cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Prometheus
Prometheus og ilden
Zevs straffet imidlertid både Prometheus og menneskene. Han skapte Pandora av leire og vinder, og alle gudene ga henne attributter slik at hun skulle virke uimotståelig (en alternativ tolkning var at Athene ga henne alle attributtene). Zevs ga Pandora (= «alle gaver») til Epimetheus, som nå på egen hånd passet på menneskene etter at Prometheus hadde blitt fanget. Epimetheus ignorerte Prometheus' råd om aldri å ta imot gaver fra Zevs, og han tok henne imot. Hennes fatale nysgjerrighet gjorde at hun åpnet krukken der Zevz hadde gjemt all sult, kriminalitet, nød, krig og andre lidelser i sitt framsynthet hadde gjemt. Da Pandora innså hva hun hadde gjort, lukket hun raskt krukken, uvitende at hun hadde stengt musen for håp inne. Zevz straffet også Prometheus han ble lenket til en søyle i Kaukasus (noen steder nevnes Tartaros), og hver dag kom en av Zevs' gribber for å spise leveren hans, som vokste ut igjen hver natt. Prometheus ble senere sluppet fri av Herakles, som skjøt og drepte gribben.
Prometheus i senere tid
Grunnstoffet promethium er oppkalt etter Prometheus. I tillegg er en av Saturns måner oppkalt etter ham.
Navnet forekommer også i den britisk-amerikanske filmen Prometheus.
Den demokratiske republikken Kongo
Den demokratiske republikken Kongo (fransk: République démocratique du Congo), offisielt norsk kortnavn Kongo, også kalt DR Kongo eller Kongo-Kinshasa, er en republikk i Sentral-Afrika og grenser til Den sentralafrikanske republikk i nord, Sør-Sudan i nordøst, Uganda, Rwanda, Burundi og Tanzania i øst, Zambia og Angola i sør og Republikken Kongo (Kongo-Brazzaville) i vest. Landet har også en kort kyststripe ut til Atlanterhavet i vest. Landet fikk sin uavhengighet fra Belgia i 1960, og har tidligere hatt navnene Fristaten Kongo, Belgisk Kongo og Zaïre.
Per 1000 innbyggere er det 2,6 personbiler, 79,5 radioapparater, 0,5 fjernsynsapparater, 0,8 telefoner og 2,7 aviser. 77,3 % av befolkningen over 15 år er lesekyndige.
Viktige eksportvarer er kobber, diamanter, råolje, kaffe og gummi. Viktige importvarer er maskiner, transportutsyr, matvarer, levende dyr og kjemikalier. Viktige handelspartnere er Belgia, Sør-Afrika, USA, Frankrike og Tyskland.
Jernbanenettet har en total lengde på 5,088 km. Veinettet har en total lengde på 146,800 km, hvorav 2 % er asfaltert. Det er bygd 12 flyplasser med regulær trafikk.
Naturgeografi
Den demokratiske republikken Kongo omfatter størstedelen av nedslagsfeltet til elva Kongo, som dekker et område på nesten 1,000,000 km². Landets eneste tilgang til Atlanterhavet er en smal stripe land på nordsiden av denne elva. Det store, lavtliggende sentrale området er et platå som skråner mot vest, dekket av tropisk regnskog og et stort nettverk av elver. Et stort område av dette har blitt kategorisert av World Wildlife Fund som økoregion. Skogen i sentrum er omgitt av fjellterrasser i vest, platå som flettes inn savanner i sør og sørvest, og tette gressletter som strekker seg forbi Kongo i nord. Høye fjell på litt over 5000 m ligger på den østlige grensen mot Rwanda og Uganda. Landet har også flere aktive vulkaner.
Demografi
Befolkningstallet lå i 2007 på 62,6 millioner (estimert av FN). I forhold til befolkningstallet i 1997, som var på 46,7 millioner, viser dette en rask utvikling. I 2009 ble veksten estimert til 3,20 %. Gjennomsnittlig levealder er 55 år, mens gjennomsnittsalderen i befolkningen er 16,4 år (median). Over 200 etniske grupper har blitt identifisert og navngitt, der de største i antall personer er kongofolket, luba-folket og mongo-folket. Det er rundt 600 000 pygmeer, som utgjør DR Kongos urinnbyggere.
Indre konkyliepiercing
Indre konkyliepiercing er en ørepiercing plassert i senter av øremuslingen, rett ved siden av ørekanalen og før pinna. Denne piercingen ble først brukt av de to folkegruppene Mangebetu i Zaire og Gorakhnathis fra Sadhulivssynet.
Den demokratiske republikken Kongo
Demografi
Landets offisielle språk er fransk, men også de fire nasjonale hjelpespråkene kongo, tshiluba, swahili og lingala er utbredt. I tillegg finnes det rundt 700 lokale språk og dialekter.
95,1 % av befolkningen er kristne.
Indre konkyliepiercing
En nært beslektet piercing er ytre konkyliepiercing.
Den demokratiske republikken Kongo
1960–1994
Etter uavhengighet fra Belgia i 1960, ble landet umiddelbart rammet av opprør i hæren, og et forsøk på å løsrive den mineral-rike provinsen Katanga. I 1961 ble statsministeren Patrice Lumumba henrettet av tropper lojale til hærsjefen Joseph Mobutu.
Indre konkyliepiercing
Risiko
Denne piercingen reduserer lyden som føres inn i øret. Desto større hull, desto mer redusert blir lyden.
Den demokratiske republikken Kongo
1960–1994
I 1965 tok Mobutu så makten selv, forandret navnet på landet til Zaïre, og tok selv navnet Mobutu Sese Seko. Han snudde Zaïre om til et springbrett for operasjoner mot det Sovjet-støttede Angola, og sikret seg derfor amerikansk støtte under den kalde krigen. Mobutu gjorde samtidig Zaïre om til et synonym for korrupsjon.
1994–2004
DR Kongos nåværende problemer stammer fra folkemordene i Rwanda i 1994. Noen av milits-gruppene som var ansvarlige for drapene på ca. 800 000 etniske tutsier og hutuer rømte over grensen inn i DR Kongo.
Fra 1996 til 1997 pågikk det som har blitt hetende den første krigen i Kongo. Rwanda-støttede opprørere kastet presidenten Mobutu Sese Seko, etter at kongolesiske Interahamwe-opprørere gjentatte ganger hadde angrepet Rwanda fra Kongo. Laurent Kabila ble innsatt som ny leder, og landet ble igjen omdøpt til Kongo.
