cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Hinckley-brannen 1894
Hinckley-brannen 1894 (i USA kalt The Great Hinckley Fire) var en av de mest dødbringende skogbranner vi kjenner. Den brøt ut 1. september og rammet et område mellom Duluth og Minneapolis i Minnesota, USA, deriblant den lille byen og jernbaneknutepunktet Hinckley. Ulike kilder angir antall omkomne til mellom 418 og 800. Iallfall omkom langt flere enn under den mer kjente bybrannen i Chicago 1871. Samtidig ble hundrevis av mennesker under ytterst vanskelige forhold evakuert med tog – takket være togpersonalets dyktighet, dømmekraft og mot. Mange omkomne hadde skandinavisk opphav.
Brannen raserte minst 810 km² (over 1200 km², skrev St.Paul Pioneer Press 24. aug. 1994 ). Samme dag ble også store områder nord og øst for Hinckley, dvs. mellom Eau Claire og Superior i Wisconsin, rammet av branner som ødela store områder og seks småbyer eller landsbyer. Hvor mye av dette som skyldtes Hinckley-brannen, enten direkte ved spredning eller indirekte ved at denne brannen skapte vindøkning lenger øst og nordøst, er ikke kjent. Ca. 100 omkom i Wisconsin.
Hinckley-brannen minnet mye om den mer omfattende og trolig enda voldsommere Peshtigo-brannen i Wisconsin og Michigan 8. oktober 1871. Dette gjelder både forholdene da brannen brøt ut, været i ukene og månedene før brannen (Haines & Sando 1969), og forløpet av selve brannen. Som Peshtigo-brannen var Hinckley-brannen en etterhogst-brann (USA-engelsk «post-logging fire»), dvs. at den ble utløst eller iallfall forsterket av hensynsløs hogst.
Forhistorien
Jomfruelig skog, dominert av kjempemessige furutrær, trakk til seg tømmerhoggere og jernbanebyggere i det fylket som fikk navnet Pine County. Jernbanen St.Paul–Duluth via Hinckley ble fullført i 1870, og fra Hinckley gikk en annen linje mot sørvest, til St.Cloud. I 1885 ble Hinckley godkjent som by. I 1894 hadde den snaut 1400 innbyggere. Daglig passerte eller stoppet 22 tog i den lille byen på den tiden.
Hinckley bestod mest av trehus. Den hadde ingen værstasjon. Derfor er opplysninger om været – en avgjørende faktor ved utviklingen av skogbranner – basert på øyenvitneskildringer og målinger fra de fire mest nærliggende værstasjonene.
Den varme tørkesommeren
Våren 1894 var våt i området, og den ble etterfulgt av den tørreste eller nest tørreste sommeren som er registrert. St. Paul, ca. 120 km sør for Hinckley, fikk 51 mm i juni–august, mot normalt ca. 270 mm; Sandy Lake fikk under 30 mm, og ingen nedbør de to siste månedene før brannen (Haines & Sando 1969). Lokale byger gjør ofte at sommernedbøren kan variere mye fra sted til sted, men intet tyder på at sommeren var mindre tørr i Hinckley enn på værstasjonene; den kan like gjerne ha vært enda tørrere. Våren var varm, og i motsetning til før Peshtigo-brannen var også sommeren uvanlig varm. Dette bidrog til at tørken kan ha vært enda verre enn før Peshtigo-brannen i 1871. Som da steg temperaturen kraftig de siste to døgn før brannen, samtidig som den relative fuktigheten sank. 1. september ble det målt maksimumstemperaturer på 31-34 °C, og temperaturen kl. 14 var 7-9 °C høyere enn til samme tid to dager før. Vindstyrken var på vel 30 km/t, frisk bris. Hinckley-brannens forløp tyder på at vinden var sørlig, dvs. at luften kom rett fra prærien. Værstasjonen ved Collegeville registrerte en relativ fuktighet på 28 % kl. 14 (Haines & Sando 1969).
Hogsten var hensynsløs, akkurat som den hadde vært før brannene i 1871. I tillegg til at dette bidrog til ytterligere uttørring med mer sol og mer vind, hadde tømmerhoggerne etterlatt veldige mengder hogstavfall i de knusktørre områdene. Den viktigste forskjellen fra 1871 var at jernbanene var langt bedre utbygget nå, togene raskere – og Hinckley var et viktig knutepunkt. Mange branner skyldtes nok jernbanen – både jernbanearbeideres leirbål og bruk av ild for å rydde land stiftet branner, likeså gnistene fra damplokene. På den annen side kunne hundrevis av mennesker takke jernbanene, og ikke minst dyktig jernbanepersonell, for at de overlevde.
Branner siden juli
I 1894 hadde branner rast i omegnen av Hinckley siden juli. De fleste var menneskeskapte. De skyldtes at tømmerhoggere og andre hadde forlatt leirbålene uten å slukke dem, ild som var kommet ut av kontroll ved rydding av land, gnister fra damplok osv. (Haines & Sando 1969). Men den lille byen var godt forberedt på en brann. Det gjaldt særlig Brennan Lumberyard, som hadde et velutbygget system av vannposter og hydranter.
Ved 12-tiden lørdag 1. september blåste et kraftig vindkast vestfra noen gnister ned på en tømmerlunne inne på sagbruket. Den tok fyr. Arbeiderne hadde fulle vannbøtter for hånden og fikk straks slukket ilden, og deretter stilnet vinden igjen. En lignende episode skjedde et par timer før ildstormen nådde Peshtigo i 1871. I begge fall var den var et forvarsel om det som skulle komme.
Forløpet
Forholdene rundt Hinckley-brannens forløp er bedre kjent enn tilsvarende for Peshtigo-brannen. Det skyldtes vel delvis at den inntraff i dagslys. I tillegg fantes flere og bedre værobservasjoner nå enn i 1871. Detaljene vil nok likevel forbli ukjent, særlig når det gjelder antall omkomne.
I hovedtrekk forløp Hinckely-brannen omtrent slik: Som Peshtigo-brannen hadde den opphav i gamle og for det meste menneskeskapte branner. Ved titiden lørdag 1. september kom en bris fra sørvest – rett fra den knusktørre prærien. Den blåste liv i de ulmende brannene. Ved 14-tiden registrerte Hinckley-folket at det brant kraftig i sør og sørvest. Kraftigere enn før. Det frivillige brannkorpset ble mobilisert og begynte å rulle ut slanger. Noe senere fikk Hinckley telegrafisk beskjed – den siste av den sorten – om at Pokegama, en småby ca. 15 km sørpå, stod i flammer. Ca. 14.45 stod flammene som en vegg øst, sør og vest for Hinckley. Alle som kunne krype og gå hadde forlatt byen for å stoppe brannen utenfor bygrensen. Et unntak var telegrafisten, Tommy Dunn. Hans siste budskap, til Barnum, lød slik: «Jeg tror jeg har stått for lenge». Han døde på sin post.
