cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Segismundo Casado
General José Miaja i Madrid sluttet seg til kuppmakerne to dager senere, og starter arrestasjon av kommunister i byen. Negrin forberedte seg på dette tidspunktet å flykte til Frankrike, og beordret Luis Barceló å ta tilbake kontrollen over Madrid, og han ikke lyktes med, og etter flere dagers harde kamper ble Barceló tatt til fange av anarkistiske tropper under ledelse av Cipriano Mera og henrettet.
Casado prøvde på dette tidspunktet å innlede fredsforhandlinger med Francisco Franco, med Franco godtok bare betingelsesløs kapitulasjon. De gjenværende republikanske styrkene i Madrid var da ikke lengre villige til å kjempe, og Francos nasjonalistiske styrker rykket inn i Madrid uten å møte nevneverdig motstand 27. mars 1939. Casado flyktet til Valencia hvor han flyktet videre med et engelsk fartøy i slutten av mars. Han ble i eksil i Venezuela til han fikk vende tilbake til Spania i 1961.
Aftartodoketisme
Tilhengerne av aftartodoketismen hevdet at Kristi legeme allerede ved inkarnasjonens begynnelse var blitt forklart (transfigurert) og opphøyet til uforgjengelighet. De samme egenskaper som Kristi legeme hadde etter oppstandelsen ville man med andre ord også tilskrive det fra begynnelsen.
Reformdrakt
Reformdrakt er ulike typer kvinnedrakter og antrekk som fra 1850-tallet og framover ble konstruert for å fornye og erstatte samtidens rådende mote med stramme og ubekvemme klær. Reformdrakter ble forsøkt innført som ledd i en generell likestilling mellom kjønnene og som mer praktiske sports- og fritidsantrekk for moderne aktiviteter som for eksempel sykling og lagidrett. Dette gjelder særlig den amerikanske Bloomer-drakten der samtidens krinolinekjoler ble byttet ut med vide posebukser under et lett skjørt. Også den svenske kunstneren Hanna Mathilda Winge (1838–1896) komponerte en reformdrakt preget av sin interesse for det norrøne. Reformdrakter og kvinnefrigjøring ble ofte latterliggjort av konservative menn.
Christian-Albrechts-Universität zu Kiel
Christian-Albrechts-Universität zu Kiel (CAU) er et universitet i Kiel i Schleswig-Holstein. Det har over 20 000 studenter og 600 vitenskapelig fast ansatte.
Gulldragens rike
Gulldragens rike (originaltittel: El Reino del dragon de oro) er en ungdomsroman, skrevet av den chilenske forfatteren Isabel Allende i 2003. Boken er andre del i en trilogi, men kan leses uavhengig fra de andre bøkene. Den første boken i trilogien er De ville guders by (2002), og den siste er Pygmeenes skog (2005).
Hovedpersonene i boken er den amerikanske gutten Alexander og hans venninne, Nadia, som kommer fra Amazonas. Sammen med Alexanders bestemor, som er skribent i et magasin, og et journalist-team, reiser de to tenåringene til et Gulldragens rike, som er en tenkt stat i Himalaya. I møtet med buddhistisk og østlig visdom, får de Alexander og Nadia et større innblikk i den åndelige verden. Samtidig prøver internasjonale banditter å stjele Gulldragen, som er både religiøst og symbolsk viktig for riket. Gulldragens rike er en typisk roman fra Isabel Allende, der virkelighet og realisme blir godt blandet sammen med magi og ånder.
Boken er oversatt til norsk av Kari Risvik og Kjell Risvik, og kom ut på Gyldendal i 2003.
Josef Erleback
Josef Erleback var en tsjekkoslovakisk langrennsløper som konkurrerte på 1920-tallet. Han deltok i tidenes første verdensmesterskap i 1925, der han kom på tredjeplass på 18 km og ble nr. 5 på femmila.
Pegasus (magasin)
Pegasus er et norsk gratismagasin for de såkalte fantastiske fritidsinteressene: videospill, rollespill, laiv, brettspill, sci-fi, fantasy, miniatyrspill, kortspill m.m. Magasinet er rettet mot alle med disse interessene og blir utgitt av interesseorganisasjonen Hyperion. Første utgave ble utgitt i september 2006. Per 2021 kommer magasinet ut én gang i året.
La Huasteca-nahuatl
La Huasteca-nahuatl er ett av de fire hoveddialektområdene av det uto-aztekiske språket nahuatl. Sammen med østlig periferisk nahuatl og vestlig periferisk nahuatl danner det et dialektkontinuum som skiller seg fra dialektområdet som kalles sentral nahuatl.
Nedbørstasjon
Nedbørstasjon er en meteorologisk stasjon som bare måler værforhold knytta til nedbør. Nedbør er et mer lokalt varierende fenomen enn de fleste andre værelementer, og det derfor av interesse å ha et tettere nett for nedbørmålinger enn det som trengs for for eksempel vind og temperatur. De vanligste elementene som observeres på nedbørstasjoner er nedbørmengde, nedbørtype, snødybde og snødekke.
Marcelino Gavilán y Ponce de Leon
Marcelino Gavilán y Ponce de León (født 4. juni 1909, død 9. mars 1999) var en spansk rytter som deltok i de olympiske leker 1948 i London og 1952 i Paris.
Granittnattøgle
Granittøgle er en nattøgle som lever i ørken og halvørken i det sørvestre USA, og det nordvestre Mexico.
Den finnes i det sørlige California, og i Baja California. Her lever den i canyoner og åssider, og skjuler seg under steiner og i fjellsprekker.
Marcelino Gavilán y Ponce de Leon
Gavilán vant en olympisk sølvmedalje i hestesport under Sommer-OL 1948 i London. Han og hesten «Forajido» var med på det spanske laget som kom på andreplass i lagkonkurransen i sprangridning bak Mexico. De andre på laget var Jaime Garcia Cruz på «Bizarro» og José Navarro Morenés på «Quorum». I den individuelle konkurransen i sprangridning kom han på sekstendeplass.
La Huasteca-nahuatl
Dialektene i dette dialektområdet lever i beste velgående. Det er det området som har flest talere av nahuatl. Mange tospråklige lærere som har vært viktige forkjempere for nahuatl kommer fra la Huasteca.
Nedbørstasjon
Manuelle nedbørstasjoner
De tradisjonelle nedbørstasjonene, som i Norge har eksistert sia andre halvdel av 1800-tallet, er enkelt instrumentert med ei målebøtte som samler opp nedbøren. En gang i døgnet helles så den oppsamla mengden over i et måleglass, der en kan lese av hvor mye nedbør som har falt det foregående døgnet. Dersom nedbøren har falt som snø, hagl eller sludd, må den tines før den helles over i måleglasset.