I 1998 prøvde de samme Rwanda-støttede opprørere å kaste sin gamle allierte Kabila, med anklager om at han nå støttet de gjenværende restene av Interahamwe-styrkene. Men denne gangen ble styrkene med støtte fra Rwanda stoppet av intervensjon av styrker fra Angola, Zimbabwe og Namibia. En 4 år lang stand-off, gjerne kalt den andre krigen i Kongo, begynte.
FN anklaget i denne perioden flere høytstående politiske og militære embedsmenn fra Rwanda, Uganda og Zimbabwe for å ha utnyttet sin intervensjon i DR Kongo for å plyndre den enorme mineralske rikdommen der, spesielt diamanter.
Alle landene og opprørsgruppene innblandet i krigen i DR Kongo gikk til slutt med på å stoppe kampene, og en delt regjering ble satt inn. Ifølge FNs høykommissær for flyktninger (UNHCR) er om lag 5,4 millioner mennesker på flukt i eget land. Om lag 5,4 millioner mennesker er omkommet siden krigen startet i 1998. Til tross for at en fredsavtale er undertegnet, blusser det stadig opp harde kamper som presser nye tusener på flukt.
FN-styrken MONUC
FN har utplassert ca. 17 000 FN-soldater i Kongo. Dette gjør den til den største FN-styrken i verden. Pr 30. november 2005 består MONUC av 16 561 total uniformert personell, inkludert 15 051 tropper, 724 militære observatører, 786 politifolk. Disse er støttet av 816 internasjonale sivilt politi-personell, 1 338 lokale sivile stabsfolk og 482 FN-frivillige.
Oppgaven til MONUC er å sikre freden i landet, etter at Den demokratiske republikken Kongo og fem andre stater signerte en våpenhvileavtale i Lusaka i juli 1999. MONUC ble etablert 30. november 1999 av FNs sikkerhetsråd. Mandatet og størrelsen til MONUC ble utvidet 24. februar 2000.
Demokratiske valg 2006–
De første demokratiske valgene siden 1961 var planlagt til 30. juli 2006. 32 kandidater stilte opp mot sittende president Joseph Kabila i den første runden av presidentvalget.
Næringsliv
I 2011 ble banken Trust Merchant Bank kåret til «Beste bank i Den demokratiske republikken Kongo» av magasinet EMEA Finance. Samme år ble banken i konkurranse med over 100 andre banker som en av fem nominert til prisen «Beste lokalbank i Afrika» av The Afrikan Banker, et magasin utgitt av Financial Times.
Oppføring på UNESCOs lister
Verdensarvsteder
Oppføringer på UNESCOs verdensarvliste (World Heritage List), verdens kultur- og naturarvsteder.
Mesterverker i muntlig og immateriell kulturarv
Oppføringer på UNESCOs liste knyttet til aktivt vern av immateriell kultur (Intangible Cultural Heritage). Årstallet angir når det ble listeført hos UNESCO.
A.H. Winsnes
Andreas Hofgaard (A.H.) Winsnes (født 25. oktober 1889 i Nord-Odal, død 9. juli 1972) var en norsk litteratur- og idéhistoriker.
Etter examen artium 1908 fra Kristiania katedralskole og cand.philol. 1913 fra Det Kongelige Frederiks Universitet, forsket han videre samtidig med undervisning ved blant andre Halling skole. Han tok doktorgraden i 1920 med en avhandling om Johan Nordahl Brun, ble professor i europeisk litteratur ved Universitetet i Oslo fra 1938 og professor i idéhistorie 1946–1959. I periodene 1940–42 og 1945–46 var han redaktør for Samtiden. Som skribent huskes han best for biografien om vennen Sigrid Undset, og for sitt bidrag til Norges litteraturhistorie, kjent som Bull-Paasche-Winsnes-Houm. Winsnes var en aktiv riksmålsmann, og var en av grunnleggerne av Det Norske Akademi. Han huskes også for sin innsats i Myklesaken, der han vitnet for påtalemyndigheten mot forfatteren Agnar Mykle og boken Sangen om den røde rubin.
A.H. var sønn av sogneprest Frederik Vilhelm Winsnes (1837–1920) og Agnete Helweg (1850–1918). I 1915 giftet han seg med Haldis Knutsen (1892–1968). De var foreldre til ambassadør Egil Winsnes (1919–1991). A.H. Winsnes var svoger til ingeniør Otto Falkenberg (1885–1970).
Kanni
Kanni (som betyr ugift pike eller jomfru) og paalakanni (ensfarget blek kanni) er ei mynde som stammer fra Tamil Nadu distriktet i det sørlige India, der den tradisjonelt har vært benyttet som jakthund på hjortedyr. Det hevdes at mudhol er opprinnelsen til denne hunden, men dette er både omdiskutert og usikkert. Denne hunderasen er i dag svært sjelden. Noen mener at paalakanni er samme hund som chippiparai, mens andre mener de er to distinkte hunderaser.
Beskrivelse
Kanni er glatthåret og enten tofarget sort og lysbrun (utfarget som en dobermann, men blekere brun), brindlet eller brun. Tofarget er den mest vanlige fargen, men det finnes også en kremfarget og hvit variant som kalles paalakanni. Typen blir omkring 56-63 cm høye, men individer med en skulderhøyde på opp mot 80 cm er kjent. Kroppen er rektangulær i formen.
Kanni er først og fremst en jakthund (spesielt på hjortedyr) i India, men den skal også være en godt vakthund (selv om den ikke er kjent for å varsle). Den løper normalt aldri fritt rundt i gatene, men tas godt vare på fordi den er verdifull i matauken.
Det hevdes at kanni tidligere ofte ble gitt som brudens medgifte i bryllup og at betydningen av navnet (jomfru) kan ha en sammenheng med dette. I dag er den imidlertid denne hunden trolig på randen av utryddelse. Såvidt kjent er det ingen aksjon i gang for å redde rasen.
EM i friidrett 1994 – Høydehopp kvinner
Hanne Haugland og Hanne Andersen representerte Norge. Hanne Haugland kom på 5.-plass, mens Hanne Andersen ikke kom til finalen.
Thorstein Diesen (1894–1962)
Einar Thorstein Diesen (født 23. september 1894 i Åsgårdstrand, død 6. april 1962) var en norsk journalist og medarbeider i NRK Radio.
Etter oppvekst i Halden flyttet han til Kristiania, tok examen artium 1913, jobbet ved diverse kontorer (blant annet som sekretær i Oslo Høyre 1917–1926 og formann i Den Konservative Studenterforening 1921–1923) inntil han fikk arbeide for Kringkastingsselskapet i 1926. Dette ble Norsk rikskringkasting i 1933, og Diesen var kjent stemme i radio blant annet for valgdekning, endog tidvis programdirektør.
Han var far til TV-mannen Erik Diesen (1922–99).
