cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Norges Shotokanforbund
Norges Shotokanforbund (NSF) ble stiftet i 1977 av Bjørn Sigurd Johansen, Gabor Olgyai (begge Tiger Karateklubb.) og Steve Bloom, Shotokan KK. Formålet med dette forbundet var å danne et samarbeidsforum for de eksisterende klubbene som trente stilarten Shotokan. Målet var å få til et mest mulig likt graderingssystem, og gjennom dette å høyne standarden på Kihon, Kata og Kumite. Sammen med Masao Kawasoe og Steve Cattle (NShFs første æresmedlem) utarbeidet SShF et graderingspensum som ble først trykket i 1979.
Norges Shotokanforbund har hatt et godt samarbeid med mange ulike instruktører. NSF arrangerte sin første sommerleir i Trondheim i 1980. Etter dette har det blitt arrangert samlinger i Oslo, Tønsberg og Fredrikstad. Store navn innen Shotokan Karate, som Kase, Shirai, Asai, Yahara, Naito, Kawasoe, Iida, Mori, Ochi, Kato, Ubl, Kagawa, Amos, m. flere, har alle instruert på disse samlingene. I 1993 fikk NSF et graderingspensum som var basert på krav fra Sensei Kato. Det ble lansert nytt pensum i forbindelse med 25-årsjubileum for NSF i 2002, og dette ble så revidert i 2010.
Internasjonalt er NSF tilknyttet World Traditional Karate Organisation (WTKO), med sensei Richard Amos som hovedinstruktør.
John Campbell, 5. hertug av Argyll
Han var eldste sønn av John Campbell, 4. hertug av Argyll og Mary Bellenden, datter av John Bellenden, 2. Lord Bellenden av Broughton. Han blei et parlamentsmedlem og blei gjort til feltmarskalk den 30. juli 1796. Han hadde ansvar for blant andre, Scots Guards. Han gifta seg med enka Elizabeth Campbell, 1. Baronesse Hamilton av Hameldon. De bodde på Ivernay Castle og fikk fem barn: Lady Augusta Campbell, George John Campbell, jarl av Campbell (1763–1764), George Campbell, 6. hertug av Argyll (1768–1839), Lady Charlotte Campbell (1775–1861), og John Campbell, 7. hertug av Argyll (1777–1847).
Vuonjaljávri
Vuonjaljávri (nordsamisk) er en innsjø i Lebesby kommune i Finnmark. Den ligger mellom fjellene Vuonjalrášša i vest og Oarje-Borgašgáisá i øst. Sjøen har tilløp fra en rekke små elver og bekker fra nordhellingen av Vilgesrášša i sør og har utløp mot nordvest til Vuonjaljohka.
Rachidion
Rachidion er en slekt av biller som tilhører den artsrike underfamilien Cerambycinae i familien trebukker (Cerambycidae).
Utseende
Middelsstore, kraftige, brunrøde eller mørke trebukker. Antennene er rundt halvparten av kroppslengden, nokså kraftige mot spissen, sagtakkede (hos hunnen) eller kamformede (hos hannen) i alle fall i spissen. Pronotum er rundet med en butt tann noe bak midten på hver side. Dekkvingene nesten jevnbrede, med en krum fure fra hver "skulder" og et stykke bakover. Beina er nokså tynne og middels lange.
Utbredelse
Slekten er utbredt i Brasil og Paraguay.
Spurius Carvilius Ruga
Spurius Carvilius Ruga (SPVRIVS CARVELIVS RVGA, tidligere RUCA) var en befridd romersk slave til Spurius Carvilius Maximus Ruga. Han levde rundt 230 f.Kr. Han skal ha oppfunnet den latinske bokstaven G. Han skal også ha grunnlagt en privat barneskole. Etter at bokstaven dukket opp spredte den seg fort innad den romerske republikk, siden tidligere representerte bokstaven C både og  i latin, som ofte skapte forvirring. Bruken av G gjorde det mulig å skille mellom disse to lydene i skriftspråket. Plutark er hovedkilden til dette.
Bokstaven var i bruk før 230 f.Kr, noe som fikk Wilhelm Paul Corssen til å tro at Plutark ikke krediterte Ruga med å ha funnet opp bokstaven, men heller å ha lært bort bruk av bokstaven på skolen hans, i tillegg til lydverdiene deres, altså for G og  for C.
Han skal også ha vært den første i Romerriket til å ha skilt seg fra konen sin, visstnok fordi hun ikke kunne få barn. Plutark er også hovedkilde til dette.
Hærens Sergentskole
Hærens Sergentskole er en utdannelsesinstitusjon i det danske forsvaret som utdanner sersjanter, oversersjanter og seniorsersjanter til alle Hærens våpenarter.
I 1966 ble alle sersjantutdannelsene samlet på Sønderborg Kaserne. Utdannelsen på Hærens Sergentskole er basert på instruktør, lederutdannelse og førerutdannelse. Etter utdannelsen virker sersjantene som instruktører og førere ved regimentene.
Skolen tilbyr dessuten pedagogisk grunnkurs for Forsvarets kjørelærere, liksom skolen utdanner til trening av sersjantelever i psykologisk støtte overfor stressreaksjoner hos mannskapet. I 2009 hadde skolen 325 årselever. Utover den grunnleggende sersjantutdannelse tilbyr Hærens Sergentskole også en avkortet sersjantutdannelse beregnet for stampersonell som ønsker å gå befalingsmannsveien. Derutover tilbyr skolen videreutdannelse til oversersjant og seniorsersjant liksom den grunnleggende sersjantutdannelse til språkoffisersutdannelse også ligger i Sønderborg. Endelig ivaretas kontraktoffisersutdannelsen og offisersaspirantutdannelsen likeledes av Hærens Sergentskole.
Hærens Sergentskole har eksistert på Sønderborg Kaserne under forskjellige navn siden 1926, da den het Fodfolkets Sergentskole.
I november 1942 forlot den danske hær Sønderborg Kaserne og den 15. november 1942 rykket tyske marinesoldater inn, og sersjantskolen flyttet midlertidig til Næstved.
Ved forsvarsforliket 2013–2017 ble det besluttet å flytte Hærens Sergentskole fra Sønderborg Kaserne til Varde Kaserne.
Oliver Nelson
Oliver Edward Nelson (født 1932, død 1975) var en jazzsaksofonist, klarinettist, komponist, og bandsjef. Han spilte inn flere album på Impulse! Records.
