cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
MOS Technology 6502
Datamaskiner med 6502
En av de første komplette datamaskinene med tastatur og skjermutgang, som brukte 6502, var Apple I i 1976. En annen tidlig maskin med 6502, var spillkonsollen Atari 2600. Men Atari 2600 brukte en nedstrippet versjon av 6502; 6507. Den hadde en 13-bits adressebuss (mot 6502s 16-bits), som gjorde at den bare kunne aksessere 8KB RAM. Videre ble 6502 brukt i Apple II, Commodore PET, og en rekke andre datamaskiner. Den ble også brukt som hjelpeprosessor i en del maskinvaredeler som diskettstasjoner. Andre varianter av 6502, utenom 6507, ble også produsert. De mest kjente er 6510 og Ricoh 2A03. 6510 var en forbedret versjon av 6502 med en separat I/O-buss for kommunikasjon med ekstern maskinvare, og ble i hovedsak brukt i Commodore 64. 2A03 var en modifisert versjon produsert av Ricoh, med innebygd DMA-kontroller og lydprosessor som ble brukt i Famicom/NES.
Britiske Acorn computers' BBC micro, Electron m.fl var også populære hjemmedatamaskiner med 6502 prosessor.
MOS Technology lisensierte også 6502-arkitekturen til andre produsenter, og dermed dukket det også opp flere andre CPU-er som var basert på 6502, men som ikke var designet av MOS selv. Senere ble det også produsert 16- og 32-bits versjoner av 6502-arkitekturen. Man finner bl.a. Nintendo SA-1, en 16-bits 6502-kompatibel CPU, i SNES.
Nitrersyre
Nitrersyre er en betegnelse som brukes på en blanding av konsentrert salpetersyre og svovelsyre. Denne blandingen brukes til å nitrere forskjellige stoffer, spesielt innen sprengstoffindustrien.
MOS Technology 6502
Teknisk beskrivelse og arkitektur
6502 er en 8-bits prosessor. Den har registre på 8 bit internt, og en 8-bits databuss, men har en adressebuss på 16 bit, noe som gjør at den har et adresseområde på 65535 bytes, eller 64KB. Den kjører på samme klokkehastighet både internt i prosessorkjernen og eksternt på bussene, en hastighet som som regel ikke er på mer enn 1 – 2 MHz. Likevel er den ofte like rask som andre CPU-er med høyere hastighet. Dette skyldes at 6502 har en mye enklere logikk internt, noe som gjør at den kan få gjort mer per klokkesyklus enn andre prosessorer fra samme tid. Det at den kan kjøre på en såpass lav hastighet (1 – 2 MHz), førte på tiden da den ble lansert, til at billige minnebrikker og ROM-brikker, som ikke var designet for høye klokkehastigheter, kunne brukes i lag med den, noe som gjorde den enda mer attraktiv.
Nitrersyre
Salpetersyre kan opptre som en base i forhold til en annen syre (svovelsyre):
MOS Technology 6502
Teknisk beskrivelse og arkitektur
I likhet med forgjengeren Motorola 6800, har 6502 en enkel arkitektur. Den har bare seks registre, i motsetning til mange andre CPU-er fra den tiden, f.eks. Intel 8080 og Zilog Z80. Disse registrene er: Akkumulatoren (A), to indeks-registre (X og Y), program-pekeren (PC), stack-pekeren (S), og prosessorstatus-registeret (P). Til sammenligning har dagens x86-prosessorer gjerne opp i mot 30 til 40 registre. A er hovedregisteret som brukes i alle matte- og bit-operasjoner. X- og Y-registrene har som hovedmål å fungere som indekser inn i et gitt minneområde. Dette gjør det lett å operere med datastrukturer som tabeller (arrays). PC peker alltid til instruksjonen som utføres, S peker til neste ledige element på stacken, og P holder statusinformasjon, bl.a. en rekke statusflagg som blir satt på visse kriterier. Alle registrene er 8 bit store, utenom PC, da det skal dekke over hele det 16 bit store adresseområdet.
Nitrersyre
Nitroniumionet, NO2+, er den aktive reagenten i aromatiske nitrerings-reaksjoner. Siden salpetersyre har både syre- og baseegenskaper, kan den gjennomgå en autoprotolyse-reaksjon i likhet med vannets selv-ioniserende egenskaper.
MOS Technology 6502
Minnemodellen
I 6502-terminologi, deles minnet opp i deler på 256 bytes, kalt pages. Den første pagen, fra adresse 0000h til 00FFh, kalles zero page, og har en spesiell bruk: De fleste instruksjonene som drar nytte av verdier i minnet, kan aksessere minnet med bare én byte når det er snakk om en adresse i zero page (de 256 første bytene). Dermed sparer man en byte i koden, siden 00h til FFh (en byte) akkurat dekker zero page. Den neste pagen, fra adresse 0100h til 01FFh, er fastbundet til å være stacken. Dette kan ikke endres. S-registeret brukes som en peker i stack pagen for å holde styr på hvor neste ledige element er.
Nitrersyre
Svovelsyrens oppgave i forbindelse med aromatisk nitrering er å fungere som en katalysator, og å binde vannmolekylene slik at ikke nitreringsprosessen stopper opp.
I for eksempel produksjon av nitroglyserin brukes det gjerne en 50/50 blanding av 90-95% konsentrert salpetersyre og 98% konsentrert svovelsyre. Man kan også bruke den billigere 70% konsentrert salpetersyre, men da må mengdeforholdet forandres til ca. 65% svovelsyre, og utbyttet blir også lavere.
MOS Technology 6502
Minnemodellen
For å kompensere få registre, har 6502 en rekke adresseringsmetoder som eliminerer en del operasjoner man i andre arkitekturer bruker registre til:
Spesielt de indirekte og indekserte adresseringsmetodene er svært nyttige for 6502. Med indirekte adressering kombinert med indeksering, kan man f.eks. arbeide med datastrukturer som er større enn 256 bytes. Dette eliminerer også bruken av mange og store registre for å gjøre slike minneoperasjoner, noe som også holdt kostnadene nede.
Varianter
MOS Technology lanserte etter hvert en rekke varianter av 6502:
Råtåsjøhøi
Råtåsjøhøi er et fjell i Folldal kommune i Innlandet. Det har en høyde på 1 583 meter over havet og er det 24. høyeste fjellet i Hedmark av fjellene med primærfaktor på minst 50 meter.
