cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Ulsan
Ulsan er et sørkoreansk industrilokomotiv, og ligger i hjertet av det som kalles Ulsan industriområde, der verdens største bilfabrikk ligger, eid av Hyundai Motor,, foruten verdens største skipsverft, Hyundai Heavy Industries, og verdens største oljeraffineri, eid av SK Energy. I 2008 hadde Ulsan et bruttonasjonalprodukt per innbygger på 63,817 USD, som er landets absolutt høyeste (Sør-Korea i 2007: 31.095 USD). Alene ville byen vært verdens tredje mest velstående økonomi, høyere enn Norge, Singapore, USA, Hongkong og Sveits.
Byen er hjem for K-League-laget Ulsan Hyundai Horang-i (Ulsan Hyundai Tigre), som etter Fotball-VM 2002, flyttet fra tidligere hjemmearena i Jung-gu, som nå tilhører kommunen, til Munsu Cup Stadium, der flere av kampene under VM foregikk. Ulsan har også et annet fotballag, Ulsan Hyundai Mipo Dockyard, som spiller i amatørligaen Korea National League. I byen ligger University of Ulsan.
Administrativ inndeling
Ulsan er inndelt i fire gu (bydeler) og ett gun (fylke).
Nate Fisher
Nate Fisher er en fiktiv figur i HBOs TV-serie Six Feet Under spilt av Peter Krause.
Før seriestart
Nathaniel Samuel Fisher Jr. (1965–2005) er den eldste av de tre Fisherbarna og sansyligvis det nærmeste man kommer en hovedperson i serien. Serien startet med at Nate kommer hjem fra Seattle for å feire jul i Los Angeles. Han finner imidlertid ut at hans far nettopp har omkommet i en ulykke på julekvelden. Han er født 8. januar 1965. Her er det en selvmotsigelse i serien i og med at hans førerkort tidlig i serien viser at hans stjernetegn er vekt. Han er sønn av Nathanial og Ruth Fisher, født i Los Angeles.
I serien
Nate har tidlig gjort klart at han ikke vil være en del av familiebedriften og etter at han var ferdig på Bonaventure High School og etter å ha vært elev ved U.C. Santa Cruz reiste han gjennom Europa og senere slo han seg ned i staten Washington, der han var leder for den største økologiske mat-kjedene i Seattle. I det serien starter, i desember 2000, er Nate på vei hjem fra Seattle for å feire jul med familien. Etter at hans far dør denne julen utsetter han hjemreisen til Seattle. Det viser seg at faren har testamentert bedriften til sine to sønner og Nater finner ut at han har et naturlig talent for å ta vare på mennesker som opplever tap av familiemedlemmer. Han utvikler etterhvert et forhold til Brenda Chenowith; et forhold som starter som et tilfeldig seksuelt møte på en flyplass og som sakte blir noe mer.
I juli 2001 (på slutten av første sesong) finner Nate ut at han lider av AVM, en potensielt dødelig hjernesykdom som kan forårsake slag når som helst. Nate har en uttalt frykt for døden, noe som gjør at han til å begynne med skjuler oppdagelsen for alle rundt ham. Tidlig i sesongen besøker han Seattle og søker trøst hos Lisa Kimmel, hans elskerinne i perioden han bodde der. Han ender med å være utro med henne, noe som øker det underbevisste presset han lever under. Enda verre; han får sitt første slag mens han er hos henne. Flere måneder senere flytter Lisa til Los Angeles og forteller Nate at hun er gravid med hans barn. Etterhvert gjennom sesongen blir Nate sakte i stand til å se sin frykt i øynene og er endelig i stand til å fortelle sin familie om sykdommen sin og oppsøker en lege for å få en svært risikofylt operasjon for å bli frisk. Han er også i stand til å fortelle Brenda at han har gjort Lisa gravid, men når det viser seg at hun gjentatte ganger har vært utro går de fra hverandre. Sesongen ender svært spennende i det Nate skal opereres.
Åpningscenen i tredje sesong viser Nate som går inn i hjertestans. Dette gir episoden et surrealistisk anstrøk da den utforsker forskjellige mulige resultater av operasjonen. Vi ser at Nate dør, at han blir lammet og ikke lenger kan snakke, at han får et samliv med Brenda, at han får et samliv med Lisa og at han ser helt anderledes ut og oppfører seg helt anderledes. Episoden hopper plutselig frem til slutten av 2002 hvor det viser seg at Nate ble reddet av legene og nå har giftet seg med Lisa. Datteren, Maya, er tre måneder gammel. Det viser seg snart at Lisa og Nates ekteskap er konfliktfylt. De jobber svært med forholdet. Når arbeidet gir frukter forsvinner Lisa og blir meldt savnet. En måned senere blir liket hennes funnet og det viser seg at hun har druknet. Nate tvinges til å hanskes med både Lisas død og det å være alenefar for Maya, men etter en stund gjenopptar han forholdet med Brenda og de to forlover seg for andre gang og gifter seg seks måneder etterpå, i oktober 2004 (begynnelsen av den femte og siste sesongen). Deres bryllup blir imidlertid formørket av Brendas spontanabort dagen før.
Brenda blir senere gravid igjen, men hun og Nate er uenige om hun skal ta en abort eller ikke etter at blodtester viser at babyen kan få skader. Dette fører til en forverring av deres forhold og Nate søker trøst og vennskap hos sin stesøster Maggie, som er kveker. Nate begynner å gå på kvekermøter med Brenda. Etter at Maggie ber om å bli kjørt hjem av Nate etter et møte ender de med å ligge sammen.
Straks etter samleiet blir Nate rammet av et hjerneslag forårsaket av en ny AVM og han går inn i koma. Han våkner opp på sykehuset dagen etter og legene antar at han vil bli frisk i løpet av noen uker. Brenda forteller at hun tilgir hans utroskap, men han forteller henne at han vil skilles fra henne. Brenda forlater knust hans seng. Nate får også besøk av David, Claire, Rico og Maggie, men Ruth kan ikke bli nådd fordi hun er på en campingtur. På slutten av dagen dør Nate i sin seng mens David sitter ved siden av ham.
Pietro Nenni
Pietro Sandro Nenni (født 9. februar 1891 i Faenza, død 1. januar 1980 i Roma) var en italiensk journalist og sosialistisk politiker kjent som landets utenriksminister i to perioder, president for sosialistpartiet Partito Socialista Italiano og livstidssenator siden 1970. Han var en sentral skikkelse i Italias venstrebevegelse fra 1920-tallet og helt frem til 1960-tallet.
