cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Språk i India
Den indiske grunnloven nevner tre kategorier av offisielle språk: De offisielle språkene som hver delstat skal velge for sitt eget bruk, språket som skal være offisielt språk for hele landet og brukes av sentralregjeringen, og 22 andre godkjente språk som har en spesiell status. Grunnloven gir hver delstat frihet til å velge hvilket språk som skal brukes av lokaladministrasjonen for alle offentlige formål. Dette kan være engelsk, hindi eller andre språk som blir talt i delstaten, og delstaten kan velge ett eller flere. Siden delstatene i India opprinnelig ble dannet på grunnlag av språket, har nesten alle fastsatt et lokalt språk som offisielt språk.
Grunnloven nevner hindi som offisielt språk for hele landet. Den opprinnelige planen var at engelsk skulle fungere som offisielt tilleggsspråk i en overgangsperiode frem til 1965, og deretter avløses av hindi. Planen ble stoppet i 1963 på grunn av motstand fra enkelte delstater, spesielt Tamil Nadu, der bare en liten del av befolkningen behersker hindi. I dag er både engelsk og hindi fremdeles i bruk i sentralregjeringen. Sentralregjeringen bruker hindi i kommunikasjon med delstater som har valgt hindi som offisielt språk eller som vil bruke hindi med sentralregjeringen, og engelsk med alle andre delstater.
Grunnloven godkjenner også 22 andre språk som «nevnte språk». Disse språkene kan brukes i alle eksamener for å få offentlig jobb ved den nasjonale statsadministrasjonen, og alle søkere på en slik jobb må vise kompetanse i et «nevnt språk». Hvert «nevnt språk» må også få representasjon på den nasjonale «kommisjonen for offisielt språk».
På grunn av arven fra kolonitiden er engelsk fremdeles et viktig kommunikasjonsspråk i regjeringa, og forsøk på å fjerne engelsk er nå oppgitt, selv om bruk av hindi fremdeles er et emne som vekker sterke følelser i det nordlige India.
Andre store språk i India
(over 5 millioner brukere, men uten offisiell status)
Klassiske språk
I 2004 erklærte Indias regjering at språk som oppfyller visse kriterier kan oppnå status som «klassisk språk i India». Hittil har seks språk fått denne statusen: Tamilsk (i 2004), sanskrit (i 2005), kannada (i 2008), telugu (i 2008), malayalam (i 2013) og oriya (i 2014).
Klassifisering som et «klassisk indisk språk» er basert på språkets historie og utbredelse: Språket må ha skriftlige tradisjoner som kan spores tilbake 1500–2000 år, omfatte en større mengde skrifter som har blitt ansett som en viktig kulturarv gjennom generasjoner, der disse må være originale (ikke lånt fra andre språk), og det må være en distinksjon mellom historisk og moderne språk og litteratur.
Stenderforsamlingen 1789
Stenderforsamlingen 1789 i Frankrike ble sammenkalt av Ludvig XVI i Versailles 5. mai 1789. Dette var da den første stenderforsamling i Frankrike siden 1614. Bakgrunnen for møtet var den dårlige statsfinansielle situasjonen, kombinert med en dårlig høst året før, som førte til matmangel og uro på landet og stigende matpriser og opprørsstemning i byene. Møtet ble møtt med stor interesse, og en menneskemengde hadde samla seg i Versailles for å se riksstendene innta møtesalen.
Willem Adriaan van der Stel
Willem Adriaan van der Stel (født 24. august 1664 i Haarlem, død 11. november 1733 i Amsterdam) var guvernør i Kappkolonien, en mellomstasjon for nederlandske Ostindiske kompani (VOC), fra 23. januar 1699 til 1707. Han ble avsatt etter et opprør og ble sendt i eksil til De forente Nederlandene.
Stenderforsamlingen 1789
Talsmenn for tredjestanden markerte seg tidlig under forhandlingene med en offensiv strategi, idet de ikke lenger ville finne seg i det tradisjonelle systemet for stemmegivning, der stendene forhandla hver for seg og stemte med én stemme. Resultatet ble da gjerne at de privilegerte stendene stemte ned tredjestandens forslag med to stemmer mot én. De deputerte fra tredjestanden forlangte avstemning i plenum med én stemme pr hode, noe som ville bety at tredjestanden (som representerte mer enn 95% av befolkninga) ville være i flertall.
Willem Adriaan van der Stel
Bakgrunn
Van der Stel var eldste sønn av Simon van der Stel (1639–1712) og Johanna Jacoba Six (1645–1700) som var fremtredende medlemmer av den nederlandske handelsverdenen. Hans farfar hadde vært guvernør i Mauritius og hans morfar var borgermester av Amsterdam. Han var midt i tenårene da han reiste til Kapp sammen med sin far i 1679. Fem år senere returnerte han til Nederland hvor han tilbrakte sine unge voksne år.
Slaget om Midway
Slaget om Midway (originaltittel: Midway) er en amerikansk historisk krigsfilm fra 1976 regissert av Jack Smight. Filmen skildrer slaget ved Midway, som var et avgjørende sjøslag mellom USA og Japan under andre verdenskrig. De viktigste rollene innehas av Charlton Heston, Henry Fonda, James Coburn, Glenn Ford, Hal Holbrook og Toshiro Mifune.
Willem Adriaan van der Stel
Bakgrunn
Han returnerte ikke til Kapp før i 1699 da han ble utnevnt til å etterfølge sin far som guvernør i kolonien.
Guvernør
Van der Stel viste interesse for hagestell og landbruk og gjennomførte betydelige landbrukseksperimenter. Han var forfatter av en av Sør–Afrikas tidligste hagealmanakker. Van der Stel ekspanderte VOCs hager og sendte ekspedisjoner nordover for å utforske resten av landet. Han etablerte «land van Waveren», nå kjent som Tulbach og la grunnlaget for Grootte Kerk i Cape Town.
Arven etter van der Stel er derimot preget av hans grådighet og ekstravaganse. Under hans styre ble van der Stel sett på som korrupt og diktatorisk.
Van der Stel eide en privat eiendom, Vergelegen, som er opprinnelsen til dagens Somerset West og dens vinrute. Han fikk landet i 1700, og han brukte mye av VOCs ressurser på å utvikle den. Dette gav ham en urettferdig fordel og førte til anstrengte forbindelser med de lokale «frie burghere».
Hans ensidige handlinger som avgjorde hvem som kunne delta i vin og kjøttmonopolet, utløste et opprør blant bøndene, og i 1706 skrev Adam Tas og Henning Husing en petisjon som protesterte på van der Stels aktiviteter. Rundt 63 (av 550) burghere skrev under på dokumentet som ble sendt til VOCs hovedkvarter i Amsterdam. Petisjonen ble først avslått. Van der Stel arresterte Tas, stilte ham for retten og fengslet ham i det «svarte hull», en beryktet fangehule i borgen av Gode Håp.
