cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Nepal – liste over kommunistpartier
Navn på nepali
Et parti med navnet CPN(Marksbadi) blei ifølge nepask presse registrert i april 2007 foran valget på Nepals grunnlovsgivende forsamling. Mer om partiets bakgrunn og ledelse er ikke kjent.
Fra 1979 til 1991.
Partiet blei stifta på en kongress innkalt av All Nepal Communist Revolutionary Coordination Committee (Marxist-Leninist) (navn på nepali mangler). I januar 2001 slo det seg sammen med NKP (Marksbadi) til NKP (EML) (bedre kjent som UML).
Første leder var Chandra Prakash Mainali. Han blei seinere erstatta av Jhala Nath Khanal og Madan Kumar Bhandari.
NKP(ML) var største og viktigste kommunistparti i Nepal på 1980-tallet. Det fikk flere formelt uavhengige representanter valgt inn i det kongelige diktaturets nasjonalforsamling på slutten av tiåret. Etter demokratiet Jana Andolan 1990 gikk det inn i den første flerpartiregjeringa på 30 år.
Mulighet for forveksling: Se etter 1991 har minst 3 nye partier brukt navnet NKP(ML). Se nedafor.
Fra 1998 til 2002.
NKP(ML) (1998) blei til ved en splittelse i NKP (EML) (bedre kjent som UML) i 1998. Den store majoriteten gikk tilbake i NKP(EML) i januar 2002.
NKP(ML) (1998) tok med seg om lag halvparten av parlamentsgruppa til NKP(EML) ved bruddet i 1998, og store deler av partiorganisasjonen, bl.a. et flertall av partimedlemmene i Kathmandudalen. Partiet satt i regjering høsten 1998. Ved valget i 1999 fikk det 6,4% av stemmene, men ingen representanter blei valgt. Splittelsen kosta NKP(EML) valgseieren i 1999.
NKP(ML) (2002) blei danna da et mindretall nekta å følge flertallet i NKP(ML) (1998) tilbake inn i NKP (EML) (bedre kjent som UML) i 1998.
I 2002 gikk NKP (ML) (2002) inn i fronten med andre små kommunistiske partier, SBM. I Nepals overgangsparlament 2007 fikk NKP (ML) (2002) 1 representant gjennom SBM. I Nepals overgangsregjering 2007 fikk NKP (ML) (2002) 1 minister som representant for SBM.
Mulighet for forveksling: Se NKP (ML).
Fra januar 2007 til april 2007.
NKP(ML) (2007) blei danna da ei gruppe splitta seg ut fra NKP(ML) (2002) på en kongress tidlig i januar. I april gikk partiet sammen med flere andre små kommunistpartier inn i Nepal Kamyunishta Parti (Sanyukta) (2007).
Leder var Rishi Kattel.
Partiet blei også kalt NKP(ML) (Kattel).
Se NKP(ML) (2002), Nepal Kamyunishta Parti (Sanyukta) (2007).
Navn brukt i pressa på NKP(Marksbadi Leninbadi) (2007) (se rett ovafor).
Leder av partiet var Rishi Kattel.
NKP(MLM) splitta seg ut av NKP (CM) i 1981. I 2005 slutta partiet seg sammen med NSP (MLM) til NKP (Sanyukta Marksbadi Leninbadi Maobadi)
Partiet blei opprinnelig kalt NKP (Krishna Das).
Mulighet for forveksling: Minst 3 andre partier har brukt forkortelsen MLM (med eller uten Sanyukta foran). Et eller to partier med navnet NKP (SMLM) blir ofte i pressa kalt NKP(MLM).
NKP(MLM) var det første partiet i Nepal til å bruke Maobadi i navnet. Dette kan også føre til forvekslinger med NKP (Maobadi).
Navn brukt i pressa på NKP (Sanyukta Marksbadi Leninbadi Maobadi) (Tamang). (Det er ikke helt klart om dette partiet faktisk brukte Sanyukta (United) som en del av navnet, sjøl om det er sannsynlig.)
Leda av Sitarang Tamang.
Masal og Masal betyr på nepali fakkel. Begge skrivemåter uttales likt, men to forskjellige tegn brukes til å skrive dem, noe som har ført til de alternative transkripsjonene med s og sh. I tillegg blir transkripsjonene noen ganger bytta om i vestlige tekster, slik at partiet leda av Mohan Bikram Singh, som vanligvis skrives NKP(Masal), blir kalt NKP(Masal), og partiet leda av Prachanda, som vanligvis skrives NKP (Mashal), blir kalt NKP(Masal). Samme problem forekommer med transkripsjon av NKP (Ekda Kendra Masal), som noen ganger transkriberes NKP (Ekda Kendra Mashal). Dette fører til mange muligheter for forvekslinger.
Oppsto ved en splittelse fra NKP (Chautho Mahadhiveshan), ifølge noen kilder fra et flertall i partiet, i 1983. Partiet slo seg i 2002 sammen med NKP (Ekda Kendra) i 2002.
Leder var Mohan Bikram Singh.
NKP (Masal) boikotta parlamentsvalget i 1991. I 1994 stilte det formelt uavhengige kandidater og fikk valgt inn 3. I 1991 stilte det gjennom valgfronten RJM, og fikk valgt inn 5.
Muligheter for forveksling:
Minst to andre partier har kalt seg NKP(Masal), minst tre partier har kalt seg NKP(Ekda Kendra Masal), og minst to ulike partier har brukt forma NKP(Mashal).
Fantes sannsynligvis våren 1991.
Leder var Baburam Bhattarai (alt Babu Ram).
Mulighet for forvekslinger: Se NKP(Masal.
Omtalt i Baburam Bhattarai, NKP (Masal), NKP (Maobadi) – forhistorie.
Fra 1999 til 2000.
Utbrudd av tilhengere av Dinanath Sharma fra NKP (Masal), som var uenige i at partiet tok avstand fra opprøret til NKP (Maobadi) og oppstillinga til parlamentsvalget i 1999. I 2000 gikk partiet inn i NKP (Maobadi).
Leder var Dinanath Sharma (alt Deena Nath, Dina Nath].
Omtalt i Dinanath Sharma, NKP (Masal), NKP (Maobadi) – historie.
Fra 1985 til november 1990.