Biografi
Pietro Nenni begynte sin karriere som pasifistisk journalist. Han var medlem av Partito Repubblicano Italiano (PRI) og i 1908 ble han redaktør ved en republikansk avis i Forlì. I 1911 deltok han i et demonstrasjonstog mot den italiensk-tyrkiske krigen, hvor han på grunn av sin deltakelse ble fengslet sammen med blant andre Benito Mussolini. Etter utbruddet av første verdenskrig ytret han meninger om at Italia burde gå inn i krigen, og i 1915 vervet han seg til deltagelse i det som skulle bli slaget ved Isonzo.
Da krigen tok slutt grunnla Nenni gruppen «Fascio» sammen med flere andre revolusjonære menn fra krigen. Denne gruppen ble etter kort tid oppløst og erstattet av en klar fascistisk form. Da den sosialistiske Mussolini skiftet politisk retning fra sosialist til fascist gjorde Nenni det samme, men gikk over fra å være republikaner til å bli sosialist. Han meldte seg inn i det sosialistiske partiet i 1921, akkurat i den samme perioden som partiet gikk inn i en splittelse som resulterte i dannelsen av Partito Comunista Italiano (PCI).
Antifascist
I 1923, etter den fascistiske marsjen mot Rom, ble han redaktør for det sosialistiske tidsskriftet Avanti! og markerte seg samtidig i kampen mot fascismen (antifascisme). I 1925 ble han arrestert for å ha utgitt et hefte om det fascistiske mordet på sosialistlederen Giacomo Matteotti, og da redaksjonskontoret til Avanti! i 1926 ble ødelagt av en påsatt brann og avisen ble bannlyst, flyktet han til Frankrike hvor han så ble valgt til sosialistpartiets sekretær. I Paris ble han blant annet kjent med Léon Blum, Marcel Cachin, Romain Rolland og Georges Sorel.
Etterkrigspolitikk
I 1944 ble han igjen nasjonal sekretær for det sosialistiske partiet, og etter frigjøringen ble han i 1945 valgt til visestatsminister i regjeringen til Ferruccio Parri. I oktober 1946 ble han valgt til landets utenriksminister under den andre regjeringen til Alcide De Gasperi. De tette båndene mellom PSI og PCI førte til at kommunistvingen av PSI (ledet av Giuseppe Saragat) brøt ut av partiet i 1947 og grunnla Partito Socialista dei Lavoratori Italiani, som senere ble til Partito Socialista Democratico Italiano (PSDI). I 1951 ble han tildelt Stalins fredspris, men i 1956 brøt Nenni med Saragat og PCI etter Sovjetunionens invasjon av Ungarn, og returnerte prispengene på $25 000.
I tiden etter dette arbeidet Nenni for å få partiets støtte til et italiensk medlemskap i NATO og en tettere europeisk integrasjon, samtidig som han også forsøkte å få til et tettere samarbeid med datidens ledende parti Democrazia Cristiana. Tidlig på 1960-tallet åpnet han for en tilnærming mot midten, noe som muliggjorde en koalisjonsregjering mellom PSI og kristendemokratene. Han grunnla en sentrumskoalisjon mellom Saragat, Aldo Moro og Ugo La Malfa, noe som talte til fordel for en gjenforening med PSDI. Fra 1963 til 1968 var Nenni visestatsminister under tre regjeringer ledet av Moro, og i desember 1968 ble han igjen utenriksminister under Mariano Rumors første regjering.
Harpokrates
Harpokrates er en egyptisk guddom og representerer Horus som barn. Navnet er den greske formen for det egyptiske Harpakhrad eller Heru-Pa-Khret som betyr Barnet Horus.
Horus ble født av Isis, modergudinnen, med Osiris, den opprinnelige gudekongen i Egypt som hadde blitt myrdet av sin bror Set og som deretter ble guden for underverden.
Han gjengis ofte naken og med en finger ved munnen, noe som blitt sett på som barnets sutting på fingeren, eller en påminnelse om å bevare en hemmelighet (shhhh!). Det er spesielt grekerne som så på ham som stillhetens og hemmelighetens gud.
Kunsten som avbildet Harpokrates er meget rik og mangfoldig. Han er for eksempel gjengitt på de såkalte Horussteler som ble benyttet i forbindelse med magi i Egypt. Stelene var meget utbredt som magisk beskyttelse mot onde ånder i hjemmet. På stelen ser man for eksempel Horusbarnet med to slanger i hver hånd, samt en løve i venstre hånd og en antilope i høyre, stående på to krokodiller og med en beskyttende Bes-maske over sitt hode. Han er også framstilt sittende på Isis skjød som solbarnet i en lotusblomst eller som en vannbærer med en krukke eller et overflødighetshorn som likeledes symboliserte overflod.
Denne formen av Horus ble dyrket i både Hellas og i Egypt i Sentiden (712-332 f.Kr.)
Harpokrates er en viktig skulptur som er å finne i en av salene i frimurerlogens annet skift; Andreasskiftet. Han fremstilles her som i det gamle Egypt og antikkens Hellas med fingeren foran munnen som symbol på å holde den esoteriske kunnskap og visdom hemmelig og ikke åpenbare dette for noen som ikke er innviet i de skjulte hemmeligheter.
Johan Sverdrups regjering
I henhold til den Svenske konstitusjonen "Unionsgrunnloven" skulle tre medlemmer av regjeringen oppholde seg ved Kongens side i Stockholm. De to medlemmene ble skiftet ut årlig
Dette innebar at regjeringene i perioden 1814–1905 hadde stor gjennomtrekk i posisjonene.
Tormod Alnæs
Tormod Stephan Alnæs (født 7. oktober 1921 i Fredrikstad, død 22. desember 2003) var en norsk interiørarkitekt, møbeldesigner og professor ved Statens håndverks- og kunstindustriskole.
Han hadde diplomeksamen fra SHKS 1948 med Arne Korsmo som lærer, og ble selv ansatt som lærer ved skolen i 1950. I 1988 ble han utnevnt til professor i møbel- og innredningsarkitektur.
Ved siden av undervisningen drev han eget designfirma fra 1956. Som designer er han særlig kjent for stolen «Ponny» (1953) i stålrør og seilduk, som både gav ham en utmerkelse på Triennalen i Milano 1954 og Merket for god design 1967. Han har også tegnet kjøkkeninnredning og andre møbler. Han var daglig leder av Foreningen Brukskunst i Oslo 1956-62, og utstillingsarkitekt for foreningens årlige Høstmønstringer i Kunstnernes Hus 1956-60 og for andre utstillinger av design og brukskunst.
Han fikk Jacobprisen i 1971, Merket for god design tre ganger 1966-87 og Oslo bys kulturstipend i 1961. Han er innkjøpt av Kunstindustrimuseet i Oslo.
