cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
«Rigel»-katastrofen
Bakgrunn
DS «Korsnes» (hjemmehavn Bergen) ble i oktober 1939 oppbrakt av tysk marine og ført til Hamburg. Før skipet ble frigitt fra Hamburg ble Norge invadert av tyske styrker og skipet dukket opp i Bergen som DS «Pregel» av Hamburg. Den Norske Krigsforsikring for Skib betalte ut erstatning på 1,6 millioner kroner og skipet ble frigitt til foreningen som satte det i drift som DS «Korsnes».
Fangetransport i Nordland
«Rigel» gikk fra Bergen 2. november 1944 mot Nord-Norge. Etter lossing skulle skipet gå sørover med fanger fra forskjellige fangeleirer i Nordland. På denne tiden pågikk evakueringen fra Finnmark/Troms og fra finskefronten. Store tyske styrker samt en del fanger og slavearbeider kom langs veiene i Troms til Bjerkvik og Bogen ved Ofoten. En del av disse soldatene og fangene ble fraktet med store jernbaneferjer (hentet fra Øresund) til områder blant annet ved Tysfjorden. Det store antallet kunne ikke plasseres sør for Ofotfjorden og «Rigel» skulle medvirke til transport lenger sørover. Fangetransport var trolig et unntak fra skipets vanlige oppdrag. Det var tre loser med sørover fra Lødingen. Skipet hadde ikke sanitærordning for fangene og lasterommet var uten ventilasjon for de mange fangene. Fangene fikk servert kålsuppe. Noen fanger døde underveis.
Da skipet forlot Bodø 26. november meldte kaptein Heinrich Rhode at han hadde 2 838 personer om bord, av disse var 2 248 «russiske» krigsfanger, åtte norske borgere og 455 tyske soldater. D/S «Korsnes» og tre forpostbåter gikk sørover sammen med «Rigel». Skipene forlot Bodø etter midnatt natt til 26. november (søndag). Kapteinen ba om ankerplass i Sørfjorden ved Øresvik på grunn av hangarskipsfaren. På øya Renga i Rødøy (som skipet passerte på vei mot Øresvik) var det en alliert observasjonspost og radiosender, og konvoien kan ha blitt observert. De ble ved Øresvik til midnatt natt til 27. november da de fortsatt sørover.
Senking
Angrepet ble utført rundt klokken 11 mandag 27. november av britiske Supermarine Seafire-jagere, Fairey Barracuda (torpedo- og stupbombefly) og Fairey Firefly-stupbombere som kom fra hangarskipet HMS «Implacable». Angrepet skjedde om lag 30 minutter etter at 2-3 rekognoseringsfly passerte stedet. Det var overskyet men god sikt, og det var ikke snødekke på land. Rigel var da i sundet mellom Rosøya og Tjøtta sør for Sandnessjøen, og 20 allierte fly ble observert da «Rigel» passerte Juldagen fyr ved Tjøtta. Lokalbefolkningen observerte 25-30 fly. Skipet ble satt i brann og deretter ble det truffet av fem bomber hvor noen gikk ned i rommet der fangene var. Ifølge kapteinen ble personer i vannet beskutt. Bombene som traff lasterommet ødela tretrappene slik at personene der ikke kom seg opp. Asbjørn Schultz (den eneste nordmannen som overlevde) fant en jernleider og klatret ut.
Etter bombingen kjørte den tyske kapteinen Rigel på grunn ved Sør-Rosøya, noe som trolig bidro sterkt til at omkring 267 personer, deriblant nordmannen Asbjørn Schultz, overlevde forliset. Flyangrepet fortsatte etter at skipet var kjørt på grunn. Skipet sank med baugen i fjæra og akterskipet havnet på 30 meters dyp. Noen kilder oppgir at 415 personer ble reddet fra Rigel. Pettersen oppgir at det var 2 838 personer ombord i Rigel, av disse 2 248 russiske krigsfanger, 103 straffanger, 3 loser, mannskap på 29 og 455 soldater. Det er usikkert hvor mange som virkelig døde under angrepet. Det har vært spekulert i tall fra rundt 2 000 opp til 4 500, men offisielt er det cirka 2 570 mennesker, i hovedsak sovjetiske, polske og serbiske krigsfanger, omkom. Blant de omkomne var det sju norske fanger, losen og et norsk besetningsmedlem. En norsk fange overlevde og fikk hjelp av lokalbefolkningen til å stikke seg vekk. Når været sto mot land fløt omkomne mot strendene i området helt til sommeren 1945.
