cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Old Trafford
Bombet under andre verdenskrig
Det ble bygget tak over Main Stand i 1951, og like etter fulgte de tre gjenstående tribunene, med Stretford End som den siste i 1959. Klubben investerte også 40 000 pund på et skikkelig flomlysanlegg, slik at klubben kunne bruke stadionet til europacupkamper, som alltid ble spilt på kveldstid i midtukene. Dette gjorde man for å slippe å leie Main Road til slike kamper. For at det ikke skulle bli store skyggefelter på banen måtte man kutte av to deler av Main Stand. Den første kampen som ble spilt under flomlys på Old Trafford var 1.-divisjonskampen mellom Manchester United og Bolton 25. mars 1957. Selv om tilskuerne kunne se fotball på kveldstid var det fortsatt et problem med utsikten. Støttepilarene for taket var i veien. Fotball-VM 1966 nærmet seg, og dermed ble taket redesignet slik at det ble holdt oppe av uthengende pilarer, slik som dagens moderne stadioner. Dette arbeidet ble fullført i 1965. Samtidig ble United Road Stand utvidet til å ta 20 000 (10 000 sitteplasser og like mange ståplasser), til en sum av 350 000 pund. Arkitektene for den nye tribunen var Mather og Nutter (nå Atherden Fuller), og nå ble tribunen organisert slik at ståplassene var foran sitteplassene, og for første gang på et britisk fotballstadion med VIP-bokser bakerst. Eierne av klubben laget en langsiktig plan der også de to siste tribunene skulle bygges på denne måten (og med hengende tak), en slags «bolleform», noe som ville øke stemningen og lydnivået og dermed også prestasjonsnivået til spillerne. I 1970 ble det spilt FA-cupfinale (omkamp) mellom Chelsea og Leeds United (2-1), foran 62 078 tilskuere. På 1970-tallet var hooliganisme et stadig økende problem i Storbritannia, og da United rykket ned til 2. divisjon i 1974, invaderte publikum banen. Tilskuerne var rasende og løp utpå banen for å demonstrere sin misnøye. Dette er strengt forbudt og er en stor sikkerhetsrisiko for både spillere og tilskuere. I tillegg hadde klubben en stygg episode i 1971 der en kniv ble kastet. Disse episodene bidro til at det ble satt opp gjerde rundt hele banen, noe som skulle hindre fans fra å gå ut på matten.
Ombygging til bare sitteplasser
Med alle ombygningene og forbedringene siden andre verdenskrig hadde kapasiteten stadig minket. Innen 1980-tallet var kapasiteten minket fra 80 000 til rundt 60 000. Utviklingen fortsatte på 1990-tallet da Taylor-rapporten anbefalte myndighetene å pålegge at alle stadioner ble ombygget til å bare ha sitteplasser. Det betydde at man måtte forkaste planen om en utbygging til 3,5 millioner pund om å bygge Stretford End om til en lik tribune som de tre andre. Omorganiseringen som fjernet ståplassene fremst på alle tribunene, samt nybygging av Stretford End, kostet rundt 10 millioner pund, og kapasiteten på Old Trafford minket til 44 000. Dette var den laveste kapasiteten stadionet hadde hatt, og pågangen for å få billetter til kampene var enorm, spesielt siden dette var innledningen til klubbens mest suksessrike periode noensinne. Klubbens kostnader i forbindelse med Taylor-rapporten ble enorme, og i tillegg mottok klubben bare 1,4 millioner av oppnåelige 2 millioner pund i tilskudd fra The Football Trust. I 1995 startet man utbyggingen av en helt ny North Stand som skulle være klar til EM i 1996, da det skulle spilles tre gruppekamper, én kvartfinale og én semifinale på banen. Klubben måtte kjøpe et åtte hektar (20 acre) stort område av Trafford Park Trading Estate, på den andre siden av United Road, for 9,2 millioner pund i mars 1995. Konstruksjonen startet på slutten av 1994-95 sesongen og ble fullført i mai 1996. Designer var Atherden Fuller, med Hillstone Laurie som prosjekt- og konstruksjonsleder og Campbell Reith Hill som konstruksjonsingenører. Den nye 3-nivå-tribunen kostet totalt 18,65 millioner pund å bygge og hadde en kapasitet på 25 500, noe som gjorde at den totale kapasiteten ble rundt 55 000. Det hengende taket ble det største i sitt slag i Europa med 58,5 meter fra bakveggen til den fremre kant. Stor suksess og økende tilhengerskare de neste årene sikret videre utbygging, først ytterligere ett nivå på East Stand, som åpnet i januar 2000 og gjorde at totalkapasiteten ble ca. 61 000. Deretter åpnet man et nivå på West stand også, og dermed fikk men over 7 000 nye sitteplasser (tilsammen 68 217). Old Trafford arrangerte sin første finale i UEFA Champions League i 2003, mellom AC Milan og Juventus.
I 2001 rev man ned gamle Wembley Stadion i London, og Englands herrelandslag i fotball ble tvunget til å spille sine kamper andre steder. De første årene spilte landslaget kampene sine på forskjellige arenaer fra Villa Park i Birmingham til St James' Park i Newcastle. Fra 2003 til 2007 var Old Trafford vert for tolv av Englands kamper, mer enn noe annet stadion. Den siste landskampen var 0–1 tapet for 7. februar 2007. Kampen ble spilt foran 58 207 tilskuere.
Seneste oppgraderinger
Old Traffords siste ekspansjon var mellom juli 2005 og mai 2006 og økte kapasiteten med rundt 8 000 sitteplasser, med et nytt nivå i hjørnene nordvest og nordøst, også kalt for kvadrantene. Deler av kvadrantene ble brukt første gang 26. mai 2006, da 69 070 tilskuere ble den nye rekorden for Premier League. Rekorden ble stadig forhøyet, inntil den foreløpige toppnoteringen 31. mars 2007 da United spilte mot Blackburn Rovers (4-1) foran 76 098 tilskuere.
Struktur og fasiliteter
Banen er omkranset av fire tribuner med bare sitteplasser, som offisielt blir kalt North, East, South og West Stands. Hver tribune har minimum to nivåer (eller etasjer), med unntak av South Stand, som bare har én på grunn av byggerestriksjoner. Det nederste nivået på hver tribune er delt opp i nedre (lower) og øvre (upper) del. De nedre delene ble omgjort fra ståplasser tidlig på 1990-tallet.
