cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Floris I av Holland
Floris I ble begravet i Egmond, Noord-Holland.
Gertrud giftet seg på nytt etter at Floris døde med Robert I av Flandern. 3. august 1113 døde hun i Veurne og ble begravet i St.-Walburgakirken der.
Familie og barn
Floris og Gertrud fikk flere barn. Antallet varierer i de ulike kildene. Foundation for Medieval Genealogy har dokumentert fem barn. Nettstedet History of royal women, som oppgir E.H.P. Cordfunke (1987)Gravinnen van Holland som kilde, oppgir at paret fikk minst seks barn:
Ananás
Ananás er en kommune i delstaten Tocantins i nordregionen av Brasil.
Kensington Olympia stasjon
På undergrunnskartet heter stasjonen Kensington (Olympia), men alle jernbaneselskapene, inkl. Network Rail, skriver navnet uten parentes.
Pierre Lemonnier
Pierre Lemonnier (født 28. juni 1675 i Saint-Sever i Normandie, død 27. november 1757) var en fransk astronom og professor i fysikk og filosofi ved Collège d'Harcourt (Universitetet i Paris), og et medlem av det franske vitenskapsakademiet.
Lemonnier publiserte serien Cursus philosophicus ad scholarum usum accommodatus bestående av seks bind:
Han var også far til Pierre Charles Le Monnier og Louis Guillaume Le Monnier.
Turnpike Lane undergrunnsstasjon
Turnpike Lane undergrunnsstasjon er en stasjon på Piccadilly-linjen i London. Den ligger i sone 3.
Stasjonen ble åpnet 19. september 1932.
Arkitektonisk er stasjonen et godt bevart eksempel på modernistisk stil fra 1930-tallet. Stasjonens består av en stor mursteinsbyggning med to ventilasjonstårn.
Dronning Elizabeth IIs kroningsmedalje
Dronning Elizabeth IIs kroningsmedalje er en britisk medalje innstiftet i 1953 i anledning av kroningen av Elisabeth II av Storbritannia. Den ble utdelt i stort antall som ledd i feiringen av kroningen, som fant sted i London 2. juni 1953.
Utforming
Dronning Elizabeth IIs kroningsmedalje er i sølv og bærer på forsiden et høyrevendt portrett av dronning Elisabeth II. Dronningen bærer krone og Hosebåndordenens ordenskjede, samt ordenstegnet for Badets orden. Baksiden prydes av dronningens monogram og omskriften «QUEEN ELIZABETH II CROWNED 2ND JUNE 1953».
Medaljebåndet er rødt, har to smale blå striper i midten, og smale hvite striper langs kantene.
Tildeling
Dronning Elizabeth IIs kroningsmedalje ble tildelt i stort antall til kongelige, ledende politikere, statstjenestemenn, folkevalgte på ulike nivåer, militære og medlemmer av politistyrkene i Storbritannia, i landets oversjøiske besittelser og i samveldeland. Hvert land og område fikk et bestemt antall medaljer til disposisjon for tildeling etter bestemmelse av de politiske myndigheter i det enkelte land og område.
14 eksemplar av Dronning Elizabeth IIs kroningsmedalje ble inngravert med ordene «MOUNT EVEREST EXPEDITION» og tildelt medlemmer av ekspedisjonen som nådde toppen av Mount Everest.
Bertha av Holland
Bertha av Holland (født ca. 1055, død 15. oktober 1094) var dronning av frankerne fra 1072 og fram til 1092 som den første hustruen til kong Filip I. Hennes ekteskap med kongen i 1072 ble inngått som et resultat av fredsforhandlinger mellom Filip og hennes stefar, grev Robert I av Flandern. Etter ni uten at hun ble gravid, født hun tre barn, blant dem Filips etterfølger, Ludvig IV (kalt for le Gros, «den feite»). Filip ble derimot lei av sin hustru ved 1090 og forkastet henne i 1092 for å kunne gifte seg med den allerede gifte Bertrada av Montfort. Det nye ekteskapet var skandaløst da både Filip og Bertrada på hver sin kant allerede var gift med andre, i det minste fram til Bertha døde året etter.
Tidlige år
Bertha var datter av grev Floris I av Holland og Gertrud av Sachsen. Bertha hadde seks søsken og begge foreldrene kom fra store familier. Hennes far styrte et området som vagt ble skrevet som «Friesland vest for Vlie» og hvor hun tilbrakte sin barndom. Hennes far fortsatte politikken til broren Dirk IV ved å ekspandere sine områder. I 1061 var han involvert i en krig mot den keiserlige autoritet, og på vei hjem fra Zaltbommel gikk han i en felle og ble myrdet ved landsbyen Nederhemert (den gang kalt for Hamerth) den 28. juni. Keiser Henrik IV grep da anledningen til å kvitte seg med de opprørske grevene og fordelte deres områder til sin trofaste vasall, biskop Vilhelm i erkebispedømmet Utrecht.
Hennes mor Gertrud giftet seg to år senere på nytt med Robert I av Flandern (med tilnavnet «friseren»). I 1070 ble grev Robert I involvert i en krig mot sin nevø Arnulf III over retten til Flandern. Kong Filip I av Frankrike involverte seg med soldater på Arnulfs side, men i slaget ved Cassel den 22. februar 1071 sto Robert I seirende igjen mens Arnulf ble drept. I løpet av de neste to årene inngikk kong Filip en fred med Robert I ved at han aksepterte ham som greve av Flandern. Freden ble forseglet med et ekteskap; Roberts egne døtre var for unge, men deres halvsøster Bertha var i gifteklar alder. Som et vilkår i fredsprosessen ble Bertha giftet bort til Filip og ble dronning av frankerne, antagelig i 1072.
Dronning
I sin tid var Bertha den kvinne av lavest rang som ble gift med en fransk konge; ingen egnet prinsesse kunne bli funnet ettersom alle gifteklare var for nært beslektet med Filip til at kirken kunne akseptere et ekteskap. Bertha hadde ingen kongelige blant sine sporbare forfedre og manglet også selv den minste slektstilknytning til karolingerne som tidligere dronninger kunne hevde. Som et resultat av dette kunne ikke samtidens kronikører presentere hennes slekt som mer opphøyd enn som en greves. Men mangelen på kongelige kandidater gjorde Bertha til et egnet valg. Dronningtittelen som hun fikk ved ekteskapet var prestisjetung, men hadde ingen egentlig betydning da hun var begrenset til ektemannens lille kongelige territorium, krongods, som i realiteten ikke dekket mer enn områdene rundt Paris og Orléans.