Nedbørmengden angis i tidels millimeter, men slik at det oppgis å ha falt 0,1 millimeter, dersom det kommer minst én dråpe vann ut av målebøtta. Dersom observatøren i løpet av døgnet har observert nedbør uten at det kommer noe ut av bøtta (for eksempel på grunn av fordamping), oppgis nedbørmengden til 0,0 millimeter. Døgn da det ikke har falt noe nedbør i det heile tatt, markeres derimot som tørre ved en strek (–) eller et annet symbol i nedbøroversikter.
Manuell nedbørmåling foregår også på værstasjoner (som i tillegg måler f.eks. temperatur, lufttrykk og vind). På disse stasjonene er det vanlig at bøtta tømmes to (og tidvis fire) ganger i døgnet.
Snødybden måles en gang i døgnet ved avlesning på en målestav med centimeterskala. Snødekket vurderes samtidig og angis etter en skala fra null til fire.
Lunden
Dessuten finnes Lunden (Ditmarsken) i Tyskland.
Nordkraft (bok)
Boken foregår i Aalborg i begynnelsen av 90-tallet og handler om den forvirrede Maria, som ikke kan forlate sin pusherkjæreste Asger, Allan som forsøker å legge sin tvilsomme fortid bak seg og Steso-Thomas er på et dødsdømt kamikazetokt mot den evige rusen.
Komposisjon
Romanen er delt opp i tre forskjellige deler med hver sin historie. Dette gir leseren mulighet for å se miljøet fra flere forskjellige synsvinkler.
Den første delen er sett fra den unge Marias synsvinkel. På tross av at hun ikke er avhengig av forskjellige harde stoffer, har hun allikevel et godt innblik i pushermiljøet.
Anden del er sett fra Allans synsvinkel. Han har tidligere vært i miljøet, men er reist vekk fra det, fordi han ville ut av det. Da han kommer tilbake prøver han ikke at komme inn i det igjen, men er vanskelig for ham, da han stadig har kontakter i miljøet. I tredje delen blir miljøet beskrevet med Steso-Thomas som hovedperson. Da han var med i de andre delene, spilte han ikke en vesentlig rolle, som nå, hvor en følger forløpet fra han begår selvmord, eller tar en overdose, til begravelsen. Allikevel fortelles 3. del ikke av Steso-Thomas, men av bipersonene, som kjente Steso-Thomas.
Boken har ikke noe egentlig klimaks, men inneholder en masse små. Jakob Ejersbo forteller om hverdagen i pushermiljøet, og i hverdagen finnes nettopp de små klimaks, men sjeldent de store. Det er ikke en klassisk oppbygd fortelling med klimaks og "happy ending".
Boken inneholder både flashbacks i del 2 og 3.
Temaer og budskap
Det er mange tema i boken. Spesielt et barns oppvekst og de seinere konsekvenser av den utførlig behandlet. Parforhold, misbruk og spesielt en persons rett til selv å treffe valg og å ha sine egne meninger om tingene er en stor del av personenes liv og historie. De unge i boken har vanskelig for å finne seg selv og en mening med deres liv og oppvekst. De forstår ikke de tingene de har vært utsatt for tidligere.
Synsvinkel
Romanen benytter en sterkt objektiv synsvinkel, som beskriver personene, som de er og forteller alt hva de gjør, uten å komme med kommentarer og skildringene er i det hele taket meget nøkterne.
De tre hovedavsnittene
De foregår alle i det samme miljø og de handler om misbruk. Der er adskillige personer, som går igjen, Frank og Allan for å nevne noen. Der er ingen gjennomgående utvikling og handling. Hver hovedperson har sin egen individuelle utvikling. De ferdes i det samme miljøet og kjenner de samme personene.
Maria
Maria er en ung jente som gjennomgår en personlig utvikling i romanens forløp. I begynnelsen er hun en "liten" pike uten selvtillit, men hun ender som en selvstendig kvinne og mor.
Ved hjelp av stoffene når hun en tilstand som gir henne mulighet for å glemme sine problemer.
Hun er en ung kvinne og har ikke mye erfaring i livet og hennes behov for stoffer gir henne en følelse av usikkerhet og forvirring, og denne usikkerheten gjør at hun føler seg nødt til å bli hos Asger for å få trygghet og stoffer.
Da Maria igjen opptrer i den siste delen av boken har hun gjennomgått en markant utvikling og har tilsynelatende skapt seg en ny tilværelse idet hun ser ned på "flokken" som hun selv var en del av engang. Grunnen til det er, at hennes nye liv som mor og hennes forhold til Hossein har gjort henne mere selvstendig.
Refektorium
Refektorium er spiserommet i klosteret. Her inntar en måltidene.
Nordkraft (bok)
Allan
Allan har vært pusher sammen med Frank og selv vært svært avhengig. Da Frank kommer i fengsel, får Allan ham ut og seiler på oljetankere i tre år. Han mister sin venn Chris under en ulykke og vender voldsomt forbrent tilbake til Aalborg.
Refektorium
I renessansen var det vanlig med freskomaleri på den ene kortveggen i rommet. Mest kjent er Leonardo da Vincis bilde Nattverden som er laget i et refektorium. På kortveggen imot var det vanlig at ledelsen i klosteret satt og spiste, mens nonner eller munker satt på langsidene. Måltidene ble inntatt i stillhet mens en av munkene eller nonnene leste fra skriften. Det hente at bordduk og dekketøy var likt det som var malt på bildet, og slik skapte en illusjonen av at klosterets medlemmer symbolsk inntok måltidene sammen med Jesus Kristus og disiplene.
Nordkraft (bok)
Allan
Han er fast besluttet på ikke at falle tilbake i igjen, og forsøker å unngå mennesker (Frank) fra sin fortid, men til sluttmislykkes han med. Hans fortid på skipet forfølger ham i hverdagen, og spesielt ulykken, som har gjort at han er blitt redd for vann. Han prøver å holde Chris sin død på avstand, og benekter hvor mye det betyr for ham. Han sir til folk, at de bare var en slags kolleger, men i virkeligheten var Chris den eneste person han hadde et personlig forhold til. Deres forhold var bare basert på nåtiden og deres tanker og ideer (også sex).
Det var Frank der i starten trakk Allan med inn i stoffmiljøet, ettersom de har vært venner fra barndommen av, hvor Frank var den dominerende av de to. Allan kan til en viss grad like å være i stoffmiljøet, han gjør i hvert fall ikke noe for å slippe vekk, men det gjør han ved en tilfeldighet, nemlig da Frank blir tatt av politiet og Allan går fri. Deretter innser han at det var skitt, han var ute i.
