cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Nord-Trøndelag
Næringsliv
Verdal, Levanger og Stjørdal utgjør de viktigste industrityngdepunktene. En tredjedel av industrien kategoriseres som verkstedindustri. Verdal, Vikna og Stjørdal er samtidig de kommunene med høyest andel sysselsatte i privat sektor. I Stjørdal finnes verkstedbedrifter som Glen Dimplex Nordic, Bewi Norplasta og Cavotec Micro-control og oljeteknologibedrifter som Stena Drilling og Aibel. Equinors driftsadministrasjon for den midtre region i Norskehavet ligger i Stjørdal. I 2014 rommet industriparken i Verdal 165 bedrifter med til sammen 3 100 ansatte, med verftet Kværner Verdal som den største arbeidsgiveren. Dette gjør industriparken i Verdal til landets tredje største. På 2000-tallet har Kværner Verdal hatt rundt 750 ansatte, og er således en av Nord-Trøndelags største industriarbeidsplasser. I Leksvik er Lyng Gruppen morselskap for 25 industribedrifter. Industriparken på Skogmo i Overhalla har 30 bedrifter med nesten 400 ansatte, deriblant Pharmaq, som er verdensledende innen farmasøytiske produkter til havbruket.
Fra 1600- til 1900-tallet var det bergverksdrift på Ytterøy. På 1800- og 1900-tallet var det bergverksdrift i Fosdalens Bergverk i Malm, i Skorovatn og to steder i Røyrvik. Smelteverket Elkem Meråker var i drift fra 1898 til 2006. Kalkbruddet i Tromsdalen i Verdal samt Hylla kalkverk på Røra drives av Franzefoss Minerals gjennom produksjonsselskapet Verdalskalk.
Innenfor de tjenesteytende næringene har Nord-Trøndelag opplevd en særlig vekst i varehandelen. I 2003 utgjorde offentlig forvaltning og offentlig og privat tjenesteyting til sammen 39 % av de sysselsatte. I de største tettstedene har dette ført til store utbygginger av kjøpesentre Amfi Steinkjer, Magneten i Levanger og Torgkvartalet i Stjørdal. Med forholdsvis få hoteller er overnattingskapasiteten beskjeden. Av større konferansehoteller kan nevnes Scandic Hell Hotel ved Værnes i Stjørdal og Scandic Rock City Hotel i Namsos. Foruten turisme knyttet til severdigheter, laksefiske og friluftsliv, er konseptet «Den gylne omvei» med mat- og kulturopplevelser i Inderøy kommune blitt utviklet. Langs «Den gylne omvei» finnes ysteri, slakteri, bryggeri med videre.
Trønder-Avisa, utgitt i Steinkjer, markedsføres som «fylkesavis», men har lavere dekningsgrad i Namdalen og Stjørdalsområdet enn på Innherred. Adresseavisen, utgitt i Trondheim, har avdelingskontorer i Stjørdal og Levanger. Namdalsavisa, utgitt i Namsos, dekker Namdalen. Blant andre lokalaviser er Innherred i Levanger og Verdal, Steinkjer-Avisa, Stjørdalens Blad, Stjørdals-Nytt og Ytringen Avis i Ytre Namdalen. NRK Trøndelag har ett avdelingskontor i Steinkjer.
De 20 største virksomhetene med forretningsadresse i Nord-Trøndelag, regnet i omsetning for 2016:
Historie
Navnet Trøndelag kommer fra norrønt þrœndr og lǫg, altså «trøndernes lovområde». Folkenavnet þrœndr kan ha sammenheng med verbet þroásk, «vokse», og skulle dermed bety «de sterke» eller «fruktbare». Det norrøne Þróndheimr, «trøndernes hjem», ble også brukt i jernalderen om bygdene rundt Trondheimsfjorden.
Arkeologiske funn vitner om bosetting tilbake til fosnakulturen, som levde som jegere og sankere. Husdyrholdet er trolig eldre enn åkerbruket, og de eldste tegn etter korndyrking kan spores tilbake til 500 år f.Kr., i overgangen mellom bronsealderen og jernalderen. Rundt år 1000 later hele Inntrøndelag til å ha vært bosatt. Gårdene i fjordstrøkene produserte også andre varer enn rene jordbruksvarer, og funn tyder på utstrakt handel med inn- og utland. I førkristen tid kunne man snakke om Værnes, Skogn, Mære og Egge som regionale maktsentre. Namdalen ble vunnet ved landnåm. En gruppe omtalt som rekstegn i Frostatingsloven kan ha vært sørsamer, som har lange tradisjoner for nomadisk livsførsel både i Namdalen og andre deler av fylket.
I vikingtiden hadde de trønderske fylkene, i tillegg til Namdalen, utviklet et rettsfellesskap. Frostatinget kan trolig spores tilbake til 400-tallet. Frostatingsloven, med sin kjente frase «med lov skal landet bygges, og ikke med ulov ødes», ble en av landets første lover. Frostatingsloven ble integrert i Magnus Lagabøtes landslov på 1200-tallet, da kristenretten ble praktisert. Deler av 1200-tallets Frostatingslov henviser likevel til det som kan ha vært en førkristen rettsorden. Loven regulerte typiske saker for et jordbrukssamfunn, men også strafferett.
Svartedauden, sterkere kirkemakt og den etterhvert mer sentraliserte statsmakten i høy- og senmiddelalderen, som introduserte en mer føydalistisk samfunnsorden, medførte færre selveiende bønder enn tidligere. Det hersker tvil om eiendomsforholdene før Aslak Bolts jordebok fra 1432, men antageligvis var de første jordegodssamlingene etablert før svartedauden på midten av 1300-tallet. Ettersom landskylden oftest ble betalt med jordbruksvarer, gir dette en del kunnskap om jordbruket i Nord-Trøndelag i senmiddelalderen. Flere av dagens småbyer i Nord-Trøndelag utviklet seg som handelsplasser fra slutten av vikingtiden. For eksempel skal det ha vært en mindre hussamling i Levanger på 1000-tallet. Levangermarkedet fikk vedvarende betydning utover middelalderen, og synes å ha vært godt innarbeidet på midten av 1500-tallet. Sitt største volum hadde markedet rundt år 1750. På 1800-tallet kulminerte dette i et ønske om kjøpstadsrettigheter. Steinkjer, Verdal og Stjørdal ble også utviklet rundt handel, håndverk og industri.
Fra 1600-tallet fikk trelast og gruvedrift større betydning enn tidligere, men den økonomiske oppgangstiden fra 1500-tallet ble avbrutt av en rekke kriger i det påfølgende århundret. Karl Gustav-krigene medførte sogar svensk herredømme over Trøndelag i noen måneder. Historikere har karakterisert krigshandlingenes konsekvenser for landsdelen som «det trønderske folkemordet». På 1600-tallet skal fylket ha vært preget av hyppige uår og farsotter og et belastende skattetrykk. Utover 1700-tallet ble færre bønder leilendinger, men særlig den store nordiske krig belastet økonomien i landsdelen. Jevnt over kan man slutte at de sosiale forskjellene mellom selveiende bønder og husmenn var mindre i Trøndelag enn annensteds.