Barnløshet
I seks år var Filip og Bertha plaget av barnløshet. En dronnings fremste oppgave var å frambringe en mannlig arving, og la en åpenbar tung belastning på Bertha, men at kongen ikke klarte å gjøre sin oppgave var i og for seg ikke uvanlig for de første mannlige medlemmene av dynastiet Capet. Situasjonen endret seg brått da dronningen ble gravid og fødte tre barn i rask rekkefølge: en datter døpt Konstanse i 1078, og to sønner, en lenge ventet arving ved navn Ludvig i 1081 og Henrik født 1083, men som døde som barn. Fødselen av en lenge ventet arving hadde åpenbart en slik stor innvirkning at en fortelling om et mirakel utviklet seg rundt den. Etter sigende skal det kongelige parets fruktbarhet ha blitt gjenopprettet utelukkende takket være bønnene til en eremitt, Arnulf av Soissons. Han fortalte dronningen hun bar på en sønn og at det var passende å gi ham det karolingiske navnet Ludvig.
Avvist
Etter at de tre barna ble født begynte ekteskapet å surne. Kongen ble trett av sin hustru, men årsakene er uklare. Samtidens kronikører har gitt ulike forklaringer. I henhold til William av Malmesbury klagde Filip på at Bertha var «altfor feit», quad illa praepinguis corpulentiae esset, a lecto removit, skjønt han hadde selv blitt altfor overvektige til å kunne ri en hest. I 1092 annonserte Filip sin beslutning om å skille seg fra «den edle og dydige datteren til Floris, greve av Holland, og stedatter til Robert friseren» og isteden gifte seg med den allerede gifte Bertrada av Montfort, hustruen til grev Fulko IV av Anjou. Den avviste dronning Bertha trakk seg tilbake til festningen ved Montreuil-sur-Mer, som var en del av hennes medgift. Ved denne forvisningen klarte franskekongen å gjøre Berthas stefar, grev Robert av Flandern, rasende. Da Bertha døde ikke lenge etter, den 15. oktober 1094, gikk krisen over.
Det gjorde det også enklere for Filip for å gifte seg igjen, men ikke med grevinnen av Anjou da hennes ektemann Fulko fortsatt levde. Den eneste franske biskop som direkte protesterte mot at kongen krevde legitimering av å ha forlatt sin dronning for en annen og gift kvinne, var Ivo av Chartres. Han ble fengslet av Filip for sin opposisjon. I stor grad ved Ivos fravær dømte et kirkeråd i Reims i 1094 i kongens favør. Den stridbare Hugo av Die, fransk pavelig legat, bannlyste øyeblikkelig kong Filip og det ble først bekreftet av pave Urban II i 1095, basert på de ovennevnte grunnene, men opphevet senere. Da Filip ikke endret seg ble bannlysningen fornyet.
Barn
Filip og Bertha fikk tre barn sammen.
Med Bertrada av Montfort fikk kong Filip ytterligere tre barn.
Vallefaret (Oslo)
Vallefaret (1–23, 2–22) er en vei nordvest for Valle Hovin i bydel Gamle Oslo. Den går som blindvei nordøstover fra Grenseveien og danner en løkke helt i nordøst.
Veien fikk navn i 1952 etter gården Valle, ilbant kalt Øvre Valle (gnr./bnr. 130/86, i nr. 14).
Minnesmerke
Et minnesmerke er en utformet gjenstand som er varig plassert i det offentlige rom for å minne om en person eller en begivenhet. Et minnesmerke i form av en bauta eller steinstøtte kalles også minnestein. Et minnesmerke i form av en tavle kalles også minnetavle.
1
Dødsfall
Kategori:1
0er
Bapaume
Bapaume er en kommune i departementet Pas-de-Calais i regionen Hauts-de-France nord i Frankrike. Bapaume ligger ikke langt fra Arras, og innbyggerne kalles for Bapalmois.
Historie
Under den tysk-franske krig stod den 3. januar 1871 slaget ved Bapaume sted utenfor byen, mellom den franske nordarmé og det prøyssiske VIII. armékorps. Det endte uten seier for noen av partene.
Under første verdenskrig var dette området heftig omkjempet, og byen ble nesten fullstendig rasert. Rådhuset fra 1610 ble ødelagt i 1917 ved en tidsinnstilt tysk sprengladning, men ble gjenoppbygd i 1935 under borgermester Abel Guidet.
Også under annen verdenskrig var Bapaume omkjempet. Noe vest for byen lå flyplassen Bapaume-Grévillers. Borgermester Guidet arbeidet i den franske Résistance. Han ble tatt, og ført til konsentrasjonsleir (KZ Groß-Rosen), og døde der den 27. november 1944.
Befolkningsutvikling
Antall innbyggere i kommunen Bapaume
Alvilde Grønneberg
Alvilde Grønneberg (født 5. januar 1992 i Oslo) er en norsk friidrettsutøver, som driver med sprint. Hun representerer IK Tjalve.
Hun spilte tidligere håndball, men var plaget av skader, og begynte derfor med friidrett i 2012.
Idrettskarriere
Hennes første friidrettsstevne var Maistevnet på Bækkelaget, der hun vant 100 meter på tiden 12,68 i 3 m/s motvind. Senere forbedret hun sin personlige rekord til 12,54 ved et Grand Prix-stevne på Bislett stadion, deretter til 12,19 ved et Grand Prix-stevne i Florø. Grønneberg deltok på 4 x 100 meter ved NM i stafetter 2012 i mai 2012, men Tjalve fullførte ikke øvelsen. Hun kom på 2.-plass på 100 meter ved Tyrvinglekene i juni, bak Mari Gilde Brukak. Her løp hun på 12,06 med 2,1 m/s medvind.
Ved Nordisk-Baltisk U23-mesterskap i juli deltok hun på det norske laget som kom på 2.-plass på 100 meter. De andre deltakerne på det norske laget var Siv Krakeli Sneen, Mari Gilde Brubak og Line Kloster. Hun kom på 6.-plass på 100 meter, med tiden 12,12, der finske Maria Räsänen vant. Hun deltok ved junior-NM i friidrett 2012 senere i juli, der hun kom på 2.-plass på 100 meter og 3.-plass på 200 meter.
Ved NM i friidrett 2012 i Kristiansand i august kom hun på 2.-plass på 100 meter, kun slått av Ezinne Okparaebo. Grønneberg løp på 12,18, med 0,1 m/s motvind. På 200 meter kom hun på 5.-plass med tiden 25,26, og på 1000 meter stafett kom Tjalve på sjette- og sisteplass.