Marie-Adélaïde av Luxembourg
Hun trakk seg tilbake til klostertilværelsen i Modena, siden i Rom. I 1924 døde hun av influensa på Schloss Hohenberg i Bayern. I 1947 ble hennes jordiske levninger ført tilbake til hjemlandet, hvor hun ble begravet i den hertugelige krypt i Vår Frues katedral. Hun var søskenbarn av den svenske kongen Gustaf VI Adolf.
Team People4You-Unaas Cycling
Team People4You-Unaas Cycling (UCI-kode PPY) var et svensk sykkellag med sete i Häggeby. Laget ble etablert i 2012 under navnet Argon 18-Unaas Cycling. Laget kjørte første året med norsk lisens, og svensk lisens i 2013, og hadde status som kontinentallag.
RS 53 «J.M. Johansen»
R/S 53 «J.M. Johansen» er en tidligere redningsskøyte som ble bygget for Redningsselskapet i 1949, ved Standard Båtbyggeri i Drammen. Konstruktør var Richard G. Furuholmen som hadde vunnet en designkonkurranse som var utlyst av Redningsselskapet som dengang trengte en ny serie redningsskøyter.
Dette var den første redningsskøyta som ble bygget etter andre verdenskrig, og var også den første som ble bygget med motor som hovedfremdrift. Den hadde riktignok også seil som forgjengerne, men de var nå redusert til å fungere som stabiliserende støtteseil.
Frem til 1979 var «J.M. Johansen» i tjeneste som redningsskøyte og berget 70 personer fra «den visse død», elleve fartøyer fra totalforlis, og ga assistanse til totalt 843 fartøy.
«J.M. Johansen» har vært i privat eie siden den ble tatt ut av tjeneste, og gikk blant annet i 10 år på Svalbard som charterbåt. Idag benyttes i hovedsak som lystbåt på Oslofjorden, og nåværende eier har påkostet den betydelig restaurering for å beholde skøyta i sin originale stil.
«J.M. Johansen» ble i 2007 satt på Riksantikvarens liste over verneverdige fartøy, men statusen ble opphevet i forbindelse med eierskifte i 2013.
Konvallveien (Oslo)
Konvallveien (1-51, 2-52 ) er en vei på Sogn og Nordberg i bydel Nordre Aker i Oslo. Den går fra Sognsveien, krysser Damefallet (og dermed strøksgrensa) og ender til slutt i Lersolveien.
Veien fikk sitt navn i 1929. I området finnes også en rekke andre veier med plantenavn.
Sønderborg kaserne
Sønderborg kaserne er en kaserne i Sønderborg på Als som i dag huser Hærens Sergentskole. Skolen er en utdannelsesinstitusjon i Forsvaret som utdanner sersjanter, oversersjanter og seniorsersjanter til alle Hærens våpenarter. Kasernen har flere ganger vært lukningstruet og i forbindelse med Forsvarsforliket 2013–2017 ble det besluttet å flytte Hærens Sergentskole til Varde Kaserne og deretter nedlegge og avhende Sønderborg kaserne.
Kasernen forventes lukket permanent i oktober 2014.
Kasernens historie
I 1905 besluttet Den tyske keiserlige flåte å flytte sin østersjøflåte fra Kiel til nye orlogsstasjoner i henholdsvis Sønderborg og Flensborg. Samme år begynte oppførelsen av to ut af tre planlagte bygninger i Sønderborg og orlogsstasjonen ble innviet 6. april 1907. Utover orlogsstasjonen ble det også innviet en skipsartilleriskole. De var tegnet av arkitektene Adalbert Kelm og Eugen Fink. I 1908–09 fulgte et marinesykehus som i dag er en del av Sønderborg Sygehus.
Ved utbruddet av første verdenskrig den 28. juli 1914 ble den keiserlige flåte mobilisert og den 31. juli avgikk flåtens skip fra Sønderborg. På dette tidspunkt opphørte skolen samtidig med å fungere som skipsartilleriskole.
I november 1918 utbrøt det revolusjon i Tyskland og den 6. november tok marinesoldaten Bruno Topff (1886–1920) sammen med et soldatråd kommandoen over Als og orlogsstasjonen, sannsynligvis for å unngå kaos. Etter tre hektiske dager ble orlogsstasjonen og Als igjen en del av Tyskland og samme dag trådte Bruno Topff tilbake med henvisning til sitt helbred. Historien om at Bruno Topff utropte Als til republikk er formodentlig en myte.
I løpet av 1920 ble den nordlige del av orlogsstasjonen, nå Skolekasernen, gjennomgripende istandsatt og innrettet til en skole og behandlingssted for sønderjyske krigsinvalider. Bygningen ble innrettet med operasjonsstue, røntgenlokaler, sykestuer, laboratorium, proteseverksted og gjenopptreningsverksteder. Krigsinvalideskolen lukket i mai 1925. Den 1. oktober 1926 flyttet Fodfolkets Sergentskole inn på kasernen. I 1932 skiftet skolen navn til Fodfolkets Sergent- og Oversergentskole.
Den 9. april 1940 var det garnisonert omkring 400 mann på kasernen. I kasernens flaggtårn ble det oppstilt et luftvernsrekylgevær som åpnet ild mot tre tyske fly som fløy lavt hen over kasernen. I november 1942 forlot den danske hær Sønderborg kaserne etter ordre fra Wehrmacht. Kasernen og sersjantskolens funksjoner flyttet midlertidig til Næstved. Den 15. november 1942 overtok Wehrmacht offisielt kasernen, som overveiende ble benyttet av Kriegsmarine som sjømineskole og til øvelser i avskytning av torpedoer. Den 9. mai 1945 rykket 20 frihetskjempere inn på kasernen og avvæpnet de resterende tyske styrker. Den 22. mai etablerte frihetskjemperne en syv mann stor vaktstyrke på kasernen og den 22. juli ble de avløst av danske styrker hvoretter splittflagget igjen kunne heises over kasernen.
I 1947 ankom kistene med de jordiske rester av omkomne dansker fra de tyske konsentrasjonsleirer til kasernen. Fra Sønderborg ble kistene ført til de respektive kirkegårder.
I 1961 gjenopptok man utdannelsen av sersjanter på Sønderborg kaserne og den fikk navnet Infanteriets Befalingsmandsskole – Sønderborg. I 1966 ble navnet forenklet til Infanteriets Befalingsmandsskole, i 1970 skiftet den navn til Sergentskolen i Sønderborg og i 1997 fikk den sitt nåværende navn. I 1998 fikk kasernen utvidet sin innkvarteringskapasitet med ytterligere en bygning i forlengelse av den nordligste liggende bygning.
Tour of Britain 2023
Tour of Britain 2023 er et sykkelritt i Storbritannia med oppstart 3. september 2023 og målgang 10. september 2023. Rittet er for mannlige, profesjonelle syklister, og er en del av UCI ProSeries 2023.
