cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Enterprise (tivoliattraksjon)
Enterprise på TusenFryd
Lindström hadde selv en mobil Enterprise (produsert i 1986), som krevde vedlikehold, og planen var å bruke den gamle Enterprise som sto på TusenFryd som delemaskin til den som de hadde. Men etter kun en sesong bestemte tivoliet seg for å selge begge de to attraksjonene til en svensk showmann, Håkan Skogh. Ettersom han nå hadde to helt like attraksjoner, valgte han og bruke den ene Enterprisen (den som sto på TusenFryd) som delemaskin til den andre. Men restaureringen av Lindströms gamle attraksjon lot vente på seg, og dermed ble den gamle Enterprisen som sto på TusenFryd skånet demonteringen. Det eneste som ble tatt var gondolene som var i en mye bedre stand enn originalgondolene til den gamle Enterprisen til Lindström. Ikke så rart ettersom disse ble tatt inn hver vinter og ble oppbevart under tak gjennom vinteren.
Den 18. mai 2007 begynte den gamle Enterprisen til Lindström å brenne under en tur. Først to minutter etter at brannen først ble oppdaget, klarte tivolipersonalet å stanse de brennende gondolene. Mange passasjerer ble i panikk tvunget til å hoppe ut i fart, og totalt ble 40 personer skadd. Seks av dem fikk alvorlige brannskader, men ble senere skrevet ut av sykehuset. Hendelsen fant sted nord i Estland, i byen Rakvere. Det var det polske tivoliet, Tivoli Tuur (eid av et estlandsk firma) som hadde leid inn attraksjonen fra svensken. Dagen etter ble det klart at attraksjonen hadde fått omfatende skader på bærekonstruksjonen dette i tillegg til at fem gondoler hadde gått opp i flammer. Håkan Skogh skrotet store deler av den gamle Lindström attraksjonen til fordel for den gamle til TusenFryd som nå hadde stått og samlet støv i tre år. Den ble fraktet til Heby i Sverige. Hvor Håkan og en venn brukte et helt år og få den fullt restauret, med motoroverhaling m.m. Sommeren 2009 (22 år gammel) var den så god som ny. Alt av rust ble pusset helt ned og attraksjonen ble lakkert i originalfargene fra 1987, for uten om den grønne styreenheten (foten til attraksjonen) som ble lakkert i rosa farge samt utsmykket med flere hvite stjerner. Alt av lys og relé ble også overhalt. De valgte å beholde lysarmaturene, men de installerer LED-pærer, samt forandret fargene på lysene, og lyssetter plommen som nå hadde blitt rosa fra å være gul. Alle de tjue gondolene ble restauret med ny låsemekanisme, det vil si at antennen på taket forsvant og hullet ble lappet igjen. Ifølge den tyske produsenten, Huss skal dette være den eneste attraksjonen av sitt slag i verden som ble produsert med gondoler som hadde en antenne som åpnet låse mekanismen. De ønsket å fornye utsende på gondolene i 1986-87, men i 1988 gikk de tilbake til den gamle løsningen med å ha låsemekanismen mindre synlig under taket bak i gondolen (der hvor kjettingen var festet til taket). Tester viste at låsen kunne gå opp, hvis en fugl eller andre gjenstander traff antennen mens attraksjonen var i fart. Derfor valgte Huss å utstyre gondolen med en ekstra kjetting som hindre sikkerhetsgitteret å gå helt opp hvis hovedlåsen skulle gå opp under fart. Igjen så er det kun attraksjonen som sto på TusenFryd som hadde denne kjettingen. Samme mann solgte attraksjonen i 2009/10 til Troost-Spel (i Nederland), hvor den gikk fram til 2014. Attraksjonen fikk seg en ny tilhenger i 2010, ettersom den gamle hengeren (fra Lindström 1986) var i en så dålig forfatning, at det ikke lengre var forsvarlig å bruke den. Troost-Spel brukte bakgrunnsveggen og rampen som stammet fra Lindströms gamle Enterprise, dette solgte Lindströmsom Tivoli sammen med attraksjonene i 2006. Troost-Spel valgte å selge attraksjonen med vegg og rampe vinteren 2014/15 til fornøyelsesparken Hi-impact Planet Nigeria. Den er per 2022 forsatt i drift, i den samme parken i Nigeria.
Ulykker med Enterprise
På TusenFryd skjedde det aldri en eneste ulykke med Enterprise, men i USA ble en mann drept da vogna han satt i løsnet på en tur 17. oktober 1983. 22. september 2001 fikk to tenåringer mindre skader da den ene feste på en av gondolene brøt sammen på attraksjonen Zodiac i Thorpe Park i England. Gondolen slo gjentatte ganger i bakken mens attraksjonen gikk rundt, operatøren fikk stoppet attraksjonen men hendelsen ble tatt til retten. Ettersom attraksjonen hadde gitt fra seg gjentatte lyder mens den gikk. Dommeren kritiserte parken at de ikke hadde tatt disse lydene på alvor før ulykken var et faktum. Thorpe Park ble bøtelagt med 65 000£ i tillegg til saksomkostninger på 35 000£. Den 18. mai 2007 begynte Enterprise ved Tivoli Tuur i Estland å brenne under en tur, 40 personer ble skadet.
Wilkinson County
Wilkinson County er navnet på to fylker i USA:
Vidar Austvik
Vidar Austvik (født 12. oktober 1956 i Bergen) er en norsk fløytist og i en årrekke solofløytist i Stavanger Symfoniorkester.
Han vokste opp i Bergen og på Tysnes i Sunnhordland, tok examen artium ved musikklinjen på U. Phils skole, Bergen (1976) og diplomeksamen ved Norges musikkhøgskole, Oslo (1983). Han studerte fløyte med Hans Stenseth, Ørnulf Gulbransen og Per Øien. Debuten fant sted i Universitetets Aula i (1983). Han har deltatt på masterclasser med; Jean-Pierre Rampal, Andras Adorjan, William Bennett, Louis Moyse og Robert Aitken.
Solofløytist i Stavanger Symfoniorkester fra 1984. Han ble tilsatt som førsteamanuensis ved Universitetet i Stavanger, Institutt for musikk og dans (1988-senere). Han var med på å starte Stavanger Samtidsensemble i 1992.
Utgivelser
Harald Sæverud: Vol. VIII, Divertimento No. 1 for fløyte og strykere, med dirigenten Ole Kristian Ruud, Stavanger Symfoniorkester. BIS-CD-1032 (2005). Samt en rekke innspillinger som solofløytist i Stavanger Symfoniorkester, bl.a. alle orkesterverkene til Geirr Tveitt, Harald Sæverud og Fartein Valen på BIS.