NKP (Mashal) var et resultat av en splittelse i NKP (Masal). Ifølge noen kilder forlot et flertall partiet. I november 1990 gikk det sammen med NKP(CM) og flere mindre grupper inn i det nye NKP (Ekda Kendra.
Første generalsekretær var Mohan Pokharel Vaidya, etter ham Prachanda.
NKP (Mashal) var det viktigste forgjengerpartiet til NKP (Maobadi).
I tillegg til NKP (Mashal), se NKP (Maobadi) – forhistorie og Jana Andolan 1990.
Navn brukt av NKP (Masal) for ei tid etter en partisplittelse i 1985. Senere gikk partiet tilbake til å kalle seg NKP(Masal).
Fra våren til høsten 1991.
Våren 1991 registrerte NKP (Manandhar) seg som NKP(Prajatantrik) for å stille til parlamentsvalg. Etter valget gikk partiet sammen med to mindre partier i NKP (Sanyukta).
NKP(Prajatantrik) fikk to representanter i parlamentet i 1991.
Fra 1968 til 1987.
I 1968 brøyt den legendariske partistifteren Pushpa Lal Shresta sammen med flertallet av medlemmene ut av restene av det opprinnelige NKP og stifta NKP(Pushpa Lal). I 1987 slutta partiet seg sammen med NKP (Manmohan) til det nye NKP (Marksbadi).
Første leder var Pushpa Lal Shresta. Etter hans død fulgte Sahana Pradhan (Pushpa Lals enke).
NKP(Pushpa Lal) var det største og viktigste kommunistpartiet i Nepal rundt 1970.
Fra 1962 – 1963 til 1985.
På NKPs 3. landsmøte i 1962 blei partisekretær Keshar Jung Rayamajhi ekskludert. Hans tilhengere gjennomførte etter dette den første store splittelsen i det første kommunistpartiet. I begynnelsen av 1980-tallet gikk NKP (Rayamajhi) gjennom to store splittelser. Etter 1983, da et flertall kasta ut Raymajhi av hans eget parti og ga det navnet NKP (Varma), blei NKP(Rayamajhi) rekonstituert av ei mindre gruppe, men var så kraftig svekka at det gikk i oppløsning og forsvant rundt 1985.
Partileder var Keshar Jung Rayamajhi
Rayamajhi blei valgt inn i parlamentet i Nepal i den siste fasen av det kongelige diktaturet i 1986, men det var etter at partiet hans var oppløst.
NKP(Rayamajhi) kalte seg fra begynnelsen NKP. Det var Nepals første og viktigste pro-sovjetiske parti, og dette gjør også at det i sovjetisk presse og pressa til pro-sovjetiske partier kan ha blitt omtalt som NKP i hele perioden da det eksisterte.
Samyukta og Sanyukta er transkripsjoner av samme ord på nepali, som betyr forent som i "forent marxistisk'' (Samyukta Marksbadi). Begge transkripsjoner brukes i pressa kaotisk om hverandre. Alle navna med Sanyukta kan derfor også forekomme som Samyukta, og omvendt.
Etter valget i 1991, da NKP (Prajatantrik) hadde fått valgt inn 2 representanter, gikk dette partiet sammen med to mindre prosovjetiske partier, NKP (Varma) og NKP(Amatya), i NKP (S). (Begge de to mindre partiene gikk raskt ut igjen og endte i NKP (EML) (bedre kjent som UML).) i 2005 gikk partiet sammen med NKP(Marksbadi) (1991) i det nye NKP (Sanyukta Marksbadi).
Generalsekretær var Bishnu Bahadur Manandhar.
NKP(S) stilte til parlamentsvalg igjen i 1994 og 1999, men fikk ikke valgt inn noen.
Fra april 2007.
Tre kommunistiske småpartier slo seg sammen for å stille opp sammen til valget på Nepals grunnlovsgivende forsamling: NKP (Ekda Kendra Masal) (Singh Shrish), NKP (SMLM) (Tamang)) og NKP(ML) (2007). Det ser også ut til at valgfronten til NKP(EKM) (Shing Shrish), Janamorcha Nepal (Ale), gikk med i sammenslåinga.
Partileder Ram Singh Shrish (eller Shresta).
NKP(S) (2007) tok over 2 parlamentsrepresentanter fra Janamorcha Nepal (Ale), opprinnelig valgt for RJM, valgfronten til NKP(Masal i 1999.
Fra 2005.
NKP(SM) blei danna da NKP (Sanyukta) og NKP (Marksbadi) (2001) slo seg sammen.
Første partileder var Prabhu Narayan Chaudhari. Det ser ut til at han blei ekskludert i oktober 2006, og erstatta av Chandra Deb Joshi. Generalsekretær fra starten var Bishnu Bahadur Manandhar. I oktober 2006 blei han erstatta av Lok Narayan Subedi.
Begge NKP (SM)s forgjengerpartier var med i fronten av kommunistiske småpartier, SBM. Gjennom SBM fikk partiet et regjeringsmedlem fra våren 2006, Partileder Prabhu Narayan Chaudhari. Det ser ut til at han blei ekskludert fra partiet i oktober 2006, og NKP(SM) fikk ingen egen representant i Nepals overgangsregjering 2007. Gjennom SBM fikk NKP(SM) en representant i Nepals overgangsparlament 2007.
Mulighet for forveksling: Det ser ut til at anna parti som trolig brukte samme navn splitta seg fra NKP (SM) i oktober 2006. (Se nedafor).
Fra oktober 2006 (?).
Detaljopplysninger om partiet som splitta ut, her kalt NKP (Sanyukta Marksbadi) (2006), er ikke kjent.
Omtalt i NKP (SM).
Høsten 2005 slo NKP(MLM) og Nepal Samyabadi Party (MLM seg sammen til det forente NKP(SMLM).
Partileder Krishna Das Shresta.
Mulighet for forveksling med de andre 3 partiene som har brukt forkortelsen (MLM).
Fra desember 1996 til april 1997.
Partileder var Sitaram Tamang.
Pressa har ofte kalt dette partiet NKP (MLM) (Tamang), eller bare NKP(MLM). Det er ikke helt klart om partiet brukte Sanyukta (eller United) som en del av partinavnet.
Omtalt i NKP (SMLM) og NKP (Sanyukta) (2007).
Fra 1983 til 1990-tallet. I et par måneder i 1991 gikk NKP (Varma) inn i NKP (Sanyukta) og så ut igjen.