Hwangju
Hwangju (Hwangju kun) er et fylke i provinsen Nord-Hwanghae i Nord-Korea.
Administrativ inndeling
Fylket er delt inn i en ŭp (småby) og 28 ri (landsby).
Anna Rucinska
Anna Rucinska (født 11. januar 1983) er en polsk terrengsyklist.
Stenaspis
Stenaspis er en slekt av biller som tilhører den artsrike underfamilien Cerambycinae i familien trebukker (Cerambycidae).
Utseende
Middelsstore, avlange, røde til svarte trebukker, dekkvingene gjerne med noe metallisk glans. Antennene er tynne, lengre, ofte betydelig lengre, enn kroppen. Pronotum er rundet med en butt tann midt på hver side. Dekkvingene er noe avsmalnende bakover. Beina er nokså tynne og middels lange.
Utbredelse
Én art lever i Bolivia, de øvrige er utbredt i det sørvestlige USA og nordlige Mellom-Amerika.
Per-Aslak Ertresvåg
Per-Aslak Ertresvåg (født 1931) er en norsk sakprosaforfatter og pensjonert journalist.
Han har vært leder av Venstres pressekontor, journalist i Sunnmørsposten og presseansvarlig ved Riksteatret. Ertresvåg startet ukeavisen Vår Framtid og bygde opp og ble sjefredaktør for den norske avdelingen av nyhetsbyrået Inter Press Service (IPS). Han har videre vært politisk medarbeider i VG og korrespondent i Brussel. Han var også medlem av Korvald-regjeringens infogruppe.
Han har utgitt flere bøker og kom i 2006 ut med boken Makten bak makten som bygger på et repertoar av konspirasjonsteorier, om blant annet Bilderberg-gruppen, Rothschild-familien og den trilaterale kommisjon. Den solgte svært godt, men fikk en del kritikk. Boken ble gitt ut på Kolofon forlag. Asbjørn Dyrendal har beskrevet boken som «et oppkok». Le monde diplomatique kalte boken «rikt avslørende».
I 2008 ga han ut boken SOV, mitt lille Norge hvor han kommenterte kritikken han hadde fått for Makten bak makten, og lanserte nye konspirasjonsteorier om norsk politikk, samt kritikk av «globalismen». Han hevded blant annet at «makteliten» hadde planer om å redusere verdens befolkning til 500 millioner. Ifølge Ertresvåg skulle dette gjennomføres ved hjelp av kunstige sykdommer, kjemikalier spredt fra fly og giftige vaksiner.
«Seule au monde»
«Seule au monde» (oversatt: Aleine i verden) er et maleri av den franske kunstneren William-Adolphe Bouguereau. Selv om det nøyaktige året for når det er malt er ukjent, kjøpte Theo van Gogh det i 1867 og dermed er det et av Bouguereaus tidlige verk.
Per-Aslak Ertresvåg
Asbjørn Dyrendahl beskriver Ertresvåg som en viktig brobygger mellom forskjellige miljøer for konspirasjonsteorier i Norge. Ertresvåg har ifølge Dyrendahl bidratt til å gjøre konspirasjonsteorier mer akseptert i norsk politisk debatt. Ertresvåg omtales ofte som konspirasjonsteoretiker, en betegnelse han selv ikke vedkjenner seg til.
«Seule au monde»
Maleriet viser en bondejente som holder en fiolin og står på en bro som spenner over Seinen i Paris. Hun ser til venstre med et melankolsk uttrykk. Katedralen Notre Dame kan sees i bakgrunnen, i tillegg til en bro som ser ut til å være Pont Royal. Dette tilsier at jenten står på Pont de Solférino.
Priest…Live!
Priest...Live! er det andre konsertalbumet fra det britiske heavy-metal-bandet Judas Priest.
Albumet er sammensatt av innspillinger gjort på to konserter under Fuel for Life-verdensturneen i 1986, som promoterte studioalbumet Turbo. Albumet ble først utgitt 21. juni 1987 som dobbeltalbum. I 2002 ble albumet gjenutgitt med tre bonusspor; «Screaming For Vengeance», «Rock Hard, Ride Free» og «Hell Bent For Leather».
Sporliste
Alle spor av Rob Halford, K.K. Downing og Glenn Tipton, unntatt hvor annet er nevnt.
Djibouti under Sommer-OL for ungdom 2010
Djibouti deltok under Sommer-OL for ungdom 2010 fra 14. til 26. august 2010 i Singapore. Troppen bestod av fire utøvere.
Milorad Krivokapić
Milorad Krivokapić (serbisk: Милорад Кривокапић) er navnet til flere personer:
Storbritannia under Vinter-OL 1924
Storbritannia under Vinter-OL 1924. Trettifire sportsutøvere, trettien menn og tre kvinner, fra Storbritannia deltok i fem sporter under Vinter-OL 1924 i Chamonix. Storbritannia kom på sjetteplass med en gull-, en sølv og to bronsemedaljer.
Tsjum
Tsjum (russisk stavemåte: Чум) er et tradisjonelt, konisk formet telt brukt av nenetsere i den nordvestlige delen av Sibir i Russland, samt av andre nomader som lever av reindrift i den sørlige regionen Todzha, i republikken Tuva, og over grensen mot Mongolia. Tsjum har en design som ligner på tipi, bare med en mindre høyde, er nært beslektet med lavvo i bygningsmåte og kan bli opp mot ti meter i diameter.
En tradisjonell tsjum er lagd av skinn fra rein som er sydd sammen for å kunne dekke rammeverket av trepåler. I midten av det sirkelformede teltet er det plass for ildsted brukt bl.a. til varme, matlaging og for å holde mygg borte. Det er en åpning i toppen av teltet for å slippe ut røyk. Rammeverket av trepåler og dekket av f.eks. skinn eller lerret er vanligvis tungt i vekt og siden det er mangel på motoriserte kjøretøy og dårlige veier i området, så kan rein brukes til transport av boligen. Tsjum er ennå i bruk som bolig av Nentsere, Khanty og Todzha Tyvan-folket i Russland.
I Russland kan ordene «tsjum», «jurt» og «jaranga» bli brukt som et synonym på denne formen for nomadiske bosteder.
Spelaeoecia
Spelaeoecia er en slekt innenfor enten familien Thaumatocyprididae, eller Deeveyidae, som igjen er en mulig kandidat av to familier (og respektive overfamilier) av underordenen Halocypridina av ordenen Halocyprida innenfor gruppen Myodocopa, en gruppe muslingkreps som er små krepsdyr. Gruppen har minst 11 kjente arter.
