skatvalshallen for håndball og volleyball. De eier og driver selv to anlegg, Framnes stadion med blant annet kunstgressbane og friidrett samt Ragnheim grusbane.
Snøbrett under Vinter-OL 2010 – Snowboardcross menn
Snowboardcross for menn under Vinter-OL 2010 ble avholdt i Cypress Mountain den 15. februar 2010.
Zixi
Zixi (kinesisk: 资溪县; pinyin:  Zīxī Xiàn) er et fylke i provinsen Jiangxi i Folkerepublikken Kina. Det ligger i byprefekturet Fuzhou.
Befolkningen var på 104,802 innbyggere i 1999.
Samferdsel
Kinas riksvei 316 løper gjennom området. Den fører fra Fuzhou i Fujian via Nanchang i Jiangxi og Wuhan i Hubei til Lanzhou i Gansu.
Guangchang
Guangchang (kinesisk: 广昌县; pinyin:  Guǎngchāng Xiàn) er et fylke i provinsen Jiangxi i Folkerepublikken Kina. Det ligger i byprefekturet Fuzhou.
Befolkningen var på 222,151 innbyggere i 1999.
Samferdsel
Kinas riksvei 206, som passerer dette området, løper fra kystbyen Yantai til kystbyen Shantou i provinsen Guangdong. Den løper gjennom provinsene Shandong, Jiangsu, Anhui, Jiangxi og til slutt Guangdong.
Kronprins Christian Land
Kronprins Christian Land er en stor halvøy i det nordlige Grønland navngiitt etter kronprins Christian, senere Christian X av Danmark. Halvøyen er en del av Grønlands Nationalpark. Den danske militærbase/værstasjon Nord er den eneste bebyggelse på halvøyen.
Kronprins Christian Land er omgitt av Wandels hav, ishavet mot nord, Framstrædet mot øst, Grønlandshavet mot syd, og Grønlands innlandsis mot vest.
Else Hansvik Storsul
Else Marie Hansvik Storsul (født 24. september 1944) er en norsk reseptarfarmasøyt og tidligere politiker (H).
Hun var første gang medlem av Vikna kommunestyre i perioden 1980–1983, deretter medlem av Nord-Trøndelag fylkesting 1984–1987, på nytt medlem av kommunestyret og formannskapet fra 1988, og ordfører i Vikna kommune 1997–2003. Hun var varaordfører i Vikna fra 1995, og byttet verv med ordfører Lars Peder Brekk idet han gikk til en stilling i næringslivet. Storsul har også vært styremedlem i Sparebanken Midt-Norge.
Hun var gift med Terje Storsul, som var gårdbruker på Storsula på Ytre Vikna og kommunepolitiker for Senterpartiet.
Frænkel Land
Opprinnelig ble området navngitt Frænkels Halfö etter ballongfareren Knut Frænkel som gjorde meterologiske observasjoner under Andrées ballongferd i 1897. Navngiveren var Alfred Gabriel Nathorst i hans polarekspedisjon av 1899, hvor han lette etter spor etter ballongferden.
Godgifu
Etymologi
Navneleddet god, «gud», har opprinnelse i urgermanske *guða", «gud», eller *gôda, «god». De norrøne formene av navneleddet var guðr, goðr, goð og guð. Navneleddet gifu har opprinnelse i urgermanske *gebo-, «gave». De norrøne formene av navneleddet er gjaf eller gjǫf''.
Godiva er en latinsk form av navnet, med varianten Gudiva.
Utbredelse
Godgifu var et populært kvinnenavn i England fra 900-tallet til 1100-tallet.
Godiva og Gudiva er kjent brukt som fornavn i Sverige, men er svært sjeldent.
Kjente personer med navnet
Personene i listen er ordnet kronologisk etter fødselsår.
Fiji under Paralympiske sommerleker 2008
Det ble i mai 2007 rapportert om at Iliesa Delana hadde kvalifisert seg for lekene, men det ble senere avkreftet at han kom til å delta.
Johnny Nash
Johnny Nash, født John Lester Nash, Jr. (19. august 1940 i Houston Texas i USA, død 6. oktober 2020 samme sted), var en amerikansk sanger og låtskriver. Han bidro til å popularisere reggaen internasjonalt, ikke minst med hiten «I Can See Clearly Now» som gikk til topps på Billboard Hot 100 4. november 1972, og lå der i 4 uker. Andre kjente låter er "Hold Me Tight" (1968), "Stir It Up" (1972) og "Tears on My Pillow" (1975). Musikken han fremførte var en blanding av reggae og soul.
Nash spilte i den svenske filmen Vill så gärna tro fra 1971 av Gunnar Höglund.
Kystfiske
Kystfiske er fiske i fjorder og estuarer, langs kysten og på nære kystbanker. Tidligere var det vanlig å skille mellom kystfiske, bankfiske og havfiske. Skillet mellom kyst- og bankfiske er ikke like klart i dag, i og med at også større kystfiskefartøy fryser fangst ombord og gjør lengre turer.
Variasjon
Variasjon, variant og varietet (alle av latin varius = «mangfoldig, foranderlig») har ulike betydninger.
Kystfiske
Det foregår kystfiske både etter bunnlevende og pelagiske arter.