Hanne Maren Blåfjelldal
Hun kommer fra Sør-Aurdal kommune i Valdres, hvor hun satt i kommunestyre og formannskap 2007–2010. Hun ble i 2004 valgt inn i sentralstyret i Fremskrittspartiets Ungdom, der hun var 1. nestformann 2008–2010. Blåfjelldal var medlem av Oppland fylkesting i årene 2003–2007 og 2011–2012, vararepresentant til Stortinget fra Oppland 2005–2013, kirke-, utdannings- og forskningspolitisk rådgiver for Fremskrittspartiets stortingsgruppe 2007–2009 samt medlem av Fremskrittspartiets sentralstyre 2011–2013.
Hun har bachelorgrad i samfunnsvitenskap fra NTNU fra 2004, enkeltemner i offentlig administrasjon og planlegging fra Høgskolen i Lillehammer fra 2005, mastergrad i samfunnsgeografi fra Universitetet i Oslo fra 2007 samt praktisk-pedagogisk utdanning fra Høgskolen i Vestfold fra 2010. Blåfjelldal var prosjektleder for utvikling av skoleeierskap i Vågå kommune 2010–2012 og ungdomsskolelærer i Høyanger kommune 2012–2013. Nå er hun Lærer på Valdres videregående skole.
Naurisk
Det nauriske språket (Dorerin Naoero) er et malayopolynesisk språk i den austronesiske språkfamilien som snakkes på Nauru. Man regner med at rundt 6 000 mennesker snakker det, ca. halvparten av Naurus befolkning. Nesten alle øyas innbyggere snakker engelsk.
Det er et språk i den mikronesiske grenen av austronesiske språk.
Delaportes nauriskordbok
I 1907 publiserte Philip Delaporte sin ordbok for tysk-naurisk (Taschenwörterbuch Deutsch-Nauruisch). Ordboka er liten (10,5 x 14 cm), med 65 sider til glosene, og tolv til fraser, arrangert alfabetisk etter det tyske alfabetet. Rundt regnet 1 650 tyske ord står der med nauriske oversettelser, ofte ved fraser eller synonymer. Det er rundt 1 300 «unike» nauriske former i glosene, inkludert dem som opptrer i fraser, og ignorerer diakritiske tegn. Aksentene brukt der er ikke vanlige; kun én aksent (tilde) brukes i dag.
Oliver Effersøe
Oliver Johan Thomas Ludvig Effersøe (1863–1933) var en færøysk sysselmann og politiker. Han var en ledende skikkelse i avholdsbevegelsen på Færøyene, men hans politiske fanesak fremfor noen ble å bevare Færøyenes samhørighet med Danmark.
Effersøe var en fremskutt representant i både det færøyske Lagtinget og den danske Rigsdagens to kamre; han var medlem av Folketinget 1906–1913 og medlem av Landstinget 1914–1915, 1920–1928 og 1929–1933.
I 1906 var han med på å danne Færøyenes første politiske parti, Sambandsflokkurin. Det hadde «bevarelsen av Færøyenes nåværende statsrettslige forbindelse med Danmark» som hovedsak. Oliver Effersøe var partiets formann 1917–1924.
Familie, utdannelse og yrke
Han vokste opp i Færøyenes dansktalende embedsmannsstand som sønn av sysselmann og kanselliråd Gudmund Effersøe og hustru Cathrine Müller på Tvøroyri. Farbroren O.P. Effersøe var redaktør og folketingsmann, og morbroren Hans Christopher Müller var sysselmann og folketingsmann. Blant Olivers søsken var agronom og dikter Rasmus Effersøe, sakfører Poul Effersøe samt amtslege John Effersøe. Søsteren Josephine var gift med kjøpmann Niels Juel Mortensen; de fikk sønnen Edward Mitens (Mortensen), som ble sakfører og lagtingsmann. Effersøe-slekten kom fra Island; slektsnavnet er en forvanskning av Örfirisey ved Reykjavík.
Han var utdannet exam.jur. fra Københavns Universitet fra 1882, deretter fullmektig ved farens sysselmannskontor på Tvøroyri. Han fungerte også som postekspeditør i Trongisvágur 1883–1905. I 1894 overtok Effersøe sin fars stilling som sysselmann på Suðuroy, og besatt den frem til 1920. Effersøe hadde også andre lokale verv, så som formann i forlikskommisjonen på Suðuroy 1894–1905, medlem av sognekommunestyret i Froðba (som også omfattet Tvøroyri og Trongisvágur) og formann i samme 1889–1905. Han var medlem av direksjonen (styret) i Færø Amts Sparekasse 1918–1923.
Oliver Effersøe giftet seg i 1899 med sin kusine, Astrid Svendsen, datter av sogneprest Frederik Svendsen og hustru Sigrid Effersøe i Miðvágur. Hun døde to år senere, etter at de hadde fått en datter. I 1913 giftet han seg med den københavnske kjøpmannsdatteren Selma Nielsen. De fikk en sønn og en datter, men sønnen døde som 11-åring. Effersøe har fra ulikt hold blitt beskrevet som karakterfast, innesluttet, familiekjær og preget av sønnens tidlige død.
Lagtinget og partidannelsene
Effersøe var innvalgt på Lagtinget fra Suðuroy 1889–1893, 1900–1901 og 1905–1931. Han var valgt frem til 1932, men bad seg fritatt året før på grunn av sykdom.
Den utløsende årsaken til partidannelsen var forslaget om indre selvstyre for Færøyene, «tilbudet» av 1906, som folketingsmann Jóannes Patursson hadde forhandlet frem med Danmarks regjering. Effersøe og hans likesinnede var bekymret for Færøyenes økonomi og stilling i det danske riket, hvis nasjonalbevegelsens krav om indre selvstyre og anerkjennelse av det færøyske språket ble innfridd. Nasjonalbevegelsen fikk snart sitt eget parti med Sjálvstýrisflokkurin under ledelse av Patursson.
Sambandsflokkurin ble først ledet av prost Fríðrikur Petersen, men da Petersen døde i 1917, overtok Effersøe som formann. Etter at amtmannen utgikk som Lagtingets møteleder ved en lovendring i 1923, var Effersøe også Lagtingets formann 1924–1928 og 1930–1931. Selv om han vanligvis talte dansk på Lagtinget, holdt den tospråklige Effersøe takketalen på færøysk da han ble valgt til Lagtingets formann for første gang under Ólavsøka i 1924. Han bad seg samtidig fritatt fra vervet som formann i Sambandsflokkurin.