På motsatt side finner man South Stand; tidligere var dette hovedtribunen. Selv om den bare har ett nivå, har den likevel de fleste av VIP-boksene. Media har fått tildelt plasser midt på banen på Upper South Stand (øvre del), noe som gir dem et godt overblikk over banen. TV-kameraene er også plassert på denne tribunen, derfor vises denne tribunen minst på TV-sendingene. Det finnes TV-studioer på begge ender av South Stand, med klubbens egen TV-kanal (Manchester United TV eller MUTV) på østsiden, mens andre stasjoner som BBC og British Sky Broadcasting på vestsiden.
Managerne, trenerne og innbytterne til lagene som spiller på Old Trafford sitter i hver sin bås noen meter over bakkenivå, ved midtbanen på South Stand. De sitter på hver sin side av den gamle spillertunnelen som leder til de tidligere brukte garderobene (før 1993). Den gamle spillertunnelen er den eneste gjenlevende delen etter stadionet som ble bygget i 1910, og overlevde bombingen under andre verdenskrig. 6. februar 2008 ble den omdøpt til «München-tunnelen», som en markering for 50-årsdagen for flyulykken i München, der 23 mennesker omkom, blant annet åtte spillere. Nåværende spillertunnel er plassert i hjørnet mellom South- og West Stand. Den fungerer også som innkjørsel for en eventuell ambulansebil og medisinsk personell. I de tilfeller der det er nødvendig å få inn store kjøretøy, vil sitteplassene over spillertunnelen kunne heves til 7,6 meter over bakken. Tunnelen leder til spillergarderober via TV-intervjuområdet og «players lounge» (spillernes eget minglerom, ofte brukt etter kampen av spillerne og deres gjester).
Bishop’s Stortford
Bishop's Stortford er en historisk markedsby, verdslig sogn og administrasjonssenter i distriktet East Hertfordshire i England. Den ligger rett vest for motorveien M11 ved grensen til grevskapet Essex, og er den byen som ligger nærmest London Stansted lufthavn. Den er også del av pendlerområdet rundt London. Bishop's Stortford er 43 km nordøst for Charing Cross i sentrale London og 56 km fra Liverpool Street stasjon i London. Bishop's Stortford hadde i 1991 en befolkning på 28 403 innbyggere, i 2001 var det 35 325 innbyggere, noe som hadde øket ytterligere til 37 834 innbyggere i 2011.
Old Trafford
Struktur og fasiliteter
Den mest kjente tribunen på Old Trafford er West Stand, også kjent som Stretford End. Dette er tradisjonelt sett det stedet der de mest ihuga supporterne er plassert, og de lager også mest lyd. Den ble opprinnelig bygd for 20 000 tilskuere og var den siste av tribunene som ble ombygd. I 1992-93-sesongen spilte man kamper uten noen tilskuere på denne siden av stadionet, mens man bygde den opp. Arbeidet ble utført av Alfred McAlpine. Da klubben bygde et ekstra nivå (eller etasje) på tribunen i 2000, flyttet mange supportere fra K-feltet dit. De hengte samtidig opp bannere langs kantene på etasjene. Stretford End er så integrert i Manchester Uniteds kultur at Denis Law ble gitt tilnavnet «King of the Stretford End», og nå er det en statue av ham på tribunens øverste nivå.
Bishop’s Stortford
Cecil Rhodes ble født i Bishop's Stortford, kjent som britisk imperialist og grunnlegger av kolonien Rhodesia (siden 1980 kjent som Zimbabwe).
Old Trafford
Struktur og fasiliteter
Manchester Uniteds suvenirbutikk har hatt seks forskjellige plasseringer siden den åpnet. Opprinnelig var butikken en liten bygning nær toglinjen som går forbi stadionet. Den ble flyttet til enden av South Stand, deretter vis-à-vis der bortesupporterne går inn, dernest ble den flyttet til bygningen som senere skulle bli klubbens kommersialiseringskontor. Den stadig økende populariteten tidlig på 1990-tallet førte til enda en flytting, denne gangen til West Stand, like ved siden av hovedinngangen til stadionet. Butikken ble kraftig utvidet og omdøpt til Megastore, og åpnet av Alex Ferguson 3. desember 1994. Da West Stand skulle få et nivå til, måtte butikken rives, og ble derfor flyttet midlertidig til motsatt side av stadionet, til East Stand. Da byggingen av tribunen var ferdig, flyttet man butikken tilbake, denne gangen til lokaler som var 1600 m² store i 2000. Det er Uniteds draktsponsor som leier lokalene og driver butikken.
East Stand var den andre tribunen som fikk overhengende tak, etter North Stand. Den blir på folkemunne kalt Scoreboard End, fordi den var tilholdssted for resultattavlen. Tribunen har en kapasitet på 12 000, og er vert for både bortesupporterne og rullestolbrukerne (170 plasser, med gratis sete til medfølger). Selv om alle seksjonene hadde en bokstav, blir det oftest referert til K-stand, som er kjent for sitt syngende publikum som lager et svært høyt lydnivå. Dette er det største sammenhengende område med syngende supportere, selv om mange av dem har blitt omplassert til 2. nivå på West Stand de siste årene. East Stand har glassfasade, og skjuler klubbens administrative senter. Kontorene tilhører blant annet staben i det offisielle magasinet Inside United, klubbens websidepersonell og andre administrative stillinger. Foran tribunen ble det avduket en statue til minne om Busby Babes i februar 2008; da var det akkurat 50 år siden flyulykken i München. Over Megastore er det plassert en statue av Matt Busby, klubbens manager i storhetstiden fra 1945-71. Det er også en plakett på sørsiden av East Stand, til minne om ofrene i München-ulykken, mens München-klokken er i svingen mellom East og South Stand. 28. mai 2008 ble det avduket en statue til minne om klubbens første seier i Europacupen i 1968 (40 år siden), med klubbens «hellige treenighet» med George Best, Denis Law og Bobby Charlton. Den ble døpt «The United Trinity», og står utenfor East Stand i Sir Matt Busby Way, vis-à-vis statuen av Matt Busby.
VM i fotball for herrer
Under VM i fotball 1966 ble det spilt tre kamper på stadionet
EM i fotball for herrer
Under EM i fotball 1996 ble det spilt fem kamper på stadionet
Sommer-OL 2012
Under Sommer-OL 2012 ble det spilt sju kamper for menn og to kamper for kvinner på stadionet. Kvinner: Menn:
EM i fotball for kvinner
Under EM i fotball for kvinner 2022 ble det åpningskampen, men ikke flere kamper spilt på stadionet.
Toralf Særheim
Toralf Særheim (født 1957) er en norsk tidligere vektløfter som representerte Vigrestad IK.