Allans far finnes ikke i hans liv, da han bare har sett ham en gang, og hans mor er alkoholiker. I stedet opptrer hans bestefar som en forelder og venn på samme tid. Selv om Allan tar avstand til drikkingen til moren, holder han fortsatt av henne og forsøker til en vis grad at hjelpe henne. Han vil ikke ende som sin mor, som har levd et liv med drikking, undertrykt av menn, som sterkt har påvirket hennes barn.
Frank og Allan er vokset opp sammen og har vært pushere sammen. Frank kommer i fengsel for deres begges "forbrytelse", og da han kommer ut igjen, føler han at Allan skylder ham noe, fordi han tok skylden for dem begge – Allan vil imidlertid ikke ha noe med Frank å gjøre. Han vil vekk fra det miljøet. Frank får allikevel til slutt “overtalt” Allan til å påta seg oppgaven, å kjøre til Tyskland for å hente stoff til Allan, som vil selge dem videre til Hossein, en annen biperson i filmen, som Maria seinere blir forelsket i.
De har vanskelig å finne ut av det sammen, fordi de begge ikke stoler på en noen andre pga. deres fortid. De har begge to levd i en verden med stoffer, men sammen kan de også sørge for at ingen av dem faller tilbake igjen.
The Archaic Course
The Archaic Course er det tredje studioalbumet til det norske black metal bandet Borknagar. Dette er det første albumet til bandet der Simen Hestnæs medvirker, grunnet Kristoffer Ryggs avgang.
Nordkraft (bok)
Steso-Thomas
Steso har, etter sin egen mening, et godt liv. For Steso er livet å ta stoffer. Det er et valg, han selv har tatt.
Steso stjeler fra sine venner, men det tar de ikke så tungt. Det er en del av ham, og han har tross alt alltid vært deres venn.
Steso leser alle de bøkene som han kan få fatt i. Han snakker også mye om: Den anale fase, Den orale fase som er de morsomme fasene og så til slutt Den banale fase. i filmen forklarer Steso ikke hva denne inneholder, men at man etter den er voksen og det hele er rutinepreget og ensformig man innser at man ikke er bedre enn andre og at man skal dø på samme måte som resten av menneskeheten.
Steso har generelt ingen grenser. Han stjeler jo fra sine venner og tar alle former for stoffer.
Sejersted
Sejersted, ev. Seyersted eller Seierstad er norske slektsnavn med ulike opphav.
Den mest kjente er offisersslekta Sejersted fra gården Seierstad (Serstad) i Vestbygda på Østre Toten. Her var Knut Einarsson (1615–88) leilending og lensmann. Sønnen hans het Hans (1666–1750) og antok etternavnet Sejersted og fikk flere kjente etterkommere (noen het også Seyersted). I 1666 nevntes det kun to Serstadgårder.
Gården er i 2014 delt inn i fem deler. Østre Seierstad (også kalt Bortigården Serstad) ligger et par kilometer vest for Lena og ble omkring 1860 kjøpt av Hans Enge (1831–1905) som kalte seg Hans Enge Seierstad og ble far til storbonden og bondepolitiker David Seierstad (1867–1953). Hans oldebarn Hans Seierstad (1951–) driver gården og er ordfører.
Våpenskjold
Sønnesønnen hans Hans het Jens Fredrik Svane Sejersted (1722–93) og hadde i sitt segl et våpenskjold som senere er brukt av etterkommerne. Slektsvåpenet er i heraldisk beskrivelse (blasonering) slik: Skjoldet sølv med en rød skråmur under en tredelt grønn kvist med blad som kommer fra heraldisk venstre skjoldhjørne. Som hjelmtegn på hjelmen er det tre gull eikenøtter på kvister.
Cocaine Anonymous
Forskning og anbefaling til helsepersonell
Forskning om selvhjelp på rusfeltet, oppfordrer helsepersonell å anbefale pasienter med et avhengighetsproblem å delta i tolvtrinnsgruppene. American Psychiatric Association (APA) anbefaler i sine retningslinjer om rusbehandling at «Referral to a 12-step program can be helpful at all stages in the treatment process».
Giovanni Battista Zelotti
Giovanni Battista Zelotti (født 1526, trolig i Verona, død 28. august 1578 i Mantova) var en italiensk renessansemaler. Han virket i Venezia og republikkens territorier på fastlandet.
The Early Years, Volume One
The Early Years, Volume One er et samlealbum av Tom Waits, utgitt av Bizarre/Straight i 1991.
Sporliste
Sangene er skrevet av Tom Waits.
2006
2006 (MMVI) i den gregorianske kalenderen var et år uten skuddag som begynte på en søndag. I kinesisk astrologi var 2006 Hundens år, mens i vestlig astrologi var det vannmannens år.
2006 ble valgt til «Rembrandt-året», for å markere at det var 400 år siden Rembrandt ble født; «Ibsen-året», for å markere at det var 100 år siden Henrik Ibsen døde; «Franklin-året», for å markere at det var 300 år siden Benjamin Franklin ble født; «Mozart-året», for å markere at det var 250 år siden Wolfgang Amadeus Mozart ble født; og «Tesla-året», for å markere at det var 150 år siden Nikola Tesla ble født.
Den greske havnebyen Patras ble valgt til Europeisk kulturhovedstad for 2006.
September
.
Torehytten
Torehytten er en selvbetjent turisthytte i vest på Hardangervidda, i Ullensvang kommune i Vestland fylke. Hytten drives av Den Norske Turistforening. Torehytten er et vanlige utgangspunktet for turer til Hårteigen. Torehytten ble bygget i 1964, to år etter at oversaksfører Tore Helm, 37 år gammel, forsvant i området januar 1962. Tores foreldre donerte penger til DNT Oslo for å bygge en hytte i området, og hytten ble oppkalt etter deres sønn.
FG42
FG42 (Fallschirmjägergewehr 42) er et tysk lett maskingevær utviklet under andre verdenskrig.
Geværet ble utviklet spesielt for bruk av fallskjermtropper. Etter tyskernes høye tap under fallskjermoperasjoner i middelhavet, fant de ut at fallskjermjegerne deres trengte et lite og lett maskingevær til bruk under disse operasjonene. Og ettersom MG34 og senere MG42 var for tungt og upraktisk til å kunne bli brukt av fallskjermsoldater under fallskjermhopp, ble resultatet et helt nytt maskingevær – FG42. Det ble laget flere prototyper og produksjonen ble satt i gang i Rheinmetal og Kriegshoff-fabrikkene. FG42 benytter seg av 7,92 x 57 mm Mauser rifleammunisjon. FG42 var et meget bra våpen, særlig med tanke på at det var en kombinasjon av et lett og effektivt automatvåpen som samtidig benyttet seg av gammeldagse, kraftige riflepatroner.
