cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Fontenay-sous-Bois
Fontenen
Fontenen «La fontaine des Rosettes» ble tapt under den andre verdenskrig. Flere år senere ble den ved en tilfeldighet funnet på et marked i Sør-Frankrike. Byen Fontenay-sous-Bois fikk den tilbake og satte den tilbake på sin plass hvor den står den dag i dag.
Transport
Fontenay-sous-Bois betjenes av Fontenay-sous-Bois stasjonen på Paris RER linje A.
Den betjenes også av Val de Fontenay stasjonen, som er en overgangsstasjon for Paris RER linje A og RER linje E.
Raidene på Scarborough, Hartlepool og Whitby
Raidene på Scarborough, Hartlepool og Whitby den 16. desember 1914, var et angrep fra den tyske keiserlige marinen på de britiske kystbyene Scarborough, Hartlepool, West Hartlepool og Whitby. Angrepet resulterte i et britisk tap på 592, mange av de sivile, og totalt 137 døde, og vakte enorm oppsikt i Storbritannia. Den britiske befolkningens forbitrelse var både overfor den tyske marinen, som man mente hadde utført et rent terrorangrep mot sivile mål, og mot landets egne sjøstridskrefter som ikke hadde forhindret det.
Bakgrunnen for angrepet var et tysk forsøk på å trekke ut en underlegen britisk styrke, for så å ødelegge den med den samlede tyske Hochseeflotte, så forholdet mellom de tyske og britiske flåtestyrkene ble jevnere. Mens den tyske styrken var på over 20 slagskip var den britiske styrken på 6 slagskip og 4 slagkryssere. Grunnet restriksjoner i de tyske styrkenes ordrer, så den tyske admiralen seg tvunget til å unngå et sjøslag som i ettertid viste seg å ha vært den tyske marinens eneste mulighet for å utjevne styrkeforholdet.
Miguel Ángel López (syklist)
Miguel Ángel López (født 4. februar 1994 i Pesca) er en colombiansk syklist.
I 2022 fikk han sparken fra sitt lag, Astana Qazaqstan Team.
Captain Marvel (film)
Captain Marvel er en amerikansk superheltfilm som handler om bakhistorien til superheltinnen med samme navn. I hovedrollene er Brie Larson som Captain Marvel, og Samuel L. Jackson som Nick Fury.
Linda Boström Knausgård
Linda Boström Knausgård (født 15. oktober 1972 i Stockholm) er en svensk forfatter, lyriker og spaltist. Hun debuterte i 1998 med diktsamlingen Gör mig behaglig för såret. Gjennombruddet hennes kom i 2011 med novellesamlinga Grand Mal, som ble mottatt med blandet kritikk. Debutromanen Helioskatastrofen kom ut i 2013.
Matklokke
Matklokke, stabbursklokke eller gårdsklokke var ei klokke som var plassert i et klokketårn på taket av stabburet, eller en annen bygning, på enkelte storgårder, særlig på Østlandet og i Trøndelag. Arbeidsfolk på gårdene hadde kosten hos arbeidsgiveren. Klokka var en nyttig sak som ga signaler om måltider og arbeidstid fra morgen til kveld. Lyden skulle bære ut over alle jordene der folk var i arbeid. Den historiske bakgrunnen er ikke kartlagt i detalj, men bruken av klokker til dette formålet tok slutt i første halvdel av 1900-tallet.
Klokka i stabburstårnet hadde mange ulike navn, som varierte geografisk. Matklokke, gårdsklokke, vellingklokke (Sør-Østlandet), buklokke (Romerike), grautklokke (Nedre Telemark) og suppeklokke (Trøndelag) er brukt. I Sverige kalles den vällingklocka.
Funksjon
Matklokka var en bruksgjenstand. Den kalte arbeidsfolk som var i arbeid ute på åker og eng inn til felles måltid i folkestua. På de store gårdene var avstandene store og matklokka signaliserte dagens ulike arbeidsøkter, måltider og hvile. De som arbeidet på gården hadde måltidene som en del av lønna. Maten ble servert i folkestua; dette var gjerne et eget rom, atskilt fra der bonden og familien hans spiste.
Klokkene ble vanligvis bare brukt i sommerhalvåret når det ble arbeidet på jordene. Om vinteren var arbeidsstokken mindre og arbeidet foregikk enten i eller nær ved gårdstunet, eller i skogen. På skogsarbeid hadde de med seg mat.
At klokkene betydde noe for eierne av gårdene er tydelig ut fra hvordan klokketårnene er dekorert og fremhevet. De markerer rikdom og status, og den makt storbøndene hadde over gårdsarbeiderne. Alle måtte underordne seg matklokka.
Omkring 1950 tok bruken av matklokka slutt. Det ble færre jordbruksarbeidere, flere traktorer, og de som ble igjen på gårdene hadde egen klokke på armen - armbåndsur - og holdt seg med kosten selv.
De eldste matklokkene en har registrert går tilbake til siste halvdel av 1700-tallet. Fra 1830-tallet ble de et vanlig fenomen på storgårdene på Østlandet og i Trøndelag.
Utbredelse
Stabbursklokka var et fenomen som hørte hjemme på storgårdene der det var mange arbeidsfolk. Fenomenet er knyttet til Østlandet og Trøndelag. På Østlandet er det slike klokker på flatbygdene så vel som i de store dalene. I Telemark er det gårdsklokker i Nedre Telemark, men ikke i øvre del av landskapet. I Trøndelag og på Nordmøre var gårdsklokker i bruk. I resten av landet, på Agder, Vestlandet og i Nord-Norge var gårdsklokker bare i bruk helt unntaksvis.
Men ikke alle storgårder hadde matklokke. Fra Holstad-grenda i Ås i Akershus fortelles det at det er matklokke på gårdene Holstad, Askim, Kjølstad og Pukstad, men ikke på Haugerud, Skjølstad, Hol og Østensjø. I denne grenda med åtte store gårder var det klokker på halvparten. I Øyer i Gudbrandsdalen hadde 43 av 153 gårder stabbursklokke midt på 1900-tallet, ifølge svarene på en spørreliste Norsk etnologisk gransking sendte ut om fenomenet i 1971. I Vestre Gausdal hadde 25 av 118 gårder klokke, mens tilsvarende tall for Bærum var 19 av 118, for Skogn i Trøndelag 21 av 99 og for Straumsnes på Nordmøre 10 av 36.
På Vestlandet og i Nord-Norge var det matklokke på noen få større gårder der de også drev fisketilvirking og handel. Innflyttere fra Østlandet kunne også ta med seg fenomenet. Det lå litt prestisje i klokkeklangen fra stabburet.