Johann Rosenmüller
Johann Rosenmüller (ca. 1619 – 1684) var en tysk komponist.
Liv
Etter en senere overlevering flyktet han fra Leipzig til Hamburg og deretter til Venezia. I Italia bygde han seg en ny tilværelse som Giovanni Rosenmiller, først som posaunist, senere som komponist ved Markuskirken. En periode underviste han ved Ospedale della Pietà, barnehjemmet for foreldreløse og forlatte jenter som Antonio Vivaldi senere var fiolinlærer og sjefskomponist ved. I løpet av de 24 årene han bodde i Venezia ble han en vel ansett person.
Rosenmüller brøt ikke kontakten med hjemlandet helt, i 1660 sendte hoffet i Weimar et bud med oppdrag å skaffe musikk av ham, og i 1673 kom Johann Philipp Krieger fra Bayreuth til Venezia for å studere hos Rosenmüller.
Mot slutten av livet returnerte Rosenmüller til Tyskland. Han arbeidet som korleder ved hoffet i hertugdømmet Braunschweig-Wolfenbüttel til han døde etter bare to år i hjemlandet.
Verk og innflytelse
Ved siden av en mengde geistlige korverk, skrev Rosenmüller suiter og sonater som representerer et viktig trinn i utviklingen av disse musikkformene. Komposisjonene hans holder høy kvalitet og blir en del oppført i vår tid.
I Italia ble Rosenmüller påvirket av blant andre Giovanni Legrenzi og Arcangelo Corelli, samt av kirkemusikken til Heinrich Schütz og fikk selv betydning som formidler av italiensk musikk nordover i Europa.
Kronespill
Pajatso
Forgjengeren til norske Kronespill er det finske spillet Pajatso (også kalt jasso og payazzo), et spill basert på et gammelt tysk spill kalt Bajazzo. I et bajazzo-spill ble en ball tappet fra toppen av maskinen, og spilleren forsøkte å fange den inn i en hatt holdt av en bajazzo-figur (ofte en klovn).
Spillet ble produsert i Tyskland i begynnelsen av 1920-tallet og ankom til Finland i midten av 1920-årene. Fra Finland ble spillet eksportert til Norge hvor det senere utviklet seg til det velkjente Kronespill.
Finland har i 2007 slike maskiner oppstilt i utvalgte spillehaller, men også i puber, restauranter og supermarkeder. De bruker nå 20-eurocent-mynter.
Kronespill i Norge
Kronespill ble for første gang utplassert i 1937. De ble hovedsakelig introdusert av Røde Kors, og maskinene var dominerende på markedet. Disse maskinene ble importert fra Finland, og antallet (ca. 1800) ble stående til etter krigen. Maskinene ble oppstilt i automathaller, hoteller, restauranter, bensinstasjoner og lignende. Røde Kors og Redningsselskapet hadde i 1990 totalt 10301 kronespill utstilt. Dette ga en samlet bruttoinntekt på 194 millioner kroner. Norsk Automatbransjeforening hadde i 1991 totalt 4500 kronespill utstilt.
Med innføringen av den nye enkroningen i 1997 som ikke ble støttet av de gamle automatene – og etter ytterligere lovendringer for lotteridrift – har knipsekassene så godt som forsvunnet etter tusenårsskiftet. Istedenfor er knipsekassene erstattet av mer avanserte, digitale, og ikke minst lønnsomme spillemaskiner slik som enarmede banditter og lignende.
Det fantes også knipsekasser med plastkuler og egne knipsekasser for 5,10,25 og 50-øringer.
Kronespill på nett
Etter at kroneautomaten ble fjernet, var den kun å se privat. Noen år senere lanserte sol.no en gratisversjon av en visualisert knipsekasse. Dette ble et populært spill på nett etter svært kort tid, men det tok likevel en god stund før gamblingselskapene skulle gjøre det samme. Høsten 2010 lanserte Unibet "Kronesautomaten", nok en visualisert knipsekasse – nå også med enda et navn. Etter noen massive tv-kampanjer lanserte de også turneringen "Norgesmesterskap i kronesautomaten".
Jacob Aall
Jacob Aall (født 27. juli 1773 i Porsgrunn, død 4. august 1844 på Næs Jernverk) var en norsk magnat, jernverkseier, godseier, politiker, historiker og statsøkonom. Aall var utsending til Riksforsamlingen på Eidsvoll i 1814, og var der medlem av konstitusjonskomiteen og talsmann for unionspartiet. Han skrev et sentralt verk om de politiske hendelsene rundt 1814, basert på egne erfaringer.
Ifølge Henrik Wergeland var Aall en «ultraloyal Temporisator», en som søkte å dempe konflikt og finne kompromisser. Aall manglet selvtillit og dristighet, han var for beskjeden til å bli en leder og engstelse for å tale i forsamlinger gjorde at han aldri praktiserte som prest. Hans venn sogneprest Andreas Faye beskrev ham som en åndens aristokrat i et demokratisk element, den personifiserte humanitet.
Familie
Jacob Aall tilhørte den norske slekten Aall og var sønn av Amborg Wesseltoft og Nicolai Benjamin Aall (1739–98), som var kjøpmann i Porsgrunn og eier av Ulefos Hovedgaard. Jacob Aall var bror av Nils, Jørgen og Benedicte Henrikke Aall gift med Ulrich Fredrich von Cappelen. Stattholder Severin Løvenskiold var deres fetter gjennom hans mor, Benedicte Henriette Løvenskiold født Aall, som var søster av deres far.
Utdanning
Jacob Aall ble student på Nyborg skole i Danmark 1791, og tok teologisk embetseksamen 1795. Etter hjemkomsten til Norge forsøkte han seg som geistlig taler i Slemdal kirke, men han fikk slik mistillit til sine evner at han slo inn på andre studier. 1796 reiste han tilbake til København, hvor han begynte naturvitenskapelige studier. Disse ble fortsatt ved en reise til Tyskland 1797–99. Under reisen bestemte han seg for å bli praktisk bergmann, og utdannet seg derfor hovedsakelig i Freiberg og ved undersøkelse av saksiske og schlesiske gruver.
Forretningsdrift
I 1799 vendte Aall tilbake til Norge, hvor faren nettopp var død, og kjøpte Nes jernverk i Holt for 170 000 riksdaler. Samme år giftet han seg med Lovise Andrea Stephansen (1779–1825). Han lot en mer rasjonell drift innføre ved jernverket, men ble bragt i en vanskelig stilling ved krigens utbrudd 1807. Han utfoldet imidlertid stor virksomhet ikke bare for å holde sin egen virksomhet gående, men for å holde hungersnøden borte fra befolkningen i stor omkrets. I tillegg til jernverksdrift befattet han seg også med annen forretningsdrift. Bl.a. var Aall en av stifterne av Norges første gjensidige forsikringsselskap, Oxefjordens indbyrdes Assuranceselskab, i 1806. I 1813 deltok han på bankmøtet i Christiania.