Da produksjonen av FG42 var satt i gang hadde krigslykken begynt å snu i Tysklands disfavør, og det ble ikke så mye bruk for fallskjermtroppene lenger. Derfor ble det ikke produsert mer en ca. 7000 av de tre variantene i løpet av krigen.
Josef Adolf
Josef Adolf (født 14. mai 1898 i Petzer i Böhmen, død 30. november 1951) var en tsjekkoslovakisk kombinertløper som konkurrerte på 1920-tallet.
Christian Reisen
Christian Reisen (født 1664 i Overhalla, død 1711 i London) var en norsk signetstikker.
Han var antageligvis sønn av sogneprest Poul Reisner og Maren von Aphelen. Han var gullsmedsvenn, og reiste ut til Storbritannia i læretiden. Reisen arbeidet i to år hos en gullsmed i Aberdeen, før han begynte som signetstikker og steinskjærer i London fra 1666. Han satt fengslet fire år i Tower of London, siktet for å ha skåret stempler for falskmyntneri, men ble til slutt frikjent.
Reisen var far til, og lærermester for, steinskjæreren Carl «Charles» Christian Reisen.
Standplass
Standplass er et begrep innen klatresporten som betegner et forankringspunkt som klatrer etablerer i veggen, og som danner utgangspunktet for sikringskjeden mellom sikrer og klatrer i et taulag. En standplass skal bestå av minimum to innbyrdes uavhengige, 100% sikre forankringspunkter i fjellet, enten via bolter i fjellet eller andre egnede sikringsmidler som plasseres i riss eller rundt formasjoner i steinen. Ofte bytter man på hvem som leder på standplassen; den klatreren som ledet opp til standplassen sikrer andremann mens han klatrer opp til standplassen og blir deretter igjen på standplassen og sikrer mens den andre klatreren leder videre til neste standplass.
En standplass er også i praksis det samme som et rappellfeste, eller et topptaufeste.
Standplass benyttes også i konkurranseskyting og betegner det stedet hvor skytteren står eller ligger når det skytes på blink
Cape Bruce
Cape Bruce er nordenden av en liten øy på østsiden av Oom Bay i Mac. Robertson Land i Antarktis. Den er skilt fra fastlandet rett vest for Taylorbreen.
En ilandstigning ble foretatt her den 18. februar 1931 av British Australian and New Zealand Antarctic Research Expedition (BANZARE) under ledelse av Douglas Mawson. Mawson kalte opp øya etter Stanley Bruce, statsminister i Australia 1923–29.
En steinvarde og plakett reist av Mawsons gruppe er oppført på listen over historiske steder og kulturminner i Antarktis og er beskyttet av bestemmelsene som er gitt i Antarktistraktaten.
Kirsti Ruud
Kirsti Ruud (født 12. juli 1988) er en norsk landeveissyklist. Hun er norgesmester i lagtempo 2008.
De undertryktes pedagogikk
De undertryktes pedagogikk (Pedagogia do Oprimido) er en bok skrevet av Paulo Freire. Boken ble først gitt ut i USA på engelsk i 1970, fordi det daværende regimet i Brasil hadde sendt Paulo Freire i politisk eksil. Manuskriptet ble allikevel smuglet inn i landet, og utgitt i små opplag av forlaget Paz y Terra. Boken ble oversatt til norsk i 1974 av Sissel Lie Hagen. Den kom i ny utgave på norsk i 2003.
Boken tar for seg hvordan undertrykte, fattige og ukyndige mennesker kan bryte ut av sin undertrykte tilstand gjennom å oppdage sin egenverdi og samtidig sitt ansvar for sin rolle i samfunnet, i en læresituasjon der lærer og elev ser på et felles mål i fri utfoldelse, istedenfor det Freire kaller «bankundervisning», hvor lærerens kunnskap plasseres i eleven uten elevens deltagelse. Boken tar også for seg hva det vil si å være frigjort og hvilket ansvar det legger på individet. Frigjøring i dette perspektivet kan være en smertefull opplevelse, fordi undertrykkerens metode innebærer at de undertrykte ikke vet at det ikke er rettferdig at undertrykkeren er mer verdt enn de selv. I Freires frigjørende pedagogikk skal individet bli klar over sin situasjon som undertrykket, og på den måten også klar over kampen som må til for å komme seg ut av den. For Paulo Freire er ikke revolusjon bare et maktskifte, fordi den som undertrykker andre ikke selv er et helt menneske. Undertrykkeren blir frigjort når den undertrykte frigjør seg selv.
I boken Pedagogy of Hope fra 1994 skriver Paulo Freire om De undertryktes pedagogikk i en omfattende bakgrunnsanalyse og svarer på spørsmål og kritikk som kom i kjølvannet av bokens internasjonale suksess.
Leskedrikk
Leskedrikk (av lty. leschen som betyr slukke (tørsten)) er et drikkeferdig produkt, med eller uten kullsyre, som er framstilt av vann primært, naturlige (bær, frukt med videre) eller ikke-naturlige aromastoffer og søtning. Kullsyreholdige leskedrikker kalles gjerne brus.
Per definisjon er imidlertid alle drikker som kan stille tørste å forstå som leskende drikker, også rent vann og for noen arter som har evnen til å skille ut salt også saltvann.
Leskedrikker selges også i konsentrert form, et produkt som etter fortynning med vann gir en drikkeferdig leskedrikk.
Leskedrikker som har råsaft fra spesifikke frukt og bær i forskriftsmessig mengde (minst 8 prosent per 10. januar 2013), kan kalles eksempelvis appelsindrikk, appelsinlimonade, appelsinbrus og lignende om råsaften kommer fra appelsin. Leskedrikker som har under minstemålet (mindre enn 8 prosent råsaft) av bær og frukt må derimot skrives drikk med appelsinsmak, limonade med appelsinsmak, brus med appelsinsmak og lignende.
Quintessence (Borknagar-album)
Quintessence  (utgitt 2000) er det fjerde studioalbumet til det norske black metal bandet Borknagar.
Augusto Constancio Coello
Augusto Constancio Coello (født 1884, død 1941) var en forfatter fra Honduras. Han har skrevet teksten til nasjonalsangen Tu bandera es un lampo de cielo.
Jaime García Cruz
Jaime García Cruz (født 4. juni 1909, død 16. mai 1959) var en spansk rytter som deltok i de olympiske leker 1948 i London og 1952 i Paris.
