cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Junior-VM i skiskyting 2011
4 x 6 km stafett
Dato: 4. februar 2011
7,5 km sprint
Sprinten ga grunnlaget for jaktstarten dagen etter. Øvrige norske plasseringer: Tiril Eckhoff (16) og Marte Olsbu (37).
10 km jaktstart
Dagen etter sprinten var det jaktstart. De to første plassene ble uforandret, men Ingela Andersson endte på 13.-plass, og Laura Dahlmeier gikk seg opp fra 14. til 3.-plass. Marte Olsbu endte på 27.-plass.
10 km
Dato: 1. februar 2011
Thekla Brun-Lie var eneste nordmann i dette løpet.
Hamburg
Hamburg, offisielt Freie und Hansestadt Hamburg (dansk: Hamborg) er Tysklands nest største by og samtidig en av landets delstater. Hamburg tilhørte Hansaforbundet som hansaby i middelalderen og var en fri riksstad under det tysk-romerske rike. Frem til Tysklands samling i 1871 var Hamburg en suveren stat og hadde sin egen regjering og egen myntenhet.
Junior-VM i skiskyting 2011
3 x 6 km stafett
Dato: 4. februar 2011
Hamburg
Hamburg drev som selvstendig stat sin egen utenrikspolitikk og inngikk tosidige handelsavtaler med land over hele verden. Gjennom streng nøytralitetspolitikk søkte Hamburg å motstå presset fra de dominerende naboene, særlig Danmark og senere Preussen.
Junior-VM i skiskyting 2011
6 km sprint
Dato: 29. januar 2011
Hamburg
Hamburg er blant verdens 20 største havnebyer, Europas nest største og den største i Tyskland. Havnen er omfattende med (i 1955) 66 km kai og 450 km jernbanespor. Hamburg Hauptbahnhof er et viktig jernbaneknutepunkt. Ved Hamburg løper Norderelbe og Süderelbe sammen til den brede Elbenmunningen 110 km fra utløpet i Nordsjøen. Ved Hamburg møtes sjøtrafikk og elvetrafikk. Tidevannsforskjellen er over 2 meter og havnen er derfor anlagt med åpne bassenger. Havneområdet for sjøgående fartøy har over 10 meters dyp og er begrenset oppstrøms av Elben-broene.
Den Helder
Den Helder er en kommune i det nordvestre Nederland i provinsen Noord-Holland. Kommunen har en befolkning på 59 795 innbyggere (2004).
Bjørn Arild Bøhleng
Bjørn Arild Bøhleng (født 23. mars 1972) er en norsk tidligere friidrettsutøver som representerte IL i BUL.
Hamburg
Byen ble ødelagt av brann i 1842. Hamburg ble frem til forfatningsendringen i 1919 styrt av en arvelig klasse av storborgere eller hanseater. De fleste gjenværende gamle bygg ble ødelagt under andre verdenskrig. I ruinene etter krigen ble gatene utvidet og byen åpnet ytterligere opp. Fra 1937 inngår de tidligere selvstendige byene Altona, Harburg-Wilhelmsburg og Wandsbek i Hamburg. Den internasjonale havrettsdomstolen opprettet sine kontorer i Hamburg i 1993.
Junior-VM i skiskyting 2011
6 km sprint
Ingen nordmenn deltok i dette løpet.
Hamburg
Geografi
Byen ligger hvor elvene Alster og Bille renner ut i Elben, ca. 110 km fra Nordsjøen. Nord for Elben grenser Hamburg til Schleswig-Holstein og sør for elva til Niedersachsen.
Junior-VM i skiskyting 2011
7,5 km jaktstart
Dato: 30. januar 2011
Hamburg
Geografi
Neuwerk som er en øy Elbens utløp, hadde historisk tilhørt Hamburg, da den i 1945 ble lagt til Niedersachsen. I 1969 kom øya tilbake til Hamburg som bydel i distriktet Hamburg-Mitte.
Forhistorie og middelalder
Hamburgs vugge ligger ved Elbens sideelv Alster. Utgravninger i 2005 viste at det på stedet for dagens Domplatz lå en landsby beskyttet av en mur, allerede på 700-tallet. Landsbyen var strategisk lokalisert nord for Elben og øst for Alster. De ca. 200 saksiske innbyggerne kalte fortet og området rundt for Hammaburg. Ham eller hamme er gammelsaksisk for sump ved en elv. Burg (borg) betydde på dette tidspunktet et forsvarsanlegg med en beskyttelsesmur. Den første landsbyen (Hammaburg I) ble erstattet med en større landsby (Hammaburg II) ca. 800, sannsynligvis mellom 817 og 822. Det antas at det var en borg av karolingerne. Etter etableringen av Lübeck ved Østersjøen i 1143 ble stedet et kryssingspunkt for to viktige handelsruter: øst-vest-ruten mellom Russland/Østersjøområdet og industriområdene i nordvesteuropa, og elvetrafikken på Elben som var seilbar til Magdeburg. Magdeburgs omland hadde tilgang på tømmer og landbruksprodukter, og dannet grunnlaget for Hamburgs oppsving fra 1500-tallet.
Junior-VM i skiskyting 2011
7,5 km jaktstart
Ingen nordmenn deltok i dette løpet.
Hamburg
Forhistorie og middelalder
Pave Gregor IV opprettet Hamburg bispesete i 831. Biskop Ansgar og hans prester ble i år 845 drevet på flukt av et vikingangrep. Ansgar ble deretter biskop av Bremen og de to ble forent som Bremen erkebispedømme (også kalt Hamburg-Bremen erkebispedømme). Fra Hamburg ble misjonærer sendt nordover blant annet til Viken (i Norge). Biskopen av Hamburg-Bremen hadde liten betydning for kristningen av Skandinavia. På 1000-tallet omfattet erkestiftet Hamburg-Bremen Nord-Tyskland og hele Norden. Byen ble på denne tiden et kultursentrum for Norden. Kirken i Norge var underlagt Hamburg til 1153 da eget erkestift ble opprettet.
Fra 1100-tallet fikk Elben en større betydning og handelen i Nord-Europa utviklet seg raskt. Keiser Barbarossa tildelte 7. mai 1189 Hamburgs borgere tollfrihet for skipene deres, fra byens sentrum og ut til Nordsjøen. Denne datoen er siden regnet som havnens fødselsdag, og fra 1977 er den blitt feiret hvert år.
