cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Ernest Shackleton
Redning
Mannskapet på Rosshavsgruppen gjenstod. De var strandet ved Cape Evans i McMurdo-sundet etter at «Aurora» hadde mistet ankerfestet og drevet ut til havs, ute av stand til å returnere. Etter en drift på flere måneder, returnerte skipet til New Zealand. Shackleton dro til New Zealand for å bli med «Aurora» i redningen av Rosshavsgruppen. Til tross for mange vanskeligheter hadde Rosshavsgruppen gjennomført hele oppdraget med å legge ut depoter, men tre liv hadde gått tapt – inkludert livet til lederen Aeneas Mackintosh.
Første verdenskrig
Da Shackleton returnerte til England i mai 1917, var Europa midt i første verdenskrig. Selv om han led av hjerteproblemer, som var blitt verre etter alt slitet med vanskelige ekspedisjoner, og var for gammel til å bli rekruttert, meldte han seg likevel frivillig for hæren. Han ba gjentatte ganger om å bli postert ved fronten i Frankrike og hadde nå begynt å drikke tungt. I oktober 1917 ble han sendt til Buenos Aires for å skyte fart i den britiske propagandaen i Sør-Amerika. Som ukvalifisert diplomat mislyktes han i å overtale Argentina og Chile til å ta del i krigen på de alliertes side. Han retunerte hjem i april 1918.
Shackleton ble så kort involvert i et oppdrag til Spitsbergen for å etablere en britisk tilstedeværelse der under dekke av en gruvedrift. På veien ble han syk i Tromsø, muligens av et hjerteinfarkt, og en tilsetning til en militærekspedisjon i Murmansk tvang ham til å returnere hjem før avreisen til Nord-Russland. Fire måneder etter at våpenhvilen med Tyskland ble signert i 11. november 1918 var Shackleton tilbake i England, full av planer for den økonomiske utviklingen av Nord-Russland. Midt i søken etter kapital falt disse planene sammen da regionen falt under bolsjevikenes kontroll. Shackleton returnerte til foredragssirkuset, og utga sine egne notater fra Endurance-ekspedisjonen, South, i desember 1919. For sin innsats i Nord-Russland ble Shackleton utnevnt til Officer of the Order of the British Empire.
Siste ekspedisjon og død
I 1920 begynte Shackleton å vurdere mulighetene for en siste ekspedisjon. Han var gått lei av hele forelesningssirkuset. Han vurderte sterkt å dra til området ved Beauforthavet i Arktis, et stort område som enda ikke var utforsket. Han fikk noe interesse for denne ideen fra de canadiske myndighetene. Med støtte fra John Quiller Rowett, en tidligere skolevenn, gikk han til innkjøp av den 125 tonns norske selskuten «Foca I» og døpte den om til «Quest». Planen ble imidlertid endret, og destinasjonen ble Antarktis. Prosjektet ble av Shackleton definert som en «oseanografisk og sub-antarktisk ekspedisjon». Målene for denne satsingen var upresise, men en omseiling av det antarktiske kontinentet og undersøkelser av noen «forsvunne» sub-antarktiske øyer, slik som Tuanaki, ble nevnt som mål.
Rowett gikk med på å finansiere hele ekspedisjonen. Denne ble kjent som Shackleton–Rowett-ekspedisjonen og forlot England 24. september 1921. Selv om noen av Shackletons tidligere mannskap ikke hadde mottatt full betaling etter Endurance-ekspedisjonen, ble flere av dem med på en ny ekspedisjon med sin gamle «sjef». Da gruppen ankom Rio de Janeiro ble Shackleton rammet av et mistenkt hjerteinfarkt. Han avslo en grundig medisinsk undersøkelse og «Quest» fortsatte sørover, og 4. januar 1922 ankom de Sør-Georgia.
Macklin, som utførte obduksjonen, konkluderte med at dødsårsaken var forkalkning av koronararteriene som var blitt forsterket av «overanstrengelse i en periode hvor han var svak». Leonard Hussey, en veteran fra Endurance-ekspedisjonen, tilbød seg å dra tilbake til Storbtiannia med Shackleton. Mens han var i Montevideo på vei mot England, mottok han imidlertid en beskjed fra Shackletons kone, Emily, hvor hun ba om at mannen hennes skulle bli gravlagt i Sør-Georgia. Hussey returnerte til Sør-Georgia med Shackleton ombord i dampbåten «Woodville», og 5. mars 1922 ble Shackleton gravlagt på Grytviken kirkegård etter en kort minnestund i den lutherske kirken. Macklin skrev i sin dagbok: «Jeg tror dette er slik 'sjefen' selv ville ha hatt det, stående ensom på en øy langt unna sivilisasjonen, omgitt av stormfulle hav, og i nærheten av en av hans største bragder.»
27. november 2011 ble asken etter Frank Wild gravlagt på høyre side av Shackletons gravsted i Grytviken. Innskripsjonen på den grovhuggete steinen som ble satt ned for å markere stedet lyder: «Frank Wild 1873–1939, Shackletons høyre hånd.»
Ettermæle
Før Shackleton ble fraktet tilbake til Sør-Georgia, ble det holdt en minnestund for ham med full militær æresbevisning ved Holy Trinity Church i Montevideo, og 2. mars ble det holdt en minnestund i St. Pauls katedral i London, hvor kongen og andre medlemmer av kongefamilien var representert. Innen ett år ble den første biografisen, #|The Life of Sir Ernest Shackleton, gitt ut av Hugh Robert Mill. Boken var, i tillegg til en hyllest av oppdageren, et praktisk forsøk på å hjelpe familien. Da Shackleton døde hadde han omtrent 40,000 pund i gjeld (ca. 1,6 millioner pund i 2011). Et annet initiativ var etableringen av et minnefond, som ble brukt til å hjelpe til med utdanningen av hans barn og for å støtte hans mor.
I løpet av de påfølgende tiårene ble Shackletons status som polarhelt generelt slått av kaptein Scott. Scotts polgruppe hadde i 1925 blitt markert med mer enn 30 monumenter bare i Storbritannia, inkludert glassmalerier, statuer, byster og minnetavler. En statue av Shackleton, designet av Edwin Lutyens, ble avduket ved Royal Geographicals Societys hovedkvarter i Kensington i 1932, men offentlige minnesmerker etter Shackleton var relativt få. Likeledes ga det trykte ord mer oppmerksomhet til Scott. Et førti-siders hefte om Shackleton, utgitt av OUP som en del av «Great Exploits»-serien, er av kulturhistorikeren Stephanie Barczewski beskrevet som et «ensomt eksempel på en polulærlitterær behandling av Shackleton i et hav av lignende behandlinger av Scott». Dette misforholdet fortsatte inn i 1950–årene.