Hun kom på 4.-plass på 100 meter i U23-klassen ved junior-NM i friidrett 2013, der Tara Marie Norum vant. På 200 meter kom hun på 5.-plass. Ved ungdomsmesterskapet i friidrett innendørs 2013 på Steinkjer i mars kom hun på 2.-plass på 60 meter, bak Siv Krakeli Sneen. Grønneberg løp på 7,81 i finalen. På 200 meter løp hun på 26,76, som holdt til 4.-plass. Hun deltok også på Tjalves lag som kom på 2.-plass på 4 x 200 meter, i klassen 18-22 år. De andre på laget var Marte Jørgensen, Annika Tollefsen og Karoline Hansen.
Hun deltok også ved Ungdomsmesterskapet i friidrett innendørs i Bærum i mars, der hun vant 60 meter med tiden 7,73, foran Karin Busch og Guro Forbord Anderssen.
Utendørs sesongåpnet hun 22. mai, ved Norwegian Grand Prix på Bislett stadion. Der løp hun inn på 12,12 på 100 meter, som er tangering av hennes personlige rekord. I finalen her kom hun på 5.-plass. I juni deltok hun ved den nasjonale konkurransen ved Bislett Games, der hun vant 100 meter, med samme tid som Elisabeth Slettum som kom på 2.-plass. Tiden deres var 11,86. Dette var ny personlig rekord for Grønneberg.
I juli deltok hun ved nordisk-baltisk U23-mesterskap i København, der hun deltok på det norske laget som fikk sølv på 4 x 100 meter på stafett. De andre som løp for Norge var Siv Krakeli Sneen, Ida Bakke Hansen og Christine Bjelland Jensen. Individuelt kom hun på 9.-plass på 100 meter, med tiden 12,22.
Hun deltok ved Norwegian Grand Prix - Audun Boysen Memoria 2. august, der hun kom på 3.-plass på 200 meter. Hun deltok også på 100 meter, men ble diskvalifisert i finalen. Ved junior-NM i friidrett 2014 i Fredrikstad senere i august vant hun 100 meter i klassen KJ22, på tiden 11,84, med 3,3 m/s medvind. På 200 meter kom hun på 2.-plass bak Ida Bakke Hansen, med tiden 24,70. Også her var det for sterk medvind til at tidene teller som personlige rekorder; 3 m/s.
Permanente avlinger
Permanente avlinger er produsert fra planter som varer i flere sesonger, i motsetning til avlinger som må plantes eller sås på nytt etter hver innhøsting.
Ifølge en definisjon omfatter begrepet land hvor det dyrkes avlinger som for eksempel sitrusfrukter, kaffe, og gummi, nøttetrær og andre frukttrær. Land hvor det plantes trær til skogbruk kommer ikke inn under denne definisjonen.
André Fernandes
André Fernandes (født 1516 i Campo Maior i Portugal, død 22. mars 1598 i Goa i India) var misjonær tilhørende jesuittordenen i misjonene i Østen. Han var i Macao fra 1564 senest 1568, og virket senere i India.
Vigleik Storaas
Vigleik Storaas (født 2. februar 1963 i Bergen) er en norsk jazzmusiker (piano) og komponist, utdannet ved jazzlinja på Norges teknisk-naturvitenskapelige universitet (NTNU) (1981–83). Han var leder i Bodega Band (1990–96), og er ansatt som førsteamanuensis ved Institutt for musikk (NTNU).
Hans egen Vigleik Storaas Trio, der medstudentene Johannes Eick og Per Oddvar Johansen spilte, har gitt ut flere plater. Den senere tid har han opptrådt i en kvartett med studentene Tore Johansen trompet, Rune Nergaard bass og Gard Nilssen trommer.
Med Rikskonsertene har Storaas turnert i «Musikk for fred» (1984–86), «So Ro Godt Barn» (1987–90), «Mennesket i Mengden» (1989–90), «Fair Play» (1989), «All That Jazz» (1993), «Kombinasjoner» (1995), «Meeting Point» (1997 og 2000).
Utgivelser
Som leder:
Som sidemann:
Angico
Angico er en kommune i delstaten Tocantins i nordregionen av Brasil.
Jesus kär, var mig när
«Jesus kär, var mig när» er en svensk bønnesalme, skrevet av Lina Sandell-Berg i 1852. Den består av to korte strofer på en tysk 1800-talls melodi. Den bygges opp omkring motsatsparene dag-natt, glede-sorg. I begge versene fokuseres det på veien til målet: «Livets väg», «din stig». I vers 1 ber vi at Jesus skal være nær oss, i vers 2 at han skal holde oss nær seg.
Havkaruss
Havkaruss (Spondyliosoma cantharus) er en fiskeart.
Den har en oval kropp som er sammentrykt fra siden. Den er sølvfarget med langsgående svarte og gylne striper. Den kan bli opptil 60 cm lang, men vanlig lengde er opptil 30 cm. Arten svømmer alene over sandbunn og i Posidonia-gras. Den eter alger som den skraper av steiner.
Havkaruss er utbredt i det østlige Atlanterhavet fra Norge til Namibia inkludert farvannene rundt Madeira, Kanariøyene og Kapp Verde. Den finnes også i Middelhavet og Svartehavet.
I middelhavsområdet regnes havkaruss som en god matfisk.
Havkarusser
38 slekter
Havkarusser (Sparidae) er en familie av fisker.
Kroppsformen varierer fra torpedoformet til sammentrykt fra siden. De har store skjell på både hode og kropp. Det er en lang ryggfinne med 10–13 piggstråler og 10–15 bløtstråler. Havkarussene kan bli opptil 1,2 m lange, og lever hovedsakelig av virvelløse dyr med hardt skall som de finner på havbunnen. Mange arter er hermafroditter.
Nesten alle artene lever i grunne kystfarvann, men noen få finnes i brakk- eller ferskvann. Utbredelsen omfatter alle tempererte og tropiske hav, men omtrent halvparten av artene i familien forekommer kun utenfor kysten av Sør-Afrika.
Havkarusser er gode matfisker, og de er ettertraktet av både sports- og yrkesfiskere.
Arter nord for Biscaya
I Middelhavet finnes det naturlig 23 arter, samt tre som er vandret inn via Suezkanalen; elleve av disse er blitt funnet nord for Biscaya:
Venera-programmet
Venera (russisk: Венера, som betyr Venus på russisk) var navnet på en serie romsonder utviklet av Sovjetunionen mellom 1961 og 1984 med formål å utforske og samle data fra planeten Venus. Ti sonder lyktes i å lande på planetens overflate, mens tretten andre sonder lyktes i å gå inn i atmosfæren. På grunn av de ekstreme forholdene på overflaten til Venus klarte sondene bare å overleve i korte tidsspenn som rangerte fra 23 minutter til to timer.
Venera-programmet satte flere milepæler innenfor romutforskning. Blant annet, første menneskeskapte objekt til å gå inn i en annen planets atmosfære (Venera 3, 1. mars 1966), og første menneskeskapte objekt til å lande på en annen planet (Venera 7, 15. desember 1970. Andre milepæler for Venera-programmet er også første bilder fra en annen planet, første lydopptak og første radarkartlegging.