Den farligste brannen kom sørfra. Ved 15-tiden hadde to branner ca. 8 km sør for Hinckley slått seg sammen. Brannen ble påvirket av en inversjon, dvs. at lufttemperaturen i et skikt av atmosfæren steg med høyden. Et stykke over bakken lå altså et lag med meget varm luft, og over dette et lag med kaldere luft. I første omgang virket inversjonen som et lokk, hvor røyken og branngassene samlet seg under. Så slo flammene gjennom, kanskje fordi branngassene under lokket tok fyr – og nådde opp i laget av kaldere luft. Dette skapte en kraftig omrøring av luften. Det oppstod en ildvirvel eller en ildtornado. Den beveget seg hurtig og vokste til en ildstorm, dvs. en brann så voldsom at den skaper sin egen vind. Et øyenvitne anslo at vinden under Hinckley-brannen kom opp i nærmere 130 km/t; grensen for orkan er 118 km/t. Så sterk vind kan rive tak av hus og rykke opp store trær med rot, og det er vanskelig å holde seg oppreist; flyvende gjenstander gjør det farlig å oppholde seg utendørs selv uten noen brann. En slik brann suger også til seg veldige mengder oksygen, slik at folk risikerer å bli kvalt av oksygenmangel. Jordrotasjonens avbøyende kraft (Coriolis-kraften) gjør at en stor ildstorm utvikler seg til et lavtrykk, en mesosyklon, hvor luften roterer rundt sentret – mot urviserne på den nordlige halvkule. Når brannen rykket frem med «syklonisk voldsomhet», kan det altså tas bokstavelig. På den måten kan også vindfeltet rundt Hinckley-brannen ha påvirket brannene i omegnen.
En ildstorm lar seg ikke slukke, og den lar seg ikke stanse av branngater eller av naturlige hindere som elver (iallfall ikke de som fantes i dette området). Den dør ikke ut før den blir kvalt av regn eller slipper opp for brensel. Det siste kan skje hvis vinden – kanskje den vinden ildstormen selv har skapt – snur slik at flammene blåses tilbake til utbrente områder.
Fakultet for kunst, musikk og design (UiB)
Fakultet for kunst, musikk og design (KMD) er et fakultet ved Universitetet i Bergen (UiB). Fakultetet ble opprettet 1. januar 2017 da universitetet tok over Kunst- og designhøgskolen i Bergen (KHiB). KHiB ble slått sammen med Griegakademiet, som fram til da var en del av HF-fakultetet ved UiB. Dronning Sonja var til stede under åpningen av det nye fakultetet 4. januar 2017.
Samtidshistorie
Samtidshistorie (fransk histoire contemporaine, tysk Zeitgeschichte, engelsk contemporary history) er et perspektiv innen moderne historie som beskjeftiger seg med den aller nyeste historien. Begrepet betegner spesielt de historiske begivenhetene som flertallet av voksne mennesker har en erindring om, og særlig historiske begivenheter som har betydning for samtiden. Begrepet blir også i noe mindre grad brukt om all historie som fortsatt huskes av et mindretall levende mennesker. Hvilke epoker som behandles i rammen av samtidshistorie vil variere med tidsperspektivet; fra ståstedet til 2010-årene vil samtidshistorie typisk omfatte kommunistregimenes fall fra 1989 og alle senere historiske hendelser av større betydning, som huskes av de fleste voksne, og kan også omfatte den kalde krigen, Vietnamkrigen og andre hendelser innenfor tidsrammen fra ca. 1950, som fortsatt huskes av mange mennesker.
Fakultet for kunst, musikk og design (UiB)
KMD tilbyr utdanning på bachelor-, master- og doktorgradsnivå. KMD har et eget ph.d.-program i kunstnerisk utviklingsarbeid. I tillegg har fakultetet ph.d.-kandidater tilknyttet Det humanistiske fakultet, samt en PPU-utdanning som er felles for kunst, musikk og design. KMD har rundt 700 studenter og cirka 120 ansatte.
Samtidshistorie
Begrepet samtidshistorie har eksistert minst siden slutten av 1800-tallet. Samtidshistorie stiller forskerne og historikerne overfor andre problemer enn eldre historie. Perspektivet er annerledes, og det er vanskeligere å skille det vesentlige fra det uvesentlige. Samtidig som kildematerialet er enormt og bortimot uoverkommelig, er det samtidig mange viktige kilder innenfor blant annet myndighetenes arkiver som er stengt eller hemmeliggjort.
Fakultet for kunst, musikk og design (UiB)
Institutter
Fakultet for kunst, musikk og design har tre institutter:
Samtidshistorie
Begrepet «den nåværende tidsalder» kan forstås som samtiden og den aller nærmeste fortiden. «Mer enn de fleste perioder av tilsvarende varighet er den nåværende tidsalder et direkte resultat av årene som umiddelbart gikk forut. Den skiller seg fra dem slik innhøstingen skiller seg fra tiden med såkorn.»
Innenfor samtidig vitenskap og teknologi omfatter historien blant annet romfart, kjernekraft, laser- og halvlederteknologi og starten på informasjons- og kommunikasjonstidsalderen med blant annet Internett, og utviklingen av molekylærbiologi og gensløyd, og utviklingen av partikkelfysikk, og standardmodellen i partikkelfysikk og kvantefeltteori.
Nationale Volksarmee
Den nasjonale folkearmeen (tysk: Nationale Volksarmee, NVA) var fra 1956 til 1990 de militære styrker i DDR. Siden DDR var i frontlinjen i den kalde krigen var DDRs styrker ansett å være de mest avanserte i hele Warszawapakten, nest etter Sovjetunionen. NVA var kampklar til alle tider, klare for å bli mobilisert i en fremtidig krig med NATO. NVA ble nedlagt dagen før Tysklands gjenforening, da DDR opphørte å eksistere som stat. Det tyske forsvaret Bundeswehr overtok materiellet og eiendommene til NVA, men bare et svært lite antall personell fra NVA ble ansatt i Bundeswehr og alltid med lavere grad enn de hadde hatt i NVA.