Identitet, avholdsbevegelse og rikspolitikk
Jørgen-Frantz Jacobsen, som for sin del sympatiserte med nasjonalbevegelsen, beskrev det slik i en av sine kronikker:
"«Sambandspartiet må i første rekke karakteriseres som et konservativt parti. Dets første leder, prost Frederik Petersen, var en høyst begavet og åndfull mann, men samtidig en konservativ mann. Hans nærmeste medarbeider, Oliver Effersøe, som ikke kunne måle seg med ham i klokskap og sjarm, overgikk ham i stivsinnet autoritetsdyrkelse. Til sammen representerte de en viss gudhengiven treghet som har dype røtter i det færøyske folk, og i løpet av kort tid lyktes det dem å reise en opinion, som dels med surhet, dels med avsky, vendte seg bort fra den nasjonale bevegelse og fra dens fører Jóannes Patursson.»"
Effersøe fant et velgergrunnlag i avholdsbevegelsen, indremisjonen, embedsmannsstanden, bondestanden og næringslivet. Mange arbeidere i Tórshavn som tidligere hadde stemt på Paturssons økonomiske politikk, gikk til Effersøe i frykt for utgiftsøkninger og skatteskjerpelser med «tilbudet» av 1906. Sambandsflokkurins velgergrunnlag har i stor grad bestått de neste hundre årene.
Effersøe var sentral i avholdsbevegelsen på Færøyene, og blant drivkreftene bak underskriftskampanjene for forbudsloven av 1908, som hadde stor folkelig støtte. Sjálvstýrisflokkurins anfører og folketingsmann Jóannes Patursson var på sin side hånlig overfor avholdsbevegelsen, så valgene til Rigsdagens to kamre på Færøyene i 1906 ble avgjort av selvstyrespørsmålet og forbudssaken. Flertallet av velgerne stemte Effersøe inn i Folketinget (andrekammeret) på bekostning av Patursson, og flertallet av lagtingsmennene stemte Fríðrikur Petersen inn i Landstinget (førstekammeret). Det ble innført et generelt forbud mot produksjon, omsetning og offentlig skjenking av alkoholholdige drikkevarer på Færøyene som bestod frem til 1992.
I sin første tale i Folketinget i 1906 gav Effersøe sin programerklæring:
"«Separatistene sier at det er uverdig for oss ikke å være selvstendige, ikke å ha vårt eget språk. Denne oppfatning kan jeg aldeles ikke slutte meg til. Jeg finner det å være en ære for oss færøyinger å høre til det danske folk, og jeg finner at vi som danske borgere er like selvstendige som andre danske borgere. Det er likeledes en ære for oss å være delaktige i det danske språk. Jeg føler meg forvisset om at færøyingene er for få til å være selvstendige og ha deres eget kulturspråk. […] Vi færøyinger føler oss fullstendig som danske og ønsker å bevare dansk språk på øyene for våre etterkommere. […] Det parti jeg tilhører […] vil delaktiggjøre oss i verdenskulturen gjennom en tilslutning til Danmark og dansk åndsliv […], men med aktelse overfor det færøyske språk og færøyingenes tradisjoner.»"
Imidlertid kan meget av dette, ifølge slektsgranskeren Henning Heilsen, ha vært vel så mye et uttrykk for Effersøes selvforståelse som det var et politisk standpunkt. Det har blitt stående som en del av Effersøes ettermæle at han brukte Folketingets talerstol til å oppildne konflikten mellom embedsmannsstanden og nasjonalbevegelsen snarere enn å dempe den. Han advarte danskene mot de færøyske «separatistene». Etter Sverre Stove og Jacob Jacobsens utsagn bidrog Effersøes bestrebelser til at danskene misforstod selvstyrekrav som «danskehat og urimeligheter».
Effersøes hardeste oppgjør med Patursson kom i 1923 i den såkalte norgessaken, en avlegger av grønlandssaken, hvor professor Nikolaus Gjelsvik hadde tatt til orde for at Færøyene burde tilsluttes Norge. Effersøe avviste det umiddelbart. Patursson, i sin flengende kritikk av det danske herredømmet, og med velkjente sympatier for Norge, kunne derimot tolkes slik at han støttet professorens forslag. På Lagtinget innledet Effersøe med «en velbygd tale som viste ham som en redelig, men ytterst ensidig mann». Stove og Jacobsen tilføyde at «som taler var Effersøe alltid saklig og klar, men fantasiløs». Lagtingets vedtak fordømte Paturssons uttalelser som «ubeføyet». Etter norgessaken gav den danske Neergaard-regjeringen og senere Stauning-regjeringen sin uforbeholdne støtte til Sambandsflokkurin.
Han mente også at Færøyene var best tjent med å verne Danmarks øvrige besittelser. I 1916 oppfordret han færøyingene til å stemme imot salget av Dansk Vestindia ved folkeavstemningen det året. «Vi bør søke å forebygge at Danmarks rike blir gjort mindre», skrev Effersøe i Føroyatíðindi. At Dansk Vestindia var lite innbringende for statskassen, var et «betenkelig» argument for færøyingene, skrev Dimmalætting dagen før folkeavstemningen. Flertallet av de danske velgerne var for, så Dansk Vestindia ble solgt, men et stort flertall av de færøyske velgerne stemte imot. Effersøe var rasende over Østgrønlandsavtalen av 1924 mellom Danmark og Norge, som gav nordmenn fangst- og fiskerettigheter på Østgrønland. I et intervju med Politiken betegnet han avtalen som et «svik» mot «de tillitsfulle og gode grønlenderne» som kunne gjentas mot færøyingene, og truet med å nedlegge sitt mandat i Landstinget.
Effersøe var Folketingets viseformann idet han trådte ut i 1913, og satt deretter i Landstinget 1914–1915, 1920–1928 og 1929–1933. Han var valgt av det færøyske Lagtinget i de to første periodene, og av det avtroppende Landstinget i sin siste; «man ser nå derfor det særsyn at Landstinget samtidig har to færøyinger i sin midte» – Effersøe og Patursson. Effersøe tilsluttet seg først Venstrereformpartiet og fulgte dem tilbake til Venstre i 1909. Han tok tidvis en sentral rolle i partiet, og satt i Landstingets utenrikspolitiske nemnd 1923–1928. Effersøe var ifølge Anton Degn en «dyktig parlamentariker som ivaretok Færøyenes interesser med innsikt og kyndighet». Også Andrass Samuelsen fremholdt Effersøes realpolitiske teft.
Sykdom, død og begravelse
De siste årene av sitt liv tilbragte han i Charlottenlund ved København. Han var meget sykelig, og møtte sjelden i Landstinget det siste året. Den 8. mars 1933 døde han av lungebetennelse. Han ble begravet fra Ordrup kirke i Charlottenlund den 13. mars med mange representanter fra dansk offentlighet og avholdsbevegelsen til stede. Mens Effersøes ettermæle ble sterkt partipolitisk farget på Færøyene, skrev Politiken således i sin mer nøkterne nekrolog over ham:
Æresbevisninger
Effersøe ble utnevnt til ridder av Dannebrogordenen i 1907 og tildelt Dannebrogordenens hederstegn i 1921.
