cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Toyota Prius
Hybridteknologien
Toyota Prius er en såkalt serie-parallellhybrid med bensinmotor, elektrisk motor og en generator. Systemet som sørger for fremdrift i Prius (og andre Toyota/Lexus-modeller) kalles Hybrid Synergy Drive. Det går ut på at bensinmotoren driver et planetgir som fordeler kraft mellom drivverket og en elektrisk generator, samt at en elektrisk motor er koblet til drivverket. På grunn av planetgiret, virker bilen mest som en seriehybrid i lav fart, og går gradvis over til å operere som parallellhybrid ved økende fart. Bilen kan drives med bensinmotoren alene, el-motor alene eller ved hjelp av begge samtidig. Dette styres automatisk av bilens datasystem, men føreren kan manuelt velge å kjøre bilen ved hjelp av den elektriske motoren alene.
Den elektriske motoren drives med energi fra en batteripakke som lades via generatoren. Ved bremsing og ved kjøring i utforbakke virker også den elektriske motoren som en generator. Batteripakken kan ikke lades med strøm fra nettet, men det finnes modeller med mulighet for dette. Med ladestrøm fungerer bilen delvis som en elbil, noe som gjør den til en plugin-hybrid.
Morris & Co.
Morris, Marshall, Faulkner & Co. (1861–1875) og det etterfølgende firmaet Morris & Co. (1875–1940) var et firma for interiør og dekor som ble grunnlagt av pre-rafaelitten og formgiveren William Morris.
Toyota Prius
Hybridteknologien
Bensinmotoren har såkalt (modifisert) Atkinsonsyklus til forskjell fra Ottosyklus som normalt brukes i konvensjonelle bensinmotorer for biler. Atkinsonsyklus gir lavere drivstofforbruk på bekostning av maksimaleffekten. I Prius 2. generasjon er den på bare 80 HK som er lite for en 1,5 liter bensinmotor i dag, mens maksimalt dreiemoment er 115 Nm. I Prius kompenseres det for dette, ved at den elektriske motoren med en effekt på 67 HK og et dreiemoment på 400 Nm i hele turtallsområdet fra 0 til 1 200 o/min kobles inn ved behov, som f.eks under akselerasjon.
Morris & Co.
Morris, Marshall, Faulkner & Co., med undertittelen «Fine Art Workmen in Painting, Carving, Furniture and the Metals», ble grunnlagt i fellesskap av Morris, Ford Madox Brown, Edward Burne-Jones, Charles Faulkner, Dante Gabriel Rossetti, P. P. Marshall, og Philip Webb i 1861 for å skape og selge kunsthåndverk inspirert av middelalderen til middelklassens hjem i løpet av viktoriatiden.
Selskapet ble oppløst i 1875 og reorganisert under Morris eneledelse som Morris & Co.
I 1871 var firmaet Morris & Co. ansvarlig for glassmaleriene i vinduene i Allehelgenkirken i landsbyen Wilden i nærheten av Stourport-on-Severn. Disse ble formgitt av Edward Burne-Jones for Alfred Baldwin, familien til hans nevø.
Selv om firmaets mest innflytelsesrike periode var i løpet av Arts and Crafts-bevegelsen i Storbritannia på 1880- og 1890-tallet, fortsatte firmaet i mindre grad fra den første verdenskrig og til det ble nedlagt i 1940.
Homelix
Utseende
Middelsstore, avlange brunlige eller rødbrune trebukker. Antennene er omtrent så lange som kroppen. Dekkvingene har markerte "skuldre" og er parallellsidige.
Levevis
Som de fleste andre trebukker borer larvene i ved.
Utbredelse
Gruppen er utbredt i Afrika.
The Westerners
The Westerners er en amerikansk stumfilm fra 1919, regissert av Edward Sloman.
Vésteinn Hafsteinsson
Vésteinn Hafsteinsson (født 12. desember 1960 i Selfoss) er en islandsk tidligere friidrettsutøver som konkurrerte i diskoskast. Han representerte Island i fire påfølgende olympiske leker fra Sommer-OL 1984, samt fire verdensmesterskap fra 1983. Han beste plassering er nummer 11 i lekene i Barcelona 1992. I lekene i Los Angeles testet han positivt på det forbudte steroidet Nandrolon. Hans personbeste er 67,64 meter kastet på hjemmebane i Selfoss den 31. mai 1989.
Han har etter endt karriere vært bosatt og arbeidet som trener i Sverige. De siste årene han han vært trener for den estiske verdensmester og olympiske mester Gerd Kanter.
Bassel Mashhour
Bassel Mashhour (født 30. september 1982) er en egyptisk vannpolospiller.
Han representerte Egypt under Sommer-OL 2004 i Athen, hvor laget hans ble nummer 12.
Nery Cardozo
Nery Antonio Cardozo Escobar (født 26. mai 1989 i Quiindy, Paraguay) var den første paraguayianske fotballspilleren som spilte i Tippeligaen, for Viking Fotballklubb. Han kom til klubben på en låneavtale som strakk seg gjennom hele 2012-sesongen fra den paraguayanske klubben Rubio Ñu, hvor han nå er igjen å finne.
Ernesto Vidal
Ernesto Vidal (født 15. november 1921, død 20. februar 1974) var en uruguayansk fotballspiller som blant annet spilte for Fiorentina.
Hassan Sultan
Han representerte Egypt under Sommer-OL 2004 i Athen, hvor laget hans ble nummer 12.
Rwanda under Paralympiske sommerleker 2004
Rwanda deltok under Paralympiske sommerleker 2004 i Athen, Hellas, fra 23. september til 4. oktober 2004.
Dette var andre gang Rwanda deltok under de paralympiske leker og første gang nasjonen tok medalje.
Einar Molland
Einar Molland (født 11. mars 1908 i Kristiania, død 5. november 1976 i Oslo) var en norsk teolog og kirkehistoriker.
Bakgrunn
Einar Milland var sønn av kontorsjef Jacob Molland (1880–1940) og Laura Heyerdahl (1879–1967), og vokste opp et kristent hjem i Oslos velstående vestkant. Han var meget interessert i matematikk, men kjente tidlig teologien som et kall og tok examen artium på latinlinjen.
Han begynte så å studere teologi i 1926, og kom under innflytelse av den konservative Oluf Kolsrud (norsk kirkehistorie) og av Anton Fridrichsen (Det nye testamente). Høsten 1932, som nybakt teologisk kandidat, holdt han et foredrag i Studenterforbundet med tittelen Vi tror på dogmene. Dogmene er uttrykk for kirkens kollektive tenkning, og «å tro på dogmene er å høre Kristi tale i 1900 års historie».