Venera 1 og 2
Hovedartikler: Venera 1 og Venera 2
Sovjetunionens første forsøk på å sende en romsonde til Venus ble skutt opp 4. februar 1961, men den var mislykket da den ikke klarte å forlate banen sin rundt jorden. Oppskytningen ble da kalt "Tyazhely Sputnik" eller (Tung satellitt) for å opprettholde Sovjetunionens politikk om å ikke kunngjøre detaljer om mislykkede oppdrag. Den blir også kalt for Venera 1VA.
Venera 1 og Venera 2 skulle fly forbi Venus uten å gå i bane rundt planeten. Venera 1 ble skutt opp 12. februar 1961. Den fløy forbi Venus med en høyde på 100 000 km fra planeten og er fortsatt i bane rundt solen i dag. Venera 2 ble skutt opp 12. november 1965, men i likhet med Venera 1VA klarte den ikke å forlate banen sin rundt jorden.
Flere mislykkede forsøk på å sende sonder til Venus ble skutt opp av Sovjetunionen på begynnelsen av 1960-tallet, men var aldri kunngjort som planetariske oppdrag og fikk dermed aldri Venera-distinksjonen.
Venera 3 til 6
Hovedartikler: Venera 3, Venera 4, Venera 5, Venera 6
Sondene Venera 3 til 6 var lik Venera 1 og Venera 2. De veide omtrent ett tonn, og ble skutt opp av en Molnija-rakett. De inkluderte en atmosfærisk sonde som var rund, designet for å tåle det ekstreme trykket i atmosfæren til Venus. Selv om sondene ble designet for å tåle trykket, så var de aldri utstyrt med noen for slags landingsutstyr. De første sondene sviktet nesten umiddelbart etter å ha gått inn i atmosfæren, selv om russerne hadde håp om at sondene skulle nå overflaten intakte.
Den 1. mars 1966 ble Venera 3 det første menneskeskapte objektet til å treffe en annen planet. Men siden sondene hadde blitt ødelagt i atmosfæren ble ingen data fra atmosfæren mottatt fra oppdraget.
Den 18. oktober 1967 ble Venera 4 det første menneskeskapte objektet til å måle innholdet i en annen planets atmosfære. Sonden viste at atmosfæren til Venus bestod hovedsakelig av karbondioksid. Sovjetunionen mente først at Venera 4 klarte å nå overflaten intakt, men etter en reanalyse av atmosfæren av den amerikanske romsonden Mariner 5, som fløy forbi Venus dagen etter Venera 4 hadde nådd planeten, viste den at det atmosfæriske trykket var mye større enn det Venera 4 var designet for å tåle. Hele 75-100 atmosfærer, mens Venera 4 var designet for å tåle 25 atmosfærer. Sovjetunionen trakk deretter tilbake påstanden.
Russerne innså at sondene kom til å bli knust av trykket før de nådde overflaten, så de bestemte at Venera 5 og 6 skulle holde seg i atmosfæren i stedet for å lande på overflaten. Disse fartøyene samlet opp 53 og 51 minutter med data hver for seg mens de gled gjennom atmosfæren med fallskjerm før batteriene ble ødelagt.
Venera 7
Hovedartikkel: Venera 7
Variabel stjerne
Variable stjerner eller variabler er stjerner hvis lysstyrke varierer over tid. Variabiliteten har ingen entydig årsak, men det finnes flere ulike tilstander som kan forårsake lysvariasjoner blant stjerner. Variasjonene har et bredt spekter både hva gjelder amplitude og periode. Variasjonene kan også være regelmessige, halvregelmessige eller uregelmessige. Solens energiutstråling varierer for eksempel med 0,1 % i løpet av den 11-årige solflekksyklusen, noe som tilsvarer en endring i lysstyrken på en tusendels størrelsesklasse.
De mest ekstreme variable stjernene er supernovaer som kan øke lysstyrken med 20 størrelsesklasser noe som tilsvarer en økning i lysstyrken på 100 millioner ganger. Dette innebærer at en supernova alene kan lyse like sterkt som en galakse. Det voldsomme supernovautbruddet innebærer også slutten for stjernen og kan derfor bare oppstå én gang i en stjernes liv. De fleste andre typer variabiliteter er derimot periodisk gjentagende, enten med et regelmessig eller uregelmessig tidsintervall.
Ut i fra variabilitetens årsak eller stjernens oppførsel klassifiseres de variable stjernene i flere ulike typer. Noen av de viktigste hovedgruppene er:
Innenfor hver hovedgruppe finnes det også flere ulike undergrupper.
En annen oppdeling er fysiske og optiske variabler. Fysiske er stjerner som endrer sin lysstyrke på grunn av indre prosesser i stjernen (pulserende, eruptive). Optiske er stjerner som bare skinnbart på grunn av geometriske effekter ser ut til å variere (roterende og formørkelsesvariabler). Denne oppdelingen er imidlertid problematisk da variabiliteten hos for eksempel rotasjon- og formørkelsesvariablene kan ha både optiske og fysiske årsaker.
Historikk
De tidligst dokumenterte stjernene vi kjenner til er novaer og supernovaer. Eldre kinesiske, japanske og koreanske kilder har notert forekosten av ca. 80 «nye stjerner» frem til år 1600. Av disse antas åtte å ha vært supernovaer og resten vanlige novaer. Blant annet var den svenske astronomen Knut Lundmark delaktig i å identifisere Krabbetåken som en supernovarest som ble sett av kinesiske og japanske astronomer i år 1054.
I november 1572 oppdaget Wolfgang Schuler en ny stjerne i stjernebildet Cassiopeia. Tycho Brahe studerte den nye stjernens lysstyrke og utførte nøye målinger av posisjonene. I 1573 publiserte han De Nova Stella som omhandlet sine observasjoner av den nye stjernen I oktober 1604 oppdaget Johannes Kepler (og uavhengig av ham David Fabricius) en annen ny stjerne i stjernebildet Slangebæreren. Begge disse stjernene var supernovaer i vår egen galakse Melkeveien. Den fra 1604 er også den siste kjente supernovaen som synes i Melkeveien.
Beta Persei (Algol) ble i 1669 oppdaget å være en variabel av Geminiano Montanari og 1782–1783 gjorde John Goodricke en nøyaktig måling av dens periode og var den første som foreslo en korrekt forklaring på variabiliteten, at stjernen er hva vi nå kaller en formørkelsesvariabel.