Gruppens arter har et sjette par med bein, mens Cladopina-artene ikke har et synlig sjette beinpar. Gruppens arter for øvrig mykt skall (carapax) på overkroppen (thorax) og lang ytter-gren (i stedet for lang inner-gren) på andre antenne-par. Antennen sitter på et feste som mangler den nebb-liknende utveksten (rostrum) som vi finner hos Myodocopida. Dessuten er 5. og 7. ledd av underkroppen annerledes enn hos Myodocopida. Individene er som regel meget små. Alle artene i gruppen lever i saltvann.
Taksonomisk plassering av gruppen
Taksonomien til muslingkrepsene er omstridt og inneholder vanskelig systamiserte grupper. Det er generelt omstridt å fin-inndele organismer taksonomisk. Skillene mellom de ulike gruppene av muslingkreps er usikre, og stort sett basert på morfologi snarere enn molekylær analyse. En moderne oppdatering som angis her, følger stort sett oppdelingen i Catalogue of Life:, mens detaljene, slektene og artene her følger WoRMS-databasen.
Exiles (album)
Exiles er det andre soloalbumet til Sivert Høyem. Det inneholder blant annet singelen «Into the Sea».
John Campbell, 4. hertug av Argyll
'''John Campbell, 4. hertug av Argyll''' (født rundt 1693, død 9. november 1770) var en skotsk whigpolitiker som levde på 1600- og 1700-tallet.
Han var sønn av John Campbell, 3. hertug av Argyll, tredje sønn av Archibald Campbell, 9. jarl av Argyll og Elizabeth Elphinstone datter av John Elpinstone, 8. Lord Elphinstone. I 1720 gifta han seg med Mary Drummond Ker, datter av John Drummond Ker, 2. Lord Bellenden av Broughton.
Campbell blei innrulla i hæren tidlig i sitt liv, og han ble oberstløytnant allerede som nittenåring. Det var likevel i politikken han skulle komme til å gjøre seg gjeldende. Han blei parlamentsmedlem (MP) for Buteshire (1713–1715), Elgin Burghs (1715-1722 og 1725-1727) og til slutt for Dunbartonshire (1727–1761). Størsteparten av perioden som MP for Dunbartonshire, var han Groom of the Bedchamber, på norsk noen ganger kalt kammerjunker.
Han tjenestegjorde i hæren mens han var medlem av parlamentet. Han ble oberst av det 39. regimentet av Foot (1737–1738) og det 21. regimentet av Foot (1738–1752). Han deltok under slaget ved Dettingen i 1741.
Han klatret stadig oppover i hæren. Han blei brigader i 1743, generalmajor i 1744 og generalløytnant i 1747. Han blei oberst for North British Dragoons i 1752, en stilling han beholdt til sin død.
Etter å ha arva sine adelsrettigheter (da hans søskenbarn døde i april 1761) forlot han underhuset til fordel for embetet som Governor of Limerick og blei skotsk adelsrepresentant. Han blei Privy Councillor i 1762, general i 1765 og ridder av Tistelordenen samme år.
Hans sønn, Lord William Campbell var den siste, britiske guvernøren i Sør-Carolina.
Anna Szafraniec
Anna Szafraniec (født 16. februar 1981) er en polsk terrengsyklist.
FK DAC 1904 Dunajská Streda
FK DAC 1904 Dunajská Streda, også kjent som bare DAC, er en slovakisk fotballklubb basert i byen Dunajská Streda i det sør Slovakia. Klubben spiller i Fortuna Liga, som er landets høyeste divisjon. DAC Dunajská Streda ble grunnlagt i år 1904.
Spillerstall
Oppdatert 8. mai 2023.
Gaetano Alibrandi
Gaetano Alibrandi (født 14. januar 1914 i Castiglione di Sicilia i provinsen Catania i Italia; død 3. juli 2003) var en katolsk titulærerkebiskop ov diplomat for Den hellige stol.
Dikselmann
Dikselmann er en faglært bøkker eller tønnemaker som har til oppgave å etterse og kontrollere tønner med saltet sild, vanligvis hos en kjøpmann. Dikselmannen åpner og lukker tønnene, og etterfyller lake ved behov. Tønnene åpnes ved å løsne tønnebanda i den ene enden, slik at lokket kan taes av.
Gaetano Alibrandi
Prest
Gaetano Alibrandi ble presteviet 1. november 1936. Han tok doktorgrader i teologi og i sivil rett og kirkerett i Roma. Han begynte i det pavelige dipopmantis tjeneste i 1941. Først virket han i fem år i selve Vatikanet ved Statssekreteriatet. I et av de årene var han privatsekretær til Giovanni Battista Montini (den senere pave Paul VI).
Alibrandi ble så posdtert til nuntiaturene i Mexico og Indonesia; på sistnevnte post var han i 1958 internuntius.
Titulærerkebiskop, nuntius til Chile
Den 5. oktober 1961 utnevnte pave Johannes XXIII ham til titulærerkebiskop av Binda og til apostolisk nuntius til Chile. Kuriekardinalen Fernando Cento bispeviet ham den 8. desember samme år; medkonsekratorer var kurieerkebiskop Pericle Felici og den emeriterte prelaten av Pompei, Roberto Ronca.
Nuntius til Libanon
Den 9. desember 1963 ble Gaetano Alibrandi apostolisk nuntius til Libanon.
Pro-nuntius til Kuwait
Den 8. februar 1969 ble han unenevnt til apostolisk pro-nuntius til Kuwait.
Nuntius til Irland
Pave Paul VI utnevnte ham den 19. april 1969 til apostolisk nuntius til Irland.
Mens tidligere pavelige nuntier til Irland var eldre diplomater nær slutten av karrieren, belønnet med det som ble sett på som en lite krevende stilling, spilte Alibrandi en fremtredende og ofte kontroversiell rolle innen den irske katolske kirke og i forholdet mellom kirke og stat. Han fikk som oppdrag å omforme det irske episkopat for å bevirke en mer effektiv respons på endringer i det irske samfunn og i kirken etter det andre Vatikankonsil (1962-5). I 1971 spilte han en stor rolle i Vatikanets beslutning om å akseptere McQuaids fratredelse som erkebiskop av Dublin (til McQuaids sjokk, for han forventet at han ville få lov til å forbli en stund etter normal pensjonsalder på 75 år) og i valget av Dermot J. Ryan som etterfølger i stedet for McQuaids egne foretrukne kandidat, hjelpebiskop Joseph Carroll. (Langt senere skal Alibrandi ha uttrykt en privat preferanse for den tidligere dominerernde praksis å la biskoper og sogneprester å forbli i sene embeter til deres død.)
