cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Ignacy Jan Paderewski
Bakgrunn
Han fikk fra en ung alder undervisning i klaver. Han studerte senere for Rudolf Strobl i Warszawa, for Friedrich Kiel og Heinrich Urban i Berlin og for Theodor Leschetizky i Wien i 1880-årene.
Musiker
En konsert i Wien i 1887 ble hans store gjennombrudd som pianist, og fra 1890-tallet foretok han en mengde konsertreiser i Europa og i Amerika. Paderewski komponerte en pianokonsert, mindre pianostykker, deriblant en meget spilt menuett, operaene Manru og Sakuntala, to symfonier med mer. Skjønt Paderewski hovedsakelig var konsertpianist, komponerte han 1. symfoni i h-moll (Polonia, 1909). Han skrev i senromantisk stil og var en stor beundrer av Franz Liszt.
Politiker
Etter første verdenskrig gav han seg inn i politikken. Han var i 1919 polsk ministerpresident og utenriksminister og fra 1920 til 1921 representant i Folkeforbundet. Takket være sine diplomatiske ferdigheter og sine språkkunnskaper (han var den eneste av delegatene i Folkeforbundet som ikke fikk noen oversettere ved sin side ettersom han flytende behersket syv språk) og den store aktelse han nøt, var han i stand til å forhandle ømtålige saker med landets ukrainske og tyske naboer og vinne internasjonal anerkjennelse ved sin virkemåte.
Deretter vendte han tilbake til musikken, turnerte og tildels bodde i USA, helt frem til 1939. Etter andre verdenskrigs utbrudd var Paderewski medlem av den polske eksilregjeringen i Frankrike.
Han døde i New York under en turné.
Seán O’Casey
Seán O'Casey (opprinnelig skrevet John Casey; født 30. mars 1880 i Dublin, død 18. september 1964 i Torquay i Dorset i England) var en irsk dramatiker best kjent for sin tragikomiske Juno and the Paycock. Han etterfulgte John Millington Synge som husdramatiker ved Abbey Theatre i Dublin.
Bakgrunn
John Casey var sønn av Michael Casey som var kontorist for Irish Church Missions) og hans hustru Susan Archer. Familien var protestanter som sognet til Church of Ireland; John ble døpt 28. juli 1880 i St. Mary's parish, og konfirmert i St John the Baptist Church i Clontarf, ov var et aktivt medlem av St Barnabas' church på North Wall quay til midt i 20-årsalderen, da han kom på avstand fra kirken. Det re en kirke kalt 'Saint Burnupus' i hans teaterstykke Red Roses For Me. Séan O’Casey således opp i en protestantisk arbeiderfamilie i et fattigkvarter i Dublin. Faren døde i 1886, og deretter levde familien et omflakkende liv med flytting fra hus til hus i det nordlige Dublin. Som barn led Seán av dårlig syn, noe som påvirket hans tidlige skolegang. Han sluttet skolegangen da han var 14 og hadde så en rekke ansettelser, blant annet som jernvbanetjenestemann i ni år.
Teater
Fra det tidlige 1890-tallet spilte O'Casey og hans eldre bror Archie stykker av Dion Boucicault og William Shakespeare i familiens hjem. Han hadde også en mindre rolle i en oppsetting av Boucicaults stykke The Shaughraun på Mechanics' Theatre, som stod der Abbey Theatre senere ble oppført.
Politikk: Han begynte sitt politiske arbeide i den republikanske og revolusjonære organisasjon Irish Republican Brotherhood (IRB). Han sluttet seg til fagforeningen Irish Transport and General Workers' Union og ble i mars 1914 generalsekretær for arbeiderforeningen Irish Citizen Army, som han igjen forlot i juli 1914.
Deretter begynte han med stor suksess å skrive sosialkritiske og samfunnskritiske teaterstykker. Fra 1923 til 1927 ble de oppført på Irlands nasjonalteater Abbey Theatre. Men da hans antikrigsdrama The Silver Tassie, hans fjerde teaterdrame, ble avvist av William Butler Yeats i 1929, utvandret han til England. Der ble han hele resten av sitt liv.
I England
I England skrev han andre teaterstykker, som med unntak av Within the Gates aldri ble så kjente som hans første teaterstykker. Stykkene var blant annet den mørke allegorien Within the Gates (1934), The Star Turns Red (1940), Purple Dust (1942) og Red Roses for Me (1943), og representerte en forflytning fra hans tidligere stil mot en mer ekspresjonistisk og åpent sosialistisk skrivemåte. De fikk aldri så god mottakelse blant publikum som hans tre første.
Etter andre verdenskrig skrev han i 1949 Cock-a-Doodle Dandy, som av mange ble ansett som hans mest fremstående verk. Etter The Bishop's Bonfire fra 1955 var O'Caseys sene dramatikk, deriblant The Drums of Father Ned (1958), studier av livet på Irland.
De siste årene av sitt virke viet O'Casey en stor del av sin kreative energi til åt skrive sin selvbiografi på seks bind. I 1964 døde O'Casey ved 84 års alder i Torquay i England.
Søren Christian Sommerfelt (1794–1838)
Søren Christian Sommerfelt (1794–1838) var en norsk prest, topografisk-økomisk forfatter og botaniker som spesielt gjorde omfattende kartlegging av sporeplanter (kryptogamer). Sommerfelt hadde stor interesse for botanikk helt fra barndommen. I første del av 1800-tallet ble han regnet for å være en av Norges dyktigste botanikere, til tross for at kun hadde anledning til å drive med forskning ved siden av prestegjerningen. Sommerfelt regnes for å være den siste norske botanikeren med like god kjennskap til alle grupper av høyere og lavere planter.
Seán O’Casey
Filmatisering av selvbiografien
I 1965 ble hans selvbiografi Mirror in my House filmatisert med tittelen Young Cassidy. Filmen ble regissert av Jack Cardiff og skuespillere var blant andre Rod Taylor (som O'Casey), Flora Robson, Maggie Smith, Julie Christie, Edith Evans og Michael Redgrave.
Søren Christian Sommerfelt (1794–1838)
Hans bok Physisk-oeconomisk Beskrivelse over Saltdalen i Nordlandene (1827) var skrevet i tråd med datidens stilideal for topografisk-økonomiske bygdebeskriftelser, og skildret geografi, geologi, klima, folkeliv, kultur og næringsveier i Saltdal. Spesielt er kombinasjonen av gårdsbruk, fiske og båtbygging som var vanlig i Saltdal, utførlig beskrevet.
Seán O’Casey
Filmatisering av selvbiografien
I 2005 donerte David H. Greene de brev han fikk fra Sean O'Casey 1944–1962 til Fales Library ved New York University.