I 1600 oppdaget Willem Janszoon Blaeu P Cygni, en stjerne som først ble antatt å være en nova, men som nå klassifiseres S Doradus-stjerne. I 1670 ble en ny nova oppdaget av Anthelm i stjernebildet Reven. Den stjernen har nå fått betegnelsen CK Vulpeculae. I 1686 oppdaget Gottfried Kirch at Chi Cygni var en variabel.
På 1700-tallet ble så R Hydrae oppdaget av i 1702 av Giacomo Maraldi; R Leonis i 1782 av Julius August Koch; Beta Lyrae og Delta Cephei i 1784 av John Goodricke; Eta Aquilae i 1784, R Coronae Borealis og R Scuti i 1795 av Edward Pigott; Alfa Herculis i 1795 av William Herschel.
På 1800-tallet ble det oppdaget en rekke nye variabler, og i en katalog satt sammen av George F. Chambers i 1865. listes 123 variabler hvorav 23 ble oppdaget av John Russell Hind og 16 av Friedrich Argelander med kolleger ved Bonns observatorium. Takten økte siden enda mer, spesielt siden den fotografiske teknikken ble tatt i bruk på begynnelsen av 1900-tallet. I 1907 var antallet kjente variabler 3,748 hvorav 1,791 stykker i de magellanske skyer. Hoveddelen av disse, 2,909 stk., hadde blitt oppdaget ved Harvard College Observatory.
Sternberginstittutet ved Moskvas universitet har sammen med det russiske vitenskapsakademi ansvaret for å opprettholde den moderne hovedkatalogen over variable stjerner, General Catalogue of Variable Stars, ovenfor Den internasjonale astronomiske union. Det fjerde opplaget, GCVS4, ble oppdatert i 2008 og lister drøyt 41,000 kjente variable stjerner i vår galakse sammen med nesten 15,000 mistenkte variabler og drøyt 10,000 variabler i andre galakser.
Olsenbanden jr. Det sorte gullet
Olsenbanden jr: Det sorte gullet er en norsk barne- og familiefilm fra 2009 i serien om Olsenbanden jr.
Den ble sett av 189 000 på kino og havnet på 19.-plass over de mest sette filmene på norske kinoer i 2009.
Filmanmelderne i VG, Aftenposten og Dagsavisen gav den terningkast tre, mens Dagbladet gav den fire og FilmMagasinet to.
Handling
Etter endt soning blir Egon hentet av Benny og Kjell, fra barnehjemmet Lykkebo. Men Egon har allerede lagt en ny plan. Han har fått vite at det kan finnes veldig mye olje i Nordsjøen. Det endelige resultatet av undersøkelser i Nordsjøen skal offentliggjøres av ingeniør Hallandsen, etter at forskningsfartøyet hans ankommer Oslo havn. Egon Olsen overtaler umiddelbart vennene sine til å kjøpe billige olje-aksjer for å kunne tjene penger når olje-funnet i Nordsjøen ble offentliggjort. De slår derfor sammen alle sparepengene deres, for å bli olje-aksjonærer. Benny og Kjell skal vente på forskningsskipet ved havnen, og bruke et speil for å signalisere til Dynamitt-Harry om olje-funnene er bekreftet.
Men det viser seg at Hallandsen hadde løyet, og påstått at det ikke fantes olje i Nordsjøen, for å beholde hele overskuddet selv. Det håpefulle spekulative overskuddet til Olsen-gjengen har dermed gått tapt. Hallandsen gjør i hemmelighet forretninger med en arabisk olje-sjeik, i stedet for å gjøre en avtale med den norske regjeringen. Egon Olsen stjeler derfor en rød koffert med beviser, men Hallandsen og olje-sjeiken Araban El-Altam oppdager snart tyveriet. Hallandsen og olje-sjeiken er fast bestemt på å forhindre at sannheten om olje-funnene blir offentliggjort. I mellomtiden møter Hassan, en nevø av olje-sjeiken, Valborg. Men onkelen hans kidnapper Valborg, og foreslår en avtale med Olsen-gjengen: Han vil ha den røde kofferten tilbake, i bytte mot at de får Valborg tilbake. Olsen-gjengen sier seg enige. Men sjeiken bryter avtalen deres, og får med seg kofferten uten å løslate Valborg.
Hallandsen og olje-sjeiken forsvinner deretter med et privatfly, og tar med seg den kidnappede Valborg til Egypt. Men ettersom Valborg sist ble sett sammen med Olsen-gjengen, antar politiet at det var Olsen-gjengen som kan står bak kidnappingen. Kriminaloverbetjent Hermansen og hans assistent Holm instruerer Biffen-gjengen om å spore opp Olsen-gjengen, og om nødvendig pågripe dem. Hermansens sønn Herman deltar også i letingen etter Valborg. Basert på et fotografi etterlatt av Hassan, antar Olsen-gjengen at kidnapperne har reist til Kairo. De kommer seg om bord på et lasteskip, for å komme til Egypt og befri Valborg som blir holdt fanget i Kheopspyramiden. Samtidig planlegger de å stjele tilbake den røde kofferten fra olje-sjeiken, og endelig bevise at det eksisterer olje på norsk sokkel i Nordsjøen.
Aparecida do Rio Negro
Aparecida do Rio Negro er en kommune i delstaten Tocantins i nordregionen av Brasil.
Maiblomsterfluer
Maiblomsterfluer (slekten Epistrophella) er en gruppe av fluer som tilhører familien blomsterfluer (Syrphidae). Det er bare kjent fire arter, én av dem forekommer i Norge.
Utseende
Maiblomsterfluen er en middelsstor (8–10 mm), slank, gul og svart blomsterflue. Den kan ligne på artene i slekten Platycheirus, men skiller seg fra disse på at ansiktet er overveiende gult, og Melangyna, men skiller seg fra disse på at thorax er temmelig blank. Hodet er temmelig stort, tydelig bredere enn thorax, med nakne fasettøyne og overveiende gult ansikt. Antennene er små og gule. Thorax er svart, på oversiden lett bestøvet, men temmelig blank, med glissen, gulaktiog behåring. Scutellum er brungult. Vingene er klare med brunlig vingemerke. Beina er slanke og gule. Bakkroppen er slank og parallellsidig, svart, på andre ledd med ovale, gule sideflekker. tredje og fjerde ledd har hvert sitt par av rektangulære, skråttstilte, gule flekker som ikke når helt ut til sidekanten og er relativt bredt skilte i midten.
Levevis
Artene lever i løv- og blandingsskog, der de gjerne besøker blomster som blomstrer om våren. De voksne fluene finnes fra april til begynnelsen av juli. Larvene lever av bladlus, særlig på kristtorn, hegg og frukttrær.
Utbredelse
Av de fire artene lever to i Europa, én i Nord-Amerika og én i Japan.