På grunn av at 31 av de som underskrev var hugenotter, og siden Nederland var i krig med Frankrike, fortsatte den feilslåtte petisjonen å skape bekymring i Amsterdam. I frykt for at misnøyen kunne få noen av burgherne til å bli franske spioner, avsatte VOC van der Stel og beordret ham tilbake til Nederland 23. april 1707. Han forlot kolonien i 1708 og returnerte til nederland hvor han tilbrakte resten av livet sitt i eksil. Etter dette fikk ingen VOC–ansatte eie land i kolonien.
Slaget om Midway
Filmen fikk blandet mottakelse av kritikerne og ble en moderat publikumssuksess.
Willem Adriaan van der Stel
Guvernør
Tre år etter at han ble avsatt, ble Vergelegen solgt og delt opp i fire separate gårder, og gårdsbygninger ble beordret nedrevet.
Slaget om Midway
Den er også kjent under tittelen Battle of Midway.
Willem Adriaan van der Stel
Guvernør
Der er noe uenighet rundt arven etter van der Stel. Selv om de fleste kilder er enige i at hans styre av Kapp var autoritært, preget av favorisering og karakterisert av misbruk av kompaniets beholdninger, hevder andre at dette ikke var unikt for van der Stels styre.
Noen peker på skalaen i hans planer og aktiviteter i agrikulturen og hagestellet som bevis som indikerte en mann av store visjoner og oppfinnsomhet. Andre bemerker hans rolle i utviklingen av den unike kappnederlandske arkitektur og ser på ham som en martyr.
Slaget om Midway
Handling
Handlingen er satt til andre verdenskrig. Stedet er Stillehavet i nærheten av øygruppen Midway. Den amerikanske etterretningstjenesten fanger opp meldinger om at et japansk angrep mot Midway er underveis. Øverstkommanderende admiral Nimitz tar sjansen på at meldingene er ekte og gir ordre om at flåten skal legge seg i bakhold og vente på japanerne. Meldingene viser seg å være riktige, japanerne seiler ut med hele sin flåte som er amerikanernes langt overlegne i styrke. Slaget blir utkjempet med fly – for første gang i sjøkrigshistorien kommer flåtestyrkene ikke på skuddhold av hverandre. Japanerne lider så store tap at de må trekke seg tilbake og gi opp å erobre Midway.
Stenderforsamlingen 1789
Den 17. juni erklærte tredjestanden seg som Frankrikes nasjonalforsamling, og tilbød representanter for de andre stendene å slutte seg til dem enkeltvis med samme rettigheter. Under denne akten – som er blitt omtalt som den franske revolusjons fødsel – spilte Emmanuel-Joseph Sieyès en avgjørende rolle.
Slaget om Midway
Popularitet
Slaget om Midway ble en moderat suksess hos publikum. Den innbrakte $66,4 millioner på verdensbasis, hvorav $43,2 millioner i USA. Ifølge The Numbers havnet den på 9. plass over de mest innbringende filmene i USA i 1976.
Anmelderne
Den fikk blandet mottakelse av kritikerne, noe som gjenspeiles i at den har fått 47 % på Rotten Tomatoes. Den amerikanske filmkritikeren Roger Ebert gav den 2,5 av 4 stjerner, mens Leonard Maltin gav den 2 av 4 stjerner.
Stenderforsamlingen 1789
Kongen fulgte dronningas råd om ikke å godkjenne en forsamling der det ble stemt pr. hode, og stengte tredjestanden ute fra møtesalen. De deputerte søkte da inn i den kongelige tennishallen, der de den 20. juni avla Ballhuseden.
23. juni sammenkalte kongen riksstendene på nytt, erklærte tredjestandens vedtak av 17. juni ugyldig, og lanserte samtidig et kongelig reformprogram. Kongen annonserte at forhandlingene skulle fortsette neste dag, med hver stand for seg, og trakk seg tilbake. Medlemmene av tredjestanden ble sittende. Etter en stund innfant en høg hoffmann seg og oppfordra de tilstedeværende til å gå hver til sitt. Det var i denne situasjonen at Mirabeau trådte fram og forkynte: «Gå og si til de som har sendt Dem at vi er her med folkets vilje, og vi forlater bare våre plasser for bajonettene.»
Den 27. juni resignerte kongen, og befalte adel og geistlighet å gå sammen med tredjestanden for i fellesskap å ta fatt på rikets anliggender.
44 Nysa
44 Nysa er en hovedbelteasteroide. Den er navneopphavet til asteroidefamilien Nysa. Den ble oppdaga den 27. mai 1857 av Hermann Mayer Salomon Goldschmidt fra Observatoire de Paris i Paris. Den er oppkalt etter fjellet Nysa fra gresk mytologi.
Eksterne lenker
Lista de asteroidi
Kvartsitt
Kvartsitt (engelsk: Quartzite) er en omdannet, hard metamorf bergart som opprinnelig har vært sandstein som består av over 90 % kvarts. Sandstein konverteres til kvartsitt gjennom påvirkning av temperatur og trykk, vanligvis relatert til tektonisk kompresjon i forbindelse med fjellkjedefolding. Bergarten forvitrer langsomt i naturen.
Ren kvartsitt er vanligvis hvit til grå, men kvartsitter kan ofte opptre i ulike sjatteringer av rosa og rødt på grunn av varierende innhold av jernoksid (Fe2O3). Andre farger (gul og oransje) kan opptre på grunn av forurensninger fra andre mineraler.
Helserisko
Kvartsitt brukes i ildfaste materialer og tidligere som veidekkemateriale før arbeidsmiljøforskriften ble skjerpet. Støv som inneholder kvartspartikler er en helsefare på mange arbeidsplasser, for eksempel der kvartsholdig stein utvinnes, knuses eller sages eller hvor annet kvartsholdig materiale håndteres slik at det oppstår støv. Den største gruppen som er utsatt for steinstøv av kvarts er bygningsarbeidere. De minste partiklene i kvartsstøvet kan trenge rett inn i alveolene med innåndingsluften og samle seg der.
Håkon Bleken
Håkon Ingvald Bleken (født 9. januar 1929 i Trondheim) er en norsk maler.
Familie, utdannelse og kunstfaglig virke
Han er sønn av arkitekt Håkon Andreas Bleken og hustru Brynhild Ribsskog. Farfaren var rektor og ordfører i Levanger Ingvald Bleken, og morfaren var overlærer, stortingsmann og ordfører i Trondheim Ole Konrad Ribsskog.