Søren Christian Sommerfelt (1794–1838)
Liv
Sommerfelt var sønn av amtmann Christian Sommerfelt og Anna Sophia Hagerup og vokste opp på gården Sukkestad i Toten. Sommerfeldt er en dansk-norsk slekt der en rekke medlemmer var embetsmenn. Allerede som gutt fikk han sterk interesse for naturvitenskap via sin far. Han fikk også sterke impulser fra deres nabo, presten Hieronymus Heyerdahl. Heyerdahl ble hans lærer i ungdomstiden og livslange venn.
Seán O’Casey
Juno og påfuglen
Allerede i sesongen 1928–1929 viste Det Norske Teatret forestillingen Juno and the Paycock under tittelen «Juno og påfuglen». Det var første gang dette stykket ble oppført i Norge, og oppsetningen ble vist i alt 373 ganger.
Gisle Straume (1917–1988) spilte hovedrollen som "påfuglen" Boyle i en nyoppsetning på Det Norske Teatret i 1973, med Gerhard Knoop som regissør. Etter premieren skrev Morgenbladets kritiker Tor Kaare Kvaal om rolletolkningen: «Gisle Straume viser oss, både med infami og full innlevelse, alle Jack Boyles avskygninger av feighet og ikke-engasjement. Så nær som vi kommer skuespillerne på Scene 2, kan vi følge ham gjennom de ellers umerkeligste minespill helt inn til rottrevlene av en sterkt viljeskadet mann». Stykket var da oversatt til nynorsk av Eli Oftedal, og foruten Gisle Straume i hovedrollen medvirket Aud Schønemann som Juno Boyle, stykkets heltinne. Bjørn Skagestad spilte Johnny Boyle, og Britt Langlie spilte Mary Boyle. Rollen som Joxer Daly ble spilt av Eilif Armand. Oppsetningen ble også vist i NRK Fjernsynsteatret den 4. desember 1973.
I 1978 ble den norske versjonen av Juno and the Paycock (1924) på nytt oppført på Det Norske Teatret under tittelen «Juno og påfuglen». Stykket var nå oversatt av Ivar Eskeland, og regien var ved Otto Homlung.
Plogen og stjernone
I 1929 viste Det Norske Teatret stykket The Plough and the Stars. Den norske tittelen var «Plogen og stjernone».
Bokutgivelser
Aschehoug forlag ga i 1973 ut samlingen Seven one-act plays : gloser, merknader, spørsmål og oppgaver, med Torbjørn Baustad som redaktør. Sean O'Caseys Bedtime Story fra 1951 er en av de syv enakterne som kommenteres og forklares for norske lesere i denne utgivelsen. Selve skuespillene er ikke inkludert i boken.
Søren Christian Sommerfelt (1794–1838)
Liv
Da Sommerfelt fylte 15 år, ble han sendt til København, hvor han ble student ved Københavns Universitet høsten 1811. Allerede det første året under sin Examen philosophicum gikk kan på forelesninger i naturvitenskapelige emner hos professorene Jens Wilken Hornemann, Jens Rathke og Gregers Wad. Sommerfelts opprinnelige plan var å studere teologi, men da han fikk et løfte om en vitenskapelig stilling ved det nyopprettede Det Kongelige Frederiks Universitet i Kristiania, gikk han over til naturvitenskapen. Imidlertid kom unionsoppløsningen i 1814, universitetet kom under en ny administrasjon og lovnaden til Sommerfelt ble ikke holdt. Han reiste til Kristiania og fortsatte med sitt teologiske studium og avla teologisk embetseksamen i 1816. Den 12. februar 1818 ble han utnevnt til sogneprest i Saltdal.
Sogneprest i Saltdal
Selv om han arbeidet svært mye med botaniske observasjoner i Saltdal, var han også en dyktig prest. Biskopen over Nordlandene og Finmarken Mathias Bonsach Krogh ga ham sitt beste skussmål for prestegjerningen da han forlot Saltdal i 1824.
Konflikt med Jens Rathke
På Sommerfelts tid blir det opprettet et professorat i biologi, og Christen Smith (1785–1816) ble utnevnt til professor i «statsøkonomie og botanikk» i 1814. Imidlertid får aldri Smith anledning til å tiltre som professor, siden han omkom under en vitenskapelig ekspedisjon på Kongofloden. Universitetets andre botaniker, lektor Martin Richard Flor, døde i 1820. Etter dette ble det en stagnasjon innen botanikken i Norge. Undervisningen ved universitetet og ledelsen av Botanisk hage blir overtatt av professor i zoologi Jens Rathke. Denne var Norges eneste lærer i botanikk i tiden frem til Matthias Numsen Blytt i 1828 ble lektor og i 1837 professor.
Etter Smiths død ble Rathke direktør for botanisk hage, og han benytter gasjen etter Flor til «forøkelse av den botaniske haves bibliotek og nasjonalmuseet». Sommerfelt kom sannsynligvis tidlig i konflikt med Rathke på grunn av hard kritikk. Han kritiserer Rathke for å ikke anskaffe spesiallitteratur til undervisningen i botanikk, samt vanskjøtsel av Botanisk hage. Sommerfelt klaget over at det heller ikke var ansatt en botanikkr til å bestyre den botaniske hagen. Han mente at dette var årsaken til at navngivingen (etikettene) på plantene var forvirrende, og han nevner spesielt at en og samme planteart kunne ha opptil 17 forskjellige navn. Sommerfelt påsto attpåtil at botanikkstudentene neppe kunne hente noen kunnskap fra hagen. Denne kritikken gjorde Rathke neppe velvillig innstilt overfor Sommerfelt, og hans ønsker om en stilling ved universitetet ble ikke styrket som følge av dette.
Professor Jens Holmboe skrev i sitt hundreårsminne over Sommerfelt i 1938 at det må ha vært en bitter skuffelse for ham aldri å få en akademisk stilling som botaniker. Videre skrev Holmboe at Sommerfelts arbeid ved siden av prestegjerningen ga ham «plass blant sitt århundres høiest fortjente norske botanikere».
Videre prestegjerning og sykdom
Den 24. februar 1824 ble han residerende kapellan i Asker prestegjeld og i 1827 ble han sogneprest i Ringebu prestegjeld. Samme år som han ble sogneprest i Ringebu hadde han vært på en studiereise på Vestlandet og pådratt seg tyfoidfeber. Dette førte til varig svekket helse og dårlig syn. Til tross for sykdommen fortsatte han med botaniske studier frem til han døde bare 44 år gammel. To år før sin død samlet han ledende skandinaviske botanikere på Ringebu.
Sommerfelt og hans kone fikk ti barn sammen, fem jenter og fem gutter. Da han døde, var hun svanger med det tiende barnet. Hun måtte oppdra barna alene og hadde ingen stor pensjon å leve av. Allikevel fikk flere av barna høyere utdannelse, blant annet Christian Sommerfelt, prest, ordfører og stortingsmann, og Carl Linne Sommerfelt, som ble rektor ved Kristiansand katedralskole.