Ved slutten av sin periode som nuntius hadde Alibrandi gitt råd til Paven om utnevnelsene av trettifire irske biskoper og erkebiskoper, inkludert utnevnelsene av Ryan og Kevin McNamara til erkebispedømmet Dublin.
Pave Johannes Paul II innvilget den 14. januar 1989 erkebiskop Gaetano Alibrandis aldersbetingede avskjedssøknad.
Gaetano Alibrandi deltok på andre, tredje og fjerde sesjon av Andre Vatikankonsil.
Episkopalgenealogi
Hans episkopalgenealogi er:
Paradisbukta (Steinkjer)
Paradisbukta er et friluftsområde med badestrand i Steinkjer kommune. Paradisbukta ligger fem kilometer nordvest for Steinkjer og man følger Bogavegen for å komme dit. Paradisbukta er et bynært friluftsområde med badestrand hvor det er tilrettelagt med grillplasser, sittegrupper, toaletter, dusjer og omkledningsanlegg samt parkering. Badestranden er en fin langgrunn sandstrand med grasbakker, svaberg samt små viker og bukter
Mont Ventoux Dénivelé Challenges 2023
Lenny Martinez vant rittet.
Brexit
Brexit (et teleskopord for britisk exit) er den folkelige betegnelsen på Storbritannias uttreden fra Den europeiske union (EU), som formelt ble fullført 31. januar 2020. Den umiddelbare bakgrunnen for utmeldelsen var den britiske folkeavstemningen om medlemskapet som ble avholdt den 23. juni 2016, og som ga flertall for utmeldelse. En selvstendig avtale om uttreden innebærer at Storbritannia blir behandlet som medlem av EU til og med 31. desember 2020. Storbritannia er det eneste landet som har meldt seg ut av EU.
Storbritannia, ledet av den konservative statsministeren Edward Heath, meldte seg i 1973 inn i Det europeiske fellesskap (EF). En folkeavstemning i 1975 bekreftet medlemskapet. Motstanden mot medlemskapet kom først fra britisk «venstreside». I 1983 gikk Labours valgprogram inn for utmeldelse. Mot slutten av 1980-årene var det «høyresiden» som stilte seg skeptisk. Statsminister Margareth Thatcher var for frihandel, men mot europeisk integrasjon. Uenighet i det konservative partiet førte til opprør over Maastricht-traktaten i 1992.
United Kingdom Independence Party (UKIP) støttet av den tverrpolitiske kampanjen «People's Pledge» arbeidet for en folkeavstemning. Den konservative statsministeren David Cameron som var for medlemskap, gikk i 2015 til valg på avholdelse av folkeavstemning. Ved folkeavstemningen i 2016 stemte 51,9 % av velgerne for å forlate EU, og Cameron gikk av. Theresa May overtok som statsminister, og holdt nyvalg i 2017 for å styrke sin posisjon i forhandlingene med EU. Valget resulterte i at May mistet flertallet i Underhuset.
Storbritannia sa opp medlemskapet i EU 29. mars 2017. I juni 2018 fremla Storbritannia og EU en felles rapport vedrørende enighet om toll, merverdiavgift og Euratom. I juli 2018 ble den britiske regjeringen enige om «Chequers-planen», en «hvitbok» med britenes krav og føringer til en fremtidig avtale. I november 2018 ble Storbritannia og EU enige om en avtale for uttreden (the Draft Withdrawal Agreement and Outline Political Declaration). Den var ment å tre i kraft den 29. mars 2019 klokken 23 britisk tid. Underhuset forkastet imidlertid forslaget 15. januar 2019, med 432 stemmer mot og 202 for en avtale. Det var det største flertall i Underhuset mot en britisk regjering, noengang.
Boris Johnson etterfulgte sommeren 2019 Theresa May som statsminister, og fikk 20. desember 2019 igjennom et lovforslag som førte til Storbritannias uttreden fra EU 31. januar 2020. Storbritannia hadde i november 2019 også inngått en avtale om Storbritannias uttreden av EU som innebar at landets forhold til EU forble uendret, inntil en handelsavtale skulle foreligge i oktober 2020. Som et vedlegg til avtalen ble det undertegnet en protokoll om Irland og Nord-Irland som fra 1. januar 2021 regulerer tollbehandlingen av varer som sendes internt i Storbritannia til Nord-Irland. Fristen for handelsavtalen ble siden endret til 31. desember 2020. Den 24. desember 2020 ble det undertegnet et utkast til en handels- og samarbeidsavtale mellom EU og Storbritannia, med virkning fra 1. januar 2021. Storbritannia ratifiserte avtalen ved parlamentets behandling 30. desember og dronning Elisabeth IIs underskrift 31. desember 2020. Avtalen vil i påvente av EUs ratifikasjonsvedtak gjelde midlertidig fra 1. januar 2021.
Terminologi og etymologi
I forbindelse med folkeavstemningen og de påfølgende forhandlingene har en rekke nye begrep kommet i vanlig bruk (uthevede oppslagsord på engelsk).
Bakgrunn
«De indre seks» europeiske statene undertegnet Paris-traktaten i 1951, og etablerte dermed Det europeiske kull- og stålfellesskap (EKSF). Messina-konferansen i 1955 fastslo at EKSF var en suksess og bestemte at konseptet skulle utvides. Dette førte videre til at Roma-traktaten ble undertegnet i 1957, med etablering av Det europeiske økonomiske fellesskap (EEC) og Det europeiske atomenergifellesskap (EURATOM). I 1967 ble disse kjent som Det europeiske fellesskap. Storbritannia forsøkte å bli medlem i 1963 og 1967, men søknadene om medlemskap ble stoppet ved veto av Frankrikes president Charles de Gaulle. Da de Gaulle var gått av som president søkte Storbritannia igjen om medlemskap, og den konservative statsminister Edward Heath undertegnet avtale om tilslutning i 1972. Storbritannia ble samtidig med Danmark og Irland medlem av EEC 1. januar 1973.
Ved det britiske parlamentsvalget i oktober 1974 hadde opposisjonspartiet Labour forpliktet seg til å reforhandle Storbritannias medlemskapsbetingelser (som de anså lite fordelaktige), og deretter avholde en folkeavstemning om fortsatt medlemskap basert på de nye betingelsene. I 1975 holdt Storbritannia sin første nasjonale folkeavstemning, hvor spørsmålet var om landet skulle forbli medlem av EU. Til tross for betydelige uenigheter innen regjeringspartiet Labour, støttet alle større politiske partier og pressen fortsatt medlemskap i EEC. Den 5. juni 1975 stemte 67,2 % av velgerne og alle landets «fylker» for å forbli i EU bortsett fra Shetlandsøyene og Ytre Hebridene. Støtte for å bli i EEC i 1975 synes ikke relatert til holdningene ved folkeavstemningen i 2016.