Arbeidet for folkeopplysning med enkelte pionérer fra Nord-Trøndelag gjorde at man tidlig anla folkehøyskoler og landbruksskoler. På slutten av 1800-tallet opplevde man fremgang i jordbruket, spesielt i husdyrholdet, og større grad av mekanisering. Her spilte Selskabet for Norges Vel en viktig rolle. Samtidig var det betydelig utvandring til Amerika, og en prosess med avvikling av husmannsvesenet begynte. I samme århundre begynte for alvor utbedringen av kommunikasjoner i landsdelen, og Nord-Trøndelag ble knyttet tettere til Trondheim og landet forøvrig. Det ble etablert flere dampskipselskaper i fylket, og Meråkerbanen og Hell–Sunnanbanen ble ferdigstilt i henholdsvis 1881 og 1905. Det ble opprettet sparebanker og samvirkelag i et stort antall bygder. Utbedringen av kommunikasjoner og fremveksten av nye næringsveier ble gjensidig forsterkende. I 1893 gikk Verdalsraset, der 112 mennesker omkom, som er den mest dødbringende naturkatastrofen i Norge i nyere tid. Rundt år 1900 ble både Namsos, Steinkjer og Levanger rammet av bybranner. Mens både Levanger og Namsos fikk gjenoppført sin tradisjonelle trehusbebyggelse, ble Steinkjer gjenreist i en tidstypisk jugendstil.
I tiden etter den første verdenskrig forsvant partiet Venstres politiske hegemoni i fylket, spesielt med fremveksten av klassepartiene Arbeiderpartiet og Bondepartiet. Arbeiderpartiet stod ikke bare sterkt blant industriarbeidere, men også blant småbrukere. Flere landkommuner ble etterhvert også blant kjerneområdene for Nasjonal Samling. Appell til førindustriell romantikk og frykten for bolsjevistisk konfiskering av privat eiendom synes å ha vært viktige beveggrunner. Under det tyske angrepet på Norge våren 1940 var Hegra festning den befestningen i Sør-Norge som holdt lengst stand mot okkupantene. 284 norske soldater og én kvinne under kommando av major Hans Reidar Holtermann kjempet mot tyskerne i 23 døgn. I april 1940 ble Steinkjer og Namsos totalskadd i tyske bombeangrep. I Steinkjer ble 80 % av bebyggelsen ødelagt og over 2,000 mennesker husløse, men ingen omkom. I Namsos omkom tre sivile og en del allierte soldater. Under krigen ble Falstad fangeleir etablert av Gestapo i en tidligere internatskole på Ekne. Minst 170 utenlandske og 34 norske fanger ble myrdet i Falstadskogen. Beryktet under krigen var også levangsbyggen Henry Rinnan, leder for Sonderabteilung Lola, bedre kjent som «Rinnanbanden.»
Etter bombingen ble Steinkjer og Namsos bygd opp fra grunnen. Sverre Pedersen ved Brente steders regulering utarbeidet nye reguleringsplaner for disse to byene. Begge fremstår fortsatt som murbyer preget av funksjonalisme i etterkrigsstil. I etterkrigstiden og inn på 2000-tallet har også Nord-Trøndelag blitt mer urbanisert og sentralisert. Sentraliseringen har gjerne kommet som følge av økende omfang av, og krav til, offentlige tjenester, eller som økonomisk sparetiltak. Fra 1950- til 1970-årene rådet stor optimisme og gunstige støtteordninger i landbruket, samtidig som næringene ble sterkt mekaniserte og rasjonaliserte. Fylket fikk også etter hvert en mer variert næringsstruktur, især et større innslag av tjenesteytende næringer.
Administrative inndelinger
Nord-Trøndelag var i 2017 inndelt i 23 kommuner, og de seks tettstedene Kolvereid, Namsos, Steinkjer, Verdalsøra, Levanger og Stjørdalshalsen har bystatus. Av disse hadde Levanger, Namsos og Steinkjer bystatus før 1900. Levanger ble kjøpstad i 1836, mens Namsos og Steinkjer ble ladesteder i henholdsvis 1845 og 1857. Levanger, Namsos og Steinkjer har også de mest urbane bysentrene, det vil si regulerte bysentre med gatenett og torg fra gammelt av. Rørvik har et typisk småbypreg.
Interkommunalt samarbeid om et stort antall oppgaver var svært utbredt. I 2012 deltok de 23 kommunene i til sammen 218 formelle interkommunale samarbeidsordninger. De samarbeidende regionene er Værnesregionen, Innherred samkommune, INVEST-kommunene, Midtre Namdal samkommune, Ytre Namdal regionråd og Indre Namdal regionråd. Leksvik deltar i Fosen regionråd, mens Stjørdal er både sete for Værnesregionen og deltager i Trondheimsregionen. De to samkommunene i fylket var frem til 2020 de eneste i landet, og var i prinsippet en mer demokratisk og forpliktende form for interkommunalt samarbeid.
Kommuner
Tabellen nedenfor viser de kommunene som var en del av Nord-Trøndelag pr 31. desember 2017. Kommunene er sortert etter folketall, areal og målform (bokmål eller nøytral). De er også sortert etter distriktene Innherred, Namdalen, Stjørdalen og Fosen. Grensekommunen Bindal regnes til Helgeland, og er ikke en del av Nord-Trøndelag, selv om kommunen 1. januar 2002 ble en del av Nord-Trøndelag politidistrikt og siden 1. januar 2016 har vært en del av Trøndelag politidistrikt.
Distriktene har ingen administrativ betydning, men er (med unntak av Innherred) tidligere fogderier.
Kommunesammenslåinger som følge av kommunereformen, som ble vedtatt i 2017, er markert rosa.
Endringer av kommuneinndelingen fra 1838 til 2012 er omtalt i en egen artikkel.
1 Den 1. januar 2020 ble Verran innlemmet i Steinkjer kommune. 2 Den 1. januar 2020 ble Namdalseid og Fosnes innlemmet i Namsos kommune. 3 Den 1. januar 2020 ble Vikna slått sammen med Nærøy til Nærøysund. 4 Den 1. januar 2018 ble Leksvik i Nord-Trøndelag slått sammen med Rissa i Sør-Trøndelag til den nye Indre Fosen kommune.