García vant en olympisk sølvmedalje i hestesport under Sommer-OL 1948 i London. Han og hesten «Bizarro» var med på det spanske laget som kom på andreplass i lagkonkurransen i sprangridning bak Mexico. De andre på laget var Marcelino Gavilán y Ponce de Leon på «Forajido» og José Navarro Morenés på «Quorum». I den individuelle konkurransen i sprangridning kom han på femteplass.
«Loyal»
«Loyal» er en galeas bygget i Rosendal i 1877 av Knut Johannesen Nes, eller Gjøra-Knuten, som han ble kalt på folkemunne. Dette er samme mann som klarte å få Hardangerjakten verdenskjent fordi han også bygget «Gjøa» som Roald Amundsen brukte gjennom Nordvestpassasjen. «Loyal» var opprinnelig bygget for transport av sild i tønner, men senere transporterte hun klippfisk og tørrfisk. Sannsynligvis er «Loyal» den eldste galeas fortsatt i bruk.
I 1974 kjøpte John Hausberg «Loyal». John Hausberg og hans sønn Audun Hausberg brukte over 20 år på å restaurere «Loyal». «Loyal» er i dag i bruk som turist- og opplevelsesbåt med base i Bergen og Forlandsvåg. 7. juni 1997 ble «Loyal» resjøsatt etter restaureringen.
«Loyal» har en egen venneforening, Loyale Venner, med ca. 500 medlemmer.
Duarte de Sande
Duarte de Sande eller Meng Sande (født 1547 i Guimarães ved Braga i Portugal, død 22. juni 1599 i Macao i Kina) var en katolsk misjonær tihørende jesuittordenen.
Han trådte inn i jesuittordenen i juni 1562, og arbeidet så i femten år i Lisboa. Etter misjonsforberedelser ved Universitetet i Coimbra ble han utsendt som superior for jesuittene i India den 24. mars 1578 på skuta São Luis. Han virket i Baçaim og i Goa, men dro 1. mai 1585 til Macao dit han ankom 31. juli 1585 for å forsterke det arbeid som patrene Michele Ruggieri og Matteo Ricci hadde satt i gang.
Han ble utnevnt av pater Alessandro Valignano til superior for jesuittene i Kina fra 1585 til 1597, og virket i Zhaoqing august 1585 til november 1587 og i Shaozhou i 1591. Fra 1592 var han fast basert i Macao.
No Rest for the Wicked
No Rest for the Wicked er et heavy metal-musikkalbum og Ozzy Osbournes femte studioalbum som soloartist.
Albumet ble først utgitt 22. oktober 1988, så 22. august 1995 og igjen 25. juni 2002.
A4W atomreaktor
A4W atomreaktor er en atomreaktor som brukes av US Navy for å produsere elektrisitet og kraft til fremdrift ombord i krigsskip. A4W, som er en trykkvannsfisjonsreaktor ble utviklet av Bettis Atomic Power Laboratory og Knolls Atomic Power Laboratory og blir produsert av Westinghouse Electric Corporation. Reaktoren er kun i bruk på hangarskip i Nimitz-klassen, der hvert skip har to reaktorer som hver genererer nok damp til å produsere 140 000 akselhestekrefter. Reaktoren kan gå i ca 20 år før den må retankes.
Tom Sawyer
Tom Sawyer (engelsk originaltittel: The Adventures of Tom Sawyer) er en roman fra 1876 av den amerikanske forfatteren Mark Twain. Den handler om gutten Tom Sawyer og om barndom og livet ved elven Mississippi på midten av 1800-tallet.
A4W atomreaktor
A4W står for:
Tom Sawyer
Twain skrev oppfølgeren Huckleberry Finn åtte år senere; her er bipersonen Huckleberry Finn forfremmet til hovedperson.
Handling
Handlingen i begge bøkene er lagt til en delvis uspesifisert tid, som kan avgrenses ved at det må foregå etter av dampskipene begynte å trafikkere Mississippi tidlig på 1800-tallet, og før den amerikanske borgerkrigen (1861–65). «Det er nærliggende å tidfeste begge bøkene til Mark Twains barndom,» mener Kari Skjønsberg. Det vil si rundt 1845–50. Handlingen i begge bøkene tar utgangspunkt i den fiktive byen «St. Petersburg», som er basert på Twains oppvekstby Hannibal (Missouri).
Tom bor hos sin tante Polly, men fortrekker det frie livet som vennen Huck lever. Huck er tilsynelatende foreldreløs og hjemløs. Som straff for å ha sølt til klærne sine blir Tom pålagt å hvitkalke et plankegjerde. Ved at han framstiller jobben som et privileigum og en lysthandling, lykkes han i å få andre gutter til å gjøre jobben, mot at de betaler ham små gaver. han bytter senere disse gjenstandene i søndagsskole-samlekort, som han igjen bytter i en Bibel – til søndagsskolelærerens forbauselse.
En natt blir Tom og Huck vitne til et mord på kirkegården. Dr. Robinson, Muff Potter og Indianer-Joe er gravrøvere, men begynner å slåss seg i mellom. Muff Potter blir slått bevisstløs, og Joe dreper doktoren. Etterpå legger han skylden på Muff. Tom og Huck våger ikke å fortelle hva de har sett, ettersom de har vært ute uten lov. De rømmer til en øde øy, men vender tilbake og vitner i rettssaken, hvor Tom avslører Joe som morderen. Joe rømmer.
Senere forsvinner Tom og kjæresten Becky fra en skoleutflukt, og forviller seg inn i en hule, hvor de blir gående i dagevis. I mellomtiden forhindrer Huck et nytt innbrudd som Indianer-Joe har planlagt. Tom oppdager at Joe og tyvegodset hans befinner seg inne i det samme hulesystemet, men forteller det ikke til noen. Landsbyens dommer beordrer at hulene blir murt igjen for å hindre at flere barn går seg bort. Når Tom og Huck vender tilbake til hulene finner de både liket av Joe og det nedgravde tyvegodset. de blir byens helter, og deler skatten mellom seg.
Tema
Romanen blir dels oppfattet som en fremragende studie i et guttesinn, og dels som en humoristisk skildring av uvørne gutteknekter. Sigmund Skard peker på blandingen av «skarp observasjon og godsleg humor». Skard peker på at barns uskyld blir trukket inn i en brutal voksenverden, hvor bare den barnlige uskylden viser seg å ha moralsk bærekreft; likevel er boka også «ein høgsong til det å vera barn».