Skonto Riga
Skonto FC (Skonto Riga) er en latvisk fotballklubb, stiftet i 1991. Klubben spiller sine hjemmekamper på Skonto Stadion i Riga.
Skonto Riga har vunnet den latviske ligaen (Virsliga) 14 sesonger på rad, siden ligaen ble opprettet i 1991 til og med 2004. I 2005 ble de nummer 2, etter Liepājas Metalurgs.
Araschnia
Araschnia er en slekt av nettsommerfugler i den store familien flikvinger (Nymphalidae). Slekten blir noen ganger regnet til slekten Nymphalis.
Utseende
Nokså små, spraglete eller mørke sommerfugler med litt flikete vinger. Oversiden er gjerne brun med hvite og røde tverrstriper, eller brokete. Ulike generasjoner av samme arte kan se ganske ulike ut.
Levevis
Disse sommerfuglene er gode flyvere, som gjerne besøker blomster. Larvene lever på ulike løvtrær, eller på nesler. De piggete larvene lever gjerne selskapelig, og lager løse silkespinn der de oppholder seg når de ikke er ute og spiser. Piggene ser ut til å beskytte dem mot de fleste rovdyr, derimot er de ofte svært utsatte for snyltevepser som legger egg på dem. De overvintrer som voksne sommerfugler, i barksprekker, hule trær, uthus og andre lite frostutsatte steder.
Borger A. Lenth
Borger Arildssøn Lenth (født 13. desember 1937 på Hamar) er en norsk jurist og bankmann.
Utdannelse
Lenth tok examen artium i 1956 og ble cand.jur. ved Universitetet i Oslo i 1962. Han studerte internasjonal skatte- og selskapsrett ved London School of Economics 1964 til 1965. Fra 1967 til 1968 studerte han Business Administration ved IMEDE i Lausanne. Etter noen år i arbeidslivet tok han en MBA ved Harvard Business School i USA i 1987.
Stillinger
Da han var ferdig med sin juridiske utdannelse, var Lenth dommerfullmektig før han fortsatte studiene. I 1968 begynte han i Den norske Creditbank som kontorsjef. Her steg han raskt i gradene og ble stedfortredende administrerende direktør for banksjef Johan Melander i 1980. Da hadde han hatt permisjon fra 1974 til 1976 for å arbeide som sjef for Zambias utviklingsbank. I 1982 ble han toppsjef i NORAD og bygget fra 1984 opp Departementet for utviklingshjelp. I 1987 ble han administrerende direktør i Eksportfinans og i 1991 ble han konsernsjef i Kreditkassen, bare to måneder før bankkrisen satte inn for fullt og banken tapte all egenkapital. Dette førte til en statlig redningsaksjon, de gamle eierne tapte alle verdiene og Lenth fikk jobben med å bygge banken opp igjen.
Daganlegg
Daganlegg er en alminnelig betegnelse på den delen av et bygningskompleks som ligger ute «i dagen» – i motsetning til et fjellanlegg. Betegnelsene daganlegg og fjellanlegg brukes stort sett om anlegg som har deler av bygningsmassen både i dagen og i fjell eller under jorden. Dette er typisk sikkerhetskritiske systemer som militære anlegg, flykontrollsentraler, o.l.
Borger A. Lenth
Stillinger
I 1998 ble han partner i Advokatfirmaet Hjort DA med forretningsjus som spesiale.
AFA
AFA kan vise til:
Speicherstadt
Speicherstadt i bydelen HafenCity, distriktet Mitte i Hamburg er del av byens havneområde. Speicher er det tyske ordet for lagerhus, slik at en naturlig oversettelse til norsk kan være Lagerbyen eller Havnelagerbyen, ettersom den ligger i et havneområde. Bydelen består av en rekke brygger fra 1880-tallet, bygget i murstein i nygotisk stil. Lagerbygningene er både knyttet til et nett av kanaler (ty. Fleet) og til veinettet. Bydelen ble ferdigstilt i 1888, som et frihandelsområde for Hamburg havn. Idag er den en stor turistattraksjon, med sitt særpregede bymiljø og mange utstillinger.
Speicherstadt og Chilehaus med Kontorhuskvarteret, ble 2015 oppført på UNESCOs liste over verdensarven i Tyskland.
Geografi
Bydelen ligger ved den sørlige bredden av Elben og strekker seg fra havneterminalen for persontransport Landungsbrücken, og om lag 1,5 kilometer i østlig retning. Bydelen ligger på to øyer i Elben, som på strekningen er betydelig utvidet og tilpasset havneformål. Området er skilt fra land gjennom en kanal (Zollkanal). Bydelen er knyttet til fastlandet med 20 broer i variert konstruksjon knytter og disse binder veinettet i bydelen sammen på tvers av kanalene som strekker seg gjennom bydelen. Mellom Speicherstadt og Elben er man i ferd med å bygge en helt ny bydel, med kontor- og bolighus i modernistisk arkitektur. Sammen med Speicherstadt utgjør den bydelen HafenCity.
Historie og tradisjonell bruk
Kjøpmennene i Hamburg hadde lenge hatt som privilegium at de kunne innføre, lagre og foredle varer i deler av havna uten at det ble lagt på toll. Varene ble bare tollbelagt dersom de til slutt ble importert til Tyskland. Hansabyen Hamburg sluttet seg til det tyske riket i 1871, og ønsket også å bli medlem av den tyske tollunionen. For å opprettholde det gamle innførselssystemet var det nødvendig å skille ut en del av havna som et frihandelsområde.
Speicherstadt er hovedverket til arkitektene i den såkalte Hannoversche Schule. Denne historistiske stilretning var inspirert av hansatidens byggeskikk, der murstein var viktig som byggemateriale. Stilen kombinerer enkle, stramt strukturerte fasader med utsmykninger som gesimser og spir. Taktekkingen i kobber bidrar til å minne om middelalderens byer.
Området på øyene Brookinseln og Wandrahm som var planlagt utbygget, var i bruk som bolig- og kontorområde. Bebyggelsen ble revet for å gi plass til Speicherstadt, og om lag 20 000 mennesker måtte finne seg et nytt sted å bo.
De nye lagerhusene hadde mot elven heiseanretninger som gjorde det mulig å løfte varene rett fra prammene og opp i den riktige etasjen i lagerbygningen. Kranene ble drevet hydraulisk med vannkraft, som kom fra en trykksentral for hele Speicherstadt. For å forebygge branner ble hele området fra starten utstyrt med elektrisk belysning.