Politi
Den nordlige delen av Trøndelag var tidligere inndelt i Stjør- og Værdalen fogderi (1591-1910), Inderøen fogderi (1576-1910) og Namdalen fogderi (1518–1910). Fogderiene ble etter hvert erstattet av politimesterembeter som følge av lov om delvis omorganisering av det sivile embetsverk som ble vedtatt den 21. juli 1894. I Nordre Trondhjems Amt foregikk denne overgangen i oktober 1910. Fra oktober 1910 frem til 2002 var politi- og lensmannsetaten i amtet, og deretter fylket, delt i to politidistrikter: Namdalen politidistrikt med sete i Namsos, og Inntrøndelag politidistrikt med sete i Steinkjer. I Namdalen politidistrikt tiltrådte den første utnevnte politimester den 25. oktober 1910. Inntrøndelag politidistrikt ble opprettet 1. oktober 1910.
Som følge av politireform 2000, ble de to distriktene 1. januar 2002 slått sammen til Nord-Trøndelag politidistrikt. Distriktet omfattet alle kommunene i fylket, Bindal i Nordland, samt Osen og Roan i Sør-Trøndelag. Politimester og administrasjon var lokalisert i Steinkjer. Nord-Trøndelag politidistrikt hadde fire sentrale enheter, én politistasjon i Steinkjer og 21 lensmannskontorer.
Den 1. januar 2016 trådte nærpolitireformen i kraft. Nord-Trøndelag og Sør-Trøndelag politidistrikt ble da slått sammen til Trøndelag politidistrikt. Det nye politidistriktet fikk 20 tjenestesteder (mot 40 i de gamle). To politistasjoner (Namsos og Steinkjer) og 6 lensmannskontorer (Grong, Lierne, Nærøy, Levanger/Verdal, Stjørdal og Trondheim lufthavn) ble opprettet i det tidligere Nord-Trøndelag.
Domstoler
Domstolene i fylket er en del av jurisdiksjonen til Frostating lagmannsrett, som har sitt sete i Trondhjem. Opprinnelig var det tre førsteinstansdomstoler i fylket: Namdal tingrett med kontorsted i Namsos, Stjør- og Verdal tingrett (1591–2010) med kontorsted i Levanger og Inderøy tingrett (1635–2010) med kontorsted i Steinkjer.
Den 14. juni 2011 ble de to sistnevnte slått sammen til Inntrøndelag tingrett, med kontorsted i Steinkjer.
Den 12. april 2021 ble Inntrøndelag tingrett slått sammen med Fosen tingrett, Namdal tingrett og Sør-Trøndelag tingrett til den nyopprettede Trøndelag tingrett. Steinkjer tinghus er ett av fire rettssteder i Trøndelag tingrett. De tre andre er på Brekstad, i Namsos og i Trondheim.
Kunst, musikk og litteratur
Fylkeskommunen delte årlig ut Nord-Trøndelag fylkes kulturpris. Prisen bestod av en skulptur utført av Nils Aas, et diplom designet av Steinar Berg og 20 000 kroner. Prisen ble første gang delt ut i 1982 og har senere blitt mottatt av kjente navn som Spelet om Heilag Olav, Hans Rotmo, D.D.E. og Åge Aleksandersen. Det er to konsoliderte museumsenheter i det tidligere fylket, Museet Midt IKS og Stiklestad Nasjonale Kultursenter AS. Det sørsamiske museet Saemien Sijte ligger i Snåsa. Nord-Trøndelag historielag ble stiftet i 1919 og har utgitt egen årbok i mer enn 90 år. Museumsfartøyet «Pauline» er den siste jekt som fortsatt er under seil. Hun deltok i jektefarten på Trondheimsfjorden og så langt som til Arkhangelsk på andre halvdel av 1800-tallet.
Nord-Trøndelag huset en rekke friluftsspill og revyer. Norsk revyfestival arrangeres på Høylandet annenhvert år. Andre festivaler inkluderer blant andre Råttistock, Risrock, Namsos rockfestival, Steinkjerfestivalen, Vikingfestivalen på Egge, Vømmølfestivalen og jazzfestivalen Soddjazz. På henholdsvis Stiklestad og Steinvikholm slott avvikles utendørsoperaene Spelet om Heilag Olav og Operaen Olav Engelbrektsson årlig. Nord-Trøndelag Teater ble utviklet til et regionteater for profesjonell scenekunst i løpet av 1990-årene.
Fylket var kjent for trønderrocken, med kjente navn som Prudence, Terje Tysland, Åge Aleksandersen, Hans Rotmo, Vømmøl Spellmannslag, Arbeidslaget hass K. Vømmølbakken, Heimevernslaget og D.D.E. Flere av disse har tilknytning til Namsos, som samarbeider med Trondheim om prosjektet Rockheim, et nasjonalt kultursenter for rock med støtte fra Kulturdepartementet. I Namsos finnes dessuten det nasjonale ressurs- og opplevelsessenteret for pop og rock, Rock City, samlokalisert med Rica Rock City Hotel. Senteret og hotellet ble åpnet i 2011.
Kåringen av Årtusenets trønderbok i 2000 gjenspeiler høydepunktene i trøndersk litteratur. Her kom Olav Duun fra Jøa på andreplass. Av forfattere har også Kristofer Uppdal fra Beitstad hatt stor betydning. Jakob Weidemann fra Steinkjer regnes som en av landets viktigste modernistiske kunstnere i etterkrigstiden.
Fylkets tusenårssted var kystmuseet Norveg i Vikna.
Mat og drikke
Matkulturen i Trøndelag er rikholdig og gjenspeiler landsdelens opphav som et bondesamfunn. Nord-Trøndelag var særlig kjent for gårdsutsalgene med lokale spesialiteter langs «Den gylne omvei» i Inderøy kommune, mens også for de lokale variantene av den trønderske tradisjonsretten sodd. «Festsodd fra Trøndelag» er en beskyttet geografisk betegnelse. De mest kjente variantene er innherredssodd og inderøysodd. På Innherred er det vanlig å spise skjenning, en type flatbrød, til sodd.
Det tidligere fylket har lange tradisjoner for brygging av ingefærøl og maltøl. På Innherred tok mye av denne virksomheten slutt på 1800-tallet, og man gikk over til sirupsøl, men i Stjørdal ble bryggingen av det tradisjonelle stjørdalsølet videreført. Hjemmebrenning av sprit har vært utbredt. Karsk, som er kaffe blandet med sprit, ble utbredt fra slutten av 1800-tallet. En akevitt med lokalt særpreg er Steinvikholm Aquavit, som selges gjennom Vinmonopolet.