Hamburg ble i middelalderen en viktig nordeuropeisk havn for Hansaforbundet dannet i 1241 sammen med blant annet nabobyen Lübeck. Kölns, Hamburgs og Lübecks hansa i London slo seg i 1282 sammen til en felles organisasjon for tyske kjøpmenn. På 1300-tallet ble Lübeck den ledende byen innen hansaen og organisasjonen for kjøpmenn ble gjort om til et forbund mellom handelsbyer. I 1470 fikk kjøpmennene i Hamburg tillatelse av kong Christian I til å seile til Island for å handle. Islands viktigste importvare var korn, mens tørrfisk var den viktigste eksporten (i tillegg ble det eksportert svovel, ederdun, ull og talg). Kjøpmennene i Bergen protesterte fordi de mente de var uthuling av deres handelsprivilegier. På 1500-tallet forbyr Frederik II Hamburg å handle svovel og visse andre varer fra Island og det er uenighet om toll. Dette ledet til handelskrig mellom Hamburg og Danmark, og den danske kongen lot hamburgske skip i Øresund beslaglegge, og Hamburg nektet danske skip på Elben. Partene inngikk et kompromiss i 1579.
Etter oppdagelsen av Amerika ble Hamburg en viktig innførselshavn. Speicherstadt ble oppført i perioden 1881-1888 og fra 1888 ble frihavnen etablert.
Etter reformasjonen
Hamburg var formelt underordnet greven av Holstein og fra 1460 under den danske kongen i rollen som lensherre i Holstein. Holstein var samtidig tilsluttet det tysk-romerske riket. Hamburg brukt sin voksende økonomiske styrke til å manøvrere mellom keiseren og den danske kongen. På 1600-tallet ble Hamburg en fri riksstad, en status som den danske kongen aksepterte i 1768. Hamburgs økonomi var fra rundt 1500 særlig basert på skipsfart og -bygging. Brygging av øl med humle ble en stor eksportindustri fra 1300-tallet. Kornhandel med Nord-Europa ble viktig fra rundt 1450.
Danmark og Hamburg rivaliserte om dominans ved Elbens nedre løp. Altona vokste frem nedstrøms ved Elbens munning like ved Hamburg. Den danske kongen, som var hertug av Holstein, etablerte Glückstadt i 1617 ved Elben som handelskonkurrent til Hamburg og som en av Danmarks sterkeste festninger. Kongen sendte krigsskip på Elben og innkrevde toll, i 1621 ble Hamburg presset til å anerkjenne Holsteins overhøyhet. I 1640 kom Altona under den danske kongen. I 1664 hadde Altona vokst og fikk byrettigheter av Frederik III med visse økonomiske privilegier og religionsfrihet. Altona fikk som den første byen i Nord-Europa privilegier som frihavn. Altona som havneby og frihavn ble den viktigste konkurrenten til Hamburg. Altona var mer religiøst tolerant enn Hamburg og jødene reiste til selve Hamburg bare forretningsmessig. I 1671 etablerte jødene i Altona, Hamburg og Wandsbek Dreigemeinde under ledelse av rabbinerne i Altona. I Hamburg ble jødene i henhold til Judenreglement nektet medlemskap i handels- og håndverkslaug. Bystyret (senatet) i Hamburg var på 1600-tallet svært tilbakeholdne med å la jøder slå seg ned i byen, og mange jøder etablere seg derfor i nærliggende områder som Altona.
I middelalderen var Lübeck den viktigste tyske handelsbyen på grunn av beliggenheten ved Østersjøen og handelen mellom Østersjøen og Nordsjøen. Spania og Portugals fremvekst i forbindelse med koloniseringen av oversjøiske områder gjorde at Hamburg, som var involvert i transit mellom Nordiske/Baltiske havner og den atlantiske handelen. Hamburg var på 1600-1700-tallet en av de sentrale havnene for omlasting av korn fra Øst-Europa. Under Nederlandenes opprør mot Spania på slutten av 1500-tallet (Åttiårskrigen) var Altona og Hamburg åpne for flyktninger fra Vest-Europa. Nederlandske, portugisiske, engelske og franske handelsmenn slo seg ned i byen og tok med seg kunnskaper, kontaktnettverk og penger. Nederlandske innflyttere medvirket til utvikling av tekstilindustri i byen. Hamburgs betydning økte da kolonihandelen med Amerika begynte på 1500-tallet. Beliggenheten ved munningen av Elben ga Hamburg forbindelse til viktige deler av Sentral-Europa. Den første tyske børsen ble etablert i Hamburg i 1558 og i 1619 ble Hamburg bank opprettet. Hamburg tjente på at handelsveiene i innlandet til dels ble endret og i større grad gikk om Leipzig som er forbundet med Elben.
Hamburg vokste økonomisk under Trettiårskrigen da byen var nøytral og beskyttet av omfattende festningsanlegg. Hamburg opprettholdt handelsforbindelser med all parter under Trettiårskrigen og fungerte som betalingssentral og finanssentrum. Nederland, Spania og Portugal samt Russland via Arkhangelsk var viktige handelspartnere. Utover på 1600-tallet ble Frankrike også en viktig handelspartner. På 1600-tallet gikk raffinert sukker forbi øl som byens viktigste eksportvare. I år 1700 hadde byen rundt 60.000 innbyggere. Fra slutten av 1700-tallet begynte Hamburg å handle med landene i Amerika som hadde blitt uavhengige fra de europeiske kolonimaktene. Handel med de tidligere britiske koloniene i Nord-Amerika begynte i 1783. Hamburg gikk inn i en økonomisk nedgang i forbindelse med Napoleons okkupasjon av byen (1806-1814) og handelsblokaden i forbindelse med Napoleonskrigene. Fra 1820 begynte handel på de tidligere spanske og portugisiske koloniene i Sør- og Mellom-Amerika. Midt på 1800-tallet var Hamburg verdens nest største handelsby (målt i volum) etter London. Under Det tyske keiserrike fikk Hamburg økonomisk støtte til å anlegge en stor frihavn noe som førte til at havnearbeiderne måtte flytte til ytre bydeler. Frihavnen åpnet i 1888 og stimulerte til ny industrietablering innenfor matvarer, kaffe, oljeraffinering og gummiproduksjon. Rundt 1900 hadde Hamburg (med en befolkning på over 600.000) blitt Tysklands nest største industriby og viktigste havn, nær 5 % av verdenshandelen ble da lastet om i Hamburg. HAPAG, den gangen verdens største rederi, hadde hovedkontor i Hamburg. Inntil 1800-tallet var havnen stort sett naturlig og ble i løpet av århundret utvidet og modernisert med anlegg av kaier og lagerhus.
I tiårene før første verdenskrig vokste Hamburg til en moderne storby og ble en av Europas økonomisk ledende byer. Tyskland gjennomgikk rask industrialisering og Hamburg var Tysklands «vindu mot verden». Før første verdenskrig gikk 40 % av Tysklands utenrikshandel via Hamburg. Etter første verdenskrig ble en stor del av handelsflåten beslaglagt av de allierte og Hamburg gikk inn i en dyp økonomisk nedgang.