Han vant tre NM-gull, ett NM-sølv og fem NM-bronse i perioden 1980–1992.
Awash vannkraftverk
Awash vannkraftverk er en serie av tre vannkraftverk med to tilhørende demninger i elven Awash i Etiopia. Anleggene er:
Les anciens
Les Anciens er foreningen av og for tidligere elever ved de norske seksjonene ved lycée Alain Chartier (Bayeux), lycée Pierre Corneille (Rouen) og lycée Édouard Herriot (Lyon).
Allmänna Idrottsklubben
Allmänna Idrottsklubben (AIK) er Nordens største idrettsklubb og er basert i Solna, nord for Stockholm og i Stockholm. AIK konkurrerer nå innenfor fotball, ishockey, basket, bowling, bandy, håndball, boule og innebandy. Fotballaget spiller i Allsvenskan og har tolv seriemesterskap (1900, 1901, 1911, 1914, 1916, 1923, 1932, 1937, 1992, 1998, 2009, 2018) og åtte cup-gull (1949, 1950, 1976, 1985, 1996, 1997, 1999, 2009).
Historie
AIK ble grunnlagt 15. februar 1891 av Isidor Behrens. Navnet Allmänna Idrottsklubben ble valgt fordi klubben var åpen for alle, og den viktigste idretten var friidrett, som på den tiden ble kalt «allmän idrett» på svensk. De første ti årene konkurrerte AIK i mange idretter som fekting, skøyter, sykkel, bryting, friidrett, turn og dragkamp! I 1896 spilte AIK fotball for første gang, og alt i 1900 vant klubben sitt første svenske mesterskap i fotball.
AIK begynte å spille bandy i 1905, og vant sitt første svenske mesterskap fire år senere. Bowling ble startet i 1910. De første forsøkene med ishockey ble gjort i 1921, men bare to kamper ble spilt om våren før isen smeltet. Det første svenske mesterskapet ble vunnet i 1934. Siden «Allsvenskan» startet i 1924 har AIK vært en av Sveriges mest fremgangsrike klubber, og AIK har spilt i Allsvenskan alle år utenom fire.
1930-tallet var AIKs mest fremgangsrike tiår. Fotballaget ble svenske mestere i 1932 og 1937, og ishockeylaget ble svenske mestere i 1934, 1935 og 1938. I 1940-, 1950- og 1960-årene var det derimot de mindre grenene i AIK som håndball, kunstløp, bowling, badminton og tennis som var de mest fremgangsrike med mange svenske mesterskap.
1970-tallet var kvinnenes tiår i AIK. AIK opprettet damelag i fotball, bandy og bowling. 1974 ble Sveriges konge, Carl XVI Gustaf, AIKs beskytter og første æresmedlem. Ishockeylaget vant to nye mesterskap i 1982 og 1984, mens fotballaget vant Allsvenskan (men ikke det svenske mesterskapet, som ble avgjort i et sluttspill) og den svenske cupen i 1985. I 1992, etter 55 lange år, ble AIK endelig svenske mestere i fotball igjen. I 1996, 1997 og 1999 vant AIK den svenske cupen og i 1998 ble AIK igjen svenske mestere. AIK-laget som hevdet seg best på 1990-tallet er likevel damenes bandylag, som har vunnet fem svenske mesterskap.
Norsk historie fra reformasjon til enevelde
Norsk historie fra reformasjon til enevelde omfatter perioden fra reformasjonen ble innført i Norge i 1537 og frem til eneveldet ble innført i 1660. I denne perioden ble riket styrt av den danske unionskongen sammen med et adelig riksråd. Norge var underlagt Oldenburg-dynastiet og ble styrt fra København. Dette fortsatte helt frem til Grunnloven ble vedtatt i 1814.
Selv om Norge var et lydrike under Danmark etter 1537, var Norge fortsatt i praksis et eget rike. Norsk talespråk og skikker levde videre, men det var kongen og riksrådet i København som bestemte. Adelige lensherrer, de fleste av dem danske, styrte Norge på vegne av kongen. Danmark-Norge og Sverige førte krig med hverandre flere ganger i perioden, og Sverige vokste til en stormakt i Norden. På grunn av skattetrykket presset de rike borgerne i København igjennom at adelen også skulle betale skatt, og under denne konflikten benyttet kong Fredrik III muligheten til å innføre enevelde i Danmark-Norge i 1660.
Bakgrunn
I 1537 hadde Norge allerede en lang forhistorie med union med andre riker. Fra 1319 fikk Norge felles konge med Sverige; Magnus Eriksson, og fra 1397 ble også Danmark inkludert da de nordiske rikene inngikk den såkalte Kalmarunionen. Sverige brøt ut i 1523, mens Norge og Danmark fortsatte unionen. Norge var fortsatt formelt likestilt med Danmark, men unionskongen var dansk, og rikets administrasjon lå i Danmark. Det norske riksrådet ble stadig overkjørt av kongen, og Norge ble i stadig større grad den svake parten i unionen.
Reformasjonen
Reformasjonen var et oppgjør med den romersk-katolske kirke som begynte i 1517. Det nye med Luthers lære var, forenklet sagt, at den bygde på Bibelen alene, ikke på pavens autoritet og kirkens tradisjoner. Den lutherske læren gav de verdslige fyrstene myndighet over kirken, noe som gjorde mange konger positivt innstilt. Reformasjonen hadde også støtte i folkelige bevegelser i Nord-Europa.
I Norden var både den svenske kongen Gustav Vasa og den dansk-norske kongen Frederik I i opposisjon til den katolske kirken. Sverige innførte reformasjonen i 1527, og i Danmark gikk det samme vei. I Norge var derimot alle katolikker. Den avsatte kongen Christian II forsøkte i 1532 å opptre som norsk konge, og fikk støtte av den norske katolske kirken med erkebiskop Olav Engelbrektsson og norske selvstendighetstilhengere. Christian II tapte imidlertid for Frederik I, og flere norske katolske biskoper måtte betale høye bøter til kong Frederik. Året etter døde Frederik I, og det brøt ut en borgerkrig i Danmark, den såkalte Grevefeiden. Frederik Is sønn, lutheraneren Christian III, gikk seirende ut av konflikten. I 1534 ble Christian III valgt til ny konge, og i 1536 hadde han fått kontroll over hele Danmark. Samme høst vedtok han å avskaffe det norske riksrådet og innføre reformasjonen i Norge. Vedtaket ble gjennomført med statskupp i 1537, og dermed hadde Norge ufrivillig innført reformasjonen og blitt et lydrike under Danmark.