Dialekt
Forekomsten av palatalisering er minst av alle trønderske dialekter i Lierne, og er tiltagende desto lengre sør i fylket man befinner seg. Forekomsten av retrofleks flapp er omtrent like stor over hele Nord-Trøndelag. Svake hankjønnsord med overvekt, for eksempel «okse» og «bakke», ender med i nord for Verdal, full apokope mellom Verdal og Stjørdal, samt den mer typiske e vest og sør for Stjørdal. Nord for Stjørdal finnes utjevning med både u og o i svake hunkjønnsord med overvekt. Tradisjonelt har mange inntrønderske dialekter hatt én vokallyd mer enn de fleste andre norske dialekter, en såkalt dyp ø, altså en halvåpen, fremre vokal, en mellomlyd mellom æ og ø. Noen har også hatt cirkumflekstonelag.
Fylkesvåpen
Nord-Trøndelags fylkesvåpen (som i dag brukes av Trøndelag) viste i heraldisk forstand «på sølv bunn et gull utbøyet kors.» Dette motivet finnes også i våpnene til Olav den hellige, paven, kong Vilhelm Erobreren, keiser Fredrik Barbarossa og Kongeriket Jerusalem. I henhold til de heraldiske reglene av 1150 er gull på sølv ikke tillatt, men disse våpnene har vært unntak. Fylkesvåpenet spiller på Olav den helliges skjold, som han ifølge Snorre Sturlason bar under slaget på Stiklestad. Olav den hellige skal også ha sagt: «Vi skal merke alt vårt folk og gjøre et hærtegn på våre hjelmer og skjold og male det hellige kors på dem i hvit farge.»
Initiativtager til et fylkesvåpen for Nord-Trøndelag var amtmann Thorvald Løchen i 1906, men forslaget ble først presentert av en nemnd under ledelse av Johan E. Mellbye i Norges Bondelag i 1928. Seglet til Frostatinget var også vurdert brukt som fylkesvåpen, noe amtstinget i vedtak fra 1907 også ønsket. Hovedbegrunnelsen for å avvise seglet, var dets manglende heraldiske karakter. Fylkesvåpenet ble uformelt brukt av Norges Bondelag, og senere av Nasjonal Samling under okkupasjonen.
I midten av 1950-årene dukket spørsmålet om et offisielt fylkesvåpen opp igjen. Arkivar Hallvard Trætteberg ved Riksarkivet ble ansett som landets fremste sakkyndige innen heraldikk i samtiden, og hans anbefaling ble forelagt fylkestinget. Nord-Trøndelag fylkesting vedtok fylkesvåpenet den 13. juni 1956, og våpenet ble godkjent av kongen i statsråd den 8. mars 1957.
Idrett
Fylket hadde lange tradisjoner innen organisert idrettsliv. Idrettslaget Sverre i Levanger og Steinkjer Skiklubb er blant landets eldste idrettslag. Norges idrettsforbund hadde 461 idrettslag registrert i Nord-Trøndelag i 2012. Den 1. januar 2012 var 47 % av innbyggerne medlemmer av ett eller flere idrettslag, hvilket er den største andelen i landet. Det samlede antallet medlemskap samme dato var 76 025.
Befolkningens fysiske aktivitet er godt dokumentert gjennom Helseundersøkelsen i Nord-Trøndelag (HUNT). Undersøkelsen viser en positiv utvikling i fysisk aktivitet blant både voksne og ungdom, og tendensen gjelder både menn og kvinner. Undersøkelsen viser også at 50–60 % av respondentene i de fleste kommunene hadde drevet med friluftsliv i løpet av de siste 6 månedene. Den 1. januar 2012 ble 45 % av innbyggerne regnet som aktive i idrettslag; sammen med Sogn og Fjordane den høyeste andelen i landet.
Idretten med flest aktive medlemmer var skiidretten, foran fotball og håndball. Skiidretten i fylket hadde på 2000-tallet fostret utøvere som Petter Northug, Anders Bardal, Eldar Rønning, Johan Kjølstad og Frode Estil. Nina Solheim har konkurrert på internasjonalt toppnivå i taekwondo. Kvinnelaget til Levanger Håndballklubb spiller i Eliteserien. Stod Idrettslag spiller i Eliteserien i volleyball for kvinner. I motsetning til Steinkjer Idretts- og Fotballklubb på 1960-tallet har ikke herrelagene i fotball i Steinkjer Fotballklubb, Idrettslaget Stjørdals-Blink, Levanger Fotballklubb og Verdal Idrettslag hevdet seg i divisjonene i de senere årene. Mangelen på en felles satsing mellom lagene i innherredsbyene har vært nevnt som en mulig årsak. Av større idrettshaller kan nevnes Steinkjerhallen, Trønderhallen i Levanger og Stjørdalshallen.
Religion og livssyn
Kristendommen er den dominerende religionen i Nord-Trøndelag. I 2012 var 6,116 personer i daværende Nord-Trøndelag fylke ikke registrerte medlemmer av Den norske kirke. Av disse tilhørte 3,256 andre kristne trossamfunn, mens 1,779 tilhørte livssynssamfunn som Human-Etisk Forbund, 837 var muslimer, 190 var buddhister, og 54 var tilknyttet andre religioner. Tilslutningen til Den norske kirke som andel av fylkets befolkning var den største i landet med 84,1 % i 2016. Andelen døpte i Den norske kirke var også landets høyeste med 73,2 % i 2016.
På begynnelsen av 1800-tallet fikk haugianismen mange tilhengere i herredene Stjørdal, Skatval, Frosta og Åsen, og spredte seg deretter nordover til Innherred. Stjørdal, Frosta og Levanger kommuner regnes stadig som kjerneområder for vekkelseskristendommen i Nord-Trøndelag. Vekkelseskristendommen satte også sitt preg på Verdal, Leksvik, Mosvik og Ytterøy. Tidlig på 1900-tallet kom nye vekkelser i opposisjon til Den norske kirke, men som ikke dannet frikirker. Frikirkelige miljøer finnes først og fremst midt på Innherred – i Inndal i Verdal, Mosvik, Frol og Ytterøy. I Steinkjerdistriktet nord på Innherred og i mesteparten av Namdalen har Den norske kirke vært mer enerådende. Indremisjonen har hatt betydning i Indre Namdalen, hvor predikanter som Thomas von Westen og Hans Peter Schnitler Krag misjonerte blant samer og andre. I Ytre Namdalen fikk vekkelseskristendom noe feste, særlig i Vikna og Otterøy.
I Den norske kirke tilhører hele Nord-Trøndelag Nidaros bispedømme med prostiene Stjørdal, Sør-Innherad, Nord-Innherad og Namdal, mens sognene Leksvik og Stranda omfattes av Fosen prosti. Stjørdal prosti omfatter også sognene Selbu, Tydal, Malvik og Hommelvik i det tidligere Sør-Trøndelag fylke.
Det finnes nærmere 120 kirkebygg i Nord-Trøndelag. Av disse er Værnes, Alstadhaug, Stiklestad, Mære, Hustad og Ranem kirker og Sakshaug gamle kirke bevarte middelalderkirker. Logtun kirke har også spesielt lange tradisjoner.