Kapteinen omtalte krigsfangene som «russiske», men trolig var det noen polske, tsjekkiske og serbiske blant dem.
DS «Korsnes» ble angrepet samtidig og der omkom seks personer. «Korsnes» ble også kjørt på grunn på Tjøtta og senere berget.
Ettertiden
Skipet ble liggende synlig opp av sjøen ved Rosøya til rundt i 1969. Da ble baugen kuttet seks meter under overflaten, og levningene av de omkomne som lå i skipet ble begravd uten å bli identifisert. Det var ikke tillatt å fotografere mens vraket ble ryddet for levninger. Tidligere hadde sportsdykkere tatt med seg hodeskaller og andre levninger som suvernier. De omkomne ligger på krigskirkegården på Tjøtta. På øya hvor Rigel ble kjørt på land er det satt opp et minnesmerke som er synlig fra leia, i form av to propeller fra Rigel.
De allierte har i ettertid forklart angrepet med at en trodde fangeskipet var et tysk troppetransportfartøy. Overlevende har hevdet, senest i et dokumentarprogram i 2005, at britiske fly tok livet av flere av ofrene ved å skyte mot livbåtene. Kaptein Rhodes skriver i sin rapport fra hendelsen at det var «alldeles umulig» å sjøsette livbåtene på Rigel ettersom akterenden tok inn så mye vann og forenden stod på grunn. De overlevende refererer nok derfor heller til livbåter fra skipet DS «Korsnes» som også ble angrepet av flyene sammen med Rigel. Her klarte mannskapet å sjøsette to livbåter som ble beskutt av flyene, den ene bare 200 meter fra land.
Krigskirkegården
På Tjøtta internasjonale krigskirkegård (ved siden av Tjøtta sovjetiske krigsgravplass) lå det tidligere navneplater for de døde, men de er nå tatt vekk. Av de omkomne ble 1 011 gravlagt på Tjøtta og de øvrige forsvant i havet. Totalt omkom omkring 2 570 mennesker. Fra det som på folkemunne kalles «Russerkirkegården» kan man se ut over sundet der skipet ble bombet og forliste. På kirkegården befinner det seg en minnestein hvor det står: «Til minne om de 2 571 som døde under krigen 1941-1945».
Katastrofen med «Rigel» er norgeshistoriens største skipsforlis, og et av verdenshistoriens alvorligste målt i antall omkomne. Til sammenligning omkom 1 502 mennesker da «Titanic» forliste.
Eli Årdal Berland
Eli Årdal Berland (født 29. mars 1952) er en norsk lokalpolitiker som representerer Høyre og som var ordfører i Fjell kommune fra 2010, da hun overtok etter at Lars Lie døde, til 2015. Hun var kommunens første kvinnelige ordfører. I Fylkestinget har hun representert Høyre siden 2003.
Dvergroteter
Dvergroteter (Phymatopus hecta) er en sommerfugl som tilhører familien rotetere (Hepialidae). Den finnes over hele Norge bortsett fra Finnmark.
Utseende
En nokså liten (vingespenn 23 – 32 mm), slank sommerfugl. Den er den minste og spinkleste av den norske roteterne. Hannen er livlig farget, varmt rødbrun med sølvaktige flekker, mens hunnen er gråbrun. Hannen har hvite, litt sølvaktige flekker som danner to, vanligvis ufullstendige, skrå tverrbånd på forvingene. Hos hunnen er disse tverrbåndene vanligvis fullstendige, men bare litt lysere enn vingens grunnfarge. Bakvingen er mørk grå hos begge kjønn, vingefrynsene brunlige. Larven er 30 – 35 mm lang når den er utvokst, brungrå på farge med brun hodekapsel og gråbrune flekker på forkroppens ryggplater.