Politikk
Ifølge Arild Stubhaugs biografi (2014) var ikke Aall en utpreget demokrat; han viste også paternalistiske holdninger. Aall bemerket blant annet at situasjonen i landet ble stadig verre fordi «de Stænder som har den mindste Kultur» hadde størst representasjon. Han mente også fattigdom ofte skyldtes latskap og han forbød sine fabrikkarbeidere å gifte seg før de var 24 år.
Mesén og forfatter
Som forfatter og mesén utfoldet Jacob Aall en betydelig og flersidig virksomhet. Han oversatte og utga selv Snorre Sturlasons norske kongesagaer (1838–39), og hans hovedverk er Erindringer som Bidrag til Norges Historie 1800-15 (1844–45). Dette hovedverket var hans egen versjon av den historien han selv hadde vært en vesentlig deltaker i, og verket ble en sentral kilde til Norges historie i første del av 1800-tallet (ved siden av Henrik Wergelands publisert to-tre år før). Verket er på tre bind og omkring 1500 sider. Siste bind ble utgitt posthumt av hans venn, folkeminnsamleren Andreas Faye. Aall hadde med sin forfattervirksomhet ambisjoner om å oppdra det norske folk. Han mente også at landets avsidesliggende bygder fortsatt var preget av oldtidens seder og skikker.
Aall behandlet dessuten økonomiske spørsmål i mindre arbeider.
I sine siste leveår ble Aall stadig mer sykelig. Dette førte til at han trakk seg tilbake fra det offentlige liv og overlot det meste av arbeidet med bestyrelsen av jernverket til sin sønn. Derimot var han helt til det siste sysselsatt med sine litterære arbeider.
Aall var en av de 41 ledende norske borgere som bidro til å gjøre opprettelsen av Det Kongelige Frederiks Universitet (Universitetet i Oslo) mulig gjennom donasjoner.
Æresbevisninger og minnesmerker
Aall var innehaver av Borgerdådsmedaljen, Dannebrogordenen, Vasaordenen og Nordstjerneordenen. Han var medlem av Det Kongelige Norske Videnskabers Selskab og Det Kongelige Danske Videnskabernes Selskab.
Jacob Aall har lånt sitt navn til Jacob Aalls gate på Majorstua i Oslo og Jacob Aalls vei på Minde i Bergen.
På Holt kirkegård ble det i 1914 reist en minnebauta over Aall og Thor Reiersen Lilleholt, til erindring om at de deltok i grunnlovsarbeidet på Eidsvold i 1814.
Kunming
Kunming (kinesisk: 昆明; pinyin: Kūnmíng) er en by på prefekturnivå som er hovedstad i provinsen Yunnan i det sørlige Kina. Befolkningen innen bygrensene anslås (2004) til 968 000, men hele prefekturet har 3,89 millioner innbyggere.
Administrative enheter
Byprefekturet Kunming har jurisdiksjon over 5 distrikter (区 qū), ett byfylke (市 shì), 5 fylker (县 xiàn) og 3 autonome fylker (自治县 zìzhìxiàn).
Luftfart
Kunmings hovedflyplass heter Kunming Changshui internasjonale lufthavn.
Vei
Kinas riksvei 108 har sitt endepunkt i Kunming. Riksveien begynner i Beijing og fører via Taiyuan, Xi'an og Chengdu.
Kinas riksvei 213 løper gjennom området. Den begynner i Lanzhou i Gansu og fører via Chengdu og Kunming til byen Mohan ved grenseovergangen til Laos.
Kinas riksvei 320 går gjennom området. Den begynner i Shanghai og løper sørvestover til grensen mellom provinsen Yunnan og Burma. Underveis er den innom blant annet Hangzhou, Nanchang, Guiyang, Kunming og Dali.
Kinas riksvei 324 ender her. Den går fra Fuzhou i provinsen Fujian og gjennom Guangdong, Guangxi, Guizhou og ender i Kunming.
KMS
Knowledge Management System (KMS) er et hypermediesystem som ble utviklet på 80-tallet. Det var en kommersiell utgave av det tekstbaserte ZOG systemet, som ble utviklet på Carneige Mellon University. ZOG er kjent for å ha håndtert en av de største pre-Web hypermedie strukturer.
Datamodell
En KMS database består av en rekke frames, som har en fast størrelse på 1132 x 805 piksler. Et frame er igjen oppbygget av items, som er enheter av tekst, bilder og grafikk som kan plasseres fritt på frames. KMS er bygget opp som en hierarkisk trestruktur, hvor frames grupperes i framesets og et frame hierarki er bygget opp med links (tree items). Det er enkelt å navigere frem og tilbake i treet, ved hjelp av en lett tilgjengelig back funksjon. Det benyttes en fil per frame i hierarkiet, disse er som sagt gruppert i framesets, og databasen kan inneholde så mange framesets som det er lagringsplass til. Man har og mulighet til å lage programmer i KMS som da typisk tok framesets som input og gav framesets som output. Et link i KSM var innleiret som i WWW. Et link er altså en attributt på et item, og det finnes tre link-typer: tree item (alminnelig linket item), annotation item (kan gå på tvers av trærne), og action item (kjører et program). Man linket da fra et item (source) til en frame (destination).
Interface
Systemet bygger på WYSIWYG-prinsippet. En typisk side opptar en halv frame, så to frames vises ved siden av hverandre i default view. Det er ingen mulighet for scrolling, fordi all informasjon er synlig på skjermen på en gang. Det kan minne om en slide i PowerPoint presentasjoner. Et mål med KMS var å lage en mest mulig effektiv brukergrenseflate. Dette ble gjort ved å bruke en kontekstsensitiv mus med tre knapper. Dvs. knappenes betydning endret seg alt etter hvor man pekte, noe som ble vist i en slags tabell under musepekersymbolet. Dette gjorde blant annet at man meget hurtig kunne opprette links, kun med ett museklikk. Det var også hurtig å følge links med ”GoTo” funksjonen som kom frem når man holdt musen over linket. Den tidligere nevnte back-funksjonen var også en slik funksjon. Man kunne altså bevege seg meget hurtig mellom de forskjellige frames. Så mye som 90% av alle funksjoner kunne utføres med enkle museklikk.
Giovanni Legrenzi
Giovanni Legrenzi (1626–1690) var en italiensk komponist.