Fylkesvei 5478
Fylkesveg 5478 går mellom Storeim og Vetås kai i Alver kommune.
Frem til 2019 hadde veien betegnelsen fylkesvei 406 (Hordaland).
Norgesmesterskapet i alpint 1953
Norgesmesterskapet i alpint 1953 var det norske mesterskapet i alpin skiidrett. Mesterskapet ble arrangert i Drammen og Oppdal.
Utfor
Dato: 14. mars
Storslalåm
Dato: 8. mars
Sted: Ytterkollen, Nedre Eiker
Slalåm
Dato: 7. mars
Sted: Haukåsløypa, Drammen
Utfor
Sted: Oppdal
Miocyphon
Miocyphon er en utdødd slekt av biller. De utmerker seg ved at de aller fleste artenes larver lever i ferskvann, de voksne derimot på land. Slike livssykler er vanlige hos mygg, øyenstikkere, døgnfluer, steinfluer og vårfluer, men uvanlige hos biller som vanligvis er enten land- eller vannlevende.
Levevis
De aller fleste artene har larver som lever i stillestående ferskvann, men noen tropiske arter lever i fuktig, død ved, og noen arter lever i rennende vann. Larvene tåler lite forurensning og kan brukes som indikatorer på vannkvalitet. De lever mest trolig av å filtrere detritus (råtnende plantemateriale, mudder). De puster i luft og må opp til overflaten for å hente denne av og til. Når larven er fullt utvokst, kryper den på land for å forvandle seg til en puppe. De voksne insektene finner man ofte i vegetasjonen. De flyr godt, særlig om natten, og blir ofte tiltrukket til lys. Hårbillene er ganske vanlige i tempererte områder, mindre vanlige i tropene.
Utbredelse i tid og rom
Arten er beskrevet fra fossiler fra Eocen (37-34 millioner år før nåtid) fra lokaliteten Florissant, Colorado.
Juan Galindo
Juan Galindo (født 1802, død 1839 i Tegucigalpa) var en mellomamerikansk oppdager, arkeolog og uavhengighetskjemper av spansk-engelsk-irsk avstamning. Han er kjent for sin utforskning av mayaruiner.
Galindo var sønn av en spansk embetsmann i Costa Rica (i det daværende Ny-Spania). I en ung alder sluttet han seg til uavhengighetsbevegelsen, og ledet beleiringen av Omoa for den som inntok fortet. Havnebyen Omoa i det nåværende Honduras, var på det tidspunktet den siste spanske høyborgen i Mellom-Amerika.
Etter uavhengigheten fra Spania ble oppnådd i 1823, arbeidet Galindo som embetsmann for Den mellomamerikanske føderasjon, han var en stund guvernør i Petén og arbeidet ved ambassadene i Havanna og USA. Han beskjeftiget seg også med oppmåling, kartografi og topografi samt studier av lokale skikker. Galindo er også kjent for oppdiktede fortellinger om det lokale plantelivet.
Han utforsket også mayaruiner, særlig i Palenque og Copán. I motsetning til andre forskere i de førkolumbiske kulturer på hans tid, var Galindo den første, der gikk inn for den (riktige) tesen, at bygningsverkene ikke var skapt av en av de antikke høykulturer, men av forfedrene til mellomamerikansk opprinnelige innfødte befolkning, mayaene.
Som lojal støttespiller til den liberale presidenten Francisco Morazán, ble Galindo involvert i borgerkrigen, da denne brøt ut i 1838. Han deltok i flere slag, og da styrker fra Nicaragua i 1839 erobret Tegucigalpa, ble Galindo drept i kamp.
Alice av Hessen-Darmstadt
Storhertuginne Alice (Alix) von Hessen und bei Rhein (født 25. april 1843 i London, død 14. august 1878 i Darmstadt) var født prinsesse av Storbritannia og Irland. Hun var datter av Albert av Sachsen-Coburg-Gotha og dronning Victoria av Storbritannia.
I 1862 giftet hun seg med storhertug Ludwig IV von Hessen und bei Rhein (av Hessen og ved Rhinen). Paret fikk syv barn i løpet av elleve år. Fra 1863 engasjerte hun seg også for det offentlige helsevesen. I Darmstadt grunnla hun sammen med Luise Büchner den etter henne oppkalte syke- og fattigomsorgsforeningen Alice-Frauenverein. Storhertuginne Alice og Louise Büchner utviklet sykepleieryrket i sin moderne form, uten konfesjonelle bindinger. I 1872 inviterte hun til en stor konferanse i Darmstadt for kvinnesaksforeninger, hvor blant annet kvinners erhvervsmessige arbeid ble diskutert.
I 1873 døde Alices yngste sønn etter en ulykke. Samme år oversatte hun avhandlingen On the Homes of the London Poor av Octavia Hill til tysk.
I november 1878 pleiet hun sine difteri-syke barn, og døde fire dager etter sin datter Marie. Hun er begravet i den storhertugelige families mausoleum på Rosenhøyden i Darmstadt. Hennes plan om å opprette en kunstnerkoloni ble fullført av hennes sønn, storhertug Ernst Ludvig (1868–1937), på Mathildenhöhe. Til hennes øvrige barn hørte Irene, gift med prins Albert Wilhelm Heinrich av Preussen, og Alexandra, den siste keiserinne av Russland.
DECnet
DECnet er en samling nettverksprotokoller som ble skapt av Digital Equipment Corporation. Den ble opprinnelig lansert i 1975 for å knytte to PDP-11 minidatamaskiner sammen, men utviklet seg til en av de første peer-to-peer nettverksarkitekturer, og transformerte DEC til en drivkraft innenfor nettverk i 1980-årene. DECnet var opprinnelig bygd opp med tre lag, men utviklet seg senere (1982) til en syv-lags Open Systems Interconnection-kompatibel netteverksprotokoll.
DECnet ble i utgangspunktet bygd rett inn i flaggskipoperativsystemet VMS som ble utviklet av DEC. Senere ble det portert til DEC Ultrix, såvel som til Apple Macintosh og IBM PC som kjørte varianter for DOS og Windows under navnet DEC Pathworks, slik at disse systemene kunne knytte seg til DECnet-nettverk med VAX-maskiner som terminaler. En versjon med åpen kildekode ble utviklet for Linux. DECnet kode i Linuxkjernen ble merket som avleggs den 18. februar 2010.
Twin Peaks – Fire Walk with Me
Twin Peaks – Fire Walk with Me er en amerikansk grøsser og mysteriefilm fra 1992 regissert av David Lynch. Hovedrollen spilles av Sheryl Lee. Filmen er en prequel til TV-serien Twin Peaks (1990), skapt av Lynch og Mark Frost.