Karleby økonomiske region
Karleby økonomiske region (svensk: Karleby ekonomiska region, finsk: Kokkolan seutukunta) er en økonomisk region i landskapet Mellersta Österbotten i Finland. Regionens areal er 1,957 km², og antall innbyggere var 52,282 (hvorav 12,1 % svensktalende) i 2011. Karleby økonomiske region består av to kommuner:
Matklokke
Utbredelse
Men matklokka begrenset seg ikke til gårdsbruk. Matklokke er dokumentert fra en rekke skipsverft og andre industribedrifter som reperbaner, og her var det nok ikke slik at kosten var en del av lønna. Eksempelvis Øvrevågen verft i Vågen i Kristiansund, Kolbjørnsvik verft og Tangen reperbane i Arendal hvor matklokkene er bevart som museumsgjenstander. På skipsverftene Mellemværftet i Kristiansund og Bratteklev i Arendal henger matklokkene fremdeles på plass.
Form og plassering
De fleste klokkene hang i et klokketårn som var plassert enten på stabburstaket eller på låvetaket. Den skulle henge fritt så lyden bar langt utover. Det skulle heller ikke være for langt å gå for kokka eller den som skulle ringe. Oftest sto en på stabburstrappa og ringte inn til mat. Klokketårnet var mange steder et karakteristisk trekk i kulturlandskapet. Øverst i Gudbrandsdalen og Ottadalen er klokketårnet løkformet og tekket med spon. På flatbygdene er klokketårnet preget av sveitserstilen. Øverst er klokketårnet ofte dekorert med ei vindfløy med årstall.
Klokkene var støpt i messing, bronse eller jern. De var av middels størrelse, mindre enn kirkeklokker. Svarene i spørrelisten forteller at gjennomsnittelig diameter var 33 cm. I mange tilfelle er produsentens navn innstøpt: Skierbak på Elverum, Holte på Toten, Forseth på Singsås, Schmidt i Oslo, Riise i Trøndelag og Olsen Nauen ved Tønsberg. Det nevntes også klokker fra Falun i Sverige og overraskende mange fra et støperi i Seneca Falls i staten New York.
En registrering fra Nes på Romerike forteller at klokkene fra 1700-tallet var produsert i Sverige.
Matklokka i litteraturen
Forfattere som Ivar Aasen og Alf Prøysen har latt seg inspirere av matklokka. Ivar Aasen skriver om sin reise gjennom Ringsaker i 1845 og sitt inntrykk av de mange klokketårnene på storgårdene: «disse Taarn rage op over Gaardene, saaledes at en Fremmed kan troe at see en Kirke paa hver Gaard.»
Alf Prøysen skriver blant annet om forbauselsen hos ei tjenestejente som kommer fra Vestlandet til Ringsaker: «da hu fekk sjå æille stabburstårna bortover gardom, skjønte hu ingen ting. «Eg trudde det var kjærker æilt eg såg!» sa hu.
Prøysen vokste opp i en tid da matklokkene var i aktiv bruk og han har mange skildringer sett fra arbeidsfolkets side: «Når klokka ringte tel kvelds, var det stor skam å rette ryggen før klokka hadde ringt ifrå seg, og hadde potetplogen kjørt opp ei ny får, så måtte vi plukke ferdig den før vi var ferdig for dagen.»
I lørdagsstubben "Hester og kuer" skriver Prøysen at matklokka "borti gardom" var en lyd han ikke likte. Det var en lyd som symboliserte ufrihet. ''...Det hendte je stæinse i leiken og begynte å fryse på ryggen når den låten tonte over grenda. Den måtte je bøye meg for. Borti gard'n måtte je om itte så mange åra, det var ingen bønn forbi. Unna den klangen kom je itte.''
Matklokka - et kulturminne
Fylkeskommune og fylkesmann i Innlandet fylke startet i 2020 et registreringsprosjekt på matklokker og klokketårn på stabbur og låver. I 2017 ble alle eiere invitert til seminar. 400 klokketårn er blitt dokumentert på Hedemarken. Mange av dem trenger restaurering eller vanlig vedlikehold. Det har oppstått en ny tradisjon med å ringe i gårdsklokkene i påske- og pinsehøytidene.
Karolinsk tid
Karolinsk tid er betegnelse på perioden fra 1654 til 1718 i svensk historie, det vil si da kongene Karl den tiende Gustav, Karl den ellevte og Karl den tolvte regjerte i Sverige. Karolinsk stil er betegnelsen på en svensk stil innen arkitektur, interiør og maleri i den karolinske tida. Epoken falt sammen med høy- og seinbarokken.
Karolinska förbundet er en svensk forening som ble stiftet 1910 for å forske på og opplyse om den karolinske tida i Sveriges historie.
Liknende ord
Ordet karolinsk er dannet av den latiniserte versjonen Carlous av mannsnavnet «Karl».
Karolin (i flertall karoliner, på svensk karoliner og engelsk caroleans) eller karoliner brukes om svenskekongen Karl den tolvtes soldater. Karolin kan også være en liten vannbakkels fylt med mos og en eldre tysk og svensk og tysk gullmynt (også skrevet Karlin og Carolin). Carolin er et slektsnavn som stammer fra de karolinske soldatene. Karolinska Institutet er et svensk medisinsk universitet som ble grunnlagt i 1810 under navnet ''Kongl. Carolinska medico-chirurgiska institutet''.
Ordene karolinsk og karoliner må ikke forveksles med karolingisk og karolingerne, et herskerdynasti i Det frankiske riket fra 751 til 987, oppkalt etter Karl Martell (på latin Carolus Martellus) og med Karl den store (Carolus Magnus) som fremste representant. En kan også blande ordene med øygruppa Karolinene i Stillehavet.
Orzolina
Utseende
En liten (3-3,5 millimeter), oval, blank, rødbrun løpebille. Hodet er nokså bredt, trapesformet med middelsstore fasettøyne, antennene litt over halvparten så lange som kroppen, maksillarpalpenes ytre ledd lite og tynt. Pronotum er avrundet trapesformet med markerte bakhjørner, bredere enn langt. Dekkvingene er ovale uten påfallende punktrader, men med rader av kort børstehår langs ryggen og langs ytterkanten.
Levevis
Arten lever i fjæra.
Utbredelse
Arten er bare kjent fra Lanzarote på Kanariøyene.
2. etappe av Tour of Norway 2019
2. etappe av Tour of Norway 2019 gikk fra Liknes i Kvinesdal til Mandal den 29. mai 2019 og var 174 km lang.
Thor Sigbjørn Greni
Thor Sigbjørn Greni (født 4. juni 1948) er en norsk musiker, sanger, låtskriver, reklamesjef og prosjektleder.