Biografi
Legrenzi fikk den første musikkutdannelsen av faren, som var fiolinist og komponist. I 1645 ble den 19 år gamle Giovanni ansatt som organist ved kirken San Maria Maggiore i Bergamo, og etter at han ble presteviet i 1651, ble han også satt inn som sjelesørger. Han samarbeidet tett med kapellmester Maurizio Cazzati, og deres triosonater i kirkesonatestil ble oppført under messene.
Legrenzis første instrumentalverk stammer fra denne tiden, og viser at han kan regnes som Arcangelo Corellis forgjenger. I 1656 til 1665 var han kapellmester ved Accademia dello Spirito Sancto i Ferrara, og her begynte han å komponere operaer under innflytelse av librettisten Hippolito Bentivoglio.
I 1671 slo Legrenzi seg igjen ned i Venezia. Der ble han i 1681 visekapellmester i Markuskirken, og fire år senere avanserte han til maestro di cappella. Til hans elever hørte Antonio Lotti, Domenico Gabrielli, Antonio Caldara og kanskje den unge Antonio Vivaldi.
Webster County
Webster County er navnet på sju fylker i USA:
se også:
Anton Myhra
Anton Myhra (født 11. juli 1947 i Larvik, død 28. februar 2009) var en norsk filosof.
Myhra var født i Larvik, og begynte å studere ved Universitetet i Tromsø i 1972. Han var med på å starte studentavisa der, Utropia, i 1976. Han ble ansatt som universitetslektor ved Universitetet i Tromsø i 1993, og var blant annet kjent fra ex.phil-kurset. Hans spesialfelt var antikke filosofer.
Han var også delaktig i samfunnsdebatten ellers, og sto på valgliste for Rød Valgallianse så seint som i 2007. I 1999 uttalte han at «det er mye mer givende å gå på kafé og studere folks latter og humor» enn å studere «Kants transcendentalpragmatikk».
Anton Myhra fikk hjerneslag i en alder av 53, men kom delvis tilbake i arbeid. Han døde i februar 2009.
British Geological Survey
British Geological Survey (BGS) er et delvis offentlig finansiert organ som har som mål å fremme Geofaglig kunnskap om Storbritannias landmasse og kontinentalsokkel ved hjelp av systematisk kartlegging, overvåking og forskning. Hovedkontoret ligger i Keyworth, Nottinghamshire. De har også andre sentere lokalisert i Edinburgh, Wallingford, Cardiff og London.
Historie og tidligere navn
The British Geological Survey ble grunnlagt i 1835 med navnet Ordnance Geological Survey, noe som gjør det til verdens eldste nasjonale geologiske Institutt. I 1965 ble de slått sammen med Geological Museum og Overseas Geological Surveys, under navnet «Institute of Geological Sciences». Den 1. januar 1984 ble sistnevnte omdøpt til British Geological Survey (BGS), navnet som er i bruk i dag.
Morgedalsvegen (Oslo)
Morgedalsvegen (1–43, 2–36) er en vei på Huseby (bydel Ullern) og Makrellbekken (bydel Vestre Aker) i Oslo. Den begynner som blindvei i sørvest og følger høydedraget nordøstover til Sørkedalsveien ved Njårdhallen.
Veien fikk navn i 1951 etter Morgedal, som er profilert som den moderne skiportens vugge. I området er det også mange andre veier med skitilknytning.
Neolamprologus olivaceous
Neolamprologus olivaceous er en art i gruppen ciklider. Det er en ferskvannsfisk som er endemisk til Den demokratiske republikken Kongo. Den kan bli opptil 7 cm lang.
I akvarium foretrekker den en temperatur på 22-25 °C, en pH mellom 8,0 og 9,5, og en hardhet på 15-25 °dH.
Karekare (matrett)
Karekare er en populær matrett fra det filippinske kjøkken.
Retten har sin opprinnelige lokale forankring i provinsen Pampanga.
Håkan Södergren (båtkonstruktør)
Håkan Södergren (født 1943) er en svensk båtkonstruktør og etablerte i 1972 Håkan Södergren Yacht Design i Stockholm. Han har tegnet både motor- og seilbåter og begge deler som serie og one-off, hovedsakelig for det skandinaviske marked. Håkan Södergren har tegnet mer enn 200 båtmodeller.
Han er kjent for å lage langsmale, velseilende og raske seilbåter.
Han har i flere år konstruert motorbåter i USA, men har vendt tilbake til Sverige og har konstruert de svenske seilbåter Swede Star 370 i 2006 og Swede Star 410 i 2007 samt Tarac og den lille 2.4mR. Og motorbåtene J-Craft 40 samt Ecoboat.
Torismund
Torismund (spansk Turismundo) ble vestgoternes konge etter sin far Teoderik I som mistet livet i slaget ved Chalons i 451. Han døde i 453 og ble etterfulgt av sin bror Teoderik II.
El Dorado County
El Dorado County er et fylke i den amerikanske delstaten California. I 2000 var innbyggertallet 156 299. Administrasjonssenteret ligger i byen Placerville.
Mange av fylkets innbyggere bor i forsteder ettersom byområdet rundt Sacramento har utvidet seg kraftig de siste årene. Tallet på innbyggere i området rund Tahoesjøen har også økt kraftig.
Historie
El Dorado var et av de 18 opprinnelige fylkene i California som ble opprettet i 1850. I 1854 ble deler av fylket gitt til Amador County og i 1864 til Alpine County.
Hodelykt
En hodelykt er en lykt laget for å festes til hodet slik at man har frie hender. De brukes gjerne om natten eller i mørke forhold til utendørsaktiviteter som grotting, orientering, fotturerer, ski, camping, klatring eller stisykling. De brukes også av arbeidere i underjordisk gruvedrift, redningstjenester, kirurger, og av andre arbeidere som trenger belysning og frie hender.
Historie
En karbidlampe er en type gasslampe som ble utviklet rundt år 1900. De ble brukt i lang tid selv etter at elektriske lykter hadde gjort sitt inntog på grunn av at de elektriske lyktene lenge slet med dårlig batterilevetid. Fremveksten av effektive LED-lykter fortrengte til slutt gasslamper.
Thomas Edison utviklet elektriske hodelykter for gruvearbeidere i 1914, og i 1915 hadde enkelte lykter blitt godkjent av United States Bureau of Mines som trygge å bruke i gassholdige kullgruver. Disse hadde en sikkerhetsfunksjon med fjærbelastede kontakter som automatisk skulle koble av lyspærer dersom de ble ødelagt. Lampene var utformet med en reflektor, en glødelampe og et separat beltemontert våtcellebatteri. Batteriet var dimensjonert for å drive lampen gjennom et helt arbeidsskift. Etter 12 timer avga en gruvearbeiderlampe fra 1917 mindre lys enn ett stearinlys og omtrent 2 til 5 lumen totalt. Lignende oppsett ble populære på andre lamper. Hodelykter godkjent for bruk i kullgruver er designet for ikke å la en indre gnist antenne brennbar gass som omgir hodelykten.