Karriere
Han var etter cand.theol.-eksamen universitetsstipendiat fra 1933, og gikk over til kirkehistorie - tidligere hadde hans tyngdepunkt vært Det nye testamente. I de følgende år studerte han en tid i Berlin og Göttingen, senere i Strasbourg og London, og kom dermed til å beherske tysk, engelsk og fransk. Dette var til stor nytte innen hans økumeniske arbeid.
I 1938 disputerte Molland på avhandlingen The Conception of the Gospel in the Alexandrian Theology.
Halvor Moxnes
Halvor Moxnes (født 13. september 1944 i Stokke) var professor i teologi ved Universitetet i Oslo.
Einar Molland
Karriere
Han ble professor i kirkehistorie ved Universitetet i Oslo i 1939. I 1940 giftet Molland seg med Vera Moe, og deres åpne hjem fikk betydning for mange studenter ikke minst under okkupasjonen. Da var han også medlem av universitetets hemmelige ledelse. I tillegg til sin aktive innsats i universitetets kamp nedla han senere et stort arbeid med å samle inn et omfangsrikt, men ennå ubearbeidet arkivmateriale om kirkekampen i okkupasjonsårene. I 1944 måtte familien flykte til Sverige, der Molland var prest for den norske flyktningmenigheten i Uppsala frem til frigjøringen.
Halvor Moxnes
Han tok artium ved Hamar katedralskole i 1961 og tok den teologiske embedseksamen i 1971. Fra 1973 var han universitetsstipendiat og tok doktorgraden i 1978. Deretter fulgte opphold ved Yale, Duke University, Tübingen og Cambridge. Fra 1984 har han vært professor. Han var tilknyttet Det norske institutt i Roma mellom 1990 og 1991. Moxnes ble utnevnt til æresdoktor ved Københavns Universitet i 2005.
Moxnes forsker særlig på Det nye testamente, familie, seksualitet og kjønnsroller, kulturell kontekst for bibelfortolkning, den historiske Jesus og sosialantropologi og bibeltolkning.
Einar Molland
Karriere
Han var medlem av Kringkastingsrådet 1956–63.
Medlemskap og utmerkelser
Molland var medlem av Det Norske Videnskaps-Akademi fra 1946 og av Det Kongelige Norske Videnskabers Selskab fra 1960. Han mottok han Fridtjof Nansens belønning for fremragende forskning i 1961 og ble utnevnt til ridder av 1. klasse av St. Olavs Orden samme år. Han ble utnevnt til æresdoktor ved Uppsala universitet i 1962.
Halvor Moxnes
Moxnes har frontet homofiles rettigheter både i Kirken og ellers i norsk samfunnsliv.
Fekting under Sommer-OL 1996
Fekting under Sommer-OL 1996. Fekting var med på OL-programmet for 23. gang 1996 i Atlanta. Det ble konkurrert om ti olympiske titler, tre individuelle og tre i lag for menn og to individuelle og to lagkonkurranser for damer. Det ble fektet med kårde, sabel og florett.
Marc Wilmore
Marc Edward Wilmore (født 4. mai 1963 i Fontana i USA, død 30. januar 2021 Fontana i California) var en amerikansk manusforfatter for fjernsyn, producer, skuespiller og komiker.
Han skrev for og spilte i shows som In Living Color, The PJs, The Simpsons og F Is for Family. Han ble ti ganger nominert for Primetime Emmy Award.
Wilmore døde i en alder av 57 år den 30. januar 2021 av covid-19.
John Mayer
John Clayton Mayer (født 16. oktober 1977) er en amerikansk sanger-låtskriver og gitarist. Han kommer fra Fairfield, Connecticut, hvor han gikk på Warde High School. Han gikk også en kort periode på Berklee College of Music, før han flyttet til Atlanta, Georgia i 1998. Der finpusset han sine evner, og fikk etter hvert en gruppe dedikerte tilhengere. Han flyttet til Atlanta sammen med Clay Cook, de to hadde et partnerskap og skrev en rekke sanger sammen. Hans to første studioalbum, Room for Squares og Heavier Things, oppnådde begge stor kommersiell suksess, og solgte til multi-platinum. I 2003 vant han også prisen Best Male Pop Vocal Performance under Grammy for sin signaturlåt; «Your Body Is a Wonderland».
Etter å ha startet karrieren med hovedsakelig akustisk rock, endret Mayer til en stilart innen blues-sjangeren i 2005. Dette gjorde han i samarbeid med velkjente bluesartister som for eksempel BB King, før han til slutt dannet gruppen John Mayer Trio sammen med Pino Palladino og Steve Jordan. Denne bluesinnflytelsen kan høres på albumet Continuum, som ble sluppet i september 2006. Mayer vant prisen Best Pop Vocal Album for albumet Continuum og Best Male Pop Vocal Performance for låten «Waiting on the World to Change» under den 49. Grammy-utmerkelsen i februar 2007.
Mayers karriere har også tidvis strukket seg mot for eksempel stand up-komedie, design, gjeste-talkshow host og skriving. Han har skrevet stykker for diverse magasiner, hvor det mest kjente er Esquire. Han er også involvert i veldedighet gjennom sitt "Back to You"-fond og opptatt av å reversere den globale oppvarmingen.
Barndom og oppvekst
Hans lidenskap til gitarspilling kom etter å ha sett en gitaropptreden av Michael J. Fox i ”Back to the Future”. Han ble fascinert av instrumentet, og til 13-årsdagen lånte hans far en gitar til ham. Like etterpå fikk han av en nabo tildelt en Stevie Ray Vaughan kassett, noe som startet Mayers intense kjærlighet til blues-sjangeren. Unge John Mayer begynte å ta gitartimer hos eieren av den lokale gitarbutikken, og det tok ikke lange tiden før Mayer ble helt oppslukt av instrumentet. Hans enorme fokus på spillingen bekymret faktisk foreldrene så mye at de to ganger tok sønnen med til en psykolog, men Mayer ble konstatert frisk. Mayer har selv sagt at foreldrenes stridfulle ekteskap gjorde at han valgte ”å forsvinne og skape en egen verden jeg kunne tro på”. Etter to års trening begynte han å spille på blues-puber og andre møtesteder i området, mens han fremdeles gikk på high school. I tillegg til å opptre alene var han medlem av et band kalt ”Villanova Junction” sammen med Tim Procaccini, Joe Beleznay og Rich Wolf. Mayer vurderte å droppe college for å drive med musikk, men protestene fra foreldrene gjorde at han fortsatte. Da Mayer var 17 år ble han rammet av hjerterytmeforstyrrelse, og ble lagt inn på sykehus for en helg. Etter reflektering rundt denne ulykken har Mayer sagt: ”Dette var øyeblikket da låtskriveren i meg ble født”, og hans første sanger ble skrevet natten han kom hjem fra sykehuset.