De vanligste vareslagene som ble lagret i Speicherstadt var kaffe, te og tepper. Kaffe og te ble videreforedlet på stedet. Varetransporten på land skjedde ved at varene ble heist ned på varebiler på landsiden av lagerhusene. Lagerhusene ble forvaltet av lagerledere (tysk: Quartiersleute), som utførte lagerholdet på vegne av kjøpmennene. Den opprinnelige bruken av Speicherstadt opphørte på 1980-tallet.
Dagens bruk og severdigheter
På 1980-tallet ble enkelte deler av Speicherstadt tatt i bruk som utstillingslokaler (se listen nedenfor). Et økende antall besøkende førte til at servicefunksjoner for de besøkende etablerte seg, bl.a. mange spisesteder. Også den nybygde delen av HafenCity tiltrakk seg etter hvert mange besøkende, slik at bydelen med sitt maritime miljø idag fremstår som en av Hamburgs mest besøkte turistattraksjoner.
Litteratur
Lange, Ralf: HafenCity + Speicherstadt – Das maritime Quartier in Hamburg, Hamburg 2010
Liste over verdens høyeste bygninger
Dette er en liste over de 100 høyeste skyskraperne i verden. Listen er laget på grunnlag av måling av avstanden mellom bakkenivå og «høyeste arkitektoniske element». Dette innebærer at spir, statuer eller andre elementer integrert i arkitekturen anses som tellende for byggets totalhøyde. Derimot utelates antenner, flaggstenger eller andre deler som ikke anses som integrert i den arkitektoniske strukturen. Byggets takhøyde er bare relevant der ingen andre integrerte arkitektoniske elementer finnes.
Som et resultat av denne måten å måle på blir f.eks. Petronas Towers i Malaysia definert som høyere enn Willis Tower i Chicago, til tross for at Willis Tower er høyere målt etter både takhøyde og høyeste totalpunkt. Petronas-tårnene er toppet med spir som når opp til 452 meter, mens Willis, som har en totalhøyde med antennene på 527 meter, blir etter denne målestandarden 442 meter høyt.
Ødelagte bygninger og bygninger under konstruksjon som ikke har nådd sin endelige høyde, er ikke tatt med i lista.
Liste
Lista er oppdatert per 19. mai 2013.
Jerzy Urban
Jerzy Urban (født Jerzy Urbach 3. august 1933, død 3. oktober 2022) var en polsk, jødisk politiker og pressemann. Han var innenriksredaktør i ukeavisen Polityka fra 1961 til 1981 og regjeringens presse­talsmann under Jaruzelskis militær­diktatur fra 1981.
Saltash
Saltash (kornisk Essa) er en by og verdslig sogn i Cornwall, England. Den ligger i den sørøstlige delen av grevskapet, på den andre siden av elven Tamar fra Plymouth.
I angelsaksisk tid lå det flere små bosetninger i området, hvorav særlig Trematon og Burraton er kjent. Kort tid etter normannernes erobring av England i 1066 ble det reist en festning av typen motte-and-bailey omkring 2 km fra Trematon. Det var slottsherren i Trematon som grunnla markedet i Saltash i 1100-tallet.
Saltash fikk den første av flere havner i fjordene som strekker seg inn fra Plymouthsundet. Den fikk derfor jurisdiksjon over ferdsel på vannet i hele dette området, en ordning som holdt seg helt til 1901.
Under den engelske borgerkrigen 1642–1646 var det flere ganger trefninger i Saltash.
Flere kjente roere har kommet fra Saltash. Den mest berømte av dem er antagelig Ann Glanville, som mellom 1830 og 1850 stilte i en rekke konkurranser i en båt med fire årer rodd av kvinner fra Saltash. De vant de fleste av konkurransene, også mot mannlige team.
Det lille huset som Mary Newman, hustru av Francis Drake, bodde i er bevart og står i nærheten av elven.
Isambard Kingdom Brunel anla en bro over Tamar ved byen, Royal Albert Bridge. Den sto ferdig i 1859, regnes som et av hans mesterverk.
Cole (West Midlands)
Cole er en elv i engelske Midlands som er rundt 43 km lang. Den har sitt utspring i den nedre skråningene av Forhill, mellom stedene Wythall, Weatheroak, Inkford og Portway, sør for Birmingham. Elven renner så gjennom Birmingham, og forbi Coleshill som den har gitt navn til. Nær Ladywalk naturreservat renner den inn i Blythe, rett før Blythe så renner inn i Tame. Deretter går den sammen med Trent, som deretter renner ut i Nordsjøen ved elvemunningen Humber. Dens kilde er svært nær hovedvannskillet i Midlands: den har få bielver og er meget kort, unntatt i de nedre delene. Cole er generelt en liten elv.
Sarehole Mill, en vannmølle som nå er innredet som museum, ligger ved Cole. Møllen var en inspirasjonskilde for J.R.R. Tolkien da han skrev Ringenes herre. Ettersom Cole har en tendens til å flomme over i perioder med mye nedbør har Babbs Mill Lake blitt anlagt for å kontrollere vannstanden.
Etymologi
Cole har et keltisk navn avledet fra det gamle ordet for hassel. I et charter fra året 972 for klosteret Pershore Abbey er elven gjennom hele Yardley omtalt som «Colle». Det har siden hadde flere ulike lokale navn:
Fjellanlegg
Fjellanlegg er en alminnelig betegnelse på den delen av et bygningskompleks som ligger i fjell – i motsetning til et daganlegg. Betegnelsene daganlegg og fjellanlegg brukes stort sett om anlegg som har deler av bygningsmassen både i dagen og i fjell eller under jorden. Dette er typisk sikkerhetskritiske systemer som militære anlegg, bunkere, flykontrollsentraler, o.l.
Edgar Freiherr von Westphalen
Edgar Gerhard Julius Oscar Ludwig Freiherr von Westphalen (født 26. mars 1819 i Trier i Tyskland, død 30. september 1890 i Berlin) var en tysk kommunistisk politiker, svoger og venn av Karl Marx.
Etter 1848-revolusjonene utvandret han til USA.
John Buchan
John Buchan, baron Tweedsmuir, (født 26. august 1875, død 11. februar 1940) var en britisk romanforfatter, best kjent for romanen De 39 trinn (The Thirty-Nine Steps), og en politiker som tilhørte unionistene og var Canadas generalguvernør.