Handling
Filmen begynner med at FBI etterforsker drapet på en ung prostituert i en småby i delstaten Washington. Et spesialteam innen FBI med telepatiske evner sanser at morderen kommer til å drepe en annen tenåringsjente i nær fremtid. Derfra flyttes handlingen til småbyen Twin Peaks, hvor tenåringsjenta Laura Palmer bor. Hun lever et tilsynelatende sorgløst liv, men sliter i virkeligheten med meget mørke hemmeligheter. Hun roter seg inn i et belastet miljø og blir til slutt brutalt drept.
Om filmen
Filmen ble forholdsvis godt mottatt av europeiske anmeldere, mens anmelderne i USA var negative.
Den ble ingen suksess hos publikum, blant annet så ble den buet av publikum Cannes. Dette bidro til å legge planene om en ny TV-sesong død for mange år fremover.
Robert Buron
Robert Buron (født 27. februar 1910 i Paris, død 28. april 1973 samme sted) var en fransk politiker. Han var Frankrikes finansminister fra 20. januar 1955 til 23. februar 1955 og samferdselsminister i Charles de Gaulles tredje periode fra 9. juni 1958 til 8. januar 1959. Buron ble kidnappet under generalkuppet i Alger i 1961.
EM i friidrett 1969 – 4 × 100 meter stafett menn
Øvelsen 4 x 100 meter stafett menn ved EM i friidrett 1969 ble avholdt i Athen, Hellas 19. og 20. september.
Forsøksheat
19. september
Finale
20. september
Amstel Gold Race 1968
Amstel Gold Race 1968 var den andre utgaven av det årlige landeveisrittet "Amstel Gold Race", avholdt søndag 21. september 1968 i de nederlandske provinsene Noord-Brabant og Limburg. Rittet var 245 kilometer langt, med start i Helmond og målgang i Elsloo. Det var totalt 152 ryttere som deltok, og 34 som fullførte rittet.
Sean Patrick Flanery
Sean Patrick Flanery (født 11. oktober 1965 i Lake Charles, Louisiana) er en skuespiller fra USA.
Flanery flyttet til Los Angeles, California, for å begynne som skuespiller etter at han ble uteksaminert fra universitetet i Houston, Texas. Flanery er kjent for sin rolle som Connor MacManus i The Boondock Saints, visepresident Greg Stillson i The Dead Zone og for å portrettere Indiana Jones i The Young Indiana Jones Chronicles, samt som Bobby Dagen i filmen Saw 3D.
Siden skuespiller-karrieren skjøt fart i 1988 har Flanery opptrådt i over 50 filmer. I mars 2010, ble Flanery tildelt hovedrollen i sci-fi skrekkfilmen Death Worm. Han hadde også en birolle i filmen Saw 3D som kom ut samme år. Flanery mottok sitt svarte belte den 4. mai 2008) i brasiliansk Jiu-Jitsu i tillegg til at han har et svart belte i karate. Han har en hund som heter Donut, oppkalt etter en donut som hunden slukte kort tid etter å ha blitt adoptert av Flanery. Flanery vant Toyota Pro-Celebrity Race ved Toyota Grand Prix i Long Beach i 1997.
Trechisibus
Utseende
Nokså små (gjerne ca. 4 millimeter), litt rundede, blanke, mørkbrune til svarte løpebiller. Hodet er forholdsvis stort med små fasettøyne. Pronotum er rundet, betydelig smalere enn dekkvingene, som er rundede og hvelvede.
Utbredelse
Slekten er utbredt i den neotropiske økosonen.
USA under Panamerikanske leker 1951
USA under Panamerikanske leker 1951. USA deltok i de første Panamerikanske leker som ble arrangert i Buenos Aires mellom 25. februar og 3. mars 1951. USA ble nest beste nasjon med førtifire gull-, trettitre sølv og atten bronsemedaljer.
Šimon Gabriel
Šimon Gabriel (født 28. mai 2001) er en tsjekkisk fotballspiller som spiller for FC Vysočina Jihlava, på lån fra FC Viktoria Plzeň.
Vårnatt
Vårnatt (1954) er en roman av Tarjei Vesaas om ei natt der to søsken (Hallstein og Sissel) i et gult hus får besøk av en familie på tur. Det gjestende reisefølget representerer en komprimert opplevelse av flere sider ved livet: fødsel, død, hat og kjærlighet.
Etter utgivelsen sa Arne Hannevik at innledningen, der søskene ennå ikke hadde fått besøk, var «fylt av en så fin naturopplevelse og båret av en så inntrengende innlevelse i ungdomssinn at ingen kan gjera Vesaas det etter». Derimot syntes han avslutningen, der besøket har dratt, var dunkel og et svakhetspunkt i romanen, fordi leseren «vet at noe har foregått med [søskenparet], men ikke hva som har foregått».
Erik Solbakken (1943) var regissør for filmatiseringen Vårnatt (1976) med Anders Mordal i rollen som Hallstein.
Den 5. februar 1992 var det premiere på Det norske teatrets oppsetning av boka, dramatisert av Kjetil Skøien. Som Hallstein var Sverre Solberg, som Sissel var Hildegun Riise. Det ble samtidig avholdt Vesaasmatiné med kona Halldis Moren Vesaas som gjest. Da hun ble spurt om hva Vårnatt betydde for henne svarte hun at «det er Hallsteins vårnatt, hans merkverdige og poetiske fabuleringer og dikterintuisjon, hans kontakt med naturen, langt på vei en mystiker. Han og Tarjei hadde mye til felles». Om tilblivelsen av boken sa hun at hun ikke visste om arbeidet før etterpå, og at «sin viten om unge sinn fikk han naturligvis også fra våre barn. Guri og Olav var 15 og 18 år på den tid ... han var så engasjert i deres liv og så engstelig for hver fest de var med på!».
Fossestuen
Fossestuen er en tidligere restaurant på vestsiden av Nidelva ved Nedre Leirfoss i Trondheim. Fossestuen ble oppført i 1892 etter at veien frem til fossen ble anlagt i juli samme år. Fossestuen var på grunn av sin beliggenhet til fossen et yndet utfartssted for Trondheims befolkning, og det var også et fast innslag for omvisning av besøkende turister i byen. Med oppføring av broen over Nedre Leirfoss i 1909 ble det mulig å ta rundturer rundt fossene, noe som ble populært blant turister som anløp byen med turistskip i 1920-årene.