Physisk-oeconomisk Beskrivelse over Saltdalen i Nordlandene
Sommerfelts beskrivelse av Saltdalen Physisk-oeconomisk Beskrivelse over Saltdalen i Nordlandene ble først utgitt i 1827 i Det Kongelige Norske Videnskabers Selskabs Skrifter. Det er en bred beretning om etnografiske og økonomiske forhold, samt naturvitenskapelige forhold. Saltdalsamfunnet er beskrevet i detalj uten subjektive eller fordomsfulle kommentarer til det han beretter om. Spesielt oppdager han det unike plantelivet i Junkerdalen og Junkerdalsura. I dag er det opprettet Junkerdalsura naturreservat, som ligger i tilknytning til Junkerdal nasjonalpark.
Boken kom ut tre år etter Eiler Hagerup Rosenvinges beskrivelse av Salten var utgitt. Sommerfeldts onkel Ole Hannibal Sommerfeldt hadde tidligere, i 1799–1800 publisert en Kort Beskrivelse over Finmarken, og i 1834 skrev presten Iver Ancher Heltzen en tilsvarende Ranens Beskrivelse, som dog ikke ble publisert før i 1975. Det meste av opplysningstidens topografiske litteratur i Norge skildrer forhold i sørnorske områder, slik at Sommerfelts beskrivelse av Saltdalen var et viktig bidrag til datidens kartlegging av landet.
Supplementum Florae Lapponicae
Supplementum Florae Lapponicae (1812) er Sommerfelts mest betydningsfulle verk, og tittelen viser til at han betraktet det som et tillegg til Wahlenbergs Flora Lapponica. Med dette verket og Saltdalsbeskrivelse kartla han 400 sopp og slimsopp. Det sier sitt om økningen av antall kjente sopper i Norge at Johan Ernst Gunnerus (1718–1773) tidligere hadde kartlagt rundt 80 arter av sopp. I verket beskrives en rekke plantearter som var ny for vitenskapen. Avhandlingen økte antall registrerte planter i Nord-Norge med flere hundre. Sommerfelts herbariemateriale eksisterer fremdeles, og hans Supplementum Florae Lapponicae blir fremdeles brukt fra tid til annen av mykologer rundt om i verden.
Andre arbeider
I 1827 gjennomførte Sommerfelt en større studiereise på Vestlandet, og resultatet ble hans tredje store avhandling. Som den første gir han en beskrivelse av floraen på Vestlandet sin egenart med milde vintre og kjølige somre. Sommerfelt påviser at det er dette, ikke stor nedbør, som gir floraen her sin egenart. På denne turen påviser han for første gang i Norge den fiolette soppen Pulcherricium caeruleum og gelésoppen Tremiscus helvelloides. I Asker, etter at han har forlatt Saltdal, studerte han lavere plantearter og utga verket «Centuria prima et secunda plantarum cryptogamarum Norvegivarum». På Ringebu beskrev han den svært sjeldne bregnen Russeburkne (Athyrium Crenatun).
Æresbevisninger
Sommerfelt var medlem av Det Kongelige Norske Videnskabers Selskab i Trondheim fra 1822, av Kungliga Physiographiska Sällskapet i Lund fra 1827, av Royal Medico-Botanical Society i London fra 1828 og Kungliga Vetenskapsakademien i Stockholm fra 1829.
Michael Hollenstein
Michael Hollenstein (født 22. september 1984) er en sveitsisk kombinertløper.
Han debuterte i verdenscupen i kombinert 30. desember 2004, og hans beste individuelle verdenscup-plassering er en 21.-plass fra 2009.
Hollenstein var på laget som representerte Sveits under Vinter-OL 2010, men fikk ikke startplass på noen av øvelsene.
Einar Tambarskjelves plass (Oslo)
Einar Tambarskjelves plass er en plass på Dælenenga i Oslo. Plassen ligger i krysset Christies gate / Dælenenggata, og ble i 1901 oppkalt etter trønderhøvdingen Einar Tambarskjelve. Ingen bygninger har adresse til denne plassen.
Sigve Lie
Sigve Lie (født 1. april 1906 i Haugesund, død 18. mars 1958 i Oslo) var en norsk seiler som deltok i de olympiske leker 1948 i London og 1952 i Helsingfors.
Glitre vannverk
Glitre vannverk forsyner kommunene Drammen, Lier, Nedre Eiker, Røyken og Frogn og kom i drift i 1981. Glitre vannverk renser vannet fra innsjøen Glitre i Finnemarka.
Sigve Lie
Lie ble olympisk mester i seiling under Sommer-OL 1948 i London. Han var med på båten Pan, sammen med Thor Thorvaldsen og Håkon Barfod, som vant drakebåtklassen. Fire år senere, under Sommer-OL 1952 i Helsingfors vant de en ny gullmedalje i samme klasse med samme båt.
Glitre (innsjø)
Glitre er den største innsjøen i Finnemarka i Viken. Det meste av vannet ligger i kommunene Modum og Lier, men litt av det ligger også i Øvre Eiker og Drammen. Vannspeilet ligger 360,5 moh og den har et areal på 3,69 kvadratkilometer. Innsjøen har et volum på 112 millioner kubikkmeter.
Glitre er drikkevannskilde for flere av de omkringliggende kommunene. Glitre vannverk kom i drift i 1981. Aass Bryggeri i Drammen har Glitre som sin vannkilde og selger dette vannet også som flaskevannet Glitre.
Historie
Før Glitrevannverket kom i drift, fantes en rekke kommunale vannverk i de kommunene som besluttet å delta i samarbeidet. I Drammen kommune på slutten av 1800-tallet økte byens vannbehov betraktelig, i den sammenheng gikk kommunen til innkjøp av flere nye vannkilder som Landfalltjern i 1868, Blektjern i 1877, Skapertjern i 1899 og Vivelstadvassdraget i 1915. Landfalltjern ble regulert og vannet ble ført videre til en inntaksdam i Blåsteinbakkene, derfra gikk det videre i rør til Landfalløya. Også Blektjern, som hadde tilhørt Austad gård, ble utbygd som et inntaksdam rundt 1880, for å utbedre vannforsyningen til de østre deler av Strømsø og Tangen. I 1932 ble tjernet demmet opp for å lagre mer vann. I 1900 ble Skapertjern vannverk  bygget for å forsyne Brakerøya og nordøstlige deler av byen. Etter oppkjøpet av Vivelstadvassdraget ble det anlagt inntaksdam ved Årkvisla, og kommunen bygde ut og regulerte Hvalsdammen og Eikdammen mellom 1922 og 1930. Fra Årkvisla ble vannet ført til Frydenbergdammen. Landfalltjern, Hvalsdammen, Eikdammen, Svarttjern og Myrdammen ble senere en del av dette vannverket. I 1941 kjøpte Drammen kommune Solbergvassdraget med kildene: Solbergvann, Mellomdammen og Nerdammen, samlet hadde det et nedbørsfelt på 12 Km². Vannverket ble tatt i bruk i 1943 som hovedvannverk for gamle Drammen kommune.