Senere liv
Mayer begynner på Berklee Collage of music. Han flytter så til Atalanta, Georgia i 1998, sammen med Clay Cook. Der stifter de et partnerskap og skriver en rekke sanger sammen, mange av de ikke blitt innspilt på et av albumene hans. Partnerskapet ble kort uten at det var noen dramatiske hendelser som ledet opp til det. Mayer fortsatt så solo og gjorde en rekke opptredener som fikk han til å få en rekke tilhengere.
Han ga ut sitt først studioalbum i 2001, Room for Squares. Albumet fikk en umiddelbar suksess og han vant en Grammy Awards, for best Male Pop Vocal Performance for sangen, Your Body is a Wonderland. Flyttende på suksessen gir han ut Heavier Things i 2003. Her er spesielt sangen Daughters som får stor oppmerksomhet, og han vinner en Grammy for årets sang. I dette albumet så viser John litt mer sine gitarist egenskaper og man kan høre at albumet er mye mer blues inspirert enn det foregående. Dette leder inn til neste album som virkelig skal vise hva han kan på Gitaren. For albumet Continium (2006) kommer den innflytelsen som han fikk av blues musikken i barndommen virkelig til rette, med sanger der han virkelig får bruk for gitaren og et cover av Jimi Hendrix sin sang Bold as Love, finner John virkelig plassen sin i blues musikkens verden.
Året etter spiller han inn live albumet Where the Light Is på en konsert i desember 2007. Konserten var i Nokia Theatre i Los Angeles. Denne konserten ble både filmet og tatt opp, og senere ble en film regissert av Danny Clinch. Albumet ble også utgitt på LP, CD og for å laste ned digitalt. Under konserten fremførte han et cover av Tom Petty sin "Free fallin', som fikk mye positiv omtale og ble senere utgitt som en singel.
Album
* John Mayer Trio, Try! (2005)
Ramgarh (distrikt)
Ramgarh (hindi: रामगढ़ जिला ) er et distrikt i den indiske delstaten Jharkhand. Distriktets hovedstad er Ramgarh Cantonment.
Sandøy kirke
Sandøy kirke er en åttekantet kirke fra 1812 i Ålesund kommune (til 2020 i Sandøy kommune) i Møre og Romsdal fylke. Den er en del av Den norske kirke, Møre bispedømme. Den 1. januar 2020 ble den overført fra Molde domprosti til Nordre Sunnmøre prosti.
Ramgarh (distrikt)
Demografi
Ved folketellingen i 2011 var det 949,159 innbyggere i distriktet, mot 839,482 i 2001. Den urbane befolkningen utgjør 44,13 % av befolkningen.
Barn i alderen 0 til 6 år utgjorde 13,76 % i 2011 mot 18,64 % i 2001. Antallet jenter i den alderen per tusen gutter er 926 i 2011 mot 953 i 2001.
Sandøy kirke
Byggverket er i tømmer og har 250 plasser. Altertavlen fra 1818 er laget av Tavle-Jacob.
Smalkortvinger
Smalkortvinger (Paederinae) er en gruppe av biller som hører til familien kortvinger (Staphylinidae). De kan kjennes på lang og smal, mer eller mindre sylindrisk kroppsform og nokså kort bein. Disse billene lever på bakken der den smale kroppsformen hjelper dem å ta seg lett fram mellom løvstrø og røtter.
Utseende
Middelsstore (3 – 10 mm), slanke biller, mer eller mindre sylindrisk kroppsform. De fleste artene er mer eller mindre gul- eller brunaktige, men artene i slekten Paederus er mer fargerike i rødt og metallisk blått. Hodet er ganske stort, gjerne mer eller mindre firkantet, og skilt fra brystskjoldet (pronotum) ved en tydelig, smal "hals". Fasettøynene er vanligvis ganske små og antennene tynne. Antennene er festet under en "hylle" dannet av pannens fremkant. Brystskjoldet (pronotum) er gjerne lengre enn bredt, noen ganger smalere enn hodet. Dekkvingene er omtrent så lange som brystskjoldet, omtrent parallellsidige. Bakkroppen er lang og mer eller mindre sylindrisk, oftest kraftig punktert. Beina er vanligvis ganske korte, og, særlig hos den artsrike slekten Lathrobium, kraftige, tilpasset graving.
Levevis
Smalkortvingene er bakkelevende rovdyr som særlig finnes på litt fuktige steder. Artene i slekten Lathrobium er vanlige i skog der de graver i strølaget, slekten Rugilus kan finnes i gjødsel. Andre arter finnes på enger og gressmarker. Artene i slekten Paederus flyr godt, enkelte andre arter har reduserte flygevinger og kan ikke fly.
Kjemisk forsvar
Artene i slekten Paederus er gildt farget i rødt og metallisk blått. Disse fargene er et signal om at billen er giftig, såkalt aposematisme. Dersom disse billene føler seg truet skiller de ut stoffet pederin, som hos mennesker fører til væskende sår om det kommer i kontakt med huden. På den andre siden tyder forskning på at pederin kan brukes medisinsk ved behandling av visse typer sår.
Sjakk-OL 2000
Sjakk-OL 2000 (sjakkolympiaden) ble arrangert i Istanbul i Tyrkia i 2000.
Jason Beardsley
Jason Clive Beardsley (født 12. juli 1989 i Uttoxeter, Staffordshire, England) er en engelsk fotballspiller som har spilt for en engelsk klubb. Han er forsvarsspiller og spiller nå for Derby County i Premier League.
Biografi
Jason Beardsley, som gikk på Derby County sitt fotballakademi, skrev sin første profesjonelle fotballkontrakt, en 2-årskontrakt, for Derby County sommeren 2007. Beardsley spilte en del av treningskampene til Derby før 2007/08-sesongen, blant annet Brian Clough Trophy kampen mot Nottingham Forest den 31. juli 2007. Hans første obligatoriske kamp for the Rams kom 28. august 2007 i en ligacupkamp mot Blackpool. Beardsley startet denne kampen, men i det 61. spilleminutt ble han erstattet av Andy Todd.
Chris Wallace
Christopher «Chris» Wallace (født 12. oktober 1947 i Chicago i USA ) er en amerikansk fjernsynsjournalist og politisk kommentator.
Wallace har mottatt tre Emmy Awards og Dupont-Columbia Silver Baton Award. Wallace har arbeidet for Fox News Channel fra 2003 til 2021. Som tidligere programleder for Meet the Press på NBC er Wallace den eneste som har ledet mer enn ett av de større amerikanske søndagsmorgens politiske talk shows. I desember 2021 kunngjorde han overgang fra Fox News til strømmetjenesten CNN+.
Han utga sin første bok, Countdown 1945: The Extraordinary Story of the Atomic Bomb and the 116 Days That Changed the World, i 2020. Den ble skrevet i samarbeide med.