I 1679 gikk danske styrker mot Hamburg for å forsøke å tvinge byen til å være en del av Holstein og dermed som den danske kongens undersåtter i egenskap av hertug av Holstein. Hamburg ville i stedet være en fri riksstad direkte under keiseren. Striden var motivert av kontroll med Elben som var militærstrategisk og handelspolitisk viktig. I 1686 ble byen igjen omringet av en dansk hær på 14.000 soldater - keiseren protesterte og de nordtyske fyrstene slo seg sammen mot danskene som måtte gi seg for overmakten. Den danske kongen forpliktet seg til å avgjøre saken ved forhandling der Brandenburg, Sachsen og keiseren skulle være meklere. Forhandlingene ble avsluttet i Altona i 1689 med et forlik der Christian Albrecht skulle gjeninnsettes som hertug i den gottorspke delen av Slesvig og Holstein. Den danske kongen gjorde krav på Hamburg til 1768.
Eilev Smedal
Eilev Smedal (født 10. juli 1889, død i 1938 i USA) var en spelemann fra Seljord i Telemark. Han var fra Flatdal, og var en av fem brødre som alle spilte hardingfele: Harald, Gunleik, Olav, Gregar og Eilev.
Han tok legeutdannelse og emigrerte i 1914, men holdt tradisjonen ved like i Amerika. Han spilte inn for voksrull i 1913 og 1914, før han reiste. Spillestilen hans skulle komme til å bety mye for Olav Groven.
Hamburg
Etter reformasjonen
På 1700-tallet ble Altona den nest største byen i Danmark (etter København) med rundt 25.000 innbyggere i 1800 mot Københavns 100.000. Bergen var tredje størst med 18.000 innbyggere i 1800. Hamburg hadde i år 1800 over 100.000 innbyggere og nådde 250.000 i 1860. Folkeveksten fra middelalderen til 1800-tallet kom for en stor del av innvandring fra Niedersachsen. Fra midten av 1600-tallet kom en del religionsflyktninger. Nederlendere som ønsket å gå over til den katolske kirke ble presset ut av hjemlandet og mange slo seg ned i Hamburg og ble der raskt integrert kulturelt, juridisk og økonomisk. Innvandrere ble ønsket velkommen blant annet fordi de tok med seg nye kunnskaper, ny teknologi og handelsforbindelser.
I første del av 1800-tallet var Tyskland lite industrialisert (blant annet på grunn av politisk fragmentering) og industriutviklingen skjedde særlig i tilknytning til havnene i Hamburg og Bremen samt noen få andre steder.
Eilev Smedal
I 1928 var han hjemme i Telemark igjen, og der etterlot han varige inntrykk gjennom personlighet og spell. Han hadde et svært utbrodert spill med mange forsiringer, som det ikke er lett å gjengi.
Hamburg
Etter reformasjonen
I 1806 ble det tysk-romerske riket oppløst og Hamburg mistet betegnelsen «fri riksby» og tok i stedet betegnelsen «fri hansaby». Etter frigjøringen fra Napoleons okkupasjon i 1815 tok byen navnet Freie und Hansestadt Hamburg. Etter Wienerkongressen ble Hamburg en av fire frie byer i det tyske forbundet ved siden av 34 andre suverene stater. Byen styrt av et råd kalt (fra 1860 kalt Senat) som vanligvis besto av jurister og kjøpmenn. Rådet ble kontrollert av et underhus kalt Bürgerschaft som besto av representanter for middelklassen. Rundt år 1800 hadde knapt 4000 personer stemmerett ved valg, praksis var bare en tidel av disse involvert i politikk og byen ble styrt av rundt 400 personer støttet av profesjonelle tjenestemenn.
Eilev Smedal
I 1935 var han hjemme nok en gang, og denne gangen spilte han inn for Norsk rikskringkasting i regi av Eivind Groven. Innspillingene ble en verdifull kilde til Smedalsspelet, og var i flittig bruk. Før han reiste tilbake til Amerika fikk han spilt i flere bryllup i Telemark, og kom til å påvirke de yngre spelemennene der, spesielt Eivind Mo.
Hamburg
Etter reformasjonen
Innbyggerne i byen var inndelt etter politisk status. Bare personer med fulle borgerretter hadde full frihet til å drive handel og bruke aksjebørsen. På nivået under var akademikere, kunstnere og håndverkere hadde begrensede borgerretter (tysk: kleines Bürgerrecht). Neste gruppe var «beskyttede beboere» (Schutzverwandte) som hadde rett til å bo, gifte seg og arbeide i byen, til slutt kom fremmede (Fremde). Schutzverwandte måtte betale skatt, men slapp militærtjeneste. Schutzverwandte livnærte seg ofte av ufaglært manuelt arbeid og som tjenere. I 1759 var det 9000 borgere (de to første gruppene), 4000 Schutzverwandte og 3300 fremmede. Bare 15-20 % av innbyggerne hadde fulle borgerretter som bare var oppnåelig for menn tilhørende luthersk trossamfunn. Fordi hele familien ble regnet med var 70-80 % av innbyggerne i omfattet. Hamburgs forfatning av 1603 krevde at alle innbyggerne måtte tilhøre den lutherske tro og staten var forpliktet til å beskytte og fremme religionen. Byen fikk ikke eget universitet før på 1900-tallet og kirken hadde lenge i realiteten monopol på utdanning og akademisk virke.
Eilev Smedal
Han døde i USA i 1938.
Hamburg
Etter reformasjonen
Preussen overtok hele Schleswig-Holstein etter den østerriksk-prøyssiske krig to år senere, i 1866 og ble en del av kongeriket Preussen som Provinsen Schleswig-Holstein. Hamburg mistet ved opprettelsen av det tyske keiserriket i 1871 sin status som suveren stat. Da hertugdømmene ble integrert i Preussen i 1867 sørget Bismarck for at Altona ble værende utenfor tollgrensen. Rundt 1880 ble tollgrensen mellom Hamburg og Altona fjernet, og Hamburg med omland ble innlemmet i tollunionen. Etter dette var Bremen den eneste frihavnen i imperiet.
Etter 1937
I 1937 ble grensene utvidet til de som gjelder i dag. Unntaket er Neuwerk og de øvrige to øyene i Nordsjøen som ble tilført Hamburg i 1969. Sammenslåingen med omlandet i 1937 skjedde ved loven om Stor-Hamburg (tysk: Gross-Hamburg-Gesettz) og samtidig ble Hamburgs selvstendige status. Byen Hamburg økte da med 80 % i areal og 40 % i befolkning til 1,7 millioner. Sammenslåingen gjorde Hamburg til Tysklands største industriby. Bombingen av Hamburg under andre verdenskrig førte til omfattende ødeleggelser i Altona. Hamburgs selvstendige status ble gjennopprettet av den britiske okkupasjonsmakten i 1946. I 1949 ble Hamburg med Altona del delstat i Forbundsrepublikken Tyskland. .