Hovedbygningen var opprinnelig oppført i dragestil med veranda, spisestue, to peisestuer og flere værelser. Dette bygget ble sterkt skadet av brann i 1930, men ble bygget opp igjen med et funksjonalistisk preg. I 1960 ble Fossestuen solgt til en privat aktør, som i en tid fremover drev stedet som et pleie- og rekonvalesenthjem. Etter dette ble bygget overtatt av Trondheim kommune, som benyttet Fossestuen som flyktningemottak, før stedet ble benyttet som studenthjem. Fra 2007 kom bygningen igjen på private hender og ble ombygget til leiligheter.
Bezirk Frankfurt (Oder)
Bezirk Frankfurt, også kalt Bezirk Frankfurt (Oder) var et av 14 distrikter (Bezirk) i Den tyske demokratiske republikk (DDR). Det ble opprettet under forvaltningsreformen i DDR i 1952, og eksisterte frem til oppløsningen av DDR i 1990. Dets administrative senter var Frankfurt an der Oder.
Administrativ inndeling
Bezirk Frankfurt var inndelt i tre bykretser og 9 landkretser:
Ved oppløsningen av DDR sommeren 1990 ble Bezirk Frankfurt oppløst, og kretsene ble en del av Brandenburg.
Lora
Lora er ei elv i Lesja og Skjåk kommuner i Innlandet. Den er ei sideelv til Lågen, og renner i øst-nordøstlig retning gjennom Lordalen til den munner ut i Lågen ved grenda Lora (540 moh), rundt åtte kilometer vest for kommunesenteret Lesja. Elva er 41,5 km lang og har et nedbørfelt på 354,46 km². Middelvannføringen ved munningen er 6,53 m³/s. Vesentlige deler av nedbørfeltet er over 1000 moh. Høyeste punkt er Gråhø (2014 moh). Lora er den sidelven som leverer klart mest vann til Lågen innenfor Lesja og smeltevann fra Lora er hovedkilden til flom i Lågen i Lesja. Før nedtapping av Lesjavatna munnet Lora ut i den vestlige delen av innsjøen. Ved utløpet i Lågen har Lora lagt opp en stor grusvifte. Ovenfor grusviften har Lora gravd seg gjennom løsmasser og etterlatt terrasser omkring 50 m høyere enn elven. Det er relativt få innsjøer i vassdraget. I nord grenser Lora til Raumavassdragets og i sør til Otta nedbørfelt.
Elva har utspring fra et brevatn mellom Skarvedalseggen i nord og Lorhogget i sørvest, i de sentrale delene av Reinheimen nasjonalpark. Den renner først mot sør og faller nokså bratt ned mot selve Lordalen, hvor den snur den mot øst-nordøst. Det videre løpet har et slakt og ensartet fall, og underveis mottar Lora et utall av små sideelver og -bekker, hvorav Storfellingi er den eneste av noen størrelse. Under ca 1 000 meters høyde er dalen skogkledt. Stort sett hele vassdraget over skoggrensa ligger innenfor Reinheimen nasjonalpark. Under skoggrensa omfatter Lordalen landskapsvernområde dalføret omtrent fra Rusti (780 moh.) og opp til Nysætri (995 moh.).
Det går bilvei til Nysætri, som ligger akkurat ved skoggrensa. Med unntak av veien inn til setrene i dalen og forbygningsarbeidene på de siste par kilometrene før munningen er elva og vassdraget i all hovedsak uten tekniske inngrep. Vassdraget ble vernet mot kraftutbygging i Verneplan I for vassdrag i 1973.
Øyenvipp
En øyenvipp eller øyevipp er et hår som vokser på kanten av et øyelokk. Øyevipper finnes hos mennesker og andre pattedyr. Også enkelte andre dyregrupper, som for eksempel neshornfugler, har øyevipper.
Øyevippene beskytter øyet mot rusk og annet da de er følsomme for berøring og utløser blunkerefleksen.
Noen mennesker gjør øynene og øyevippene tydeligere ved hjelp av sminke. Vippene kan gjøres mørkere med maskara eller lengre med bruk av falske, løse øyevipper.
De nederlandske Antiller under Sommer-OL 1992
De nederlandske Antiller under Sommer-OL 1992. Fire sportsutøvere, tre menn og en kvinne fra De nederlandske Antiller deltok i tre sporter, friidrett, skyting og seiling under Sommer-OL 1992 i Barcelona. Det var niende gangen som De nederlandske Antiller deltok i et OL. De vant ikke noen medaljer.
Styx
Styx (gresk Στύξ, «hat» og «avsky») er i gresk mytologi en elv som utgjør grensen mellom jorden og underverdenen. Styx ble i oldtida beskrevet som et lite vannløp med foss i en øde egn i det greske landskapet Arkadia. Fossen er rundt 200 m høy, vannet iskaldt og etter oldtidas tro giftig. Straks nedenfor forsvinner vannet mellom klippene ned i et underjordisk løp. En trodde at Styx fortsatte som en sump eller et stille, strømmende vann i Hades, underverdenen eller dødsriket oppkalt etter herskeren der. Styx ble også brukt som navn på underverdenen selv.
Elvene Styx, Phlegeton, Akheron og Kokytos gikk alle sammen i midten av dødsriket i sumpen som tidvis blir kalt Styx. De viktigste elvene i underverdenen er Lethe, Eridanos, og Alpheios.
Elven til Hades
Gudene var bundet av Styx og sverger eder ved den. Grunnen for dette er under krigen mot titanene, stilte gudinnen Styx, guddom over elven Styx, seg på Zevs' side. Etter krigen lovte Zevs at hver eneste ed skulle bli sverget til henne. Zevs sverget på å la Semele få hva enn hun ønsket seg og var forpliktet til å adlyde selv da han innså til sin skrekk at hennes ønske innebar hennes død. Helios lovte tilsvarende sin sønn Faeton hva han enn ønsket, noe som også resulterte i guttens død. Ifølge til en del versjoner hadde Styx mirakuløse krefter og kunne gjøre andre usårlige. Ifølge til en tradisjon ble Akilles dyppet i elven mens han var barn og fikk således usårbarhet, unntatt hælen sin som hans mor holdt ham i. Dette er kilden til uttrykket «Akilleshæl», en metafor for sårbar flekk.
Styx var hovedsakelig et trekk med underverdenen i gresk mytologi, og tilsvarende til kristen tids forestilling om helvete i tekster som Den guddommelige komedie og Det tapte paradis. Fergemannen Kharon er antatt å ha fraktet sjelene til nylige døde over elven Styx til underverdenen, skjønt i de originale greske og romerske kildene, foruten også hos Dante, var det elven Akheron som Kharon seilte på. Dante plasserte Flegyas over Styx og gjorde den til den femte sirkelen i helvete hvor de rasende og utilfredse ble straffet ved å bli druknet i gjørmevann i all evighet hvor de rasende slåss med hverandre.