Mitch Mitchell
John «Mitch» Mitchell (født 9. juli 1947 i Ealing, Middlesex, død 12. november 2008 i Portland, Oregon) var trommeslager for Jimi Hendrix.
Han ble regnet som en av de ledende trommeslagerne i siste del av 1960-årene og tidlig på 1970-tallet. Mitchell hadde bakgrunn som jazz-musiker og var kjent for sin dynamiske spillestil, inspirert av musikere som Elvin Jones, Philly Joe Jones og Art Blakey.
The Jimi Hendrix Experience
Mest berømt er han som medlem av trioen The Jimi Hendrix Experience, sammen med Jimi Hendrix (gitar) og Noel Redding (bass). Blant hans største bragder hører trommespillet på låter som «Manic Depression» og «Third Stone from the Sun». Som rockemusiker var han inspirert av Keith Moon, noe som tydelig kan høres på «All Along the Watchtower».
Mitch Mitchell spilte sammenhengende med Hendrix' fra oktober 1966 til sommeren 1969. Han deltok også sammen med Hendrix under Woodstock-festivalen i august 1969 og deretter i Hendrix' band Cry of Love i 1970. Ofte spilte Hendrix i studio kun sammen med Mitchell, og lot de andre musikerne legge på sine bidrag senere.
The Dirty Mac
11. desember 1968 spilte han sammen med John Lennon (gitar, sang), Keith Richards (bass) og Eric Clapton (gitar) på The Rolling Stones Rock and Roll Circus som supergruppen The Dirty Mac. De fremførte først «Yer Blues», og så «A Whole Lotta Yoko» med Yoko Ono (sang) og Ivry Gitlis (fiolin).
En samspilt trommis
Mitch fikk i 1970 tilbud om å spille trommer for Keith Emerson og Greg Lake, i gruppa som skulle fremstå som trioen ELP, men valgte å holde fast ved samarbeidet med Jimi Hendrix. Etter Hendrix' død var det han som sørget for å få ferdigstilt de resterende innspillingene med Hendrix, som førte til utgivelsen av Cry of Love og Rainbow Bridge. I 1972 var han session-musiker for Mike Vernon og for Muddy Waters. Samme år dannet Mitchell sammen med gitaristen April Lawton og bassisten Mike Pinera gruppen Ramatam. Disse spilte inn bare et album, men fungerte på flere konserter som oppvarmingsband for Emerson, Lake & Palmer. I 1973 opptrådte han i jammebandet Free Creek med Todd Rundgren (gitar), Delaney Bramlett, Linda Ronstadt (sang), Dr. John (piano), Keith Emerson (keyboard), Chris Wood (fløyte), og mange flere. Samspillet i New York resulterte i albumet «Music From Free Creek»
Radetzkymarsch
Radetzkymarsch kan ha flere betydninger:
Mitch Mitchell
2008 Experience Hendrix
Ifølge rapporten fra politiet i Portland døde Mitch Mitchell i 2008 av helt naturlige årsaker.
Galileo (romsonde)
Galileo var et ubemannet fartøy sendt av NASA for å studere planeten Jupiter og dens måner. Sonden, som er oppkalt etter astronomen Galileo Galilei, ble skutt ut den 18. oktober 1989 med romfergen Atlantis på STS-34-oppdraget. Den kom til Jupiter omtrent seks år senere, den 7. desember 1995.
Galileo utførte det første flyby av en asteroide, oppdaget den første asteroidemåne, var det første romfartøy i kretsløp rundt Jupiter og sendte den første sonden inn i Jupiters atmosfære.
Frankrike under Sommer-OL 1948
Frankrike under Sommer-OL 1948. 285 sportsutøvere fra Frankrike, 249 menn og 36 kvinner, deltok i 19 sporter under Sommer-OL 1948 i London. Frankrike ble tredje beste nasjon med ti gull-, seks sølv- og tretten bronsemedaljer.
Death in the Rockinghorse Factory
Death in the Rockinghorse Factory er det andre studioalbumet til det norske rockebandet Barbie Bones. Det ble utgitt på EMI i 1992, og vant Spellemannprisen for beste rockealbum samme år.
Konkurranse (biologi)
Konkurranse er et samspill i naturen mellom individer fra like og ulike arter. Individene konkurrerer om ressurser som f. eks. sollys, næring og yngleplass. Konkurranse i naturen kan føre til utrydding av arter.
Ismaël Béko Fofana
Ismaël Béko Fofana (født 8. september 1988 i Abidjan) er en fotballspiller fra Elfenbenskysten. I hjemlandet spilte han for ASEC Mimosas, som er farmerklubb for engelske Charlton Athletic. Spilleren kom til Fredrikstad Fotballklubb foran 2006 sesongen, i 2008 vraket FFK Fofona og landsmannen Serge Konan Kouadio.
Randi A. Skum
Randi Kristin Anthonsen Skum (født 6. oktober 1967 på Finnsnes) er en norsk politiker. Hun representerer Norske Samers Riksforbund, og er valgt inn på Sametinget for perioden 1997-2013 for Valgkrets 4 Gáisi. Hun har vært rådsmedlem i perioden 2001-2007. Skum er også medlem av Nærings- og kulturkomiteen, og er leder av kontrollkomiteen. Tidligere har hun sittet i Plan- og finanskomiteen.
I tillegg til politikken er hun styremedlem i Samisk Hus, og har tidligere vært medlem av Norsk-Svensk reinbeitekonvensjon, og styremedlem i Senja- og Omegn Sameforening.Hun har også sittet i styret for Tromsø OL - 2014.
Hun er utdannet innen IT og jus, og har tidligere jobbet som lærer, prosjektleder innenfor kulturminnevern og samisk språkutdanning i Troms samt drevet eget kunstgalleri i Tromsø. Dessuten har hun hatt egen driftsenhet for reindrift siden 1997.
Konseptkunst
Konseptkunst eller konseptualisme er en kunstretning som hovedsakelig utviklet seg i Europa og USA fra siste halvdel av 1960-tallet. Konseptkunst kan fremfor noe karakteriseres som en idébasert kunstnerisk virksomhet, i den forstand at idéen bak et kunstverk blir vurdert som viktigere enn den håndverksmessige eller visuelle utførelsen.
Den konseptuelle kunsten har sine røtter i første halvdel av 1900-tallet, i dadaismen og da særlig arbeidene til Marcel Duchamp. Duchamps bruk av readymades, og hans holdninger til kunst som først og fremst en meningsproduserende virksomhet, har hatt stor betydning for konseptkunstnerne.