Levevis
Den lever i og ved fuktig løv- og blandingsskog, og kan også være tallrik i områder dominert av einstape (Pteridium aquilinum). Larven lever i bakken, på røttene av mange ulike planter, blant andre brennesle (Urtica dioica), einstape, røsslyng (Calluna vulgaris), syrer (Rumex spp.) og ulike slags skogsbær (Vaccinium spp.). De voksne sommerfuglene flyr i juni – juli. Hannene svermer lavt over vegetasjonen en halvtimes tid om kvelden, men gir seg før det blir mørkt. Hannen sender ut feromoner fra luktkjertler i bakbeina. Hunnene blir lokket inn til der hannene svermer, og slår seg ned i vegetasjonen, der hannene finner dem. Paringen varer flere timer, etterpå legger hunnen ca. 300 egg. Hos denne arten tar larveutviklingen vanligvis bare ett år, men det kan gå to eller endogtil tre i nordlige områder.
Utbredelse
Den er utbredt i Europa og det nordlige Asia østover til Japan. I Norge er den vanlig nord til Troms.
Prinsessen av Zambia
Den er pardannende. Begge vokter territoriet, og tilpasser forsvarsstrategien etter hvem inntrengeren er.
Arten har blitt benyttet i flere studier av adferd hos fisk.
Johann Paul von Westhoff
Johann Paul von Westhoff (1656–1705) var en tysk komponist og fiolinist.
Prinsessen av Zambia
Akvaristikk
Prinsessen av Zambia foretrekker en pH mellom 7,3 og 8,5, en hardhet på ca. 18 og en temperatur på 24-26 °C.
Johann Paul von Westhoff
Ved siden av Heinrich Ignaz Franz Biber og Johann Jakob Walther ble Westhoff regnet blant sin tids mest framstående fiolinister i det tysktalende Europa.
Liv og virke
Westhoff var sønn av rittmester, luttenist og kurfyrstelig saksisk posaunist Friedrich von Westhoff, opprinnelig fra Lübeck.
Av de få detaljene som er kjent om Westhoffs omvekslende liv kan nevnes at han var fenrik i general Graf von Schulz' livgarde under beleiringen av Buda i 1680, spilte som fiolinvirtuos ved Ludvig IVs hoff i Versailles i 1682 og ved keiserhoffet i Wien i 1684, foretok en mengde reiser, var ansatt ved hoffkapellet i Dresden, hadde et professorat i fremmedspråk ved Leucorea i Wittenberg og tilslutt var ansatt som musiker og sekretær hos storhertugen i Weimar.
Stilen til Westhoff er påvirket av den noe eldre Johann Jakob Walther, som han i flere år arbeidet sammen med ved hofforkestet i Dresden.
Prins
Prins er en tittel for et ikke-regjerende mannlig medlem av et konge- eller fyrstehus. Den tilsvarende tittelen for kvinner er prinsesse.
Ordet er avledet av det latinske princeps, som betyr "den som tar den fremste plass" (fra primus, som betyr "den første", og capio, som betyr "å ta").
Under den romerske republikken var Princeps senatus den fremste av senatorene, en rolle som kan minne om stortingspresident; han innkalte til møter i senatet, bestemte dagsordenen, talte først, og skrev referater og brev i senatets navn. Under det romerske prinsipatet, altså keiserriket som regnes som etablert under keiser Augustus fra ca 27 f.Kr, og frem til dominatet (eneveldet) fra ca 284 e.Kr, ble rollen som senatets leder ivaretatt av keiseren.
Ordet princeps gikk i føydaltidens Europa etter hvert over til å bety både regjerende fyrste (som i Machavellis "Il principe") og til å bety kongens eller keiserens sønn ("Prince du sang"). På romanske språk og engelsk brukes ordet prins i dag både om suverene fyrster og om monarkens sønner. I germanske språk utenom engelsk brukes prins utelukkende om ikke-regjerende mannlige medlemmer av et konge- eller fyrstehus.
I Norge brukes ordet prinsipal i rettspleien, både om det som er viktigst (kontra det subsidiære), og om advokaten som har andre jurister i sin lære.
Purpurhegre
Purpurhegre (Ardea purpurea) er en fugl som blir 80 cm høy og med et vingespenn på 120 cm.