I antikken kan det noen steder ha vært skikk å legge en mynt på tunga til avdøde som symbolsk betaling til fergemannen for å komme seg over elva til dødsriket, skjønt dokumentasjonen for en slik praksis er svak.
Benedikte Moltumyr Høgberg
Benedikte Moltumyr Høgberg (født 29. november 1972) er en norsk jurist. Hun er professor ved Institutt for offentlig rett ved Det juridiske fakultet ved Universitetet i Oslo. Høsten 2009 disputerte hun med doktoravhandlingen Tilbakevirkningsforbudet i norsk rett. Hun ble førsteamanuensis ved Institutt for offentlig rett i 2012 og fikk samme år opprykk til professor. Hennes forskningsområder omfatter statsrett, menneskerettigheter og juridisk metode. Høgberg har tidligere jobbet for Advokatfirmaet Schjødt, som dommerfullmektig på Eidsvoll og en kort periode i Justisdepartementets lovavdeling.
Høgberg var fagsekretær for Menneskerettighetsutvalget (Lønning-utvalget) som fremmet forslag til nye menneskerettigheter i Grunnloven frem mot grunnlovsjubileet i 2014. Hun ble medredaktør av Tidsskrift for rettsvitenskap i 2014.
Høgberg er oldebarn av den tidligere stortingspolitikeren Ole Martin Lappen.
Zambia
Zambia er en republikk i Afrika, som grenser mot Angola, Botswana, Den demokratiske republikken Kongo, Malawi, Mosambik, Namibia, Tanzania og Zimbabwe. Landet har ikke egen kyststripe. I kolonitiden frem til 1962 var territoriet underlagt England under navnet Nord-Rhodesia. Sør i Zambia utgjør en del av Zambezielven, med av verdens største fosser, Victoriafallene, grensen mot Zimbabwe.
Naturgeografi
Zambia er en innlandsstat i det sørlige Afrika, det vil si at den ikke grenser til hav. Zambia har et tropisk klima og består hovedsakelig av høyt platå med noen høyder og fjell.
Zambia har to betydelige elvebasseng, Zambezi-bassenget i sør og Kongo-bassenget i nord. Av de to bassengene, utgjør Zambezi-bassenget tre fjerdedeler av landet. Resten av landet er del av Kongo-bassenget. Bassengene hadde storflom etter kraftig regnvær i desember 2008 og begynnelsen av januar 2009 som ødela veier, bruer, jordbruksområder, vannkilder, brønner og skoler.
Zambezi-bassenget
I Zambezi-bassenget er der fire betydelige elver som enten renner gjennom Zambia eller danner landets grenser med dets naboer: Kafue, Luangwa, Cuando og Zambezi. De siste tre danner deler av Zambias sørlige grenser. Cuando-elven danner Zambias sørvestlige grense med Angola, renner så østover langs den nordlige grensen til Namibias Caprivi-stripen, før den renner ut i Linyanti-myrene som til slutt renner østover ut i Zambezi. Fra dens sammensmeltning med Cuando renner Zambezi østover og danner hele Zambias grense med Zimbabwe. De to andre elvene, Kafue og Luangwa, ligger helt innenfor Zambia og er betydelige sideelver for Zambezi. De flyter sammen med Zambezi på grensen til Zimbabwe ved Chirundu (Kafue) og byen Luangwa (Luangwa). Før de flyter sammen danner Luangwa-elven deler av Zambias grense med Mosambik. Fra byen Luangwa forlater Zambezi Zambia og flyter inn i Mosambik og renner til slutt ut i Indiahavet ved Mosambikkanalen.
Zambezi faller 100 m over de 1,6 km brede Victoriafallene som ligger i det sørvestlige hjørnet av landet og fyller senere den mektige, oppdemmete Karibasjøen.
Zambezi-dalen som går langs den sørlige grensen, er både dyp og vid. Nordover endrer terrenget seg til et høyt platå som går fra 900–1200 moh opp til 1800 moh i den nordlige delen av Copperbelt. I øst bukter Luangwa-dalen seg sørover med høyder på begge sider før den kommer til Zambezi. I vest er landet preget av store sletter. De vestlige slettene overflømmes i den årlige regntiden (vanligvis oktober til april).
Melobasis
Melobasis er en artsrik slekt av biller som hører til familien praktbiller (Buprestidae).
Zambia
Kongo-bassenget
Zambia har to betydelige elver fra Kongo-bassenget, Chambeshi og Luapula. Den siste utgjør Zambias grense med Den demokratiske republikken Kongo. Chambeshi ligger helt innenfor Zambia og er den fjerneste hovedstrømmen av Kongo. Den flyter inn i Bangweulu-sumpen som gir vannet som danner Luapula-elven. Luapula flyter sørover og så vestover før den vender nordover til den når Mweru-innsjøen. Kalungwishi-elven renner også ut i innsjøen. Luvua-elven renner ut av Mweru i den nordlige enden.
Melobasis
Utseende
Små til middelsstore, blanke, mer eller mindre metalliske praktbiller. Dekkvingene har vanligvis tydelige punktrader og er tilspissede og sagtakkede i spissen.
Zambia
Kongo-bassenget
Tanganyikasjøen er den andre betydelige vannkilde som tilhører Kongo-bassenget. Innsjøens sørøstlige ende får vann fra Kalambo-elven som utgjør deler av Zambias grense med Tanzania. Denne elven har Afrikas nest høyeste foss, Kalambofallene.
Olaf Skramstad
Skramstad ble fagorganisert i 1915, og var i årene 1929 til 1931 sekretær i Norsk Skog- og Landarbeiderforbund. Han ble i 1930 dømt til fire måneders fengsel for sin rolle i Etna-Dokka-konflikten.
Han var partipolitisk engasjert helt fra 1915, og fulgte ved den store splittelsen i Arbeiderpartiet i 1923 fløyen som støttet Komintern og grunnla NKP. Skramstad var herredsstyrerepresentant i Åmot fra 1926.
Under krigen ble han arrestert i 1941. Han ble satt i arresten på Hamar før han ble brakt til Grini fangeleir. I 1942 ble han sendt til Sachsenhausen.
Zambia
Nasjonalparker
Zambia har en rekke nasjonalparker, samt 35 forvaltningsområder for vilt som fungerer som buffersoner rundt parkene. I disse buffersonene finner man også flere viltreservater, innkvartering for turister, forskningsstasjoner og mye mer. Her er noen av de mest betydningsfulle:
Olaf Skramstad
Han døde i 1956, og er gravlagt på Åmot.