Jens Zetlitz Kielland
Jens Zetlitz Kielland (født 5. januar 1816, død 7. januar 1881) var en norsk konsul og kunstner. Han var direktør for Stavanger Sparebank og visekonsul for Portugal fra 1837. Han levde hovedsakelig som rentenist, mens han drev med maling, musikk og utskjæring i elfenben.
Farfar til Jens var Gabriel Schanche Kielland, mens faren var Jacob Kielland (1788–1863). Morfar var Jens Zetlitz og moren het Axeliane Christine Kielland (1792–1855).
Jens Zetlitz Kielland var gift med Christiane (Janna) Kielland, født Lange. Sammen hadde de åtte barn: Jacob Kielland, Kitty Kielland, Alexander Kielland, Axel Christian Kielland, Axeliane Christine Holm, Tycho Kielland, Dagmar Skavland og Jens Zetlitz Kielland. Jens var bestefar til Jens Zetlitz Monrad Kielland.
Han er representert i Stavanger Museums faste samlinger (nå del av MUST) med bildet Fjordlandskap.
Ammoniumperklorat
Ammoniumperklorat er et uorganisk salt og et kraftig oksidasjonsmiddel (ofte forkortet til AP). Ammoniumperklorat er ammoniumsaltet til perklorsyre og har kjemisk formel.
Alle perklorater er kraftige oksidasjonsmidler, men ammoniumperklorat er spesielt kraftig. Det produseres i industrien ved å reagere ammoniakk med perklorsyre. Det kan også produseres ved å reagere ammoniumklorid med natriumperklorat  i en vannoppløsning. Denne prosessen utnytter det faktum at ammoniumperklorat har lavere løselighet i vann enn natriumklorid,og kan således felles ut av oppløsningen.
I denne prosessen konverteres natriumklorid direkte over til natriumperklorat. Dette er bare mulig ved hjelp av blydioksid som anodemateriale. Natriumperklorat i oppløsningen konverteres deretter videre til ammoniumperklorat ved å tilsette ammoniumklorid til oppløsningen. Ammoniumperklorat felles deretter ut av oppløsningen. Natriumklorid blir tilbake i oppløsningen siden det har mye høyere oppløslighet i vann.
Ammoniumperklorat kan eksplodere spontant hvis det utsettes for sterk varme. PEPCON i USA var en stor ammoniumperklorat fabrikk som eksploderte ved et uhell.
Jørund Gåsemyr
Jørund Inge Gåsemyr (født 27. juli 1955 i Nesbyen) er en norsk idrettsutøver, dr.scient. i matematikk og statsstipendiat.
Ammoniumperklorat
Det største bruksområdet til ammoniumperklorat er som rakettdrivstoff. Det er brukt som oksidasjonsmiddel sammen med et brennbart stoff (som oftest aluminiumpulver) og et bindemiddel i de fleste faststoff-rakettmotorer, både til sivilt og militært bruk. Faststoff rakett boosterne til den amerikanske romfergen består av ammoniumperklorat, aluminiumpulver, jernoksid og syntetisk gummi.
Jørund Gåsemyr
Matematikk
I perioden 1983-88 var han vitenskapelig assistent ved Matematisk institutt, Universitetet i Oslo med studieopphold i Boulder, Colorado og Berkeley, California. 1984-86 doktorgradsstipendiat NAVF. 1988 dr.scient. i matematikk ved Universitetet i Oslo. Han var prosjektassistent ved Matematisk institutt, avdeling C for statistikk og forsikringsmatematikk 1989–91, og stipendiat ved Matematisk institutt, avd. C, 1991–93, med pålitelighetsanalyse som arbeidsfelt.
Fra 1994 har han vært statsstipendiat tilknyttet Matematisk institutt ved Universitetet i Oslo med matematisk statistikk som forskningsfelt. Hans spesialområder er pålitelighetsanalyse, bayesiansk statistikk med vekt på simuleringsbaserte beregningsmetoder og modellevaluering, metaanalyse av kliniske forsøk innen medisin.
Engasjement i blinde-spørsmål
I perioden 2000-06 deltok Gåsemyr i to arbeidsgrupper for utarbeidelse av ny blindeskriftnotasjon for henholdsvis matematikk og naturvitenskap, etter oppdrag fra Offentlig utvalg for blindeskrift.
Han var styremedlem i Synshemmede studenter og høyere utdannedes forening (nå Synshemmede akademikeres forening) 1986–91, og leder 1989–91.
Idrett
Gåsemyr deltok på det norske laget til ungdomslandskampen i friidrett mot Finland i 1971.
Han har deltatt i samtlige sommer-handikap-OL og Paralympiske sommerleker fra 1980 til 2004. Han har 1.-plass på maraton for blinde fra Paralympics i Korea i 1988. Han satte også verdensrekord på maraton for blinde i Drammen i 1990 med tiden 2.44.01.
Han var nestformann i Hodr idrettslag for synshemmede 1987-89, og styremedlem 1998 – 2001.
EM i friidrett 1978 – 100 meter menn
Dette er de offisielle resultatene for øvelsen 100 meter herrer ved EM i friidrett 1978 i Roma, Italia der finalen ble avholdt 30. august.
Norge var ikke representert i øvelsen.
Jia Zhanbo
Jia Zhanbo (Forenklet kinesisk: 贾占波, født 15. mars 1974 i Xinyang i provinsen Henan i Folkerepublikken Kina) er en mannlig kinesisk sportsskytter som deltok i Sommer-OL 2004.
EM i friidrett 1978 – 100 meter menn
Rekord
Mesterkskapsrekord før denne konkurransen:
Jia Zhanbo
Han vant gull i mennenes konkurranse i 50 m rifle, tre stillinger. Han deltok også i 50 m rifle, liggende, hvor han ble nummer åtte.
EM i friidrett 1978 – 100 meter menn
Rekord
Det ble satt ny mesterskapsrekord under konkurransen:
Kristin Lodoen Linder
Kristin Lødøen eller Kristin Linder (født 18. april 1966 i Lillehammer i Oppland) er en norsk fotograf, billedkunstner, danser og koreograf.
Biografi
Kristin Linder studerte dans ved Statens balletthøgskole i Oslo fra 1987 til 1990, der hun tok BFA (Bachelor of Fine Arts), deretter fotografi som deltidsstudier ved International Center of Photography i New York fra 1990 til 1997, dans ved Martha Graham School of Contemporay Dance samme sted fra 1990 til 1995, ved Merce Cunningham Studio 1995-97 og koreografi ved State University of New York at Purchase i 1994.
Kristin Linder har vært danser i Martha Graham Dance Company i New York fra 1997 til 2001. Hun har også vært danser og dansefotograf for flere dansekompanier i New York. Som fotograf og billedkunstner formidler hun særlig bevegelse og dans. Med bakgrunn fra flere kunstarter danner kropp, rom, bevegelse og foto en naturlig enhet i hennes kunst.