Prestene
Noen katolske prester lot seg overtale til å fortsette som prester etter reformasjonen, mens andre gikk av. Biskopene ble erstattet med lutherske superintendenter. Man gav ordre om at de gamle skikkene skulle opprettholdes, for at det ikke skulle bli «forskrekkelse eller uenighet blant den fattige, simple og uforstandige allmue». Slik ble protestantismen forsiktig innført de første årene. Senere utnevnte kongen mer luthersk rettroende prester og biskoper, mange av dem danske. Utover på 1500-tallet kom myndighetene til å slå hardt ned på dem som drev med såkalt vranglære (dvs. forkynte katolsk lære).
Kongens makt
Den nye lutherske statskirken i Norge hadde kongen som overhode. Dermed overtok kongen eierskapet til alle kirkens eiendommer i Danmark-Norge. For Norge gjaldt det ca. 40% av jorda. Kongen innkasserte også bøtene folk måtte betale dersom de brøt kristenretten. De lutherske prestene forkynte ikke bare evangeliet, men mante også til lydighet mot kongen og øvrigheten. Dermed ble kongehuset rikere, og kongens makt ble styrket som et resultat av reformasjonen. I Norge fantes ikke folkelige protestantiske bevegelser slik som i Danmark og Sverige. Reformasjonen var kun et resultat av Christian IIIs politikk, og trosskiftet hang nøye sammen med maktskiftet.
I Christian IIIs håndfestning fra 30. oktober 1536, paragraf 3, står det
Denne såkalte Norgesparagrafen ble likevel ikke fulgt. Norge ble konsekvent omtalt og ansett som et rike, ikke som en dansk landsdel, og Christian III kalte seg «konge av Danmark og Norge».
Lensstyret
Norge var delt inn i fire hovedlen, og hvert av disse var videre delt inn i mindre len. Lenene ble styrt av lensherrer som for det meste bestod av dansk adel, men i noen tilfeller norsk adel. Lensherrene hadde ansvaret med å kreve inn skatt og toll, lede soldater i krig, tilsette prester og dømme i de høyeste domstolene. Kontrollen med lensherrene var ikke den beste, og mange av dem puttet mye penger i egen lomme.
Stattholder i Norge
Etter den nordiske sjuårskrigen (1563–1570) innså kongen at det var for vanskelig å styre Norge fra København. Kommunikasjon var vanskelig på grunn av fjell og fjord, og det var lang vei til konge og riksråd. Derfor bestemte kongen seg for å utnevne lensherren av Akershus len til stattholder i Norge; han skulle være kongens stedfortreder. Stattholderen fikk først ikke mye innflytelse utenfor Akershus slottslen, men utnevnelsen viste at kongen så på Norge som et eget rike.
TV-året 2008
TV-året 2008 er en oversikt over hendelser, program og avdøde TV-personligheter i 2008.
Norsk historie fra reformasjon til enevelde
Stattholder i Norge
Den første stattholderen var Povel Huitfeldt, utnevnt av kong Frederik II i 1572. Stattholderen ble særlig brukt til å øke skattene, noe som var nødvendig for å finansiere kriger. Nordmennene betalte i utgangspunktet mindre skatt enn danskene, men med utnevnelsen av en stattholder ville kongen endre på dette. Stattholderen ledet også opprettelsen av en egen norsk hær, etablerte administrering av trelast- og bergverksindustrien, og opprettet et nytt postvesen.
Trettiårskrigen
Mellom 1618 og 1648 pågikk den såkalte trettiårskrigen i Europa. Krigen foregikk stort sett i dagens Tyskland mellom protestantiske og katolske stater. Selv om den tilsynelatende var en religionskrig, var politiske forhold vel så viktige. De fleste landene som var involvert hadde gjerne forskjellige mål med å være med i krigen. For de nordiske landenes del var det kontroll med de baltiske statene som var målet. Svenskene kontrollen over Østersjøen og erobret Livland fra Russland. Kong Christian IV var urolig for den svenske ekspansjonen og gikk inn i krigen på protestantisk side. Etter et katastrofalt nederlag måtte han flykte nordover. Sverige gikk også inn i krigen og vant store seire på tysk jord. Nordmennene deltok ikke i krigen, men måtte betale stadig høyere skatter for å finansiere den.
Krig mot Sverige
Ved midten av 1500-tallet var Danmark-Norge og Sverige omtrent like store. Siste halvdel av 1500-tallet bygde svenskene opp en disiplinert bondehær. I Sverige hadde de inntekter fra rike sølv- og kobbergruver og et effektivt skattevesen. Dermed kunne kongen betale profesjonelle leiesoldater som supplerte bondehæren. Dette gjorde det mulig for Sverige å ekspandere kraftig i det neste århundret.
Svenskene ønsket å få kontroll over norskekysten fra nordre del av Nordland og nordøstover. Rundt 1600 ble striden om Nordkalotten hissigere, og kong Christian IV erklærte krig mot Sverige i 1611 (Se Kalmarkrigen). Selv om målet med krigen, å erobre hele Sverige, ikke ble nådd, gav svenskene avkall på sine krav på kysten av Troms og Finnmark. Det tok lang tid før Sverige og Danmark ble enige om hvor grensen mellom Sverige og Norge skulle gå, og først med Lappekodisillen i 1751 var grensene klare i nord.
Den nordiske syvårskrigen (1563-1570) og Kalmarkrigen (1611-13) var den dansk-norske kongens forsøk på å få Sverige tilbake i unionen, noe som mislyktes totalt. I 1643 gikk Sverige til angrep på Danmark og okkuperte Jylland, den såkalte Hannibalfeiden (oppkalt etter den norske stattholderen Hannibal Sehested). Ved Brømsebro-freden i 1645 måtte Danmark-Norge avstå flere landområder, blant annet Jemtland og Herjedalen.
Midt på 1650-tallet førte svenskene et felttog mot Polen, uten å lykkes. Nå så kong Fredrik III sjansen til å hevne seg for Brømsebro-freden og erklærte krig mot Sverige i to omganger i slutten av 1650-årene, de såkalte Karl Gustav-krigene. Men det var svenskene som kom på offensiven. Vinteren 1657-58 frøs sjøen mellom de danske øyene, og svenskene marsjerte til Danmark og erobret Fyn og gikk i land på Sjælland. Ved freden i Roskilde måtte Danmark-Norge avstå enda mer land, blant annet Skåne, Halland og Blekinge fra Danmark, og Båhuslen og Trondheims len fra Norge. Dermed ble Norge delt i to.