Greni grunnla og var vokalist i det legendariske rockebandet Undertakers Circus, som er mest kjent for sitt debutalbum Ragnarock fra 1973. Greni forsøkte seg i 1974 på egen hånd med singelen Kvar er verda/Da jeg sang min sang, smilte direktøren og en singel med det kortlevde bandet Sønner av Norge, før han laget et andrealbum med Undertakers Circus. Albumet Brød & Cirkus kom ut høsten 1976, rett før bandet ble oppløst.
Thor Sigbjørn Greni ble senere styremedlem i Forente artisters hjelpeprosjekt Sammen for livet.
Familie
Han er far til Taran Greni (kjent fra JoVix) og Øystein Greni (kjent fra Bigbang). Han er bror til Svein Greni.
Skattland
Et skattland er et landområde med eget styre, men der innbyggerne har plikt til å betale skatt til et annet land. Skattland omfatter i moderne termer den norske kongemakts oversjøiske besittelser i høymiddelalderen.
Joseon var inntil 1876 et skattland under Qing-dynastiet.
CCTV
CCTV kan vise til:
Kartkonduktør
En kartkonduktør drev med landoppmåling, og er en eldre betegnelse på landmåler. Dette innebar å lage grensekart og jordskiftekart. Ofte var stillingen besatt av militæroffiserer.
Jamie Zawinski
James Werner Zawinski (født 3. november 1968 i Pittsburgh, Pennsylvania, USA), vanligvis kjent som jwz, er en amerikansk programmerer som har bidratt til fri og åpen programvare som f.eks. Mozilla og XEmacs, og tidlige versjoner av nettleseren Netscape Navigator. Han vedlikeholder XScreenSaver som er en skjermsparer for Mac OS X and for Unix og Unix-liknende operativsystemer som bruker vindussystemet X.
Yves Rocher
Yves Rocher er et foretak med verdensomspennende kosmetikk og skjønnhet som merkevare, etablert i 1959 av den franske entreprenør Yves Rocher (1930-2009) i La Gacilly. Selskapet er til stede i 88 land på fem kontinenter og sysselsetter 13 500 personer, i tillegg til 215 000 indirekte ansatte.
Konsernet oppnådde en omsetning på 2,5 milliarder euro i 2017. , og forvalter merker som Daniel Jouvance, Dr Pierre Ricaud, Isabel Derroisné, Petit Bateau, Kiotis, Stanhome og Galérie Noémie.
Mossevassdraget
Vansjø-Hobølvassdraget er det tredje største vassdraget i Viken øst for Oslo, etter Glommavassdraget og Haldenvassdraget. Vassdraget er vernet i henhold til Verneplan I for vassdrag.
Elver i vassdraget
Hver linje inneholder elvas navn og hvor den munner ut. Sideelver er innrykket i forhold til hovedelva, og er listet i den rekkefølge de munner ut i hovedelva, regnet fra munningen til kilden. Lista er begrenset til elver med nedbørfelt over 20 km² eller middelvannføring over 1,00 m³/s.
Russepollen
Russepollen er en fjord på Magerøya i Nordkapp kommune i Finnmark. Den ligger like øst for Gjesvær. Fjorden har innløp mellom Bukkholmen i vest og Lysøynæringen i øst og strekker seg 2,5 kilometer sørover til enden av fjorden. I tillegg til Bukkholmen grenser fjorden til Melkøya og Store Nordøya på vestsida.
Russepollen er 35 meter på det dypeste, om lag midtfjords.
Det er ingen bosetninger ved fjorden.
Musikk i Grey’s Anatomy
Sesong 1
Episode 1: A Hard Day's Night
Episode 3: Winning a Battle, Losing the War
Episode 4: No Man's Land
Episode 5: Shake Your Groove Thing
Episode 7: The Self-Destruct Button
Episode 9: Who's Zoomin' Who?
Sesong 2
Episode 1: Raindrops Keep Falling On My Head
Episode 2: Enough is Enough (No More Tears)
Episode 3: Make Me Lose Control
Episode 4: Deny, Deny, Deny
Episode 5: Bring the Pain
Episode 6: Into You Like a Train
Episode 7: Something to Talk About
Episode 8: Let It Be
Episode 10: Much too Much
Episode 11: Owner of a Lonely Heart
Episode 12: Grandma Got Run Over By A Reindeer
Episode 13: Begin the Begin
Episode 14: Tell Me Sweet Little Lies
Roing under Sommer-OL 2012 – Dobbeltsculler, lettvekt kvinner
Lettvekt dobbeltsculler for kvinner var en øvelse under Sommer-OL 2012 i London som fant sted på Dorney Lake.
Dino Jelusić
Dino Jelusić (født 4. juni 1992) er en ung kroatisk sanger, musiker og låtskriver. Han er mest kjent for seieren under den første Junior Eurovision Song Contest i 2003 som foregikk i København den 15. november 2003.
Han er født i Požega, Slovenia den 4. juni 1992 og bor i dag i Zagreb med sine foreldre, søster og bror. Under Melodi Grand Prix Junior sang han «Ti si moja prva ljubav» (= «Du er min første kjærlighet») som fikk totalt 134 poeng. Den engelske versjonen fikk tittelen «You Are My One and Only».
Slagen
Slagen er et sogn i Tønsberg kommune i Vestfold som ligger nordøst for bysenteret. Slagen kirkesogn omfatter det meste av tettbebyggelsen i den tidligere Sem kommune. Den sørlige delen har tettbebygd strøk med villabebyggelse flere steder. På Slagentangen er det petroleumsraffineri. Nord for Slagen kirke i Slagendalen ligger Oseberghaugen, der Osebergskipet fra 800-tallet ble gravd ut i 1904. Søndre Slagen kirke ligger i Søndre Slagen som ble eget prestegjeld i 1968.
Navnet kommer av norrønt Slagn, som kan ha sammenheng med dialektordet «slagne» som betyr 'bli fuktig, slå seg' og kan sikte til våtlendt jord.
Slagen skipreide var opprinnelig del av leidangssystemet, et forsvarstiltak utvidet av Håkon den gode, som hadde betydning for utvikling av administrative enheter.
Varmekamera
Et varmesøkende kamera (også kalt varmekamera, termografisk kamera, infrarødt kamera eller termograf) er en enhet som danner bilder ved å bruke infrarød stråling, på samme måte som et vanlig kamera danner bilde ved å bruke synlig lys. I motsetning til vanlige kamera som bruker området 450–750 nanometer, bruker termografiske kamera i bølgelengder så lange som 14,000 nm (14 µm). Kameraet gjengir objekter eller individer med synlig markering av bildeobjektets varmeutstråling. Apparatet benytter bildesensor og strålingssensitivt apparatur.
Varmekamera brukes blant annet i militære optiske apparater, avansert nattsensorisk utstyr, og i siktemidler for større våpenplattformer.