Enebakk
Enebakk er en kommune i Viken fylke som grenser til Rælingen, Lørenskog, Oslo, Nordre Follo, Indre Østfold og Lillestrøm. Kommunens administrasjonssenter er Kirkebygda.
Geografi
Enebakk kommune består av 65% skog og et samlet vannareal som ville dekket tidligere Oppegård kommune. Dette medfører store muligheter til naturopplevelser og friluftsliv. Enebakk har også innsjøen Øyeren som ligger i kommunene Enebakk, Lillestrøm, Rælingen og Indre Østfold i Viken fylke. Øyeren er Norges niende største innsjø med et areal på 84,7 kvadratkilometer. Andre større innsjøer i Enebakk er Børtervanna, Lyseren, Langen, Mjær, Mosjøen, Nordbysjøen og Våg. Kommunen består også av mye dyrket mark.
Arbeidsliv
Før var jordbruk hovednæringen i Enebakk. Nå er det mest servicejobber og transport og veldig mange pendler til Oslo og andre steder. Flere ganger har man prøvd å lage en stor dyrepark i Enebakkskogen for å trekke turister til Enebakk. De fleste bøndene driver med korn. Det har tidligere vært en del melkeproduksjon i Enebakk. Det er nå kun et fåtall melkeprodusenter igjen.
Grensehistorikk
Opprinnelig bestod Enebakk av seks fjerdinger:
Da kommunevåpenet ble tegnet og vedtatt på 1980-tallet, var det kun fire fjerdinger igjen: Hammeren var gått inn i Dalefjerdingen og Enebakkneset var borte. I dag består stort sett de samme grensene, og på grunn av de store avstandene foregår dagliglivet ganske atskilt i de fire fjerdingene. Strandfjerdingen heter imidlertid idag Flateby, og sentrum ligger et litt annet sted enn tidligere. Tidligere var også Enebakkneset med i Enebakk kommune. Enebakkneset, som da hadde 379 innbyggere, ble overført til Fet kommune 1/1 1962.
Kultur
Enebakk har et rikt kulturtilbud. Det er permanente utstillinger i det gamle herredshuset i Enebakk og flere gallerier som stiller ut kunst fra lokale kunstnere og andre. Enebakk kommune arrangerer kulturdager annethvert år, sist i 2017. I september hvert år arrangeres bygdedagen i Enebakk – et samarbeid mellom kommunens lag og foreninger.
Kommunevåpen
Kommunevåpenet er bilde av fire eksemplarer av planten firblad med grønn bakgrunn. Tegninger av denne spesielle veksten ble funnet i 1967 under restaurering av den gamle middelalderkirka i bygda. Hver firbladplante symboliserer en fjerding.
Tusenårssted
Kommunens tusenårssted er middelalderkirken, Enebakk kirke.
Kommunestyrevalget 2011
Enebakk kommunestyre besto av 27 representanter. I perioden 2011-2015 var 7 partier representert i kommunestyret :
Presse
Av presse er det bare Enebakk Avis som kommer ut i Enebakk. Kommunen blir også dekket av Romerikes Blad og Østlandets Blad.
Kjente personer fra Enebakk
Personene er ordnet i rekkefølge etter fødselsår
Iracema do Oeste
Iracema do Oeste er en kommune i delstaten Paraná i sørregionen av Brasil.
Neverskotjennet
Neverskotjennet er tre vann på Mangenskogen i Aurskog-Høland kommune i Viken, øst for tettstedet Lierfoss.
Ligue 1 1945–1946
Ligue 1 1945–46 er en oversikt over fransk fotballs toppdivisjon denne sesongen. Selve toppdivisjonen ble startet opp i 1932-33.
Ligatabell
K=kamper spilt, V= vunnet, U= uavgjort, T= tap, MF-MM= mål for-mål mot, P = Poeng
Langmyrtjennet
Langmyrtjennet er et vann på Mangenskogen i Aurskog-Høland kommune i Viken, like sørvest for Piltjern.
Sterling-ulykken i Teheran
Sterling-ulykken i Teheran inntraff 15. mars 1974 da Sterling Airways med Super Caravelle OY-STK kom i brann på Mehrabad internasjonale lufthavn i Teheran med tap av 15 passasjerer.
Flyet som kom fra Colombo på Sri Lanka hadde mellomlandet i Teheran for drivstoff og var klarert for avgang til Københavns lufthavn med 96 passasjerer og fire manns besetning. Under taxing brøt understellet på høyre side sammen, vingen knakk og flyet kom i brann. Evakuering ble iverksatt, 81 passasjerer og besetningen ble reddet gjennom nødutgangene på venstre side.
15 personer omkom i ulykken, mens 37 personer pådro seg skader under evakueringen.
Tamariskfamilien
Tamariskfamilien (Tamaricaceae) er en plantefamilie i nellikordenen (Caryophyllales).
Artene er busker, halvbusker eller små trær. Bladene sitter spredt og er små, enkle og ofte skjellaktige. De fleste er halofytter og kan vokse på sterkt saltholdig jord. Saltoverskuddet skilles ut i kjertler. Blomstene sitter i klaser eller topper, mer sjeldent enkeltvis. De er fire- eller femtallige og som regel tvekjønnede. Blomsten har 4–5 begerblad, 4–5 kronblad, 4–10, eller av og til mange, pollenbærere og 3–5 arr. Frukten er en kapsel som åpner seg og inneholder mange hårete frø.
De vokser i ørken og steppe, langs elver og på havstrender. Utbredelsen omfatter store deler av Eurasia og deler av Afrika, men de fleste vokser i områder med temperert eller subtropisk klima fra middelhavsområdet til Sentral-Asia. Noen arter er dyrket og naturalisert i Nord-Amerika og andre steder. I Norge finnes én art, klåved (Myricaria germanica).
Familien omfatter mellom 80 og 120 arter i ulike oversikter. Vanligvis anerkjennes tre slekter: klåvedslekta (Myricaria), Reaumuria og tamariskslekta (Tamarix). Av og til skilles noen arter ut i egne små slekter. Det gjelder Hololachna, vanligvis regnet til Reaumuria, og Myrtama eller Tamaricaria, som regel regnet til Myricaria.