Svenskene drømte fremdeles om et Stor-Sverige og beleiret København. Den norske krigsinnsatsen var stor, da nesten hele Danmark var okkupert av svenske soldater. Beleiringen ble brutt da kong Karl X Gustav døde plutselig under angrepet på Halden. Den dansk-norske unionskongens kriger var ikke populære i Norge. Med unntak av den siste delen av Karl Gustav-krigene, der nordmennene kjempet for å få tilbake norske landområder, så nordmennene på krigene som kongens kriger, og deltok ofte motvillig. Ved freden i København fikk Danmark-Norge tilbake Trondheims len og Bornholm, men Sverige beholdt sin plass som stormakt i Norden.
Befolkningsøkning
I senmiddelalderen begynte de store pestepidemiene, den mest kjente av dem er svartedauden i 1349-1350. Etter dette sank folketallet i Norge med 60%. Som en følge av dette ble mange gårdsbruk forlatt, fordi den synkende folkemengden gjorde at man kunne forlate dårlige gårder og finne seg bedre og mer sentrale gårder fordi så mange mennesker hadde dødd. På 1500-tallet begynte imidlertid folketallet å øke igjen. Folketallet økte kraftig i løpet av 1500-og 1600-tallet, og på bare 150 år var befolkningen tredoblet. På grunn av den økende folkemengden ble løsningen først å ta i bruk de forlatte gårdsbrukene fra senmiddelalderen, de såkalte ødegårdene, og siden å dele opp de gårdene som var. Der hvor det var minst ledig jord, ble den gjennomsnittlige gården mye mindre enn før. Dette gjaldt spesielt for Agder, på Vestlandet og Trøndelag. Dette var også områder der befolkningen også vokste mer enn i landet som helhet.
Ni av ti nordmenn bodde i denne perioden på landsbygda og livnærte seg ved jordbruk. Kvinnene gjorde det meste av det daglige arbeidet på gården, mens mennene drev med tilleggsnæringer som skogbruk, jakt og fiske, eller pliktarbeid for godseieren. På grunn av befolkningsøkningen ble det nødvendig å intensivere jordbruket. Husdyrene ble sluppet på beite om våren og sultefôret inne i om vinteren. Ofte fikk de ikke høy, men tørket løv fra styving. Barna ble tidlig sendt bort i tjeneste hos andre på grunn av matmangel.
Nye næringsveier
Fra begynnelsen av 1500-tallet vokste det frem nye næringsvirksomheter i Norge; trelast og bergverk. På midten av 1500-tallet ble oppgangssagen innført, og bøndene kunne derfor starte egne sagbruk. Det var stor etterspørsel etter norsk trelast fra blant annet Nederland, Skottland og England, på grunn av utvikling av skipsfart. Mens det var bøndene som startet med trelasten, var det kongen eller adelen som drev gruvene, fordi gruvedrift krevde langt mer kapital, kunnskap og arbeidskraft enn hva trelast gjorde. Det ble startet både jernverk, kobberverk og sølvverk. Sølvgruvene på Kongsberg ble startet av kong Christian IV i 1623. Kobbergruvene på Løkken og Røros ble drevet av byborgere i Trondheim. Til driften av bergverkene ble det hentet inn eksperter og fagarbeidere fra utlandet, oftest fra Tyskland. Det ble produsert alt fra våpen til mynter. Den berømte Gimsøydaleren, som ble produsert på Gimsøy kloster utenfor Skien i 1546, er et produkt av de nye bergverksnæringene. Både bergverk og trelast hadde store ringvirkninger for lokalsamfunnene, og bidro til at det ble flere arbeidsplasser, men også flere plikter for lokalbefolkningen. Ved bergverkene var det vanlig at bøndene måtte utføre diverse pliktarbeid, for eksempel levering av ved eller kull til gruvedriften. Nederlandske kart fra slutten av 1500-tallet viste særlig beliggenheten for norske sagbruk («zaghe») og kartene viste at tømmer og trevirke var nederlendernes hovedinteresse på Norges kyst. Nederlandske Lucas Waghenaer tegnet i 1592 et kart over Norges kyst helt til Arkhangelsk. Willem Barentsz seilte i 1594 til Novaja Semlja og i 1596 til Svalbard og Bjørnøya som ble kartlagt.
Lov og rett
Det fantes i liten grad noe domstolssystem på 1500- og 1600-tallet. På bygdene fantes det bygdeting, der saker ble avgjort av en jury av lokale bønder, og senere ble det også grunnlagt et tilsvarende byting for byene. Tingene møttes noen ganger i året for å ta stilling til straffesaker, tvister og tinglysninger. Ofte ble også viktige kunngjøringer og nyheter tatt opp. Lovverket var fortsatt Magnus Lagabøtes landslov fra slutten av 1200-tallet, men det gammelnorske språket i denne begynte nå å bli vanskelig å forstå, ettersom det norske språket hadde gjennomgått store endringer. Den eneste riksdomstolen var rettertinget, som var en del av den danske herredagen. Herredagen kom sammen i Norge fast hvert tredje år fra 1599. Dette var ikke noen fast øverste ankeinstans slik som dagens høyesterett; hvem som fikk sakene sine tatt opp i herredagen avhang mye av vedkommendes sosiale status. På slutten av 1500-tallet ble det gradvis mer system i domstolene, og kongen opprettet et eget embete, sorenskriveren, som skulle gi domstolene råd. Etterhvert ble sorenskriveren også dommer. Påtalemyndigheten lå hos fogden, mens lensherrene fungerte som et slags politi. I 1604 fikk Norge en ny lov, Christian IVs Norske Lov. Dette var i hovedsak bare en oversettelse av Magnus Lagabøtes landslov til moderne dansk, men den nye loven var likevel viktig, idet den var langt mer tilgjengelig for dem som skulle bruke den. Først i 1687 kom en helt nyskrevet norsk lov, Christian Vs Norske Lov.
Et hierarkisk samfunn
På 1500-tallet ble statsmakten stadig sterkere, i Norge som ellers i Europa. Samfunnet var hierarkisk oppbygget, med kongen på toppen. Under kongen var embetsmennene, de fleste av dem prester. Prestene var etter reformasjonen underlagt kongen, mens de tidligere var underlagt paven. Den hierarkiske strukturen gjenspeilet seg også i familien; der faren var familiens overhode og autoritet. Gudsbespottelse og majestetsfornærmelse var de groveste forbrytelsene man kunne begå, og ble straffet med døden. Det hierarkiske samfunnet skapte grunnlaget for det som skulle komme; den eneveldige staten.