Sovjetunionen under Sommer-OL 1956
Sovjetunionen under Sommer-OL 1956. 283 sportsutøvere, 244 menn og 39 kvinner fra Sovjetunionen deltok i seksten sporter under Sommer-OL 1956 i Melbourne. Det var andre gangen som Sovjetunionen deltok i et sommer-OL, de ble beste nasjon med trettisju gull-, tjueni sølv- og trettito bronsemedaljer.
Hejiang
Hejiang kan være:
Liangshan (Sichuan)
Liangshan (Forenklet kinesisk: 凉山; tradisjonell kinesisk: 涼山; pinyin: Liángshān) er et autonomt prefektur for yi-folket og ligger sørvest i den kinesiske provins Sichuan. Liangshan har et areal på 60 423 km² og over 4,1 mill. innbyggere (2002). Hovedstad er Xichang (西昌市).
Administrative enheter
Det autonome prefektur Liangshan har jurisdiksjon over ett byfylke (市 shì), 15 fylker (县 xiàn) og ett autonomt fylke (自治县 zìzhìxiàn).
Xichang
Prefekturets hovedstad, Xichang, fungerte som Republikken Kinas hovedstad under den kinesiske borgerkrig fra 27. desember 1949 og til 27. mars 1950, da Taipei på Taiwan overtok denne rollen.
Rally Sanremo
Rally Sanremo er et italiensk rallyløp som holdes rundt byen Sanremo.
Rallyet begynte i 1961 under navnet Rally dei Fiori. Mellom 1973 og 2003 inngikk løpet i rally-VM, men er deretter blitt erstattet av Rally Sardinia i VM-kalenderen. Rally Sanremo inngår nå i Intercontinental Rally Challenge.
Sea Tigers
Sea Tigers eller Sjøtigrene var den maritime delen av den tamilske separatistbevegelsen LTTEs styrker på Sri Lanka. Sjøtigrene ble formelt grunnlagt i 1984, og eksisterte til LTTE ble militært nedkjempet i 2009.
Sjøtigrene hadde et antall små, men svært effektive angrepsfartøy og en rekke mindre og mellomstore sivile fartøy. De viste seg som en svært dugelig motstander overfor Sri Lankas marine. Sjøtigrene ble ledet av oberst Soosai og hadde sin hovedbase i den lille kystbyen Mullaittivu nordøst på Sri Lanka. De senket over 30 lankesiske marinefartøy, både patruljebåter, frakteskip og en katamaran.
Sjøtigrenes bakgrunn
Etter hvert som Tamiltigrenes opprør bredte seg innså ledelsen at de trengte en maritim styrke, Sri Lanka er en øy og styrkens forsyninger måtte ofte smugles inn sjøveien. Lederen for LTTE, Velupillai Prabhakaran vokste opp i kystlandsbyen Valvettithurai, hvor smugling sjøveis til og fra India var vanlig. Prabhakaran uttalte tidlig følgende:
Sea Pigeons (Kadal Purai på tamilsk) som forgjengeren for Sea Tigers ble grunnlagt i 1984 men eksisterte uformelt før det. Den mer kjente betegnelsen, Sjøtigrene på norsk, på den srilankisk-tamilske sjøstyrken kom først i bruk fra året 1990. De første årene var de viktigste gjøremålene smugling av personell og utstyr mellom LTTEs baser i Tamil Nadu og Sri Lanka, spesielt til og fra Jaffna. Etterhvert som Sjøtigrene fikk mer erfaring startet de med offensive operasjoner mot Sri Lankas marine (SLN). Den første sjøkommandanten for sjøstyrkene var Sathasivam Kittu Krishnakumar, men det var med Thillaiyampalam Soosai Sivanesan som overtok i 1991, LTTE fikk en respektabel organisasjon som kunne påta seg mer omfattende oppdrag i møte med den srilankiske marinen. Det hadde blitt åpenbart at de trengte et hemmelig forsyningsapparat til sjøs for å kunne frakte våpen og krigsutstyr sjøveien, og det første fraktefartøyet, MV «Cholan», ble kjøpt i smug i 1984. Fem år senere hadde man 6 forsyningsskip som opererte legalt i skipstrafikken i Sørøst-Asia, men i virkeligheten benyttet en rekke skjulte baser for lossing og frakt av våpen mellom Indiakysten og Sørøst-Asia. Men det var ikke hendt uten komplikasjoner og tilbakeslag, et nybygd smuglerskip under navnet «Kadalputra» ble tatt av patruljebåten Dvora P467 den 2. oktober 1987, tross en våpenhvile, og besetningen ble tatt til fange. Malaysia beslaglagte MV «Sun Bird» 13. desember 1990 etter å ha oppdaget skipets sanne natur, hvor de oppdaget tre speedbåter og 21 utenbordsmotorer.
Da Soosai overtok ansvaret, hadde man organiserte Sjøtigrene inn i fem forskjellige departementer, Båtgruppen, Sjøminegruppen, Sabotasjegruppen («The Cutout Group»), Reparasjonsgruppen og Båtbyggergruppen, med til sammen 400 menn. Til å begynne med var bare lette armerte speedbåter tatt i bruk, og en av de første sjøtrefningene hendt den 21. juli 1990 da SLN patruljebåter stoppet og ødela en slik båt som var armert med to 12,7mm mitraljøser. Denne båten hadde fem utebordsmotorer, et typisk kjennetegn for sjøtigrenes kampfartøyer i senere tid. Men det var om aften den 10. juli 1990 SLN realisert at de hadde fått en farlig utfordrer til sjøs. For å opprettholde sjøblokaden mellom India og Sri Lanka, og deretter understøtte bakkeoperasjoner, var man tvunget til å ha store moderskip for sine båtflotiljene som hadde kort operasjonsradius, i mangel av sikre basehavner på land. Et slikt moderskip var angrepet med selvmordsbåter i form av kamuflerte fiskebåter - SLNS «Edithara». Det ene eksplodert bare 10 m fra selve moderskipet som overlevd angrepet.
Dette var begynnelsen på en meget intensiv sjøkrig, da man ennå hadde forkledte selvmordsbåter og armerte sivilbåter, som hadde begrensede effekt på de bedre utstyrte og armerte kampfartøyene, men sjøtigrenes lærevillighet og ukuelighet skulle etter hvert forme om sjøstyrkene i den blodige tvekampen, ettersom SLN forbli på defensiven mot de stadige mer offensive sjøtigrene. Sjøtrefningene ble etter hvert mer og mer vanlig, og den første suksessen for sjøtigrene var angrepet på moderskipet SLNS «Abeetha» om morgen den 4. april 1991 ved Point Pedro. En enslig selvmordsbåt klarte å snike seg inn under kampene og traff moderskipet som ble alvorlig skadet og måtte retireres til Trincomalee med 9 drepte og 8 skadede. Men det var selvmordsangrepet på den indiske eks-statsminister Rajiv Gandhi 21. mai 1991 som hadde størst betydning for sjøtigrenes virke som sjøstyrke. De indiske myndighetene slo ned på all virksomhet på indisk grunn og avsluttet mye av smuglingsoperasjonen i regi av LTTE. I november 1991 ble tråleren «Tongnova» tatt av inderne som gjorde en større fangst 13. januar 1993 da forsyningsskipet MV «Ahat» ble bordet av indiske kommandosoldater som fant en høytstående LTTE kommandant som var drept under kampene - Kittu.