Dave Holland
David «Dave» Holland (født 5. april 1948 i Wolverhampton i Staffordshire, død 16. januar 2018 i Lugo i Spania) var en engelsk trommeslager, kjent som medlem i Judas Priest.
Hollands spilte i bandet Finders Keepers i 1968, og senere i Trapeze sammen med Glenn Hughes (kjent fra Deep Purple) fra starten i 1969, men forlot bandet i 1979 for å bli med i Judas Priest. Han deltok på seks studioalbum til han forlot bandet i 1989. Han ble erstattet av Scott Travis fra Racer X.
I 2004 ble han funnet skyldig i forsøk på voldtekt av en 17 år gammel gutt.
Paul Gerhardt Birkeland
Paul Gerhardt Birkeland (født 18. desember 1918 i Kvås, død 21. oktober 2008) i Kvås, var en norsk teolog, kjent som prosten i Lyngdal. Han ble cand.theol. på Menighetsfakultetet i 1957 og var deretter vikarprest i Agder bispedømme til 1970, da han ble residerende kapellan i Kvinesdal. Fra 1979 til 1986 var han prost i Flekkefjord, deretter avsluttet han sin prestetjeneste i Lyngdal og bosatte seg der som pensjonist.
Før bryllupet til kronprins Haakon og Mette-Marit Tjessem Høiby i 2001 kom Birkeland i fokus da han i et intervju med Lindesnes Avis uttalte at «det rett og slett er sørgelig at kronprinsen har funnet seg ei jente av så lav status».
Herman Webster Mudgett
Herman Webster Mudgett, kjent som dr. Herman Howard Holmes, (født 16. mai 1861 i Gilmanton i New Hampshire i USA, død 7. mai 1896 i Philadelphia) regnes som den første kjente seriemorden i USA. I hans hotell i Chicago forsvant en rekke mennesker under verdensutstillingen i Chicago i 1893. Saken vakte enorm oppsikt i samtiden, ikke minst fordi 50 mennesker var meldt savnet til Chicagos politi og sist blitt sett i Mudgetts hotell, uten at politiet av den grunn foretok noen undersøkelser. Det skyldtes utelukkende et forsikringsselskaps berettigede mistanke om svindel at han til sist ble avslørt. Mudgetts tilståelse av 27 mord ble trykt i William Randolph Hearsts aviser. Mudgett trakk likevel tilståelsen tilbake ved sin henrettelse. Der er skrevet en rekke bøker om «H.H. Holmes»; han brukte en lang rekke falske navn, og dette er mest kjent.
Paul Gerhardt Birkeland
Rojalist
Birkeland var mest kjent som rojalist, han fikk reist en statue av Olav den hellige utenfor Lyngdal kirke. Den skulle være et minne om helgenkongens besøk på Sælør i 1028. Statuen ble avduket av kong Olav V i 1983. Birkeland ivret også for at det skulle bli reist en statue av kong Olav V i Kristiansand, den ble avduket av kong Harald i 1997. Og samme dag som Lyngdal kulturhus ble åpnet, 10. mai 2004, avduket prinsesse Astrid en byste av kong Olav utenfor rådhuset i Lyngdal.
PGA Championship 1970
PGA Championship 1970 ble arrangert i Tulsa, Oklahoma i USA i 1970.
Herman Webster Mudgett
Bakgrunn
Herman Webster Mudgett ble født i landsbyen Gilmanton, New Hampshire, som sønn av en velstående bonde, Levi Horton Mudgett, og konen hans, Theodate Page Price, som hadde vært lærer. Foreldrene var etterkommere etter de første engelske nybyggerne på området, og fromme metodister; de oppdro også de tre barna i denne troen. Den senere H.H. Holmes var en tynn og alvorlig gutt som foretrakk å være hjemme og lese bøker av Jules Verne og Edgar Allan Poe. En annen hobby var å rope mot en klippevegg og lytte til ekkoet. Han beskrev seg som «mammadalt»; andre gutter skal ha dratt ham inn på et legekontor for å skremme ham med et skjelett som stod der. Bestekameraten hans, en eldre gutt som het Tom, omkom i et fall under lek i et forlatt hus. Holmes var skoleflink, og som sekstenåring begynte han selv å undervise. Som attenåring stakk han av med  og giftet seg med henne. Hun ble hans første (og eneste lovlige) kone. 3. februar 1880 fikk de sønnen Robert Lovering Mudgett i Loudon, New Hampshire. (Han ble regnskapsfører i Orlando.) I sine svært upålitelige memoarer omtaler Holmes hverken Clara eller sønnen som han hadde forlatt.
I 1884 dro Holmes fra Ann Arbor med diplom fra det medisinstudiet ved Michigan-universitetet, som noterte at «noen av hans professorer husket ham som en slyngel», etter en episode med et brutt ekteskapsløfte overfor en frisørdame. Holmes flakket rundt, der han fant seg arbeid, og i juli 1886 slo han seg ned i Chicago. 28. januar 1887 giftet han seg med , som han heller ikke omtaler i memoarene. De fikk datteren Lucy. Holmes var dermed bigamist, og 9. januar 1894 giftet han seg i Denver med en tredje kvinne, , uten å ha skilt seg fra de to andre. Minst tre kvinner trodde dermed at de var konen hans. Frk Belknap kunne ikke tro det politiet fortalte henne: «I sitt hjemmeliv tror jeg ikke det har vært en bedre mann. Han sa aldri et uvennlig ord til meg eller småpiken vær, eller til min mor. Han var aldri sur eller irritert, men alltid glad og sorgløs...Hans nærvær var som olje på opprørt vann, som min mor ofte sa til ham.» Hun fortalte hvor glad Holmes var i småbarn. Disse slo seg angivelig til ro, straks han holdt dem, og det felles hjemmet var det alltid hund eller katt, som han lekte med og tok seg mye av. Han kunne sammenlignes med Dr. Jekyll og Mr. Hyde.
Hjørnehuset i Englewood
Holmes var i Chicago i 1886 da han tilfeldigvis forbi E.S. Holtons drugstore på hjørnet av South Wallace Avenue og West 63rd Street i bydelen Englewood og ble ansatt av fru Holton, som nylig var blitt enke. Få måneder senere var både hun og den lille datteren hennes forsvunnet, og når kundene spurte, fikk de bare en unnvikende forklaring om at hun hadde solgt butikken til ham og flyttet. Hun ble aldri sett igjen.