Formelt splittelse fra NKP (Rayamajhi) i 1983. I praksis brøyt partiflertallet leda av partisekretær Krishna Raj Varma og flertallet med partistifteren Keshar Jung Rayamajhi og kasta ham ut av sitt eget parti (som han rekonstituerte med ei mindre gruppe). På 1990-tallet gikk partiet inn i NKP (EML) (bedre kjent som UML).
Partileder var Krishna Raj Varma (eller Burma).
Partinavnet er også transkribert som NKP (Burma).
Direkte engelsk og norsk oversettelse av dette partinavnet er den samme som oversettelsen av navnet til NKP(MLM). Navneforskjellen på nepali kommer av at partinavnet bruker ordet samyabadi (kommunisme), som er mer typisk for indisk politisk språkbruk enn for bruk i Nepal, der kamyunishta er mer vanlig.
Fra 1980-tallet til september 2005.
NSP (MLM) splitta seg ut av NKP(MLM) på 1980-tallet. I september 2005 slo de to seg sammen igjen til det nye partiet NKP(SMLM) (forent MLM).
Leder var Nanda Kumar Prasai.
Live at the Showbox
Live at the Showbox er den tredje musikkfilmen lagd av de alternative rockerne Pearl Jam.
Cui Linlin
Cui Linlin (født 27. april 1993) er en kinesisk skihopper som representerer Kinas skiforbund.
Hun representerte Kina under Vinteruniversiaden 2009, der hun kom på 4.-plass i jentenes hopprenn.
Cui deltok i 13 renn under kontinentalcupen i skihopping for kvinner 2010/11, og ble tatt ut i den kinesiske troppen til Ski-VM 2011 i Oslo der hun endte på 43.-plass i normalbakkerennet.
Valeska Suratt
Valeska Suratt (født 28. juni 1882, død 2. juli 1962) var en amerikansk skuespiller som opptrådte på teaterscenen og i stumfilm. Suratt var kjent og beryktet moteikon, til dels med både kostbare og bisarre kreasjoner, og skal etter en gang ha benyttet 11 000 dollar på en kappe. Selv om Suratt forsøkte å rivalisere skuespillerkollega Theda Bara nådde hun aldri opp til sistnevntes popularitet. Suratt er også berømt for at absolutt ingen av hennes filmer har overlevd ettertiden.
Liv og karriere
Suratt ble født i Owensville i Indiana i 1882, men flyttet med familien til Terre Haute da hun var seks år gammel.
I 1913 ble kjent for sin suksess i musikalen The Kiss Waltz. Som skuespiller og sanger opptrådte hun i noen få stykker på Broadway, hovedsakelig sangspill og musikaler: The Belle of Mayfair (1906), ''Hip! Hip! Hooray! 1907 (1907), The Girl With The Whooping Cough (1910, den franske farsen ble stengt grunnet anklager om uanstendighet), The Red Rose (1911) og Spice of 1922'' (1922).
I en berømt fotoposering av Suratt fra The Red Rose var hennes venstre bryst blottet med hånden, med unntak av en rød rose som skjulte hennes brystvorte.
Suratt gjorde sin debut i filmen i The Soul of Broadway (1915). Det samme året gjorde hun The Immigrant fulgt av The Straight Way (1916), Jealousy (1916), The Victim (1916), The New York Peacock (1916), og She (1917).
Ikke ulik sin rival Theda Bara ble hun karakterisert som «Vampyrkvinnen i stumfilmen». Bara ble også kalt det samme, så forkortet til «vamp», men det fikk etter hvert betydning dristig og vågal kvinne.
Ingen kopier er blitt bevart av de filmer som Suratt spilte i, men det eksisterer fotografier fra produksjonene.
Moteikon
I løpet av sine år på Broadway ble hun kjent for sine moteklær som bar på scenen. Blant de klær hun skaffet seg var den mest kommenterte en Askepott-kappe som skal ha kostet 11 000 dollar. Hun ble tidvis kalt for «Motenes keiserinne». Hennes navn ble internasjonalt synonymt med strålende kjoler. I Fox Films drama, The Soul of Broadway, bar Suratt mer enn 150 forskjellige kjoler.
Hun var muligens en modell for de berømte skissene av «Gibsons piker», tegninger av Charles Dana Gibson, som ble sett på som ikoniske representasjoner av vakre og uavhengige amerikanske kvinner ved århundreskiftet.
Afrikamesterskapet i håndball for menn 1992
Afrikamesterskapet i håndball for menn 1992 ble arrangert i Yamoussoukro i Elfenbenskysten i 1992.
Valeska Suratt
Personlig liv og død
Hun var medlem av Bahai-troen.
Terminator: The Sarah Connor Chronicles
Terminator: The Sarah Connor Chronicles er en amerikansk action- og science fiction-serie som gikk på Fox fra 2008 til 2009. Serien fulgte karakterene Sarah (Lena Headey) og John Connor (Thomas Dekker) etter hendelsene i Terminator II – Dommens dag. I første episode ble de to transportert fra 1999 til 2007 av en terminator kalt Cameron Phillips (Summer Glau) som var sendt tilbake for å beskytte John. Serien fulgte trioens forsøk på å hindre at datasystemet Skynet skulle kobler seg på nettet og utløse en kjernefysisk dommedag.
Handlingsreferat
Fire år etter handlingen i Terminator II – Dommens dag blir Sarah, sønnen John og Cameron (en Terminator som er om-programmert for å beskytte John) forfulgt av en annen Terminator, kalt Cromartie, som ble sendt tilbake gjennom tiden for å myrde John og FBI-agent James Ellison - som i utgangspunktet mener Sarah er en sinnssyk kriminell (basert på hendelsene i Terminator 2: Judgment Day)
Sarah var romantisk involvert med en ambulanse-arbeider som heter Charley Dixon, men hun avslutter dette forholdet for å være på flukt fra en Terminator. Sarah, John og Cameron gjennomfører en tidsreise til 2007. Cromartie sliter med omfattende skader, men begynner å reparere seg selv, og fortsetter søket etter John i 2007. Når John blir mer og mer frustrert over deres tid på flukt, bestemmer Sarah seg for å gå mer offensivt mot Skynet.