Eneveldet blir innført
Før 1660 var Danmark-Norge et valgkongedømme, og kongen styrte sammen med et dansk adelig riksråd. Kongens makt var begrenset, og riksrådet kunne velge hvem som skulle være kongens etterfølger når han døde. Dermed kunne riksrådet sikre privilegier for adelen, og bare høyadelen fikk toppstillinger i administrasjonen. Men i første halvdel av 1600-tallet klarte ikke adelen å oppfylle sin plikt i landets forsvar. Ny krigsteknikk, leiesoldater og kanoner svekket adelens militære betydning. Det var først og fremst leiesoldater, københavnborgere og norske bondesoldater som forsvarte riket mot svenskene.
Stendermøte og statskupp
Alle krigene, spesielt mot Sverige hadde gitt kongen en stor gjeld, og nå trengte han flere inntekter. Kongen hadde lånt penger, blant annet fra rike borgere i København, for å dekke utgiftene til krig. Når krigene var slutt var borgerne interessert i å få mer innflytelse i administrasjonen for å sikre sine økonomiske interesser. Adelen på sin side nøt skattefrihet, og var heller ikke interesserte i å begynne å betale skatt. Dermed var det naturlig at borgerne og kongen gikk inn i en allianse. På stendermøtet foreslo borgerne og prestene at Fredrik III og hans etterkommere skulle få arverett til tronen, altså å innføre et arvekongedømme. Kongen og hans tilhengere mente at krigsnederlagene viste at riket trengte en sterkere statsmakt.
Adelen var upopulær fordi mange mente at de ikke hadde gjort sin plikt i krigene mot Sverige. Fredrik III stengte byporten og kongetro leiesoldater holdt vakt. Sperret inne i et fiendtlig København gikk riksrådet med på kongens og borgernes forslag, og det ble bestemt at Fredrik III skulle bestemme hvordan rikene skulle styres i fremtiden. Dermed grep kongen sjansen og sikret seg enevoldsmakt i et fredelig statskupp der ingen kom til skade. Den 18. oktober 1660 ble Frederik hyllet som eneveldig konge av en samlet stenderforsamling på slottsplassen. Denne styringsformen fortsatte helt til 1814 i Norge.
I Kongeloven 1665 ble den eneveldige styreformel endelig fastslått.
Gravklevtunnelen
Gravklevtunnelen er en 30 meter lang veitunnel på riksvei 36 gjennom Klovholt i Skien kommune. Tunnelen er en løsmassetunnel, og fører riksveien under Klovholtvegen, som går til gården Gravklev. Tunnelen har ett løp med ett felt i nordgående retning og to felt i sørgående retning.
Tunnelen ble bygget som en del av ny riksvei 36 mellom Skyggestein og Skjelbredstrand, og åpnet 27. november 2018.
MS «Adventure of the Seas»
MS «Adventure of the Seas» er et cruiseskip i Voyager-klassen som ble bygget i 2001 av Kværner Masa-Yards ved Perno verft i Finland. Skipet ble ferdigstilt samme år og opereres av Royal Caribbean International.
Fra 2001 opererte hun for det meste i det sørlige Karibia med ukentlige seilinger fra havnen i San Juan i Puerto Rico. I 2012 var skipet basert i Atlanterhavet om sommeren, hvor det tilbys et syv dagers cruise fra Málaga, og om vinteren seiler hun fra San Juan i Puerto Rico. Sommeren 2013 var skipet basert i Southampton i England, med cruiseseilinger til Østersjøen, Middelhavet og Nord-Europa.
I april 2014 mottok hun «Royal Advantage»-oppgraderinger, som inkluderte en utendørs kinoskjerm, digital skilting, ship-wide-wifi, diamond salonger og omlegging av Portofino-restauranten til Giovannis tabellkonsept, som først ble introdusert på Oasis-klasse-skipene.
Grosser münsterländer
Grosser münsterländer (FCI #118), «stor münsterlander», er en opprinnelig tysk jakthundrase.
Rasen stammer fra Münsterregionen i Tyskland og var opprinnelig en svart/hvit fargevariant av Langhåret vorsteh, før den ble skilt ut som egen rase på begynnelsen av 1900-tallet. Den tyske raseklubben ble etablert i 1918. Grosser münsterländer regnes som en svært allsidig fuglehund.
MS «Adventure of the Seas»
Cruisedestinasjoner
«Adventure of the Seas» seiler rutinemessig i Karibia. I løpet av første kvartal i 2012 seilte hun til St. Kitts med over 280 000 passasjerer totalt, det høyeste passasjerantallet blant Royal Caribbean-fartøyene.
Barnacken
Barnacken er et 446,4 meter høyt fjell i den tyske delstaten Nordrhein-Westfalen. Fjellet er det høyeste i Teutoburger Wald i Kreis Lippe, og befinner seg i nærheten av fjellkjeden Eggegebirge.
Huila vannkraftverk
Benguela vannkraftverk er en vannkraftstasjon i det sørvestre Angola, like sørøst for byen Lubango, ved hovedveien i innlandet øst for Namibe. Reservoaret har installert vannkrafteffekt på 41 MW. Anlegget er statlig.
Grimoald den eldre
Grimoald den eldre (fransk: Grimaud l'Ainé; født 616, død 657) var rikshovmester i det frankiske riket Austrasia fra 643 til 656. Han var sønn av Pipin av Landen og Itta av Metz. Grimoald tjenestegjorde under merovingerkongene Klodvig II og Klotar III. Han hadde to søstre, Gertrude av Nivelles og Begga, som begge ble erklært som helgener. Det ble også hans mor.
Liv og virke
Da Pipin av Landen døde i 640, ble Grimoald overhode for sin husholdning, den mektigste i Austrasia. På dette tidspunktet gjorde Radulf, hertugen av Thüringen, opprør mot Sigibert III, konge av Austrasia. Grimoald deltok i den påfølgende militære ekspedisjonen mot opprørerne, men den mislyktes. Grimoald lyktes likevel i å redde livet til kongen og ble hans nære venn. Ved å fjerne rikshovmesteren Otto, tok han over posisjonen som hans far en gang hadde.
Grimoald overbeviste deretter den barnløse kongen i å adoptere sin sønn, Kildebert. Sigibert fikk til slutt en arving, Dagobert II, men Grimoald fryktet skjebnen til sitt eget dynasti og sendte den unge Dagobert i eksil, enten til et irsk kloster eller katedralskolen i Poitiers. Da Sigibert døde, innsatte Grimoald sin egen sønn på tronen i Austrasia.