Overfor drugstoren lå en tomt med adressen 701-703 West 63rd Street. Holmes kjøpte tomten, registrerte en fiktiv Hiram S. Campbell som eier, og fikk bygget en treetasjes bygning som nabolaget omtalte som «borgen» hans. I førsteetasjen lå flere butikker. Lenger oppe i huset hadde Holmes kontoret sitt, og ellers innrettet rom til utleie, forhan ville drive hotell under verdensutstillingen i 1893. Men andreetasjen var en labyrint, egnet til helt å forvirre en tilfeldig gjest: Sært vinklede ganger, trapper som ikke førte noen steder, hemmelige rom og dører som bare kunne åpne fra utsiden. Av de 35 rommene i andreetasjen var halvdelen helt vanlige, men mange var uten vinduer og ble lufttette når døren ble stengt. Et rom var fylt av en enorm safe, med et gassrør innført, så den kunne fungere som gasskammer. Et annet var isolert med jernplater dekket av asbest, og viste rester etter en brann. Politiets teori var at Holmes hadde funnet en måte å antenne gassen, slik at utstrømmingen fra gassrøret fungerte som en gigantisk flammekaster. Noen rom var lydtette, mens andre var unormalt lave under taket, med en lem i gulvet, hvorfra stiger førte ned til mindre rom under. I alle rommene i andreetasjen og i det digre pengeskapet, var gassrørene godt synlige. Gasstilførselen var kontrollert fra et skap i soverommet til Holmes. I dette skapet var det også en elektrisk bjelle som ringte, straks en dør ble åpnet et sted i andreetasjen. En sklie førte fra tredjeetasjen ned i kjelleren. Her ble det funnet hauger av menneskeknokler blandet med knokler fra kyllinger og andre dyr. Politiet silte knokler fra kalkede graver i kjelleren, deriblant et barns ribbein og hoftebein. En tønne inneholdt syre, og flere kvinneskjeletter lå under et disseksjonsbord. Rare maskiner ledet tanken hen på Holmes' teori om at menneskekroppen kan strekkes til to ganger sin normale lengde. En kvinnes fotavtrykk stod etset inn i pengeskapets dør innefra. Avtrykket lot seg ikke vaske bort. Politiet gjettet at Holmes kunne ha tømt syre utover gulvet for å skape en kjemisk reaksjon og forbrenne oksygenet i rommet raskere. En indesperret, barføtt kvinne kunne tråkket i syren, før hun forsøkte å sparke opp døren. Saken ble aldri oppklart.
Holmes installerte en jerntank i kjelleren, kastet avfall og kjemikalier nedi, og brøt seg inn i byens gassledning. Derfra førte han gass i et rør gjennom tanken. Han påstod så at han fremstilte sin egen gass, og fikk en kanadier til å kjøpe «patentet for $ 2.000. Holmes påstod også at det fantes en artesisk brønn under huset, der han hentet sitt Linden Grove Mineral Water. Dette solgte han over disk for 5 cents pr kopp. Chicagos vannverk festet ingen lit til dette, og gravde rundt huset til de klarte å avsløre at han hentet «mineralvannet» fra hovedledningen. På et eller annet vis slapp han igjen unna påtale.
Bygningen var i slett forfatning, og alt i juli 1895 skrev inspektør Laughlin at den innvendige strukturen var svak og farlig, bygget av det simpleste og billigste materialet tenkelig. Kombinasjonen av en karnapp og en vindeltrapp som startet i andreetasjen ut mot Wallace Street, hellet ut fra bygningen og var farlig. Alle skilleveggene mellom leilighetene var brannfarlige. Huset var bygget i seksjoner, og mange deler svekket av brann og ikke ordentlig utbedret. «Forretningene er de eneste brukbare delene av bygget. Resten bør rives. Sanitære forhold er fryktelige», skrev han til slutt. 19. august 1895 brant «borgen» ned. Brannvesenet mente at brannen var påsatt. Politiet mistenkte at gjerningsmannen ønsket å hindre ytterligere avsløringer av det som var foregått i bygget. Likevel ble ingen arrestert eller siktet.
Holly Carden har tegnet en rekonstruksjon av Holmes' uhyggelige «borg». I dag ligger det et posthus på tomten.
Kvinnene som forsvant
Fru Lawrence så på Holmes med åpenlys mistro, selv om han forsikret hende om at frk Cigrand var reist sin vei med en mann. Ellers så alt lyst ut i starten av 1893: Han solgte eliksirer på postordre og drev et kursenter for alkoholikere i «borgen»; hadde leieinntekter og bygget nytt hus til sin kone Myrta Belknap i Wilmette, Illinois. Men han manglet en sekretær. Så ankom Minnie Williams fra Boston, en foreldreløs, som kjente ham under navnet Harry Gordon. I mars 1893 ansatte han henne som maskinskriverske. Hun ble paff over å skulle kalle ham Henry Howard Holmes i andres påhør; men han kurtiserte henne og sørget for at hun overførte arven sin, en eiendom i Fort Worth, til en Alexander Bond som igjen overførte eiendommen til en Benton Lyman (Holmes’ assistent Pitezel). Minnies søster Anna var skeptisk til transaksjonen, og Holmes maste om at hun måtte besøke dem. «Borgen» begynte å fylles med hotellgjester, så under navnet Gordon leide han selv en leilighet i 1220 Wrightwood Avenue, dit han flyttet med Minnie, som han kalte sin nye kone. Husverten bemerket at «herr Gordon» var svært så oppmerksom mot «fru Gordon», og at paret syklet kveldsturer i lag. I juni ankom Anna og ble raskt inntatt i svogeren sin. Sammen med de to søstrene besøkte han verdensutstillingen. 7. juli mottok husverten i Wrightwood Avenue oppsigelse av leieforholdet. Flere eiendeler lå tilbake etter en påfallende kjapp avreise. Hjemme i «borgen» tilkalte Holmes en mann til å bære ned en kiste fra et rom uten vinduer og med en tung dør. Mannen opplevde stedet som uhyggelig; kisten skulle leveres til forsendelse på jernbanestasjonen. Like etterpå ga Holmes Pitezels kone en del kjoler, hatter og sko som hadde tilhørt «hans slektning Minnie Williams»; hun hadde flyttet og ville ikke ha med seg tingene. Han foreslo at fru Pitezel kunne sy om kjolene til sine tre døtre. Minnies kofferter ga han til vaktmesteren sin.
Senere samme år kurtiserte Holmes den vesle solblonde Georgiana Yoke som han ga en bibel og øreringer av diamanter. Henne fortalte han om sin ensomhet; at hele hans familie var død, bare en tante var i live og bosatt i Afrika. Videre fortalte han at hans siste onkel nettopp var død og hadde etterlatt ham en formue i form av eiendom i Fort Worth. Yoke sa ja da han fridde, selv om hun undret seg over at han betinget seg å få gifte seg med henne under et annet navn, nemlig Henry Mansfield Howard; for det ønsket onkelen som han hadde arvet.