Beatles ’65
I USA ble albumet en stor hit, det hoppet fra nummer 98 og opp til nummer 1, noe som er det største hoppet opp til topplasseringen gjennom hele Billboard Album Charts' historie.
I ettertid ble flere album gitt ut og promotert i Amerika i løpet av 1965 med ganske like titler. Blant annet; Sinatra '65 av Frank Sinatra og Ellington '65 av Duke Ellington gitt ut på Reprise Records, Trio '65 av jazzpianist Bill Evans gitt ut på Verve Records, og Brasil '65 av Sérgio Mendes gitt ut på Capitol Records.
Den 16. november 2004 ble dette albumet gitt ut på CD for første gang som en del av The Capitol Albums, Volume 1, en samleboks som inneholder de fire første Beatles albumene gitt ut på Capitol Records, med både stereo- og monomikser.
Sporliste
Alle sanger skrevet av John Lennon og Paul McCartney (Lennon/McCartney), unntatt hvor annet står.
Volsungesaga
Volsungesaga er en norrøn fornaldarsaga fra siste del av 1200-tallet hvor sagnene om den legendariske frankerkongen etterkommere blir knyttet sammen med en rekke andre sagn, blant annet bygger sagaen på heltediktene i Den eldre Edda. Hovedpersonen i sagaen er helten Sigurd Fåvnesbane, som vi følger i sagaens midtre tredel. Den første tredelen handler om Sigurds forfedre, mens den siste tredjedelen skildrer Sigurds enke Gudrun Gjukesdatter og hennes slektninger.
Bakgrunn
Forfatteren eller skriveren av Volsungesaga er en ukjent islending som har komponert sagaen ved å støtte seg på tidligere sykluser av heltekvad og lagt inn i prosaen et antall poetiske vers og et nær fullstendig dikt som også er nedtegnet i Den eldre Edda. Sagaen har blitt beskrevet som «i alt væsentlig en omskrift til prosa av Eddadigtningen om Sigurd Fåvnesbane, om Gjukungerne, Atle og Jormunrekk» og «hovedsakelig med grunnlag i heltedikt som er overlevert i Den eldre Edda.»
De delene av sagaen som ikke har grunnlag i Eddadiktene er kapittel 1-7 om volsungenes eldste generasjoner, kapittel 11-13 om Sigmunds siste kamp og Sigurds fødsel, kapittel 15 («Regin lager Gram»), kapittel 17, 23-31 og 42. Kapittel 23 er trolig et lån fra Didrikssagaen, og Didrikssagaen har ellers både mye fellesstoff med Volsungesaga og noen avsnitt hvor fremstillingen avviker. Sigurdmyten gjengis også i Tåtten om Norne-Gjest.
Det er ulike oppfatninger om hvorvidt det har eksistert en eldre prosafortelling, en Sigurds saga, som både Eddakvadene og Volsungesagaen bygger på. Finnur Jónsson mente at «foruden eddadigte er også uden tvivl en saga om Sigurd fafnisbane benyttet», og han viser også til andre sagatekster som synes å bekrefte eksistensen av en slik saga. Halvorsen, i Kulturhistorisk leksikon for nordisk middelalder, er avvisende.
Innhold
Sagaen begynner med en sønn av Odin som het Sigi/Sige, men handler hovedsakelig om to ætter, volsungene og gjukungene, kong Gjukes sønner (niflungene eller germansk Nibelungene). En tredje ætt er Budlungene. Volsungesaga kan bli delt i to eller helst tre deler:
Det er flere gjennomgående tema i sagaen: hamskifte, magiske drikker, spådommer og skjebnefatalisme.
Volsungene
Ættens stamfar Volsung, som neppe har levd, var angivelig oldebarn av Odin, sønnesønn av Sige og farfar til Sigurd. I motsetning til fortellingene om gjukungene, som muligens er inspiret av faktiske hendelser i en burgundisk kongeslekt på 400-tallet, har Volsung og hans forfedre ingen historiske motstykker. «Dei høyrer då òg heims i den delen av soga som har flest eventyrlege og overnaturlege innslag, kap. 1-8»
Særlig fortelles det om Sigurds foreldre, moren Hjørdis og faren Sigmund som igjen var sønn av Volsung, i henhold til sagaen konge av Hunaland, et fiktivt land, eller et mytologisk land et sted i frankernes land, deler av Tyskland og Frankrike, og således sammensatt av flere inntrykk. Også de andre etterkommerne til Volsung omtales.
Helten Sigurd Fåvnesbane
Sagaens hovedhandling er den kjente fortellingen om helteskikkelsen Sigurd Fåvnesbane som dreper dragen Fåvne og tar gullskatten som dragen har voktet. Sigurd blir født i sagaens 13. kapittel, og brent på likbål i det 33. av 44 kapitler.
«I den norrøne Sigurd-diktninga er fleire segner knytte saman: Ei segn om Sigurd som drep ormen, ei om Sigurd som vinn gullskatten, og ei om undergangen til gjukungane i kamp mot hunane.» En gammel mann, Odin i forkledning, gir Sigurd råd om hvordan han skal overvinne dragen.
Sigurd møter Brynhild, en skjoldmø, men i sagaen er det ikke klart om hun er valkyrie eller på noe vis overnaturlig. Når han møter Gudrun glemmer han Brynhild, og gifter seg med henne. Senere anklager Brynhild Sigurd for at han har hatt seksuell omgang med henne, og Gudruns bror Guttorm gir Sigurd banesår mens han ligger i sengen, men Sigurd klarer å drepe Guttorm før han selv dør: «Og nå er det hendt, som lenge var spådd, og som vi nektet å tro, men ingen kan overvinne sin skjebne.» Brynhild dreper siden Sigurds tre år gamle sønn og dør så selv av egen vilje. Et stort likbål reises.
Etter Sigurd: Gjukungene
Etter Sigurds død sørger Gudrun i «sju halvår», før hun aksepterer et frieri fra Kong Atle (som antagelig henspiller på hunerkongen Attila ). Dette forholdet ender i strid og blod, og hun gifter seg på nytt med kong Jonaker.
Teksthistorie og etterliv
Sagaen dateres til 1260, 1200-tallet , «annen halvdel av 1200-tallet». Rangeringen som den eldste av fornaldersagaene har imidlertid også blitt problematisert: «there is nothing in its content to attest such a great age, while the style and diction indicate a later period, and the trreatment links it with later stories of other kinds.»
Det eneste gjenværende manuskriptet av sagaen (Ny kgl. Saml. 1824 b 4to) er nedskrevet en gang rundt 1400. I dette manuskriptet leder sagaen direkte over i Ragnar Lodbroks saga (Ragnars saga loðbrókar); Ragnar Lodbrok ble gift med Sigurd Fåvnesbanes datter Åslaug Sigurdsdatter. I middelalderen ble disse to sagaene ansett som én sammenhengende saga. Et «mellomkapittel» om Heime og Aslaug blir i noen utgaver tatt med i Volsungesaga og i noen utgaver i Ragnars saga.