Tidlige år
Buchan var eldste barnet i en familie med fire sønner og en datter (romanforfatteren Anna Buchan). Foreldrene var en prest, som også hadde navnet John Buchan (1847–1911), og Helen Jane (1857–1937), datter av John Masterton, en bonde, fra Broughton Green, i langt fra Peebles. Selv om han var født i Perth, vokste han opp i Fife og tilbrakte mange sommerferier med sine besteforeldre i Broughton i Borders, hvor han utviklet en forkjærlighet for fotturer og landskapet og dyrelivet i området som ofte ble gjenspeilt i romanene hans. Et eksempel er sir Edward Leithen, helten i et antall av Buchans bøker. Navnet er lånt fra Leithen Water, en sideelv til den større elven Tweed. Landsbyen Broughton huser John Buchan-senteret og markerer slutten på John Buchan-ruten.
Etter å ha gått ved Hutchesons' Grammar School, vant Buchan et stipend for å gå på Universitetet i Glasgow hvor han studerte klassiske og humanistiske fag, og skrev samtidig poesi og første gang fikk han utgitt noe av sine skrifter. Han utførte videregående studier i humaniora (Literae Humaniores) ved Brasenose College ved Universitetet i Oxford, og vant Newdigate-prisen for poesi. Han ble del av et livslangt åndelig fellesskap og vennskap her og blant hans venner fra Oxford-tiden var Hilaire Belloc, Raymond Asquith og Aubrey Herbert.
Livet som forfatter og politiker
Buchan begynte sin karriere innen jus i 1901, men nesten umiddelbart fortsatte han innenfor politikken. Han ble privatsekretær for den britiske koloni administratoren Alfred Milner, som var høykommissær for Sør-Afrika, guvernør for Kappkolonien og koloni-administrator for Transvaal og Oranjefristaten. Buchan ble kjent med landet som skulle få en fremtredende plass i skrivingen hans. Da han vendte tilbake til London, ble han en partner i et forlagshus mens han fortsatte å skrive bøker. Buchan giftet seg med Susan Charlotte Grosvenor (1882–1977), kusine av hertugen av Westminster, den 15. juli 1907. Sammen fikk de fire barn, to av dem tilbrakte mesteparten av livet i Canada.
I 1910 skrev han Rubinslangen (Prester John), den første av hans eventyrromaner, hvor handlingen er fra Sør-Afrika. I 1911 led han av sår på tolvfingertarmen, en sykdom som han seinere ga til en av karakterene i en bok som ble skrevet seinere. Han gikk også inn i politikken og stilte som kandidat for de det konservative skotske Unionistpartiet i valgkretsen Border. I løpet av denne tiden støttet Buchan frihandel, kvinnelig stemmerett, nasjonal forsikringsordning og begrensning av makten for Overhuset. Men han motsatte seg de liberale reformene fra 1905 til 1915 og det som han anså som «klassehat» og som han mente ble hisset opp av politikere som særlig David Lloyd George.
Under første verdenskrig skrev han for Krigspropagandakontoret og var korrespondent for The Times i Frankrike. I 1915, publiserte han sin mest kjente bok De 39 trinn, en spionthriller fra tidsrommet like før utbruddet av første verdenskrig. Helten hans, Richard Hannay, var basert på en venn fra dagene i Sør-Afrika, Edmund Ironside. Det neste året ga han ut en fortsettelse Greenmantle. I 1916 gikk han inn i britiske hærens etterretning hvor han skrev taler og kommunikeer for Douglas Haig.
I 1917 vendte han tilbake til Storbritannia og ble informasjonsdirektør under Lord Beaverbrook. Etter krigen begynte han å skrive om historiske emner mens han fortsatte å skrive thrillere og historiske romaner. Buchans omfattende 100 arbeider omfatter nesten 30 romaner og sju samlinger av noveller. Han skrev også biografier om Walter Scott, Cæsar Augustus, Oliver Cromwell og ble tildelt James Tait Blacks minnepris for biografien om James Graham, 1. marki Montrose, men de mest kjente bøkene hans var spionthrillere og det er sannsynligvis for disse han nå er husket først og fremst, Den «siste Buchan» (som Graham Greene kalte sin rosende anmeldelse) av Sick Heart River (amerikansk tittel: Mountain Meadow), 1941, hvor en døende hovedperson står overfor spørsmålet om meningen med livet i Canadas villmark.
De 39 trinn ble filmet (sterkt endret) av Alfred Hitchcock i 1935; seinere versjoner fulgte i 1959 and 1978.
I midten av 1920-årene bodde Buchan nær Oxford. Robert Graves, som bodde på Boars Hill mens han studerte ved Universitetet i Oxford, nevner at oberst Buchan anbefalte ham for en posisjon som foreleser ved det nyopprettede egyptiske Universitetet i Kairo. Buchan ble president for det skotske historiske samfunn. Han hadde verv for den skotske kirken og i 1927 ved et suppleringsvalg ble han valgt som et parlamentsmedlem for det det skotske unionistpartiet for de de skotske universitetene (egen valgkrets 1918-1950). Politisk var han innenfor unionist-nasjonalist-tradisjonen som trodde på å fremme Skottland som en nasjon innenfor Det britiske imperiet og bemerket en gang «Jeg tror på at hver skotte burde være en skotsk nasjonalist. Dersom det ble bevist at et skotsk parlament var ønskelig... ville skottene støtte det». Effekten av depresjonen i Skottland og den påfølgende høye emigrasjon førte også til at han sa «Vi ønsker ikke å bli som grekerne, mektige og velstående hvor vi enn vi slår oss ned, men med et dødt Helles lagt bak oss» (Hansard, 24. november 1932). I løpet av de første månedene av den andre verdens krig leste Buchan John Morleys Life of Gladstone, og den gjorde et dypt inntrykk på ham. Han mente Gladstone hadde lært folk å bekjempe materialismen, selvgodhet og autoritære trekk; skrev han til H. A. L. Fisher, Stair Gillon og Gilbert Murray at han var «i ferd med å bli en gladstonsk liberal».
Livet i Canada
Lady Tweedsmuir, hans hustru, var aktiv i å fremme lese- og skriveevnene i Canada. Hun brukte den offisielle residens til generalguvernøren (Rideau Hall) som distribusjonssenter 40 000 bøker som ble sendt til ut lesere i avsidesliggende områder vest i landet. Hennes program ble kjent som «Lady Tweedsmuir præriebiblioteksystem». Sammen etablerte de begge det første ordentlige biblioteket i Rideau Hall.
Tweedsmuir reiste overalt i Canada, også i de arktiske regionene. Han brukte enhver anledning til å snakke med kanadiere og oppmuntret dem til å utvikle sin egen tydelige identitet. Han ønsket å bygge opp en nasjonal enighet ved å minske de religiøse og språkmessige barrierene som deler landet. Tweedsmuir var klar over lidelsene som mange kanadiere opplevde på grunn av depresjonen og skrev ofte med medfølelse om deres vanskeligheter. Som mange mennesker som hadde opplevd første verdenskrig var Tweedsmuir fullt klar over hvilke redsler en væpnet konflikt innebar og han arbeidet både med USAs president Roosevelt og den kanadiske statsminister Mackenzie King i forsøket på å avverge den stadig voksende trusselen om en ny verdenskrig.