Som respons på den økte isolasjonen og de indiske myndighetenes fiendtlighet ble smuglingsvirksomheten flyttet lengre ut til havs, og smuglerbåtene måtte deretter operere ut av den srilankiske kysten til forsyningsskipene, som ikke kom nærmere enn 50 km. Dette gav SLN anledningen for en mer aktiv rolle ettersom de kan lettere finne og avskjære fiendtlige båter. For å beskytte smuglerbåtene måtte sjøtigrene utvikle en ny generasjon sjøgående farkoster med større stridskapasitet. Båtbyggergruppen påtok seg oppdraget om å utvikle fram angrepsbåter som kunne engasjere de bedre utstyrte, men ordinære patruljebåtene under eskorteoppdrag. Lokale ressurser var tatt i bruk, deriblant fiberglassbyggingsmetoden - en uventet gevinst med bruk av fiberglass er at båtskroget som lett kan penetreres, vil motta mindre skader og fortsatt med å være sjødyktig. Da året 1993 gikk mot slutten, var de første Miraj klasse båter bygd etter modell av båter som LTTE hadde kjøpt inn i Singapore og Thailand.
Operasjonell kapasitet
Sjøtigrenes offensive våpen var lette fiberglassbåter, opptil 15 meter lange og vanligvis utstyrt med fire 250 hk utenbordsmotorer. Bestykning var en blanding av lette og tunge maskingeværer, miltraljøser og kanoner med kaliber fra 20 – 33 mm, samt granatkastere. Sea Tiger-angrepsbåtene var kun på havet under operasjoner og øvelser. Etter angrepet eller øvelsen ble båtene lastet opp på store båthengere og gjemt i de tette jungelområdeene sørvest for Mullaittivu. Om nødvendig kunne båtene bli fraktet over land til vestkysten av Sri Lanka på båthengerne.
Sjøtigrene bemannet også et antall større handelsfartøy (under flere flagg) som de brukte for å smugle inn utstyr fra andre nærliggende land. Da LTTE ikke kontrollerte noen større havner måtte alt utstyr lastes over på mindre fartøy som ble losset på strendene. Sjøtigrene hadde også angrepsdykkere, og disse ble brukt i minst en operasjon hvor et større fraktefartøy ble senket ved SLNs base ved KKS (Kankesanturai), ved nordspissen av Jaffnahalvøya.
Sjøtigrenes personellstyrke var mellom 2-3 tusen kvinner og menn. Kvinnene bemannet båter på lik linje med sine mannlige kolleger. Antallet i tjeneste varierte avhengig av operasjonelle behov. Lokale fiskere og bønder i LTTE-kontrollerte områder var «sovende» kadre. Lokale våpendepoter var gjemt i jungelen.
Sjøtigrenes teknologi og taktikk
Sjøtigrene var i krigsårene meget oppfinnsomme og fant ofte utradisjonelle løsninger på militære oppdrag - trolig verdens eneste sjøgerilja med kapasitet for undervannsangrep. En selvmordsavdeling innenfor sjøtigrene, kalt De Svarte Sjøtigrene, benyttet selvmordsbåter og angrepsdykkere i selvmordsoppdrag samt undervannsfarkoster for anslag mot militære fartøy selv langt ute på havet.
Angrepsbåtene
Etter de første angrepsbåtene var utviklet og satt i operasjon, begynte de første sjøtrefningene hvor man dro fordel av den lave båtprofilen som innbar liten silhuett mot bakgrunnen, lav synlighet på sjøen og stor fart for å kunne utbalansere marinegastene om bord på SLNs større og mer synlige patruljebåtene som generelt var bedre armert. Men hver gang en patruljebåt konfronterte en angrepsbåt, endt det ofte med at den sistnevnte tapte. Til å begynne med var angrepsbåtene sendt ut i par, men i 1996 ble båtene reorganiserte inn i tre-båt formasjoner som vil være i «V»-formasjon, for å ha en numerisk fordel mot den enslige patruljebåten. Dette gav støtet til svermtaktikken hvor man vil angripe fra forskjellige retninger med skiftende kursendring for å engasjere den enslige patruljebåten. Dermed sendt sjøtigrene alltid ut båtene når forholdet er tre mot en, når fienden oppdages og observeres før ordren var gitt.
Sjøstridighetene under krigen først og fremst dreide seg om eskorteoppdrag, ettersom sjøtigrene må eskortere inn smuglerbåtene fra forsyningsskipene mens SLN må eskortere sine moderskipene, landingsskipene og transportfartøyer til isolerte militærbaser langs kysten som på selve Jaffna-halvøya. Sjøtigrenes aggresjon med trente og motiverte besetninger gav dem en vesentlig fordel, og med improviserte angrepsbåter ble det mulig å ha større skyts om bord i møte med patruljebåtene, blant annet 23mm maskinkanoner, mot dette hadde SLN bare 20mm skyts. Ved å bruke sivilradarutstyr var skytterne i stand til å ha effektiv avstandsmåling mot sitt mål som kan dekkes med dødelig ild uten forvarsling. En angrepsbåt som deles inn i fire kjente klasser, vil ha en blandet armering av mitraljøser, maskingeværer, rakettkasteskyts (RPG) og maskinkanoner. De største som Prisanth-klassen kan ha 37mm skyts, enkelte og dobbelte 23mm maskinkanonskyts er også sett montert forut på angrepsbåtene.
Angrepsbåtene bygges i Pudukudiirripu-junglene omlagt 30 km fra kysten av Båtbyggergruppen som valgt å satse på to basistyper for sine båtene; «Miraj» og «Thalrage» som kan deles inn i en rekke klasser, ved å bruke mal tatt av hurtiggående båter kjøpt i Singapore og Thailand og smuglet til Sri Lanka med forsyningsskipene. Der tok man fordel av det lokale båtbyggingsmiljøet som hadde lært seg hvordan å bygge i fiberglass, som besto av innsmuglede materialer fra Thailand, og motorene var som regel kjøpt fra Japan. De fleste angrepsbåtene utstyrt med opptil fem utenbordsmotor hadde planende skrog som racerbåter, men Madan-klassen på 21 meter lengde skilt seg ut med katedralskrog og innenbordsmotorer. Funn av uferdige nyutviklede båter i 2009 tyder på eksperimentering med ulike skrogdesign.