Fremtoget til elektriske lamper
Hvite lysdioder ble raskt tatt i brukt i hodelykter på grunn av liten størrelse, lavere strømforbruk og forbedret holdbarhet sammenlignet med tradisjonelle glødepærer. Lysdioder har i dag stort sett fortrengt glødepærer på markedet for hodelykter.
De fleste hodelyktene i dag er LED-lykter, men fantes også en periode hybridløsninger med LED- og halogenlampe slik at brukeren kunne velge mellom typene for forskjellige oppgaver.
Bruk
Hodelykter er svært allsidige ved at de er relativt små og mobile, sørger for at hendene fri, og lyser etter hvor hodet peker. De har en rekke nyttige og praktiske bruksområder, og kan brukes til utendørsaktiviteter om natten eller under mørke forhold som grotting, orientering, fotturer, ski, backpacking, camping, fjellklatring eller terrengsykling. Hodelykter kan også brukes i eventyrløp. De kan også brukes til arbeid innendørs eller andre steder hvor det er mangel på god belysning eller det ønskes mer belysning for å lette arbeidet.
Elastisk bånd
Hodelykten festes vanligvis til hodet eller en hjelm med en elastisk stropp. Lettere lykter er ofte festet med et enkelt bånd, mens tyngre modeller gjerne kan ha et ekstra bånd over toppen av brukerens hode for å fordele lasten og at lykten skal holdes bedre på plass. Bånd over toppen kan også være en fordel hvis man skal løpe eller gjøre aktiviteter med mye bevegelser.
Batteri og lading
Moderne hodelykter drives ofte av batteri, for eksempel tre eller fire ikke-oppladbare AA eller AAA-batterier. På nyere modeller har det blitt mer vanlig med oppladbare batterier (for eksempel 18650 lithium-ion batterier) og USB-C-lading.
For å få jevn vektfordeling er systemer med tunge batterier er ofte utformet slik at lysemitteren er plassert nær pannen og batterirommet på bakhodet. Noen lykter har avtagbare batteripakker slik at batteriet kan tas av og oppbevares på et belte eller i en lomme.
Dioder og annen elektronikk
Moderne hodelykter har som regel lysdioder med en effekt på 1 watt eller mer. Lysioder produserer varme, og på hodelykter med effekt på over 1 W har vanligvis en kjøleribbe for å hindre skade på elektroniske komponenter. Strømmen som mates til lysdiodene reguleres ofte av en DC-DC-omformer, som noen ganger er styrt av en mikroprosessorer. Dette gjør at lykten kan avgi lysstyrke som i liten grad påvirkes av fall i batterispenning, og kan brukes for styre lysstyrken til flere nivåer.
Lysfluks (lumen)
Lumen (lm) er SI-enheten for lysfluks, den oppfattede kraften til lys (målt samlet i alle retninger). Verdien oppgis ofte i produktspesifikasjonene, og er bestemmes blant annet av hvilken lysdiode som brukes og hvor mye strøm og spenning denne får. Lumentallet sier imidlertid ingenting om hvordan dette lyset gjøres nytte av i resten av lyktdesignet med tanke på retningsbestemthet, som i stedet avgjøres av optikken. For eksempel kan to lykter ha samme lumentall, men den ene ha bredt og kort lys, mens den andre en smal lysstråle som lyser lengre.
Lumentall for hodelykter som er i vanlig salg kan variere fra 100 lm til 1500 lm eller mer. Mange lykter har også innstillinger slik at lumentallet kan varieres for å gi mer lys eller spare strøm. I følge en kilde kan en lysfluks på 25 lm være nok for å sette opp et telt eller gjøre enkelt nærarbeid i mørke. Per 2022 anbefaler en kilde at hodelykter til enkel turbruk begynner på 100-200 lm. Disse kan være kompakte og lette å ta med seg, kan ha lavt strømforbruk som gir god batteritid, men kan også i noen tilfeller være egnet for løpeturer langs uopplyste veier. For ski- og sykkelturer har man gjerne større hastighet, og dermed kan man ønske seg mer lys for å kunne se hindringer fra lengre avstand, eksempelvis med en lykt mellom 500 lm og 1000 lm. Til toppturer og stisykling er det et marked for ekstra lyssterke lykter lykter med store batteripakker, eksempelvis med 1000-1500 lumen eller mer.
Lysstyrke (candela)
Candela (cd) er SI-enheten for lysstyrke, og forteller hvor intenst lyset fra en lyskilde er i én gitt retning. Sammen med lumentallet er optikken i linsen til lommelykten er en viktig parameter for hvordan lysstrålen virker. Candelatallet kan si noe om hvordan lyset spres eller fokuseres (for eksempel i en tynn eller bred stråle). Optikken er med andre ord en svært viktig del av hvordan en lykt gjør seg nytte av lumenmengden til å faktisk lyse opp omgivelsene, og sier noe om hvordan hodelykten klarer å gjøre seg nytte av den lysmengden som kommer ut fra lysdioden. Både lumen og candela er viktige for å få en god lommelykt. Noen lykter har justerbare linser slik at man kan justere candela-tallet (spredning vs. fokus).
Candelatallet (cd) oversettes noen ganger til «kastelengde» (definert i ANSI-NEMA FL1-standarden) oppgitt i meter i kommunikasjon til forbrukere. Formelen som da brukes er:
eller
Med utgangspunkt i ANSI-standarden gir følgende tabeller noen eksempler på omregning mellom kilo-candela og kastelengde i meter. Man kan for eksempel se av 10 000 cd gir en ANSI-kastelengde på 200 meter:
ANSI FL1-kastelengden kan brukes til objektiv sammenligning spesifikasjoner mellom ulike lykter.
Kastelengden er et designvalg i optikken som går på bekostning av synsfeltet (hvor bredt lyset er). Gitt to lykter med samme lumentall, vil den med lengst kastelengde ha minst bredde på lyset, og vice versa.
Lysfarge
En varmere lysfarge (for eksempel 4000 kelvin) vil ofte oppleves av brukeren å gi bedre belysning ettersom den vil reflektere mindre lys fra objekter i spillsonen, selv om de også vil reflektere mindre lys fra målet enn kjølig hvitt lys (for eksempel 5000 K til 6500 K).
Andre egenskaper
Eksempler på andre egenskaper som kan være viktig eller hendig for en lykt er:
Varmgang
Under normal bruk vil alle lykter ha en viss grad av varmgang. Særlig på kraftige lykter med mye effekt kan lampen eller annen elektronikk nå temperaturer på over 60 ℃ som gjør at man kan brenne seg ved berøring.