I oktober 1990 sluttet Storbritannia seg til Den europeiske vekslingsmekanisme (ERM), med britisk pund koblet til tyske mark. Statsminister Margaret Thatcher hadde sterke motforestillinger mot dette, men ble presset av sentrale medlemmer i regjeringen. Thatcher gikk av som statsminister i november samme år på grunn av økende uenighet innen det konservative partiet, som til dels var knyttet til Thatchers stadig mer skeptiske holdning til EF. Storbritannia og Italia måtte trekke seg fra ERM i september 1992, siden pundet og lira ble presset av valutaspekulasjon («den svarte onsdagen»).
Ved Maastricht-traktatens signering den 1. november 1993 ble de europeiske fellesskap omdannet til Den europeiske union (EU), noe som viste utviklingen av organisasjonen fra en økonomisk til en politisk union. Danmark, Frankrike og Irland avholdt folkeavstemninger om avtalen. I henhold til Storbritannias konstitusjon, særlig parlamentets suverenitet, så var britisk godkjenning av avtalen ikke betinget av en folkeavstemning. Til tross for dette hevdet den britiske historikeren Vernon Bogdanor at «det var et klart konstitusjonelt grunnlag for en folkeavstemning» fordi selv om parlamentsmedlemmer har fått fullmakt til å gi lover av velgerne, så har de ikke fått fullmakt til å overføre den makten (Storbritannias tre folkeavstemninger var alle om overføring av parlamentets myndighet). Siden ratifisering av avtalen var i partiprogrammet til de tre ledende politiske partiene, hadde velgere som var mot ratifisering ingen mulighet for å gi uttrykk for dette. Selv om ratifisering av avtalen av underhuset i parlamentet var lovlig, ville den ifølge Bogdanor ikke være legitim, noe som krever allmenn aksept. Måten avtalen ble godkjent på, mente han var «sannsynlig å ha avgjørende konsekvenser både for britisk politikk og for Storbritannias forhold til EU.» Dette antatte demokratiske underskudd ledet til etableringen av the Referendum Party og United Kingdom Independence Party (UKIP).
The Referendum Party og UKIP
I 1994 stiftet James Goldsmith The Referendum Party for å delta i det britiske parlamentsvalget i 1997, partiets grunnlag var å fremme en folkeavstemning om tilknytningen til EU. Partiet stilte kandidater i 547 valgkretser og fikk 810 860, eller 2,6 %, av alle avgitte stemmer, men fikk ingen representanter i Parlamentet. The Referendum Party ble oppløst i 1997. United Kingdom Independence Party (UKIP), et euroskeptisk politisk parti, ble også etablert i 1993. I valget til Europaparlamentet i 2004 kom det på tredje plass i 2004, andre plass i 2009 og første plass i 2014, med 27,5 % av stemmene. Dette var første gang siden valget i 1910 at noe annet parti enn de konservative eller Labour hadde fått flest stemmer i et britisk valg. UKIPs sterke valgresultat i 2014 anses som sterkt knyttet til støtten for å forlate EU ved folkeavstemningen i 2016.
UKIP vant to suppleringsvalg (utløst av konservative parlamentsmedlemmer som gikk over til UKIP) i 2014. I parlamentsvalget i 2015 fikk partiet 12,6 % av stemmene og beholdt én av de to plassene det hadde vunnet i 2014.
Meningsmålinger i 1977–2015
Både tilhengere og motstandere av EU i Storbritannia har hatt flertall på ulike tidspunkt siden 1977. I folkeavstemningen om Storbritannias medlemskap i EF i 1976 var to tredjedeler av velgerne for fortsatt medlemskap.
I en statistisk analyse offentliggjort i april 2016 definerte professor John Curtice ved University of Strathclyde euroskeptisisme som ønsket om å kutte, eller redusere, tilknytningen til EU, og tilsvarende eurofili som ønsket om å bevare eller styrke EUs stilling. I henhold til denne definisjonen viste undersøkelsen British Social Attitudes (BSA) en økning i euroskeptisisme fra 38 % i 1993 til 65 % i 2015. Euroskeptisisme må ikke forveksles med ønsket om å forlate EU, BSAs undersøkelse for perioden juli-november 2015 viste at 60 % støttet fortsatt medlemskap i EU og 30 % ønsket at Storbritannia trakk seg ut av EU.
Storbritannias innmelding
Storbritannias søknad om medlemskap i EEC ble godtatt i september 1961 og langvarige forhandlinger ble innledet. Danmark søkte samtidig med Storbritannia, og Norge søkte i 1962. I 1963 la den franske president Charles de Gaulle ned veto mot at skulle bli Storbritannia og erklærte at Storbritannia ikke var modent for medlemskap på grunn av bånd til USA og Samveldet. Storbritannia ønsket blant annet 12-15 år overgangsperiode for sitt landbruk. Norge, Danmark og Irland trakk deretter sine søknader om medlemskap. I mai 1967 søkte Storbritannia på nytt. Charles de Gaulle sa igjen nei i 1967, da han gikk av i 1969 var det åpent for britisk medlemskap. Forhandlinger med søkerne ble innledet i 1969. Avtalen var ferdig i januar 1972 og utvidelsen av EEC ble godtatt ved folkeavstemning i Frankrike (67,7 % stemte ja) i april 1972. Folkeavstemningen i Norge resulterte i flertall (54 %) mot medlemskap, mens det i Danmark ble flertall for (63,5 % for). Norge inngikk i stedet en frihandelsavtale fra 1973.
Forhandlinger for reform av EU
I 2012 avviste daværende statsminister David Cameron krav om folkeavstemning om Storbritannias medlemskap i EU, men foreslo deretter muligheten for en fremtidig folkeavstemning for å underbygge sin foreslåtte reforhandling av Storbritannias forhold til EU. Ifølge BBC «aksepterte statsministeren aksepterte behovet for å vise at Storbritannias reforhandlede posisjon i EU hadde 'helhjertet støtte fra det britiske folk' men de måtte vise 'taktisk og strategisk tålmodighet'.» Under press fra mange konservative parlamentsmedlemmer og fra UKIPs fremgang annonserte Cameron den 23. januar 2013 at en konservativ regjering ville avholde en folkeavstemning om medlemskap i EU før utgangen av 2017, basert på en reforhandlet avtale, dersom de konservative ble gjenvalgt ved parlamentsvalget i 2015. Dette løftet ble lagt inn i det konservative partiets valgprogram for valget.