Inndeling
Inndelingen under følger HBW Alive og er i henhold til Martínez-Vilalta & Motis (2018). Norske navn på artene følger Norsk navnekomité for fugl og er i henhold til Syvertsen et al. (2008, 2017). Navn og beskrivelser i parentes er ikke offisielle, men kun foreløpige beskrivelser.
Hans Wetterström
Wetterström ble olympisk mester i padling under Sommer-OL 1948 i London. Sammen med Gunnar Åkerlund vant han K-2 10000 meter foran Ivar Mathisen og Knut Østby fra Norge.
Fire år senere, under Sommer-OL 1952 i Helsingfors kom de på andreplass i K-2 10000 meter bak Kurt Wires og Yrjö Hietanen fra Finland.
Petroleumsprisrådet
Petroleumsprisrådet (PPR) er et norsk statlig organ som fastsetter normpriser for petroleum som er utvunnet på norsk sokkel. Rådet har seks faste medlemmer hvorav fire er uavhengige mens Finansdepartementet og Olje- og energidepartementet har hver sin representant. Rådet møtes en gang i kvartalet.
Tor Egil Braseth
Braseth har spilt med en rekke bandkonstellasjoner og artister fra norsk musikkliv og han har medvirket både som musiker, arrangør og komponist i flere oppsetninger ved blant annet Hålogaland Teater, Beaivvás Sámi Teáhter, Folketeatret, Oslo Nye Teater og Edderkoppen Scene i Oslo. Han var 3. kapellmester og Keyboard 2 på oppsetningen «Mamma Mia» som spilte for over 200.000 mennesker på Folketeatret i 2009 og han har også medvirket som kapellmestervikar på Oslo Nye Teater på oppsetningene «Guys And Dolls» og «Chicago».
Petroleumsprisrådet
Normprisen er en skjønnsmessig fastsatt verdi. Oppnådde salgspriser rapportert av selskapene og prisindikatorer fra ulike publikasjoner er viktige informasjonskilder. Vedtaket kan klages inn for Olje- og energidepartementet innen 30 dager etter fastsettelsen.
Tor Egil Braseth
I 2015/16 var han kapellmester og delvis musikalsk ansvarlig for musikaloppsetningen «Mary Poppins» på Folketeatret. Han medvirket også i forestillingen «We Love ABBA» 2016–2018 på Eddekoppen Scene, samt turné.
Petroleumsprisrådet
Analyse- og markedsseksjonen i Olje- og energidepartementet er sekretariat for PPR.
Tor Egil Braseth
Han har også gitt ut flere plater med deephouseprosjektet Addvibe til internasjonal anerkjennelse.
I årene 2004–2008 var han ansatt som landsdelsmusiker i gruppen LINK i Scene Finnmark og virker siden som frilanser i Oslo.
Lluís Llach
Lluís Llach i Grande (født 7. mai 1948 i Girona) er en katalansk sanger fra en ny catalansk bølge som kalles «Nova Cançó».
Protestsanger
Han begynte å synge i 1960-årene i Girona og Barcelona, for å protestere mot Francos styre i Spania, derfor er han mest kjent som en protestsanger.
En av hans mest kjente sanger på katalansk, L'Estaca, er oversatt til mange forskjellige språk, blant annet spansk, engelsk, polsk og norsk. Visegruppa Ohnesorg utga L'Estaca under tittelen Bestefar Siset i 2018.
Den norske visesangeren Geirr Lystrup har oversatt flere av Llachs sanger til norsk.
Politiker
Llach er en markert tilhenger av katalansk uavhengighet fra Spania. Siden 2015 har han vært medlem av det katalanske parlamentet.
Alf Simensen
Alf «Gærver'n» Simensen (født 9. desember 1896, død 4. desember 1983) var en norsk fotballspiller, kjent fra landslaget.
Han spilte for Sarpsborg Fotballklubb 1914-33 og vant Norgesmesterskapet i fotball for herrer 1917 da han sogar scoret en gang. Simensen fikk 2.-plass i 1925 men vant igjen i 1929. Simensen spilte tre ganger for Norges herrelandslag i fotball (1918–26). I perioden 1929-32 var han trener og inspisient for Norges Fotballforbund og var blant annet trener i fire dager for Molde Fotballklubb (1929) samt Lillestrøm SK og Moss FK i 1932. Senere var han dommer, blant annet i finalen i Norgesmesterskapet i fotball for herrer 1937. Det sies at Simensen er opphavet til uttrykkene "flatære ballær på vingæne" og "under tørva".