Likevel viser verden seg i 2007 veldig vanskelig for dem: De oppdager at Skynet har sendt en rekke Terminator-roboter tilbake i tid, og motstandsbevegelsen som slåss mot Skynet har også sendt deres egne krigere tilbake i tid. John knytter etter hvert en allianse med Derek Reese, en agent som reiste vekk fra den fremtidige kjernefysiske fremtiden, og viser seg å være Johns onkel. Connor-familien blir snart konfrontert med at de kommer til å møte mange fiender, enten fra deres egen tid eller fra fremtiden, som er opptatt av å forme fremtiden til å passe deres egne formål.
RMS «Queen Mary»
RMS «Queen Mary» var et havgående passasjerskip som i perioden 1936 til 1967 seilte mellom Southampton i England og New York i USA. Skipet ble overlevert rederiet Cunard White Star Line i 1934 og er oppkalt etter den daværende engelske kong Georg Vs dronning Mary av Teck. Størrelsen var og er imponerende: 80 000 Bruttotonn, 311 meter lang, 79 meter høy, hvilket gjorde det til det nest største passasjerskipet i verden på det tidspunktet – etter søsterskipet «Queen Elisabeth».
Retrofleks flapp
Retrofleks flapp, også kalt tjukk l  eller apikal flapp, er en språklyd som forekommer i flere norske og svenske dialekter, der den har oppstått av norrøn l (sól) eller rð (garð). I IPA skrives den, i norsk lydskrift gjerne med tegnet ł. Den tjukke l-en forekommer i få andre språk i verden, men er likevel ikke så sjelden når det totale tallet på talere av disse tas i betraktning. Navnet til tross, regnes den ikke som en l-lyd.
Gemini
Gemini (norsk: tvillingene) kan sikte til:
Retrofleks flapp
Uttale
Lyden dannes ved at tungelegemet krølles litt bakover og rettes ut igjen. På veien framover slår tungespissen over den fremre delen av ganen. Lingvistene Kolbjørn Slethei og Arne Torp skriver at den skal være vanskelig å uttale for folk som ikke er oppvokst med den. Retrofleks flapp kan brukes som et sjibbolet for å skille mellom folk som er født og oppvokst i et område, og utenforstående.
RMS «Queen Mary»
Under andre verdenskrig ble skipet anvendt som troppetransportskip mellom Australia/New Zealand og England med opp til 15 000 soldater om bord. Etter krigen fortsatte skipet med transatlantisk passasjertrafikk inntil konkurransen med flytransport stoppet rutetrafikken.
Retrofleks flapp
Skandinavisk
Tjukk l er et midtskandinavisk dialekttrekk med utbredelse som i stor grad sammenfaller med jamvektsområdet.
Utenomekteskapelige barn
Utenomekteskapelig, også kalt uekte, barn, betegner barn som er født utenfor ekteskap (uektefødt/ektefødt). Legitime og illegitime barn betegner i familierett (i vesten hovedsakelig eldre familierett) og dagligtale i mange deler av verden barn som er født henholdsvis i ekteskap og barn som er født utenfor ekteskap. Synonymer for barn født i ekteskap, legitime barn, er «ekte barn», «ektefødte barn», mens barn født utenfor ekteskap, illegitime barn, også omtales som «uekte barn», «utenomekteskapelige barn».
Et barns status som legitimt eller illegitimt hadde i de fleste vestlige land tidligere stor betydning for barnets rettigheter til slektsnavn, arv og stand (for eksempel adelskap). Barn født utenfor ekteskap ble ikke regnet som medlemmer av farsslekten, og ble tradisjonelt gitt morens etternavn. I en del land skilles det fortsatt rettslig mellom legitime og illegitime barn, og barn født utenfor ekteskap kan ha en svakere rettsstilling. Det var i svært mange kulturer, og er fortsatt i en del, et stort sosialt stigma knyttet til illegitime barn. Dette stigmaet rammer både moren og barnet, i langt mer begrenset grad den biologiske faren. Det har (i nyere tid) vært vanlig at uekte barn fikk morens slektsnavn, og uekte barn var i Norge utelukket fra å arve sin far (så sant han ikke lyste dem «i kull og kjønn») frem til de Castbergske barnelover ble vedtatt i 1915.
I kulturer som legger vekt på ekteskap kan det å være født utenfor ekteskap være en hindring for dem som er født i en slik situasjon, både når det gjelder sosialt liv, formelle rettigheter og identitet. I samfunn med andre familienormer har fødselsstatusen til en person mindre å si.
Bakgrunn
Mens det er lett å vite hvem som er mor til et barn, kan det være vanskeligere å slå fast hvem faren er. Mange steder er ekteskap derfor blitt brukt for å stadfeste farskapet til barn som blir født inn i det, noe som igjen har gitt dem vern og en plass i samfunnet (pater est-prinsippet).
Barn som blir født av ugifte mødre har dermed ofte falt utenfor. De som vokser opp med bare én forelder har ikke den samme støtten, i barndommen eller senere, som dem som to har ansvaret for. Videre har de ofte ikke hatt arverett etter foreldrene fordi de var «illegitime» eller «uektefødte».
Følger
Mange steder har det vært vanlig å gi fra seg uektefødte barn til barnehjem der de ble tatt hånd om til de var store nok til å arbeide, hvis de overlevde. Overlevelse var i enkelte tilfelle ikke målet, det forekom av og til at det ble spekulert i omsorgssvikt, hos såkalte englemakersker. Men barnet kunne også bli satt vekk til fosterforeldre, enten fremmede eller slektninger. På 1900-tallet ble det vanligere at barn født utenfor ekteskap å bli adoptert bort.
Mens den katolske kirke stod for tallrike barnehjem drevet av munker og nonner, satset protestantismen, som ikke hadde noe klostervesen, gjerne på at den ugifte moren selv skulle ta hånd om barnet for å gjøre opp for syndene sine. I moderne tid fikk man også statlige institusjoner der såkalte foreldreløse barn kunne vokse opp. Det var som oftest uektefødte barn som kom hit.