Samtidshistorie
Innenfor afrikansk historie omfatter samtidshistorien apartheid i Sør-Afrika og apartheidsystemets opphevelse, avkolonisering og et utall av kriger på kontinentet. I samtidens asiatiske historie har det vært folkerepublikken Kinas historie, Indias uavhengighet, den koreanske, vietnamesiske og den fortsatt pågående afghanske borgerkriger hvor USA har vært innblandet. I Midtøsten har den arabisk-israelske konflikt eksistert siden staten Israels opprettelse, konflikten mellom arabisk nasjonalisme og islamisme, og den arabiske våren. Innenfor europeisk samtidshistorie er viktige begivenheter Berlinmurens fall, oppløsningen av Sovjetunionen og den pågående prosessen med europeisk integrasjon, særlig i form av Den europeiske union. Terrorangrepene 11. september 2001 skjedde i USA, men har fått betydning for hele verden.
Nationale Volksarmee
NVA under den kalde krigen
Dannelsen av NVA, 1. mars 1956, seks måneder etter at det vesttyske Bundeswehr ble dannet, var resultatet av år med planlegging og forberedelse av tidligere Wehrmacht-offiserer og kommunistveteraner fra den spanske borgerkrigen. Disse organiserte og trente det såkalte Kasernierte Volkspolizei, paramilitære styrker som var en del av Volkspolizei. Til tross for sin typisk tyske fremtoning, hva gjaldt både uniformer og seremonier som fulgte gamle tyske tradisjoner, var doktrinen og strukturen i NVA allikevel sterkt influert av Sovjetunionens væpnede styrker. NVA var således en blanding av to av de mest innovative og vellykkede militære skolene i det 20. århundret og ble derfor ansett for å være, sett i forhold til sin størrelse, en av de mest profesjonelle og best forberedte styrkene i verden.
I sitt første år hadde NVA 27 prosent offiserer med bakgrunn fra Wehrmacht. Av de 82 høyeste kommandoposisjonene var 61 holdt av tidligere Wehrmacht-offiserer. Den militære kunnskapen og kamperfaringen blant disse veteranene var uunnværlige i NVAs tidlige år, selv om de fleste av disse veteranene hadde gått av utover på seksti-tallet. Det vesttyske Bundeswehr var samtidig avhengig av offiserer med Wehrmachtbakgrunn.
I sine seks første år var NVA en totalt frivillig styrke. I Vest-Tyskland ble det innført allmenn verneplikt allerede i 1956. I DDR ble dette innført i 1962 og NVAs styrke var oppe i 170 000 mann.
Lik de andre kommunistpartiene i de andre sosialistiske statene, var SED sikret kontroll ved at de kunne utnevne lojale partimedlemmer til posisjoner i NVA og at det kunne organisere intensive politiske utdanningsprogrammer for både offiserer og menige. Andelen av SED-medlemmer i offiserskorpset økte jevnt fra det tidlige sekstitall, til det nådde 95 prosent.
NVA beskrev seg selv som et instrument for arbeiderklassens makt. I henhold til sin doktrine skulle NVA beskytte freden og sikre sosialismens fortjenester ved å være en avskrekkende faktor for den angivelige imperialistiske aggresjonen. NVAs motto, som var skrevet på dets fane, var «For beskyttelsen av arbeidernes og bøndenes makt».
Fakultet for kunst, musikk og design (UiB)
Lokalisering
Kunstakademiet – Institutt for samtidskunst og Institutt for design holder til i Møllendalsveien 61, i et bygg tegnet av arkitektkontoret Snøhetta.
Nationale Volksarmee
NVA under den kalde krigen
NVA tok aldri del i et fullskala angrep, selv om den deltok i en støttende rolle i Warszawapaktens undertrykkelse av Prahavåren i 1968 og selv om DDR-offiserer tjenestegjorde som rådgivere i Afrika. Da Sovjetunionen planla å okkupere Tsjekkoslovakia ble det fra DDRs side opprinnelig tenkt at det skulle anvende 7. panserdivisjon og 11. motoriserte infanteridivisjon for å støtte angrepet, men frykt for internasjonale reaksjoner på at tyske tropper skulle brukes utenfor Tyskland for første gang siden den annen verdenskrig gjorde at man gikk bort fra tanken. I stedet sørget NVA for logistisk hjelp til sovjetiske tropper og stod klare ved grensen for å kunne gripe inn i tilfellet Sovjetunionen mislyktes i å få kontroll. Høsten 1981 stod NVA klar ved grensen til Polen for å kunne støtte en eventuell sovjetisk invasjon, men unntakstilstanden som ble innført i Polen avverget en slik krise.
Fakultet for kunst, musikk og design (UiB)
Lokalisering
Griegakademiet – Institutt for musikk har hovedbase i Lars Hilles gate 3 i Bergen og har i tillegg lokaler i flere nabobygg. Et nytt bygg for Griegakademiet er (per 2022) under prosjektering på nabotomten til Møllendalsveien 61, med planlagt byggestart i 2023.
Historikk
Kunst- og designhøgskolen i Bergen ble opprettet i 1996 gjennom en sammenslåing av Vestlandets kunstakademi, opprettet i 1972, og Statens høgskole for kunsthåndverk og design, opprettet i 1909.
Nationale Volksarmee
NVA under den kalde krigen
NVA var flere ganger i en tilstand av skjerpet beredskap, for eksempel under byggingen av Berlinmuren i 1961, Kubakrisen i 1962, Warszawapaktens invasjon av Tsjekkoslovakia i 1968 og høsten 1989 da protestene i DDR gjorde at regimet i landet brøt sammen.
Fakultet for kunst, musikk og design (UiB)
Historikk
Kunst- og designhøgskolen i Bergen ble i 2014 akkreditert som vitenskapelig høgskole i kunst.
Griegakademiet – Institutt for musikk (tidligere Bergen Musikkonservatorium) var fra 1995 en del av Det humanistiske fakultet ved Universitetet i Bergen. Akademiet ble grunnlagt av Torgrim Castberg i 1905 og hadde rundt 200 studieplasser. I 1928 ble ledelsen overtatt av fiolinisten Arve Arvesen. Instituttet hadde lokaler i Nygård skole i Bergen sentrum.
Den 2. juni 2016 ble det klart at KHiB og Universitetet i Bergen ønsket å slå seg sammen fra 1. januar 2017. Den 17. juni 2016 ble sammenslåingen vedtatt, og det ble bestemt at KHiB og Griegakademiet sammen skulle bli til Fakultet for kunst, musikk og design ved Universitetet i Bergen.