I 1959 ble Alfred Lansings #|Endurance: Shackleton's Incredible Voyage gitt ut. Dette var den første av en rekke bøker om Shackleton som begynte å dukke opp, og som viste ham i et svært positivt lys. Samtidig endret holdningen mot Scott seg gradivs etter hvert som mer kritiske røster kom frem i litteratuen. Det hele kulminerte i Roland Huntfords omtale av Scott i boken Scott og Amundsen (1979), en omtale som av Barczewski beskrives som «ødeleggende angrep». Dette negative bildet av Scott ble akseptert som den populære sannhet etter hvert som den heroismen som Scott representerte falt for den kulturelle endringen sent på 1900–tallet. Innen få år ble Scotts aktelse i det offentlige grundig forbigått av Shackleton, hvis popularitet steg mens hans forhenværende rival falt i popularitet. Under en meningsmåling på BBC i 2002 for å fastslå de «100 største britene» ble Shackleton rangert som nummer elleve, mens Scott havnet nede på 54.-plass.
Shackleton har også blitt nevnt som en ledermodell av den amerikanske marinen, og i en lærebok om kongressens ledere kaller Peter L. Steinke Shackleton for arketypen av «ubekymrede ledere» hvis «ro og reflekterende holdning blir den antibiotiske advarselen mot giftigheten av reaktiv oppførsel» Athy Heritage Centre-Museum i Athy i Kildare i Irland etablerte i 2001 Ernest Shackleton Autumn School, som avholdes årlig for å ære minnet etter Ernest Shackleton og for å minnes en heroisk ære av polarforskning.
Shackletons død markerte slutten på den heroiske tidsalder for antarktisutforskning, en periode med oppdagelser karakterisert av ferder med geografiske og vitenskapelige utforskning i et stort sett ukjent kontinent uten noen av fordelene med moderne transportmetoder eller radiokommunikasjon. I forordet til boken The Worst Journey in the World skriver Apsley Cherry-Garrard, en del av Scotts lag under Terra Nova-ekspedisjonen,: «For et felles vitenskapelig og geografisk organisering, gi meg Scott; for en vinterferd, Wilson; for en strek til polpunktet, og ingenting annet, Amundsen, og hvis jeg er i en djevel av et hull og ønsker å komme ut av det, gi mag Shackleton hver gang».
I 2002 produserte Channel 4 serien Shackleton, en TV-serie i to deler som skildret ekspedisjonen i 1914 med Kenneth Branagh i hovedrollen. Serien ble også sendt på A&E i USA, hvor den vant to Emmy-priser. 15. februar 2011 ble jubileet for Shackletons 137. fødselsdag feiret med en Google-logo på søkemotorens hjemmeside. I 2011 ble en kjeks som Shackleton ga til en «sulten reisekammerat» under Nimrod-ekspedisjonen solgt for 1,250 pund på en auksjon hos Christie's i London.
Grevelingendemningen
Grevelingendemningen (ned.: Grevelingendam) forbinder Bruinisse på Schouwen-Duiveland i den nederlandske provinsen Zeeland med Oude Tonge på Goeree-Overflakkee i Zuid-Holland. Den er 6 km lang, og stenger forbindelsen mellom den tidligere fjorden Grevelingen og Krammer. Grevelingendemningen er den fjerde av fjorten demninger som inngår i Deltaprosjektet (ned.: Deltawerken). Den er en sekundær demning som først og fremst ble bygget for å forhindre at strømmen ble for sterk i Zijpe når Brouwersdemningen ble bygget. Fra starten i 1958 frem til den offisielle «åpningen» av demningen og riksvei N59 som forbinder provinsene 1. april 1965 hadde syv år gått. Grevelingendemningen ble åpnet av minister van Aartsen.
Ved byggestart var Grevelingendemningen Nederlands lengste demning. For å realisere den ble ulike byggemetoder tatt i bruk. På grunn av forholdene måtte den deles i tre ulike deler: fra Bruinisse til Oude Tonge er det først smalt og dypt, deretter kommer sandbanken som kalles Plaat van Oude Tonge og det siste stykket er bredt og grunt. Teknisk sett ville man begynne med å gjøre sandbanken høyere, så skulle caissons stenge den første, dype delen, før den grunne delen ved Oude Tonge delvis ville bli stengt ved at man la en demning av betongblokker. Til slutt ville en sluse og bro bli anlagt ved Bruinisse. For å transportere betongblokkene til rett sted, ble en kabelbane bygget.
Design og konstruksjon
På «skrivebordsstadiet» hadde man fire ulike muligheter for plassering av demningen. Løsningen som ble valgt var basert på tre problemstillinger:
Løsning 1 og 2 hadde tre store ulemper: demningen ville måtte passere over tre dype deler av Grevelingen; den ville bli for lang i forhold til kostnadene forbundet med byggingen og den ville bli bygget på et sted der vannstrømmene stadig varierte. Dette siste kunne føre til at fjordbunnen under demningen kunne bli skylt bort. Løsning nummer to hadde fordelen at Oude Tonges havn ikke ble berørt av demningen. Den tredje løsningen var kortere og også billigere enn de to første da den gjorde bruk av en sandbanke (Plaat van Oude Tonge). Den fjerde muligheten var en variant av den tredje, men her ville det bli bygget to demninger istedenfor en. Etter å ha overveiet konsekvenser og kostnader ble den tredje løsningen valgt, den var den billigste og korteste.
Sluse og bro
Grevelingensluis ligger ved Bruinisse. Man forventet at den ville bli brukt først og fremst av fiskebåter, mindre transportskip, fritidsbåter og transporter til Brouwersdemningen som skulle bygges etter at Grevelingendemningen var ferdig. Størrelsen, 125 x 16 meter og en dybde på 5,5 meter, ble basert på transportene til Brouwersdemningen da man ikke ventet større skip enn disse. Slusen er bygget i armert betong, med dører av stål. I dørene er det et antall luker som kan åpnes slik at vannet fremdeles kan strømme mellom Grevelingenmeer og Krammer.
På samme sted ble også en bro bygget, demningen skulle tjene som veiforbindelse Zeeland og Zuid-Holland. Broen er 14,25 meter bred, der 11 meter er reservert for biler og 3,25 for syklister. Broens underside ligger 6,5 meter over havnivå, slik at den ikke trenger åpnes mer enn strengt tatt nødvendig. Den ble tatt i bruk 18. juni 1962.
Senere, i 1984, ble Flakkeese Spuisluis anlagt ved Oude Tonge. Denne ble satt inn i demningen for å gjøre det mulig å regulere vannstanden i Krammer, slik at oversvømmelser (for eksempel ved mye nedbør) kan unngås.