Zambia
Demografi
Zambias befolkning består av rundt 72 bantu-språklige etniske grupper, men nesten 90 % av zambierne tilhører åtte etnologiske hovedgrupper, som er bemba, nyanja-chewa, tonga, lunda, luvale, kaonde, nkoya og lozi. Hver etnisk gruppe er konsentrert i en spesifikk geografisk region i landet og mange grupper er veldig små og ikke så godt kjent.
Den dominerende religionen er kristendom som også er den offisielle nasjonale religionen.
Innbyggere av britisk (rundt 15,000) eller sørafrikansk avstamning, lever hovedsakelig i Lusaka og i Copperbelt i det nordlige Zambia, hvor de er ansatt i gruvene og lignende foretak.
Zambia har også en liten, men økonomisk viktig, asiatisk befolkning, de fleste indere.
I senere år har over 300 fortrengte hvite landbrukere forlatt Zimbabwe på invitasjon fra den zambiske regjeringen og har startet landbruk i den sørlige regionen.
Religion
Zambias grunnlov identifiserer landet som en kristen nasjon, men det eksisterer en stor variasjon av religiøse tradisjoner. Tradisjonelle religioner blander seg enkelt med kristen tro i mange av landets synkretiske kirker. Islam har også en synlig tilstedeværelse, særlig i urbane områder.
Innenfor det kristne samfunnet, finnes en rekke retninger: romersk-katolske, anglikanere, pinsevenner, lutheranere og forskjellige evangeliske retninger. Disse vokste og tilpasset seg fra de opprinnelige misjonærbosetningene (portugisere og katolikker i øst fra Mosambik) og anglikanere (engelsk og skotsk innflytelse) fra sør. Etter at pinsevennen Fredrick Chiluba ble president i 1991, har pinsebevegelsen hatt stor fremgang rundt omkring i landet.
Historie
De opprinnelige khoisan-innbyggerne i Zambia begynte å bli erstattet eller absorbert av teknologisk mer avanserte migrerende stammer for rundt 2000 år siden. De betydelige bølgene av bantu-språklige immigrantene, bantu-ekspansjonen, begynte i det 12. århundre.
Blant dem var tonga-folket, også kalt batonga, de første til å slå seg ned i Zambia og er antatt å ha kommet langt fra øst nær den «store sjøen». Nkoya-folket har også kommet med forslag om at de kom tidligere fra Luba- og Lunda-kongedømmene i nord. Andre grupper fulgte med den største migrasjonen som kom mellom sent i det 17. og tidlig i det 19. århundre. Disse sene immigrantene kom hovedsakelig fra Luba- og Lunda-stammene i det sørlige Kongo og nordlige Angola, men ble fulgt av ngoni-folkene fra sør i det 19. århundre. Innen sent i det århundret, var de forskjellige folkeslagene i Zambia stort sett etablert i områdene som de nå okkuperer.
Med unntak av en og annen portugisisk oppdager, lå området urørt av europeere i århundrer. Etter midten av det 19. århundre, ble det penetrert av vestlige oppdagere, misjonærer og handelsfolk. I 1855 ble misjonæren og oppdageren David Livingstone den første europeer som så de fantastiske fossefallene ved Zambezi-elven. Han kalte dem Victoriafallene etter dronning Victoria. Fallene er kjent i Zambia som Mosi-O-Tunya, «røyken som tordner» på dialekten i Lozi eller Kololo. Byen Livingstone nær fallene er oppkalt etter ham.
Koloni av Storbritannia
Cecil Rhodes skaffet seg mineralrettigheter fra lokale høvdinger i 1888 og fremmet på denne måten britiske kommersielle og politiske interesser i Sentral-Afrika. Samme år ble Nord- og Sør-Rhodesia, nå kalt Zambia og Zimbabwe, proklamert å være innenfor britisk interessesfære. Det sørlige Rhodesia ble annektert formelt og gitt selvstyre i 1923, og administrasjonen av det nordlige Rhodesia ble overført til det britiske kolonikontoret i 1924 som et protektorat. Gruvedrift startet i Copperbelt-provinsen i 1934.
Nord-Rhodesia ble slått sammen med Sør-Rhodesia og Nyasaland (nå Malawi) og dannet Føderasjonen av Rhodesia og Nyasaland. Nord-Rhodesia var åstedet for mange uroligheter og kriser som karakteriserte føderasjonen i dens siste år. Kjernen for problemene var bestemte afrikanske krav om større deltagelse i styringen og europeisk frykt for å miste politisk kontroll.
Det todelte valget som ble holdt i oktober og desember 1962 resulterte i en afrikansk majoritet i det lovgivende rådet og en skjør koalisjon mellom de to afrikanske nasjonalistpartiene. Rådet godkjente resolusjoner som ba om at Nord-Rhodesia skulle få trekke seg fra føderasjonen og krevde full internt selvstyre under en ny grunnlov og en nasjonalforsamling basert på en bredere, mer demokratisk grunnlag. 31. desember 1963 ble føderasjonen oppløst, og Nord-Rhodesia ble Republikken Zambia 24. oktober 1964.
Uavhengigheten
Ved uavhengigheten ble det holdt frie valg og United National Independence Party (UNIP) vant. Kenneth Kaunda ble statsminister og ble gjenvalgt. I den voksende polariseringen under den kalde krigen kom Zambia under kommunistisk innflytelse og ble etterhvert en ettpartistat under UNIP og med Kaunda som president.
Melobasis
Utbredelse
Slekten er utbredt i Australia.
Systematisk inndeling
Inndelingen følger
Pedinorrhina septa
Pedinorrhina septa er en bille som hører til gruppen gullbasser (Cetoniinae) i gruppen skarabider (Scarabaeoidea).
Utseende
En middelsstor (ca. 17 millimeter), litt flat, blankt svart gullbasse, dekkvingene med en smal, gul tverrstripe som er forlenget framover langs sidekanten. Dekkvingene kan også være hovedsakelig gulaktige med svart rot og spiss.
Utbredelse
Arten er utbredt fra Guinea i vest til Uganda i øst.
Systematisk plassering
Slekten har gjerne vært kjent som Plaesiorrhina, men dette navnet bør trolig brukes på slekten fra Madagaskar som tradisjonelt har vært kjent som Bothrorrhina.