Hinckley-brannen 1894
Forløpet
Da vinden økte til storm, brølte brannsjefen ut en ordre om å gi opp slukkingen og søke tilflukt på en grushaug og i en dam som jernbaneselskapene hadde laget – for øvrig etter protest fra mange. En katolsk pater – som også hadde vært aktiv i brannkorpset – dirigerte de skrekkslagne menneskene etter evne bort til grustaket. Dette ble redningen for alle de over 100 som fulgte ordren. En mann fikk panikk, bad pateren dra til helvete og la ut på postveien nordover mot Duluth. 125 fulgte ham. Antall overlevende var null. En annen kilde oppgir at 200 begav seg nordover, dels i hestevogner. De tok seg over Grindstone River, som må ha vært for liten til å gi noen beskyttelse – og videre ut i en myr, som imidlertid heller ikke kunne beskytte dem. Kanskje den var nærmest tørrlagt etter den langvarige tørken (en annen kilde oppgir at noen overlevde her).
Nationale Volksarmee
Oppløsningen av NVA
NVA ble oppløst 2. oktober 1990, dagen før DDR ble oppløst som stat i forbindelse med Tysklands gjenforening. Dets utstyr og bygninger ble levert over til Bundeswehr i den grad Bundeswehr ønsket det. De fleste fasiliteter ble stengt og utstyr ble enten solgt eller gitt bort til andre land.
Flere av de høyeste offiserene i NVA ble straffeforfulgt for forbrytelser begått under den kalde krigen. NVAs leder, Armeegeneral Heinz Keßler ble fengslet i 1991 og i 1993 ble han dømt til syv og et halvt års fengsel for anstiftelse til drap. I høyesterett ble Kessler i 1994 dømt som medskyldig i drap, og straffen på syv og et halvt års fengsel ble bekreftet. Kessler ble løslatt på prøve av helsegrunner i 1998 etter å ha sonet i fengselet Justizvollzugsanstalt Hakenfelde i Berlin. NVAs nestleder, Generaloberst Fritz Streletz, ble dømt til fem år og seks måneders fengsel.
Hinckley-brannen 1894
Forløpet
Hinckley ble ikke bare satt i brann; det så ut som om den lille byen eksploderte. Den ble fullstendig utslettet, likeså fem andre småbyer og landsbyer. Brannen varte i bare fire timer, men raserte alt på sin vei. Minst 810 km² ble ødelagt (Haines & Sando 1969). Å løpe fra ilden var nytteløst. De som forsøkte ble innhentet av flammene, kvalt av oksygenmangel eller fikk lungene ødelagt av å puste inn overopphetet luft. Noen klarte å redde seg ved å hoppe i brønner eller dammer.
Nationale Volksarmee
Oppløsningen av NVA
De aller fleste tidligere offiserer og soldater i NVA ble arbeidsløse etter gjenforeningen. Av NVAs 36 000 offiserer fikk bare 3200 yngre offiserer (som utgjorde under 9% av NVAs offiserer), og ingen i høyere grader, etter søknad og individuell vurdering ny jobb i Bundeswehr; dette utgjorde under halvparten av de tidligere NVA-offiserene som hadde søkt ny jobb i Bundeswehr. Blant de menige soldatene som søkte seg til Bundeswehr ble en større andel akseptert. Ingen med grad i NVA høyere enn oberstløytnant kom i betraktning for ansettelse i Bundeswehr, da de ble regnet som for belastet på grunn av sin nærhet til SEDs regime. Av de som fikk ny jobb ble samtlige innplassert minst en grad lavere enn de hadde hatt i NVA, men i noen tilfeller også to eller tre grader lavere. Bundeswehr har følgelig aldri hatt offiserer i høyere grader med bakgrunn fra NVA. De fleste tidligere NVA-offiserene som fikk jobb i Bundeswehr var tekniske spesialister som ble ansatt på midlertidige kontrakter på underoffiser- eller løytnantnivået, og arbeidsoppgavene deres bestod primært i å hjelpe til med demontering og avhending av NVAs materiell og installasjoner, og vakthold ved installasjonene frem til de ble stengt; de fleste ble sagt opp innen to år, ofte på kort varsel, etter at det ikke lenger var behov for deres tjenester. I 2002 hadde bare 5% av hele Bundeswehrs personell tidligere tjenestegjort i NVA, for det meste som menige soldater, og andelen har senere sunket ytterligere. Av NVAs tidligere offiserer levde mange etter gjenforeningen på sosialstønad og oppfattet at de ble sett på som en paria; de færreste var i stand til å finne jobber i det sivile livet da tjeneste i NVA ble regnet som sterkt diskvalifiserende, og de få som fant nye jobber jobbet som vektere, postbud, lastebilsjåfører og andre manuelle yrker. Andrew Bickford nevner som eksempel en tidligere NVA-oberst i 60-årene som jobbet som bagasjelemper på en flyplass. En annen tidligere NVA-offiser uttalte: «Jeg prøvde i lang tid å finne en jobb, og ingen ville så mye som se på meg. Med en gang de så 'NVA' på søknaden var det over».
Pensjonsmessig var tidligere NVA-offiserer dårlig stilt: Ettersom NVA-offiserer ikke hadde hatt pensjonsopptjening i Forbundsrepublikken Tyskland før gjenforeningen fikk de pensjoner som kunne være på så lite som 30% av en vesttysk offiser på samme nivå; vesttyske offiserer hadde også rett til å tjene inntil 120% av sin fra før langt høyere pensjon uten å få kutt i pensjonen, mens tidligere NVA-offiserer fikk kutt i sin minstepensjon ved all inntekt utover DM 650 (ca. NOK 3000).
Hinckley-brannen 1894
Forløpet
Tre tog klarte å evakuerte mange. Men mange overlevende hadde alvorlige forbrenninger, lungeskader eller begge deler. Blant de omkomne fantes mange norskættede eller innvandrere fra Norge – utvandringen fra Norge startet for alvor i 1866 (Mørkhagen 2009). Navn som Henry Foss, Oscar Larsen og Nora Olsen tyder på norsk opphav.
Temperaturen steg til minst 1100 °C, kanskje 1600 °C eller enda mer. I tønner med spiker smeltet spikrene sammen til en eneste masse, og på Eastern Minnesota Railroads jernbanetomt smeltet stålhjulene på vognene fast i skinnene. Den intense varmen gjorde at mange av de døde ble så oppbrent at de ikke lot seg identifisere.
Nationale Volksarmee
Tidligere Wehrmachtsoldater i NVA
Listen under består av NVA-generaler og admiraler som var tildelt det Tyske Kors i Wehrmacht under den annen verdenskrig, datoen for tildelingen så vel som graden holdt på den tiden tildelingen skjedde.
Listen under består av NVA-generaler og admiraler som var tildelt Jernkorsets Ridderkors i Wehrmacht under den annen verdenskrig, datoen for tildelingen så vel som graden holdt på den tiden tildelingen skjedde.