Bokas etterliv
I tillegg til Huckleberry Finn (1884) skrev Twain videre om Tom Sawyer i
I Norge
I Norge ble romanen første gang gitt ut som føljetong i bladet Norsk Barneblad i 1922. Annie Berckenhoff oversatte den for Damm i 1929. Zinken Hopp oversatte i 1949 for Eide forlag. Olav Angell oversatte boka i 1973 for Den norske bokklubben. Inger Berset oversatte den for Gyldendal i 1982, med utgangspunkt i en forkortet dansk utgave.
Finn Hauge
Finn Einar Hauge (født 25. februar 1950 i Bremanger) er en norsk musiker. Han spiller fiolin, munnspill og sag i Hot Club de Norvège, der han overtok etter Ivar Brodahl i 1985. Han har vært med på en rekke plater, og utgitt én soloplate, Close to My Heart.
Caffè Aragno
Caffè Peroni & Aragno eller Caffè Nazionale var en av de mest berømte kunstnerkafeene i Roma. Den hadde inngangspartiet vendt mot hovedgaten, som i dag kun er et fastfoodsted ved navn Aragno Autogrill. Adressen er 175 Via del Corso (opprinnelig 180-183). Bygningen ligger på hjørnet mot 5 Via delle Convertite, like ovenfor Piazza Colonna.
Lorentz Dietrichson har i Svundne Tider III beskrevet stedet som:
Det var i 1874 at kommandør Filippo Marignoli ga ingeniør Salvatore Bianchi i oppdrag å få oppført en ny bygning på tomten etter et nedrevet kloster. Ettersom det i den enden av kvartalet som vendte ut mot Via del Corso, lå en mindre bygning, ble inngangspartiet lagt på siden mot Piazza San Sylvester. Her var egen damesalong med inngang fra Corso 183, buffet og et godt oppbud av tyske og diverse utenlandske aviser.
I de siste årene dikteren som Henrik Ibsen oppholdt seg i Den evige stad, 1878–1885, var han ofte å se på den fasjonable Caffè Aragno. Generalkonsul Jens Martin Bolstad (1858–1905), som var bosatt i Roma i årene 1883-1886, forteller:
Palazzo Marignoli
Omkring 1885 kjøpte Marignoli den rivningstruede bygningen som skilte Caffè Aragno fra Via del Corso. Bygningen ble revet, men til tross for reguleringsplanen av 1883 om utvidelse av trikkesporene, fikk han i 1888 likevel oppført den imponerende fasaden som vender ut mot Via del Corso.
I de første tiårene av 1900-tallet var kafeen et fast møtested for forfattere, kunstmalere, journalister og politikere, både parlamentarikere og ministre. Frem til kafeen ble renovert i 1932 hadde den sin storhetstid med en rekke kulturelle arrangementer. De intellektuelle møttes i det røykfylte tredje værelset for å diskutere litteratur, romersk kultur og ideologier. Orio Vergani omtalte de diskusjonene som fant sted her som de "aller helligste av litteratur, kunst og journalistikk" (Orio Vergani, 1938). Blant stamgjester var Vincenzo Cardarelli og Antonio Baldini, Filippo Tommaso Marinetti, Emilio Cecchi, Ardengo Soffici, Giuseppe Ungaretti, Carlo Sokrates, Soft Ardengo, Pasqualina Rapisarda, Mario Broglio, Armando Ferri, Quirino Ruggeri, Roberto Longhi, Riccardo Francalancia, brødrene Bragaglia, Leonardo og Mario Pannunzio Sinisgalli, Aurelio Saffi, Bruno Barilli, m.fl. Amerigo Bartoli sørget i 1930 for å få foreviget et øyeblikksbilde fra kafélivet. Hans maleri, Gli Amici al caffè, vant førstepris ved Venezia biennalen, og befinner seg i dag ved Galleria Nazionale d'Arte Moderna.
I fascistenes regjeringstid i Italia ble det bestemt at folk, for å unngå trengsel og store folkemengder foran vinduene, måtte gå langs høyre fortau om de skulle i retning Piazza del Popolo, og på venstre side dersom de vandret mot Piazza Venezia. I 1955 ble kafeen solgt til Alemagna, og er siden den gang blitt totalt ombygd.
BMW N53
BMW N53 er en stempelmotor med seks sylindere på rekke fra BMW. Motoren ble først tatt i bruk i E60 5-serie i forbindelse med oppgraderingen i 2007. Den er i prinsippet kun en teknisk oppgradering av BMW N52-motoren, men i motsetning til motorgenerasjonene M50 og M52 valgte BMW å gi den et nytt navn fremfor å kalle den N52TU.
N53B30
N53B30 har et sylindervolum på 3,0 liter (2 996 cm³) og har en maksimal effekt på 272 hk (200 kW) og dreiemoment på 320 Nm.
Motoren er brukt i:
Vicente Aleixandre
Vicente Aleixandre, fullt navn Vicente Pío Marcelino Cirilo Aleixandre y Merlo (født 26. april 1898 i Sevilla i Spania, død 14. desember 1984 i Madrid) var en spansk poet. Han ble tildelt nobelprisen i litteratur i 1977 «for en nyskapende diktning som illustrerer den menneskelige tilstand i kosmos og i dagens samfunn samtidig som det representerer mellomkrigstiden store fornyelse av den spanske poesiens tradisjoner».
Aleixandre tilhørte den innflytelserike poetgenerasjonen Generasjon 27 sammen med blant andre Federico García Lorca, Jorge Guillén, Rafael Alberti og Luis Cernuda og var tidlig påvirked av surrealismen. Den spanske borgerkrig innebar en forandring av hans poesi til et enklere billedspråk. Han ble i 1949 innvalgt i Det spanske akademi.
Bakgrunn
Vicente Aleixandre y Merlos var sønn av en lokomotivfører i Sevilla og tilbragte barndomsårene i Málaga. Fra 1909 bldde han i Madrid, der han også studerte juss og økonomi. I 1922 ble han ved Ateneo i Madrid kjent med Rafael Alberti.
På denne tiden hadde han et lidenskapelig forhold til skuespillerinnen Carmen de Granada. Han reiste gjennom Portugal, England, Sveits og Frankrike. I det stille begynte han å skrive sine første dikt. Sitt opprinnelige forehavende å bli kjøpmann måtte han oppgi av helsegrunner.
Forfatterskap
Aleixandre debuterte som dikter i 1928 med Ambito («Omkrets») som den siste av de store dikterne i Generasjon 27 og var da sterkt påvirket av dikterbrødrene Jorge Guillén og Pedro Salinas.
Først med den helt surrealistiske Espadas como labios («Sverd som lepper») fant han i 1932 sin egenart, og den fremtreder enda tydeligere i 1935 i La destruccion o el amor («Forintelsen eller kjærligheten») og prosadiktene Pasion de la tierra («Jordens lidelse»). De mangetydige, surrealistisk pregede, billedbesatte diktene fortsetter langt inn i Aleixandres senere diktning, selv om stilen ble noe forenklet fra 1940-tallet.