Hamburg har vært en republikk siden middelalderen. Fra 1200-tallet til godt inn på 1800-tallet var det forbudt for adelige både å eie eiendom og å delta i det politiske livet i Hamburg, og adelige (som man hovedsakelig fant utenfor byen) ble sett sterkt ned på. Hamburg var imidlertid ikke noe demokrati, men snarere en form for oligarki eller plutokrati, styrt av en arvelig gruppe hanseater med forfatningsmessige privilegier. Jurister hadde etterhvert monopol på de mektigste stillingene i staten.
Byen fikk et sterkt oppsving på 1800-tallet på grunn av handelen med Amerika. I 1842 ble Hamburg ødelagt av en omfattende brann.
Hamburg ble utsatt for kraftige angrep av allierte bombefly under andre verdenskrig. Et særlig intensivt angrep kom med den såkalte Operasjon Gomorrha fra 24. juli til 3. august 1943. Over 50 % av byens bebyggelse ble helt ødelagt under krigen og ytterligere 25 % ble betydelig skadet. Over 55.000 ble drept, hvorav de fleste under bombingen i juli-august 1943.
I 1955 var omkring 300.000 av byens 1,76 millioner innbyggere flyktninger. Byen hentet seg relativt raskt inn igjen etter krigen og håndterte mer en halvparten av Vest-Tysklands utenrikshandel i den perioden Tyskland var delt.
Hamburgs næringsliv er dominert av tungindustri (blant annet skipsbygging), aviser og forlagsvirksomhet, og handel og transport.
Politisk system
Hamburgs folkevalgte delstatsparlament kalles Hamburgs borgerskap og velges ved direkte valg hvert femte år. Delstatens organer løser både de statlige og de kommunale oppgavene.
Parlamentet velger en førsteborgermester som regjeringssjef. Førsteborgermesteren utpeker ti senatorer, og tilsammen utgjør førsteborgermesteren og senatorene delstatens regjering, kalt Hamburgs senat. Hamburgs borgerskap og senatet holder til i Hamburg rådhus.
Senatet har historiske røtter tilbake til 1216, men delstaten bygger i dag på forfatningen vedtatt 6. juni 1952.
Det finnes ca. 100 diplomatiske representasjoner i Hamburg.
Kirker
De fem største evangeliske kirkene i Hamburger kalles Hovedkirkene (tysk: Hauptkirchen). Det dreier seg om St. Michaelis-kirken gjerne kalt «Michel», St. Nikolai-kirken som er et fredsminnesmerke, St. Petri-kirken fra 1000-tallet, St. Jacobi-kirken fra 1200-tallet og St. Katharinen-kirken fra 1300-tallet.
St. Gertrud- kirken var forbildet ved byggingen av Trefoldighetskirken i Arendal.
Idrett
Viktige arenaer er Volksparkstadion (AOL Arena), Barclaycard Arena, Alsterschwimmhalle, Sporthalle Hamburg (Alsterdorfer Sporthalle), Millerntor-Stadion og Jahnkampfbahn i Hamburger Stadtpark. Fotballklubben Hamburger SV, spiller sine hjemmekamper på AOL Arena, mens FC St. Pauli har Millerntor-Stadion som hjemmebane.
Severdigheter
I distriktet Hamburg-Mitte finnes de to verdensarvstedene Speicherstadt og Kontorhuskvarteret, det siste med blant annet Chilehaus. Hamburg rådhus inneholder det politiske senter med parlament og regjering. I samme distrikt finnes også Hamburger Kunsthalle fra midten av 1800-tallet og Elbphilarmonie som det nyeste, store tilskudd til byens kulturliv. Landungsbrücken er et sosialt møtested langs Elben. Videre langs elvens høyre bredd finnes strandområdet Övelgönne, dels beliggende i distriktet Hamburg-Altona. Tierpark Hagenbeck er en kjent attraksjon i distriktet Eimsbüttel. Gravlunden i Ohlsdorf er blant Tysklands største.
I den sørvestre del av Hamburg finnes en mindre del av landskapet Altes Land, og som inneholder et av Europas største fruktdyrkingsområder.
Stein Arne Ingelstad
Stein Arne Ingelstad (født 25. juli 1970) er en tidligere norsk fotballspiller. Han har spilt åtte sesonger i Hamarkameratene, samt noen sesonger i Lillestrøm Sportsklubb og Kongsvinger IL Toppfotball. Ingelstad var spiss. Stein Arne Ingelstad ble ansatt som daglig leder i sin gamle klubb Hamarkameratene den 1. august 2015. Han er gift med Kristin og har tre barn.
Bicoleus
Bicoleus er en slekt av primitive, utdødde biller.
Utseende
Artene er kjent fra løsrevne dekkvinger. Disse er 5-5,5 milimeter lange.
Historie
Gruppen er kjent fra perm, 259-254 millioner år før nåtid fra Russland.
Nobelsenteret
Nobelsenteret (svensk: Nobelcenter, også skrevet Nobel Center) er et planlagt bygg for offentlige aktiviteter rundt Nobelprisen på Blasieholmen i Stockholm. Det er tenkt å inneholde rom for utstillinger, møter og arrangementer, samt et bibliotek, restaurant og butikk, og erstatter Nobelmuseet i Gamlebyen. I april 2014 ble David Chipperfield og Christoph Felger utnevnt til vinneren av arkitektkonkurransen for utformingen av det nye huset.Byggestart er planlagt til 2015 med åpningen i desember 2019.
Bakgrunn
I desember 2011 ble det undertegnet en intensjonsavtale mellom Stockholm by og Nobelstiftelsen om i fellesskap å arbeide for framveksten av et Nobelsenter ved Nybroviken. Nobelmuseets nåværende lokalene i Börshuset i Gamla stan har lenge vært underdimensjonerende for virksomheten. Nobelhuset AB, som eies av stiftelsen, fikk i august 2012, et stykke land tildeling på Blasieholmen der, i henhold til gjeldende planer, bygging av bygningen med brutto byggeareal på ca 20 000 m², men Nobelstiftelsens ambisjon er senere redusert til et byggeareal på 12.400 m² over bakken. Gjennom en donasjon på 800 millioner fra familien Erling Perssons stiftelse og familien Wallenbergs Knut og Alice Wallenberg Foundation ble prosjektets finansieringsgrunnlag sikret. De totale kostnadene er beregnet til 1,2 milliarder og finansieres privat. Stockholm by har bidratt med tomten, og når senteret er ferdig skal virksomheten motta 30 millioner per år i statlige subsidier. Byggearbeidene på Nobelsenteret er planlagt i 2015 med åpningen i slutten av 2018.