Hinckley-brannen 1894
Virkningene utenfor Hinckley
I landsbyen Sandstone, ca. 20 km nord for Hinckley, viste flammene seg i horisonten fire timer før de nådde stedet. Derfor begynte folk å pakke sammen de viktigste eiendelene og forberedte en rask flukt østover til Kettle River hvis nødvendig – i motsetning til Hinckley lå Sandstone nær en elv. Planen var å stanse ilden ved bygrensen i første omgang. Brannen kom nesten plutselig, fra nord, øst og vest. Ethvert forsøk på å slukke var håpløst, og innbyggerne la på flukt, mot elven. Men brannen rykket frem med slik fart at mange falt døde om før de rakk frem. 77 omkom her.
Nationale Volksarmee
Organisasjon
NVA hadde fire hovedavdelinger:
Hinckley-brannen 1894
Virkningene utenfor Hinckley
Duluth (ca. 110 km nordøst for Hinckley) ble ikke rammet av brannen, men luften var så stinn av røyk at gatelysene måtte tennes allerede lenge før kl. 16, mens solen ennå stod høyt på himmelen. Luften skal ha vært het som i en smelteovn, og dette ble tilskrevet brannen. Hvorvidt varmen i Duluth faktisk skyldtes brannen eller var forårsaket av den alminnelige temperaturstigningen, er vanskelig å si i ettertid. Målingene fra værstasjonene tyder på en varmebølge nettopp denne dagen (Haines & Sando 1969), og den tette røyken kan ha gjort at folk forbandt temperaturstigningen med brannen.
Nationale Volksarmee
Organisasjon
I krigstid ville en mobilisering av NVAs reserver nesten ha doblet dets styrker. DDRs myndigheter hadde også tilgjengelig de interne sikkerhetsstyrkene til Innenriksministeriet, det såkalte Kasernierte Volkspolizei, Stasistyrkene som lå under Ministeriet for Sikkerhet og de 210 000 troppene i de paramilitære Kampfgruppen der Arbeiterklasse.
Ballon
Ballon (irsk: Balana) er en landsby i grevskapet Carlow i Irland. Den ligger ved veien N80, ikke langt fra byen Carlow. I henhold til folketellingen i 2016 har landsbyen 712 innbyggere.
Nationale Volksarmee
Organisasjon
Det høyeste ledernivået for NVA var Ministerium für Nationale Verteidigung (Forsvarsministeriet), som lå i Strausberg nær Øst-Berlin. NVA-administrasjonen var delt inn i følgende kommandoer:
Ballon
Buss
Tradisjonelt har landsbyen vært dårlig betjent av offentlig transport. Siden april 2015 betjenes landsbyen av selskapet Bus Éireann rute 132 flere ganger om dagen til Dublin via Tullow og Tallaght. I den andre retningen betjener ruten Kildavin og Bunclody. En rekke Ring a Link- og Wexford Local Link-busser betjener også landsbyen.
Nationale Volksarmee
Uniformer
De første militærenhetene som lå under Hauptverwaltung für Ausbildung var kledt i politiblått. Med omstrukturering av det kasernerte folkepolitiet i 1952 ble det brukt khakifargede uniformer som lignet sterkt på de sovjetiske i snitt og farver. På jakt etter en egen tysk og sosialistisk militærtradisjon forordnet statsledelsen en endring i uniformeringen av soldatene. Derfor ble det med dannelsen av NVA i 1956 innført nye uniformer. Disse lignet sterkt på Reichswehrs og Wehrmachts uniformer. De bestod av samme stengrått tøy som Wehrmacht hadde brukt og hadde et lignende snitt. Imidlertid avskaffet man i 1974/1979 de høytkneppede mørke kragene. Den karakteristiske NVA-hjelmen (M56) tilsvarte prototypen B/II som var testet ut i Wehrmacht i 1943, men som ikke var blitt ført videre. Den ble introdusert da det ble klart at Sovjetunionen aldri ville tillate en gjeninnføring av den klassiske Stahlhelm forbundet med Reichswehr og Wehrmacht. Den kom i tre versjoner, Mod 1 eller I/56, Mod 2 eller I/57 og Mod 3 eller I/71 og ble i store kvanta solgt eller gitt bort til land i den tredje verden.
Ballon
Jernbane
Det er ikke jernbane i landsbyen, men både Carlows jernbanestasjon og jernbanestasjonen i Muine Bheag er begge omtrent 18 kilometer unna.
Nationale Volksarmee
Uniformer
Fremtoningen til NVA kom svært nær Reichswehrs og Wehrmachts fordi det, ifølge Willi Stoph og Walter Ulbricht, gjaldt å gi armeen en tysk nasjonalkarakter. NVA skulle ikke «se ut som amerikanske soldater», slik DDR-propagandaen hevdet at Bundeswehr så ut.
Distinksjoner
Som mange andre land i Warszawapakten fulgte NVAs distinksjoner det sovjetiske mønsteret i arrangementet av stjerner, men ellers var distinksjonene svært like Wehrmachts distinksjoner.
Hinckley-brannen 1894
James Root og ekspressen fra Duluth
De to andre togene var fulle av passasjerer og mennesker som var evakuert fra den brennende byen. Øyenvitneskildringene av disse evakueringene spriker i detaljene, men i hovedsak foregikk de trolig omtrent som følger:
Det ene toget hadde fem passasjervogner og tre godsvogner. Ca. 500 var om bord, flest kvinner og barn. Toget kom seg helskinnet vekk uten å ta fyr, og før heten ble så voldsom at skinnegangen ble ødelagt. I Sandstone stanset toget for å evakuere flere. De ønsket å bli for å forsvare hjemmene sine. Og også evakueringen med tog var farefull. Broen over Kettle River stod i full fyr, men brovokteren – som stod på post tross den truende faren – bad lokføreren skynde seg over. Han gjorde så. Broen holdt. Toget var bare kommet 700 m videre da den begynte å falle sammen. Etter å ha krysset 19 broer og viadukter – hvorav de fleste stod i brann – kom toget i sikkerhet i Superior ved den veldige sjøen av samme navn.