Bryantiella
Utseende
En middelsstor (6 millimeter), bred, blank, gulrød bladbille. -->
Grimoald den eldre
Liv og virke
Der er to forskjellige beretninger om hans død. Den første versjonen forteller at Grimoald ble avsatt og henrettet av kongen av Neustria, som således gjenforente frankernes kongerike. Den andre, Liber historiae Francorum, forteller at Klodvig II av Neustria tok ham til fange og henrettet ham i 657. Denne kilden behandlet derpå Klodvigs styre med fiendskap og hans sønn Klotar III med forakt.
Elisabeth Kværne
Elisabeth Kværne (født 31. august 1953) er en norsk folkemusiker på langeleik fra Nord-Aurdal i Valdres. Hun ga i 1985 ut albumet På langeleik og fikk for det Spellemannprisen 1985 i klassen folkemusikk/gammeldans. Albumet ble gjenutgitt i ny versjon i 1995. I 2005 fikk hun sammen med Ingar Ranheim Nord-Aurdals kulturpris for sin innsats for å bevare norsk og lokal folkemusikk. Hun er til daglig leder for folkemusikkarkivet på Valdres Folkemuseum.
Miriam Neegaard
Miriam Neegaard (født 9. mai 1983) er en norsk forfatter, sosiolog og samfunnsdebattant. Hun debuterte i 2014 med romanen Stormen og stillheten. Romanen er basert på brorens møte med norsk psykiatri, og har av kritikere vært beskrevet som «en viktig roman om psykiatri».
Bakgrunn
Neegaard har vokst opp i Oslo. Hun gikk på Berg videregående skole og tok utdannelsen sin ved Universitetet i Oslo og University of California, Berkeley. Hun var en av de frivillige bak aktiviteten «Når mennesker blir handelsvare» som ble tildelt Torstein Dales minnepris i 2014.
Bryantiella
Levevis
Både larvene og de voksne (imago) er planteetere.
Utbredelse
Slekten er utbredt i Sørøst-Asia.
Pierre Balmain
Pierre Alexandre Claudius Balmain (født 18. mai 1914 i Saint-Jean-de-Maurienne, død 29. juni 1982) var en fransk motedesigner. Han åpnet egne motehus i Paris, Brussel, New York og Caracas.
Pierre Balmain var blant de parisiske moteskaperne som lanserte «new look» i årene etter andre verdenskrig. Balmain, jobbet tett sammen med Christian Dior og åpnet sitt eget motehus i 1945. Han ble kjent som en skaper av en ultrafeminin og sofistikert kvinnemote. Hans plagg var enkle i konstruksjon og snitt, men supplert med broderier og pelsdetaljer.
Han lagde også parfymer.
Birger Svensson
Han vant tre NM-gull i bantamvekt (under 56 kg) i perioden 1966–1968.
Neste stopp Makrellbekken
Neste stopp Makrellbakken: Historien om Røabanen er en bok om Røabanen skrevet av Nils Carl Aspenberg. Boken ble utgitt i anledning 50-årsjubileet til banens forlengelse fra Smestad til Røa stasjon i 1935. Den inneholder trikkehistorie fra 1896 og frem til ombyggingen til metrostandard på 90-tallet. Et tysk sammendrag på seks sider finnes bakerst i boken.
Linear energy transfer
Linear Energy Transfer (LET)
Når en ioniserende partikkel treffer et stoff, vil den gradvis tape energi ved støtprosesser. Det innebærer at det dannes mange ioner/eksitasjoner langs partikkelens bane. Partikkelen vil til slutt miste all sin energi og stoppe helt opp. Ioniserende stråling med høy LET-verdi avsetter mye energi på et lite område. Det vil si at mange atomer i samme celle kan bli utsatt for ionisasjoner, som igjen kan føre til ødeleggelser i form av biologisk celleforandring, kreft.
Alfa-stråling har høy LET-verdi, det vil si at den gir fra seg mye energi per lengdeenhet. Energien blir avgitt i stoffet ved at den krasjer med atomene. Det er altså stor sannsynlighet for ionisasjoner. Alfa-partikkelen har liten rekkevidde og ionisasjonene vil dermed skje på et lite område. Dette gjør at alfa-strålingen er den farligste strålingen i biologisk vev. Ettersom den har så liten gjennomtrengelighet er alfa-strålingen ikke riktig så farlig før du får den helt inntil kroppen, eller puster den inn.
Gamma-stråling har større gjennomtrengelighet, men mindre LET-verdi enn alfa-stråling. Det vil si at den ikke gir fra seg så mye energi og har langt færre ionisasjoner på sin vei.
Både gamma- og røntgenstråling trenger lett gjennom et menneske. Det er bare stråling som trenger ut av kroppen som kan måles, det er derfor disse kan brukes i medisinsk diagnostikk. Gamma- kilder benyttes i nukleærmedisinske undersøkelser.
Philip Aashildrød
Philip Aashildrød (1973–2021) var en norsk vektløfter fra Sandefjord som representerte Larvik AK.
Han vant tre NM-gull i perioden 1990–1992.
Jorunn Økland
Jorunn Økland er en norsk teolog. Hun er professor ved Universitetet i Oslo siden 2007 (i humanistisk kjønnsforskning ved Senter for tverrfaglig kjønnsforskning, og i teologi ved Teologisk fakultet). Hun var senterleder ved Senter for tverrfaglig kjønnsforskning i perioden 2010–2013, og bestyrer ved Det norske institutt i Athen 2016–2021. Hennes forskningsområder er Paulusbrevene, antikkens materialkultur, kjønn i hellige tekster, (bibel-)oversettelse, kulturell/sekulær bibelbruk, og feministisk religionskritikk.
Karriere
Økland er cand.theol. fra 1991, og dr. theol. fra 2001. Hun har i tillegg en grad i klassisk gresk, og var i 3 år rundt 1990 vitenskapelig assistent på Filosofisk institutt, Universitetet i Oslo. I perioden 2000–2009 var hun førsteamanuensis, senere professor i bibelvitenskap ved University of Sheffield, institutt for bibelvitenskap.
Philae
Philae er et landingsfartøy som landet på kometen 67P/Tsjurjumov–Gerasimenko den 12. november 2014. Fartøyet var koblet til banesonden Rosetta inntil det koblet seg fra denne og landet på kometen.
Philae har navn etter File-obelisken. Fartøyet eies av European Space Agency og styres av Deutsches Zentrum für Luft- und Raumfahrt.