Minnesmerke
På sørsiden av demningen, på grensen mellom Zeeland og Zuid-Holland, står fremdeles et av ankerpunktene for kabelbanen. I 1994-'95 ble det renovert i regi av et antall bedrifter, og 19. januar 1995 ble det overdratt til Rijkswaterstaat (det nederlandske direktoratet for offentlige arbeider og vannforvaltning).
Colletts gate
Colletts gate finnes flere steder:
Se også:
Ganqing
Ganqing (kinesisk: 感情, pinyin: Gǎnqíng) er et viktig konsept for sosiale relasjoner i kinesisk kultur. Det kan løst oversettes med «følelse», og er relatert til konseptet guānxi (relasjonsnettverk). Gǎnqíng reflekterer tonen i de sosiale relasjoner mellom to personer eller to grupper. Man kan tale om å ha god gǎnqíng, som betyr at to personer kommer godt overens, eller dyp gǎnqíng, som betyr at det er sterke følelser involvert innen en relasjon.
Uttrykket gǎnqíng benyttes også politisk, som i uttalelser fra Folkerepublikken Kinas regjering. Da kan det bli vanskelig å gripe dersom man i oversettelsen bentytter ordet «følelser». Hvis man leser i oversettelse at en handling har «såret det kinesiske folks følelser»" kan det være best å tolke dette som om handlingen har «forstyrret relasjonene med det kinesiske folk». I denne kontekst oppfattes bedre den implisitte trussel om at dersom ikke kursen endres, vil samarbeidet med Kina lide.
Johan Ludwig Mowinckels tredje regjering
Johan Ludwig Mowinckels tredje regjering ble utnevnt med virkning fra 3. mars 1933. Det var en regjering som utgikk fra Venstre. Regjeringen gikk av den 20. mars 1935.
Rodong Sinmun
Avisa inneholder normalt seks sider og følger stort sett den samme malen:
Avisa inneholder ikke stoffområder som livsstil, radio og fjernsyn eller underholdning. Rykter vil ha det til at avisa har vel 100 ansatte journalister. Avisa distribueres i hovedsak til organisasjoner som skoler, kollektive gårder og arbeidsplasser, samt til høyere embedsmenn og politikere. Ut over dette finnes avisa som veggavis rundt om å byen, plassert ut i egne stativer.
Manuel Zelaya
José Manuel Zelaya Rosales (født 20. september 1952 i Juticalpa) er en honduransk politiker som var Honduras' president fra 27. januar 2006 til 28. juni 2009. Zelaya representerte Partido Liberal (PL). Zelaya ble avsatt i et militærkupp og fraktet til Costa Rica. 21. september samme år kom han seg inn igjen i landet og tok tilflukt i ambassaden til Brasil.
Zelaya vant knapt over den konservative presidentkandidaten Porfirio Lobo Sosa ved valget 27. november 2005, og ble innsatt 27. januar 2006. Han tok da over etter Ricardo Maduro, som den femte presidenten fra Honduras' liberale parti. Som president beveget han imidlertid sterkt til venstre, og samarbeidet med Hugo Chávez' «bolivariske allianse».
Etter kuppet mot Zelaya overtok Roberto Micheletti fra det samme liberale partiet som midlertidig president. Ved det svært omstridte valget i november samme år ble Porfirio Lobo Sosa valgt til ny president og tiltrådte i januar 2010.
I desember 2009 stemte parlamentet over et forslag om å gjeninnsette Zelaya frem til perioden hans uansett utløper i januar 2010, men forslaget ble nedstemt. Bare 14 representanter stemte for å gjeninnsette Zelaya.
Den fjerde urna
Kuppet ble gjennomført samme morgenen som publiseringen av en meningsmåling om støtten til «Den fjerde urna» ved det planlagte presidentvalget i november 2009. Stemmesedlene i Den fjerde urna skulle avgjøre om honduranerne ønsket å danne ny grunnlovgivende forsamling.
Honduras’ grunnlov stammer fra 1982, et knapt år etter at det forrige militærdiktaturet ble erstattet av et sivilt styre. Da grunnloven ble skrevet, fungerte den nye sivile regjeringen fortsatt på militærets premisser, og fikk operere under kontroll av USAs ambassadør og "skyggepresident" John Negroponte.
Det er en konservativ grunnlov som begrenser mulighetene til politisk deltakelse. Kritikerne har stilt spørsmål ved om grunnloven kan anses for å være demokratisk.
Hvem er den avsatte presidenten?
Selv om det finnes flere mindre partier i Honduras, har honduransk politikk siden 1980 vært dominert av de to partiene Partido Liberal (PL) og Partido Nacional (PN). Begge partienes røtter strekker seg tilbake til starten på 1900-tallet og representerer interessene til ulike deler av jordbruks- og næringslivseliten. De ideologiske forskjellene er imidlertid vanskeligere å få øye på. Zelaya, som ble valgt inn med 4 prosentpoeng foran Porfiro Lobo Sosa fra PN i 2005, kommer fra en velstående familie som er del av det tradisjonelle rurale oligarkiet. Zelaya representerte likevel den mer liberale fløyen i Partido Liberal.
I 2005 gikk Zelaya til valg på en mer human kriminalitetsbekjempelse, kamp mot sosiale forskjeller, korrupsjonsbekjempelse og folkelig deltakelse. Han fikk i sin presidentperiode gjennomslag for anti-korrupsjonsloven ”Ley de Transparencia y Acceso a la Información Pública”, og loven for folkelig deltakelse «Ley de Participación Ciudadana», som garanterte den planlagte meningsmålingen 28. juni.
Zelaya ignorerte kraftige protester fra La Coordinadora Nacional de Resistencia Popular (CNRP) og Bloque Popular, nasjonale paraplyorganisasjoner for ulike grasrotorganisasjoner, da han i 2006 signerte frihandelsavtalen CAFTA med USA, de Mellomamerikanske landene og Den dominikanske republikk. Han gikk også inn for privatisering av vannressurser, og ga vide konsesjoner til utenlandske gruveselskaper. Privatiseringen var i samsvar med strukturtilpasningene som Honduras forpliktet seg til da landet som HIPC-land (Heavily Indebted Poor Country) i 2007 fikk ettergitt 1,4 milliarder US dollar i gjeld.
Sosial protest og mobilisering
CNRP og Bloque Popular økte protestnivået under Zelayas periode. Seksten massive veiblokader i 2007, tre generalstreiker, og en stor streik i offentlig sektor i 2008 var kraftige virkemidler for å fronte 12 krav for sosiale, økonomiske og politiske reformer. De krevde blant annet jordbruksreform, økt minstelønn, statlig overtakelse av vannressurser, økt skatt for gruveselskapene, sterkere sosial forpliktelse fra gruvesektoren og forbud mot Open Pit Mining – den mest miljøskadelige gruvedriften, som gir store utslipp av tungmetaller.