For lokfører James Root og ekspressen nordfra ble situasjonen enda farligere. Dette toget hadde forlatt Duluth kl. 14. Ca. 15 km nord for Hinckley ble røyken tykk og luften kvelende. Snart var røyken så tett at lokføreren måtte tenne lyktene. Han håpet det skulle la seg gjøre å passere Hinckley, men ca. 1½ km nord for byen oppdaget han at toget stod i brann – varmestrålingen fra en ildstorm er så intens at brennbare gjenstander kan ta fyr langt unna de synlige flammene (varmestrålinger øker omtrent med 4. potens av den absolutte tempatur). Og fra det brennende Hinckley kom folk løpende – minst 100. Mange av dem var mødre med små barn. Noen klarte å kaste seg om bord på det allerede overfylte toget. Andre falt sammen før de nådde frem. Atter andre ble frakjørt da Root fant ut at han ikke kunne vente lenger. Gjorde han det, ville alle sammen omkomme i flammene. Ildstormen nærmet seg. Han satte loket i revers og rygget det brennende toget. Dette var selvfølgelig en farlig manøver – både pga. brannen og fordi han risikerte at varmen kunne ødelegge skinnene slik at toget sporet av. Roots tog er da også kalt «The Suicide Express» («Selvmordsekspressen»). Men alt annet ville være den visse død. Fyrbøteren, Jack McGowan, overøste Root – og seg selv – med vann.
Ca. 8 km nord for Hinckley stoppet lokføreren det brennende toget ved Skunk Lake. Det later til at brannen i toget ikke hadde krevd menneskeliv til da, noe som tyder på at toget må ha holdt ganske høy fart om de oppgitte avstandene stemmer. Deretter skal han ha falt sammen, svært forbrent og såret etter å ha blitt bombardert med glasskår fra vinduene da disse sprang. Både toget og landskapet på begge sider stod i full fyr, og noen av de nærmere 300 passasjerene fikk panikk (på et tegning har toget minst fire vogner – hvis toget var overfylt på forhånd, og minst 100 mennesker ble evakuert i tillegg, kan atskillig flere enn 300 ha vært om bord). Andre forstod at eneste håp om redning lå i Skunk Lake, selv om den var tørket inn til en mudderpøl på omtrent fire mål. Mange nådde frem, men noen ble innhentet av flammene eller falt døde om på veien. Iflg. et øyenvitne ble den bevisstløse og døende James Root båret i sikkerhet av to menn. Etter en annen versjon var han ved full bevissthet og koblet loket fra det brennende toget før han han søkte tilflukt i Skunk Lake. Han finnes ikke på dødslistene.
Brannene etter brannen
Brannene fortsatte etter at det som kalles Hinckley-brannen hadde rast fra seg, unntatt der det kom regn. Dette må formodentlig ha vært i form av lokale byger. I Cambridge ble tørken verre og verre frem til slutten av september (Haines & Sando 1969).
I dagene etter 1. september brant det voldsomt østenfor Hinckley og Duluth, og særlig i Wisconsin. Noen byer og landsbyer ble utslettet. Andre ble reddet – deriblant Cloquet nær Duluth, som skulle bli utslettet av en like dødbringende brann i 1918. Selv om et område brant, var det ingen garanti mot en ny brann; enkelte steder ble herjet av brann tre ganger på få dager. Hvor langt østover Hinckley-brannen eller vindfeltet rundt denne påvirket disse brannene, er ikke kjent. Vestenfor byen Green Bay – kanskje i et område som ble rammet av Peshtigo-brannen i 1871 – kjørte et godstog utfor en kløft fordi en jernbaneviadukt hadde brent. Lokføreren og fyrbøteren reddet seg ut, men toget fraktet en mengde husdyr, hvorav mange ble drept.
Brannene i Minnesota spredte seg helt til Canada. 5. september meldte United Press at en voldsom brann hadde krysset grenseelven ved det på den tiden misvisende navn Rainy River, 350 km nordvest for Hinckley. Minst syv omkom på kanadisk side.
De usikre dødstallene
Usikkerheten i dødstallene skyldes at mange døde ikke lot seg identifisere, at hele familier strøk med uten kanskje å ha hatt nære pårørende, at noen døde senere av senskader, og at et ukjent antall mennesker (deriblant minst 23 indianere) ikke stod i noe folkeregister eller hadde flyttet til området etter folketellingen i 1890. Videre er det usikkert hvor store områder som ble rammet av eller påvirket av Hinckley-brannen.
Enorme mengder dyr omkom. Da overlevende etter Hinckley-brannen begynte å returnere til det utbrente området en snau uke senere, var stanken fra de døde dyrene nesten uutholdelig.
Hjelpearbeidet og gjenreisningen
Hinckley-brannen ble (i motsetning til Peshtigo-brannen) temmelig straks kjent over store deler av USA. Selv om telegrafforbindelsen med området var brutt, ankom togene med evakuerte flyktninger steder som hadde forbindelse med hele landet. De nødlidende i Hinckley-området fikk hjelp så fort som råd var. I første omgang fikk de husly og pleie i Duluth og andre nabobyer. Det ble også samlet inn penger og alle slags varer (inkl. tømmer til husbygging) som ble samlet inn fra hele USA, og tilmed fra Canada. Deretter fikk de bygge opp nye gårder i de utbrente strøket. Pine Countys jordbruk fikk dermed et oppsving, med hovedvekt på poteter, frukt, grønnsaker og meieriprodukter.
Arven etter Hinckley-brannen
Byens store jernbanedepot ble gjenoppbygget nøyaktig som det var og ble gjort til The Hinckley Fire Museum. Jernbanen nordover til Duluth ble senere nedlagt, og traséen ble ombygget til en kombinert sykkelvei og snøscooterløype.
Tyke Peacock
Tyke Peacock (født 24. februar 1961) er en tidligere høydehopper fra USA, best kjent for å ha vunnet sølvmedalje i høydehopp under VM i 1983 i Helsingfors, bak Gennadij Avdejenko. Peacock har en personlig rekord på 2.33 meter fra Berlin 17. august 1983. I 1981 vant han IAAF World Cup.
Operation Greenhouse
Operasjon Greenhouse var den femte amerikanske kjernefysiske testserien, den andre som ble gjennomført i 1951, og den første til å teste prinsipper som ville føre til utvikling av termonukleære våpen (hydrogenbomber). Utført ved det nye Pacific Proving Grounds, ble alle enhetene montert i store ståltårn, for å simulere vindstøt. Operasjon Greenhouse var etterfølgeren til Operation Buster-Jangle, og forløperen til Operation Ranger.
Greenhouse representerte nye og aggressive planer for atomvåpen. Hovedidéen var å redusere størrelsen, vekten, og viktigst, redusere mengden av spaltbart materiale som var nødvendig for atomvåpen, mens man samtidig skulle øke den destruktive kraften. Med Sovjetunionens første kjernefysiske test bare ett og et halvt år tidligere, hadde USA begynt lagringen av nye teknologier før de ble testet i praksis. Derfor var det å lykkes med Greenhouse viktig før utbyggingen av termonukleære våpen kunne fortsette.