Den spanske borgerkrig innebar for Aleixandre en nesten tiårig taushet. Hans sympatier var på den republikanske siden, men en sykdom som hadde rammet ham i ungdommen og lammet kroppen tvang ham til å forbli i Spania i et slags «indre eksil», mens de fleste av hans diktervenner gikk i eksil. Han hyllet den av fascistene myrdede Federico Garcia Lorca i en elegi i 1936. Den ble publisert først i 1953 og da uten dedikasjon, men innebyrden stod klart for alle. I samlingen Poemas de la consumacion i 1968 publiserte Aleixandre nok en hyllest til Garcia Lorca, «Den begravde», og da med den myrdede vennens navn nevnt, noe som ble ansett som en modig handling idet militærdiktatoren Francisco Franco fortsatt var ved makten.
Allerede i diktsamlingen Mundo a solas («Verden for ensomme») som ble fullbyrdet i 1936 men utgitt i 1950, hadde Alexandre forenklet sin stil. I samlingen som markerer hans lyriske gjenkomst i 1944 Sombre del paraiso («Paradisets skygge») søkte han seg tilbake til sitt livs urkilder, barndomsverdenen og naturen. Han klarte å beherske sin sykdom, overvinne mistrøstigheten og finne en ny tro på «det vanskelige menneskelige liv».
«Comunicacion», menneskelig kommunikasjon, ble et nøkkelord i Aleixandres siste store diktsamlinger Historia del corazon («Hjertets historie») i 1954 og En un vasto dominio («I et vidstrakt område») i 1962. Også hans siste store diktsamling Poesia superrealista («Superrealistisk poesi») i 1971 preges av en sinnlig konkretisering blant filosofiske utsvevelser og billedberusende drømmesekvenser. I 1975 utkom hans siste bok Dialogos del conoceimiento («Innsiktens dialoger»).
Jødisk Nasjonalfond
KKL-JNF er en kombinasjon av flere aktiviteter på forskjellige områder. Arbeidet fører veien til et bedre, sunnere miljø - med forskning, resirkulering av vann, øko-turisme, store åpne områder, grønne skoger og rekreasjonsområder i naturen, og respekt for natur- og kulturarv. Videre skapes jordbruksområder, nye lokalsamfunn, rehabiliterer elver og det bekjempes mot ørkenspredning. Organisasjonen utdanner barn til å bli miljøbevisste borgere for å skape en bedre fremtid for Israel. Dette er bare noen av våre mange og varierte grønne aktiviteter. Jødisk Nasjonalfond eier nå over 13% av landet i Israel og arbeider for en bærekraftig fremtid for Israel og verden forøvrig.
Årlig planter JNF 500.000 nye trær. Organisasjonen arrangerer også undervisning, driver forskning og utvikler øko-turisme og infrastruktur. JNF har plantet over 240 millioner trær i Israel og laget mer enn 200 dammer og reservoarer. JNF ble medgrunnlegger (og er fortsatt medlem) av International Arid Lands Consortium (IALC), en internasjonal organisasjon som arbeider for å hindre ørkenspredning.
KKL samarbeider med palestinske og jordanske samarbeidspartnere på jordbruk, utdanning, sanitær og vann teknologi.
Shokaku-klassen
Shokaku-klassen var en japansk klasse av hangarskip.
Shokaku-klassen bestod av følgende skip:
Jarome Iginla
Jarome Arthur-Leigh Adekunle Tig Junior Elvis Iginla (født 1. juli 1977 i Edmonton, Alberta) er en canadisk ishockeyspiller som spilte for Los Angeles Kings i NHL. Han har nigeriansk far, og ble den første fargede kaptein for et NHL-lag. Iginla betyr «stort tre» på farens morsmål joruba.
Karriere
Han har vært en av de beste ishockeyspillerne på 2000-tallet, og har blitt toppscorer i NHL (Maurice Richard Trophy) to ganger. I 2001-02 sanket han flest målpoeng og vant Art Ross Memorial Trophy. Samme år vant han også Lester B. Person Award (årets spiller stemt frem av spillerne i NHL). I 2004 ble han tildelt King Clancy Memorial Trophy for sitt humanitære arbeid utenfor idretten. I 2009 vant han Mark Messier NHL Leadership Award.
Iginla har utviklet seg til en ekte lagspiller, og fremstår i dag som Calgary Flames ansikt og identitet utad, og en fremragende ambassadør for ishockeysporten generelt. Han har spilt for Calgary i hele sin NHL-karriere, og spiller med nummer 12 på drakten. I 2007 skrev han en ny fem-årskontrakt med Flames som startet fra og med 2008-09-sesongen. Kontrakten skal være verdt 7 millioner amerikanske dollar per sesong.
Han ble draftet som nummer 11 i første runde i 1995 av Dallas Stars. 20. desember samme år ble han tradet til Calgary i bytte for Corey Millen og veteranen Joe Nieuwendyk som allerede hadde vunnet Stanley Cup med Calgary i 1989. Dette var en byttehandel som kan karakteriseres som en vinn-vinnavtale da Nieuwendyk var en viktig brikke i Dallaslaget som vant Stanley Cup i 1999 og at Calgary fikk en såkalt franchiseplayer i Iginla som man kunne bygge et nytt lag rundt.
Iginla er nå den spilleren som har spilt flest kamper for Calgary Flames gjennom tidene. Han har også klubbrekorden for flest scorede mål og antall målpoeng. Han tok rekorden for antall spilte kamper fra Theoren Fleury da han spilte sin kamp nummer 804 den 29. november 2007 mot Espen Knutsens gamle klubb Anaheim Ducks. Sesongen etter ble Iginla mestscorende med sitt 365. mål den 10. mars 2008 mot St. Louis Blues.
Han passerte Fleury i antall målpoeng for Calgary 1. mars 2009 med sitt 831. poeng i en kamp mot Tampa Bay Lightning. Han scoret også sitt 400. mål i den samme kampen.
Han vant OL-gull for Canada i Salt Lake City i 2002, han var også med i Torino i 2006 og var en av kapteinsemnene foran OL på hjemmebane i Vancouver i 2010.
Jarome Iginla er involvert i flere veldedighetsprosjekter. Siden 2002 har han hvert år arrangert Jarome Iginla Hockey School i Calgary som et non-profit tiltak. Overskuddet fra denne hockeyskolen blir hvert år donert til en organisasjon som forsker på diabetes. I 2009 ble overskuddet på 35 000 dollar. I tillegg begynte han i 2000 å donere 1 000 dollar for hvert mål han scorer til organisasjonen KidSport. Fra og med 2005 doblet han denne summen. I alt har dette medført over 430 000 dollar i donasjoner til dette formålet.