Nederland under Sommer-OL 1956
Nederland under Sommer-OL 1956. Én sportsutøver fra Nederland deltok i hestesport i Stockholm under Sommer-OL 1956. De boikottet lekene i Melbourne fem måneder senere på grunn av Sovjetunionens invadering av Ungarn. Nederland vant ingen medaljer.
Mikhail Veretennikov
Mikhail Veretennikov (russisk: Михаил Веретенников) (født 1946) er en russisk tidligere skihopper som konkurrerte for Sovjetunionen. Han deltok i den tysk-østerrikske hoppuka i 1964/65, 1965/66 og 1966/67, og fikk sammenlagtplasseringene 10, 13 og 10. Hans beste plassering i enkeltrenn i Hoppuka var 6.-plass i Innsbruck 2. januar 1966. Veretennikov ble russisk mester i 1964 og sovjetisk mester individuelt i 1965. I 1969 ble han sovjetisk lagmester.
Oslo lærerhøgskole
Oslo lærerhøgskole var en høgskole for lærerutdanning, etablert i Oslo i 1912 under navnet Oslo lærerskole. Skolen ble i 1992 fusjonert inn i Bislet høgskolesenter, og fra 1994 i Høgskolen i Oslo, nå Oslomet – storbyuniversitetet.
Skolen ble etablert i 1912 som privatskole drevet av seks kristelige organisasjoner. Etter hvert overtok Indremisjonsselskapet som eneeier før skolen ble overtatt av staten i 1947. Skolen het Oslo offentlige lærarskule fra 1947; Oslo lærerskole fra 1967 og Oslo lærerhøgskole fra 1981. Skolen hadde lokaler i Wergelandsveien 29. Bygget er nå overtatt av Litteraturhuset i Oslo.
Det var lenge to lærerskoler i Oslo: Oslo lærerhøgskole og Sagene lærerhøgskole. Det ble sagt at Oslo lærerhøgskole var preget av sin fortid som kristelig skole, mens Sagene var radikal/rød.
Nettnellikfly
Nettnellikfly (Heilophobus reticulata) er en sommerfugl som tilhører familien nattfly (Noctuidae). Den er funnet på Sørlandet og det sørligste Østlandet i Norge.
Utseende
Et middelsstort (vingespenn 35–40 mm), brunt nattfly. Forkroppen er lysbrun med en smal, hvit krage. Forvingens årer er lyse. Nyre- og ringmerkene er markerte, kantet med svart og hvitt. Under ringmerket er det en kølleformet, svart flekk med lysere kjerne som går ut fra indre mellomlinje. De to mellomlinjene et tydelige, svarte og lyse. De er jevnt krummede og avgrenser et omtrent ovalt midtfelt, men begge har brå knekker nær fram- og bakkantene. Langs ytterkanten går det en smal, hvit bølgelinje. I feltet mellom ytre mellomlinje og bølgelinjen er den en svart lengdeflekk i hvert åremellomrom. Bakvingen er lysgrå, mørkere ytterst.
Levevis
Arten finnes på åpne områder ved kysten, og også på skrotemark der det vokser smelle. Larvene utvikler seg på blomstene til smelle (Silene spp.) og nellik (Dianthus spp.). De voksne sommerfuglene flyr om natten i juni–juli.
Utbredelse
Arten er utbredt over hele Europa, unntatt lengst i nord. I Norge er den funnet langs kysten av Sørlandet og det sørligste Østlandet.
Óengus av Moray
Óengus av Moray var den siste «kongen» av Moray (i Skottland) fra den innfødte slektslinjen og han styrte Moray fra en ukjent dato til sin død i 1130. Han var mormaer, noe som tilsvarer jarl, men Moray hadde tradisjonelt blitt styrt delvis uavhengig av kongeriket Skottland.
Óengus er kjent for å ha vært sønn av datteren til Lulach (Lulach mac Gillai Comgain). Det var kanskje grunnen til at han kunne bli konge av Moray. Det er et stort tidsgap mellom Óengus og hans siste kjente forgjenger, Máel Snechtai (død 1085). Det synes ikke sannsynlig at Óengus hadde styrt siden dennes død, men det er likevel en mulighet. Om han styrte i hele denne perioden var han den som ble mål for vreden til kong Alexander I av Skottland da menn fra Moray drepte Ladhmunn, sønn av Domnall, sønn av kong Máel Coluim III Cenn Mór med Ingebjørg Finnsdatter, det vil Alexanders nevø.
Miño
Miño (spansk, på portugisisk: Minho) er den lengste elven i Galicia i Spania med en lengde på 308 km.
Óengus av Moray
Den engelske kronikøren Orderic Vitalis skrev at i året 1130 invaderte Óengus med Máel Coluim mac Áeda (eller MacHeth) Scotia med 5 000 krigere. Menn fra Moray, moravianerne, ble møtt ved kong Davids gamle general, en eldre anglosaksiske adelsmann ved navn Edward Siwardsson. Den angelsaksiske krønike rapporterte om «en stor nedslakting». Ulster-annalene forteller at 4 000 moravianere ble drept og bare 1 000 albanere (menn fra Alba). Inisfallen-annalene er overens med hva Orderic Vitalis fortalte at slaget foregikk i «Skottland», og derfor var det en invasjon. Edward beseiret moravianerne og Óengus ble drept. Den kongelige skotske hærstyrken invaderte deretter Moray som, slik Orderic Vitalis sier det, «manglet en forsvarer og en herre».
Miño
Navnet kommer fra det latinske Minius. Miño gir vann til vingårder og jordbruksområder og utnyttes til produksjon av vannkraft. Den renner også langs deler av grensen mellom Spania og Portugal.
Østdalsveien (Oslo)
Østdalsveien (1, 2A–8) er en vei på Abildsø i bydel Østensjø i Oslo. Den går som blindvei sørover fra Abildsøveien.
Miño
Kilden til Miño ligger omtrent 50 km nord for Lugo i Galicia. Elven renner like sør for murene til denne gamle romerbyen og renner sørover gjennom kløfter før dalen blir bredere nord for Ourense. Elven er gjort om til reservoar fra Portomarín til Frieira. I elven finner vi følgende reservoar: Belesar med 654 hm³, Peares med 182 hm³, Velle med 17 hm³, Castrelo med 60 hm³ og Frieira med 44 hm³. I elva ligger også San Esteban-demningen i sideelva Sil.
Østdalsveien (Oslo)
Veien fikk navn etter den tidligere husmannsplassen Østdal (Lambertseterveien 74A) i 1928.
Óengus av Moray
Hvorfor invaderte Óengus? Forfulgte han sitt eget krav mot kong David, eller fulgte han et krav for MacHeth? Vi kan ikke vite, men det som vi faktisk vet er at invasjonen i 1130 ledet til at kongedømmet Moray ble innlemmet i Alba. Det var sannsynligvis gitt videre til William fitz Duncan (Uilleam mac Donnchada) og etter dennes død i 1147 ble området koloniserte av kong Davids franske, flamske og engelske tilhengere, skjønt i det lange løp forble det gælisert.