En av tidligste kjente visuelle representasjonene av Sigurdtradisjonen er i Ramsundhelleristningen i Sverige, fra ca. år 1000. Helten Sigurd overlevde religionskiftet og ble videreført i middelalderens ikonografi. Utskjæringene i tre på portalen på den nå nedrevne Hylestad stavkirke i Setesdal fra 1200-tallet er i dag på Historisk museum i Oslo.
Det middelhøytyske eposet Nibelungenlied er basert i stor grad på eldre fortellinger som var kjent av alle i de germanske landene i tidlig middelalder, men omarbeidet inn i en høvisk middelaldersetting. Richard Wagners operaverk Nibelungenringen (1854–74). bygger på en kombinasjon av Nibelungenlied og Volsungesagaen. Også den engelske kunstneren William Morris var inspirert av verket, var selv med på å lage en engelsk oversettelse og skrev selv det episke diktet «Sigurd the Volsung».
Sagaen er flere ganger oversatt til norsk; først av Sophus Bugge i 1865 og senere som Oldsagn om Vølsunger og Gjukunger i 1872. En moderne oversettelse finnes bare til nynorsk: Soga om volsungane, 1974, ved Magnus Rindal, som avløste en eldre oversettelse ved Torleiv Hannaas fra 1907.
Suleiman Abdullahi
Suleiman Abdullahi (født 10. desember 1996) er en nigeriansk fotballspiller som spiller for den svenske klubben IFK Göteborg.
Viking FK
Spilleren undertegnet en 4-årskontrakt med klubben februar 2015 etter å ha imponert på prøvespill. Abdullahi fikk sin debut i Tippeligaens 1. runde, 6. april 2015, da han ble byttet inn for Jón Daði Böðvarsson etter 78 minutter. Kampen ble spilt borte på Isachsen Stadion mot Mjøndalen Idrettsforening, og endte 1 - 0 til MIF. Første tippeligamål kom hjemme mot Rosenborg BK i seriens 4. runde, 25. april 2015. Tross din unge alder etablerte Abdullahi seg for fullt i førsteellveren på et lag som lenge var med i medaljekampen igjennom 2015-sesongen, og som også hadde suksess i NM med en semifinaleplass. Spilleren noterte seg for 8 mål og 5 målgivende igjennom tippeligasesongen. Suksessen førte også til oppmerksomhet fra større utenlandske klubber. Allerede i løpet av sin første sesong i klubben takket viking nei til et bud på mellom 10 og 15 millioner kroner fra en ukjent tysk klubb. Spekulasjonene rundt den unge nigerianske angriperen fortsatte utover vinteren, og januar 2016 meldte ledelsen i Viking at det var økt interesse rundt spilleren, og at klubben hadde gått i forhandlinger om et eventuelt salg. Abdullahi ble likevel værende i klubben etter at det internasjonale overgangsvinduet ble lukket 31. januar. 2016-sesongen startet med Abdullahi som et selvskrevent valg på topp for klubben, hvor han blant annet avgjorde med det kampavgjørende målet mot IK Start på Sør Arena i 3. runde. Utover vårsesongen startet på ny spekulasjonene om en eventuell overgang for det nigerianske talentet.
Eintracht Braunschweig
Den 17. juni 2016 ble det offentliggjort at Abdullahi hadde undertegnet en 4-årskontrakt med den tyske 2. Bundesliga klubben frem til 30. juni 2020. Medier spekulerte i om størrelsen på overgangen lå i underkant av 10 millioner kroner. Sportdirektør i Eintracht, Marc Arnold, uttalte til klubbens nettsider at de så et stort utviklingspotensial i den unge spilleren. Etter å ha imponert i sesongoppkjøringen for Eintracht, var Abdullahi uheldig i siste treningskamp før sesongen startet, og røk menisken i høyre kne. Spilleren mistet dermed flere måneder av sesongen for sin nye klubb. Abdullahi fikk sin debut for klubben 17. desember 2016 i en kamp borte mot Karlsruher SC på Wildparkstadion. Spilleren erstattet Christoffer Nyman etter 65 minutter, i en kamp som endte 0 - 0. Første mål for klubben kom i en kamp mot FC St. Pauli hjemme på Eintracht-Stadion 5. februar 2017. Abdullahi reduserte til 1 - 2 på overtid, noe som også ble sluttresultatet.
Soho (andre betydninger)
Soho eller SOHO kan referere til:
Henk Steeman
Hermanus Hendrikus «Henk» Steeman (født 15. januar 1894 i Rotterdam, død 16. februar 1979 i Haag) var en nederlandsk fotballspiller som deltok i de olympiske leker 1920 i Antwerpen.
Steeman var med på det nederlandske fotballaget som kom på tredjeplass i den olympiske fotballturneringen under OL 1920 i Antwerpen. Det var fjorten lag som deltok i fotballturneringen som ble avviklet i perioden 28. august til 5. september 1920. Belgia og Tsjekkoslovakia møttes i finalen på olympiastadion i Antwerpen. Belgia ledet kampen med 2-0 i slutten av første omgang da spillerne fra Tsjekkoslovakia forlot banen i protest mot dommeren. Tsjekkoslovakia ble diskvalifisert og Belgia ble olympiske mestere i fotball.
Nederland som hadde tapt semifinalen til Belgia med 0-3 fikk da en mulighet å spille om sølvmedaljene. De fikk møte Spania i en sølvfinale, Spania som hadde tapt kvartfinalen til Belgia fikk etter at Tsjekkoslovakia ble diskvalifisert og Frankrike, som tapte semifinalen mot Nederland, hadde reist hjem en mulighet til å spille om sølvplassen. Spania vant over Sverige med 2-1 og over Italia med 2-0 og var dermed kvalifisert til å møte Nederland i en kamp om sølvmedaljene.
Nederland tapte sølvfinalen til Spania med 1-3 som ble spilt på olympiastadion i Antwerpen 5. september 1920.
Steeman spilte 13 landskamper for Nederland mellom 1919 to 1925.
Bode Miller
Karrière
I sesongen 2002/2003 tok Miller andreplassen i den sammenlagte verdenscupen like bak østerrikeren Stephan Eberharter. I sesongen 2004/2005 ble Miller den andre alpinisten gjennom tidene som vant minst ett renn i hver av de fire standarddisiplinene i samme sesong. I 1989 var Marc Girardelli fra Luxembourg den første som greide dette.