Økonomi
Holmes hverken røykte, drakk eller spilte. Bygget sitt skaffet han seg ved systematisk svindel. Han kjøpte konsekvent varer på kreditt, ikke minst sykler, og solgte dem mot kontanter. Han tegnet forsikringer på folk og fikk andre til å heve dem; han overtalte vaktmesteren Quinlans kone til å utgi seg for å være den myrdete Julia Conner, for å få hevet et beløp.
Syv år etter,at Holmes hadde overtatt drugstoren, hadde han fremdeles ikke betalt den første varebeholdningen. Det finnes ikke et eneste eksempel på at han noen gang betalte for noen av varene han kjøpte. Møbelfirmaet Tobey sendte menn til «borgen» etter møbler som Holmes aldri hadde betalt. Møblene lot seg ikke finne, men en bygningsarbeider viste dem mot å få betalt $ 50, en skjult dør i ett av rommene. Bak befant det seg et hemmelig rom, der mange av møblene stod, samt en stor mengde varer andre steder fra. En annen inngang til rommet ble også funnet: Hvis man stoppet vareheisen mellom to etasjer og fjernet noen planker, kom man inn i det hemmelige rommet. Pengeskapet som Holmes forvandlet til et gasskammer, ble kjøpt før huset stod ferdig. Da firmaet forlangte skapet tilbake, siden det aldri var blitt betalt, ga Holmes tillatelse til det, men advarte dem mot å påføre bygningen skader. Det viste seg så at dører og vinduer var for smale til at man kunne hente ut skapet – så det ble værende hos Holmes. Han solgte sin drugstore til en Jones; men om mandagen, da Jones skulle overta lokalet, viste det seg at Holmes om søndagen hadde solgt varebeholdningen, som han aldri hadde betalt, og innkassert pengene. Jones stod tilbake med et tomt lokale. På samme vis solgte Holmes restauranten sin til en Phillips for $ 900 kontant. Deretter ble hele innboet fjernet av firmaet som aldri hadde fått betalt for det. Holmes klarte hver gang å snakke seg ut av problemet.
Forsikringssvindel
Sommeren 1893 satte Holmes fyr på taket i «borgen». Skadene var små, men han sendte et forsikringskrav på $ 6.000. Forsikringsselskapet iverksatte etterforskning, og inspektør Cowie tilrådet utbetaling, men kun ved personlig fremmøte av eieren Hiram S. Campbell (som ikke eksisterte, men var et alias for Holmes selv). Holmes fikk derfor aldri pengene, da han ikke kunne utgi seg for å være Campbell når inspektøren kjente ham som Holmes. Enda et problem var at inspektør Cowie fikk Holmes' kreditorer til å hyre sakfører George Chamberlin for å gå til felles sak, og Holmes ble innkalt til et møte på Chamberlins kontor, der han uventet ble konfrontert med to dusin av sine kreditorer, deres sakførere, samt en politimann. Han tapte likevel ikke fatningen, men forsikret med tårevåte øyne at hans manglende innbetalinger skyldtes de vanskelige tider. Chamberlin holdt på å le høyt da de fremmøtte gikk fra å ville ha Holmes arrestert, til å synes synd på ham. Chamberlin – som siden skrøt av å ha vært «den første mannen i Chicago som gjennomskuet at Holmes var en kriminell» – opplyste at Holmes skyldte minst $ 50.000 og ba ham vente i naborommet, mens man diskuterte veien videre. Holmes benyttet sjansen til å stikke av. Da han samtidig ble bestormet med forespørsler om savnede personer som sist ble sett på hotellet hans, valgte han å dra fra Chicago til Fort Worth som sin bryllupsreise med Georgiana Yoke, som han hadde giftet seg med under navnet Henry Mansfield Howard. Under navnet D.T. Pratt (mens Pitezel kalte seg Benton Lyman) igangsatte han byggearbeid på den eiendommen som Minnie Williams hadde overdratt til ham før han drepte henne. Her ville han reise en treetasjes bygning som den i Chicago. I juni 1894 kjøpte han under navnet Howard en drugstore i St. Louis, belånte den og solgte den til en Brown (trolig Pitezel under falskt navn). 19. juli 1894 ble Holmes arrestert i St. Louis på oppdrag av Merrill Drug Company, siktet for bedrageri og for å ha solgt belånt eiendom. 31. juli ble han likevel løslatt mot kausjon betalt av Georgiana, og dro umiddelbart til Philadelphia, der paret leide husvære. Her betalte Holmes den halvårlige premien på den livsforsikringen på $ 10.000 som han hadde tegnet på Pitezel som en del av en planlagt forsikringssvindel. Pitezel befant seg i samme byen, og leide husvære i 1613 Callowhill Street under navnet B.F. Perry, patentforhandler.
Holmes fikk i flere år Benjamin Pitezel til å hjelpe seg med bedrageriene. Om Pitezel sa han: «Man må forstå at fra første stund i vårt bekjentskap – selv før jeg visste at han hadde en familie som senere skaffet meg flere ofre til å stille min blodtørst - hadde jeg til hensikt å drepe ham.» 2. september 1894 flyttet Holmes og hans nye «kone» til Indianapolis. To dager senere ble «B.F. Perry» funnet død i en tilstand av fremskreden forråtnelse i hjemmet sitt i Philadelphia. Holmes forsikret fru Pitezel om at den døde ikke var mannen hennes, og fikk henne til å gjøre krav på forsikringen likevel. Han stilte også selv og identifiserte avdøde som Pitezel, medbringende fjorten år gamle Alice Pitezel som han presenterte som sin lillesøster. Det er uklart hvorfor forsikringen ble utbetalt, for omstendighetene rundt dødsfallet var merkelige, og ved mistanke om selvmord gjaldt ikke forsikringen - og ved mistanke om drap ble det en politisak. Fidelity Mutual Life Association utbetalte likevel $ 9.715,85 (etter fratrekk for utgiftene til identifisering av avdøde, og $ 20 til Holmes for reisen til Philadelphia).
Hedgepeths avsløring
Mens han satt fengslet i St. Louis hadde Holmes delt celle med den beryktede togrøveren Marion Hedgepeth. Han forklarte Hedgepeth hvordan han hadde tegnet en livsforsikring på Pitezel og ville få den utbetalt mot å vise frem et lik som skulle forestille Pitezel. Til dette trengte han en tvilsom advokat, og tilbød Hedgepeth $ 500 for å sette ham i kontakt med en slik. Hedgepeth anbefalte sakfører Jeptha Howe – men ble lurt for sine $ 500. Hedgepeth skrev derfor et brev til fengselsdirektøren om Holmes’ planlagte forsikringssvindel, og direktøren informerte straks inspektør William E. Gary fra Fidelity Mutual. Inspektør Gary innhentet en beediget erklæring fra Hedgepeth. Gary tvilte aldri på historien, ettersom Hedgepeth ikke kunne hatt kjennskap til slike detaljer som at en premie var blitt betalt pr telegram på forfallsdatoen 9. august – med mindre Holmes hadde fortalt ham det. Gary fikk grønt lys for å etterlyse Holmes, og da detektivene kom til Gilmanton, ble det klart at «Holmes» og «Howard» var samme mannen, som egentlig het Mudgett, og at han var bigamist.