Miño
Tyve kilometer nord for Ourense, ved Os Peares, mottar Miño vann fra den største sideelven sin, Sil. Den renner gjennom Ourense og så sørvestover til den når den portugisiske grensen nær Melgaço. Det er en stor demning ved Frieira nær byen Ribadavia, som er kjent for vinen Ribeiro.
Den portugisiske delen av Miño deler landet i to i omtrent 80 km. Dalen er et frodig jordbruksområde der det dyrkes korn, poteter, kål eller bare gress, avhengig av tiden på året. Overalt innimellom jordbruksområdene, elvene og hagene finnes vinranker, som benyttes til den lett musserende Vinho Verde. Den beste av disse, Alvarinho, produseres i området rundt Monção og Melgaço.
Etter å ha passert middellalderbyene Melgaço og Monção renner Miño med den spanske byen Tui og den portugisiske Valença do Minho på hver side. Begge byene har bevarte festningsverk og er nasjonalmonumenter. Miño munner ut i Atlanterhavet nær Caminha.
Tokle
Tokle (eller Thokle) er et norsk familienavn. Navnet stammer hovedsakelig fra to gårder, en ved Isfjorden i Møre og Romsdal og en i Trøndelag. Ifølge SSB er det registrert 263 personer i Norge som bruker navnet (hvorav 19 staver det thokle).
Sykkylvsbrua
Sykkylvsbrua er en kassebro som krysser Sykkylvsfjorden i Møre og Romsdal. Brua er 860 meter lang, lengste spenn er 60 meter, og seilingshøyden er 16 meter. Brua har 15 spenn. Brua går via en grunne i fjorden der det er rundt 10 meter og største dybde på kryssingsstedet er 30 meter. Brua hviler på 13 fundamenter som står på grupper av peler rammet ned i tykke (opp til 40 meter) løsmasser på sjøbunnen.
Sykkylvsbrua ble åpnet den 14. oktober 2000 av daværende kulturminister Ellen Horn, og er del av fylkesvei 5914. Brua kostet 140 millioner kroner. Den er bompengefinansiert, og bompengeinnkrevingen var planlagt å vare i 15 år fram til 2015. Konsesjonen for bompengeinnkrevning har blitt forlenget to ganger, først fram til 2016, og senere fram til slutten av 2018. Eierne av selskapet Sykkylvsbrua AS som driver brua blitt enige om å avslutte bompengeinnkrevningen tidlig på vinteren i 2018. Innkrevingen ble avsluttet 31. januar 2018.
Dracula (film 1979)
Dracula er en skrekkfilm fra 1979 med Frank Langella som grev Dracula. Filmen ble regissert av John Badham og kinematografi var ved Gilbert Taylor. Originalmusikken ble komponert av John Williams.
I filmen medvirket også Laurence Olivier som professor Abraham Van Helsing, Donald Pleasence som dr. Jack Seward, Kate Nelligan som hans datter Lucy Seward, Trevor Eve som Jonathan Harker, Tony Haygarth som Milo Renfield og Jan Francis som Mina Van Helsing. Filmen vant Saturn Award i 1979 for beste skrekkfilm.
Som for Universals tidligere film fra 1931 med Bela Lugosi, er også denne filmversjonen av Bram Stokers roman Dracula basert på teaterversjonen av Hamilton Deane og John L. Balderston. Dette skuespillet gikk på Broadway, og også her spilte Frank Langella grev Dracula. Skuespillet ble oppført over 900 ganger mellom oktober 1977 og januar 1980.
Filmens plott
Senere samme kveld, mens Lucy og Jonathan har et hemmelig stevnemøte, viser grev Dracula sin sanne natur. Han angriper Mina og drikker hennes blod. Morgenen etter finner Lucy Mina våken i sengene mens hun kjemper for å få puste. Lucy kan bare se at hennes venninne dør. Hun finner også sår på halsen hennes og bebreider seg selv for å ha etterlatt Mina alene.
Dr. Seward forstår ikke hvorfor hans datter er død og ringer professor Abraham Van Helsing, Minas far, for hjelp til med å finne dødsårsaken. Van Helsing begynner snart å ane at en vampyr står bak. I tillegg blir han svært engstelig for hva som kunne skje videre. Seward og Van Helsing oppdager en utgravet tunnel under Minas kiste på kirkegården. Denne går rett til gruvene i nærheten. De går ned og møter etter hvert den udøde Mina. Van Helsing blir selv nødt til å drepe sin egen datter ved å kjøre en stokk gjennom hjertet hennes.
I mellomtiden har Lucy fått en invitasjon til abbediet i Carfax, Draculas nye hjem. Hun blir snart forelsket i greven og tilbyr seg å bli hans brud. Etter en selsom bryllupsnattscene suger Dracula hennes blod og infiserer henne dessuten med sitt eget. Dr. Van Helsing og dr. Seward lykkes imidlertid med å få utført en blodoverføring på henne slik at hun ikke blir vampyr fullt ut. Likevel er hun besatt av greven og forsøker å flykte.
Van Helsing og Seward bestemmer seg for å gjøre slutt på grev Dracula og dessuten redde Mina. De finner grevens kiste i de underjordiske gangene under abbediet. Greven selv er imidlertid ikke i kisten. Han har ventet på dem og angriper overraskende begge to. Til slutt flykter han i det van Helsing klarer å slå opp en luke og slippe dagslys inn i gangene.
Dracula flyr rett til sykehuset, dreper Milo Reinfield, en pasient han har besatt, og rømmer med Lucy. De bestemmer seg for å reise tilbake til Transilvania. De får en kusk til å frakte seg til havnen gjemt i grev Draculas kiste.
Van Helsing forstår sammenhengen og tar opp jakten sammen med Harker og dr. Seward. De kommer akkurat tidsnok til å borde skipet på vei ut av havnen. De åpner kisten i lasterommet og finner både Mina og Dracula. De våkner og Mina angriper sin forlovede mens greven kjører en stokk gjennom kroppen på van Helsing. Den gamle professoren er nå dødelig skadet. Dracula vender seg mot Harker for å ta ham også. Imidlertid klarer van Helsing å presse en krok gjennom ryggen på greven. Kroken er festet til en kabelvinne gjennom skipets stormast og Harker benytter en mulighet han får til å løsne sperringen på kabelen slik at Dracula blir heist opp av lasteluken og opp i dagslyset. Her elder sollyset ham på få minutter og han brenner nærmest opp.