Arkitektkonkurranse
Utformingen av senteret og offentlige rom innenfor konkurranseområdet ble utviklet gjennom en internasjonal arkitektkonkurranse. I det første skrittet ble det invitert tolv arkitektfirmaer til å delta, og i november 2013 ble tre finalister kåret: David Chipperfield Architects (England/Tyskland), Wingårdh arkitektkontor (Sverige) och Johan Celsing Arkitektkontor (Sverige)
I april 2014 ble David Chipperfields og Christoph Felgers forslag Nobelhuset, med skinnende fasademessing samt vertikale elementer og glass, utnevnt til vinneren. Forslaget omfatter et hesteskoformet auditorium for tildelingen av Nobelprisen med 1 400 sitteplasser .
Orotelli
Orotelli (sardisk: Orotèddi) er en italiensk kommune i provinsen Nuoro i regionen Sardinia. Den har 2 033 innbyggere og ligger rundt 406 meter over havet.
Debra Jo Rupp
I tillegg til roller på film og fjernsyn har hun også vært aktiv på teaterscenen både 'on' og 'off' Broadway.
Lindesnes (kommune 1964–2019)
Lindesnes var en kommune i Vest-Agder. Kommunen hadde en kystlinje på vel 90 km. Selve Lindesnes ytterst på Lindesneshalvøya er Norges sydligste fastlandspunkt (57°58'46"N). Kommunesenteret lå på Vigeland. Kommunen lå nederst i Audnedalen som vassdraget Audna skaper, hvorav Sør-Audnedal utgjorde kommunen Lindesnes, mens Nord-Audnedal lengre oppe utgjøres av Audnedal kommune.
I 2020 ble Lindesnes slått sammen med Marnardal og Mandal til én kommune. Navnet på den nye kommunen ble Lindesnes.
Navnet Lindesnes betyr «halvøya med neset der det lid med landet».
Historikk
Ved sammenslåing av de tidligere kommunene Spangereid, Vigmostad og Sør-Audnedal i 1964 valgte man det nye navnet Lindesnes kommune.
Spangereid var opprinnelig en del av Audnedal formannskapsdistrikt (fra 1837). Fra 1844 utgjorde Spangereid og Valle Sør-Audnedal kommune. Spangereid ble opprettet som egen kommune i 1897. Valle beholdt navnet Sør-Audnedal.
Vigmostad kommune var fra 1837 en del av Audnedal formannskapsdistrikt. I 1844 dannet Vigmostad og Konsmo Nord-Audnedal kommune. Vigmostad ble så selvstendig kommune fra 1910.
Etter at Spangereidkanalen ble offisielt åpnet 5. juli 2007, definerte Statens kartverk Lindesnes som ei øy, og dermed var ikke Lindesnes fyr det sydligste fastlandspunktet i Norge lenger. Det sydligste fastlandspunktet i Norge ble i 6 måneder Elsesodden ved Skjernesund i Mandal kommune. I februar 2008 revurderte Statens kartverk sin første beslutning og omgjorde denne, slik at Lindesnes igjen er å regne for Norges sydligste punkt på fastlandet. Det sydligste punktet inkludert holmer og skjær er den lille øya Pysen i Mandal.
De eldre kommunale arkivkildene for kommunen finnes i dag hos Interkommunalt arkiv i Vest-Agder IKS (IKAVA). Det gjelder for eksempel protokoller fra kommunestyre, formannskap, fattigstyre, skolestyre. Her er også arkiver med personopplysninger som for eksempel klientarkiver, skatteprotokoller og skoleprotokoller.
Natur og geografi
Den vestlige delen av Agder tilhører det svekonorvegiske grunnfjellsskjoldet, og består av to geologiske hovedformasjoner av proterozoiske bergarter som er dannet under de gotiske og senere svekonorvegiske fjellkjedefoldingene, med sterk metamorfose under den sistnevnte. Et underlag av 1 600 - 1 450 millioner år gammel skifer, kvartsitt, marmor og amfibolitt med noe hornblendegneis, og ovenpå dette sure overflatestrukturer av både granitt og granodioritt (henholdsvis 1 250 - 1 000 mill år gammelt, og stedvis 1 550 - 1 480 millioner år gammelt). De yngste svekonorvegiske dannelsene bevitnes av større formasjoner av granitt. Den kaledonske fjellkjedefoldingen nådde ikke ned hit. Forkastningene går både i sørvest-nordøst retning, og i sør-nord retning.
Langs kysten østover mot Mandal er det en fin skjærgård med friluftsområder av nasjonal verdi og flere fredede fuglereservater. Den meteorologiske stasjonen ved Lindesnes fyr har Norges høyeste årsmiddeltemperatur. Der er også Fjeldskår vindmøllepark, eier er Agder Energi, med fem vindmøller.
Tusenårssted
Kommunens Tusenårssted er Kråkevika i Spangereid, hvor det i ettertid er bygget et teateranlegg. Anlegget består av scene, amfi og teater. Her ble «Spelet om Kråka» fremført hver andre år fra 2000 til 2012.
Redningsskøyte
En redningsskøyte er et fartøy som er spesialbygd for å drive redning og berging til sjøs. Begrepet stammer fra de første redningsfartøyene som var seilskøyter. Også etter at redningsfartøyene ble hurtiggående båter i 1970-årene, beholdt man betegnelsen redningsskøyte, av praktiske årsaker og for å hedre de opprinnelige redningsskøytene.
Norge
I Norge eies og drives redningsskøyter av Redningsselskapet (forkortet RS). Redningsselskapet er privat og finansieres ved hjelp av medlemsinntekter, donasjoner, innsamlede midler, operasjonelle inntekter, samt ett statlig bidrag fra Samferdselsdepartementet.
I Europa var det opprettet redningsstasjoner langs kysten som i hovedsak besto av landstasjoner. Disse hadde linekanoner som kunne skyte liner ut til strandede skip og få mannskapet halt i land. De hadde også robåter som kunne sjøsettes fra land for å plukke opp folk i sjøen. Europas kyst består mye av kystlinje uten øyer og skjærgård og det er som regel ganske langgrunt. England hadde startet sitt redningsvesen i 1824 og Frankrike like etter; Danmark i 1850 og Sverige i 1854.
I Norge er det i hovedsak Jæren, Lista og Jomfruland med lignende kystlinje og her var det etablert lignende landstasjoner. Staten hadde siden 1851 drevet disse, underlagt fyrdirektøren og bemannet av frivillige. Ut over disse stasjonene mente man at kysten var for komplisert til å kunne ha et redningsvesen.