Gruveselskaper, hovedsakelig fra USA og Canada, har konsesjoner på gruvedrift i områder tilsvarende 30 prosent av Honduras territorium. Landsbyer som ligger i nærheten av gruvene opplever det som er blitt kalt en helsekrise. Allergier, håravfall, luftveissykdommer og aborter er blant de vanligste helseproblemene miljøgiftene fra gruvedriften forårsaker.
Politiske endringer før kuppet
Mot slutten av 2007 viste Zelaya tegn til et mer tydelig politisk kursskifte. Fagbevegelsen fikk gjennomslag for å heve minstelønnen til arbeiderne med 60 prosent, til 292 US dollar. Dette falt ikke i god jord i Maquila-industrien, som med rundt 130 000 sysselsatte er den største i Mellom-Amerika, og nyter stor politisk og økonomisk makt i Honduras.
Jordbruksarbeidere fikk en lønnsøkning på 20 prosent. Reaksjoner fra den historisk viktige banansektoren uteble heller ikke. Standard fruit Company og Dole meldte om dårlige konkurransevilkår, og muligheten for å flytte driften ut av Honduras. Videre innførte Zelaya gratis skolegang og gratis skolemat, og han ga etter for presset fra CNRP om å sette i gang jordbruksreform og forbedre gruvedriftslovgivningen.
Allerede før de nasjonale reformene hadde Zelaya begynt å knytte politiske bånd til latinamerikanske land som Venezuela, Bolivia, og Ecuador. Zelaya meldte Honduras inn i den Venezuela-støttede oljealliansen PetroCaribe, samt det Bolivarianske alternativet for Amerika (ALBA) hvor landet deltar sammen med sju andre land. ALBA har et uttalt mål om å bygge et økonomisk samarbeid i stedet for konkurranse mellom medlemsstatene, og ble etablert av Fidel Castro og Hugo Chavez som en politisk og økonomisk motvekt til USA. Innmeldelsen i ALBA provoserte næringslivseliten i Honduras, og førte til at Zelaya mistet støtten fra eget parti.
Grasrotorganisasjonene mobiliserte bredt for å støtte «Den fjerde urna», da en ny grunnlovgivende forsamling ville åpnet for endring av grunnloven. Forslaget ble derimot motarbeidet av maktsektorene i landet: flertallet av kongressmedlemmene, høyesterett, riksadvokaten, hæren, den katolske kirken og de evangeliske kirkene, massemediene og næringslivet. Sektorene har stått samlet i sin støtte til kuppregjeringen.
Lystrup (Århus kommune)
Lystrup ligger i Østjylland og er en drabantby til Aarhus med 10,363 innbyggere (2011), som ligger i Lystrup Sogn. Byen er stasjonsby og ligger i Aarhus kommune, som tilhører Region Midtjylland. Foruten Aarhus er byen det største byområde i Aarhus kommune.
Lystrups navn har sin opprinnelse fra en lokal høvding med navnet Lyr som bodde i området rundt 1200-tallet. Lyr var inkarnert åsedyrker og nektet å erkjenne seg kristendommen. Lyrs gravhaug ligger den dag i dag nær den nåværende Lystrup kirke, som ble bygget i 1989.
Området gikk i mange år under betegnelsen Lyrstrup og siden fikk den sitt nåværende navn Lystrup. I dag har byen utviklet seg, og sammen med bydelen Elsted og den lille byen Elev, utgjør Lystrup i dag et større lokalsamfunn 10 kilometer fra det sentrale Aarhus.
Europavei 391
Europavei 391 går mellom Trosna i Russland og Glukhov i Ukraina.
Roing under Sommer-OL 1924
Roing var med på det olympiske programmet for sjette gang i 1924 i Paris. Det ble konkurrert i sju roøvelser, alle for menn.
Sommerroparken
Parken ble tidligere også kalt Solliparken og Solli park. Sommerrogata park er også brukt. Men kommunen kaller den allerede i 1887 Sommerroparken.
Parken og historie
Parken og utforming har høye trær, er cirka 200 meter lang, men bare 6-8 meter bred. Mot Henrik Ibsens gate avgrenses parken av en mur, slik at man har godt utsyn fra parken.
Parken ligger på grunnen til den lille løkken Sollibakken, en trekant mellom Drammensveien og Frognerveien. Navnet kommer imidlertid fra Bernt Ankers store løkke Sommerro, som strakte seg fra Hjortnes til Slottsparken, og som Sollibakken grenset mot i nord og øst. Området var populært for promenade allerede i 1850-årene.
Eieren av Sollibakken hadde ikke papir på sitt eierskap, og i 1843 ga kommunen løkken til Oslo Bys Vel, som opparbeidet parken fra slutten av 1850-årene til den var ferdig i 1874. Det ble gjort et stort arbeid med fjellsprengning og planering, og det ble plantet lønn, kastanjer, bjerk, pil og syriner. Løkkehuset ble først revet i slutten av 1870-årene, og deretter, i 1879-80, ble anlegget planert og beplantningen satt i full stand. I 1886 var parken 2146 kvadratmeter stor.
I 1912 tilbyr Oslo Byes Vel kommunen å opparbeide parken på nytt, og avsetter 3000 kr til dette. En betingelse var at «det grønne hus», som sto der aviskiosken står i dag, skulle bort. Bygartner Marius Røhne tegner i 1916 et forslag uten det grønne hus, men dette aksepteres ikke sentralt i kommunen, og opprustningen blir av denne grunn ikke gjennomført før langt ut i 1920-årene.
Trærne langs Oslo lysverkers bygning (og videre til krysset med Parkveien) ble tatt ned da denne ble bygget i 1931. Ved anlegget av rundkjøring på Lapsetorvet og utvidelse av Solli plass i slutten av 1930-årene ble parken sterkt innskrenket i bredden og muren ble satt opp.
I 2009 ble parken opparbeidet på nytt av kommunen, med brostein og nye benker rundt skulpturen.
Skulpturen «Mannen med nøkkelen»
I parken står skulpturen «Mannen med nøkkelen» av den kjente franske billedhuggeren Auguste Rodin, som inngår i hans verk «Borgerne fra Calais» og viser Jean d’Aire som bærer frem bynøklene. Skulpturen var en gave fra maleren Frits Thaulow til Oslo by. Etter en opprivende debatt om plassering, der Thaulow ønsket Egertorget, ble skulpturen avduket i Sommerroparken i 1902.