Retrofleks flapp
Opphav og spredning
Trolig oppstod tjukk l som et østskandinavisk fenomen i sein folkevandringstid og spredte nord- og vestover seg fra det ekspansive Mälardalen-området i Sverige, til blant andre Trøndelag i Norge. Spredningen blei sannsynligvis hjulpet fram av utvandring og at lyden fikk status som prestisjeform. Den nådde hele det svensktalende språkområdet i Sverige og Finland, med unntak av de østligste delene av Svensk-Finland. I sør oppstod et skille mot dialektene i det den gangen danske Sør-Sverige, der nordlige trekk som den tjukke l-en signaliserte tilhørighet til Sverige og sørlige trekk signaliserte lojalitet til Danmark. Lyden nådde heller aldri Gotland, der innbyggerne talte gotlandsk språk og ikke svensk. I Norge nådde den store deler av det østnorske språkområdet og opp til de sørligste nordnorske dialektene, men aldri over Langfjella til sør- og vestlandsk. Dermed spredte den seg heller aldri til islandsk og færøysk.
Utenomekteskapelige barn
Utvikling
De fleste uektefødte barn vokste likevel opp i fattigdom, og på nittenhundretallet prøvde man å gjøre noe med dette ved å oppfordre eller tvinge ugifte mødre til å adoptere vekk ungene sine.
Retrofleks flapp
Nyere utvikling
Etter hvert som et svensk standardspråk oppstod med utgangspunkt i stockholmsdialekt og språkkontakt med svensk og tysk, mista den tjukke l-en gradvis den høye sosiale statusen i Sverige og er i dag trengt unna. Spor av den er likevel å finne i enkeltord; på 16-1700-tallet var det vanlig å bruke den særsvenske skrivemåten hl, og i en del enkeltord brukes ennå l der det opphavlig var rd, uttalt med tynn l i det rikssvenske talespråket. I sør følger den tjukke l-en stadig den historiske grensa mot Danmark, og opptrer ikke i de historisk danske områdene Sør-Halland og Skåne.
Utenomekteskapelige barn
Utvikling
I de siste tiårene er det i Vesten blitt mer og mer vanlig å få unger utenfor ekteskap og fostre dem opp selv, uten noe særlig stigma. I 2003 var 50 % av norske barn født utenfor ekteskap, de fleste i et samboerskap.
Systemet som favoriserer ektefødte barn har blitt endret i mange land, blant annet Norge. Farskap er basert på biologiske fakta heller enn ekteskap, og fedre har rettigheter og plikter overfor barna sine enten de er gift med mor eller ikke.
Retrofleks flapp
Nyere utvikling
I Norge spredte den tjukke l-en seg på seint 1700-tall til Indre Troms med innflyttere fra Nord-Østlandet. Den er i dag å finne over stort sett hele Østlandet, Romsdal, Nordmøre, Trøndelag, Helgeland, Salten og Indre Troms, og er et viktig målmerke for østnorsk. Unntak inkluderer Vest-Telemark, Ytre Østfold og deler av Grenland. I noen av ytterområdene for tjukk l finner en dessuten bare tjukk l av historisk l (ikke rd), slik at det heter (sol), men  (gard).
Utenomekteskapelige barn
Utvikling
Til midten av 1700-tallet hadde bare moren underholdsplikt for barn født utenfor ekteskap. Barnet hadde lenge bare arverett etter moren, men dersom barnet var «horebarn» (født av en gift kvinne som var utro) hadde det heller ikke arverett etter moren. Faren kunne imidlertid fra 16/1700-tallet «lyse barnet i kull og kjønn» og dermed gi det visse rettigheter.
På midten av 1700-tallet fikk fedre til barn født utenfor ekteskap en begrenset plikt til å betale barnebidrag til barnet var ti år. Bidragsplikten ble utvidet i 1821, og ytterligere utvidet og innskjerpet i 1892. Barnebidragene hadde imidlertid mer karakter av skadeserstatning til moren enn underhold til barnet, og innebar ikke at barnet hadde noen rettigheter i forhold til farsslekten. På slutten av 1800-tallet gikk Venstre, støttet av kvinnesaks- og arbeiderbevegelsen, inn for at farens ansvar skulle utvides og at uekte barn skulle få rett til navn og arv etter faren. Disse kravene fikk gjennomslag med en stor reform vedtatt av Stortinget i 1915, «de Castbergske barnelover», etter Johan Castberg. De castbergske barnelover bestod av ett sett lover: En lov om barn født utenfor ekteskap, en om foreldre og ektefødte barn og en om forsorg for barn som tok sikte på å hjelpe mødre som ikke fikk bidrag fra faren. De castbergske barnelover var i internasjonal sammenheng svært progressive, lignende reformer kom i mange andre vestlige land først langt senere.
Gottbegnadeten-Liste
Gottbegnadeten-Liste (tysk for «Gudbenådede-liste» over «eksempterte viktige kunstnere») var en liste på 36 sider over 1041 kunstnere som ble ansett for meget viktige for kulturen i det nasjonalsosialistiske Tyskland. Listen ble satt sammen i august 1944 av Joseph Goebbels, leder av Propagandaministeriet, og Adolf Hitler, leder i nazistpartiet NSDAP og rikskansler og diktator i Tyskland.
Utenomekteskapelige barn
Kirken
De som er født utenfor ekteskap er blitt holdt utenfor visse stillinger, for eksempel kunne de lenge ikke bli ordinerte som prester i den katolske eller anglikanske kirken. De er fortsatt utestengte fra enkelte konservative religiøse brorskap, som Opus Dei. På den andre side har ulike biskoper og prester som egentlig skulle levd i sølibat fått barn, kalt dem nevøer eller lignende, og sørget godt for dem.
Kongelige
Det var ikke uvanlig at kongelige fikk barn utenfor ekteskapet. Noen dansk-norske konger som fikk slike uekte barn ga dem etternavnet Gyldenløve.
Korea
Det koreanske samfunnet er basert på mannlige familieoverhoder som blir ført opp i særskilte familieregistre. Fedreløse barn er ikke del av noe slikt register, og kan få problemer med å finne jobber eller ektefeller.
Caprivi
Caprivi kan vise til:
Retrofleks flapp
Nyere utvikling
Minimale trioer som («svimmel») /  («varme») /  («øl») viser at tjukk l opptrer som selvstendig språklyd.
Gottbegnadeten-Liste
Historie
Listen fritok (eksempterte) kunstnerne på listen fra militær mobilisering under de kommende siste deler av annen verdenskrig. Den omfattet totalt 1 041 kunstnere, arkitekter, komponister, sangere, forfattere og filmprodusenter. Av disse ble 24 nevnt som særskilt uerstattelige.