Bleken er utdannet fra Statens kunstakademi (1949–53), der han studerte under professor Jean Heiberg. I 1950 deltok han i radér-klassen ved Statens håndverks- og kunstindustriskole under Chrix Dahl.
Bleken arbeidet fra 1960 til 1972 som førsteamanuensis ved Institutt for form og farge på NTH. I deler av denne perioden, 1961 til 1970, var han medlem av Gruppe 5, sammen med Ramon Isern, Halvdan Ljøsne, Lars Tiller og Roar Wold, alle ansatt ved Arkitektavdelingen på NTH.
Om Blekens produksjon
Han vant konkurransen om det offisielle signingsbildet av Kong Harald V og Dronning Sonja, bildet henger i dag i Stiftsgården i Trondheim. Bleken har portrettert flere kjente skikkelser, blant andre Kong Olav V og Wenche Foss.
Bleken har også gjort seg sterkt bemerket som illustratør til flere skjønnlitterære verker. Han har illustrert sentrale verker som Hedda Gabler av Henrik Ibsen, Haugtussa av Arne Garborg, Mysterier av Knut Hamsun, Babettes Gjestebud av Karen Blixen og Dalen Portland av Kjartan Fløgstad.
Han laget illustrasjoner (i form av malerier) til plateomslaget til Åge Aleksandersens utgivelse Snöharpan.
Mesterligaen 2009/2010
Mesterligaen i fotball for menn 2009/10 var den 55. utgaven av Europas største fotballturnering, og den ble arrangert av UEFA. Turneringen foregikk i perioden 30. juni 2009-22. mai 2010 og finalen ble spilt 22. mai 2010 på Santiago Bernabéu Stadion i Madrid, Spania, hvor Internazionale slo Bayern München 2-0 i finalen.
Håkon Bleken
Utstillinger og utsmykningsoppdrag (i utvalg)
Som en av Norges fremste samtidskunstnere har han siden debuten i 1951 hatt en lang rekke separatutstillinger i landets viktigste gallerier, blant annet Nasjonalgalleriet og Henie-Onstad Kunstsenter, samt i Galleri Ismene i Trondheim, Galleri Haaken, og Galleri Brandstrup i Oslo. Han er også innkjøpt til en rekke kunstsamlinger i Norge, blant annet til Nasjonalmuseet, Norsk Hydro og Statoil.
Mesterligaen 2009/2010
Norge stiller med et lag, Stabæk, som kommer inn i andre kvalifiseringsrunde. Totalt deltar 76 lag, og de landene med de sterkeste ligaene får tildelt flest plasser:
Håkon Bleken
Utstillinger og utsmykningsoppdrag (i utvalg)
Bleken var festspillutstiller i Bergens Kunstforening i 1978, og i 1991 hadde han retrospektive utstillinger i Kunstnernes Hus i Oslo og i Trondhjems Kunstforening. Den store utstillingen i forbindelse med hans 70-årsdag ble vist i Trondheim kunstmuseum, i Christiansand Kunstforening og i Ålesund Kunstforening.
Han har flere betydelige utsmykningsoppgaver bak seg, blant annet i den nå revne St. Olav katolske kirke (reist i 1973 og revet i 2014) og i Olavshallen i Trondheim, i Spjelkavik kirke, og i Oslo Konserthus og på Sentralstasjonen i Oslo.
Mesterligaen 2009/2010
Første kvalifiseringsrunde
I første kvalifiseringsrunde deltok 4 seriemestere fra de nasjonale ligaene som var rangert fra 50-53. De to vinnerne over to kamper avanserte til andre kvalifiseringsrunde. Kampene ble trukket 22. juni 2009 og spilt 30. juni-1. juli og 7.-8. juli.
Andre kvalifiseringsrunde
I andre kvalifisernigsrunde deltok de to vinnerne fra første kvalifiseringsrunde sammen med 32 seriemestere fra de nasjonale ligaene som var rangert fra 17-49 (unntatt Liechtenstein). Det var totalt 34 lag og de 17 vinnerne over to kamper avanserte til tredje kvalifiseringsrunde. Kampene ble trukket 22. juni og spilt 14.-15. juli og 21.-22. juli.
Håkon Bleken
Utstillinger og utsmykningsoppdrag (i utvalg)
Sommeren 2021 hadde Bleken en ustilling i Nidarosdomen og erkebispegården i Trondheim under tittelen Fragmenter av et livssyn og i oktober 2021 en separatutstlling på Tjuvholmen i Oslo med 53 verker.
Dokumentarfilmer
I 2009 ble dokumentarfilmen Håkon Bleken, maler lansert. Regien var ved Hallvard Bræin og manus ved Christopher Grøndahl. Filmen tar for seg Bleken på reise i Europa for å oppleve sine forbilder, samt Blekens barndom, som fikk stor betydning for hans kunstnerskap. Filmen hadde premiere under Kosmorama i Trondheim i mars 2009.
Mesterligaen 2009/2010
Tredje kvalifiseringsrunde
Tredje kvalifiseringsrunde var delt i to deler, en del for nasjonale seriemestere og en del for best plasserte lag. Det var totalt 30 lag, 20 i delen for seriemestere og 10 i delen for best plasserte lag. Kampene ble trukket 17. juli 2009, og spilt 28.-29. juli og 4.-5. august.
Håkon Bleken
Dokumentarfilmer
I 1995 laget Erik Solbakken og Trygve Hagen et filmportrett med tittel ''Fragmenter av et liv - maleren Håkon Bleken. '' Filmen hadde støtte fra blant andre Norsk filminstitutt. Bleken var årets utstiller under Filmfestivalen i Haugesund i 1995, og dokumentaren hadde urpremiere på festivalens åpningsdag. I samme anledning viste også NRK filmen på TV 18. august 1995. Denne dokumentarfilmen vant en førstepris på en kunstfilmfestival i Frankrike samme år.
Priser og utmerkelser
Bleken har mottatt en rekke utmerkelser og priser for sitt kunstneriske virke.
I 1999 ble Bleken utnevnt til ridder av 1. klasse av St. Olavs Orden. Det kongelige hoff kunngjorde 4. september 2009 at kongen har forfremmet Bleken til kommandør av St. Olavs Orden «for hans virke som billedkunstner». Bleken ble i 2012 tildelt Gunnerusmedaljen.
Mesterligaen 2009/2010
Tredje kvalifiseringsrunde
I delen for best plasserte lag deltok ni sølvmedaljevinnere fra de nasjonale ligaene som var rangert fra 7-15 og bronsemedaljevinneren fra den nasjonale ligaen som var rangert som nummer 6. De fem vinnerne over to kamper avanserte til playoffrunden for best plasserte lag, mens de fem taperne kom også inn i Europaligaens playoffrunde.