Ettersom båtene bygges langt vekk fra kysten må disse fraktes med båttilhengere, som satt begrensninger på disses størrelse. Dette muliggjorde deployering til samtidige kysttrakter under tamiltigrenes kontroll, hvor man enten kan vente på en kommende SLN båtflotilje eller sette dem ut i vannet for et planlagt oppdrag. Til sjøs vist det seg at båtbyggerne hadde tenkt godt på designen; angrepsbåten var bygd robust for å kunne bære vekten av armeringen og ha god sjødyktighet på røft sjø, med lave overbygninger i angulære form og brenselet lå under vannlinjen i aluminiumtanker for å unngå treff. Når angrepsbåten seilt ut med kysten i bakgrunnen, var det ikke mulig for SLN marinegastene å oppdage denne tidsnok.
Selvmordsscootere og angrepsdykkere
Sjøtigrene klarte å skaffe seg militære spesialdykkersett som gjorde det vanskelig å oppdage dykkerne under vannet. Fra 1993 var de i besittelse av dykkerteknologi som gjorde sabotasjeoppdrag og selvmordsangrep mulig. Det var kjent at de forsøkte å kjøpe små nedsenkbare båter kalt SVD (swimmer delivery vehicles), men isteden skal de ha utviklet egne semi-undervanns «menneskelig torpedoer» eller «selvmordsscootere» både for frakt av eksplosiver opptil 50 kg og til direkte angrep.
Disse selvutviklede våpnene ble brukt ved flere anledninger i krigsårene. Ettersom en slik scooter lå delvis under vann med bare en liten tohestekrefters utenbordsmotor, var den vanskelig å få øye på selv med avansert radar. Operatøren lå beskyttet bak et pansret skjold, og når målet var innen rekkevidde - mellom 100 og 200 meter vekk - gikk operatøren til direkte angrep ved å akselerere.
Fjernstyrte miner og andre eksplosiver
Fra begynnelsen av 1990-årene benyttet sjøtigrene en rekke ulike eksplosiver i sine operasjoner, og tok i bruk fjernstyrte miner, deretter improviserte miner - ofte laget med utgangspunktet i husholdningsprodukter som riskokere. Sjøtigrene benyttet frittflytende miner, men kun for å ramme spesifike mål i trange farvann, oftest i en lagune eller kanal. Vennligsinnede fartøyer ble varslet når sjøtigrene la ut slike miner.
Fra mars 1993 hadde sjøtigrene utviklet to ulike typer undervanns-IED (Improvised Explosive Device) som kunne plantes av angrepsdykkere. Den første var designet for å bli festet til ror eller propell på båter, den andre for å bli limt fast på skroget ved bruk av svart glyserolblanding. Begge typer ble aktivisert av tidsinnstilte utløsermekanismer. Sjøtigrene fikk i 2003 kjøpt 34 batteridrevne undervannsscootere, opprinnelig fra Danmark. Det er også kjent at froskemenn ble sendt på selvmordsoppdrag med eksplosiver fastspente på kroppen.
List og bedrag i selvmordsangrep
Sjøtigrene utviklet i løpet av 1990-årene ulike taktiske metoder i sammenstøtene med myndighetenes sjøstyrkene, SLN (Sri Lanka Navy). En viktig del av deres taktikk besto i angrep på godt bevoktede mål inne i de militære havneanleggene som i Trincomalee. Under et slikt angrep tok man seg gjerne inn ved å følge etter større fartøyer for å komme så nær målet at man kunne angripe. Aktiv kamuflasje og bruk av list for å ha størst mulig overraskelsesmoment på deres fiender i SLN som å skjule seg blant fiskebåter og andre fredelige fartøyer for deretter å komme overraskende på forbigående patruljebåter, var viktig for de svarte sjøtigrenes gjennomføringen av deres aksjoner.
Under de mange regulære sjøslagene deltok de svarte sjøtigrene ved siden av sjøtigrene som integrerte disse inn i egne sverm-taktikk sammen med de større fartøyer som Muraj-klasse angrepsfartøyer og mindre hurtiggående båter. Under sjøslaget utvekslet begge parter sterk beskytning som deretter gjorde sikteforholdene vanskelige, spesielt når det var dårlige sikte fra før. I forbindelse med sverm-taktikken med bruk av numeriske overlegne sjøstyrker ble det sendt ut selvmordsbåter som forresten var meget hurtiggående og vanskelige å oppdage på lengre avstand, når angrepsbåtene kom nær patruljefartøyene under kampene. Noen av selvmordsbåtene som hadde et noe spesielt utseende for å ikke bli oppdaget av sensorer som radar, ofte hadde påmonterte «spikerplater» for å spikre seg fast på målfartøyet, men også for å utløse sprengladningen i selvmordsbåten. Andre selvmordsbåter kunne bli kamuflert som fiskebåter eller vanlige båter. Flere intakte selvmordsbåter tatt i 2009 var lite annet enn små fiskebåter med eksplosiver om bord.
Undervannsfartøyer
Under en regjeringsoffensiv på nyåret 2009 kom regjeringssoldatene over et båtverft langt inn på landet ved Udayarkattukulam-innsjøen i Mullaittivu-distriktet, der fant soldatene en større ubåt på 10,3 meter lengde og tre andre mindre undervannsfartøyer. De fire undervannsfartøyer var fremdeles under konstruksjon, men den største var nesten ferdigbygget og lastet på en båthenger. Oppdagelsen av ubåten kom som en stor overraskelse på militærobservatørene, selv om de lenge hadde kjent til at sjøtigrene hadde ambisjoner om å skaffe seg undervannsfartøyer.
Større Sea Tiger-operasjoner
Under flere av LTTEs offensiver landsatte Sjøtigrene tropper for å falle SLA (Sri Lankan Army, regjeringshæren) i ryggen, blant annet da LTTE angrep utbrytergruppen til Karuna på østkysten i 2004. Den mest avgjørende bruken av slike kombinerte operasjoner var ved kampen om Elefantpasset våren 2000, da om lag 1500 LTTE-kadre ble landsatt bak SLAs fremskutte posisjoner på de nordre strender av Jaffna-halvøya for deretter å ta seg fram til Pallai nord for Elefantpasset militærbasen. Før det var den mest kjente kombinerte operasjon erobringen av Mullaittivu i 1996, hvor SLA mistet over ett tusen soldater med alt sitt utstyr.
Sjøtigrenes hurtiggående patruljebåter og mindre selvmordsbåter senket over 30 av SLNs hurtiggående patruljefartøyer (2006). De angrep også SLNs viktigste marinebase i Trincomalee og senket en av SLNs to katamaraner (av Kværner-Fjellstrand typen, bygget i Singapore).Katamaranene ble brukt til troppetransport og det var et stort tap for SLN.