Kristin Linder har deltatt på rekke kunstutstillinger og festivaler i USA og Europa.
Nepal
Nepal (sanskrit: नेपाल), offisielt Den føderale demokratiske republikken Nepal (nepali: Sanghiya loktāntrik ganatantra Nepāl), er en innlandsstat i Himalaya på det indiske subkontinentet, inneklemt mellom India i vest, sør og øst og Kina i nord.
Nepal var et kongedømme, men kongen mistet i 2006 mesteparten av sin tradisjonelle makt. Navnet ble samme år endret fra Kongedømmet Nepal til bare Nepal. I desember 2007 ble det ved en avstemning i parlamentet avgjort at kongedømmet skal avskaffes og erstattes med republikk som styreform. Det første møtet i Nepals konstitusjonelle forsamling implementerte offisielt den deklarasjonen den 28. mai 2008.
Langs grensen i nord ligger ti av verdens 16 høyeste fjell. Mount Everest, lokalt kjent som Sagarmatha, ligger på grensen mellom Nepal og Kina. Sørgrensen er en lang, smal stripe på over 80 mil som ligger i det flate Ganges-deltaet, stort sett under 200 meter over havet.
Nepal er berømt for vill og vakker natur, mange verdifulle gamle minnesmerker (særlig i Katmandudalen), og en svært mangfoldig befolkning som snakker over 100 språk og har bevart mye av sin gamle og tradisjonelle kultur. Nepals offisielle kalender heter på nepali Bikram Samwat, og har viktig symbolsk verdi både fordi den markerer Nepal som en stat med hinduisk kultur og understreker at Nepal er forskjellig fra resten av verden.
Landet er blant de fattigste i verden. Ifølge internasjonal statistikk er forholdene for kvinner dårligst av alle land i Sør-Asia.
Nepal var herjet av borgerkrig mellom regjeringen og Nepals Kommunistiske Parti (maoistisk) fra 1996 til 2006. Fra slutten av april 2006 var det våpenhvile, og en fredsavtale ble undertegnet i november.
Etymologi
Navnet Nepal har tradisjonelt vært brukt om dalen rundt hovedstaden Katmandu, Nepal-dalen eller Katmandu-dalen. En forklaring er at det er avledet av sanskrit nipa, ved foten av, og alaya, gudenes bolig. Det blir også hevdet at det kommer fra navnet til newar-folket som fra i flere tusen år har bodd i Katmandudalen (også kalt Nepaldalen).
Naturgeografi
Geografisk sett ligger Nepal inneklemt mellom India i syd og den kinesiske provinsen Tibet i nord.
I utstrekning er Nepal et lite land, med om lag en tredjedel av Norges overflate. Innenfor dette lille området finner vi den største høydeforskjellen i verden, fordi Nepal strekker seg fra lavlandsområder som på det laveste er 90 meter over havet og helt til toppen av Mount Everest, verdens høyeste fjell, 8850 moh.
Klimaet veksler fra arktisk høyfjell og nærmest ørken i regnskyggen i det vestlige Himalaya til tropisk jungel i lavlandsdistriktet Tarai. De største, mellomliggende områdene, gjerne kalt åsene, har et variert, temperert klima med store lokale variasjoner. Svære elver som styrter bratt nedover har gravd ut dype elvedaler. Hele landet er kraftig prega av erosjon, og har et enormt potensial for utbygging av hydroenergi.
Nepal er delt i 5 store administrative regioner, som igjen er delt i til sammen 14 soner (Anchal – अञ्चल), og 75 administrative distrikter (जिल्ला).
Den største konsentrasjonen av bymessig bebyggelse ligger i Katmandudalen. Dalens største byer er Katmandu, Patan og Bhaktapur. En annen viktig by er Pokhara, utgangspunkt for turer til Annapurna, verdens 10. høyeste fjell. Ellers ligger de fleste byene i lavlandet langs grensa mot India.
Klima
Himalaya har svært mye å si for klimaet i Nepal. Landet har fem klimasoner, ut ifra høyden over havet og varierer fra subtropisk til alpint klima. Den sørvestlige monsunvinden blir presset opp mot de høye fjellene og gir store mengder regn. I østlige områder av landet har man derimot en god del tordenvær om våren, lenge før monsunen kommer. Midt i monsuntida, fra juni til september, kommer mye av nedbøren om natten, og man kan ha litt sol om ettermiddagen før bygene kommer. Katmandu har en årlig gjennomsnittsnedbør på 1427 mm.
Monsunen varer ikke like lenge ved fjellet K2 som ved Mount Everest, men om vinteren er det K2 som får mest snø siden fjellet ligger langt nok nord til å komme i kontakt med værsystemer på mildere bredder. Under de høyeste toppene er vinterværet vanligvis klart med frost om morgenen, av og til med litt tåke.
Demografi
Nepal har tre større befolkningsgrupper: Indonepalesere, tibetonepalesere og noen urfolk, blant annet stammene newar, Bhote, Rai, Limbu og sherpa.
Språket nepali er et indoeuropeisk språk som blir skrevet med devanāgarī, det vanligste indiske skriftsystemet. Nepali snakkes av nærmere 60 % av innbyggerne. I tillegg til nepali regner man med 12 andre større språk, og totalt 100 språk og dialekter.
Den nepalske hinduismen, som er statsreligion er blandet med buddhisme. Innslaget av buddhisme er sterkere enn i andre hinduistiske områder. 83,5 % av befolkningen regner seg som hinduer, mens 5,3 % er buddhister og 2,7 % er muslimer.
Historie
På 1700-tallet begynte den den lille fjellstaten Gorkha under ledelse av kong Prithvi Narayan Shah å erobre en rekke små nabostater. Grunnleggelsen av det moderne Nepal reknes offisielt fra Gorkhas erobring av Katmandu i 1768. Staten beholdt det offisielle navnet Gorkha fram til 1930, da den blei omdøpt til Nepal.
Fra 1846 til 1951 var det den mektige Rana-slekten som hadde makten i landet, og kongen i landet var fratatt politisk makt. Rana-familien hersket gjennom å gjøre statsministertittelen arvelig (Nepal brukte formelt den engelske tittelen prime minister).
I desember 1960 gjorde kong Mahendra statskupp og innførte et kongelig diktatur som varte i 30 år, fram til demokratirevolusjonen Jana Andolan 1990 førte til gjeninnføring av flerpartisystem og parlamentarisme. Men kongen fortsatte å ha stor makt. Mange fattigbønder, kvinner, folk fra lavkaster, nasjonale og religiøse minoriteter var skuffet, fordi revolusjonen etter deres mening ikke gikk langt nok.