Playoffrunde
Playoffrunden var delt i to deler, en for nasjonale seriemestere og en for best plasserte lag. Det var totalt 20 lag, 10 i delen for seriemestere og 10 i delen for best plasserte lag. Kampene ble trukket 7. august 2009 og spilt 18.-19. august og 25.-26. august.
Håkon Bleken
Priser og utmerkelser
I 2005 ble han tildelt Anders Jahres kulturpris. Adresseavisen utropte i 2003 Bleken til Årets trønder. I 2012 ble han hedret med Neshornet, Klassekampens kulturpris.
Mesterligaen 2009/2010
Playoffrunde
I delen for seriemestere deltok de 10 vinnerne fra tredje kvalifisernsrunde for seriemestere. De fem vinnerne over to kamper avanserte til gruppespillet, mens de fem taperne kom inn i Europaligaens gruppespill.
Håkon Bleken
Priser og utmerkelser
I 2018 fikk han Trondheim kommunes hederspris.
Mesterligaen 2009/2010
Playoffrunde
I delen for best plasserte lag deltok de 5 vinnerne fra tredje kvalifiseringsrunde for best plasserte lag, to bronsemedaljevinnere fra de nasjonale ligaene som er rangert som nummer 4 og 5 og tre fjerdeplasslag fra de nasjonale ligaene som er rangert fra 1-3. De fem vinnerne over to kamper avanserte til gruppespillet, mens de fem taperne kom inn i Europaligaens gruppespill.
Gruppespill
I gruppespillet deltok de 10 vinnerne fra playoffrunden, 13 seriemestere fra de nasjonale ligaene som var rangert fra 1-13, 6 sølvmedaljevinnere fra de nasjonale ligaene som var rangert fra 1-6 og 3 bronsemedaljevinnere fra de nasjonale ligaene som var rangert fra 1-3. Det var dermed 32 lag og 8 grupper med fire lag i hver. Hvert lag spilte seks kamper, og gruppene ble trukket 27. august. Totalt var det 12 kamper fordelt på seks kampdager, med to kamper som ble spilt hver dag. Kampdagene var 15.-16. september, 29.-30. september, 20.-21. oktober, 3-4. november, 24.-25. desember og 8.-9. desember. De to beste fra hver gruppe gikk videre til åttendedelsfinalene, mens nummer tre kom inn i Europaligaens sluttspill.
Sluttspill
De to beste fra hver gruppe i gruppespillet går videre til åttendedelsfinalene, mens lagene som ble nummer tre i sin gruppe kommer inn i Europaligaens sluttspill. Alle kampene i sluttspillet går over to kamper, bortsett fra finalen som spilles over en.
Åttendedelsfinaler
Kampene ble trukket 18. desember. De første kampene blir spilt 16., 17., 23. og 18. februar, og returkampene blir spilt 9.,10., 16. og 17. mars 2010. Lag fra samme gruppe kan ikke møtes, og heller ikke lag fra samme land.
* Bayern München videre på bortemål
Finale
Denne finalen var den første som ble spilt en lørdagskveld.
Robert Attersley
Robert «Bob» Attersley (født 13. august 1933 i Oshawa i Ontario, død 12. mars 2010) var en canadisk ishockeyspiller som deltok i de olympiske vinterleker 1960 i Squaw Valley.
Wolfsschlucht I
thumb|right|Førerbunkeren som Adolf Hitler oppholdt seg i når han var ved Wolfsschlucht I Führerhauptquartier Wolfsschlucht I (Ulvekløft) var kodenavnet tyskerne brukte om et fremskutt militært hovedkvarterer Adolf Hitler oppholdt seg i den siste delen av angrepet mot Frankrike i 1940. Anlegget lå i den belgiske landsbyen Brûly-de-Pesche, nær grensen mot Frankrike.
Hal Barwood
Hal Barwood (født i Hanover i New Hampshire i USA) er en amerikansk manusforfatter, produsent og videospilldesigner som er mest kjent for å ha designet spill basert på Indiana Jones.
Wolfsschlucht I
Anlegget
Da de tyske styrkene invaderte Frankrike i 1940, oppholdt Hitler seg i hovedkvarteret Felsennest i nærheten av Bonn. Hitler likte alltid å være nær de fremrykkende troppene, og ved det tyske gjennombruddet i Nord-Frankrike ønsket han et fremskutt hovedkvarter. Organisation Todt (OT) bestemte seg etter en stund for landsbyen Brûly-de-Pesche, som var folketom etter evakueringen under invasjonen. Landsbyen besto av ca. ti hus og en kirke (kirken viste seg å være velegnet som kino for de tyske styrkene), og lå bare et par kilometer fra flyplassen i Gros-Caillou. OT startet anleggsarbeid 25. mai, de eksisterende bygningene ble forbedret, det ble anlagt bunkere inne i skogen ved landsbyen (bl.a. for Hitler), og kommunikasjonssystemene ble forbedret. Slik det var vanlig ved andre Førerhovedkvarter innlosjerte ledelsen for ulike militære og sivile etater seg i nærheten, f.eks. satte overkommandoen for hæren opp hovedkvarteret sitt i Chimay, bare noen kilometer fra Brûly-de-Pesche.
Hal Barwood
Barwood studerte kunst på Brown University og gikk deretter på University of Southern Californias School of Cinema-Television, hvor han møtte og ble venn med George Lucas.
Wolfsschlucht I
Anlegget
Hitler flyttet inn i anlegget 6. juni. Han likte seg ikke spesielt godt der, en grunn var myggplagen (dette er en tilbakekommende klage ved de fleste Førerhovedkvarterene). Ifølge Hitler selv «kunne han nesten ikke holde øynene oppe på grunn av alle myggstikkene».
Hal Barwood
Han skrev på manuset til filmen Nærkontakt av tredje grad (ukreditert), og han produserte og skrev Dragonslayer sammen med Matthew Robbins.
Wolfsschlucht I
Historisk betydning
Selv om Hitler oppholdt seg mindre enn tre uker i Wolfsschlucht, utfoldte det seg viktige historiske begivenheter i den perioden. 17. juni fikk han beskjed om at Frankrike ba om våpenhvile. Hitler ble da så glad at han utførte en stilisert gledesdans på ett ben mens han slo seg på lårene (filmen av «dansen» ble siden brukt i britisk propaganda). Wilhelm Keitel kalte ham for første gang «tidenes største feltherre». Samme dag dro han til München for å diskutere våpenhvileavtalen med Mussolini. Natten mellom 20. og 21. juni ble utkastet til avtalen skrevet i landsbykirken i Brûly-de-Pesche. Dermed har den lille kirken en perifer plass i verdenshistorien. Dagen etter dro Hitler til Compiègne-skogen for å presentere den for franskmennene. Det var samme sted som Tyskland hadde fått presentert sin våpenhvileavtale 11. november 1918, for å gjøre ydmykelsen total foregikk møtet i samme jernbanevogn som i 1918.