Høsten 1894 oppsporet forsikringsselskapet Holmes i Boston, der de fikk ham arrestert 17. november for å ha stjålet en hest i Texas. Da han ble forhørt om Pitezel, hevdet han at han og tre av barna hans var på vei til San Salvador. Fru Pitezel ble også arrestert som medskyldig i forsikringssvindel. Alt dagen etter Holmes’ arrestasjon ble politiet i Chicago oppsøkt av mer enn 50 personers om var blitt lurt av ham. Fra Boston hadde Holmes forsøkt å bli kvitt fru Pitezel ved pr brev å be henne hente en flaske nitroglyserin i kjelleren og bære den tre etasjer opp på loftet. Det tok hun ikke sjansen på, og reddet livet. Holmes og fru Pitezel ble begge sendt til Philadelphia, og 6. desember 1895 avla hun full tilståelse. 15. desember innrømmet Holmes at Pitezel var død, og hevdet at de tre barna var reist til Europa sammen med Minnie Williams. 17. desember tilføyde han at Pitezel hadde tatt livet av seg. Holmes, ekteparet Pitezel og sakfører Howe ble siktet for å svindlet Fidelity Mutual for $ 10.000.
I juni 1895 var det åpenbart at Holmes neppe hadde forfalsket Pitezels død, men faktisk drept mannen og fått det til å ligne en ulykke. Nå savnet man tre af Pitezels fem barn – Alice (14), Nellie (11) og Howard (8) – sist sett i selskap med Holmes, som hadde forsikret fru Pitezel om at mannen hennes var i live, men lå i dekning pga forsikringssvindelen, med et brennende ønske om å få ha sine barn hos seg. Holmes hadde angivelig av den grunn tatt tre av dem med seg til faren deres. Men nå ville politiet i Philadelphia ha rede på barna, og politimannen Frank Geyer fra Philadelphia ble satt på saken. Han hadde etterforsket omkring 200 drap, og var kanskje lettet over en pause fra hjembyen – få måneder tidligere var hans kone og tolvårige datter omkommet i en brann.
Frank Geyer
Frank Geyer snakket med Holmes i fengselet og gjennomskuet ham som en løgner. Politiet hadde beslaglagt et dusin brev, skrevet af Alice og Nellie Pitezel til moren deres mens Holmes reiste fra by til by med dem. Holmes postet aldri brevene; heller aldri de brevene fru Pitezel skrev til barna sine. Holmes selv påstod at han hadde overlatt barna til Minnie Williams (som han selv hadde tatt livet av). Han sjarmerte vaktene i fengselet til å la ham få gå med sine egne klær og beholde uret sitt. 26. juni 1895 dro Geyer til Cincinnati og senere Indianapolis, der det fremgikk av brevene at barna hadde oppholdt seg under navnet Canning, morens pikenavn. USAs befolkning fulgte i åndeløs spenning Geyers ferd fra dag til dag, gjengitt i avisene. Hans ensomme tokt i den trykkende sommervarmen gjorde ham til nasjonens helt.
7. juli ankom Geyer Toronto. Her identifiserte en eldre mann Holmes som leieboer i nabohuset i oktober 1894. Holmes var ankommet uten møbler, men med en kolossal kiste. Han hadde lånt en spade for å grave i kjelleren; dagen etter leverte han spaden tilbake og forsvant for godt. Geyer fikk låne samme spaden. Sammen med en hjelper gravde han i kjellerens jordgulv, og snart fant de restene etter Alice og Nellie. Holmes hadde begravd dem uten andre klær enn livstykket, Alice liggende på siden, Nellie med ansiktet ned, halvveis over søsteren. Nellies føtter var hugget av og ble aldri funnet. Geyer mente dette ble gjort fordi piken hadde klumpfot og dermed kunne identifiseres. Da fru Pitezel kom til Toronto, var det bare Alices tenner og pikenes hår som kunne tjene til identifikasjon. Holmes innrømmet siden at han hadde tvunget pikene ned i kisten: «Der etterlot jeg dem, til jeg kunne komme tilbake og drepe dem når det falt seg slik. Kl. 17 lånte jeg en spade av en nabo, og besøkte så fru Pitezel på hotellet hennes.» Hun befant seg bare ti minutters gange fra døtrene sine, ettersom han også hadde lokket henne til Toronto. «Så gikk jeg tilbake til hotellet mitt og spiste middag, og kl. 19 gikk jeg tilbake til fru Pitezel og hjalp henne å rekke toget til Ogdensburg, N.Y. Etter kl. 20 ankom jeg huset der barna var fanget, og endte deres liv ved å føre gass inn i kisten. Så åpnet jeg den, så de små blåsvarte og fordreide ansiktene deres, gravde en grav til dem i kjelleren, dro klærne brutalt av dem, og gravla dem uten annet dekke enn den kalde jorden, som jeg spadde over dem med djevelsk fryd.» Fire dager før hadde han drept broren deres, Howard, i Indianapolis i et leid hus, hvor han parterte gutten og brente restene i en stor, medbrakt ovn som han etterlot på låven. Mens Geyer var på telegrafen for å bekrefte at han hadde funnet drapsstedet, lekte to lokale gutter detektiv og undersøkte skorsteinen i huset. Herfra fisket de ut håndfuller av aske og beinsplinter. Geyer knuste derfor skorsteinens nederste del, og silte aske og sot som drysset ut. Slik fant han et nesten komplett sett tenner og en bit av en kjeve. På bunnen av skorsteinen lå en brent klump av Howards mage, lever og milt.