Waldeck vannkraftverk
Waldeck vannkraftverk (I – II) er et vannkraftverk langs elva Eder i Landkreis Waldeck-Frankenberg, sørvest for Kassel i Hessen, Tyskland. Det er tilknyttet et nedre reservoar som utgjøres av Affolderner See, og et øvre reservoar som dels er et kunstig anlegg (Waldeck I), og dels får vann fra Ederdemningen (Edertalsperre) som ligger 3 km lengre nord og demmer opp innsjøen Edersee.
Anlegget er et såkalt pumpekraftverk som nytter to oppdemmede reservoarer, og har installert vannkraftkapasitet på 460 – 704 MW. Operatør er E.ON.
Arbeidet med vannkraft i Waldeck I startet ikke før i 1929 og var ferdig i 1932. Dette anlegget fikk installeert 140 MW effekt, og fikk ny bygning og turbin i 2006. Waldeck II ligger nedenfor Ederdemningen men likeovenfor Affolderner See, og ble bygget ut 1969–1974. Det har kunstig overbekken samt får vann fra Edersee.
Sofiemyr Skolekorps
Sofiemyr skolekorps er et av Nordre Follos kommunes mange korps. Korpset ble grunnlagt 8. juni 1965 med 33 musikanter. Til sammenlikning hadde korpset I 2011, 104 medlemmer. Korpset er tilknyttet Sofiemyr skole.
Det var formann i det nystiftede foreldrelaget ved Sofiemyr skole, Bjørnulf Foss, som lanserte tanken om å danne et korps ved den nybygde barneskolen. Første 17. mai spilling og konsert var i 1967 under korpsets arrangement på skolen og første korpstur gikk til Kristiansand i 1968.
Organisering
Sofiemyr Skolekorps er organisert i tre «korps»:
Visjon og hovedmål
Korpset visjon er «å gi barn musikalske opplevelser gjennom læring og mestring som varer livet ut».
Korpset hovedmål er:
Rekruttering og drift
Siden 2006 har korpset forsøkt en ny tilnærming for å øke rekrutteringen med Prosjekt «Vårblås».
Elevene på skolefritidsordningen fikk forsøke seg i et lite korps i løpet av noen våruker – med avsluttende konsert. I 2008 startet også «Rytmekorpset» opp, som er et tilbud til de aller yngste på skolen. De spiller en dag i uka på afrikanske trommer innenfor SFO-tiden.
Musikalsk utvikling
I 1976 vant Sofiemyr Skolekorps 2. divisjon i landsfinalen på Hamar – en forløper for dagens Norgesmesterskap. Opp gjennom årene har Sofiemyr Skolekorps en rekke prestasjoner å vise til – både plasseringsmessig og poengmessig.
Frem til 1998 var korpsets offisielle mål å være på topp blant 2. Divisjonskorps. I mange år har Sofiemyr Skolekorps vært et av de ledende korps i 2. divisjon for skolekorps. Sofiemyr Skolekorps vant NM i 1985 og 1987.
I 2001 tok Sofiemyr Skolekorps steget opp i 1. divisjon. I jubileumsåret 2005 tok Sofiemyr Skolekorps 2.-plass etter en oppvisning i konserthuset med Sparke’s Theatre Music. I 2012 tok Sofiemyr Skolekorps 1. Plass i NM i 1. Divisjon Janitsjar med 98 poeng. Det er den høyeste poengsum som er gitt i NMs historie.
Bestykning
Sofiemyr Skolekorps er et Janitsjarkorps.
Bestykningen har variert etter de NM stykker som har blitt spilt og antall musikanter i korpset, men en god og balansert janitsjarbesetning er hovedbestykningen.
Osmose Productions
Osmose Productions er et fransk plateselskap som startet i 1991 av Hervé Herbaut. De spesialiserte seg hovedsakelig på death metal, black metal og gothic metal band.