Mens Tweedsmuir barberte seg den 6. februar 1940 fikk han et slag og skadet hodet stygt i fallet. Han fikk den best mulige behandlingen, men ulykken viste seg å være fatalt. Den 11. februar, bare 10 måneder før hans tjenestetid gikk ut, døde Tweedsmuir. Statsminister Mackenzie King reflekterte over hvilket tap kanadierne følte når han leste opp det etterfølgende på radioen. «Ved bortgangen til hans eksellense, det kanadiske folk har mistet en av de beste og mest aktede og ærede generalguvernører og en venn som fra dagen han kom til dette landet viet sitt liv i landets tjeneste».
Omdømme
På slutten av 1900-tallet, på samme måte som flere av hans samtidige, har Buchans omdømme minsket av mangelen på politisk korrekthet, for eksempel antisemittisme og rasisme uttrykt i deler av hans forfatterskap, slik som åpningskapittelet av De 39 trinn. Synspunktet i De 39 trinn at «jødene står bak alt» blir faktisk uttrykt av en ubetydelig figur, amerikaneren Scudder. Dette førte til at hovedkarakteren, Richard Hannay, tvilte på Scuddes tilregnelighet. En annen karakter i boken sier seinere i boken Scudder er litt gal når det gjelder jødene.
Buchan hadde et ry for diskresjon. Han var involvert i britisk etterretningsvesen som propagandist under første verdenskrig, og han kan ha arbeidet for de samme tjenestene seinere. Han ble sitert på at han i årene før andre verdenskrig var involvert med den kanadiskfødt britisk mesterspionen William Stephenson.
I 1930-årene ga Buchan finansiell og moralsk støtte til den unge og fattige akademikeren Roberto Weiss. Buchan var fascinert av den klassiske antikken som Weiss studerte, og ønsket å støtte dette.
Hans selvbiografi Memory Hold-the-Door (utgitt i USA som Pilgrim's Way) var sagt å være John F. Kennedys favorittbok (selv om en liste gitt til magasinet Life i 1961 hadde Montrose på toppen av listen).
John Buchan minnes i Makars' Court, på utsiden av The Writers' Museum, Lawnmarket, i Edinburgh.
Thomas Evenson
Thomas «Tom» Evenson (født 9. januar 1910 i Manchester, død 28. november 1997) var en britisk friidrettsutøver som deltok i de olympiske leker 1932 i Los Angeles og 1936 i Berlin.
Evenson vant en olympisk sølvmedalje i friidrett under Sommer-OL 1932 i Los Angeles. Han kom på andreplass på 3000 m hinder bak Volmari Iso-Hollo fra Finland.
Geotermisk energiverk
[[Fil:Wikipedia Geothermal PowerStation.svg|thumb|300px|Geotermisk energiverk.
1. Varmtvannsreservoar
2. Varmtvann
3. Elektrisk kraftgenerering (generator)
4. Kobling til elektrisitetsnettet
5. Restvann til fjernvarme
6. Gjenbruk av termisk energi
7. Retur av kaldt vann for oppvarming i reservoaret]]
Et geotermisk energiverk er et anlegg som produserer geotermisk energi. Energien utvinnes ved at man sprøyter vann dypt ned i geosfæren ved hjelp av kraftige rør. Her vil temperaturen fra jordens indre være høy nok til at vannet varmes opp, og at de skapes et høyt trykk.
Ved hjelp av et annet rør ledes det varme vannet opp til det geotermiske energiverket enten som damp, som igjen driver en dampturbin som i et varmekraftverk. Alternativt er vannet ikke i dampform og energiverket fungerer da på samme måte som et vannkraftverk. Trykket fra vannet driver en turbin, som på denne måten kan produsere elektrisk energi.
Heh
Heh (også transkribert som Ḥeḥ, Huh, Hah, Hee, Hmm, eller Hrm) er i henhold til oldtidens egyptiske religion og mytologi en guddom som står for uendeligheten og tilhørte ogdoaden. Navnet Heh hadde betydningen «Uendelig» og han må ikke forveksles med en gud i enneadsystemet med likelydende navn, Hu. Hans kvinnelige motpart var Ḥeḥut, som ganske enkelt er hunkjønnsformen av navnet hans.
Uendelighetens gud
Ogdoaden besto av åtte guddommer som ble dyrket i byen Hermopolis. Disse var organisert i fire par, hvert par bestående av en mann og en kvinne. Mennene ble visuelt framstilt som mennesker med froskehoder mens kvinnene med slangehoder. Heh var sammenstilt med Hauhet, og de andre gudene var Nun og Nut, Kekui og Kekuit, og Qerḥ og Qerḥet.
Blant andre faste framstillinger av Heh viser ham sammenkrøket, holder en palmestilk i hver hånd (eller i en av dem), tidvis med en palmestilk i håret da palmegreiner representerte et langt liv for oldtidens egyptere, årene var representert ved hakk eller innsnitt på grenene. Avbildninger i denne formen viser også en sjenring ved roten av hver palmegrein, som i seg selv representerte uendeligheten. Framstillinger Huh ble også benyttet i hieroglyfer for å representere en million, som i all vesentlighet ble betraktet som ekvivalent med uendeligheten i oldtidens egyptiske matematikk. Av den grunn ble denne guddommen også omtalt som «guden av millioner av år».
Den primære betydning av begrepet ḥeḥ var således «million» eller «millioner», og av den grunn ble Heh en guddommelig personifisering av uendeligheten.
Ikonografi
Guden Heh ble vanligvis framstilt som et menneske, som en mannlig figur med et guddommelig skjegg og en parykk. Vanligvis var han knelende, eller med et kne løftet, og holdt vanligvis en palmegrein i en hånd eller en hver i begge hender. Disse ble benyttet i templene under bestemte seremonier, noe som forklarer bruken palmen som det hieroglyfiske symbolet for rnp.t, «år». Tidvis hadde guden også en palmegrein i håret.
Kult
Den guddommelig personifiseringen og noe abstrakte guden for uendeligheten hadde ingen kjente kultsentre eller helligdom. Isteden dreide hans dyrkelse rundt symbolisme og personlig tro. Gudens bilde og dets ikonografiske elementer reflekterte ønsket for millioner av år eller styre. Som sådan figurerer Heh jevnlig som representasjoner på amuletter, smykker og kongelig ikonografi fra slutten av Det gamle rike og framover.