Selv om de benektet det utad, sto Sjøtigrene trolig bak senkingen av den kinesiske tråleren «Fu Yuan Ya 225» 20. mars 2003, noe som skapte en større krise og truet våpenhvilen. Mannskapet på tråleren besto av 26 sjømenn (23 kinesere og 3 singalesere). Ni fiskere overlevde senkingen (8 kinesere og 1 singaleser). Tråleren, sammen med søsterskipet «Fu Yuan Ya 226» ble mest sannsynlig brukt av Sri Lankas regjering for å samle elektronisk etterretning, fartøyenes ulike antenner ga en klar indikasjon på det.
Analytikeres vurdering av Sjøtigrene
Den anerkjente Jane's International Defence Review skrev i en rapport om Sri Lanka at Sjøtigrene «har sysselsatt Sri Lankas marine med en hittil enestående suksess». En rapport fra Woodrow Wilson School of Politics and International Affairs for the Centre for Strategic and International Studies anslo at Sjøtigrene hadde ødelagt 30-50 av SLNs flåte av patruljebåter senest i året 2006.
Sjøtigrenes suksess kom som et resultat av ulikhetene mellom SLN og ST (Sea Tigers). Motivasjon og moral blant ST kadrene kunne bare beskrives som ekstrem høy. ST var heller ikke avhengig av kommunikasjon med land under sine operasjoner og det gav dem større fleksibilitet. Skipssjefer ombord på SLNs fartøyer tok ikke initiativ men ventet på ordre fra land. Grundig etterretning var basis for STs operasjoner. Detaljerte og dristige operasjoner ble utført under tilnærmet radiotaushet.
Grunnlaget for STs offensive operasjoner kan beskrives som «hit and run». De gjorde ikke noe forsøk på å kontrollere havområder, men holdte SLN presset ved sine uventede nålestikksangrep i Sri Lankas nordlige og østlige kystområder. Noen analytikere anså at ST hadde adoptert den moderne sjøkrigsteorien med «Versatile Maritime Force» som brøt med det tradisjonelle synet på sjømakt. STs operasjoner bør også sees som et klart eksempel på asymmetrisk krigføring.
Sea Tigers strategiske betydning
LTTE kontrollerte (2006) den nordlige delen av Sri Lanka, bortsett fra Jaffnahalvøya; regjeringsstyrkene i Jaffna blir etterforsynt med marinefartøy fra marinebasen Trincomalee på østkysten. Basene til Sjøtigrene var vel plassert for å angripe disse skipningene og det hadde tvunget SLN til å holde et stort antall hurtiggående patruljebåter i beredskap. Sjøtigrene hadde også kapret og tatt over lasten til minst to regjeringskontrollerte lastefartøy. På grunn av at SLA/SLN mottok satellittfoto fra midten av 90-tallet hadde operasjonsmønsteret endret seg. For å unngå SLAF (Sri Lanka Air Force) var ST svært bevegelige. Ennvidere hadde krigen mot regjeringstyrkene gjort STs taktikk enda mer fordekt enn i styrkens tidlige dager. På havet innebærer dette blant annet små fiskebåter utstyrt med skjulte claymoreminer for å skade/senke SLNs patruljefartøy når de inspiserer fiskebåten.
Sjøtigrene hadde på mange måter tilpasset seg og kjempet på like fot med en mer moderne og større marinestyrke; dette grunnet deres taktiske tilpasning til SLNs operasjonsmønstre og reaksjonstid.
Sjøtigrenes tap av basene
I forbindelsen med den srilankiske regjeringshærens offensiver i årene 2007 og 2008 ble sjøtigrene presset tilbake fra sine operasjonsområder langs vestkysten sørover til Mannar-halvøya. Det gjentok seg også langs østkysten mellom Jaffna-halvøya og Trincomalee-distriktet. Tapet av de strategiske viktige sjøbasene i Nachchikuda på vestkysten 30. oktober 2008 og i Alampil samt Chemmalai på østkysten 4. desember 2008 tvunget sjøtigrene lengre nordover.
Tross gjentatte sjøslag mellom sjøtigrene og SLN hadde ingen vunnet et avgjørende oppgjør til sjøs. Regjeringshæren avgjorde til slutt sjøkrigen ved å ta basene. SLN satte også inn lettvektede kampbåter kommandert av SBS og RABS i de grunne farvannene langs kystene. Under kraftig press av SLNs sjøstyrker og SLAs styrker til lands måtte sjøtigrene trekke seg tilbake til Jaffna-lagunen og inn i stredet mellom Jaffna-halvøya og resten av landet. Der kom de under angrep av kamphelikoptre, fly og artilleri, etter Pooneryn-halvøya den 15. november ble erobret av regjeringen.
Bergen tingrett
Bergen tingrett var en tidligere tingrett som ble slått sammen med Hardanger tingrett til Hordaland tingrett.
Epiclininae
Maurbiller (Cleridae) er en ganske artsrik familie av biller som stort sett er rovdyr. Disse slanke billene er gjerne brokete farget i rødt, gult og svart, og kroppen er dekket av lange, oppstående hår. Mange arter lever av vedborende insekter, for eksempel barkbiller.
Bergen tingrett
Den var landets største fullfaglige førsteinstansdomstol, holdt til i Bergen tinghus og hørte under Gulating lagdømme.
Epiclininae
Utseende
Små til middelsstore (2 – 20 mm) biller, tydelig delt i tre kroppsavsnitt (hode, bryst, bakkropp). De er aktive i solskinn, løper rundt og kan ha en fjern likhet med maur. De er gjerne brokete farget i gult, rødt, brunt og svart, og kroppen har lange, utstående, fine hår (ikke børster). Hodet er omtrent så bredt som brystskjoldet, vanligvis med små, utstående fasettøyne. Kjevene er ganske kraftige og fremoverrettede. Antennene er 11-leddete, tykkere mot spissen, av og til med en 3-6 leddet kølle. Brystskjoldet er omtrent så langt som bredt eller lengre enn bredt. Dekkvingene har tydelige skuldre og er mer eller mindre parallellsidige. Av og til dekker de ikke hele bakkroppen. De har mer eller mindre tydelige rekker av punktgroper. Beina er slanke, føttene består av 5 ledd, men det fjerde leddet er svært lite slik at det tilsynelatende bare er fire ledd (pseudotetramere føtter). Det andre og tredje leddet er tolappede.
Bergen tingrett
Fra 2017 dekket tingretten Bergen kommune samt tidligere Nordhordland tingrett, dvs. kommunene i Hordaland fra Austevoll i syd og nordover samt Gulen kommune i Sogn og Fjordane.
Epiclininae
Utseende
Larvene er avlangt sylindriske, tynnskinnede og lyse (ofte rosa), ryggplatene på framkroppen og hodekapselen er tydelig mørkere. Kroppen er kledt med fine, oppstående hår, beina er ganske korte.