Hal Barwood
Han fikk jobb som prosjektleder hos LucasArts i 1990 hvor han jobbet frem til 2003. Hos LucasArts designet han spillet Indiana Jones and the Fate of Atlantis, som ble utgitt i 1992. Han regisserte også filmsekvensene i Star Wars: Rebel Assault II: The Hidden Empire og designet Indiana Jones and the Infernal Machine.
Wolfsschlucht I
Historisk betydning
23. juni dro Hitler på noen timers sightseeing i Paris, og 25. og 26. juni dro han på en nostalgisk tur til flere av de frontavsnittene han hadde vært forlagt under første verdenskrig. Etter at Hitler 27. juni forlot Wolfsschlucht for godt, ble anlegget 2. juli overført til Organisation Todt.
Hal Barwood
I august 1999 utropte PC Gamer Barwood som en av de 25 beste spilldesignerne i USA.
Wolfsschlucht I
Hitlers opphold i Wolfsschlucht I
Denne tabellen er basert på dagboksnotater til offiserer i Hitlers stab.
Den tysk-britiske flåteavtale
Den tysk-britiske flåteavtale eller AGNA for Anglo-German Naval Agreement ble inngått mellom Storbritannia og Tyskland og undertegnet den 18. juni 1935. Til tross for bestemmelsene i Versaillestraktaten tillot avtalen, som var fremforhandlet av Joachim von Ribbentrop, Tyskland å la sin flåte vokse til én tredjepart av den britiske Royal Navy. Samtidig gikk Storbritannia med på å trekke sin flåte helt ut av Østersjøen, noe som gav Tyskland dominans der. Adolf Hitler var svært begeistet over avtalen, og sa at «Storbritannia har oppgitt sin flåtes innflytelse i Østersjøen, en flaske som vi tyskere kan lukke. Engelskmennene kan ikke utøve noen kontroll der. Vi er Østersjøens herrer.»
Virkning
Den tysk-britiske flåteavtale gjorde det lettere for den tyske Kriegsmarine å kontrollere mesteparten av transporten inn og ut av Østersjøen, som også inkludere Bottenviken. Det var fra havnen Luleå innerst i den at halvparten av Tysklands jernmalm ble transportert fra. Denne viktige forsyningslinjen ville nå ikke lenger britene kunne forstyrre i tilfelle krig.
Da Den tysk-britiske flåteavtale ble undertegnet, var det faktisk Danmark som hadde det beste utgangspunkt for eventuelt å blokkere Østersjøen. Men Operation Weserübung den 9. april 1940 endret dette med et slag.
Achille Silvestrini
Achille Silvestrini (født 25. oktober 1923 i Brisighella i Italia, død 29. august 2019 i Vatikanstaten) var en av Den katolske kirkes kardinaler, en erfaren diplomat i Pavestolens tjeneste, og prefekt for Kongregasjonen for Østkirkene 1991–2000. Han ble kreert til kardinal i 1988.
Bakgrunn
Achille Silvestrini ble født i Brisighella i bispedømmet Faenza (fra 1986 Faenza-Modigliana) nord i Italia. Han fikk sin utdannelse ved seminaret i Faenza fra 1942 og studerte ved universitetet i Bologna (doktorgrad i klassisk filologi).
Det pavelige diplomati
Han gikk den 1. desember 1953 i Vatikanets diplomatiske tjeneste ved Statssekretariatets seksjon for ekstraordinære kirkelige anliggender med ansvar for saker som angikk Vietnam, Kina, Indonesia og Sørøst-Asia generelt. Han var mellom 1958 og 1969 personlig sekretær for kardinalstatssekretærene Domenico Tardini og deretter Amleto Giovanni Cicognani.
Han arbeidet mellom 1969 og 1979 i statssekretariatets avdeling for diplomatisk kontakt med statene og var ansvarlig for seksjonen for internasjonale organisasjoner, fred, nedrustning og menneskerettigheter.
Han reiste i 1971 til Moskva sammen med erkebiskop Agostino Casaroli som var sekretær for statssekretariatets avdeling for diplomatisk kontakt med statene, for å levere Den hellige Stols tiltredelsesdokument til avtalen om nedrustning av atomvåpen. Casaroli ble senere kardinalstatssekretær, og Achille Silvestrini ble etterhvert en meget fremtredende skikkelse som lenge ble nevnt både som mulig etterfølger etter Casaroli og til og med som papabile - tenkelig senere pave.
Han var i 1972 assisterende konsultativ delegat til Helsingfors for å forberede Konferansen for sikkerhet og samarbeid i Europa (KSSE). Han deltok i alle fasene av konferansene i Helsingfors og Genève og var assisterende leder for delegasjonen til møtet i Beograd for verifisering og utvikling av sluttdokumentet fra Helsingfors i 1977. Han var leder for Den hellige stols delegasjon til FNs konferanse om fredelig bruk av atomenergi i Genève i 1971 og til konferanse om inngåelse av avtalen om ikkespredning av atomvåpen i Genève i 1975.
Han ble utnevnt til undersekretær i Statssekretariatets avdeling for diplomatisk kontakt med statene den 28. juli 1973.
Biskop
Han ble den 4. mai 1979 utnevnt til titularbiskop av Novaliciana med personlig tittel av erkebiskop og sekretær for Statssekretariatets avdeling for diplomatisk kontakt med statene av pave Johannes Paul II. Han ble bispeviet den 27. mai 1979 i Vatikanet av pave Johannes Paul II. Han var leder for Vatikanets delegasjon for revisjon av Laterankonkordatet med den italienske regjeringen (1979-84), Vatikanets representant til møtet for sikkerhet og samarbeid i Europa i Madrid (1980-83), til Malta i 1981, til krisen på Falklandsøyene i Buenos Aires i 1982, til Nicaragua og El Salvador i 1983, til Haiti for modifisering av konkordatet i 1984, til 10-årsjubileet for undertegnelsen av sluttdokumentet fra Konferansen for sikkerhet og samarbeid i Europa i Helsinki i 1985, til Malta for avtale om religiøse skoler i 1985, til Libanon og Syria i 1986, til Malta for saker som angikk forholdet mellom Kirke og stat i 1986, til Polen i 1987.
Kardinal
Han ble den 28. juni 1988 kreert til kardinaldiakon av San Benedetto fuori Porta San Paolo av pave Johannes Paul II. Han ble utnevnt til prefekt for Den apostoliske signatur den 1. juli 1988. Fra 24. mai 1991 ble han overflyttet og utnevnt til prefekt for Kongregasjonen for Østkirkene og ble samtidig storkansler for Det pavelige orientalske institutt.