Eilert Sundt påpekte i 1861 i en artikkel i «Folkevennen» at omtrent 750 mennesker omkom årlig på havet. Nord-Norge med de store fiskeriene der var overrepresentert. Han foreslo et redningsvesen, men ble ikke hørt.
Losskøyta blir sjødyktig
Det var ikke noen selvfølge at en seilskøyte kunne bli et redningsfartøy. Losene, som var de fremste brukere av seilskøyter, hadde opp gjennom tidene lidd store tap på havet. Etter Peder Norden Søllings innsats på tidlig 1800-tallet hadde losbåtene fått dekk og blitt mer sjødyktige. Sølling hadde forskrevet mye ballast som måtte sikres i en kasse da båtene var ganske flate i bunn og grunne. Den store ballastvekten gjorde dem kantrefrie, men dette ble fraveket da båtene ble trege i vanlig vind og hadde god stabilitet til vanlig med sin store bredde og flate bunn. Men i uvær med brottsjøer ble det fortsatt mange forlis ved at skøytene kantret. Colin Archer bygget sin første spissgattede losskøyte i 1872 til en Nøtterøy-los som ga den navnet «Pilen». Den var klinkbygget med stevnprofiler og dekkslinje som en Hvaler-skøyte, men Archers hadde midtspantet (største bredde) godt aktenfor midtskips og var derfor vesentlig skarpere i baugen. Den var også noe dypere og jernballasten var godt sikret under dørken. Archer hadde brukt gaffelrigg på sine tidligere båter, men denne fikk spririgg da det var vanlige i ytre Olsofjord. Han fikk bestilling på flere og losskøytene hans fikk anerkjennelse for sjødyktighet og vant regattaer.
I november 1881 forliste den kjente losen Ulabrand syd for Tjøme. Skøyta ble ikke funnet, men noe av kokpitdørken drev i land. Årsaken til forliset er ikke kjent, men uten vrakrester som en grunnstøting ville ha gitt, var teorien at skøyta hadde kantret i en brottsjø i åpen vann.
I 1882 hadde Colin Archer bygget 16 klinkbygde losskøyter. Han ville nå gjøre dem ytterligere sikre og tegnet et dypere skrog med vesentlig mere ballast. Samtidig ville han kravellbygge dem. På nyåret 1883 ble den første levert til Nevlunghavnlosen Wilhelm Josephsen som da fikk sin andre Archerskøyte, også den med navnet «Garibaldi». Samtidig fikk han en bestilling fra Vardø losforening og med en noe mer pengesterk kjøper, fikk denne utvendig jernkjøl. Disse ble gaffelrigget, som også flere av hans klinkbygde ble levert med. Gaffelrigg var også vanlig på Sørlandets losskøyter og er mer letthåndterlig på større båter enn spririggen. Flere andre kjøpere smme året ble også overtalt til den nye modellen og alle Archers losskøyter etter dette var kravellbygde med jernkjøl.
Båtbygger Thor Martin Jenssen hadde jobbet som formann på Colin Archers verft fra 1879. I 1886 startet han eget verft i Porsgrunn og bygget losskøyter etter Colin Archers tegninger. Det gikk nesten ti år før flere båtbyggere tok etter Colin Archers nye kravellbygde losskøyter.
Oscar Tybring
Legen Oscar Tybring (1846-95) ble i 1882 vitne til et dramatisk forlis utenfor Smøla som krevde mange liv uten at man kunne komme de skipbrudne til unnsetning. Tybring engasjerte seg for å etablere en bedre redningstjeneste for hele kysten, men han møtte også mye motstand. Kysten var så lang med tusenvis av øyer og skjær at det ville være umulig å dekke hele kysten.
Oscar Tybring bosatte seg på Tjøme i 1887. Han hadde hørt om Colin Archers nye, sjødyktige losskøyte og skrev til Archer for å kjøpe en trygg legebåt. Bestillingen lot vente på seg da båten var for dyr for ham. Han forespurte Colin Archer om billigere båt, men Archer ville ikke gå på akkord med sjødyktigheten. Tybrings spurte da Archer om han ville være med å arbeide for et landsdekkende redningsvesen, noe Archer stilte seg positiv til. Oscar Tybring hadde kontakt med kommandør Johan Koren og med Colin Archer dannet de en liten komité for redningssaken.
Losskøyter som redningsfartøy ble ikke lansert før Redningsselskapet ble opprettet i 1891. Med antallet båter nødvendig for den lange kysten, ble nok Archers losskøyter vurdert for kostbare. Oscar Tybring mente man måtte gjøre noe som var så rimelig at alle distrikter kunne få sine redningsstasjoner. Dette ville engasjere massene og gi økonomisk grunnlag for et redningsvesen. Han fokuserte derfor fortsatt på landstasjoner med robåter. Archer bidro med en robåt han mente var bedre enn de europeiske. Archers fikk et lite seil for å få større aksjonsradius, var selvlensende og hadde en liten jernkjøl så de ikke kunne kullseile.
Oscar Tybring reiste rundt i landet og arrangerte møter for redningssaken. Han fikk stadig bredere oppslutning selv om fartøy ikke var avklart. Pengeinnsamling ble startet og i Bergen ble det samlet inn betydelige beløp.
Redningsdampskip
Redningsdampskip drevet av staten ble foreslått av «Kristiania Sømandsforening» allerede i 1877. En komité ble opprettet som innstilte på kombinert bruk av marinen som «Divisjonschefsfartøi». Bygging ble ikke satt ut i livet pga. kostnader og skepsis til om fartøyet ville finne båter på havet som var i nød. Forslaget ble fremmet igjen i 1883 av flere og i 1888 igjen i et samlet opprop av 18 sjømanns- og handelsforeninger. Marinen beregner byggekostnadene til 250.000 kr. Haugesund Sømandsforening fremmer på nytt forslaget sommeren 1889. I 1888 og 1889 var det flere store skipsforlis langs kysten, og på nyåret 1889 fikk Tybring med seg flere i sin komité hvorav en fra Kristiania Kjøbmandsforening. Tybring reiste til utlandet for å studere redningsvesen og komiteen hadde ikke møte før 18. november. De går da inn for redningsdampskip og det ble også søkt om statsstøtte.