Brann og eksplosjon
Moderne batterier inneholder mye energi, og i tilfelle teknisk feil kan de utgjøre brann- eller eksplosjonsfare. Det har vært flere eksempler på at lykter har eksplodert,  og i 2017 november døde amerikaneren Caleb Michael Joyner da en Olight T20 XP-G2-lykt med CR123-lithiumbatteri eksploderte i munnen hans mens han skrudde på bilen. Lykter med energitette, ikke-oppladbare CR123-litiumbatterier (Li) koblet i seriekobling har spesielt fått et dårlig rykte siden de mangler innebygde beskyttelseskretser og dermed utilsiktet kan lade hverandre under bruk. I motsetning har oppladbare litium-ionbatterier (Li-ion) som 18650 ofte (men ikke alltid) innebygde beskyttelseskretser.
Det finnes EX-sertifiserte hodelykter i handelen. CDC anbefaler å ikke blande batterier fra ulike produsenter eller bruke batterier som er skadet.
Yoshihiko Noda
Yoshihiko Noda (野田 佳彦 Noda Yoshihiko, født 20. mai 1957 i Funabashi) er en japansk politiker som var medlem av Det demokratiske parti. Han var statsminister i Japan fra 2. september 2011 til 26. desember 2012. Forgjenger var Naoto Kan, og Noda ble etterfulgt av Shinzō Abe.
Kim Kittredge
Kim Kittredge (født i Norway, Maine, USA) er en amerikansk hundekjører fra Wasilla, Alaska, USA.
Kittredge flyttet til Alaska i 1992 blant annet for å drive med fjellklatring, og han har senere besteget flere av fjelltoppene i staten. Han ble i 2003 en del av støtteapparatet til Sue Allen da hun skulle forberede seg til Iditarod 2004. I januar 2006 deltok han selv i hundesledeløp da han ble nummer 30 i Knik 200, og i 2006 debuterte han også i Iditarod der han ble nummer 67.
Benny Fransen
Benny Fransen er en filmfigur som er kjent fra filmene om Olsenbanden og Olsenbanden Jr..
Benny er andremann i rekken og lever livet alene. Han er iført hatt, en rosa skjorte, hvitt slips, brunrutete dressjakke, brune bukser, brune sko og signalgule strømper. Han faste uttrykk er helmaks! og bingo!. Benny er den som på en måte binder sammen kollegene Egon Olsen og Kjell Jensen.
Olsenbanden
I den første filmen er Benny sammen med fotomodellen Ulla, som han senere får et barn med. Videre i filmserien er Benny ungkar og sover ofte på sofaen til Kjell og Valborg Jensen. I film nummer fire treffer han Ragna på enkeball i Rosekjelleren. Hun er datter til en kjøpmann. De forlover seg, men når Benny i et selskap hos Kjell får høre at svigefaren Qvist har stor gjeld, går forlovelsen fort over. Benny har levd et trist liv sammen med sin bror Harry Fransen (Dynamitt-Harry) som kun har hatt en ste-tante å støtte seg til. Benny er bandens faste sjåfør og får så hatten passer av Egon når han har glemt å fylle tanken. Etter livet som en kjent forbryter startet Benny transport- og taxiselskapet Bennys tut og kjør, helt til han finner plassen sin i banden, som senere flytter til Spania og lever rikt resten av livet.
Walton County
Walton County er navnet på to fylker i USA:
Byfornøyelse
Byfornøyelse er et norsk temastyrt talkshow med Karin Westrheim som gikk på NRK-TV sommeren 1991. I tillegg leverte Vetle Lid Larssen humoristiske «Oslo-reportasjer» med filosofiske betraktninger i hvert program. Programmet gikk på fredagskvelder.
Hvert program hadde et spesifikt tema relatert til Oslo, blant annet forskjellene mellom Oslo øst og Oslo vest. Programmet hadde en lett og uhøytidelig stil og hadde også musikalske innslag.
Om programmet
Programmet ble godt mottatt av VGs TV-anmelder. En av anmelderne mente at det på sitt beste var på høyde med Dan Børge Akerøs talkshow SenFredag.
Gjester
(utvalg)
Nord-Norge
Nord-Norge er den nordligste og østligste landsdelen i Norge og består av fylkene Nordland og Troms og Finnmark.
Nord-Norge har 9,1 % av folketallet og 34,9 % av arealet i Fastlands-Norge (Norge utenom Svalbard og Jan Mayen). Landsdelen preges av lange avstander og meget spredt bosetning. Mens befolkningstettheten i Fastlands-Norge som helhet er 16,0/km², er den bare 4,3/km² i Nord-Norge. Landsdelen har en verdiskapning på 113 mrd kroner i året (2006), 8,1 % av Norges verdiskapning. Bruttonasjonalprodukt per innbygger i Nord-Norge er 319 902 kroner (2009), under landsgjennomsnittet på 488 037 kroner (2009).
Hammerfest og Vardø er Nord-Norges eldste byer og fikk byrettigheter på samme dag 17. juli 1789.
Etter andre verdenskrig er sentralisering en prosess som har preget Norge som helhet. For Nord-Norges del har denne virket i to retninger. På 1960- og 1970-tallet var det særlig stor flyttestrøm fra distriktene til sentrale strøk i Sør-Norge. Men samtidig virket den regionalt i Nord-Norge, der de største byene Tromsø, Bodø, Mo i Rana, Harstad og Narvik mangedoblet sine innbyggertall, også Hammerfest hadde en betydelig vekst på denne tiden bl.a. på grunn av oppbyggingen av fiskeindustribedriften Findus. Senere fikk nye bysamfunn som Finnsnes, Alta og Kirkenes betydelig vekst.
Mortensvingen (Oslo)
Mortensvingen (1–13, 2–14) er en vei på Øraker i bydel Ullern i Oslo. Den går nordvestover fra Hartmanns vei og ender i en snuplass nord for Sponhoggbakken. Fra denne er det gangvei/adkomstvei til flere hus sørvest for snuplassen, og det er også gangveiforbindelse til snuplassen innerst i Sponhoggveien.
Nord-Norge
En rekke av Norges fremste severdigheter finner man i landsdelen, bl.a. polarsirkelen, midnattssola, den karakteristiske naturen og miljøet i Lofoten, Norges nasjonalfjell Stetind, Nordkapplatået, Adolfkanonen i Harstad, Ishavskatedralen i Tromsø, Norsk Luftfartsmuseum, Luftforsvarsmuseet og Saltstraumen i Bodø, Nord-Norges eldste byer, Vardø og Hammerfest. I Hammerfest finner vi også Meridianstøtten. Så finnes også helleristningene i Alta.