Goebbels tok med ca 640 filmskuespillere, forfattere og regissører på en utvidet versjon av listen. De ble beskyttet som del av hans propagandafilm-prosjekter. Denne produksjonen vedvarte helt til krigsslutt og kulminerte med den kostbare UFA-produksjonen Kolberg, som fikk premiere i 1945.
Mange av kulturpersonlighetene på listen er senere gått i glemmeboken, men det er unntak, som et antall klassiske musikere som komponistene Richard Strauss, Hans Pfitzner, Carl Orff og Norbert Schultze, orkesterdirigentene Wilhelm Furtwängler og Herbert von Karajan, og den wagnerianske baryton Rudolf Bockelmann. Alle de oppførte fikk et brev fra Propagandaministeriet som sertifiserte deres status. Den eneste utlending (Ausländer) på listen var den nederlandske skuespiller Johannes Heesters.
Utenomekteskapelige barn
Storbritannia
I engelsk Common law hadde uektefødte frem til 1969 ingen rett til å arve foreldrene. Eiendom måtte testamenteres til dem som om de var fremmede.
Gottbegnadeten-Liste
Øvrige oppførte på «Führerliste»
Det var også en utvidet liste, «Führerliste», som omfattet gudsbenådede kunstnere som ikke måtte innkalles til militærtjeneste, men som arbeidet som «Künstler im Kriegseinsatz» (kunstnere i krigsinnsats).
Utenomekteskapelige barn
Norge
Et særtilfelle av norske barn født utenfor ekteskapet var såkalte tyskerunger, barn født av norske kvinner og tyske soldater under andre verdenskrig. Etter krigen opplevde de om lag 12.000 barna å bli sett ned på, mobbet og mange ble mishandlet.
RMS «Queen Mary»
Under 2. verdenskrig
I slutten av august 1939 var RMS «Queen Mary» på vei fra New York til Southampton. Den internasjonale situasjonen førte til at hun ble eskortert av krysseren HMS «Hood». Hun kom trygt frem til Southampton og seilte tilbake til New York 1. september. Da hun ankom, var krigen blitt erklært og hun ble beordret til å bli i havnen ved siden av SS «Normandie» inntil videre.
Vidar Aam
Vidar Aam (født 24. november 1962 i Narvik) er en norsk musiker og billedkunstner. Han er utdannet ved Kunstakademiet i Trondheim. Han arbeider hovedsakelig med maleri, men også innenfor musikk, lydkunst og poesi. Han har bodd og arbeidet med atelier i både Oslo og Narvik. Siden 2003 har han vært etablert i Trondheim. Han har hatt utstillinger i Norge, Tyskland og Japan.
RMS «Queen Mary»
Under 2. verdenskrig
I mars 1940 kom også RMS «Queen Elizabeth» for å vente i havnen. Skipet hadde utført en hemmelige reise fra Clydebank. De tre største linjeskipene i verden ble liggende stille i havnen, til de allierte befalene bestemte at skipene skulle brukes som troppeskip. SS «Normandie» ble ødelagt av en brann under tilpassingene til å frakte tropper. RMS «Queen Mary» forlot New York til Sydney, Australia, hvor hun, sammen med flere andre linjeskip, ble omgjort til troppeskip for å frakte australske og newzealandske soldater til Storbritannia.
I ombyggingen ble skipets skrog, overbygg og trakter malt marinegrå. Som et resultat av den nye fargen hennes, i kombinasjon med toppfarten, ble hun kjent som «Grey Ghost». For å beskytte mot magnetiske miner ble det montert en avmagnetiseringsspole rundt utsiden av skroget. Innvendig ble lugarmøbler og utsmykninger fjernet og erstattet med senger av tre.
Fra 8.–14. desember 1942 fraktet RMS «Queen Mary» 10 389 soldater og 950 i mannskapet (totalt 11 339). Under turen, rundt 1100 km fra Skottland under en kuling, ble hun plutselig truffet i siden av en bølge på rund 28 meter. Senere ble det beregnet at skipet krenget 52 grader, og ville ha kantret om hun hadde rullet tre grader mer.
Fra 25.–30. juli 1943 fraktet RMS «Queen Mary» 15 740 soldater og 943 i mannskapet (totalt 16 683). Dette er per 2022 rekorden for flest passasjerer som noen gang har blitt fraktet på ett fartøy. Så mange passasjerer ble kun fraktet om sommeren, fordi mange passasjerene måtte sove på dekk når skipet gikk med så stor kapasitet.
Under krigen fraktet RMS «Queen Mary» den britiske statsministeren Winston Churchill over Atlanterhavet for møter med andre allierte styrkene ved flere anledninger.
Etter 2. verdenskrig
Etter å ha fraktet krigsbruder til Canada, gjennomførte RMS «Queen Mary» sin raskeste kryssing noensinne, og returnerte til Southampton på bare tre dager, 22 timer og 42 minutter. Skipet seilte med en gjennomsnittsfart på rundt 32 knop (59 km/t). Fra september 1946 til juli 1947 ble skipet bygget om for normal passasjerfart. Det ble også lagt til klimaanlegg. Skipet ble bygget til å kunne huse 711 passasjerer på førsteklasse (tidligere kalt hytteklasse), 707 på lugarklasse (tidligere turistklasse) og 577 passasjerer på turistklasse (tidligere tredje klasse).
Den 1. januar 1949 gikk RMS «Queen Mary» på grunn utenfor Cherbourg i Frankrike. Dagen etter kom skipet seg løs og returnert til tjeneste.
I 1958 begynte den første transatlantiske flyvningen med De Havilland DH106 Comet 4. Flyet brukte bare 7–8 timer fra London til New York på. Etterspørselen etter havkryssing med linjeskipene falt markant etter flyreisene med De Havilland DH106 Comet 4 ble tilgjengelige. På noen reiser, spesielt om vinteren, seilte RMS «Queen Mary» med mer mannskap enn passasjerer, selv om både hun og RMS «Queen Elizabeth» fortsatt hadde over 1000 passasjerer i gjennomsnitt per overfart, til rundt midten av 1960-årene.