Konseptkunsten var i utgangspunktet en radikal bevegelse som kritiserte både det formalistiske og mediespesifikke fundamentet for den modernistiske kunsten, og politiske og sosiale forhold, som feministiske spørsmål eller den amerikanske krigføringen i Vietnam.
Den konseptuelle kunsten stiller gjerne spørsmål ved selve kunstens vesen; dens innholdsmessige, politiske og institusjonelle premisser. Konseptualismen har også blitt kalt «den språklige vending i kunsten», idet den ofte gjør direkte bruk av tekst og tekstbaserte uttrykksformer. Forrige århundres språkfilosofi og filosofer som Ludwig Wittgenstein har vært viktig som utgangspunkt for mange konseptkunstnere.
Konseptualismen har vært en viktig referanse for mange kunstnere også i de siste tiårene, og i en viss forstand kan man si at det meste av det som omtales som samtidskunst i dag har et konseptuelt utgangspunkt. Kunstnere som mer spesifikt refererer til 1960- og 70-tallets konseptkunst, kalles gjerne post- eller nykonseptualister.
Trosterudveien (Oslo)
Trosterudveien (1A–69, 2B–52) er en vei på Ris i Oslo ytre vest. Veien går fra Slemdalsveien til Melkeveien. En rekke villaer er matrikulert til Trosterudveien. Nederst i veien ligger det en transformatorstasjon som av utseende kan forveksles med en kirke. Vegg i vegg med denne ligger Ris pumpestasjon som står for områdets vannforsyning.
Veien fikk i 1917 navnet etter husmannsplassen Trosterud under Ris.
Veien er representert i den norske utgaven av Monopol.
Geoffrey Wilkinson
Geoffrey Wilkinson (født 14. juli 1921 i Todmorden, død 26. september 1996 i London) var en britisk kjemiker. I 1973 ble han tildelt Nobelprisen i kjemi.
Kari Martinsen
Kari Marie Martinsen (født 20. januar 1943 i Oslo) er en norsk sykepleier, magister i filosofi og dr.philos. Hun er professor emerita i sykepleievitenskap ved Universitetet i Tromsø (tidligere Høgskolen i Harstad) og VID vitenskapelige høgskole. Martinsen er anerkjent for å har kommet med egne bidrag innenfor omsorgstenkning og sykepleie.
Martinsen har vært ansatt ved Danmarks sygeplejerskehøgskole, nå Institutt for sygeplejevidenskab ved Århus universitet, og senere ved Avdeling for sykepleie, Universitetet i Tromsø. I 1998 ble hun tilknyttet Lovisenberg diakonale høgskole, og i 2002 ble hun ansatt ved Institutt for samfunnsmedisin, Seksjon for sykepleievitenskap, Universitetet i Bergen. Martinsen har skrevet en rekke bøker og artikler innenfor omsorgsfilosofi, historie og sosialpolitikk.
Martinsen opplevde i sine studiedager herskende teorier om sykepleie som problematiske og søkte å omformulere dem. I stedet for fokus på begrepsdefinisjoner og tekniske oppgaver har hun søkt å rette blikket mot hva pleie og omsorg egentlig handlet om. Derfor påbegynte hun studier i filosofi for å finne ut av dette, og hun markerte seg som en kritiker av den herskende positivismen, influert av Hans Skjervheim. Utover i hennes karriere har hun lagt større og større vekt på den danske filosofen Knud Ejler Løgstrup. På mange måter er Martinsens tanker på et mer metafysisk nivå enn et rent sykepleie-praksis nivå, men det tar opp grunnleggende problemstillinger som man møter som sykepleier i kontakt med pasienter.
Martinsens utgivelser på 90-tallet ble betraktet som samfunnskritiske, og hun mottok kritikk fra Norsk Sykepleierforbund som oppfordret sine medlemmer til ikke å lese hennes tekster. De utestengte Martinsen fra NSF, men i 1993 ba forbundet offisielt om unnskyldning.
Kongen utnevnte i 2011 Martinsen til ridder av 1. klasse av St. Olavs Orden «for hennes innsats innen sykepleie.» I 2013 mottok hun Admiral Carl Hammerichs minnelegat for sin innsats for dansk-norsk samarbeid innen sitt fagområde.
I mars 2013 ble boken "Nødvendige omveier" utgitt i forbindelse med Martinsens 70-årsdag. I boken diskuterer 23 ulike forfattere flere av de temaene som hun har skrevet om i sitt forfatterskap; som omsorgsfilosofi og etikk, kunnskap og dannelse og historie og helsepolitikk.
Vidar Bjørnstad
Vidar Bjørnstad (født 1. september 1955 i Tolga, Hedmark) er en norsk politiker (Ap). Han satt på Stortinget som representant fra Akershus fra 1993 til 2009, da han ikke tok gjenvalg.
Aureliano Torres
Aureliano Torres Román (født 16. juni 1982 i Asunción) er en paraguayansk profesjonell fotballspiller som spiller for den argentinske fotballklubben San Lorenzo. Han spiller forsvar, og er også en del av. Torres har spilt for flere andre klubber i sin karriere, blant annet Real Murcia og Sol de América.
Vidar Bjørnstad
Han har vært hovedtillitsmann i Forsvaret 1982-1983; styreleder i Studentenes og Akademikernes Internasjonale Hjelpefond 1981-1983 og leder Solidaritetsrådet for Mellom-Amerika 1983-1985. Han var medlem av AUFs sentralstyre 1983-1989; leder Haslum Ap 1989-1993 og leder av Bærum Ap 1993-98.
Han var personlig sekretær i Departementet for utviklingshjelp i 1986.
William Forsythe
William Forsythe (født 7. juni 1955 i Brooklyn, New York) er en amerikansk skuespiller, kjent for å spille roller som kriminelle, politi eller militære offiserer.
I 1991 spilte Forsythe i filmen Out for Justice der blant andre Steven Seagal var med. Han spilte rollen som Al Capone i TV-serien The Untouchables. I tillegg har Forsythe vært gjesteskuespiller på rekke TV-programmer, inkludert Tales of the Gold Monkey, Hill Street Blues, Cybill, Entourage, Shark og Las Vegas. Han har også opptrådt som vokalist i det fiktive punk rock band Pain i en episode av TV-serien CHIPS. Han spilte også i en episode av Masters of Horror som heter We All Scream for Ice Cream. Den 1. mars 2010 hadde han også gjesterolle på en episode av CSI: Miami. Forsythe har tre døtre, Rebecca, født i 1990, Angelica, født i 1992 fra ekteskapet med modellen Melody Munyan, og en annen datter som het Chloe Merritt, født i 1993.