I juni 2001 ble kong Birendra, dronning Aishwarya og flere andre medlemmer av kongefamilien drept. Offisielt ble kronprins Dipendra beskyldt for å være ansvarlig for massakren. Dipendra ble utnevnt til konge, men han døde to dager senere av skuddskadene.
Usikkerhet om hva som egentlig hadde skjedd førte til kraftige opptøyer. Mange nepalere tror fortsatt ikke på den offisielle forklaringa.
Nepals konstitusjonelle forsamling vedtok den 28. mai 2008 at Nepal skal være en uavhengig, udelelig, suveren, sekulær og inkluderende demokratisk republikk.
Sykling under Sommer-OL 1936
Sykling under Sommer-OL 1936. Sykling var med for tiende gang på det olympiske programmet 1936 i Berlin. Det ble konkurrert om totalt seks olympiske titler, to på landevei og fire på bane, kun for menn. Frankrike ble beste nasjon foran Tyskland.
Nepal
Historie
Kong Gyanendra fikk femten dager på seg til å forlate det kongelige palasset. Han skal få lov til å bo i Nepal som privatperson.
Nepal, Japan og Thailand var de tre eneste landene i Asia som ikke ble kolonisert av Vesten før andre verdenskrig.
Politikk og administrasjon
Inntil 1990 var Nepal et eneveldig monarki med kongen som høyeste myndighet. I 1990 gikk kong Birendra med på store reformer som bl.a. førte til innførselen av konstitusjonelt monarki med kongen som statsleder og en statsminister som regjeringsleder.
Nepals lovgivende forsamling er et tokammersystem bestående av Representantenes hus og et Nasjonalt råd. Representantenes hus har 205 medlemmer valgt direkte av folket. Det nasjonale råd har 60 medlemmer, 10 nominert av kongen, 35 valgt av Representantenes hus og de siste 15 valgt av et valgråd sammensatt av folk fra landsbyer og byer. Medlemmer velges for en fem års periode. Alle nepalske borgere over 18 år har stemmerett.
I den demokratiske forfatning fra 1990 var tilføyet en unntaksbestemmelse, som gav kongen bemyndigelse til – i en unntaksituasjon – å avsette regjeringen, oppløse parlament og selv overta makten. Denne mulighet utnyttet Kong Gyanendra da den sittende regjering ikke var i stand til å løse den igangværende konflikt med maoistene. Skjønt det hurtig viste seg at kongens inngrep gjorde ondt verre, søkte kong Gyanendra å fastholde og intensivere sitt grep om makten. Dette resulterte i at alle demokratiske politiske partier ble samlet i en allianse (Syv-parti-alliansen) som inngikk en fredsavtale med maoistene. Presset mot kongen tiltok, og etter tre ukers voldsomme demonstrasjoner i april 2006 overdro kong Gyanendra atter makten til folket, og de politiske partier gjenetablerte deretter det parlamentariske system. Maoistene ble deretter inntatt formelt i det parlamentariske arbeide fra den 15. januar 2007, hvor en midlertidig forfatning samtidig fratok kong Gyanendra hans formelle beføyelser som statsleder.
Etter flere måneders forhandlinger dannet maoistene i mars 2007 i en midlertidig overgangsregjering, som først og fremst har til formål å arrangere valg til en grunnlovsgivende forsamling. I takt med at forhandlingene trakk ut, forsvant også mulighetene for å arrangere valget innenfor den planlagte termin (juni 2007), og etter enda flere forhandlinger ble valget fastsatt til november 2007. Utover å skulle ta stilling til en ny forfatning, skal det kommende parlament treffe en avgjørelse om monarkiets fremtid. Kong Gyanendras popularitet blant befolkningen blir fortsatt mindre og mindre, og kronprins Paras har ennå mindre støtte. Men problemet er komplisert, da kongemakten er tett forbundet med høykastenes sterke posisjon, skjønt de bare utgjør 20-25 % av befolkningen, men det er herfra landets økonomiske, politiske og militære elite er rekruttert. Statsminister G. P. Koirala forsøkte å løse denne gordiske knute ved å legge press på kong Gyanendra og kronprins Paras for å få dem til å abdisere innen november-valget, og i stedet utrope Paras' 5-årige sønn, prins Hridayendra, som Nepals nye konge. Forslaget er inntil videre ikke akseptert av maoistene, som ønsker en total avskaffelse av monarkiet, og gjerne innen valget.
Uenighet blant de ledende politiske partier i det fungerende parlament og forretningsministerium resulterte i begynnelsen av oktober 2007 i ennu en utsettelse av valgdatoen. På dette tidspunkt var det halvannen måned til det planlagte valg. Forberedelsene var i full gang, de politiske partier var registrert av valgkommisjonen og valgkampen var i full gang. Utsettelsen resulterte i at valget til forfatningsgivende forsamling ble avholdt den 10. april 2008. I alt deltok 58 politiske partier i valget, som ble avholdt som en kombinasjon av flertallsvalg i 240 enkeltmannskretser med et varierende antall oppstilte kandidater, kombinert med et forholdstallsvalg, hvor det kunne stemmes på samtlige oppstilte partier. Det ble anvendt 2 separate stemmesedler. Nepal er oppdelt i 240 valgkretser med en noenlunde jevn befolkningsmessig fordeling (i forbindelse med det aktuelle valg er antallet av valgkretser øket med 35 nye valgkretser). Utover de 240 vinnere fra disse valgkretser innvelges ytterligere 335 medlemmer på bakgrunn av forholdstallsvalget. Den avgående regjering vil deretter utpeke ytterligere 26 medlemmer, så det kommende parlament eller forfatningsgivende forsamling vil komme til å bestå av i alt 601 medlemmer (240 + 335 + 26).
Regionalt samarbeid i Sør-Asia
Nepal er sammen med de øvrige land i Sør-Asia medlem av Den sørasiatiske regionale samarbeidsorganisasjonen (SAARC), som ble stiftet i desember 1985 med formål å fremme det regionale samarbeid innenfor regionen, samt øke samhandel mellom landene og styrke Sørasias økonomiske utvikling. Organisasjonen har hovedsete i Katmandu og følgende stater er medlemmer: Afghanistan, Bangladesh, Bhutan, India, Maldivene, Nepal, Pakistan og Sri Lanka.
Næringsliv
Nepal er et av de fattigste landene i verden, rundt halvparten av innbyggerne kan regnes som fattige. Hovednæringen er jordbruk med 80 % av arbeidskraften og 41 % av bruttonasjonalproduktet. 80 % av eksportinntektene kommer fra tekstiler og matter. Utenlandsk hjelp står for 60 % av Nepals kostnader for økonomisk utvikling, og for 28 % av statsbudsjettet.