Selv om Archer var beæret med utnevnelsen til Ridder av St. Olavs orden for de nye trygge losskøytene sine, var det ikke sikkert Kjøbmandsforeningen hadde nok forståelse av at de nå var så sikre at de kunne utføre redningsoppdrag langt til havs. Kanskje hadde de også et stort forlis i 1842 i minne. Det russiske linjeskipet «Ingermanland» gikk på grunn utenfor Kristiansand med nesten 900 mennesker ombord. Det fikk slått hull på skroget, men fløt med dekket i vann og drev forbi Mandal. De små losskøytene kom der til kort som redningsfartøy. Archer hadde ikke vært med på møtene som besluttet å satse på dampskip. Disse hadde Colin Archer liten tro på. Han mente de var lite anvendelige som redningsfartøy, og prisen var høy. Drift med stort mannskap ville også bli meget dyrt. Archer trakk seg derfor høflig fra komiteen med unnskyldning om at hans virksomhet mer var rettet mot andre deler av det et redningsvesen skulle arbeide for (trygge losskøyter) og at dette ble underordnet en så stor oppgave som det å bygge redningsdampskip. Archers navn var derfor ikke på oppropene som ble publisert i 1890 i landets aviser til støtte for et Redningsselskap som skulle satse på dampskip.
Publisiteten og interessen for redningsdampskip førte imidlertid til at marinen fant at de kunne bygget et kombinert fartøy som «Chefs- og Redningsskib». Det ble kalkulert med en kostnad på 400.000 kr for et stålskip på 180 fot med 700 hk dampmaskin. Driftsutgifter var beregnet til 30.000 kr pr år.
Haugesunds Sømandsforenings fremmet sitt forslag til stortinget og midlene ble bevilget 24. januar 1891.
Redningsselskapet stiftes
Colin Archer var nå med igjen og ble med i Redningsselskapets styre. Oscar Tybring var nå syk av tuberkulose og malaria, og kunne ikke lenger delta.
På møtet fremkom det at man i distriktene hadde erfart stor skepsis til at pengeinnsamlingen skulle gå til et redningsdampskip som ikke ville komme distriktene til gode. Det var frykt for; «at Kristiania alene vil komme til at stelle med Sagen». Møtet fremhevet derfor viktigheten av dannelse av lokale redningsforeninger slik at hvert distrikt ble overlatt å vurdere hva som var best i deres farvann.
Stiftelsesmøtet vedtok ikke noe konkret angående type redningsfartøy, men uttalte «''.. noget, der i største Række fortjener Opmerksomhed, er at skaffe Lodserne saa trygge og paalidelige Baade som muligt, der kan sætte dem istand til med fuld Tillid at udføre sin viktige Gjerning, netop under Omstændigheder, hvor der er størst Fare for Forlis.''»
Losredningsskøyte
3. februar 1892 opprettet Redningsselskapet en 5-manns fartøykomité med bl.a. Archer og med mandat «… for at tage et Forslag fra Hr. Gunnestad, gaaende ud paa at lade bygge et par store og med alle mulige Redningsapparater forsynede Lodsskøiter, der paa Grund sin sterke Bygning og fuldtallige Besætning skulde kunne gaa ud i al Slags Veir og sætte Lodser om bord og bringe Fartøier i Havsnød Hjælp».
Før komiteen fikk formidlet noe, grep naturen inn. 12. februar 1892 traff en orkanaktig fralandsstorm Telemark og Agder, og mange fiskere kantret, ble vannfylt eller blåste til havs. Mange omkom, men i Langesundsbukta reddet flere av Archers losbåter mange fiskere i havsnød. Brødrene Wilhelm og Olaf Josephsen med Olafs Colin Archer kravellbygde losskøyte med jernkjøl fra 1889, «Hjælperen», reddet fiskere langt til havs. Mannskapet hans fortalte til avisa at den klossrevede losskøyta «''ble lagt død flere ganger av de voldsomme, orkanaktige bygene som feide over oss. Det var imidlertid ingen fare med oss, for alt ombord var solid og sikkert.''»  Flere fikk nå se at Colin Archers losskøyter med jernkjøl nå var blitt så sjødyktige at de var egnet som redningsfartøy. Enkene etter omkomne fiskere i Langesund satte i gang lokal pengeinnsamling. På et møte 20. april ble det vedtatt å bestille en losredningsskøyte som skulle ligge klar til enhver tid og bemannes av loser. Skøyta skulle bygges hos Thor Martin Jenssen i Porsgrunn og være av Colin Archer-typen. Bergens Krets kjøpte inn losskøyta «Tordenskjold» som var bygget i 1889 med jernkjøl, tegnet av Colin Archer men også den bygget av Thor Jenssen. Bergens Krets bestilte samtidig en losredningsskøyte for bygging hos Colin Archer.
Redningsselskapets fartøykomité kom med sin innstilling 30. april. Med 4 mot 1 stemme anbefalte de at man burde bygge to redningsskøyter, større enn losskøytene, utelukkende til redningstjeneste. De skulle bygges i selskapets regi og at de skulle stasjoneres i området fra Jomfruland til Hvaler i vinterhalvåret. Mindretallet mente ''« at de hertil fornødne Penge kunde bruges paa en mere frugtbringende Maade ved Forbedringer og Udstyr af Lodsbaadene og de større Fiskebaade. ...og .. at disse bør gjøres usænkbare og forsynes med de nødvendige Redningsapparater.»''
30. juni 1892 hadde Redningsselskapet sitt andre landsmøte som gikk over flere dager. Redningsselskapet disponerte nå 155.000 kr samt at Bergens Kreds hadde samlet inn 45.000 kr.
Møtet ønsket nå mer å satse på forebygging av forlis; «''.. at man hos os i høiere Grad maa lægge Vind paa at forebygge Forlis end at tænke paa at rædde dem, der gjennem et skeet Forlis allerede er stedt i Havsnød. En Pluralitet inden hovedbestyrelsen slutter sig derfor til Budgetforslaget og foreslaar at der bevilges de nødvændige Midler til bygning og Udrustning af 2 skøiter, hvoraf den ene stationeres paa Vestlandet og den anden ved Mundingen af Kristianiafjorden''». De skulle bygges i eik og ha jernkjøl. Budsjettet var for hver på 7.000 kr + 1.000 kr for utstyr + 1.000 kr for linerakettkanon med tilbehør = 9.000 kr totalt pr skøyte. Til drift var det satt av 1.500 kr for hver skøyte.
Det virket ikke helt klart om man gikk for losredingsskøyter som Langesund og Bergen eller dedikerte redningsskøyter, men av det som kom frem om konstruksjonskonkurransen omtalt under, var det tydelig at det var losskøyter som skulle bygges. Kongstanken med losredningsskøyter var at losene utgjorde det seilende redningsvesenet. Dette betød at båtene måtte ha en mast med stor seilføring og ikke være for store og mannskapskrevende. Dette kunne blitt en vinn-vinn situasjon; losene fikk sikre båter og Redningsselskapet slapp med tilskudd, gunstige lån og tilskudd til redningstjeneste istedenfor å måtte bekoste alt selv. Dette kunne gi en rask utbygning av redningsvesenet langs hele kysten med begrensede midler.