Trotto Libre
Trotto Libre er en norsk humor-serie med Otto Jespersen og Trond Kirkvaag som ble sendt på NRK1 i 1996 og 1998. Serien ble lagd av Otto Jespersen i samarbeid med Trond Kirkvaag. De spilte også alle rollene. Programmet gikk sent på fredagskvelder.
Seriens gjennomgangsfigurer i første sesong var «Skræmmer'n». Serien hadde også flere faste innslag slik som «Utkantnytt», «Heisann Montebello» og «Frank ambulansjåfør». I andre sesong dominerte innslagene om Peik og Krølle fra den oppløste 60-tallsgruppen «Fire frekke fyrer». En annen nyvinning var tvillingene Pomor og Rino på det lille øysamfunnet Hudløs. Tvillingene, den ene med nordlandsdialekt, den andre med Østfolddialekt overlever ved hjelp av alt som kommer drivende i land fra havet.
Med stort og smått ble bortimot 40 figurer skapt i forkant av første sesong. Innslagene «Heisann Montebello» bidro til å gjøre Montebello landskjent.
Premieren ble sett av 754 000. Første sesong ble i snitt sett av rundt 800 000.
Montreux
En forkortet utgave av første sesong ble i 1997 sendt som Norges bidrag til Underholdningsfestivalen i Montreux. Bidraget nådde til finalen, men fikk ingen pris.
The Beach Boys Today!
The Beach Boys Today! er det åttende studioalbumet fra The Beach Boys, utgitt i mars 1965. Dette er det første av tre The Beach Boys-album utgitt det året. Albumet markerer et stilskifte og et stort vendepunkt i både bandets og Brian Wilsons karriere. Etter Pet Sounds er albumet bandets mest kritikerroste.
Albumet kom på 4.-plass på Billboard 200 i USA, og ble liggende på listen i 50 uker. I Storbritannia kom albumet på 6.-plass på UK Albums Chart sommeren 1966. Det musikalske stilskiftet påvirket ikke platesalget nevneverdig, og albumet solgte til gullplate.
The Beach Boys Today! kom på 270.-plass i Rolling Stones liste over «Tidenes 500 beste album» i 2003.
Bakgrunn
1964 var et meget travelt år for The Beach Boys med fire albumutgivelser i løpet av tolv måneder, i tillegg til at innspillingene til The Beach Boys Today! ble påbegynt. Bandets leder, produsent og hovedlåtskriver Brian Wilson ble både fysisk og psykisk utslitt, men den stadig økende populariteten til The Beatles gjorde at han arbeidet hardt for å holde på sitt eget bands suksess. 23. desember 1964 fikk han et nervesammenbrudd, og forsto at han måtte trappe ned noe. Han valgte å slutte med konsertspilling og å turnere sammen med The Beach Boys, slik at han kunne konsentrere seg om plateinnspillinger.
Det meste av The Beach Boys Today! ble innspilt i januar 1965, og under innspillingene informerte han resten av bandet om sin beslutning. Motvillig godtok resten av bandet dette, og Glen Campbell ble hentet inn som midlertidig erstatter. Senere kom Bruce Johnston inn i bandet på permanent basis.
Albumet er todelt, med raske rockelåter på side en, og med melankolske popballader på side to. På den første halvdelen finnes låter som «When I Grow Up (To Be a Man)», «Dance, Dance, Dance» og «Do You Wanna Dance?», som alle ble hitsingler. «Help Me, Ronda» ble omskrevet og innspilt på nytt, og denne versjonen ble i mai 1965 bandets andre singel som nådde førsteplassen på Billboard Hot 100. Side to, med sine mørke og mere meningsfylte ballader var en indikasjon på Brian Wilsons nye musikalske retning. Albumet kan derfor på mange måter regnes som en direkte forgjenger til Pet Sounds med strykere, piano, mere perkusjon og volumeffekter. Selv om få merket det da albumet kom ut, var The Beach Boys Today! et mer modent og stilskapende album i forhold til komponering av pop og rock.
Side to
Albumet ble i 1990 utgitt på nytt av Capitol Records i en «to-for-en»-utgivelse som The Beach Boys Today!/Summer Days (And Summer Nights!!) sammen med Summer Days (And Summer Nights!!) med fem bonusspor.
Personell
Andre medvirkende
Hurtigløp på skøyter under Vinter-OL 1980 – 3000 meter damer
29 utøvere fra 14 nasjoner deltok på distansen.
Rekorder
Dette var gjeldende verdens og olympisk rekord før Vinter-OL i 1980:
(*) Rekorden ble satt på høyfjellsbane (mer enn 1 000 meter over havet) og på naturis.
Følgende nye verdensrekorder og olympiske rekorder ble satt under konkurransen:
Cauca (departement)
Cauca er et departement vest i Colombia som grenser til departementene  Valle del Cauca,  Tolima, Huila, Caquetá, Putumayo og Nariño. Cauca grenser også til Stillehavet. Departementshovedstaden er Popayán. Øya Gorgona inngår som en del av departementet.
Innenfor jordbruk er mais, sukkerrør, hvete, bananer, kaffe og poteter viktige produkter.
Ingrid Lafforgue
Ingrid Lafforgue (født 5. november 1948 i Bagnères-de-Luchon) er en tidligere fransk alpinist. Hun er tvillingsøster av Britt Lafforgue og datter av Maurice Lafforgue.
Ingrids største suksess var seieren i slalåm under VM 1970 i Val Gardena, foran Barbara Cochran og Michèle Jacot. I verdenscupen vant hun ett storslalåmrenn og seks slalåmrenn i løpet av karrieren. I sesongen 1970/71 gikk hun til topps sammenlagt i slalåmcupen.
Verdenscupseire
* VM-rennene i Val Gardena talte også med i verdenscupen.
Friluftsområde
Det er gjennom mange år sikret områder til friluftsformål i Norge, i 2003 var det 1860 friluftsområder i Norge. Sikrede friluftsområder kan være alt fra tungt tilrettelagte områder, til relativ urørte områder.
Osteoporose
Osteoporose, også kalt «benskjørhet» eller «lav benmasse», er en risikofaktor for brudd og defineres som en systemisk skjelettsykdom. Den kjennetegnes ved redusert knokkelstyrke på grunn av redusert bentetthet (BMD= Bone Mineral Density). WHOs operasjonelle definisjon på osteoporose, er en benmasse med et standardavvik på 2,5 eller mer under gjennomsnittet for friske, unge, voksne kvinner (T-score ≤÷2,5).