Kardinal Silvestrini deltok fra 2003 i en gruppe likesinnede prelater som møttes årlig i januar fra 1995 til 2006 i Sankt Gallen i Sveits for å diskutere reformer med hensyn til utnevnelsen av biskoper, kollegialitet, bispekonferansene, pavens primat, og seksualmoral; de var ikke enige i alt og ethvert men de delte den oppfatning at kardinal Joseph Ratzinger ikke var den slags kandidat de håpet å se valgt ved det neste pavevalget.
Allerede før pave Johannes Pauls II død ytret han at han anså en senere paves fratreden som tenkeiig.
Han var blant de som var tilstede da pave Johannes Paul II døde.
Dagene før det konklavet som endte med å velge pave Benedikt XVI uttalte han at den neste pave burde ta for seg forholdet mellom paven og verdens biskoper: ''«Heller enn splittelse råder det en følelse av avstand. Biskopene oppfatter seg nom noe fjerne fra det som foregår i Roma»''. Han foreslo opprettelsen av et valgt konsultativt bisperåd som skulle fremme «kollegialitet» mellom dem og paven og Den romerske kurie.
I 2010 kom han med en vurdering av Pave Pius XIIs handlemåte under andre verdenskrig - han hadde arbeidet med ham fra kort etter krigsslutt. He sa til engelskspråklig presse: ''"In that tragic period, [Pius] was concerned about the Germans leaving Rome in peace and respecting its sacred character. It was not a choice against the Jews, because the pope believed that a gesture of protest would have been counter-productive. At the same time, however, he worked to see that as many Jews as possible were sheltered in churches and Catholic institutions.... Pius XII considered what had happened to the Dutch bishops a warning not to do the same. The Dutch episcopacy had written a letter that condemned the "merciless and unjust treatment reserved for the Jews".... The intentions were the best, but the results were disastrous.... It was precisely the country where priests and bishops most vocally denounced the anti-Jewish persecutions that had more deportations than any other nation of Western Europe." '' Etter valget av Pave Frans i 2013 uttalte han at Kirken trenger «å starte fra annet vatikankonsil,med det som ennå ikke er blitt implementert og det som trenges å fullføres.»
Da pave Frans utnevnte sine første kardinaler i 2015 antok noen at Silvestrini hadde influert noe av utvelgelsen av Edoardo Menichelli, erkebiskopen av Ancona-Osimo, som hadde arbeidet for Silvestrini i to embeder i Den romerske kurie.
Episkopalgenealogi
Hans episkopalgenealogi er:
Marco Bandiera
Marco Bandiera (født 12. juni 1984 i Castelfranco Veneto) er en italiensk profesjonell landeveissyklist, som sykler for det profesjonelle sykkellaget Androni Giocattoli.
Bandiera begynte sin karriere i 2005 hos sykkellaget Zalf Désirée Fior. I sitt andre år det vant han de to endagsrittene Trofeo Zssdi og Gran Premio Capodarco. Deretter syklet Bandiera for det italienske ProTour-laget Lampre-Fondital som stagiaire og fikk som følge av gode resultater en proffkontrakt for sesongen 2008.
Selma Wiklund af Klercker
Selma Wiklund af Klercker (født 1872, død 1923) var en svensk skuespiller. Hun var gift med regissøren Georg af Klercker.
Kolsåsformasjonen
Kolsåsformasjonen er en 15 meter tykk lagpakke av røde skifre som ble avsatt i slutten av karbontiden. Kolsåsformasjonen utgjør nedre del av Askergruppa som finnes i Oslofeltet. Typeområdet er Kolsås i Bærum.
Nedre grense er definert ved et hiatus på mer enn 100 millioner år. Rødlige skifre ligger direkte på grå skifre fra silur- eller ordoviciumtiden. Øvre grense til Tanumformasjonen er definert ved det overliggende konglomerat.
Lagrekken kan studeres i detalj langs en natursti fra Gjettum stasjon til Kolsåstoppen.
Hege Frøseth
Hege Kirsti Frøseth Bjørnebye (født 20. desember 1969 i Trondheim) er en norsk tidligere håndballspiller. Hun spilte for Byåsen Idrettslag. Frøseth var målvakt, og spilte 82 kamper for Norges damelandslag i håndball. Hun var med på laget som tok sølv i Sommer-OL 1992 i Barcelona. Hun er gift med fotballspilleren Stig Inge Bjørnebye.
Frøseth ble rangert som nummer 183 på listen over de tusen beste idrettsutøverne i Trøndelag i avisa Nidaros sin kåring i 2022.
Fagerlidal
Fagerlidal er en grend i Målselv kommune. Stedet innehar fylkesrekorden for høyeste offisielt registrerte temperatur i Troms fylke. 20. juni 1939 ble det målt 31,7 ºC.
Artem Milevskyj
Artem Volodymyrovytsj Milevskyj (ukrainsk Артем Володимирович Мілевський; født 12. januar 1985 i Minsk i Belarus) er en belarusisk-ukrainsk tidligere fotballspiller.
Han har spilt i Dynamo Kyiv siden 2002. Han scoret mål i straffesparkkonkurransen mot i åttendedelsfinalen i VM i fotball 2006.
Tanumformasjonen
Tanumformasjonen er en 15 meter tykk lagpakke i Oslofeltet av konglomerat med kvartsboller, noe sandstein og tynne kalksteinslag. Tanumformasjonen tilhører Askergruppa. Den overlagrer Kolsåsformasjonen og med Skaugumformasjonen over. Typeområdet er Tanum i Bærum.
Norgesglasset
Norgesglasset kan referere til:
Kristiansund Atletklubb
Kristiansund Atletklubb (K.A.K.) er en norsk bryteklubb fra Kristiansund, stiftet 4.september 1939.
En rekke store stevner – blant annet Nordvest cupen – er arrangert i klubbens regi.
Over 100 ivrige barn og unge representerer bredden i klubben mens Gudrun Høie representerer i dag toppen. KAK har fem dager i uka treninger for barn og unge i sitt nye brytelokale ved Clausenenga, på Dale, Rensvik og Averøy. KAKs heltidsansatte polske trener Dariuzs Pryzstolik sørger for at ung treningsiver blir omsatt til ferdigheter få – om noen – andre idretter kan vise maken til.
Samsun
Samsun er en havneby på ved kysten av Svartehavet i nordlige Tyrkia og er provinshovedstad i provinsen av samme navn. Storbykommunen Samsun består av fire distrikter: İlkadım (312 185), Atakum (131 355), Canik (91 861) og Tekkeköy (49 245), til sammen 584 646 innbyggere i henhold til folketelling av 2011. Samsun har en moderne havn og er Tyrkias største havneby ved svartehavskysten. Byen har en blandingsøkonomi der tekstiler og kunstgjødsel er blant de viktigste handelsvarene. Byen har to universiteter.