7. etappe i Tour de France 2007
Den '''7. etappen''' i Tour de France 2007 var en 197,5 km lang etappe som gikk fra Bourg-en-Bresse til Le Grand-Bornand. Etappen inneholdt 2 spurter og 1 kategori 4 stigning, 2 kategori 3 stigninger og 1 kategori 1 stigning.
15 syklister lå lenge i et brudd 5-6 minutter foran hovedfeltet: Benoît Vaugrenard, Iván Gutiérrez, Rubén Pérez, Linus Gerdemann, Juan Antonio Flecha, Laurent Lefèvre, Egoi Martínez, Martin Elmiger, Bram Tankink, Dmitry Fofonov, Jérôme Pineau, Iñigo Landaluze, David De la Fuente, Fabian Wegmann, Paolo Savoldelli.
I bunnen av den første kategori 1 stigningen i årets ritt ble det raskt mange små grupperinger og ryttere som ikke klarte å henge med både blant de 15 utbryterne og i hovedfeltet. Gerdemann og Fofonov ble liggende først, inntil Gerdemann stakk av et par kilometer før toppen av Col de la Colombière. Gerdemann klarte å holde denne avstanden helt inn til mål og vant dagens etappe med god margin. Den unge tyskeren tok både etappeseieren, den gule trøya og ungdomstrøya, og var tydelig rørt etter målpassering.
1. sprint (Pont-d'Ain)
Etter 16,5 km
2. sprint (Anglefort)
Etter 86 km
1. klatring (Côte de Corlier)
3. kategori stigning etter 33,5 km
2. klatring (Côte de Cruseilles)
3. kategori stigning etter 122,5 km
3. klatring (Côte Peguin)
4. kategori stigning etter 134 km
4. klatring (Col de la Colombière)
1. kategori stigning etter 183 km
Eksterne lenker
2007 Tour de France, Prologue to Stage 10
Sogeti
Sogeti er et fransk it-selskap, som er en del av Capgemini-konsernet. Selskapet har 20 000 ansatte i 14 land, hvorav ca. 1 100 jobber i Norden. Hovedkontoret i Norge ligger i Oslo og administrerende direktør for Sogeti Norge AS er Morten Løvstad.
Navnet
Navnet Sogeti kommer fra Frankrike og er det opprinnelige navnet for hele Capgemini-konsernet som ble grunnlagt av Serge Kampf i 1967. Sogeti er en forkortelse for SOciété pour la Gestion de l’Entreprise et le Traitement de l’Information (fritt oversatt: en virksomhet som tilbyr tjenester for ledelse av virksomheter og informasjonsbehandling).
Historie
Fram til 1992 bar Capgemini-konsernets svenske selskap navnet Cap Gemini Sogeti. Deretter endret det navn til Cap Programator som igjen ble endret til Cap Gemini og Cap Gemini Ernst & Young. I 2002 grunnla Capgemini-konsernet datterselskapet Sogeti i seks land. Sogeti Norge AS ble dannet 15. juni 2007. Selskapene innen Sogeti-konsernet er heleide datterselskap til Cap Gemini S.A., som er notert på børsen i Paris.
Sogetis internasjonale forskningsinstitutt ViNT (Vision – Inspiration – Navigation – Trends) ble grunnlagt av Sogeti Nederland i 1993 og finnes idag i Washington, Stockholm og Amsterdam. ViNTs forskningsagenda styres av et "Board of Recommendation" der medlemmene er IT-sjefer i internasjonale selskaper. Forskningen har blitt publisert i ulike bøker hvorav de fleste er utgitt på flere språk.
Flensburg kraftverk
Flensburg kraftverk er et varmekraftverk i grensebyen Flensburg i delstaten Schleswig-Holstein i det nordlige Tyskland. Det har en installert produksjonskapasitet på 195 MW, fordelt på seks omtrent like store blokker, med kokere delvis levert av ABB.
Anlegget ble påbegynt omkring 1971 og stod ferdig i 1985. I mellomtiden er fire blokker stengt ned. Brenselkilden er kull og biomasse. Operatør er Stadtwerke Flensburg.
Henry Norris (manager)
Henry George Norris (født 23. juli 1865, død 30. juli 1934) var en britisk forretningsmann, politiker og direktør i fotballen. Han er mest kjent som styreformann i både Fulham FC og Arsenal FC, spesielt den tvilsomme episoden der han fikk Arsenal, på bekostning av rivalene Tottenham Hotspur FC, opp i øverste divisjon i 1919 til tross for at Arsenal hadde endt på femteplass i serien.
Business og politikk
Norris tjente sin formue ved å jobbe med eiendommer og bygge hus i Sør- og Vest-London, og i Fulham generelt. Senere ble han ordfører for Metropolitan Borough of Fulham, altså et område i London, og representerte partiet Conservative MP fra 1918 til 1922. Han fikk også priser som takk for sitt bidrag for England og den britiske hær under første verdenskrig. Han bidro også mye til med kirkemiljøet i London.
Fulham Football Club
Norris var ikke bare glad i politikken, han var også en stor fotballfan. Han ble da direktør i Fulham, på samme tid som de rykket opp til det de i England kaller The Championship. Han hadde også en indirekte rolle i stiftelsen av Chelsea FC. For etter å ha takket nei til å spille på Stamford Bridge, ville da Gus Mears, mannen med tilbudet, starte en egen klubb til å spille fotball der.
Arsenal Football Club
I 1910 ble han formann og aksjeholder i Woolwich Arsenal, det laget vi i dag kjenner som Arsenal FC. Laget slet økonomisk på den tiden, og Norris, som da var i både Fulham og Arsenal, skulle hjelpe klubben noe voldsomt.
The Pyongyang Times
The Pyongyang Times (평양 타임스 / 신문) er en nordkoreansk avis som utkommer på engelsk og fransk. Avisa kom ut første gang 6. mai 1965. Fram til 1990-tallet kom avisa ut to ganger ukentlig, siden da en gang i uka, av og til sjeldnere. Redaksjonen holder til i lokaler i bydelen Sŏsŏng. Avisa er produsert med utlendinger som målgruppe. I tillegg produseres andre skrifter for utlendinger, så som (Korea Today etabl. 1959, The Democratic People's Republic of Korea etabl. 1964, Foreign Trade of the DPRK og Kumsugangsan). Felles for de fremmedspråklige utgivelsene er at de er utgitt av Foreign Languages Publishing House.
Nan Ling
Nan Ling-fjellene skiller Sentralkina fra Sørkina. Områdene sønnafjells har tropisk klima, og det muliggjør to innhøstninger av ris.