Pasienter med osteoporose vil fungere normalt helt til de får brudd (etablert osteoporose). Siden tilstanden øker faren for brudd, skal det mye mindre av slag og fall til for å få et brudd. Det kan være smertefullt å ha flere brudd som tilheles langsomt på grunn av lite kalsium i skjelettet.
Forstadiet til osteoporose er «lav benmasse» og kalles osteopeni. Osteopeni er definert som standardavvik på benmasse i området mellom 1 og 2,5 under gjennomsnittet ((÷1> T-score >÷2,5).
Presentasjon
De vanligste bruddene ved osteoporose er:
Arnold Jackson
Under OL 1912 i Stockholm ble Jackson olympisk mester på 1500 meter. Han vant foran amerikanerne Abel Kiviat og Norman Taber.
Osteoporose
Diagnose
Osteoporose kan sees på røntgenbilder ved at kontrasten mellom benvev og annet vev blir mindre enn normalt. For å diagnostisere osteoporose må man bruke spesielle røntgenbaserte målemetoder for måling av bentetthet (DEXA (DXA), SXA, QUS, pQCT, RA, DPA, SPA. pDXA)
Forebygging
Faktorer som bidrar til å opprettholde bentettheten i skjelettet:
Faktorer som bidrar til å redusere bentettheten i skjelettet:
Behandling
I behandling av osteoporose er primæranbefalingen fra helsemyndighetene bruk av kosttilskuddene kalsium og vitamin D, samt medikamentell behandling med bisfosfonater. Sekundært anbefales SERM (Selective Estrogen Reseptor Modulators) eller østrogentilskudd (til kvinner). I tillegg er nå et PTH-basert medikament som stimulerer oppbyggingen av benvevet tilgjengelig på markedet.
En studie ved Universitetet i Rostock, Tyskland indikerer at fysikalsk behandling som inkluderer slyngebehandling og slyngetrening kan gi pasienter med osteoporose høynet livskvalitet, betraktelig smertereduksjon og forbedret funksjon i hverdagen.
Astronauter mister fort kalsium fra benbygningen fordi det blir lite trykk langs de lange knoklene. Under lange romferder har det blitt praktisert å sette bena under press for kunstig å skape trykk langs knoklene. Det er ikke kjent at slik behandling er forsøkt som behandling for osteoporose.
Dr. Frøylands Minne
Dr. Frøylands Minne var Det norsk-lutherske Kinamisjonsforbunds sykehus ved Liangigai misjonsstasjon i Laohekou i provinsen Hubei i Kina. Det fikk sitt navn etter legemisjonæren Tønnes Frøyland som var blitt drept av en røverhorde i 1914, og som hadde etablert et sykehus som ble forløperen til det nevnte. Bygget stod ferdig 1927 med 70 sengeplasser. Dr. Gabriel Lende kom ut til misjonsfeltet i 1929 og fikk ta det i bruk, legeparet Berg kom ut dit i 1939. Ved kommunismens seier under den kinesiske borgerkrig i 1949 ble sykehuset etter kort tid overtatt av de sivile myndigheter.
Cesar
Cesar er et departement nordvest i Colombia som grenser til nabodepartementene La Guajira, Norte de Santander, Santander, Bolívar og Magdalena samt til nabolandet Venezuela. Departementshovedstaden heter Valledupar. Andre byer er Aguachica, Chiriguaná og Codazzi.
I fjellområdet Sierra Nevada de Santa Marta i nærheten av hovedstaden Valledupar ligger de to høyeste fjellene i Colombia, Pico Cristóbal Colón og Pico Simón Bolívar.
Het ungdom
Het ungdom (originaltittel: Porky's) er en kanadisk-amerikansk sex-komedie fra 1981 regissert av Bob Clark. Filmen handler om en gruppe tenåringer ved en amerikansk High school i Florida på 1950-tallet.
Filmen ble en stor publikumssuksess, spesielt i USA der den endte opp som den femte mest innbringende filmen på kino i 1982. Den ble imidlertid dårlig mottatt av anmelderne.
Den fikk to mindre suksessfull oppfølgere: Het ungdom samles igjen og Het ungdom 3 – Porky's hevn. I 2009 kom en nyinnspilling av den første filmen kalt Pimpin' Pee Wee. Denne hadde et lavt budsjett og ble lansert rett på video. Den fikk minimalt med oppmerksomhet.
Handling
Filmens hovedpersoner er seks gode venner fra samme High School i Florida på midten av 1950-tallet. Store deler av tiden går med til å løpe etter jenter, men skolens prippene frøkner løsner ikke så lett på knappene. I nabofylket befinner det seg en bar som heter Porky's hvor det er nakendans og en sjanse for å få et nummer for rett pris. Tilsynelatende et drømmested for de seks guttene: Men det blir langt fra noen drømmekveld da de prøver å slippe inn. De blir fralurt alle pengene og havner bokstavelig talt på trynet utenfor. De bestemmer seg for å iverksette en meget dristig hevn mot eieren Porky og hans sted.
Om filmen
Het ungdom ble en stor publikumssuksess og spilte inn $105,5 millioner i USA alene. Den ble den femte mest innbringende filmen i USA i 1982.
Den ble relativt dårlig mottatt av anmelderne. Også de norsk anmelderne var negative. Blant annet så gav både VG og Dagsavisen den terningkast en, mens Aftenposten gav den to og Dagbladet tre.
Den vant en Golden Reel Award ved Genie Awards i 1983.
Siden filmen ble finansiert av et kanadisk filmselskap regnes den som den mest innbringende kanadiske filmen noensinne. Den berømte «dusjscenen» i filmen har blitt parodiert flere ganger.
Hyacinthe Sigismond Gerdil
Hyacinthe Sigismond Gerdil (født 23. juni 1718 i Samoëns i Savoia, død 12. august 1802 i Roma) var en av den katolske kirkes kardinaler som gjorde seg bemerket som filosof.
Bakgrunn
Hyacinthe Sigismond Gerdil var sønn av notaren Pierre Gerdil og hans hustru Françoise Perrier fra Taninges. I 1743 trådte han inn hos Regularklerikerne av Den hellige Pauli kongregasjon (barnabittene). De sendte ham til Bologna for teologiske studier. Han satte seg der også godt inn i en rekke andre fag og ble godt skolert i flere vitenskapelige retninger. Mens han arbeidet med å forbedre sin italiensk, ble han lagt merke til av erkebiskopen av Bologna, Propero Lambertini (den senere pave Benedikt XIV), som dro nytte av den unge seminaristen i sine egne studier av franske tekster.