En rekke mål-bygninger, inklusive bunkere, hjem og fabrikker ble bygget på Mujinkarikku Island for å teste våpeneffekten.
Osmangazi
Osmangazi er en by med 856 770 innbyggere (2017) i den tyrkiske provinsen Bursa. Den ligger nord for Orhaneli, øst for Nilüfer og vest for Yıldırım.
Lupita González
María Guadalupe González Romero (født 9. januar 1989) er en meksikansk friidrettsutøver som konkurrerer i kappgang.
Hun representerte Mexico under Sommer-OL 2016 i Rio de Janeiro, der hun tok sølv på 20 kilometer.
Carl von Savigny
Friedrich Carl von Savigny (født 21. februar 1779 i Frankfurt am Main, død 25. oktober 1861 i Berlin) var en tysk jurist og romantisk rettsteoretiker. Han grunnla den historiske skolen innen rettsvitenskapen, og er også kjent som en betydelig prøyssisk politiker.
Karriere
Han underviste ved dette universitetet i Marburg som privatdosent, og offentliggjorde 1803 sin berømte avhandling Das Recht des Besitzes. I 1804 giftet han seg med Kunigunde von Brentano, søster av dikteren Clemens Brentano og Bettina von Arnim. I 1808 ble han professor i romersk sivilrett i Landshut (romerretten var gjeldende rett i Tyskland frem til begynnelsen av 1900-tallet). Han ble bare kortvarig i Landshut, for allerede 1810 fikk han en lærestol i romerrett ved det nylig grunnlagte universitetet i Berlin (Humboldt-universitetet), takket være vennen Wilhelm von Humboldt. Han ble senere også dette universitetets tredje rektor, og var virksom som privatlærer for den prøyssiske kronprins Fredrik Wilhelm i fagene romerrett, prøyssisk rett og strafferett.
I 1814 utkom hans skrift Vom Beruf unserer Zeit für Gesetzgebung und Rechtswissenschaft, og 1815 grunnla han sammen med Karl Friedrich Eichhorn og Johann Friedrich Ludwig Göschen Zeitschrift für geschichtliche Rechtswissenschaft, som ble et organ for fagets historiske skole. Samme år utkom første bind av hans monumentale Geschichte des römischen Rechts im Mittelalter, som først ble avsluttet i 1831. I 1817 ble han som statsråd medlem av det prøyssiske justisministerium, i 1819 medlem av overtribunalet for Rhinprovinsen og i 1820 medlem av kommisjonen for revisjon av den allmenne landretten for den prøyssiske stat. I 1835 påbegynte han arbeidet med sitt verk System des heutigen römischen Rechts.
Hans akademiske virksomhet tok slutt i 1842 da han ble utnevnt til storkansler av kong Fredrik Wilhelm IV av Preussen. Med denne tittelen var han prøyssisk minister for revisjon av lovgivningen. Ved utbruddet av marsrevolusjonen i 1848 trådte han tilbake. I 1850 utkom hans verk Vermischte Schriften og i 1853 kom Obligationenrecht som en utdypelse av System des heutigen römischen Rechts. Savigny døde 25. oktober 1861 i Berlin. Ved hans bisettelse var kongen tilstede med samtlige prinser. Han grav befant seg i Hedwigskatedralen i Berlin, frem til den i 1875 ble overført til familiegodset Trages ved Hanau i Hessen.
Han var far til politikeren og diplomaten Karl Friedrich von Savigny.
Birr
Birr har flere betydninger:
Liste over kulturminner i Alta
Liste over kulturminner i Alta er en oversikt over fredede og/eller bevaringsverdige bygninger og elementer i Alta. Data er hentet fra Riksantikvarens liste over kulturminner.
ID-nummer består av et lenket tall som går direkte til det aktuelle kulturminnet i Kulturminnesøk.
Harry Potter og dødstalismanene
Harry Potter og dødstalismanene (originaltittel Harry Potter and the Deathly Hallows) er den syvende og siste boken i serien om trollmannslærlingen Harry Potter, som går på Galtvort høyere skole for hekseri og trolldom. Boken kom ut i Storbritannia den 21. juli 2007 og ble utgitt på norsk 1. desember 2007.
Forfatteren av romanserien, J.K. Rowling, hadde hele tiden det siste kapitlet i serien klart og holdt det godt beskyttet. Da Rowling i et TV-intervju ble bedt om å vise frem manuskriptet til det siste kapitlet torde hun nesten ikke, som om kameraene kunne se direkte gjennom papiret hun oppbevarte teksten i. Allikevel ble det vist frem i to sekunder, og så hurtig pakket vekk igjen.
Farvel med familien Dumling
Harry og familien Dumling byr hverandre farvel ganske få dager før Harrys syttende fødselsesdag, dagen han blir myndig og som også er dagen da beskyttelsesformelen moren påkalte over ham vil opphøre. For å unngå å bringe Harry i for stor fare velger Føniksordenen å flytte Harry til et sikkert gjemmested. For at dette skal lykkes, bruker de en polyksir for å gjøre seks av dem om til dobbeltgjengere av Harry, for dermed å narre dødseterene i tilfelle de har utplassert vaktposter rundt huset i påvente av et fluktforsøk. I forkant har de også plassert ut et falskt spor om avreisedatoen for å narre dødseterne og deres medspillere innenfor Magidepartementet. De seks som gjør seg til falske Harry-er er Ronny, Hermine, Fred og Frank, Fleur og Mundungus Styrfeder. Likevel blir reisefølget og den ekte Harry overfalt av Voldemort og hans dødsetere, som på uforklarlig vis har fått rede på datoen for avreisen til sitt skjulested. Idet Voldemort skal til å ta livet av Harry, skjer det noe mystisk med sistnevntes tryllestav, og Harry unnslipper med nød og neppe til Hiet, men Hedvig, ugla hans og Galøye Bister begge blir drept under flukten. Frank Wiltersen får det ene øret hogd av som følge av en forbannelse fra Severus Slur.
Et par dager senere ankommer magiministeren, Rufus Grimst Hiet, for å gi Harry, Ronny, og Hermine de ting som Albus Humlesnurr har etterlatt dem i sitt testamente. Ronny får Humlesnurrs avlyser, Hermine mottar en barnebok skrevet med gamle runer; Harry arver Gudrik Griffings sverd og snoppen som han fanget i den aller første rumpeldunkkampen han spilte. Magidepartementet nekter imidlertid å utlevere sverdet, da de hevder at det er et historisk objekt og fra begynnelsen av ikke tilhørte Humlesnurr og at det derfor ikke tilfalt ham å gi det bort. Etter at Grimst har forlatt scenen, oppdager Harry en skjult inskripsjon på snoppen: «Tida er inne når tida er ute».