Et annet navn på fjellkjedene er Wuling-fjellene (五岭, Wǔ Lǐng: «fem fjell» eller 五岭山脉), ettersom den består av de fem fjellkjedene Yuecheng (越城岭), Dupang (都庞岭), Mengzhu (萌渚岭), Qitian (骑田岭) og Dayu (大庾岭). I virkeligheten kan man også medregne utløperen Jiulian-fjellene (九连山) på grensen mellom Jiangxi og Guangdong.
Gruvedrift
Ionadsorpsjonleire utvinnes i dagbrudd i området, og disse gruvene er blant verdens viktigste kilder for sjeldne jordarter.
Måvatn
Måvatn er en innsjø i Åmli kommune i Agder. Den har utløp mot sør til Harstveitbekken, ei sideelv til Gjøv.
Flensjøen
Flensjøen er en innsjø vest for Femunden på grensen mellom Os kommune i Innlandet og Røros kommune i Trøndelag. Den ligger i Trysilvassdraget og har utløp i sør til Tverrflena, som renner via Flena og Tufsinga til Femunden. Bekkene Kampbekken, Ytre Kampbekken, Steinfjellbekken og Nordvikbekken renner til Flensjøen.
Flensjøen har en overflate på 341,4 hektar og maksimumsdybde på 20 meter. Middeldypet er ca 8-9 meter og totalt vannvolum er beregnet til da 30 millioner m3.
Nedbørsfelt
Mesteparten av Flensjøen og nedbørsfeltet til sjøen ligger i Røros kommune. Vassdraget ligger i et fjellområde (Steinfjellet - Flenskampane - Falkfangerhøyda) hvor det er forvitringsresistente kvartsrike og kalkfattige bergarter (granitt og sandstein). Nedbørsfeltet til Fjensjøen består av snaufjell (780 til 1292 moh) og er ca 26 km2. Berggrunnen i nedbørsfeltet består i hovedsak av sandstein (arkose og feltspatholdig kvartsitt) med tynnt jordsmonn og har store andeler bart fjell. I nordre del av nedbørsfeltet (Steinfjellet) er det flere myrområder og omkring 30 mindre tjern. I søndre del er det store områder bart fjell på nordsiden av Flenskampane.
Bergkamen kraftverk
Bergkamen kraftverk  er et varmekraftverk i delstaten Nordrhein-Westfalen i det vestre Tyskland. Det har en installert produksjonskapasitet på 747 MW, fordelt på én blokk, levert av Siemens AG.
Anlegget ble påbegynt omkring 1975 og stod ferdig i 1981. Brenselkilden er kull. Operatør er et lokalt energiselskap, men RWE Power er medeier.
De totale CO2-utslippene i 2008 var ca. 2 448 000 tonn, mens det samme årets kvote som var 2,262 mill tonn.
Frederik Ndoci
Frederik Ndoci (født 9. februar 1960 i Shkodër, Albania) er en albansk sanger som representerte Albania i Eurovision Song Contest 2007.
Han deltok sammen med sin frue Aida Dyrrah-Ndoci med sangen «Hear My Plea». Paret skilte seg senere og Aida byttet etternavnet sitt til Dyrrah.
Ndoci har også vunnet den albanske musikkfestivalen Festivali i Këngës to ganger; i 1989 og 2006.
2011 stilte Ndoci opp i den 50. utgaven av Festivali i Këngës med låten "Oh, jeta ime" (å, mitt liv). I finalen kom han på siste plass. 2013 deltok han i Festivali i Këngës 52 med låten "Një ditë shpresë" (en håpefull dag). I finalen fikk Ndoci 33 poeng og femte plass av 16 deltagere.
Jens Hundseids regjering
Jens Hundseids regjering ble utnevnt den 14. mars 1932, etter at Hundseids forgjenger, Peder Kolstad, døde i embetet. Det var en regjering fra Bondepartiet. Regjeringen gikk av etter mistillitsvotum den 3. mars 1933.
Code Name: The Cleaner
Handling
Etter at han våkner opp ved siden av et lik og en koffert full av penger, men med hukommelsestap, begynner Jake Rogers (Cedric the Entertainer) å tro at han er en hemmelig agent. Som et resultat av dette havner han midt oppe i en farlig statlig konspirasjon. Selv om han ikke vet det selv har han en viktig informasjonsbit som kan avsløre at både CIA og FBI er involvert i ulovlige våpenhandler. Jake møter Diane (Nicollette Sheridan), som forteller at hun er kona hans. Hun tar ham med til en doktor for å få sjekket ham, og der overhører Jake at Diane og doktorene diskuterer hvordan de skal få tilbake hukommelsen hans. Doktoren foreslår et seksuelt scenario, og Jake stikker av med kofferten med pengene i en Mercedes. Han møter Gina (Lucy Liu), en agent som er involvert i saken, og hun hjelper ham, og blir etter hvert forelsket i ham. Hun forteller at Jake arbeider som vaktmester i den hemmelige organisasjonen D.A.R.T, men han tror ikke på henne.
Kritikk
Filmen fikk dårlige kritikker, og har en samlet vurdering på bare 4% på Rotten Tomatoes.com. Filmen feilet i kinosalene, og spilte bare inn like over 9 millioner amerikanske dollar, godt under filmens budsjett på over 20 millioner.
Filmen ble også nominert til Razzie-prisen for «Dårligste kvinnelige birolle» (Nicollette Sheridan) under den 28. Razzie-utdelingen, men den «tapte» for Eddie Murphy i Norbit.
Textpattern
Textpattern er et minimalt og enkelt publiseringsverktøy bygget i PHP. Artikler skrives i oppmerkingsspråket Textile.
Cotta
Cottaen/rochetten er ment å være en mindre versjon av en albe, som er et symbol på dåpskjolen. Den brukes under liturgiske funksjoner av prester (dersom de ikke bærer albe og messehagel), lektorer og akolytter, samt av andre som har en funksjon slik som ministranter. Den bæres alltid over en soutane, og snøres aldri inn med et belte eller cingulum. Geistlige kan bære stola over en cotta/rochette under liturgiske seremonier eller ved feiring av sakramenter utenfor messe. Det er også mulig å bære korkåpe over den i de kirkesamfunn som bruker dette.
I Den katolske kirke bærer paven, kardinaler, biskoper og enkelte kanniker normalt ikke cotta, men rochette.
Fredrik Rütter
Fredrik Rütter (født 7. januar 1945) er en norsk ballettdanser og skribent.