RMS «Queen Mary» ble pensjonert fra tjeneste i 1967. 27. september fullførte skipet sin 1000. og siste kryssing av Nord-Atlanteren, etter å ha fraktet 2 112 000 passasjerer over 6 102 998 km. Skipet seilte fra Southampton for siste gang den 31. oktober 1967 med 1093 passasjerer og 806 i mannskapet. Etter en reise rundt Kapp Horn ankom skipet Long Beach den 9. desember. RMS «Queen Elizabeth» ble pensjonert i 1968 og MS «Queen Elizabeth 2» overtok den transatlantiske ruten i 1969.
Som museum og hotellskip i Long Beach
I 1967 kjøpte byen Long Beach «Queen Mary» for 3,45 millioner dollar og satte henne i tørrdokk for ombygging til hotellskip og museum. 11. desember 1967 ble «Queen Mary» slettet fra det britiske skipsregisteret. I 1971 ble hun flyttet og ankret opp ved Pir J i Long Beach og åpnet for de første besøkende. I november 1972 ble de første hotellsengene ombord tatt i bruk. Per 2018 drives skipet av den ikke-kommersielle organisasjonen RMS Foundation Inc. Organisasjonen overtok driftsansvaret i 1993 da Disney-konsernet sa opp driftsavtalen de hadde hatt siden 1988.
Vidar Aam
Utdanning
Han har sin utdannelse fra Kunstskolen i Kabelvåg (Nordland kunst- og filmhøgskole) 1985-1987, Kunstakademiet i Trondheim 1988-1992 og Hochschule für Gestaltung Offenbach am Main 1991-1992. Etter endt utdanning ble Vidar Aam plukket ut som en av tre norske studenter, og tre studenter fra Russland, for deltakelse under åpningen av Norsk-Russisk Kunstsenter i Kirkenes i 1992. Åpningen ble gjort av Harald V og Sonja av Norge.
Omtale av kunstnerisk virksomhet (utvalg)
I 2022 hadde han separatutstilling på galleriet kNuSt i Trondheim. Klassekampens kunstkritiker Tommy Olsson skrev i sin anmeldelse av utstillingen: «Det er dette maleri dreier seg om.»
Artist og tekstforfatter
Ved siden av sitt virke som billedkunstner, arbeider Vidar Aam som artist og tekstforfatter. Han dannet bandet Krim U, hvor han opptrådde som vokalist og gitarist. Krim U var et innflytelsesrikt band fra Narvik. De startet opp som punkbandet Kriminell Ungdom, men endret stil mot mer elektronisk musikk mot slutten av 1981. De turnerte mye og produserte flere demoer. Musikken deres skulle etter hvert inspirere noen av de første elektroniske artistene i den nordlige delen av Norge. I 2015 utga Krim U albumet 1981-1983.
Béthune
Béthune er en by og kommune nord i Frankrike. Den er sous-préfecture (administrasjonssenter) i departementet Pas-de-Calais i regionen Hauts-de-France, og har rundt 30 000 innbyggere.
Vidar Aam
Diskografi
Album Samleutgivelser
Béthune
Historie
Béthune ligger i den tidligere provinsen Artois.
Attraksjoner
Béthune er kjent for Beffroi, klokketårnet som står midt i byen. Tårnet er et av de 56 klokketårnene i Belgia og Frankrike som er innskrevet i verdensarven av UNESCO.
Evig ung (album)
Evig ung er en samleplate med Zoo, utgitt i 2000.
Béthune
Befolkningsutvikling
Antall innbyggere i kommunen Béthune
Barnas Dyrepark – Lindesnes
Barnas Dyrepark – Lindesnes ligger langs fylkesvei 460 på Svennevik i Lindesnes kommune. Den ble startet i juni 2006 av Asbjørn Hansen.
Barnas Dyrepark hadde ved oppstart til sammen 450 dyr fordelt på 14 arter. Her kan barn finne geiter, griser, sauer, hester, kaniner, hare, marsvin, ekorn, undulater, kanariirisker, papegøyer, duer, rasehøns, fasaner og påfugl.
Besøkende har mulighet til å ha kontakt med dyrene i Barnas Dyrepark – Lindesnes. Barn kan ri på hestene og ellers klappe dyr i denne dyreparken.
Eksterne lenker
Barnas dyrepark
Diselma
Diselmaslekten (latin: Diselma) er en slekt av nåletrær i sypressfamilien. Den har bare én art – Diselma archeri – som vokser på Tasmania i Australia.
Diselma archeri er et lite, inntil 6 meter høyt bartre. Det vokser på vestkysten av øya samt rundt innsjøen Lake St. Clair. Bladen er skjellaktige og 2–3 mm korte, og er plassert i fire rekker. Konglene er bare 2–3 mm lange, og går fra grønt til brunt under modningen gjennom den 7-8 måneders lange vekstsesongen. Konglen har to skjell og bærer bare to frø.
Jacques Isorni
Jacques Isorni (født 3. juli 1911 i Paris, død 8. mai 1995) var en fransk advokat, forfatter og deputert. Han er særlig kjent som forsvarer av høyreekstemister som Robert Brasillach, marskalk Philippe Petain og oberst Jean-Marie Bastien-Thiry, personer som regnes som martyrer av det ytre høyre i Frankrike. Selv om han personlig hadde en utpreget høyreorientert verdensanskuelse, var han først og fremst kjent som en uavhengig person, og forsvarte alle han mente ble forfulgt av de rådende myndigheter.
Liv
Isorni gikk på École Alsacienne og studerte senere litteratur og jus i Paris. I 1931 ble han den yngste praktiserende advokaten i Frankrike. Han var tidlig blitt svært konservativ, og sluttet seg til Action Française. Til tross for dette ble han selv angrepet av det ytre høyre, for å være halvt italiensk og for å være for imøtekommende mot jøder.
Da Frankrike ble okkupert av Tyskland i 1940 stilte han seg positivt til Vichy-regimet ledet av marskalk Petain. Likevel forsvarte han under hele okkupasjonen personer som ble rettsforfulgt av regimet, og hans dyktighet reddet mange liv. Etter frigjøringen gikk han over til å forsvare medlemmer av Vichy-regimet og kollaboratører, hans anliggende var alltid å forsvare dem han mente var den svake part. Erfaringene fra disse siste sakene gjorde at han etterhvert beveget seg i reaksjonær retning, og han hevdet at rettsoppgjøret etter krigen var langt verre enn de misgjerningene tyskerne og deres franske allierte hadde begått under okkupasjonen.