Argentina under Sommer-OL 1900
Argentina under Sommer-OL 1900. Det var én deltaker, en mannlig fekter, som konkurrerte for Argentina under Sommer-OL 1900 i Paris. Argentina vant ikke noen medalje under OL i 1900.
Medaljer
Det ble ikke delt ut gull, sølv og bronsemedaljer under Sommer-OL 1900 i Paris. Vinneren fikk sølvmedalje og den som kom på andreplass fikk bronse. Det var først under Sommer-OL 1904 det ble utdelt medaljer til de tre beste, men IOC har med tilbakevirkende kraft besluttet at medaljefordelingen også gjelder for de olympiske leker 1896 i Athen og  1900 i Paris.
Kongsvold Fjeldstue
Kongsvold Fjeldstue er et hotell og tidligere skysstasjon på Dovrefjell i Trøndelag. De eldste bygningene på stedet er fra 1720. Både Pilegrimsleden og Kongeveien går gjennom tunet. Frederik IV av Danmark og Norge har, som en av mange, besøkt lokaliteten. Hotellet er også utgangspunkt for flere av DNTs ruter.
Historikk
Ferdselen mellom Trøndelag og Østlandet har i århundrer gått over Dovrefjell. Nidaros sin betydning som kongssete var lenge det viktigste grunnlaget for reiser over fjellet. Etter kristningen av Norge begynte pilegrimene å søke mot Olav den helliges grav og Olavskilden. Denne ferdselen varte helt frem til reformasjonen i 1536. I mange hundre år foregikk all ferdsel over fjellet til fots eller på hesteryggen gjennom tunet på Kongsvold. Fjellstuene bød på mat og husly for alle slags farende folk.
Alt på 1100-tallet ble det etablert sælehus, ­den tids selvbetjeningshytte på fjellovergangene for å gjøre turen over fjellet tryggere for veifarende. Senere kom fjellstuene. Kongsvold fjeldstue fikk offisiell status som statlig fjellstue i 1670. Opprinnelig het fjellstua Holet og lå to km lenger nord i Drivdalen, der Vårstigen starter. I 1701 gikk det et ras som tok med seg et halvt hus. Da ble det bestemt å flytte Kongsvold til dagens plassering. Der ble Kongsvold bygd opp igjen. Navnet Kongsvold fikk fjellstuen i 1704, bestemt av Kong Fredrik IV. I 1712 startet byggingen av det nye Kongsvold, men under den store nordiske krig i 1718 ble Kongsvold og de andre fjellstuene på Dovrefjell (Drivstua, Hjerkinn og Fokstua) brent. I all hast gjorde de norske soldatene tiltak for å forhindre at Karolinerne skulle finne mat og beskyttelse på fremrykking over fjellet sørover. Det stanset svenskene, og den svenske fortroppen snudde bare 10 km nord for Kongsvold Fjeldstue. Gjenreisningen av fjellstuen der den nå ligger startet i 1720.
Alle Statens Fjellstuer i Sør-Norge ble etterhvert overdratt til private. Kongsvold ble testamentarisk tilbakeført til statlig eierskap på 1970-tallet av den siste private eieren, Per Holaker.
Bygningene
Stedet består av 20 bygninger rundt et tun, og har i alt 74 sengerplasser.
De eldste delene av hovedbygnigen på tunet er 1720. I perioden 1979 - ca. 1990 har det pågått et stort restaureringsarbeid i nært samarbeid med Riksantikvaren. Det gamle skyssmiljøet er tatt vare på både inn- og utvendig.
Dagens virksomhet
Kongsvold Fjeldstue driver overnatting, kro- og restaurant og organiserer utflukter på Dovrefjell. Stedet benyttes også til konferanser og kulturarrangementer. Miljøverndepartementet er eier.
Velmerstot
Velmerstot er det nordligste og høyeste fjellet i fjellkjeden Eggegebirge i den tyske delstaten Nordrhein-Westfalen. Den omfatter blant annet fjelltoppen Preußische Velmerstot (464 moh.), som ligger i Steinheim-Sandebeck, i Kreis Höxter såvel som fjelltoppen Lippische Velmerstot (441,4 moh.), som ligger i Kreis Lippe. Fjellet er en del av Naturpark Teutoburger Wald / Eggegebirge.
John Leonard Swigert
Swigert var testpilot for North American Aviation før han kom til NASA. Fta 1957 til 1964 var han også testpilot for Pratt & Whitney. Han var i luftforsvaret fra 1953 til 1956 og tjenestegjorde i Japan og Korea.
Swigert fikk i april 1973 permisjon fra NASA for å være direktør for representanthusets Committee on Science and Technology. Han forlot både NASA og komiteen i august 1977 for å engasjere seg politisk. Han døde av kreft 27. desember 1982.
Klemetsrud energigjenvinningsanlegg
Klemetsrud energigjenvinningsanlegg er et kraftvarmeverk og forbrenningsanlegg for avfall i Oslo, satt i drift i 1985 (oppgradert med ny ovnslinje satt i drift 2011). Anlegget er drevet av selskapet Hafslund Oslo Celsio. Det gjenvinnes husholdnings- og næringsavfall fra Oslo og nabokommuner. Energien utnyttes i Oslos fjernvarmeanlegg og til produksjon av strøm. Det produseres også strøm fra deponigass som føres i rør fra nærliggende Grønmo deponi.
I 2021 ble det sluttbehandlet cirka 315 000 tonn rest- og næringsavfall ved anlegget. Anlegget produserte 1,9 terawattimer (TWh) fjernvarme, tilsvarende rundt 20 prosent av Oslos oppvarmingsbehov i 2021. Målet er å øke fjernvarmeproduksjonen til 2,25 TWh innen 2025.
Tilknyttet energigjenvinningsanlegget er Klemetsrud utsorteringsanlegg, et anlegg som ble satt i drift i 2012. Anlegget sorterer ut matavfall og plastemballasje fra restavfallet. Matavfallet sendes til biogass- og biogjødselproduksjon, plasten sendes til materialgjenvinning, mens restavfallet behandles ved energigjenvinningsanlegget.
Engelsk 1. divisjon 1956–57
'''Engelsk 1. divisjon 1956–57''' var den 58. sesongen i Football League. Manchester United vant ligaen for andre sesong på rad og sin femte ligatittel totalt.
== Tabell ==
Opprykk
Engelsk 2. divisjon 1956–57:
Equalizer
Equalizer er et ord lånt fra engelsk som betyr jevnstiller. Ordet ble opprinnelig brukt om håndvåpen i «det ville vesten» fordi de jevnet ut fysiske styrkeforskjeller.