Han er oppvokst i Bergen og studerte dans av Kurt Joos, Merce Cunningham og Rita Tori. Han var ved Nasjonalballetten og Cullbergballetten, samt på gjesteturnéer i Europa med New London Ballet og i Sør-Amerika med Grand Ballet de France. Hans avskjedsforestilling ved Nasjonalballetten var Gallo i Tango – Buenos Aires 1907 (1988). Etter å ha lagt opp ble han kunstnerisk leder for Nye Carte Blanche i Bergen (1992–95). Videre har han skrevet meget for hovedstadsavisene Osloavisen, Aftenposten, VG, og Tønsberg Blad. Han er i dag bosatt i Sandefjord med journalistkollega Mona Levin, de har vært sammen siden 2001. Hans søster er koreografen Inger-Johanne Rütter gift med teaterregissør Kjetil Bang-Hansen.
Referanser
5. Fredrik Rütter i Scenewebdatabasen
Aftenbladet
«Aftenbladet» var en norsk dagsavis som utkom i årene 1855–1881.
Avisen ble grunnlagt i 1855 som en fortsettelse av det polemisk-satiriske ukebladet «Krydseren». Dette bladet ble opprettet alt i 1849 og var utgått av en litterær krets, hvor blant andre Hartvig Lassen, Ole Richter og den unge geologen J.T. Rørdam hørte til. Alle disse var medarbeidere i «Krydseren». Hovedredaktøren var Ditmar Mejdell, som også ble «Aftenbladets» redaktør fra 1855. Ellers deltok også Ole Richter (fra januar 1856 til november 1859) og Bjørnstjerne Bjørnson (oktober 1859 til januar 1860) i redaksjonen.
Avisen hadde helt fra begynnelsen et liberalt program og kjempet for de reformene som ble bragt på bane i 1860-årene, slik som årlige storting, statsrådenes adgang til stortingets forhandlinger, og så videre. Samtidig var den nesten alltid svært moderat. Derimot viet den litteraturen mye oppmerksomhet og var til tider Norges fremste organ for litteraturkritikk. I årenes løp fikk den imidlertid mange konkurrenter, og dette innvirket på dens økonomiske stilling. Ved nyttår 1878 ble avisen kjøpt av et konsortium og ble gjort til organ for en moderat høyrepolitikk. 15. oktober 1879 gikk Mejdell ut av redaksjonen og ble etterfulgt av Jørgen F. Sandberg, som døde allerede i juli 1881. Avisen ble nedlagt ved årets slutt.
Olaf Kölzig
Olaf Kölzig (født 6. april 1970 i Johannesburg, Sør-Afrika) er en tysk målvakt som spiller i den nordamerikanske ishockeyligaen NHL hvor han spiller for Washington Capitals. Han spilte i finalen i Stanley Cup i 1997/98 med Washington. 2000 vant han Vezina Trophy.
Frimmersdorf kraftverk
Frimmersdorf kraftverk  er et varmekraftverk i delstaten Nordrhein-Westfalen i det vestre Tyskland. Det har en installert produksjonskapasitet på 2265 MW, fordelt på 12 operative blokker levert av Siemens. Årsproduksjonen er om lag 21 TWh elektrisk kraft.
Anlegget ble påbegynt omkring 1959 og stod ferdig i 1970. Brenselkilden er brunkull. Operatør er energiselskapet RWE Power AG. Utslippene av CO2 er 19,3 millioner tonn i 2007. De totale CO2-utslippene i 2008 var ca. 18 550 000 tonn.
Langen (Meråker)
Langen er en innsjø i Meråker kommune i Trøndelag. Vannet brukes til fjellfiske for de som har hytte der.
Lystrup kirke
Lystrup kirke er en moderne kirke som ligger i Lystrup i Aarhus kommune. Den ble ferdigstilt i 1989.
Kirken er tegnet av Anders Bové Christensen og Kaj Mikkelsen fra arkitektgruppen Regnbuen etter at de hadde vunnet en arkitektkonkurranse i 1984.
Innvendig er kirken lys og enkel og farvesetningen er foretatt av kunstneren Hans Berg som også har utformet altertavlen. Altertavlen er et enkelt relieff av kobber hengt på veggen. Kirken har også et alterbord laget av naturskifer fra Gudbrandsdalen.
Ole Hempel har utført døpefonten og prekestolen, begge av granitt.
Lystrup kirke har et Frobeniusorgel med 21 stemmer.
Bjørnevatnet
Bjørnevatnet, også skrevet Bjørnvatn (nordsamisk: Guvžajávri, kvensk: Kontiojärvi, russisk: Контиоярви – Kontiojarvi) er en innsjø på grensen mellom Norge og Russland. Den er en del av hovedvannstrengen i Pasvikelva, og ligger mellom Holmfossen i nord og Trangsund i sør. Den norske delen ligger i Sør-Varanger kommune i Troms og Finnmark, mens den russiske delen ligger i Petsjenga rajon i Murmansk oblast.
Nordlig rotlusblomsterflue
Nordlig rotlusblomsterflue (Pipizella viduata) er en liten, svart flue som tilhører familien blomsterfluene. Den er utbredt over det meste av Norge.
Utseende
En liten (5–7 mm), noe tettbygd, blankt svart blomsterflue. Ansiktet er flatt, antennene mørke, det tredje leddet smalt (2-3 ganger så langt som bredt) og nokså langt. Fasettøynene er tett hårete og møtes såvidt i pannen hos hannen. Kroppen er blankt svart, men uten metallglans. Thorax er omtrent så lang som bred, avrundet sett ovenfra. Bakkroppen er langt oval med fire ledd godt synlige ovenfra. Beina er hovedsakelig svarte, men deler av leggene og de innerste fotleddene gule. Vingene er forholdsvis korte og brede, glassklare met et grått vingemerke.
Utbredelse
Arten er utbredt i nesten hele Europa, og videre østover like til Kamtsjatka. I Norge er den vanlig i lavlandet i Sør-Norge. Den er også funnet mellom Bodø og Tromsø, men foreløpig er det ingen funn av den mellom Trøndelag og Bodø i Norge.
Datteln kraftverk
Datteln kraftverk  er et varmekraftverk i delstaten Nordrhein-Westfalen i det vestre Tyskland. Det har en installert produksjonskapasitet på 3513 MW, fordelt på 3 operative blokker. Anlegget leverer også noe fjernvarme ved hjelp av kogenerasjon.
Anlegget ble påbegynt omkring 1964 og stod ferdig i 1969. Brenselkilden er kull og koksgass. Operatør er energiselskapet E.ON Energie AG.
De totale CO2-utslippene i 2008 var ca. 1 494 100 tonn, mens det samme årets kvote var 0,983 mill tonn.
Francesco Corbetta
Francesco Corbetta (ca. 1615 – 1681) var en italiensk virtuos på barokkgitar, lærer og komponist.
Corbetta arbeidet ved Ludvig 14. av Frankrikes hoff i Paris og i London.