Kystfiskefartøyer fisker med en rekke fiskeredskaper, som jukse, teiner, ruser, garn, line, snurrevad, not og reketrål og leverer i hovedsak fersk fisk.
Geovani Silva
Geovani Faria da Silva (født 1964) er en brasiliansk tidligere fotballspiller.
Hazel Park
Hazel Park er en by i Oakland County i den amerikanske delstaten Michigan. Byen ligger i Oakland County og er en forstad til Detroit. Hazel Park fikk bystatus i 1941. Byen grenser til Detroit i sør, Madison Heights i nord, Ferndale i vest og Warren i øst.
Olivia Price
Olivia Price (født 2. august 1992) er en australsk seiler som spesialiserer seg i elliot 6m. Hun representerte landet sitt under Sommer-OL 2012 i London, der hun tok sølv.
Caatiba
Caatiba er en kommune i delstaten Bahia i nordøstregionen av Brasil.
Dekningsbidrag
Dekningsbidrag er et bedriftsøkonomisk begrep som gir et tall på det en sitter igjen med etter at de variable kostnadene er trukket fra salgsinntekten. I handelsbedrifter kalles dette ofte avanse eller bruttofortjeneste. Dekningsbidraget benyttes til å betale de faste kostnadene, slik som husleie, strøm, fast lønn og andre kostnader som ikke lar seg endre på kort sikt. Er det noe til overs etter dette, sitter man igjen med et overskudd, som kan tas ut eller benyttes til nye investeringer i bedriften.
Dekningsbidraget kan regnes ut for en spesiell produksjonsvare / tjeneste (dekningsbidrag pr enhet) eller for bedriften som helhet (samlet dekningsbidrag). Dekningsbidragskalkyler er vanlige f.eks. i landbruket, der de regnes ut pr. dekar av en bestemt produksjon. Disse inngår da gjerne som grunnlag for produksjonsplanlegging og for lønnsomhetskalkyler ved investeringer.
I en produksjonsbedrift vil dekningsbidraget kunne finnes ved å trekke direkte materialkostnader, direkte lønnskostnader og indirekte variable kostnader fra driftsinntektene. Hvis man så trekker salg- og administasjonskostnader samt avskrivninger fra dekningsbidraget finner man driftsresultat.
Dekningsbidraget er et mer fleksibelt instrument for beslutninger enn selvkostkalkylen. Ved beslutninger på kort sikt er det irrelevant hvor store de faste kostnadene er, da faste kostnader per definisjon ikke lar seg endre på kort sikt. Ved tilbud om produksjon av en ny ordre sier man at den bør godtas så lenge den gir positivt dekningsbidrag (dvs. dekker variable kostnader), så lenge det er ledig kapasitet og ikke påvirker prissettingen til andre ordrer. Dette til tross for at ordren gir negativ selvkost. På lang sikt, derimot, kan ikke en bedrift overleve med 0 i dekningsbidrag, da det også må være igjen midler til å dekke faste kostnader.
Próg rentowności
Frankrike under EM i friidrett 2014
Frankrike deltok med 65 utøvere under EM i friidrett 2014 som ble arrangert 12.–17. august 2014 i Zürich. Frankrike tok 23 medaljer under mesterskapet.
.ly
.ly er Libyas nasjonale toppnivådomene (ccTLD) for Internett.
Domenet var på et tidspunkt åpen for registrering globalt, direkte på andre nivå, og inneholder et tilfeldig spredt utvalg av nettsteder. Noen av dem nytter seg av betydningen av "ly" på forskjellige språk og i diverse stedsnavn som et suffix, som i ita.ly. Dette er kjent som domenehacking. Det er ikke spesielt mange nettsteder i Libya som bruker dette domenet.
Domener i .ly er offisielt tilgjengelig både på andre og tredje nivå, men nettstedene LTTnet og Libyan Spider Network ser bare ut til å nevne tredjenivå registreringer. De forskjellige andrenivå-domenene som offisielt er åpne for registreringer på tredje nivå er:
Eksterne lenker
Toppdomän
Det kategoriske imperativ
Det kategoriske imperativ er et prinsipp for moralsk handling formulert av Immanuel Kant i verket Grunnlegging til moralens metafysikk fra 1785.
Kant forsøker i dette verket å «fastsette moralens øverste prinsipp». Han hevdet at det kreves universell gyldighet i de moralske pliktene, en moralsk plikt for en person må nødvendigvis være en moralsk plikt også for alle andre. Det vil si at man må velge sine prinsipper for handlinger etter hvilke prinsipper man vil at andre skal velge for sine.
Universallovformuleringen
Kants første formulering av det kategoriske imperativ, universallovformuleringen, sier
En «maksime» blir av Kant definert som «den grunnsetning subjektet handler etter».
Dette utsagnet er syntetisk a priori. Dette er fordi handlingsregelen ikke springer ut fra erfaring. Selv hevder Kant at de allmenne lover man skal teste sine grunnsetninger mot bare er et ideal og kun eksisterer i tankene våre, noe som betyr at denne formuleringen av det kategoriske imperativ har liten praktisk nytte.
Naturlovformuleringen
På grunn av at universallovformuleringen er ment for et abstrakt idealmenneske kom Kant med en ny versjon av det kategoriske imperativ, kalt naturlovformuleringen.
Her er altså de allmenne frihetslover fra universallovfomuleringen blitt erstattet med allmenne naturlover.