Konkurranse for å spre kunnskap og byggeoppdragene
For at alle landets los skulle få sikre like skøyter som Archers, besluttet man å utlyse en konstruksjons- og anbudskonkurranse slik at flere enn Colin Archer og Thor Jenssen som nå hadde en bestilling hver på losredningsskøyte. Konkurransen ble annonsert i alle aviser fra 19/7 og redningsskøytene skulle; «''.. konstrueres og indredes saaledes at de antagelig med Sikkerhed kunde holde Sjøen under forhold hvor dette vilde være betænkeligt med Lodsbaade eller Skøiter af alminnelig Konstruktion. Tegningerne vil blive bedømt af en sagkyndig Komite, og de 3 bedste præmieres med henholdsvis Kr. 150, 100 og 75.''» (-  premiebeløp omtrent som en månedslønn på den tiden)
Skepsis og kritikk
Hvordan man best kunne organisere redningsvesenet og anvende innsamlede midler, hadde det vært mange meninger om, og kritikken stilnet ikke av at redningsselskapet nå ville bygge nye skøyter istedenfor å gjøre eksisterende skøyter synkefrie.
Dagen etter konkurranseannonseringen i Norges Sjøfartstidene, kommer et langt kritisk innlegg i samme avis: «Men nu er vi kommen saalangt, at vi kan anvende Forbedringer ogsaa ved Lodsskøiten; den bør forsynes med lufttætte Kasser, saa den ikke gaar tilbunds i et uheldig Braat i aaben Sjø, som vi saa ofte har vært Vidne til».
Redningsskøyte-konkurransen
Archer ble forespurt om han ville lede en bedømmelseskomité for konkurransen. Komiteen hadde sitt bedømmelsesmøte 6-7. oktober i NSSR lokaler i Christiania. Med seg hadde Archer fått båtkonstruktørene G. A. Sinding og Postmester Møller, - Archers konkurrenter og ofte overmenn på regattabanen, samt Hvalerlosen Barthold Hansen. Los Wilhelm Josephsen, Nevlunghavn, var også oppnevnt, men kunne ikke møte på bedømmelsesdagene.
Siden konkurransens mål var sjødyktighet tilsvarende Archers båter, tok han med tegning av sin nyeste losskøyte av året, «STRAAHOLMEN», som en referanse for komiteen. Denne var fyldigere og dypere og med mer fribord enn hans tidligere konstruksjoner. Båten er i dag på Larvik Museum.
De innsendte modeller
De syv innsendte modellene var anonymisert med nummer. Colin Archer førte komiteens rapport i pennen og medlemmene tilførte etterpå sine kommentarer. Rapporten viser at komiteen ikke var særlig fornøyd med de innsendte modeller. Det kan se ut som synkefrie patenter hadde vært en sovepute for flere av innsenderne istedenfor å forbedre seilegenskapene og sjødyktigheten. Sjødyktigheten til Archers skøyter var tydeligvis ikke godt nok kjent. Komiteen fikk en vanskelig oppgave for hvilke de skulle premiere og om noen kunne anbefales til bygging.
1. premie Christian Lauritz Stephansen, Arendal
Christian Lauritz Stephansen, lystbåtseiler og båtkonstruktør, da med rederi i Christiania, hadde sendt inn en modell som var radikalt annerledes enn losbåtene. Stephansens modell som het «Stjernen», var smal med et dypt, V-formet spanteriss. Archer utdyper:
''«Konstruktøren har opfattet Oppgaven saaledes at det gjælder at finde en Form som vil overgaa de bedste Baadtyper vi nu kjender paa vor Kyst i Sødyktighet og Evne til at fyldestgjøre de krav, som kan stilles til en Redningsbaad, og han har her leveret en Modell som i væsentlige Punkter adskiller sig fra de sædvanlige Former. Der har længe været, og er fremdeles, et omtvisted Spörgsmaal blant Baadseilere hvorvidt den brede og fyldige Type, der vager ledt over hver Bölge og – for at bruge et daglidags Udtryk – seiler på sitt Flak, eller den dybere og smalere Form, der fordrer större Tyngde i vannet og omhyggeligere Anbringelse af Tyngderne, idet den seiler på sin Ballast, er at foretrække. Konstruktören har her uden at gaa til Yderligheder – heldt sterkt til den sidstnævnte Type og har efter Flertallets Mening löst Oppgaven paa en tiltalende Maade.''»
«Flertallet er ikke i Tvivl om at et Fartöi av denne form vil være mindre udsat for at kastes overende af en "vrang" Sjö, end vore lodsbaade med mindre Dybde og bredere Flak.»
Modellen hadde også uvanlig høyt fribord. Dette var en ny kombinasjon av gode seilegenskaper og sjødyktighet.
Stephansens rigg hadde lite seilareal som var fordelt på to master, dvs. mer et rent hardværs redningsfartøy enn en losbåt. Komiteen håpet likevel riggen ville gi det lettdrevne skroget «- tilstrækkelig Seilkraft under almindelige Omstændigheter.» – dvs. losing i lett vind.
Hvalerlosen likte ikke denne modellen, men de tre konstruktørene i komiteen var kjent med denne typen som var mer vanlig for regattabåtene, og losen bøyde seg for deres garanti for båtens egenskaper og «kunde saaledes være med paa at tildele den 1ste Præmie.»
Komiteen anbefalte den for bygging, under forutsetning av at modellens eiendommelig, innsvingte skuteside ble normalisert; - «hvor nogen Modification maaske vilde være önskelig.» Korrespondanse etter konkurransen viste også at komiteen ønsket å øke riggstørrelsen og seilarealet.
Nye hardværskriterier
Stephansens modell hadde satt hardværsegenskaper på dagsordenen og for bedømmelsen av de andre modellene ble dette en ny dimensjon. Fribordhøyde og skrogvolum ble nå tillagt mer vekt.
2. premie Carl Arnold, fra Arendal
Carl Arnold, da med båtbyggeri i Kristiania, hadde en skøyte med linjer av gammel form og Archer skriver; «''Denne Model representerer nærmest den i Trakten om Arendal sædvanlige Baadform med forholdsvis betydelig Bredde og fyldige Former især i Forskibet. Kun adskiller den sig fra disse derved at den haver Jernkjøl. Da disse Baade efter Flertallets Mening neppe staar på Høide med, hva man allerede kjender paa vor Kyst (Archer-typen – red. anm.) fandt man i Modellen selv intet særligt at anbefale.''» Med tre mot en ble den ikke anbefalt til bygging.
Hvalerlosen Barthold Hansen mente; «at denne Baad ogsaa fra Modellens Side være at foretrække». Arnold hadde dessuten et godt system med vanntett garnering, dørk og skott som ville gjøre båtene synkefrie uten luftkasser. Arnold ble derved tildelt 2. premie.