Corbetta publiserte fem bøker med musikk for femstrengs gitar. Han første bok inneholder stort sett dansemusikk i rasgueado-teknikk, mens de senere bøkene viser ham som en mester i å kombinere rasgueado- og punteado-spill. Corbettas tidlige komposisjoner følger italiensk tradisjon, mens han i de to siste publikasjonene har vendt seg mot fransk musikkstil. I disse finner vi også viktig informasjon om generalbass-spill på gitar.
Corbetta var en innflytelsesrik gitarlærer som blant annet underviste Robert de Visée, Giovanni Battista Granata, Remy Médard, Dronning Anne av Storbritannia og Ludvig 14.
Han blir regnet som en av de største gitarvirtuosene i barokken.
Mirfak
Mirfak - eller Alfa persei - er den klareste stjernen i stjernebildet Persevs, sammen med den mer kjente stjernen Algol. Mirfak er en gul-hvit kjempestjerne, som ligger 590 lysår fra solsystemet og er en stjerne i en stjernehop som kalles Alfa Persei-hopen.
Mirfak lyser 5000 ganger sterkere enn vår sol og diameteren er 62 ganger større
Navnet Mirfak er fra arabisk og betyr «albu».
Goldenberg kullkraftverk
Goldenberg kullkraftverk  er et av de eldste varmekraftverk i delstaten Nordrhein-Westfalen i det vestre Tyskland. Allerede i 1914 ble et kullkraftverk anlagt her, oppkalt etter RWE-ingeniøren Bernhard Goldenberg. Anlegget ble installert i 1953 og ombygd igjen i 1993, med en installert produksjonskapasitet på 200 MW, fordelt på 2 fortsatt operative blokker.
I 1993 skulle anlegget egentlig stenges ned fordi det ikke maktet å møte nye utslippskrav, men langsiktige kraftkontrakter medførte at man installerte to nye blokker i kraftverket. Brenselkilden er brunkull. Operatør er energiselskapet EnBW RWE Power AG.
University of Louisville
University of Louisville er et delstatseid universitet i Louisville i delstaten Kentucky, USA. Det ble opprettet i 1798 av delstaten med lokale midler og ressurser.
Universitetet hører til USAs fremste medisinske forskningsmiljøer, og sto sentralt i utviklingen av ulike typer vaksine og hjertetransplantasjon. Også School of Business har høye nasjonale rangeringer. Det er en sidecampus med MBA-program i Panama by i Panama.
Ved universitetet var det 20 804 studenter og 1 335 vitenskapelig ansatte i 2006, og samme året var skolepengene US$ 6 252 for studenter folkeregistrert i Kentucky. Studiene gis opp til doktorgradsnivå.
William F. Ekstrom Library har 1,3 millioner titler, mens de fire andre bibliotekene til sammen har 400 000.
Tore Bruvoll
Tore Bruvoll (født 30. oktober 1978 i Tromsø) er en norsk musiker (gitar), komponist og arrangør.
Han har siden slutten av 90-tallet jobbet tett med Ragnhild Furebotten. I 2005 startet de sammen det som senere ble folkemusikkbandet Hekla Stålstrenga. Bandets første utgivelse, Hekla Stålstrenga, ble gitt ut mens de fortsatt var en duo under navnet Ragnhild Furebotten & Tore Bruvoll og førte til Spellemannprisen 2008 i klassen folkemusikk/gammaldans. Bandet har senere gitt ut flere album som har resultert i flere Spellemannominasjoner og har utstrakt konsertvirksomhet i Norge så vel som utlandet.
Han har også samarbeidet med en rekke andre artister innen folkemusikk, blant andre kvedaren Jon Anders Halvorsen, Annbjørg Lien og String Sisters. Han fikk Gammleng-prisen i klassen musiker i 2021.
Han er utdannet ved Høgskolen i Telemark (1997–1999). Bruvoll spiller i tillegg til gitar også en rekke andre instrument som banjo, dobro, mandolin, ukulele og low whistle (blikkfløyte).
Hyltebruk
Hyltebruk er et tettsted i Hallands län i landskapet Småland i Sverige. Det er Hylte kommunes administrasjonssenter. I 2010 hadde tettstedet 3 716 innbyggere.
Gammeltestamentlige apokryfer
De gammeltestamentlige apokryfer eller Deuterokanoniske bøker er en løst definert gruppe religiøse skrifter som er skrevet innenfor Det gamle testamentes tros- og tekstunivers, samt noen tillegg til gammeltestamentlige bøker som ble tatt med i den greske bibeloversettelsen Septuaginta. Verkene finnes ikke i Den hebraiske Bibelen, som er jødedommens standardutvalg av hellige tekster, eller i den delen av Bibelens kanon som det er allmenn enighet om mellom de ulike kirkesamfunnene. I tillegg til de 7–8 + 2 tekstene som finnes i den katolske kirkes kanon, finnes det flere andre skrifter fra samme periode, hvorav noen inngår i enkelte ortodokse kirkesamfunns kanon.
Gungorna och karusellen
«Gungorna och karusellen» er en svensk kuplett fra 1948, skrevet av Karl Gerhard og Dix Dennie, med melodi av Herbert Steen.
Gammeltestamentlige apokryfer
Disse tekstene er trolig skrevet mellom 300 f.Kr. og 100 e.Kr., i den «mellomtestamentlige perioden», etter Tanákh og før Misjna. Denne perioden faller sammen med hellenistisk jødedom, og preges av at jødenes tro og trosutøvelse ble utfordret, først gjennom okkupasjonen av Judea under Aleksander den store og det etterfølgende Selevkid-dynastiet, dernest gjennom økt assimilasjon og kulturmøter og til sist ved at Jerusalem og tempelet ble ødelagt i år 70. Sammenligninger med jødenes prøvelser under eksilet i Babylon noen hundre år tidlige er vanlige i tekstene.
X.lover
x.lover er et norsk elektronika/punk-band fra Oslo. Bandet ble startet våren 2001 av og. Høsten 2002 var bandet en av vinnerne av Zoom og ble sendt på den påfølgende Zoom-turneen i Norge, England og Popkomm-festivalen i Tyskland våren 2003. Høsten 2003 var bandet dessuten en av finalistene under kåringen av Årets Urørt. Bandet ga i 2003 ut EP-en Kick...It og i november 2006 debutalbumet Transatlantic, begge på plateselskapet HoneyMilk.
Gungorna och karusellen
Karl Gerhard fremførte kupletten første gang, utkledd til klovn, i en revy i 1948.
Norsk versjon
Arild Feldborg har skrevet en norsk tekst. På norsk bærer den tittelen «Gyngene og karusellen».