Som juniorspiller spilte Iginla for Kamloops Blazers i Western Hockey League (WHL). Med ham på laget vant Blazers det canadiske juniortrofeet Memorial Cup to ganger, i 1994 og 1995. Året etter var forøvrig nordmannen Bård Sørlie med på vinne Memorial Cup med laget Granby Predateurs. I 2007 gikk Iginla inn på eiersiden i klubben sammen med de tre andre NHL-spillerne og tidligere Kamloops-spillere Shane Doan, Mark Recchi og Darryl Sydor.
Serie og sluttspill
Oppdatert etter 2013/14-sesongen.
Gordon Smith
Gordon Smith er navnet til flere personer:
Politikere:
Idrettsmenn:
Kunstnere:
Andre personer:
Negros Occidental
Negros Occidental er en filippinsk provins i landsdelen Visayas. Den omfatter den nordvestlige halvparten av øya Negros. Den andre halvparten er dekket av provinsen Negros Oriental. Provinshovedstaden er Bacolod City.
Navnet Negros Occidental
Øya het tidligere Buglas. Mange av innbyggerne var mørkhudede fra en av de første immigrasjonsbølger til de filippinske øyene, en gruppe spanjolene kalte negritos. Spanjolene gav øya navn etter dem. Occidental betyr vestlige.
Pompeii Records
Pompeii Records var et amerikansk plateselskap som ble grunnlagt av Ike Turner i 1968.
Negros Occidental
Historie
Provinsen Negros ble til allerede i 1734 da Negros ble eget militærdistrikt, med kolonialhovedsete i Ilog. I 1795 ble setet flyttet til Himamaylan til det i 1849 ble flyttet til Bacolod. Den 1. januar 1890 ble provinsen Negros Oriental utskilt og slik fikk rest-provinsen - Negros Occidental - sine nåværende (2019) grenser.
Det spanske koloniherre kom toil sin avslutning med den filippinske revolusjon med maktovertagelsen ved negritiske revolusjonsstyrker anført av general Aniceto Lacson og Juan Araneta som stod i forbund med nasjonalbevegelsen Katipunan. Cantonal Government of the Republic of Negros fulgte, men denne statsdannelse varte imidlertid bare til mai 1898 med den amerikanske invasjon, og er stattet av en provisorisk amerikansk militærforvaltning. Først den 20. april 1901 innsatte de nye koloniherrer den sivil provinsadministrasjon.
Under den japanske okkupasjon under andre verdenskrig ble det organisert militær motstand av guvernør Alfredo Montelibano. Etter frigjøringen av Negros under slaget om Visayas i 1945 ble de tildels betydelige ødeleggelser på øya gradvis resparert.
Provinsens sosioøkonomiske utvikling er i stor grad knyttet til sukkerrørsplantasjer og sukkerraffinering. Fra midten av 1800-tallet ble stadig større deler av jordbruket viet til sukerproduksjonen. På 1950- og 1960-tallet stod denne så kalte «sukkerprovinsen» for ca. 60 % av den filippinske sukkerproduksjon. Dette genererte store inntekter, men også en avhengighet av ett enkelt produkt. Dette førte også til en sosio-økonomisk krise. I 1983 førte en langvarig tørkeperiode til dårligee avlinger, i 1984 ødela tyfonenene Nitang og Undang stirorde deler av avlingene. Samtidig falt de internasjonale sukkerpriser kraftig. På Negros falt soasalproduktet og sosial elendighet bredte om seg i befolkningen. Det toppet seg i 1986 med et folkekrav om en utskillelse av en ny provins - Negros Nord -, det ble også slik forsøkt, men den filippinske forfatningsdomstol annullerte skrittet. Siden 1987 har man tilstrebet større mangfold innen landbruket, og man har satset mer på andre næringer, som for eksempel turismen.
Politisk inndeling
Negros Occidental er delt i 13 "cities" (bykommuner) og 19 "municipalities" (landkommuner) per 30. september 2019.
Vraket i Eiebukta
Vrakfunnets beliggenhet
Ved byen Egersund lå en smal bukt opp mot Tengs fra Eigerøy og nordover mot Sandvika, der hadde et spesielt funn vært gjort i 2005 ved dykking. Bare en halv til to-tre meter under vannflaten ble et båtvrak funnet utenfor Tengs gård som har vært en betydelig gård i middelalderen i Kremmerviken.
Tengs gård som en betydelig storgård lå strategisk ved et viktig knutepunkt for trafikk, der begynte ferdselsåren over Jæren langs den norske kysten fra øst til vest.
Vraket
Undersøkelsene har vist at båten er en typisk kystfarer på 12 meter lengde med uvanlige detaljer som har fått marinarkeolog Endre Elvestad til å undre om vraket er fra tidlig middelalderen. Elvestad har konkludert med at båten som hadde store likheter med vikingskipene, tilhørt en type som eksisterte i flere århundrer, omkring 1200 til omkring 1850.
Egersunds betydelighet
Sjøområdene ved Egersund har rikelig med minner fra fortiden med stor handelsvirksomhet i lang tid, laksefisket hadde vært en viktig økonomisk ressurskilde for innbyggere. Som et knutepunkt mellom øst og vest ble det viktig for kongen å ha kontroll om, i tillegg var havnen kommunikasjonspunkt med utlandet, Holland i sørvest, østersjølandene i øst og De britiske øyer i vest.
For 20 år siden ble en større nederlandsk seilskute funnet under Eigerøybrua, den var lastet med stein. Dateringen er ikke heller kjent om dette vrakfunnet.
Øks
Ei øks er et redskap som består av et skaft, oftest av tre eller plast, og et hode som ofte er kileformet og av metall. Økser har vært brukt til redskaper og våpen i lang tid, men den mest typiske bruken i dag er for å kløyve ved eller bearbeide treverk. Økser finnes i en rekke størrelser og utforminger for forskjellige formål. Til lafting brukes typisk en bile, en øks med et meget stort skjær.
Bruk
En kan bruke økser til å klyve eller hogge forskjellige materialer, særlig tre. Fordi økser gir en ekstra styrke og har en skarp egg, har de også vært brukt som våpen i nærkamp i krig. Spesialiserte økser for dette formålet kalles stridsøkser. En øks til å utforme trevirke kalles gjerne bile (snekkerbile, skipsbile). Andre som bruker forskjellige slags økser, er brannmenn og klatrere.