Det konservative partiet vant valget, og loven om folkeavstemning over medlemskap i EU ble vedtatt i parlamentet. Statsminister Cameron ønsket at landet skulle fortsette som medlem i et reformert EU og søkte å reforhandle på fire hovedpunkter: beskyttelse av det indre marked for land som ikke var med i eurosonen, reduksjon av byråkrati, unntak for Storbritannia fra «stadig tettere union», og begrensning av immigrasjon fra EU.
I desember 2015 viste meningsmålinger en klar majoritet for et fortsatt medlemskap i EU. Målingene viste også at støtten til medlemskap ville falle om Cameron ikke fikk fremforhandlet tilfredsstillende ordninger for land som ikke deltok i eurosonen, og restriksjoner på ytelser for EU-borgere.
I en tale til underhuset i parlamentet kunngjorde statsminister Cameron den 22. februar 2016 at folkeavstemningen skulle avholdes 23. juni 2016, og kommenterte den reforhandlede avtalen med EU. Cameron uttalte at han ønsket å starte prosessen med utmelding umiddelbart, dersom det ble flertall for det, og om en «to-års periode for å forhandle betingelsene for å tre ut.»
Spørsmålet som ble stilt ved folkeavstemningen var følgende: «Bør Storbritannia forbli medlem av EU, eller forlate EU?» (engelsk: «Should the United Kingdom remain a member of the European Union or leave the European Union?»).
Kampanjegrupper
Den offisielle kampanjegruppen for at Storbritannia skulle forlate EU var Vote Leave.
Resultat av folkeavstemningen
Resultatet av folkeavstemningen ble kunngjort 24. juni 2016. 51,89 % stemte for å forlate EU og 48,11 % stemte for å fortsette som medlem av EU. Et opprop for en ny folkeavstemning samlet over fire millioner underskrifter, men ble den 9. juli avvist av regjeringen.
Demografisk analyse av stemmene
Ifølge forskere ved University of Warwick var områder med dårlig levestandard i form av skolegang, lav inntekt og høy arbeidsløshet mer tilbøyelige til å stemme for å forlate EU (engelsk: «deprivation in terms of education, income and employment were more likely to vote Leave»). Antall stemmer for å forlate EU var ofte høyere i områder med lav inntekt og høy arbeidsløshet, en sterk tradisjon med industriarbeidsplasser og hvor befolkningen hadde begrenset med faglige kvalifikasjoner. Andelen stemmer for å forlate EU var også høyere hvor det var mange innvandrere fra Øst-Europa (for det meste lavtlønte uten høyere utdannelse) i områder med store grupper briter med liten utdannelse. Stemmeberettigede fra lavere samfunnslag (iht. National Readership Survey) var mer tilbøyelige til å stemme for å forlate EU, mens de fra øvre samfunnslag (særlig øvre middelklasse) var mer tilbøyelige til å stemme for å forbli i EU.
Ifølge Thomas Sampson, en økonom ved London School of Economics, «[er] eldre og mindre utdannede velgere mer tilbøyelige til å stemme for å forlate EU [...] Et flertall av hvite velgere ønsket å forlate EU, men bare 33 % av velgere med asiatisk bakgrunn og 27 % av velgere med farget bakgrunn stemte for å forlate EU. Det var ingen ulikhet mellom kjønnene i avstemningen [...] Å forlate EU fikk støtte fra hele det politiske spektrum [...] Å stemme for å forlate EU var sterkt knyttet til konservative sosiale holdninger, mot overnasjonalitet, og oppfatningen at livet i Storbritannia blir verre, i stedet for bedre.» Økonometriske studier viste at «utdannelse, og i mindre grad, alder, var de sterkeste demografiske indikatorene på hvordan velgerne stemte» Støtte til å forlate EU var knyttet til «en vanskelig økonomisk situasjon, både for individer og områder som helhet» og til «negativ holdning til immigrasjon, men ikke til å bo i områder med immigrasjon.»
Uttredelsesprosess
Prosessen for å skille Storbritannia ut av EU har bestått av samtaler mellom den britiske regjeringen under ledelse av Theresa May og EUs forhandlere, mens både selve intensjonen om å melde seg ut og det politisk-økonomiske rammeverket for et videre samarbeide var vært underlagt avstemninger i det britiske parlamentet. Blant de mest omdiskuterte problemområdene var hvordan man skulle håndtere grensen mellom Irland og Nord-Irland. Den såkalte «langfredagavtalen» utelukket en fysisk grense mellom dem, mens en tilsvarende grense i Irskesjøen mellom Nord-Irland på den ene og Wales, Skottland og England på den andre siden støtte på motstand fra representanter som ikke gikk med på å «dele» Storbritannia.
Boris Johnsons regjering hadde ved tiltredelse bare to stemmers overvekt i Underhuset. Majoriteten ble ytterligere redusert til én gjennom et suppleringsvalg i kretsen Brecon and Radnorshire, hvor Liberaldemokratene overtok en konservativ plass. Det er tilstrekkelig at en håndfull representanter skifter side for å felle Johnson ved mistillitsvotum. Det er uklart om Johnson likevel kan tvinge gjennom en «no-deal» Brexit i henhold til Fixed-term Parliaments Act fra 2011. Denne loven gjøre det mulig å forsøke å danne ny regjering før nyvalg må lyses ut.
2016
miniatyr|[[David Davis (britisk politiker)|David Davis var minister for uttreden fra EU, en ny stilling opprettet av Theresa May 13. juli 2016. Her til høyre sammen med Matti Maasikas, Estlands EU-minister.]] Statsminister Theresa May oppnevnte en egen minister for utmelding fra EU i juli 2016. Forhandlingene var stipulert til å vare i to år, men kunne ta lengre tid. Et eget departement, Department for Exiting the European Union, ble opprettet. Statsminister Theresa May la opp til en omfattende frihandelsavtale med EU som erstatning for medlemskap. EUs ledelse la i utgangspunktet opp til handelsavtale omtrent som den Canada har, mens regjeringen ved Brexit-minister David Davis selv ønsket en mer omfattende avtale enn Canadas og Japans, også omtalt som «Canada+» eller «Canada++», der blant annet finansielle tjenester skulle inngå,  Overgang til EFTA og eventuelt EØS er blitt presentert som aktuelle løsninger for Storbritannia,  en løsning den britiske regjeringen avviste.