Mortensvingen (Oslo)
Veien fikk navn i 1944 etter Morten Mortensen, som bodde på Mortenshaugen tidlig på 1900-tallet.
Nord-Norge
Siden 1936 har fire hurtigruteskip hatt navnet «Nordnorge».
Nordnorske dialekter hører med under vestnorsk, som er en av to store dialektgrupper i Norge. Den andre er østnorsk.
De andre landsdelene i Norge er Sørlandet, Østlandet, Vestlandet og Trøndelag.
Befolkningstall
Siste omfattende hungersnød i Nord-Norge var under den engelske blokaden i 1812. I 1845 bodde det 110 000 personer innenfor dette området. Deretter opplevde landsdelen en periode med sterk befolkningsvekst. I perioden 1845-1900 økte folketallet med gjennomsnittlig 2,4 prosent årlig i Nordland og Troms, og med hele 2,9 prosent i Finnmark. Årsaken til at Nord-Norge opplevde sterkere økning enn riket forøvrig lå både i fødselsoverskudd og i tilflytting til landsdelen. Rundt 1900 bodde det omtrent 260 000 mennesker i Nord-Norge. Per 1. juli 2019 bodde det 485 404 mennesker i Nord-Norge.
Nord-Norges andel av Norges befolkning var på sitt historisk laveste nivå i 1769 med 8,2 %,, og på sitt historisk høyeste nivå i 1950 med 12,3 %. Andelen per 1. juli 2019 er 9,1 %. Nord-Norge hadde kun 0,3 % av landets totale befolkningsvekst i perioden fra 2001 til 2019.
5,4 % av befolkningen er per 1. januar 2009 innvandrere eller født av to utenlandskfødte foreldre, noe som tilsvarer 24 818 mennesker. Disse utgjør 4,9 % av innvandrerbefolkningen i Norge. Til sammenligning bor 10,2 % av den etnisk norske delen av folket i landsdelen.
Nordlendinger har den dårligste helsen i landet. Mennene ligger på topp i dødelighet i hele Norge, og særlig for hjerte- og karsykdommer, mens kreftdødeligheten er på linje med landsgjennomsnittet. Ulykkesdødeligheten er høyest i landet, noe som kan henge sammen med at forholdsvis mange har ulykkesutsatte yrker, som blant annet fiske.
Betegnelsen Nord-Norge
Nord-Norge er et forholdsvis nytt ord. Betegnelsen «Nord-Norge» kom såvidt i bruk på slutten av 1800-tallet og administrativt ble området omtalt som Tromsø stift da Tromsø fikk bispesete i 1840. Det hadde vært ulike betegnelser tidligere: Hålogaland omfattet opprinnelig bare Helgeland og da norrøn bosetning spredte seg nordover i vikingtiden og middelalderen ble Hålogaland brukt om området nord omtrent til Malangen, mens Finnmark eller «Finnmarken», «samenes land», lå utenfor. Betegnelsen Nord-Norge laget ved et kafebord i Kristiania i 1884 av medlemmer i Nordlændingernes Forening og ble alminnelig brukt først i mellomkrigstiden etterhvert som det fortrengte «Hålogaland».
Lenge var det et klart skille mellom Nordlandene (Nordland og Troms) og Finnmarken (Finnmark). Nordlandene var opprinnelig en rekke smålen mellom Trøndelag og finnenes mark. Disse ble i 1604 samlet i Nordlandenes len, senere Nordlandenes amt. Det er herfra demonymet nordlending stammer fra. Således var en nordlending fra Nordland eller Troms. I nyere tid har begrepet blitt utvidet til å også gjelde finnmarkinger.
Før og under rikssamlingstiden var Nordlandene en del av et kongedømme av navnet Hålogaland. Folket kaltes da håløyger. Denne betegnelsen er for lengst gått ut av bruk og har i dag bare historisk relevans.
Oconee County
Oconee County er navnet på to fylker i USA:
Nord-Norge
Betegnelsen Nord-Norge
Betegnelsen nordlending er utstrakt i bruk, blant annet hos Nordlændingernes Forening av 1862. Avisa Nordland og Nordlys deler ut hver sin pris under navnet Årets nordlending.
Stortingsvalg 2021
Valgresultat ved Stortingsvalget 2021 i Nord-Norge:
Stortingsvalg 2017
Valgresultat ved Stortingsvalget 2017 i Nord-Norge:
Stortingsvalg 2013
Valgresultat ved Stortingsvalget 2013 i Nord-Norge:
Distrikter i Nord-Norge
Se også: Distrikter i Norge.
Tettsteder
Nedenfor angis de største av totalt 142 tettsteder i Nord-Norge, rangert etter innbyggertall 1. januar 2017. SSB opererer med en teknisk tettstedsdefinisjon som medfører at Tromsø, Nord-Norges største by, fordeles over tre forskjellige tettsteder: Tromsø, Tromsdalen og Kvaløysletta. I starten av januar 2017 var innbyggertallet for disse tre tettstedene samlet 64 448.
Bodø, Tromsø, Harstad, Mo i Rana, Alta, Narvik, Mosjøen, Hammerfest, Fauske, Sandnessjøen, Vadsø, Sortland, Brønnøysund, Svolvær, Finnsnes, Kirkenes, Stokmarknes, Leknes, Honningsvåg, Vardø og Bardufoss har bystatus. Se også: Liste over norske byer, Tettsteder i Nordland, Tettsteder i Troms og Tettsteder i Finnmark.
Noss
Noss (norrønt: Nǫs, «Nese») er en liten, tidligere bebodd øy i den skotske øygruppen Shetland. Øya er skilt fra øya Bressay av det smale Nossundet. Noss har vært et nasjonalt naturreservat siden 1955. Øya er omtrent 2 km bred og 2 km lang med et totalt areal på 3 km². Noss hadde i 1851 totalt 20 innbyggere, en sauegård siden 1900, men har siden 1939 ikke hatt en fast bosetting.
Noss er populært for turisme av dyreliv, og er knyttet til Bressay med en sesongbasert fergetjeneste, drevet av dyrelivsvaktene ved hjelp av en gummibåt. Fergeforbindelsen bringer rundt 1700 til øya hvert år, mens det totale årlige besøkstallene antas å være rundt 5000 når de som besøker på private og kommersielle båter er inkludert. Attraksjoner på Noss inkluderer et besøkssenter, Pony Pund, bygget for å avle shetlandsponnier, Holm of Noss, som er en 49 m høy klippe, 20 meter fra Noss, og Noup-klippen
Etymologi
Navnet Noss er avledet fra norrøne nǫs, i betydningen «nese». (flertall nasir, nasar). Det faktum at navnet som ble gitt var Nǫs og ikke Nǫsøy (Neseøy) – slik de fleste andre øyer av tilsvarende størrelse heter på Shetland – antyder at øya opprinnelig var en halvøy knyttet til naboøya Bressay, og at det på et tidspunkt mellom nordboernes ankomst og 1500-tallet ble landtangen som sluttet seg til den vasket bort av havet.