Holmes' memoarer fra 1895
Sommeren 1895, da Holmes var blitt avslørt, fikk han utgitt en løgnaktig selvbiografi der han avskrev saken som et komplott, utpønsket av Minnie Williams som hevn fordi han hadde giftet seg med en annen. Han var taus om at han hadde giftet seg med Myrta Belknap allerede i 1887 og ikke i 1893, da Williams kom inn i bildet – og at han dessuten hadde drept både Williams og søsteren hennes. I stedet dvelte han ved brev han hadde skrevet til sin mor, og «den kjære gamle stolen, hvor hun så ofte satt med meg. Jeg kunne ikke bli der, jeg følte det var et for hellig sted til at jeg kunne gå inn dit, og med tårevåte øyne som nå da jeg skriver dette, lukket jeg døren og gikk bort.» Han tiet også med at han hadde fått foreldrene sine til å tro at han var død. Sin høyt uventede tilbakekomst til barndomshjemmet forklarte han med at han angivelig hadde mistet hukommelsen etter en togulykke, der han ble frastjålet sine penger og eiendeler. Jernbaneselskapet – som han beleilig nok hadde glemt navnet på – hadde angivelig betalt sykehusoppholdet der han fikk navnet H.H. Holmes, og giftet seg med diakonissen som hadde pleiet ham. Men gradvis hadde navnet Herman Mudgett demret for ham, og slik fant han omsider veien hjem til Gilmanton.
Rettssaken
Toronto ønsket å dømme Holmes for mordene på Alice og Nellie Pitezel. Indianapolis ønsket at dømme ham for mordet på broren deres, Howard. Chicago ønsket å dømme ham for mordene han hadde begått der. Men det var Philadelphia som hadde ham bak lås og slå, og her ble han dømt til døden for mordet på Benjamin Pitezel. Ett av jurymedlemmene sa etterpå at de hadde kjent ham skyldig før døren hadde lukket seg bak dem. Holmes forsøkte seg med at Pitezel hadde tatt livet sitt ved å drikke kloroform. Dette kunne motbevises, fordi kloroformen funnet i magen hans ikke hadde fremkalt akutt betennelse eller fått ham til å spy, og derfor måtte være tilført etter at han var død. Dessuten hadde Holmes gjort en feil da han knuste glassflasken, for da ble splintene liggende inni. Ved en eksplosjon – som det skulle forestille – ville glassplintene blitt slynget til alle sider. Holmes tilstod senere at han hadde skrevet bebreidende brev til Pitezel i fru Pitezels navn. Pitezel hadde da drukket seg sanseløst beruset, og Holmes bundet ham fast til en stol og satt fyr på ansiktet hans etter å ha vætet det med bensin. Da den pinefulle dødskampen var overstått, løste Holmes tauet, slukket ilden og helte kloroform i ham.
Henrettelsen
9. april 1896 signerte Holmes tilståelsen av mordene på 27 mennesker, samt seks drapsforsøk. Han ble dømt til døden ved hengning.
I fengselet konverterte han til katolisismen, og arrangerte lenken i cellen sin som et kors. Angivelig var han skrekkslagen over sine egne forbrytelser: «Kan man undres over at etter at jeg ble arrestert har jeg tilbrakt mine dager i selvbebreidende pine, og mine netter i søvnløs skrekk?» Han hevdet at utseendet hans endret seg og antok en djevelsk form – at nesen og øret ble mindre på den ene siden av ansiktet, men vokste på den andre, og at arm og bein ble kortere på ene siden, men lengre på den andre. Likeså beskrev han en fordreining av den ene ansiktshalvdelen sn og øyet der. Like fullt sov han godt natten før sin henrettelse, kledde seg med omhu og fortsatte å skrive brev til kvinner han hadde giftet seg med, til slektninger og til venner av noen av sine ofre. Efter kommunion spiste han frokost med god appetitt. Sheriffen hadde invitert 51 personer til henrettelsen, og alle var møtt frem kl. 9 i likhet med en stor menneskemengde. Holmes tok det hele med stor fatning, og erklærte rolig at han ikke hadde myrdet noen; han var bare skyld i to kvinners død, da de omkom under «ulovlige operasjoner» (dvs. aborter) han hadde foretatt. Så ble han hengt, og to leger lyttet etter hjerteslag i et kvarter før de erklærte ham død. Etter eget ønske ble han gravlagt i en kiste fylt med sement som ble så tung at flere journalister måtte hjelpe graverne med å bære den. I dødsattesten står han som «hvit mann, 35 år, gift». Dødsårsak: «Hengning etter loven». Noe yrke er ikke oppgitt, og som fødested bare «USA». Holmes ligger i en umerket grav på Holy Cross-kirkegården.
Etterspill
Efter Holmes' død gikk det rykter om at avdøde var en ond, «astral» kraft. Et horoskop ble satt opp for ham under rettssaken, og det lovet ikke godt for folk rundt ham. Og snart døde ett av hovedvitnene mot ham, legen William Mattern, av blodforgiftning. Vokteren Perkins i fengslet begikk selvmord, og Holmes' sakfører i Chicago døde. Også dommer Arnold ble dødssyk, men overlevde. Emeline Cigrands far ble grusomt forbrent i en gasseksplosjon da han var på vei til Philadelphia for å overvære henrettelsen av Holmes. Holmes' første forsvarer, Shoemaker, mistet advokatlisensen. En av prestene som var til stede ved hengningen, pater Henry McPake, ble funnet død under mystiske omstendigheter. Juryens formann, Linford Biles, våknet en morgen av en brann oppe på taket, utløst av to strømførende ledninger. Biles klatret opp dit, men tråkket på den ene ledningen og falt død ned fra taket. Enda merkeligere var brannen på kontoret tilhørende Le Forest Perry i forsikringsselskapet Fidelity Mutual. Brannen begrenset seg til Perrys kontor som til gjengjeld var fullstendig rasert. Det eneste som kom uskadet fra brannen, var arrestordren for Holmes, som hang i glass og ramme på kontorveggen. Rammen var blitt svidd, og glasset sprukket av heten; men selve arrestordren og de to bildene av Holmes var uskadet.
Haiphong kullkraftverk
Haiphong kullkraftverk er et varmekraftverk under utbygging ved byen Haiphong, i Vietnam. Det får en installert produksjonskapasitet på 1200 MW, fordelt på i alt 4 enheter á 300 MW hver. Per 2009 var 600 MW installert Anleggets utstyr er hovedsakelig levert av kinesiske Dongfang Electric.
Brenselkilden blir kull. Finansieringen av utbyggingen startet i 2005.
Høyre Sonidbanner
Høyre Sonidbanner (苏尼特右旗; pinyin: Sūnítè Yòu Qí) er et banner (fylke) i byprefekturet Xilin Gol i den autonome region Indre Mongolia i Folkerepublikken Kina.
Fylket hadde 68,169 innbyggere i 1999.
Samferdsel
Kinas riksvei 208 fører gjennom området. Den begynner i Erenhot og fører via Jining og Datong og Taiyuan til Changzhi i provinsen Shanxi.
Bakke prestegjeld
Bakke prestegjeld var et prestegjeld tilhørende i Flekkefjord prosti. Det omfattet sogn i tidligere Bakke, nå Flekkefjord kommune i Agder fylke, og hovedkirken var Bakke kirke.