Prest
Han ble presteviet den 11. juni 1741 for barnabittenes kongregasjon. I 1749 var hans ry blitt lagt til de grader merke til at han var blitt indusert i en rekke vitenskapelige og litterære selskaper rundt om i Europa, som for eksempel Bologna vitenskapelige institutt, Royal Society of London og Accademia degli Arcadi i Roma. Samme år ble han utnevnt til professor i filosofi ved universitetet i Torino, men ble overført til å undervise i moralteologi i 1754.
I 1758 ble Gerdil etter anbefaling fra pave Benedikt XIV valgt som privatlærer til prinsen av Piemonte, den senere kong Karl Emmanuel IV. Han forlot lærerstillingen ved universitetet året etter for å ta seg av andre kirkelige oppdrag. I 1764 ble han valgt til provinsial superior for barnabittene i Savoia og Piemonte. I 1768 ble han valgt til å undervise sønnene til sin tidligere student, som nå var blitt konge av Sardinia.
Biskop
Pius VI utnevnte ham 17. februar 1777 til titularbiskop av Dibona. Han ble bispeviet av kardinal Marcantonio Colonna den 2. mars 1777; medkonsekratorer var erkebiskop Orazio Mattei og biskopen av Montalto Francesco Antonio Marcucci.
Kardinal
Han ble utnevnt til kardinal in pectore den 23. juni 1777 av pave Pius VI, med publikasjon 15. desember 1777, med San Giovanni a Porta Latina som tittelkirke. Kirken Santa Cecilia ble senere hans tittelkirke i stedet.
Han hadde en rekke høyere poster i Den romerske kurie. Kardinal Gerdil deltok ved konklavet 1799-1800 som valgte pave Pius VII. Under dette pavevalget var han selv i ferd med å bli valgt, men kardinal Franziskus Herzan von Harras presenterte den østerrikske keiser Franz II veto mot ham.
Arbeider
Gerdils mange arbeider, av hvilke den men mest fullstendige samling ble utgitt av Migne (1863), beherskes av interessen av å forsvare katolisismen mot Lockes empirisme, sensualismen, ateismen, materialismen, panteismen og deismen, og mot de nye politisk-sosiale idéer. Den filosofi som han forfektet overfor de såkalte opplysningsfilosofene er ikke den skolastiske, men mer beslektet med Cartesius og Malebranche. Han forsvarte også pavens autoritet overfor febronianismen og Synoden i Pistoia.
Episkopalgenealogi
Hans episkopalgenealogi er:
Zaporizjzja
Zaporizjzja (ukrainsk: Запоріжжя; russisk: Запорожье – Zaporozje, på norsk også kjent som Saporosje ) er en by i Ukraina. Byen er administrasjonssentrum i Zaporizjzja oblast, og ligger ved elva Dnipro omtrent 70 kilometer fra byen Dnipro. Zaporizjzja er landets sjette største by, og har 790 000 innbyggere (2007).
Zaporizjzja er en viktig industriby, og huser flere viktige industrikonsern. Blant disse er vannkraftanlegget DniproHES, bilprodusenten ZAZ og motorfabrikken Motor Sich. I byen Enerhodar sørvest for Zaporizjzja, ligger også Europas største kjernekraftverk, Zaporizjzja.
Byen ble grunnlagt som festningsby i 1770 med navnet Aleksandrovsk, oppkalt etter generalen Aleksandr Golitsyn. Byen fikk sitt nåværende navn i 1921. Navnet refererer til byens beliggenhet, og betyr «stedet bortenfor strykene» – nedstrøms eller sør for de tidligere Dniprostrykene.
Under Russlands invasjon av Ukraina 2022 var det harde kamper om byen.
Kamila Skolimowska
Kamila Skolimowska (født 4. november 1982 i Warszawa i Polen, død 18. februar 2009 i Vila Real de Santo António i Portugal) var en polsk sleggekaster som først gjorde seg kjent som 15-åring, da hun vant øvelsen under junior-VM i 1997. Denne bragden gjentok hun under junior-VM i 1999. Under OL 2000 i Sydney vant hun gullet, under EM 2002 i München ble hun nummer to bak russiske Olga Kuzenkova. I finalen under OL 2004 i Athen kom hun på en femteplass med et årsbeste på 72.57.
Skolimowska fikk hjerteinfarkt mens hun deltok i det polske landslagets treningssamling nær Faro i Portugal. Tross intensiv innsats fra treningskamerater og helsepersonell kunne ikke hennes liv reddes. Hun fikk et første infarkt i et vektløftingslokale, og nok ett i ambulansen på vei til sykehuset. Skolimowska ble 26 år gammel. Hun ble gravlagt på Powązki-kirkegården i Warszawa.
Skarpsno
Skarpsno er et strøk i Oslo, mellom Skillebekk, Gimle og Skøyen beliggende i bydel Frogner. Skarpsno ligger langs Frognerkilens nordside, vis-à-vis Bygdøy, og har lystbåthavn langs sjøsiden. Gjennom strøket går Drammensveien, som de fleste har adresse til, og E 18 langs Frognerkilen nærmere sjøen.
Skarpsno var en plass under Frogner hovedgård ved utløpet av Terningbekken, bolig for fergemannen som rodde folk til og fra Bygdøy. Hans stuebygning lå på fjellryggen vest for Skarpsnoparken, omtrent ved enden av C.A. Pihls gate. Skarpsno brygge var havn og badeplass for gården Frogner.
Bebyggelsen er i hovedsak fra 1890-tallet og består av en rekke flotte villaer. En bevaringsplan for området ble vedtatt i 1992. I strøket finnes parkene Frøyas have og Skarpsnoparken. Stedet er representert i den norske utgaven av Monopol.
Skarpsno har trikkeforbindelse til Oslo sentrum ved Skøyenlinjen. Skarpsno hadde også togforbindelse ved Skarpsno stasjon på Drammensbanen, i drift fra 1882 til 1973.
Navnet
Stedsnavnet er i Oslo byleksikon og Store norske leksikon forklart som 'det skarpe hjørne' av nederlandsk Scarpen oort med henvisning til Isaac van Geelkercks kart fra 1649, eller som en forvanskning av Escarpe du nord, 'Nordskansen'. Forklaringen skyldes en sammenblanding med den spisse nordre bastion på Akershus festning, som på Geelkercks kart fra 1649 er kalt «Scherpen oort». Geelkercks kart omfatter ikke Skarpsno, og det er usannsynlig at det har ligget en skanse her. Navnet finnes flere steder i Norge og forklares ofte som beskrivende for et værhardt sted.
Ambassader
(fra vest mot øst)
Groupe PSA
Groupe PSA, kjent som PSA Peugeot Citroën fra 1991 til 2016, var en fransk bil- og motorsykkelprodusent av kjøretøyer under varemerkene Peugeot, Citroën, DS, Opel og Vauxhall.