Eksterne lenker
Llista de personatges de la mitologia egípcia
Geb
Geb er i henhold til oldtidens egyptiske religion og mytologi en gud for Jorden og senere et medlem av enneaden («de ni») av Heliopolis. Han hadde en slange rundt hodet og var således også betraktet som slanges far. Oldtidens egyptere forklarte jordskjelv med at de ble utløst av Gebs latter og man mente at han ga tillatelse til at gresset grodde og muliggjorde avlingen.
Hans foreldre var Shu og Tefnut, og hans søster var Nut, som også var hans hustru. De hadde barna Osiris, Isis, Set, Nefthys, og tidvis er også Horus nevnt.
Navn
Navnet Geb ble uttalt som Seb og kanskje også som Keb fra den gresk perioden og framover. Den opprinnelige egyptiske talen var kanskje også Seb. Det ble stavet med en forbokstav -g- (alle perioder), eller med -k- (gj). Den sistnevnte konsonant opptrådte en gang i sarkofagtekster under Mellomriket i Egypt, oftere i mytologiske papyrus fra 21. egyptiske dynasti foruten også i en tekst fra ptolemerisk graven til ypperstepresten Petosiris ved Tuna El-Gebel, eller ble skrevet med innledende hard -k-, som i en papyrustekst som handler om beskrivelser av og virkemidler mot slanger fra 30. dynasti og som nå er oppbevart i Brooklyn Museum.
Rolle og utvikling
Den eldste representasjonen i et fragmentert relieff av guden var en antropomorfisk vesen med skjegg og med hans navn i inskripsjon. Den er datert fra kong Djosers styre, 3. Dynasti, og ble funnet i Heliopolis. I senere tid kunne han også bli avbildet som en vær, en okse eller en krokodille (sistnevnte i en vignett i Den egyptiske dødeboken til en kvinne ved navn Heryweben, og nå oppbevart i Det egyptiske museet i Kairo).
Geb ble jevnlig beskrevet mytologisk som slangenes far (en av slangenes navn var s3-t3 – «jordens sønn»). I en besvergelse på gravkiste ble Geb beskrevet som far av slangen Nehebkau. I mytologien opptrer Geb ofte som Egypts opphavelige guddommelige konge som fra hvem gudesønnen Osiris og hans sønnesønn Horus arvet landet etter mange stridigheter med nedbrytende guden Set, bror og drapsmann av Osiris. Geb kunne også bli ansett som den personifiserte fruktbare jord og den golde ørkenen, sistnevnte betydde død eller sette dem fri fra deres graver, metaforisk beskrevet som «Geb åpner sine kjever», og fengsle de som ikke var verdige til gå til den himmelske sivenes marker i nordøst. I det siste tilfellet er en av hans utenomjordiske attributter en illevarslende figur med sjakalhode kalt wsr.t som steg opp fra marken hvor fiendene kunne bli fanget.
I Enneade («de ni») i Heliopolis, en gruppe på ni guder skapt i begynnelsen av den ene guden Atum eller Ra, var Geb ektefellen til Nut, himmelen eller den synlige himmelhvelvet om dagen og natten, sønnen av tidligere opphavelige elementene Tefnut («fukten») og Shu («intetheten»), og far til fire mindre guder i systemet – Osiris, Seth, Isis og Nefthys. I denne konteksten ble Geb forstått som å ha vært sammen med Nut og ble adskilt fra henne av Shu, luftens gud. Følgelig ble Geb i mytologiske beskrivelser vist som en liggende mann, tidvis vist med et erigert lem pekende mot Nut.
Etter hvert som tiden gikk ble guddommen mer assosiert med Egypts befolkede land og dessuten som en av de eldste herskerne. Som en ktonisk (i eller under jorden) gud ble han, som Min, naturlig assosiert med underverden og med vegetasjonen – det ble sagt at bygg vokste på hans ribbein – og ble avbildet med planter og andre grønn vekster på sin kropp.
Hans tilknytning til vegetasjonen og tidvis med underverden og kongedømmet førte Geb leilighetsvis til tolkningen at han var ektemannen til Renenutet, en mindre gudinne for innhøstingen og en mytologisk vokter (betydningen av hennes navn er «ammende slange») av den unge kongen i form av en kobra, og som selv kunne bli sett på som mor til Nehebkau, en opphavelig slangegud assosiert med underverden. Greske forfattere likestilte ham med den greske guden Kronos.
Symbrenthia
Utseende
Små til middelsstore, brokete sommerfugler, gjerne farget i oransje og mørkbrunt. Bakvingen har en skrått utoverrettet tagg ved bakhjørnet. Artene ligner gjerne mye på slekten Neptis (Limenitidinae). Vingens underside er livlig spraglete i hvitt, svart og oransje.
Levevis
Artene besøker gjerne blomster. Larvene lever på planter i neslefamilien (Urticaceae).
Utbredelse
Slekten er utbredt i Sørøst-Asia, fra Kashmir i vest til Sulawesi i øst.
Fürth Klinikum undergrunnsstasjon
Fürth Klinikum er en undergrunnsstasjon på Nürnbergs undergrunnsbanenettverk. Fürth Klinikum er på linjen U1. Stasjonen befinner seg under bakkenivå. Fra stasjonen åpnet i 2004 og frem til Fürth Hardhöhe undergrunnsstasjon sto ferdig i 2007 var stasjonen nordlig endestasjon for U1.
Stasjonen har navnet sitt etter Fürther Klinikum, et større universitetssykehus som ligger i nærheten av stasjonen.
Vest for banen ligger DB-holdeplassen Fürth Unterfarrnbach med stopp for regionaltog på R2 linjen.
Jordalsvatnet
Jordalsvatnet er en kunstig innsjø i Bergen, Hordaland. Vannet forsyner rundt 44 000 abonnenter i Åsane og ytre Sandviken med drikkevann (2005). Jordalsvatnet henger sammen med det mindre Indrevatnet i øst. I mai 2005 ble et nytt vannbehandlingsanlegg åpnet, for å bedre drikkevannskvaliteten. Råvannskvaliteten er imidlertid fremdeles dårligere enn i andre drikkevannskilder i bergensområdet på grunn av jordbruksaktivitet i Jordalen.
Gentofte
Gentofte en bydel i Storkøbenhavn i Gentofte kommune, Sjælland. Opprinnelig var Gentofte en landsby i Nordsjælland, første gang omtalt i 1186.
Gentofte består hovedsakelig av villakvarterer og i visse områder også etasjebyggeri. Gentofte kirke fra 1100-tallet er i dag byens eldste bygning.