Samsun ble grunnlagt som den greske kolonien Amisos av bosettere fra Miletos på 600-tallet f.Kr. Under Mitridates VI av Pontos vekslet Amisos med byen Sinop om å være residensby for kongene i Pontos.
Navn
Dagens navn Samsun kan være avledet av byens tidligere (greske) navn Amisos, og er i så fall en forkortning av Sampsoúnta (Σαμψούντα), som er sammensatt av leddene Eis Amisos (i betydningen «til Amisos») + ounta (gresk endelse for stedsnavn) til Sampsoúnta, som deretter ble til Samsun. Den tidlige greske historikeren Hekataios av Miletos (død ca. 476 f.Kr.) har skrevet at Amisos tidligere ble kalt for Enete, som er et sted nevnt i Homers Iliaden.
Historie
Stedet hadde bosetning allerede i paleolittisk tid, den første perioden i steinalderen. Primitive steinredskaper funnet i grottene i Tekkeköy-distriktet er utstilt i Samsuns arkeologiske museum. De tidligste arkeologiske lagene av en bosetningshøyde i Dündartepe har spor etter en bosetning fra kobberalderen. Også en bosetning fra tidlig bronsealder og hettittisk tilstedeværelse er funnet både der og ved Tekkeköy.
Samsun, under navnet Amisos, ble bosatt av gresktalende befolkning i årene 760-750 f.Kr. av folk fra byen Miletos, som etablerte en blomstrende handel med andre folk i Anatolia. Byens ideelle kombinasjon av fruktbar jord og grunnvann gjorde stedet tiltrekkende for både den lokale befolkningen og for andre handelsfolk.
På 200-tallet f.Kr. kom Samsun under det ekspanderende styret til kongedømmet Pontos. Pontos hadde vært en del av det verdensriket til Aleksander den store, men dette riket ble oppdelt i mindre enheter etter Aleksanders død i 323 f.Kr. Da kongedømmet var på det mektigste kontrollerte det den nordlige delen av sentrale Anatolia og handelsbyene ved kysten av Svartehavet.
Romerne overtok kontrollen i 47 f.Kr., og ble erstattet av bysantinerne etter at Romerriket brøt sammen på 400-tallet e.Kr.
I 1200 ble Samsun erobret av de muslimske seldsjukkene og byen ble delt i tre deler: to deler muslimsk og en del kristen. Den muslimske delen ble senere overtatt av Ilkhanatet og etter 1389 ble byen en de av Det osmanske riket.
I senere osmansk periode ble jordbrukslandet som omga byen hovedsakelig brukt til å produsere tobakk. Byen ble knyttet til jernbanesystemet i andre halvdel av 1800-tallet, og tobakkshandelen fikk voldsom vekst.
Mustafa Kemal Atatürk etablerte den tyrkiske frigjøringsbevegelsen i Samsun den 19. mai 1919, og denne datoen har tradisjonelt markert begynnelsen på Den tyrkiske frigjøringskrigen.
Byen er et titulærbispedømme for både den ortodokse kirke og den katolske kirke.
Geografi
Samsun er i utstrekning en lang by som strekker seg langs kysten mellom to elver med utløp i Svartehavet. Den er lokalisert ved enden av en antikk veg fra Kappadokia; antikkens Amisos lå på neset nordvest for dagens moderne by. Vest for Samsun ligger Kızılırmak («Den røde elv», i antikken kalt for Halys); den er en av de lengste elvene i Anatolia og sørger for fruktbarhet i avleiringene ved elvemunningen. I øst ligger Yeşilırmak («Den grønne elv», i antikken kalt for Iris) og dens elvemunning.
Klima
Nedbøren er størst i slutten av høsten og tidlig på vinteren. Snø er ganske vanlig i tidsrommet desember–mars, men det varierer betydelig fra år til år, og snødekke og temperatur ned mot frysepunktet varer sjelden lengre enn noen dager.
Som for resten av kysten av Svartehavet i Tyrkia veksler temperaturen i havet mellom 8° og 20 °C gjennom året.
Økonomi
Samsun har en blandet økonomi. Mellom bykjernen og flyplassen ligger et indutriområde. De fremste produktene som tilvirkes i Samsun er medisinske artikler og hjelpemidler, møbler (av trevirke som fraktes til Samsun fra den andre siden av Svartehavet), tobakk (imidlertid har myndighetene i nyere tid lagt bånd på tobakksdyrkingen), kjemikaler og bildeler.
Jernbane- og vegnettet forbinder byen med sentrale Anatolia og er transportårer for jordbruksprodukter som sendes både innlands og utenlands. En underjordisk rørledning benyttes for å importere naturgass fra Russland og distribuere den videre til Ankara.
Utdannelse
Det er to universiteter i Samsun: Ondokuz Mayıs og Canik Başarı.
Sport og idrett
Byens mest kjente fotballklubb er Samsunspor, som spiller sine kamper på Samsun 19 Mayıs Stadion. Samsunspor vant Balkancupen for sesongen 1993–1994; i finalekampen beseiret klubben et lag fra Hellas.
Vennskapsby
Samsun er vennskapsby med:
Tjenestekvalitet
Tjenestekvalitet, eller QoS – Quality of Service som det heter på engelsk, er et begrep som skal si noe om kvaliteten på IKT-tjenester.
Ulike muligheter
Tjenestekvalitet som begrep ble opprinnelig definert i forbindelse med ATM-konseptet som har mekanismer for å håndtere dette til forskjell fra f.eks. TCP/IP-baserte systemer. Definert QoS anses nødvendig for realtime trafikk. I ATM-konseptet er det definert en rekke kvalitetsklasser tilpasset ulik bruk. Tradisjonelle datakommunikasjonsteknologier som f.eks. TCP/IP har ikke slike mekanismer innebygd i utgangspunktet fordi de er utviklet for Best Effort-tjenester («vi gjør så godt vi kan men garanterer ingenting»).
Begrepet har blitt mer omtalt i takt med at TCP/IP-baserte nett nå blir tatt i bruk til typiske telekommunikasjonstjenester som f.eks. telefoni, og man ønsker å tilby disse nye tjenestene med samme eller bedre kvalitet som man gjør i de langt dyrere telefoninettene.
Typiske parametre for tjenestekvalitet som er viktige for IP-telefoni er f.eks. ende-til-ende forsinkelse/variasjon i forsinkelse, båndbredde og pakketapsprosent, fordi disse parametrene sier noe om den subjektive kvaliteten som brukeren opplever.
QoS = CoS?