Lucy blir nå tilnærmelsesvis seg selv igjen. Hun griper etter Harker som imidlertid avviser henne kaldt. Hun stirrer da ut i luften der hun ser grev Dracula forsvinne ut i horisonten som en stor, seilende flaggermus med kappe. Hun har håp i blikket, et håp som etterlater et inntrykk av at grev Dracula kanskje ikke er så død likevel.
Folken
Folken er studenthus og konsertlokale i Stavanger. Det opprinnelige navnet på huset er Folketeateret. Folken ble åpnet som studenthus i 1988 og drives av Stiftelsen Studentersamfunnet Folken. Her arrangeres konserter, standup, revy, filmklubb, kunstutstillinger og debatter. Hovedvekten av arbeidet blir utført av frivillige.
Dracula (film 1979)
Avvik fra romanen
Listen er ikke utførlig:
Folken
Scene
Folken har rundt 300 arrangementer årlig. Arrangementene arrangeres av studentsamfunnet selv og av eksterne festivaler og organisasjoner som Standup Stavanger, Maijazz, Humorfestivalen, Stavanger Punkrockfestival og Stavanger Musikkforum. Bygget har to scener, Storsalen og Grottene. Medregnet galleriene har Storsalen kapasitet på 625 publikummere og er den nest største konsertsalen i Stavanger etter Stavanger Konserthus. Grottene er en intimscene med plass til rundt 90 publikummere.
Dracula (film 1979)
Kritikk mot filmen
I 1979 kom det ut hele tre store Dracula-filmer: Werner Herzogs arthouse gjenfortelling av Nosferatu, nattens vampyr, John Badhams Dracula og komedien Kjærlighet ved første bitt. Det er ikke utenkelig at komediens suksess påvirket den kjølige mottagelsen Badhams film fikk. Filmen solgte ikke spesielt godt i billettlukene og fikk blandede kritikker.
Folken
Scene
Folken er en del av konsertnettverket Norgesnettet. Flere livealbum er blitt spilt inn helt eller delvis her, Folken med Vamp (1996), Alive Again med Raga Rockers (1996) og Radio Radio TV Sleep med Bigbang (2003).
Dracula (film 1979)
Kritikk mot filmen
Filmen har nå blitt gjenoppdaget og distribuert på nytt via DVD og TV.
Folken
Historie
Folketeateret ble bygd i 1925 og ligger i Løkkeveien. Fra 30-tallet og fram til 1987 ble storsalen brukt til kino. I 1987 flyttet Stavanger Kinematografer til det nybygde kulturhuset Sølvberget. Huset eies av Folkets Hus Stavanger og er i dag i sin helhet utleid til Studentersamfunnet.
Studentersamfunnet ble stiftet i 1979. Da det på midten av 80-tallet ble klart at kinoen skulle flytte ut av Folketeateret, startet organisasjonen arbeidet med å overta bygget. Bystyret i Stavanger stemte i 1986 ned et forslag om å gjøre huset om til studenthus, noe som førte til at studentene okkuperte huset med et kulturelt arrangement og paneldebatt. 19. oktober 1987 skrev studentersamfunnet under en 10-årig leieavtale med eierne. Studentersamfunnet tok offisielt over huset 1. januar 1988 og åpnet dørene 17. mars samme år. Samtidig ble studentersamfunnet registrert som stiftelse og endret navnet til Stiftelsen Studentersamfunnet Stavanger.
The Matrix Reloaded
The Matrix Reloaded er en amerikansk science-fiction-filmfra 2003 og den andre filmen i The Matrix-trilogien. Filmen er skrevet og regissert av Wachowski-brødrene. Den hadde premiere 7. mai 2003, i Los Angeles i California, og ble distribuert av Warner Bros. i nordamerikanske kinoer den 15. mai 2003 og resten av verden i slutten av måneden.
Et videospill ble også utgitt den 15. mai, og en samling med ni korte tegnefilmer, The Animatrix, ble utgitt den 3. juni samme år. Disse var en forlengelse av tematikken i filmserien. The Matrix Revolutions, som fullførte trilogien, ble utgitt seks måneder etter Matrix Reloaded, i november 2003. En fjerde film, The Matrix Resurrections, ble utgitt i desember 2021.
Handlingsreferat
Morpheus, Trinity og Keymaker flykter samtidig som Neo forsøker å hindre Merovingian og hans håndlangere. Men Morpheus og Trinity blir forfulgt av flere agenter og Merovingians viktigste håndlangere: Tvillingene. Morpheus forsøker å beseire tvillingene, og Neo redder Morpheus og Keymaker fra Agent Johnson. Mannskapene til Nebuchadnezzar, Vigilant og Logos forsøker å hjelpe Keymaker og Neo med å nå kilden. Logos-mannskapet må også ødelegge et kraftverk, og deaktivere et reserve-kraftverk, for å forhindre at et sikkerhetssystem blir utløst - slik at Neo kan åpne døren til kilden. Hjemsøkt av en hallusinasjon om Trinitys fremtidige dødsfall, ber Neo henne om å bli værende på Nebukadnesar.
I det Neo, Morpheus og Keymaker forsøker å nå kilden, tar agent Smith dem i bakhold. Neo møter et program som heter "arkitekten" skaperen av hele Matrix. Arkitekten forklarer at Neo er ment å forhindre en fatal systemkrasj i Matrix. Neo får et valg: Enten gå tilbake til kilden for å starte Matrix på nytt, og velge overlevende for å befolke det snart ødelagte Sion - slik hans forgjengere alle gjorde. Eller la hele Matrix krasje fullstendig, og dermed drepe alle knyttet til systemet - noe som vil bety menneskehetens utryddelse når hele Sion blir ødelagt.
Boeing-Sikorsky RAH-66 Comanche
RAH-66 Comanche var et amerikansk helikopter beregnet på oppklaring, med visse stealth-egenskaper. Hvis det hadde kommet i tjeneste hadde det vært det første amerikanske helikopter beregnet på oppklaringsoppdrag i all slags vær og det første stealth-helikopter i tjeneste, men utviklingsprogrammet ble kansellert i februar 2004.
Bruksområder og egenskaper
Den amerikanske hæren har et oppklaringshelikopter allerede – OH-58D Kiowa Warrior – men det er et oppgradert helikopter fra Vietnamæraen, og ikke et spesialutviklet helikopter som Comanche. Comanche skulle være lettere og mindre enn AH-64 Apache kamphelikopteret. Der hvor Comanche var 13,1 m langt og veide 3 500 kg var Apache 15,5 m langt og veide 5 200 kg. Skroget på Comanche var også laget for å være vanskelig å oppdage, med utstrakt bruk av komposittmaterialer.
Comanche var også laget for å være lettere å frakte med fly og skip enn det Apache er, noe som skulle gi det mulighet til å komme raskere til konfliktområder rundt i verden. Helikopteret kunne selv også fly en distanse opp til 2 330 km, og kunne teoretisk krysse havstrekninger.