2017
I mars 2017 vedtok parlamentet en lov som gir regjeringen fullmakt til å forhandle om Storbritannias uttreden fra EU. Da loven var blitt sanksjonert av dronningen den 16. mars 2017 kunne regjeringen meddele EU at landet hadde til hensikt å melde seg ut, hva som igangsatte utmeldingsprosessen som er spesifisert i artikkel 50 av Traktat om Den europeiske union. Forhandlingene om Storbritannias uttreden fra EU startet formelt da Mays regjering aktiverte artikkel 50, som var kommet inn i traktaten da Lisboa-traktaten trådte i kraft i 2009. Artikkelen ble aktivert 29. mars 2017, da et brev om Storbritannias utmeldelse ble overlevert presidenten for Det europeiske råd, Donald Tusk. Forhandlingene var forventet å vare i to år, men tidsfristen kunne forlenges.
2018
Utenriksminister Boris Johnson og David Davis kunngjorde 8. og 9. juli 2018 at de trakk seg fra sine stillinger fordi de mente at regjeringens strategi for å forlate EU ikke var radikal nok. Mays regjering ble 6. juli enig om å arbeide for en frihandelsavtale med industri- og jordbruksprodukter der Storbritannia i praksis forblir en del av EUs indre marked for varer, men ikke for tjenester. May ønsket også et regelverk for flyt av arbeidskraft.
Valtteri Filppula
Valtteri Filppula (født 20. mars 1984) er en finsk ishockeyspiller som spiller for Genève-Servette HC i sveitsiske National League (NL). Han har tidligere spilt for Jokerit i finske SM-liiga og Detroit Red Wings, Tampa Bay Lightning, Philadelphia Flyers og New York Islanders i National Hockey League (NHL). og Stanley Cup vinner, som for tiden spiller for Detroit Red Wings i NHL. Han ble valgt av Detroit Red Wings som nummer 95 i den tredje runden av NHL Entry Draft 2002 og vant Stanley Cup med Red Wings i 2008.
Han er lillebroren til Ilari Filppula.
Karriere
Filppula ble draftet av Detroit Red Wings i tredje runde, nittifemte over alle, i NHL Entry Draft 2002.
Filppula startet sin karriere med Jokerit organisasjonen, og sikret sin plass i SM-liiga laget i 2003-04 sesongen som en veldig god forward. Han vant SM-liiga sølv med Jokerit i 2005, og ble gitt forventninger til å bli klubbens første-center neste sesong. Men Filppula dro heller over atlanterhavet for å spille for Grand Rapids Griffins i American Hockey League. Han ble valgt til å spille for PlanetUSA i AHL All-Star Game 2005-06.
Den 15. desember 2005 gjorde han NHL debut med Red Wings, og ble med det den første finske spilleren noensinne til å spille en NHL-kamp for Detroit. Han skårte sitt første NHL mål den 28. oktober 2006 mot tidligere medspiller Manny Legacé i en kamp mot St. Louis Blues. Filppula skårte sitt første sluttspillmål i Game 1 vs Calgary Flames den 12. april 2007.
Scott Travis
Scott Travis (født 6. september 1961, Norfolk i Virginia) er en amerikansk trommeslager.
Han spiller i det britiske heavy metal-bandet Judas Priest og det amerikanske hardrock-bandet Racer X. Han bidro også i Fight sammen med Rob Halford fra Judas Priest.
Brexit
Januar–februar
Den 15. januar 2019 ble regjeringens avtaleforslag for utmeldelse nedstemt med 230 stemmer (432 mot, 202 for), hva som ble regnet som et betydelig politisk tilbakeslag, og er det tallmessig verste avstemningsnederlaget på 95 år i parlamentet. En lett revidert avtale ble atter avslått av parlamentet 24. februar, denne gang med 391 mot 242 stemmer.
Mars
Siden parlamentet ikke var kommet til enighet om betingelsene for utmeldelsen, stemte et flertall av representantene den 14. mars å be EU om en utsettelse.
Regjeringen planla å legge frem avtaleforslaget som var blitt inngått med EU til en tredje avstemning den 21. mars; imidlertid avskar Underhusets speaker John Bercow denne muligheten ved å henvise til forsamlingens regelverk «», som ikke tillater å fremsette samme forslag uendret flere ganger i samme parlamentsperiode.
Den 20. mars kunngjorde statsminister May at hun hadde sendt et brev til EU hvor hun ba om at Brexit ble utsatt til 30. juni, samtidig som hun antydet at hun heller ville gå av enn å tillate en enda lengre utsettelse.
Over én million mennesker som ønsket en ny folkeavstemning deltok i en demonstrasjon i London 23. mars. Ved utgangen av april hadde over seks millioner sluttet seg til en online-petisjon for å avslutte brexit-prosessen og forbli i EU. Målt i antall underskrifter var dette den største aksjonen av sin art noensinne. Parlamentet stemte 25. mars for å frata regjeringen den tradisjonelle kontrollen over forsamlingens dagsorden, og vedtok rådgivende stemmegivning 27. mars for å lodde representantenes holdning til åtte forskjellige alternativer, som strakk seg fra å forlate EU uten noen avtale, å forbli i tollunionen og det indre marked, å legge frem forhandlingsresultatet i en ny folkeavstemning til å droppe Brexit helt. Ingen av alternativene fikk enkelt flertall i parlamentet. De to forslagene som mottok flest stemmer var at utfallet av EU-forhandlingene skulle bli underlagt en ny folkeavstemning (268 for, 295 mot) og en fortsatt tollunion (265 for, 271 mot).
I et internt partimøte med konservative parlamentsmedlemmer sa statsminister Theresa May seg villig til å trekke seg fra sin stilling i et håp om å få flertall for sin rammeavtale med EU, slik at en annen statsleder kunne føre forhandlingene videre.
Regjeringen tapte en tredje avstemning om Brexit den 29. mars, denne gang med en avkortet versjon. Fremlegget, som ble nedstemt med 344 mot 286 stemmer, innebar utelukkende den ene delen av de opprinnelige forslagene til vedtak, nærmere bestemt selve bekreftelsen på at Storbritannia skulle forlate EU. Den andre delen, rammeverket som fastsetter prinsippene for samarbeidsavtalen som skulle fremforhandles senere, var blitt strøket, både for å imøtekomme forbudet mot å fremsette samme forslag flere ganger og fordi det ikke fantes flertall for den.
Med fem unntak stemte hele Labour-blokken mot forslaget, mens også 35 konservative medlemmer stemte nei og brøt med regjeringen. Det samme gjorde DUP, det nordirske unionist-partiet som utgjorde en nødvendig del av regjeringens parlamentariske grunnlag. Det skotske uavhengighetspartiet SNP stemte samlet mot, det samme gjorde det walisiske Plaid Cymru, det nydannede «The Independent Group» og De grønnes ene representant. I tillegg til de konservative parlamentarikerne stemte de fire uavhengige kandidatene for.