Historie
Noss hadde en befolkning på 20 i 1851, men har ikke hatt faste innbyggere siden 1939. Hovedfokuset for bosettingen på Noss var rundt den lavtliggende vestsiden av øya ved Gungstie (norrønt i betydningen et landingssted). Gungstie ble bygget på 1670-tallet og brukes for tiden av sesongens dyrelivsvakter. En annen bosetning ved Setter, sørøst på øya, var bebodd frem til 1870-tallet og ligger nå nedlagt. Blant de få familiene som bodde på Noss var Booth-familien ledet av Joseph Booth (1765–1847). Slektsregister indikerer at han drev på som bonde og fiskekurer. Opptegnelser viser at han var bosatt på Noss så tidlig som i 1834. Klippene til Noup of Noss (også kjent som 'Great Wall of Noss') ble første gang besteget av Jo Moran (1930–2021) i 1963.
Flora og fauna
Noss ble utnevnt til et nasjonalt naturreservat i 1955, og administreres av NatureScot. Øya er kjent for sine sjøfuglkolonier og er en av de mer tilgjengelige av de internasjonalt viktige sjøfuglkoloniene i Nord-Atlanteren. Sandsteinsklippene i Noss har forvitret seg til en rekke horisontale avsatser som gjør ideelle yngleområder for havsuler, lundefugl, lomvi, toppskarv, svartbeinte krykkjer, alker, havhest og storjoer. Artsprofilen har endret seg betydelig i løpet av de siste 100 årene, med dramatiske økninger i noen arter og sammenbrudd i bestanden hos andre. Fire nye arter har begynt å hekke her (sule, havhest, storjo og stormsvale), men ytterligere seks arter som tidligere ble registrert (sildemåke, fiskemåke, pilfink, småspove, vandrefalk og havørn) hekker ikke lenger ved Noss. Totalt er det registrert 201 fuglearter: i tillegg til de mange sjøfuglene hekker også flere arter av vadefugler her, inkludert myrsnipe, enkeltbekkasin, tjeld og sandlo. Andre hekkende fuglearter inkluderer sanglerke, heipiplerke, skjærpiplerke og steinskvett.
Oter kan også ofte bli sett rundt på øya, og havert (gråsel) og steinkobbe kan bli sett i et lite antall. Totalt er det sett ti arter av hvaler i havet utenfor Noss, hvorav den mest registrerte er nise.
Det er registrert 137 karplantearter, 25 sopp- og lavarter, 44 bladmoser og levermoser og 30 algearter ved Noss.
Bevaringsbetegnelser
Det nasjonale naturreservatet er klassifisert som et beskyttet område i kategori IV av Verdens naturvernunion. Noss har også andre betegnelser for at dets viktige dyreliv er utpekt som både et spesielt verneområde (Special Protection Area, SPA) og et område av spesiell vitenskapelig interesse (Site of Special Scientific Interest, SSSI).
UEFA Super Cup 1986
UEFA Super Cup 1986 var den tolvte utgaven av cupturneringen UEFA Super Cup. Finalen ble kun spilt over én kamp, mot normalt to kamper, mellom vinner av Cupvinnercupen 1985/1986 (Dynamo Kyiv) og vinner av Serievinnercupen 1985/86 (Steaua București), hvor sistnevnte lag til slutt vant 1–0 etter scoring av Gheorghe Hagi.
Årsaken til at det ble kun én finalekamp, fremfor normalt to, var at lagene ble enige om å kun spille én kamp på nøytral bane.
Liste over ordførere i Stod
Liste over ordførere i Stod. Stod ble opprettet som egen kommune med formannskapslovene av 1837. Steinkjer ble utskilt fra Stod som en egen bykommune i 1858, mens Egge og Kvam ble utskilt som egne landkommuner i 1869 og 1909. I 1964 ble Steinkjer bykommune og Stod, Egge, Kvam, Beitstad, Ogndal og Sparbu landkommuner slått sammen til Steinkjer kommune.
Noter
<references group="lower-alpha" />
Ekstremværet Dagmar
Dagmar var et ekstremvær natt til mandag 26. desember 2011, med orkan flere steder på kysten. Meteorologisk institutt sendte ut varsel om ekstremvær 24. desember 2011 for Sogn og Fjordane, Møre og Romsdal. Ifølge Finans Norge ble det etter ekstremværet utbetalt erstatninger for 1,3 milliarder kr, hvorav over 700 mill. i Møre og Romsdal og nærmere 300 mill. i Sogn og Fjordane.
Ekstremværet brakte uvanlig kraftig vind med høy vannstand (stormflo) og høye bølger. Det var først venta sørvestlig sterk storm langs kysten, men dette ble senere oppgradert til orkan. Ekstremværet forårsaket store skader også i Sverige, Finland, Estland og Russland.
«Dagmar» ble sammenliknet med nyttårsorkanen i 1992, og utviklingen til lavtrykket hadde mange likhetstrekk. Enkelte steder fikk vind opp mot 46 m/s med vindkast over 55 m/s. Dette er av samme styrke som en kategori 2-orkan i henhold til Saffir–Simpson-skalaen i Nord-Atlanteren.
«Dagmar» var det fjerde ekstremværet denne sesongen. Ask, Berit og Cato var navnet på de tre foregående. Femte ekstremvær i rekken var Emil.
Værsituasjonen
Et kraftig lavtrykk i Norskehavet første juledag flyttet seg nordøstover mot Bjørnøya. Dette gav sørvestlig vind og pålandsvær i Nordland, og på grunn av ekstrem stormflo ble dette lavtrykket klassifisert som ekstremværet Cato. I sammenheng med kaldfronten til dette lavtrykket oppstod det et hissig sekundært lavtrykk nær Færøyene med et stormsentrum på omkring 956 hPa. Dette raste innover mot Nordvestlandet senere på dagen og natt til andre juledag. Det ble klassifisert som ekstremværet «Dagmar». Natt til mandag gikk stormsenteret i land ved Helgeland.
Det var ventet vindkast opp mot 40–45 m/s de mest utsatte stedene, og bølger opp mot 15–17 meter utenfor Sogn og Fjordane. I Møre og Romsdal var det ventet 12–15 meter høye bølger med vannstand 55–90 cm over det som er oppgitt i tidevannstabellen. Utenfor Trøndelag var bølgehøyden ventet å nå 10 meter, mens vannstanden var ventet 60–85 cm over tidevannstabellen.