Zambia
Uavhengigheten
Zambia hadde ved uavhengigheten de samme problem som mange andre tidligere kolonier. Kunnskapen for å styre landet lå hos kolonialherrene og befolkningen var ikke utdannet nok for å overta, både administrativ og økonomisk. Ekspertise for utvinning av de betydelige mineralforekomster måtte hentes fra utlandet. I tillegg forble tre av dets naboer, Sør-Rhodesia og de portugisiske koloniene i Mosambik og Angola, dominert av hvitt styre og etterhvert involvert i frigjøringskriger. Sør-Rhodesias hvitt-styrte regjering erklærte uavhengighet uten internasjonal anerkjennelse i november 1965. Zambia delte også grense med det sørafrikansk-kontrollerte Sørvest-Afrika (nå Namibia). Zambias sympati var hos krefter som motsatte seg kolonistyre eller hvitt-dominert styre, særlig i Sør-Rhodesia. I løpet av det neste årtiet støttet det aktivt bevegelser som National Union for Total Independence of Angola (UNITA), Zimbabwe African People's Union (ZAPU), African National Congress i Sør-Afrika (ANC) og South West Africa People's Organization (SWAPO).
1970-tallet
Konflikter med Rhodesia (som nå hadde endret navn fra Sør-Rhodesia) førte til at grensen ble stengt, med påfølgende alvorlige problemer for internasjonal transport og kraftforsyning. Men hydrokraftverket Kariba-demningen ved Zambezi-elven hadde stor nok kapasitet til å dekke landets behov for elektrisitet, til tross for det faktum at kontrollsenteret for kraftverket lå på rhodesisk side av grensen. En jernbane som ble bygget til havnen Dar-es-Salaam i Tanzania, bygget med hjelp fra Kina, reduserte Zambias avhengighet av jernbanelinjene sørover til Sør-Afrika og vestover gjennom et økende urolig Angola. Før jernbanen ble fullført var Zambias hovedpulsåre for import, og den kritiske eksporten av kobber, langs TanZam-veien, som gikk fra Zambia til havnene i Tanzania. Samtidig ble det bygget en oljeledning fra Dar-es-Salaam for å dekke landets behov for olje og bensin.
Sent i 1970-årene hadde Mosambik og Angola oppnådd uavhengighet fra Portugal. Zimbabwe ble uavhengig etter Lancaster House-avtalen i 1979, men Zambias problemer ble ikke mindre. Borgerkriger i de tidligere portugisiske koloniene skapte en strøm av flyktninger og et fortsatt transportproblem. Benguela-jernbanen som gikk vestover gjennom Angola, ble stort sett stengt for trafikk fra Zambia innen sent på 70-tallet. Zambias sterke støtte for ANC, som hadde sitt eksterne hovedkvarter i Lusaka, skapte sikkerhetsproblemer ettersom Sør-Afrika angrep ANC-mål i Zambia.
1980 og 1990-tallet
I midten av 80-årene fikk prisen på kopper, Zambias hovedeksportvare, en alvorlig nedgang på verdensbasis. I Zambias situasjon var transportutgiftene av kopper på grunn av store avstander til markedet et tilleggsproblem. Zambia vendte seg til utenlandske og internasjonale lånere for avlastning, men ettersom kopperprisene forble lave, ble det stadig vanskeligere å betjene den voksende gjelden.
Økonomisk var landet hardt presset og regjeringen privatiserte kobberminene i midten av 1990-tallet. Disse hadde gått med store underskudd og var medansvarlig for oppbyggingen av statsgjelden. Innen midten av 1990-årene forble Zambias utenlandsgjeld per innbygger blant de høyeste i verden, til tross for begrenset gjeldssanering.
Etter 2000
Siden 2004 har kobberprisene bedret seg og landet har de seneste årene sett en betydelig vekst i bruttonasjonalproduktet (cirka 6 % per år 2005-2008). I 2005 ble 6 milliarder US$ utenlandsgjeld slettet under Heavily Indebted Poor Countries initiativet. Strukturelt er landets kopperavhengighet en fortsatt stor utfordring.
Zambia ble rammet av flom etter kraftig regnvær i desember 2008 og begynnelsen av januar 2009. Ødelagte veier, bruer, jordbruksområder, vannkilder, brønner og skoler.
Politikk og administrasjon
Zambia har er en republikk med et representativt demokrati. Landet har president. Presidenten i Zambia er både statsoverhode og regjeringssjef. Regjeringen har utøvende makt, lovgivende makt er fordelt mellom regjeringen og parlamentet. Zambia ble republikk umiddelbart etter at landet fikk uavhengighet i oktober 1964.
Administrativ inndeling
Zambia er delt inn i 10 provinser (hovedsteder i parentes):
Menneskerettigheter
Zambia har straffen livstid i fengsel for homofili.
Verdensbanken
Landet var en gang et middelsinntektsland, men begynte å gli inn i fattigdom i 1970-årene, da kopper-prisene gikk ned i verdensmarkedet. Den sosialistiske regjeringen justerte fallende inntekter ved å forsøke IMFs strukturjusteringsprogram (SAP), men disse tok slutt etter store protester fra folket. Etter demokratiske flerpartivalg kom Chiluba-regjeringen (1991–2001) til makten i november 1991 og forpliktet seg på et økonomisk reformprogram.
Regjeringen privatiserte de fleste av de statseide korporasjonene, beholdt positiv realrenter, eliminerte vekslingskontroll og oppmuntret til frimarkedsprinsipper. Korrupsjon vokste dramatisk under Chiluba-regjeringen. Det gjenstår å se om Mwanawasa-regjeringen vil fortsette den økonomiske reformen. Zambia preges fremdeles av økonomiske reformsaker som størrelsen på offentlig sektor og i å forbedre Zambias sosialsektor.
Organisasjoner og andre grupper har hevdet at SAP-ene, i Zambia og andre steder, har hatt svært liten effekt for de fattige. Zambias totale utenlandsgjeld oversteg $6 milliarder da landet kvalifiserte for gjeldsavlastning gjennom Highly Indebted Poor Country Initiative (HIPC) i 2000], på visse prestasjonskriterier. Innledningsvis håpet Zambia å nå HIPCs fullførelsespunkt og trekke fordel av betydelig gjeldssanering sent i 2003.
I januar 2003 informerte den zambiske regjeringen IMF og verdensbanken at landet ønsket å reforhandle noen av de avtalte prestasjonskriteriene for å privatisere den zambiske kommersielle nasjonalbanken og nasjonale telefon- og elektrisitetsvirksomheter. Selv om det ble nådd enighet i disse sakene førte etterfølgende overforbruk på velferdstjenestens lønn til forsinkelse i Zambias endelige gjeldssanering fra sent i 2003 til tidlig i 2005, på det tidligste. I et forsøk på å nå fullføring av HIPC i 2004, la regjeringen frem et revidert statsbudsjett for 2004 som frøs lønningene i velferdstjenestene og økte et antall skatter. Arbeiderbevegelsen og andre komponenter i samfunnet har protestert mot nedskjæringene i budsjettet og, i noen tilfeller, rollen til de internasjonale finansinstitusjonene som krevde revideringer.