Transport
Trafikken består i hovedsak av busser, lastebiler og motorsykler. Det er mange taxier i Katmandu og en tur vil koste om lag 100-200NRs innen ringveien. I sentrum er det et godt utbygd nettverk med små trehjulsbusser, tempoer. Disse tar 10-12 personer og en tur koster 5-12NRs. Det har også kommet en større flåte av Toyota HiAce som kjører de samme rutene til en litt høyere pris. Svært få har egen bil og alle tar buss. Dette medfører at det alltid går en buss, og det er rimelig priser. En tur på 30 km fra Katmandu til Dhulikhel koster omtrent 30NRs. Selv om det går mange busser så tar en slik tur lang tid. På en god dag ned mot én time, men til vanlig opp mot to-tre.
Infrastruktur
De fleste hus er bygd av murstein som tilsynelatende bare er stablet oppå hverandre. Selv om dette området er svært utsatt for jordskjelv er det lite som gjøres for å sikre bygninger. På taket står optimistisk nok fundamentet til enda en etasje. Flate tak med vanntank og noen ganger en solvarmer for varmtvann er svært vanlig. Vannettet i Katmandu er ikke tett og vannet distribueres til ulike deler av byen til faste tider for å unngå at for mye lekker ut av rørene. Så må husstandene pumpe dette opp til taket. Dette fører også til at kloakk føres tilbake i vannledningene og en må koke eller UV-bestråle vannet før en kan drikke det.
Medier
De viktigste engelskspråklige avisene er ukentlige Nepali Times og daglige Kathmandu Post og Kantipur Daily.
Oppføring på UNESCOs liste
Verdensarvsteder
Oppføringer på UNESCOs verdensarvliste (World Heritage List), verdens kultur- og naturarvsteder.
Kårvikhamn
Kårvikhamn (eller bare Kårvik) er ei bygd i Senja kommune i Troms og Finnmark, beliggede på fastlandssiden av Gisundet, ca. 27 km nord for Finnsnes. Tidligere var Kårvikhamn eget poststed (postnr. 9333), men i dag har bygda postadresse 9300 Finnsnes. Det er både barne- og ungdomsskole, barnehage, dagligvarebutikk og rekefabrikk i bygda, som har i underkant av 200 innbyggere. Mer en 25% av innbyggerne er barn under 16 år – bygda er kjent for sitt høye barnetall. Kårvik skole (1.-10.årstrinn) betjener den nordvestlige del av Lenvikhalvøya, fra Bjorelvnes til Aglapsvik.
Fylkesvei 263 går gjennom bygda. Det meste av bebyggelsen ligger langs den langstrakte Kårvika, men det bor også folk innover den 1,5 km lange Øverdalen.
Kårvik grunnkrets
Stort sett alle innbyggerne i Kårvik grunnkrets bor i Kårvikhamn og Øverdalen. Grunnkretsen er den midterste av de tre som tilhører Bjorelvnesområdet. Areal: 24,79 km².
Innbyggere:
Thomas Valø
Thomas Nikolaisen Valø (født 23. april 1989) er en norsk fotballspiller som spiller for Skeid. Han kom til Skeid fra Rosenborg i desember 2008. Som guttespiller spilte Valø for Melhus IL og Lillestrøm SK. Valø kan spille både venstre back og venstreving, og har en rekke kamper for aldersbestemte landslag.
Den anglo-irakiske krig
Den Anglo-irakiske traktaten av 1930
Irak ble innvilget selvstendighet i 1932 på bakgrunn av deres underskrivelse av den Anglo-Irakiske traktaten i 1930. Traktaten overdro myndighet over Iraks innenrikspolitikk til irakerne selv, men understreket at Irak og Storbritannia skulle ha en felles utenrikspolitikk, slik at irakerne ikke kunne foreta seg noe i utenrikspolitikken som Storbritannias ikke hadde gitt samtykke til. Irak skulle dessuten stille alle sine fasiliteter til rådighet for britene i krigstid, noe som innebar britenes frie bruk av elver, havner, jernbaner og flybaser for flytting av militærstyrker og annet krigsmateriell. Storbritannia skulle dessuten få beholde to viktige flybaser ved Basra og Habaniyya. Avtalen hadde en varighet på 25 år med mulighet for reforhandling.
Den Anglo-irakiske traktaten var grunnlaget for mye av bitterheten som økte i brede lag av den irakiske befolkningen på 1930-tallet. Den la også grunnlaget for kravene som britene fremmet om militære transittrettigheter under 2. verdenskrig. Dette sammenfalt med Rashid al-Gaylanis første regjeringsperiode i 1940, da irakisk politikk tydelig endret retning imot en åpen motstand mot den anglo-irakiske traktaten. Disse to faktorene bidro til å øke spenningene mellom Irak og Storbritannia frem mot den regulære britiske intervensjonen, 2. mai 1941.
Den britiske marinen og avhengigheten av olje
Den britiske marinen hadde gått over til å bruke olje som drivstoff i 1907 og undersøkte i tiden frem mot første verdenskrig muligheten for ytterligere oljeutvinning. Geologer hadde på 1910-tallet avdekket at det var et stort potensial i Irak for betydelige oljefunn. I tillegg fungerte Irak som egnet transittland for fly og jernbanetransport fra og til India. Videre ønsket britene å bygge en oljerørledning fra Tikrit til Haifa i det britiskkontrollerte Palestina.
Den irakiske nasjonalhæren
Utover på 1930-tallet så man utviklingen av en sterk offiserstand som kom til å dominere Irak frem til 1941. Britenes behov for sikkerhet i Irak uten unødvendige kostnader fremprovoserte utviklingen og investeringen i en irakisk nasjonlhær allerede før selvstendigheten i 1932. Britene syntes å anse det som en klok politikk å videreføre osmanenes favorisering av den sunni-arabiske eliten som en stedfortredende maktgruppe for å fremme britiske interesser. For britene syntes det å være et tilfelle av pragmatisme da de valgte å ikke endre på de bestående maktstrukturene. Dermed oppsto det en monopolisering av makten hos sunniene i offisersjiktet av den irakiske hæren.
Opprør fra 1933 til 1936: fremveksten av Iraks hær som mektig institusjon
I perioden fra 1933 til 1936 oppstod det en rekke opprør i Irak med rot i de øvrige sekteriske grupperingene. Det første opprøret oppsto blant Assyrierne i 1933. Videre oppsto det opprør i sjia-områdene i sør og blant yezidiene i nord i tiden mellom 1935 og 1936. De assyriske, sjiittiske og yezidiske opprørene overbeviste den irakiske eliten at et sterkt militærvesen var essensielt for å beholde ro og orden i landet, holde landet samlet og for å kunne forme Irak etter deres visjon. Visjonen gikk primært utpå å vedlikeholde det sunnittiske makthegemoniet og å søke tilnærming med de andre araberstatene.