Kansellering
Produksjonen kom etterhvert i gang, men den 23. februar 2004 erklærte den amerikanske hæren at de kansellerte Comanche-prosjektet til fordel for droner til overvåking og oppklaring. Dette var på basert på erfaringene fra Afghanistan og Irak. Omtrent 8 milliarder US dollar hadde til da blitt brukt, 2 helikoptre (ikke prototyper) var ferdigbygget, og 450–680 millioner ekstra måtte til for å bryte kontraktene med Sikorsky og Boeing.
Avgjørelsen om å avbryte prosjektet antas å ha kommet som en konsekvens av felterfaringer gjort under invasjonen av Irak der angrepshelikoptre ble regnet som mindre effektivt i krigføring enn tidligere antatt.
Teknologi utviklet for Comanche har blitt foreslått brukt til Apache og andre helikoptre.
Erstatninger
Som en del av at programmet ble avsluttet fikk US Army lov til å beholde pengene som ville gå til de fremtidige års program for Commanche. For å erstatte de egenskapene Commache hadde planla US Army flere nye programmer, inkludert tre nye typer luftfartøy. Army staff gikk da inn for å modifisere eksisterende, kommersielle flyvemaskiner i produksjon, til militær tjeneste. Dette var:
Tim Hug
Tim Hug (født 11. august 1987) er en sveitsisk kombinertløper.
Odd Aspeli
Odd Aspeli (født 9. januar 1936, død 20. januar 2022) var en norsk lokalpolitiker. Han har vært ordfører for både Vang og Hamar.
Tim Hug
Han debuterte i verdenscupen i kombinert 30. desember 2004, og hans beste individuelle verdenscup-plassering er en 21.-plass fra 2009.
Amel Mekić
Amel Mekić (født 21. september 1981 i Sarajevo) er en bosnisk judoka. Han representerte Bosnia-Hercegovina under Sommer-OL 2008, der han tok røk ut i kvartfinalen i omspillet. Mekić var flaggbærer under åpningen av Sommer-OL i London i 2012.
Odd Aspeli
Etter kommunevalget i 1983 ble han varaordfører i Vang, og i 1987 ble han ordfører. 1. januar 1992 ble Vang slått sammen med Hamar, og Aspeli overtok som ordfører for den sammenslåtte kommunen. Han satt som kommunestyrerepresentant i Hamar for Arbeiderpartiet frem til 2007.
Tim Hug
Hug representerte Sveits under Vinter-OL 2010.
OL-resultater
Vancouver 2010
Odd Aspeli
Han ble 8. november 2007 tildelt Hamarprisen av formannskapet i Hamar for sin «betydelige innsats i samfunns- og kulturlivet i Hamar kommune». Aspeli er også æresmedlem av Vang Fotballag og Arbeiderpartiet.
Odd Aspeli er onkel til Morten Aspeli, som var ordfører i Hamar fra 2011 til 2015.
Katerine Moreno
Katerine Moreno de Quintanilla (født 4. mai 1974 i Santa Cruz de la Sierra) er en boliviansk tidligere svømmer, som konkurrerte innen bryst-, rygg- og frisvømming. Hun er idag svømmetrener i svømmeklubben Santa Cruz som hun tidligere har konkurrert for.
Moreno har deltatt fire ganger i OL for Bolivia. Første gang som 14-åring i Sommer-OL 1988, hvor hun også var flaggbærer. Siden deltok hun igjen i 2000, 2004 og 2008. I Sommer-OL 2008 i Beijing ble hun nummer 64 i de innledende heatene og gikk ikke videre til semifinalen. Hennes beste olympiske resultat var en 37.-plass på 100 meter bryst fra Sydney i 2000.
Moreno har 126 ganger satt boliviansk rekord på ulike svømmedistanser. Hun innehar dessuten flere gjeldende nasjonale rekorder i svømming, både på kort og lang bane:
Eivind Skabo
Eivind Halfdan Skabo (født 17. august 1916 i Bærum, død 18. april 2006 i Oslo) var en norsk padler som deltok i de olympiske leker 1948 i London.
Skabo vant en olympisk bronsemedalje i padling under Sommer-OL 1948 i London. Han kom på tredjeplass i K1 10 000 meter bak svenske Gert Fredriksson og Kurt Wires fra Finland.
Han vant kongepokalen i 1946, 1947, 1948 og 1949.
Iretama
Iretama er en kommune i delstaten Paraná i sørregionen av Brasil.
Neolamprologus devosi
Neolamprologus devosi er en art i gruppen ciklider. Den finnes kun på to lokasjoner i Malagarasielven i Tanzania, og er dermed den eneste arten av Neolamprologus som ikke er endemisk til Tanganyikasjøen. Den blir ca. 6 cm lang. Den lever av detritus og smådyr.
Paddetjern
Paddetjern, eller Paddetjenn, kan vise til:
Kombinatorisk logikk
Kombinatorisk logikk er en form for notasjon i matematikk oppfunnet av Moses Schönfinkel med fordypning av Haskell Curry.
Målet med kombinatorisk logikk er å eliminere behovet for variabler i matematisk logikk. Det har i nyere tid blitt brukt innenfor informatikk som en teoretisk modell for kalkulasjoner, og er i tillegg brukt som basis for funksjonelle programmeringsspråk. Notasjonen er basert på idéen om en kombinator. En kombinator er en høyere ordensfunksjon som bruker kun funksjonsapplikasjoner og tidligere definerte kombinatorer for å skape resultatet av argumentene sine.
Mellom himmel og jord (1993)
Mellom himmel og jord (originaltittel: Heaven & Earth) er en amerikansk biografisk dramafilm fra 1993 regissert og skrevet av Oliver Stone. Hovedrollene spilles av Hiep Thi Le, Tommy Lee Jones, Haing S. Ngor og Joan Chen. Filmen er basert på livet til vietnamesiskfødte Le Ly Hayslip. Manus er utviklet på bakgrunn av hennes to bøker: When Heaven and Earth Changed Places (1989) og Child of War, Woman of Peace (1993). Filmen er den tredje og siste av Stones Vietnam-trilogi, der de to første er Platoon og Født 4. juli.
Filmen fikk lunken mottakelse av kritikerne og ble en publikumsmessig fiasko.
Handling
Le Ly Hayslip er en jente som bor på den vietnamesiske landsbygda. Hennes liv endrer seg dramatisk da Vietnamkrigen kommer. I løpet av krigsårene blir hun kidnappet og torturert av Sør-Vietnamesiske styrker og senere av Vietcong, som mistenker henne for å være forræder. Etter voldtekten blir hennes forhold til landsbyen ødelagt, og både hun og familien må flytte.