Jakten på malacruxene
Under Rulle og Fleurs bryllup ankommer Nestor Bindebolts skytsverge, og advarer om at departementet har falt, Rufus Grimst er død og at dødseterne er på vei. Noen øyeblikk senere dukker dødseterne opp på jakt etter Harry. Harry, Ronny og Hermine unnslipper angrepet og flykter til familien Svaarts gamle hjem, Grimolds plass 12, som Harry arvet fra sin gudfar, avdøde Sirius Svaart. Her oppdager de at Regulus Arcturus Svaart, Sirius avdøde yngre bror, er den «R.A.S.» som fjernet amulett-malacruxen fra hulen hvor Voldemort hadde plassert den. De innser også at den ekte malacruxen inntil nylig befant seg i huset – og etter å ha avhørt husnissen Krynkel – at Venke Dolorosa Uffert nå har den. De tre infiltrerer Magidepartementet ved hjelp av polyksir og klarer å få tak i malacruxen. Under flukten blir imidlertid Ronny såret.
Etter flere måneder på flukt overhører de tre en samtale som avslører at Gudrik Griffings sverd, som departementet konfiskerte, nå oppbevares i Bellatrix DeMons' hvelv i trollmansbanken Flirgott. De oppdager at dette sverdet er en forfalskning, men uten å vite hvor Griffings virkelige sverd befinner seg. Harry spør portrettet av Finius Persillius og får vite at Humlesnurr ødela en malacrux med det virkelige sverdet for en tid tilbake. De innser da at sverdet kan ødelegge malacruxer og at det derfor må finnes for å tilintetgjøre medaljongen, men Ronny blir lei av jakten (under påvirkning av medaljongen) og forlater dem. Harry og Hermine blir sterkt truffet av dette, men bestemmer seg videre for å dra til Gudriksdal, Harrys fødested, i håp om at Humlesnurr har skjult den der. Der blir de imidlertid overfalt av Voldemort og hans slange Nagini og under flukten knekker Hermine Harrys tryllestav ved ett uhell.
En kveld viser en skytsverge av form som en hind seg i nærheten av leiren, og leder Harry til Griffings virkelige sverd, som ligger på bunnen av et frosset tjern. Idet Harry tar sverdet, begynner amulett-malacruxsen som han nå bærer rundt halsen å kvele ham av sin egen vilje. Ronny, som plutselig har kommet tilbake, redder Harry men blir veldig motvillig til å ødelegge malacruxen men han klarer det til slutt.
Dødstalismanene
De tre drar av sted for å finne Xenofilius Lunekjær, Lulla Lunekjærs far, og spør ham om et symbol de har sett flere ganger i løpet av handlingen, blant annet i boken som Humlesnurr testamenterte til Hermine. Han forteller dem at symbolet representerer Dødstalismanene, tre legendariske objekter som visstnok overvinner døden: Oldstaven, Oppstandelsessteinen og Usynlighetskappen. De må dog flykte da Xenophilius forråder dem til dødseterne i håp om at de vil løslate hans datter, som holdes fanget. Etter samtalen med Xenophilius er Harry av den oppfatning at hans usynlighetskappe er en dødstalisman.
I leiren blir de tre fanget av en gruppe «hukere»(en slags dusørjegere, som leter etter og fanger Voldemorts fiender), og de blir stengt inne på Malfang-godset, som er dødseternes nye hovedkvarter. Da Bellatrix DeMons finner sverdet blant de tres eiendeler, frykter hun at de har brutt seg inn i bankhvelvet hennes i Flirgott. Ettersom DeMons tror at de har stjålet av henne, setter hun Harry og Ronny i fangenskap, og tar Hermine til fange og torturerer henne grusomt. Deretter blir hun reddet av Noldus som fikk lysekrona i taket til å dette ned på DeMons. Til slutt: Husnissen Noldus dukker opp for å befri fangene, men Ormsvans oppdager dem. Idet han setter kvelertak på Harry, minner Harry ham på livsgjelden han skylder ham (ettersom Harry reddet livet hans i den tredje boken i serien) og løsner grepet. Til gjengjeld blir han kvalt til døde av sin egen sølvhånd. Da de flykter, tar Harry Bellatrix' og Draco Malfangs tryllestaver, men Noldus blir drept av Bellatrix idet han hjelper dem å slippe unna. Etter å ha kommet seg unna og grublet på det de har funnet ut, gjetter de tre på at Bellatrix' bankhvelv i Flirgott inneholder en malacrux og bryter inn i Flirgott, hvor de får fatt i malacruxen, begeret til Helga Håsblås, og unnslipper ved å ri på en blind drage som var satt til å vokte de fire nederste hvelvene i banken. Voldemort blir fra seg av raseri og redsel når han får vite om innbruddet og blir endelig klar over at hans malacruxer er i ferd med å bli destruert. Mens han tenker over hvor han har skjult sjelfragmentene, avslører hans telepatiske forbindelse med Harry ved et uhell at én malacrux er skjult på Galtvort..
Slaget om Galtvort
Humlesnurrs bror, Abriam, hjelper de tre med å komme inn på Galtvort via et speil med søsteren. Via forbindelsen med Voldemort innser Harry at førstnevnte nå er i gang med å undersøke hvor mange av malacruxene som er tilintetgjort og at han snart vil sette kursen mot Galtvort. Han advarer lærerne om Voldemorts snarlige ankomst. De yngste elevene blir evakuert fra borgen, mens medlemmene av Føniksordenen ankommer. Da styrkene under Voldemort nå angriper Galtvort, får Harry vite at diademet til Rasla Ravnklo er malacruxen som er skjult i slottet, og husker på at han har sett den i Nødvendeligrommet. I mellomtiden trenger Ronny og Hermine inn i Mysteriekammeret for å få basilisk-tenner, hvis gift Hermine kan bruke til å ødelegge begeret til Helga Håsblås (ettersom de har mistet Griffings sverd). I Nødvendeligrommet blir de tre konfrontert av Malfang, Krabbe og Gurgel. Krabbe kaster en svært kraftig trylleformel som slår feil. Han blir drept og diademet blir ødelagt. Harry, Hermine og Ronny unnslipper med nød og neppe og redder samtidig Malfangs liv. Innen Harry vender tilbake fra Nødvendeligrommet ankommer også Perry Wiltersen, som endelig innrømmer at han har tatt feil og nå hjelper til med å bekjempe dødseterne og magiministeren som han trodde var på «de godes» side.