I 1951 ble han valgt inn i nasjonalforsamling på en høyreekstrem liste, samme år ga han ut boken Je suis avocat (Jeg er advokat), og i 1984 ga han ut første bind av memoarene sine.
Da Petain døde ble han gravlagt på Ile d'Yeu der han hadde sittet fengslet, hele resten av sitt liv kjempet Isorni for at levningene skulle flyttes til slagmarken ved Verdun, der Petain hadde blitt en nasjonalhelt under første verdenskrig. I 1973 ble liket av Petain stjålet, og senere gjenfunnet i en garasje eiet av Isorni.
Doaresčearru
Doaresčearru (nordsamisk, historisk Doaresčærro) er ei fjellvidde i Tana og Vadsø kommune i Finnmark. Den er en nordlig fortsettelse av Jakobselvvidda og det høyeste punktet ligger 416 meter over havet.
Buphonida
Buphonida er en slekt av biller som tilhører familiegruppen bladbiller (Chrysomelidae). Det er kjent 6 arter.
Levevis
Både larvene og de voksne (imago) er planteetere.
Alsensjön
Alsensjön er en lang og smal innsjø i Alsen sogn, Krokom kommune i Jämtland, Sverige. Innsjøen dreneres via elven Ytterån til Storsjön. Alsensjön får vanntilførsel via Åringsån i vest og fra Näldsjön via Faxån ved Nälden til bukta Själdret øst i Alsensjön.
Ved innsjøen ligger sognets sentrum, Alsen, (jemtsk: Ärs`n), og mot slutten av 1800-tallet ble den trafikkert av dampbåter. Noen av disse var Alsen I, Alsen II, Fortune, Frej og Ytterån. Dampbåttrafikken pågikk fram til 1949, og omfattet både persontrafikk og tømmerleveranser. Båtene gikk ut fra tettstedet Ytterån som ligger ved elven med samme navn, og betjente fast Valne, Röde, Mo, Viken, Åberg, Vången, Ede og Hov.
Bonifacio Yeung
Bonifacio Yeung eller Boniface Yang Fujie, Yeung Fuk-tseuk (født 26. oktober 1878 i Laykaokiao i Guangdong i Kina, død 1938) var katolsk hjelpebiskop i Guangzhou.
On the Run
On the Run er en EP av Black Angels, utgitt i 1986.
Bonifacio Yeung
Han ble presteviet i 1906. Utnevnelsen til hjelpebiskop kom 26. mars 1931, og han ble bispeviet den 26. juli samme år av biskop Simon Zhu Kaimin av Hainan.
On the Run
Albumet ble produsert av Dag Ingebrigtsen unntatt bonussporene som ble produsert av Jan Egil Løvbak og Øystein Nysæter. Innspillingen foregikk på Løvbak Lydstudio i Hjellum.
Bonifacio Yeung
Episkopalgenealogi
Hans episkopalgenealogi er:
On the Run
Sporliste
Alle spor av Pearl, Axeman, Thunder, Child Side 1
Side 2
Side 1
Nikolina Ćaćić
Nikolina Ćaćić (født 4. januar 2001) er en kroatisk bokser.
Hun representerte Kroatia under Sommer-OL 2020 i Tokyo, hvor hun ble utslått i åttendedelsfinalen.
Olav Nysæter
Olav Nysæter (født 28. februar 1955) er en norsk tidligere fotballspiller.
Nysæter kom til i 1980 fra naboklubben. Han scoret klubbens første mål i toppserien (2-2 mot våren 1983) og et hat-trick (3 mål) noen uker senere mot seriefavoritten  da Kongsvinger vant 6-2 på bortebane. Han ble toppscorer i 1. divisjon 1983 med 14 av klubbens 44 mål og mottok Aftenpostens fjerde gullstøvel til en verdi av fem tusen kroner, overrakt under cupfinalen 1983.
Nysæter skulle egentlig representere Norge i den europeiske «Gullstøvelen» avholdt 3. november 1983 i Paris, men meldte avbud da han overtok Øivind Tomtebergets plass på landslaget, ledet av Tor Røste Fossen. Han fikk sin landslagsdebut i en OL-kvalifiseringskamp 9. november mot i Poznań, en kamp som Norge tapte 0-1 og han ble byttet ut. Like etter fikk han sin andre og siste offisielle landskamp, da mot  i Potsdam den 13. november. Norge tapte også denne kampen med 0-1. I mars året etter scoret han det siste målet da A-landslaget slo det spanske klubblaget Villa Jojosa 6-2 i en treningskamp på bortebane.
Han spilte til og med 1987-sesongen og ble etter hvert hjelpetrener og på midten av 90-tallet også klubbens formann. I 2007 etterfulgte han Åge Steen som klubbens sportslige leder. Han fratrådte året etter, etterfulgt av Morten Kristiansen. Etter dette har han vært styremedlem i Kongsvinger golfklubb og President i Vinger Rotary Klubb.
Nysæter ble i 2007 klubbens (KILs)leder. I det private er han i 2013 EDB-ingeniør i firmaet BDO AS, med spesielt ansvar for dataetterforskingsarbeid og blant annet kjent for Ibas-rapporten som påviste elektronisk mobbing på arbeidsplasser i 2007. I 2007 etablerte han Digipol på samme sted (Kongsvinger). I mars 2020 avsluttet han etter 40 sammenhengende år i Kongsvinger fotballen med sin hittil siste rolle i KIL Toppfotball som leder av kontrollkomiteen.
Dave Mackintosh
Dave Mackintosh (født 15. desember 1977) er en skotsk musiker. Han er kjent som tidligere trommeslager i det engelske power metal-bandet DragonForce.
Kinn kyrkje (Flora)
Kinn kirke er en romansk steinkirke på øya Kinn i Sunnfjord. Den er bygd i perioden 1150-1200.
Byggehistorie
Kinn kirke er oppført av devonsk sandstein i grønnlige til brunlige fargetoner – en stein som naturlig spalter svært godt i regelmessige, rektangulære blokker. Steinen stammer ikke fra øya Kinn, men fra et tilgrensende område nord for Kinn. Byggematerialet kan, når det ble vurdert gjennom kalkpussen, forveksles med fullstendig tilhogd kvaderstein.
Kirken er blitt bygget i to etapper og koret er eldst. Det ble bygget sammen med ca. to til tre meter av nordveggen. En ser tydelig en skjøt i veggen mellom byggetrinn en og to.