Fiskeflue
Fiskeflue er en fiskekrok utstyrt med pynt slik at den imiterer et insekt. Pynten er ofte av fuglefjær, perler, tynn tråd av metall og mye annet.
Fiskefluer brukes i fluefiske. Opphavet til fluefiske er idéen om å etterligne fiskens naturlige føde, en etterligning av insekter tilknyttet livet på eller like ved stedet der fisket foregår. Insekter som etterlignes er særlig døgnfluer. Men mygg, steinfluer, vårfluer og øyenstikkere kan også være utgangspunkt for en god fiskeflue.
Joe McCluskey
Joseph «Joe» P. McCluskey (født 2. juni 1911 i South Manchester i Connecticut, død 31. august 2002) var en amerikansk friidrettsutøver som deltok i de olympiske leker 1932 i Los Angeles.
McCluskey vant en olympisk bronsemedalje i friidrett under Sommer-OL 1932 i Los Angeles. Han kom på tredjeplass på 3000 meter hinder bak Volmari Iso-Hollo fra Finland og britiske Thomas Evenson.
Egentlig kom McCluskey på andreplass, etter 3000 meter lå han på andreplass, men på grunn av feil telling av runder ble det løpt en ekstra runde, altså 3490 meter. Da han dagen etter fikk tilbud om å løpe distansen på nytt avslo han med ordene «A race has only one finish line».
Fiskeolje
Fiskeolje er olje fra fet fisk. Fisken akkumulerer oljen fra sin diett enten fra mikroalger eller fra annen fisk.
Fiskeolje anbefales i dietten på grunn av innholdet av omega-3 fettsyre, eicosapentaenosyre (EPA) og docosaheksaenosyre (DHA). Helsemyndighetene anbefaler å spise fisk en gang i uken og eventuelt tran som tilskudd til kosten.
Musefellebil
En musefellebil er en lekebil hvor eneste tillatte motor er en enkel eller dobbel musefelle.
Nakkesleng
Nakkesleng eller whiplash (av eng. piskesnert), er en type slengskade som kan oppstå når hode og nakke beveges (slenges) raskt bakover (hyperekstensjon) og (så) forover. Denne typen slengskade oppstår først og fremst når man blir påkjørt bakfra i bil. Ved en frontkollisjon skjer slengbevegelsen i omvendt rekkefølge. Hvor omfattende skade som oppstår avhenger av hvor kraftig slengbevegelsen blir.
Musefellebil
Musefellebiler brukes gjerne i fysikkundervisning på skoler for å lære elevene problemløsning og samarbeid.
Nakkesleng
Nakkesleng følger som regel av overstrekning av muskler, leddbånd, blodårer og nerverøtter i nakke/hode-regionen. Dette kan gi symptomer i form av smerter og innskrenket bevegelighet i nakken/hodet. I noen tilfeller kan nakkeslengen før til tildels kraftig hodepine, svimmelhet, smerter i skuldre og armer og svelg. Brudd og luksasjoner av nakkevirvler kan også forekomme. Akutt hodepine etter nakkesleng oppstår innen sju dager og går normalt over i løpet av tre måneder. Hodepine som varer ut over tre måneder kalles vedvarende hodepine etter nakkesleng. Hodepine etter nakkesleng klassifiseres ifølge ICHD-3 i gruppen hodepine knyttet til hode- og/eller nakke traume, henholdsvis under punkt 5.3 (akutt) og 5.4 (vedvarende). Dette er sekundære hodepiner.
Skader etter nakkesleng kan kartlegges gjennom forskjellige undersøkelser av nakken og hodet. Noen får mer varige plager i form av nakke- og hodesmerter, og noen kan også få psykiske lidelser. I mange tilfeller er det vanskelig å skille mellom reelle forandringer i nervesystemet og forandringer som skyldes andre smerter. Man har sett at ved en nakkeslengskade settes ofte de indre stabiliserende musklene ut av spill og det blir en ubalanse mellom indre og ytre muskulatur. Det ytre globale systemet prøver dermed å ta over stabiliserende funksjon, og blir derfor ofte overbelastet. Dette kan føre til muskulære smerter og spenningshodepine. Øvelser kan være med på å få i gang signalføring til indre stabiliseringsmuskulatur slik at denne blir «skrudd på» og det muskulære samarbeidet gjenopprettes.
Musefellebil
Konkurranse
En vanlig konkurransetype er å lage en bil med utgangspunkt i en enkelt musefelle. Vinnerbilen er den bilen som kjører en distanse på 5 meter på kortest mulig tid eller bilen som kjører den lengste distansen.
Design
Det finnes ingen fasitsvar for hvordan en musefellebil skal designes, men det vanligste er en firehjuls-variant. Det finnes også noen to- og tre-hjulsvarianter, og Philip Beltracchi har laget en bil som kun har ett hjul.
Ingrid Langerud
Ingrid Langerud (født 1981) er en norsk politiker (Ap) og kommunikasjonsarbeider. Fra 2022 er hun kommunikasjonsdirektør i Innovasjon Norge.
Hun var leder av Europeisk Ungdom fra 2002 til 2005. Før hun ble leder i organisasjonen var hun fylkesleder først i Hedmark og deretter i Akershus Europeisk Ungdom. 2009–2013 var hun nestleder i Europabevegelsen i Norge. Hun er bachelor i statsvitenskap med medievitenskap fra Universitetet i Oslo.
Langerud var ansatt i Burson-Marsteller 2005−2016 og arbeidet der særlig med organisasjoner/foreninger, offentlige og private virksomheter innen helse, forskning og utdanning, energi og miljø. Hun ble i 2009 valgt til nestleder i Europabevegelsen i Norge og sitter også i arbeidsutvalg.
Hun har vært politisk aktiv i Arbeiderpartiet, arbeidet en kort periode i Miljøverndepartementet som førstesekretær i avdelingen for internasjonalt samarbeid. I mars 2016 ble hun ansatt som Arbeiderpartiets kommunikasjonsjef.
Urbanus
Urbanus eller Urbanusdagen er en merkedag og en tidligere kirkelig høytidsdag som i katolsk tid ble feiret 25. mai til minne om pave Urban I.
På primstaven er dagen merket med ei møkkagreip eller ei bispelue og i Ullensaker, på Solør, på Valdres, på Stonglandet og i flere Telemarks- og Rogalandsbygder ble dagen regnet som den rette dagen å så på. I Volda var dette den siste sådagen. På Stonglandet heter dagen sådagen og i Salten gaukmesse da dette var dagen man skulle få høre gjøken.
Fra gammelt av hadde man følgende rim på Stonglandet om sådagen:
«Får ein bruke sådagen