Bergen tingrett
Før sommeren 2016 ble Arne Henriksen (52) utnevnt i statsråd til sorenskriver for den nye domstolen. Han kommer fra stillingen som lagmann/avdelingsleder i Gulating lagmannsrett. Tingretten er delt i fire avdelinger med avdelingsledere.
Epiclininae
Levevis
Både larver og voksne biller er rovdyr, men de voksne kan også finnes på blomster der de spiser pollen. Mange lever av treborende insekter. Stor maurbille (Thanasimus formicarius) og liten maurbille (T. femoralis) er vanlige i barskog og lever av særlig av barkbiller (Scolytinae). De er lette å kjenne på fargene: hodet og den fremre del av brystkjoldet er svarte, bakre del av brystskjoldet og fremre del av dekkvingene klart røde, bakre del av dekkvingene svarte med to bølgete, hvite tverrbånd. En voksen bille spiser gjerne 3-5 barkbiller om dagen, og larvene er også grådige. De er derfor regnet som nyttedyr i skogbruket, fordi de hjelper til å holde bestandene av barkbiller i sjakk. Man ser ofte disse billene løpe omkring på nyfelte tømmerstokker. Sannsynligvis blir de tiltrukket av barkbillenes feromoner, siden de ofte går tallrikt i feromon-feller satt ut for å fange barkbiller. Stor maurbille har blitt innført til Nord-Amerika i et forsøk på å kontrollere skadedyr i skogen.
Bergen tingrett
Det som inntil 2016 var Bergen tingrett, var tidligere delt i Bergen tingrett og Bergen byfogdembete. Tingretten behandlet sivile- og straffesaker mens byfogden behandlet blant annet midlertidig sikringer, konkurs, gjeldsordning, felleseie- og dødsboskifter og tvangssaker. I 2006 ble domstolene slått sammen, og alle sakstypene ble samlet i Bergen tingrett.
Epiclininae
Levevis
De slanke, brunlige artene i slekten Opilo lever av treborende insekter på løvtrær, særlig eik og bøk. De kan også finnes innendørs i hus angrepet av tyvbiller og borebiller (Anobiidae). Den fargerike arten bikubebille (Trichodes apiarius) er ikke funnet i Norge, men finnes i Mellom-Europa nord til Sør-Sverige. Den er mørk blåfiolett med tre oransjerøde tverrbånd på dekkvingene. De voksne billene finnes på blomster, larvene lever i bolene til ulike slags bier, også honningbier. Skinkebiller (slekten Necrobia) lever ulikt de fleste artene i familien mest av dødt materiale. De kan finnes på tørket kjøtt og fisk, og spiser også på inntørkede kadavere. De kan noen ganger være svært tallrike i hønsehus.
Utbredelse
Gruppen er utbredt i Australia, Chile og Argentina.
Sea Tigers
Sjøtigrenes tap av basene
Til slutt måtte sjøtigrene foreta en evakuering av troppene med utstyr og ammunisjon fra Jaffna-halvøya i de første dagene inn i året 2009. Flere tusener tamiltigrene antakelig hadde blitt overført over Chundikulam-lagunen fra Jaffna-halvøya til Mullaittivu-distriktet, men under stadige flyangrep som ødelagt et antall krigsfartøyer. Den 14. januar 2009 ble de siste motstandsredene i Chundikulam nedkjempet av styrkene fra 55. divisjon. De oppdaget at byen og havnen var forlatt i all hast, og fant et stort antall ødelagte og forlatte motorkjøretøyer og fartøyer. Det har blitt oppgitt at omtrent 150 fartøyer, de fleste mindre båter, hadde blitt tatt av regjeringssoldatene.
Med tapet av Chundikulam-lagunen hadde sjøtigrene mistet deres tidlige kontroll over kyststripen i den nordlige delen av landet fra vest til øst. Midt i januar var bare havnen i Mullaittivu, Nanthikandal-lagunen og mindre havnesteder under kontroll av LTTE. Et antall aktive kampfartøyer i tjeneste for sjøtigrene med deres gjenværende base i Mullaittivu havn som sett under et sjøslag i farvannet utenfor Mullaittivu den 19. januar, hadde eksistert fram til byen Mullaittivu falt den 25. januar. Men SLN konsentrerte deres sjøstyrkene på østkysten for en blokade til sjøs av den siste resten av kysten som fremdeles var under LTTEs kontroll. Etter regjeringsstyrkene inntok Mullaittivu, ble sjøtigrene inngjerdet inn i en stadige minskende kyststripe på østkysten.
Det siste større havnestedet Chalai som fremdeles var under kontroll av LTTE med fasiliteter som hadde vært benyttet av sjøtigrene, ble til slutt erobret av regjeringsstyrkene den 5. februar 2009. Dermed mistet sjøtigrene alle sine sjøbaser på både vestkysten og østkysten sammen med mesteparten av deres infrastruktur inkludert verfter for båtbyggeri og verksteder langt inn på landet. Den 6. februar hadde et flyangrep av det srilankiske flyvåpenet ødelagt en toetasjers bygning i Puthukkudiyiruppu-området som tilhørte oberst Soosai. Han overlevde flyangrepet. Ved 19. februar hadde regjeringssoldatene inntatt landsbyen Ampalavanpokkani der de fant en baseinstallasjon for sjøtigrenes angrepsdykkerne.
Da krigen sluttet den 18. mai 2009, var sjøtigrene bare et par dager tidligere avskåret fra havet etter numeriske sjøtrefninger med SLN som lykkes med å opprettholde blokaden utenfor Puthukkudiyiruppu under sluttkampene.
Sjøtigrene på museum
Etter krigens slutt ble krigsbyttet samlet av regjeringssoldatene, som overført store deler av dette til flere museer i ettertiden - inkludert krigsmuseet i Puthukkudiyiruppu hvor de siste større trefningene fant sted før sluttstriden. I Pudumathalan hvor et båtsverft var funnet, var et stort antall uferdige og ferdige sjøfarkoster samlet hvor de vises fram. Ved Chalai på Kovil Handiya veikrysset hadde sjøtigrene etterlatt seg en basseng som var meget stort, 83 fot/25 m lang og 22 fot/6,7 meter dypt, som var brukt for å teste forskjellige farkoster, og litt lengre vekk var et mystisk skrog under oppfølgning funnet, som besto av litt annet enn metallringer lagt ovenpå metallskinner. I krigsmuseet er det fremdeles mulig å se de mange båtene etterlatt av sjøtigrene, de fleste var eksperimentalt som båter med lav profil, bølgekuttende båter med lav overflatesilhuett, dels neddykkede båter, neddykkede båter, undervannsfarkoster og hurtigbåter.
Noter
<references group='note'/>