Miller har gode resultater fra verdensmesterskapene. I 2003 tok han tre medaljer i VM i St. Moritz i Sveits, gull i storslalåm og kombinasjon og sølv i super-G. I 2005 tok han to VM-gull i Bormio i Italia (super-G og utfor).
Bode Miller har vunnet Verdenscupen i alpint to ganger, i 2004/2005 sesongen og 2007/2008 sesongen.
I Vinter-OL 2010 vant Miller gull i kombinasjonen, sølv i super-G og bronse i utfor.
Kunio Hatoyama
Kunio Hatoyama (født 13. september 1948, død 22. juni 2016) var en japansk politiker.
Kunio Hatoyama regnes som del av fjerde generasjon i Hatoyama-dynastiet i japansk politikk. Han er barnebarn av Ichirō Hatoyama, som var Japans statsminister i perioden 1954 til 1956 og som regnes som en av grunnleggerne av Japans liberaldemokratiske parti, landets dominerende politiske parti i tiden 1955 til 2009. Faren, Iichirō Hatoyama, var administrativ visefinansminister, den ledende administrative stilling i finansdepartementet, før han ble innvalgt i overhuset og tjente som utenriksminister fra 1976 til 1977.
Kunio Hatoyama og hans bror, Yukio Hatoyama, brøt med Japans liberaldemokratiske parti og stiftet i 1996 Det demokratiske parti. Kunio Hatoyama vendte senere tilbake til Japans liberaldemokratiske parti. Hans bror, Yukio Hatoyama, ble leder for Det demokratiske parti og ble i september 2009 valgt til statsminister i Japan.
Karl-Liebknecht-Straße
Karl-Liebknecht-Straße er en av de sentrale trafikkårene i Berlin. Den er ca. 1,3 km lang og forbinder Unter den Linden i sørvest med Prenzlauer Allee i nordøst. Den første kilometeren fram til Alexanderplatz er den en del av Bundesstraße B2 og B5.
Gata er oppkalt etter Karl Liebknecht som var en av grunnleggerne av det tyske kommunistpartiet KPD, Kommunistische Partei Deutschlands. Langs Karl-Liebknecht-Straße ligger noen av de mest markante historiske og moderne bygningene i Berlin.
New York (andre betydninger)
New York kan vise til:
New York kan også referere til:
Fylkesvei 6612
Fylkesvei 6612 (Fv6612) går mellom Leinstrand i Trondheim og Skjeringstad i Melhus kommune.
Veien følger den tidligere traséen til europavei 6 og er skiltet Melhusvegen.
Før Trøndelag fylke ble opprettet 1. januar 2018 hadde veien betegnelsen Fylkesvei 740 (Sør-Trøndelag).
Rallerud
Rallerud er ei lita grend og et tidligere stoppested på Bergensbanen i Ringerike kommune i Buskerud. Stedet ligger nord for Havikskogen i Brekkebygda, nordvest for Sokna (nærmeste tettsted) i Soknedalen. Grenda ligger like sørøst for Breivannet, sørvest for Langvannet, og rett nord for Bergsjø og grenda Havik.
Grenda er oppkalt etter gårdsbruket Rallerud, som ligger rett nord for den nedlagte jernbanestasjonen.
Aragominas
Aragominas er en kommune i delstaten Tocantins i nordregionen av Brasil.
Fylkesvei 1206
Fylkesvei 1206 går mellom Knatterød og Ise stasjon i Sarpsborg kommune. Veiens lengde er 3,6 km.
Frem til 2019 hadde veien betegnelsen fylkesvei 627.
Havik
Havik er ei lita grend og en gård på Havikskogen i Brekkebygda, nordvest for Sokna i Soknedalen i Ringerike kommune i Buskerud. Grenda ligger sør for Rallerud og rett nord for Bergsjø. Havik har gnr. 158.
Havik sokner i dag kirkelig til Lunder menighet og skolemessig til Sokna skole, men i en tid hadde grenda egen skole. Havik skole ble oppført i 1886 og var fra 1907 egen skolekrets en tid. I 1926 ble det oppført en ny skolebygning med lærerbolig der, men skolen ble nedlagt i 1959.
Kinesisk postalromanisering
For det meste bygde systemet på prinsippene utviklet av Thomas Francis Wade i 1867 basert på beijinguttalen, og relativt ensartet tilpasset en noe sørligere uttale og de behov post og telegraf hadde. Noen avvik skyldtes fransk påvirkning; sentralposten hadde fra 1901 vært nesten uavbrutt under ledelse av franskmenn. Dette romaniseringssystemet ble beholdt også etter Qingdynastiets fall i 1912, og var i bruk på det offisielle postale atlas over Republikken Kina. Det holdt seg som norm også innen vestlig kartografi til langt innover på 1900-tallet.
Avvik fra Wade-Giles
Systemet var basert på Wade-Giles, skjønt det benyttet også noen innarbeidede europeiske stavemåter, enkelte kinesiske dialektuttaler og noen historiske uttalemåter. Ellers nyttige tegn ble fjernet fordi det skulle være lettere ved telegrafering.
Hovedavvikene fra Wade-Giles var:
NOR-WAY Bussekspress
NOR-WAY Bussekspress (NBE) kjører per juni 2020 ti ekspressbussruter i Norge. Selskapet er et norsk kjedesamarbeid mellom ulike busselskaper som står for driften av rutene.
Historie
Da NOR-WAY Bussekspress ble lansert 1. april 1988, var det et positivt gjennombrudd for rutebilnæringen. Et tidlig problem var at det ikke ble gitt tillatelse til å kjøre buss parallelt med jernbanen. Men den restriktive politikken myknet etterhvert og det medførte nye bussruter, samt at tidligere ekspressbussruter ble forlenget. Et eksempel er ruten fra Sogn og Fjordane som tidligere bare gikk til Gol, hvor passasjerene måtte skifte til jernbane, før turen fortsatte til Oslo. Gradvis ble ekspressbuss-rutenettet utbygd til et landsomfattende rutenett.
I dag dekker NOR-WAY Bussekspress strekninger over hele Sør-Norge der man betjener både trafikk lokalt og regionalt. Årlig reiser rundt 2 millioner passasjerer med NOR-WAY-rutene.
Dagens ruter
I tillegg er det billettsamarbeid med Flybussen rute FB2 mellom Oslo bussterminal og Oslo lufthavn.
Beijing filmakademi
Beijing filmakademi (kinesisk: 北京电影学院, pinyin: Běijīng Diànyǐng Xuéyuàn, forkortet BFA) er et privat universitet i Beijing i Folkerepublikken Kina. Den begynte som filmskole i 1950. Den er blitt til Asias største institusjon på universitetsnivå for utdannelse i film- og fjernsynsproduksjon.