Tjenestekvalitet er egentlig ikke det samme som tjenesteklasser, CoS – Class of Service, selv om disse begrepene ofte blandes sammen. Siden begrepet har blitt sterkt utvannet de siste årene, bør man helst bruke uttrykket 'garantert QoS' om den opprinnelige betydning.
Mange tjenestetilbydere opplyser at man har QoS, men uten å spesifisere hva dette går ut på eller gi garantier og kompensasjoner for brudd på garantiene. En tilbyder som vil tilby 'ekte' tjenestekvalitet må ha kontroll over ressursene i eget nett.
«Five niners» – 99,999% oppetid
Dette har blitt et populært begrep og noe mange bruker i sin markedsføring, men uten at man gir garantier. Ofte viser det seg også at man ikke har tenkt gjennom hva dette betyr for krav til nett og tjenester. En oppetid på 99,999% gir en maksimal nedetid pr. år på 5,2 minutter, og et nettkonsept som kan garantere slikt vil bli så kostbart at ingen forbrukere vil ha råd til å kjøpe tjenestene. Det er derfor all grunn til å være skeptisk til slike «garantier».
Vee-Jay Records
Vee-Jay Records var et plateselskap i USA som på 1950- og 1960-tallet som spesialiserte seg på utgivelser av blues, jazz, gospel, rhythm and blues og rock and roll. Det blei grunnlagt i 1953 av ekteparet Vivian Carter og James C. Bracken, og navnet er den engelskspråklige uttalen av forbokstavene V og J.
Blant musikerne de utgav, var bluessangerne Jimmy Reed og John Lee Hooker, sanggruppene The Impressions , The Spaniels , The Dells og El Dorados og soul-musikerne Jerry Butler , Gene Chandler , Dee Clark og Betty Everett. Innenfor jazz hadde de plater med blant annet Wynton Kelly, Lee Morgan, Eddie Harris og Wayne Shorter.
Vee-Jay hadde en periode stor suksess hadde med rock i første halvdel av 1960-tallet, og da i hovedsak som plateselskapet til The Four Seasons og som USA-distributør for The Beatles. Det siste var en rettighet de fikk på lisens fra EMI, ettersom EMIs eget USA-selskap, Capitol Records, ikke ville distribuere gruppa. Til tross for dette fikk Vee-Jay økonomiske vansker en periode i 1963, noe som førte til at The Four Seasons gikk over til Philips Records og at Capitol overtok The Beatles. I 1966 gikk firmaet konkurs.
Vee-Jay solgte også plater under merkenavnene Interphon, Oldies 33 , Oldies 45 , Tollie og Abner (opprinnelig Falcon) Records.
Etter konkursen blei deler av selskapets aktiva drevet videre av andre under navnet Vee-Jay International. I 1978 blei Vee-Jays 25-årsjubileum feira ved et større arrangement i Los Angeles.
Selskapet The Vee-Jay Limited Partnership har sia 1990-tallet nyutgitt en del av Vee-Jays materiale.
Pål Espolin Johnson
Pål Espolin Johnson (født 5. februar 1940) er en norsk forfatter og norsklektor.
Lektor med fagene norsk (hovedfag), engelsk, historie fra Universitetet i Oslo. Undervist ved Grefsen gymnas, Lillehammer videregående skole, Svanvik folkehøgskole, Universitetet i Oslo, Universitetet i Tromsø og Luther College, Decorah i Iowa. Han var redaktør av studentavisen Universitas i 1965. Medlem av Den norske forfatterforening og Norsk faglitterær forfatterforening.
Jozef Tomko
Jozef Tomko (født 11. mars 1924 i Udavské nær Kosice i Tsjekkoslovakia, død 8. august 2022 i Roma) var en av Den katolske kirkes kardinaler, tidligere prefekt for Kongregasjonen for folkenes evangelisering (1985–2001) og president for Den pavelige komité for internasjonale eukaristiske kongresser (2001–2007). Han ble kreert til kardinal i 1985. Det siste året av sitt liv var han verdens eldste levende kardinal.
Bakgrunn
Jozef Tomko studerte etter vanlig skolegang i Michalovce fra 1943 til 1944 ved Kyril og Methodius teologiske fakultet ved Comenius-universitetet og bodde fra 1945 som prestekandidat ved det pavelige kollegium Nepomucenum i Roma og studerte ved Lateranuniversitetet. Han tok doktorgraden i kirkerett ved Det pavelige universitet Gregoriana.
Etter den kommunistiske maktovertakelse i Tsjekkoslovakia i 1948 forble han i Roma.
Prest
Han ble presteviet 12. mars 1949 av den romerske hjelpebiskop og senere kuriekardinal Luigi Traglia. Han virket deretter som sjelesorger ved forskjellige menigheter i Roma og i bispedømmet Porto-Santa Rufina. Fra 1950 til 1965 var han stedfortredende rektor og senere rektor ved Collegium Nepomucenum. Han var 1955/1956 fakultetsmedlem ved det internasjonale universitet for sosialstudier Pro Deo.
I 1959 begynte han å arbeide for Den romerske kurie. Fra 1962 arbeidet han dessuten for kongregasjonen for troslæren, og fra 1974 til 1979 var Tomko undersekretør for kongregasjonen for biskopene. Fra 1970 til 1978 var han professor ved Gregoriana.
Biskop
I de følgende år var han ansvarlig for organisasjon og gjennomføring av en rekke bispesynoder. Foruten dette var Tomko fra tidlig i 1970-årene med på den økumeniske dialog med lutheranerne og med undervisning ved Gregoriana. Derutover var han sjelesørger i forskjellige menigheter i Roma og engasjerte seg for slovakiske utenlandsmenigheter, fremfor alt i USA.
Kardinal
I 1985 utnevnte Johannes Paul II ham til kardinaldiakon med titteldiakoniet Gesù Buon Pastore alla Montagnola. Fra 1985 til 2001 ledet Tomko som kardinalprefekt Kongregasjonen for Troens utbredelse og hadde vervet som Magnus Cancellarius ved Det pavelige universitet Urbaniana. Den 29. januar 1996 ble han kardinalprest med tittelkirken Santa Sabina.
Fra 2001 til 2007 var han president for Den pavelige komite for eukaristiske verdenskongresser. Den 1. oktober 2007 utnevnte pave Benedikt XVI erkebiskop Piero Marini til hans etterfølger i dette embede. I 2008 deltok kardinal Tomko som pavelig legat ved den 49. eukaristiske verdenskongress.
Pave Benedikt XVI kalte Jozef Tomko flere ganger til spesielle sendeferder, som da han i november 2009 var pavens personlige sendemann til feiringene av 150-årsminnet av evangeliseringen på Taiwan.
Våren 2012 gjorde pave Benedikt XVI ham til medlem av en tremanns kardinalkommisjon med spesialmandat å undersøke den såkalte Vatileaks-affæren.