Mange av gruppene som startet under plateselskapet ønsket fortsette og prøve å få kontrakt med større plateselskap som Nuclear Blast, Century Media Records and Metal Blade Records for å gjøre seg mer kjent i verden.
NM i bandy 1977
'''Det 60. norgesmesterskapet i bandy – 1977'''
Mjøndalen vant seriemesterskapet. Mjøndalen, Ullevål, Stabæk og Drafn gikk til semifinale.
Suezkanalen
Suezkanalen (arabisk: ‏قناة السويس‎, Qanāt as-Suwais) er en 193 km lang kanal i Egypt som forbinder Middelhavet og Rødehavet. Kanalen ble åpnet 17. november 1869 som et alternativ til silkeveien og den mye lengre skipsruta rundt Afrikas kyst og Kapp det gode håp. Den har siden vært en sentral handelsåre mellom Asia og Europa. Kanalen ble kraftig oppgradert i 2015.
Beskrivelse
Suezkanalen har ingen sluser og har derfor ikke begrensninger på skipslengde på samme måte som Panamakanalen. Dybde, bredde og høyde (sistnevnte pga. Suezkanalbroen) er imidlertid begrenset. De største skipene som kan passere kanalen har betegnelsen Suezmax, men betegnelsen er ikke nødvendigvis presis fordi kanalen har gjennomgått flere oppgraderinger slik at skip som tidligere var for store til å gå gjennom kanalen kan gjøre det i dag. Opprinnelig hadde kanalen en seilingsdybde på 8 meter, som gradvis har blitt økt til dagens 24 meter.
Historie
Kanalen ble bygget under ledelse av Ferdinand de Lesseps mellom 1859 og 1869. Etter ferdigstillelsen eide Frankrike og Egypt selskapet som drev kanalen. I 1875 kjøpte Storbritannia 45 % av kanalselskapet og inngikk en avtale med Egypt om at det skulle tilbakeføres til Egypt i 1968.
I 1956 nasjonaliserte den egyptiske president Gamal Abdel Nasser kanalen, noe som førte til Suezkrisen.
Den nye Suezkanalen
Sommeren 2014, rett etter at han overtok som Egypts president, beordret Abdel Fattah al-Sisi en oppgradering av kanalen med mål om å doble kanalens kapasitet fra 49 til 97 skip om dagen. Prosjektet «Den nye Suezkanalen» ble ferdigstilt i august 2015 og førte til at et sentralt strekk på 72 km ble oppgradert slik at motgående skip kan passere hverandre. For omtrent halvparten av strekket (35 km) ble det gravd ut et nytt, parallelt løp, mens resten ble mudret og utvidet. Seilingsdybden ble økt fra 20 til 24 meter, og i passeringsområdet Ballah ble bredden utvidet fra 61 meter til 312 meter.
Prosjektet ble fullført på ett år med en arbeidsstyrke på 43,000 arbeidere.
Grunnstøtinger
I en femårsperiode til mars 2021 grunnstøtte minst 23 skip i Suezkanalen. Den 23. mars 2021 grunnstøtte det 400 meter lange, panamaregistrerte konteinerskipet «Ever Given» og ble stående og sperre hele kanalen. Ved hjelp av gravemaskiner, taubåter og høyt tidevann på grunn av supermåne lyktes det å få skipet løs etter seks dager, og kanalen kunne åpnes igjen. 400 skip hadde blitt forsinket.
Siri Nilsen
Siri Anne Nilsen (født 12. april 1985 i Oslo) er en norsk sanger, musiker, låtskriver, skuespiller og danser. Hennes musikk kan sies å være i folk-, pop- og visesjangeren.
Siri Nilsen debuterte som sceneartist i april 2007 og har siden da holdt en rekke små og store konserter rundt om i landet, i forbindelse med forskjellige festivaler, men også på større scener som Rockefeller Music Hall. Hun fremfører sitt eget materiale. På scenen spiller hun ukulele i tillegg til å synge, og hun bruker iblant effektpedaler til levende sampling og looping.
I 2008 mottok hun Grappa debutantpris. Juryen beskrev henne som «(…) en lovende sanger og låtskriver med et hudløst og personlig uttrykk. Hun skriver og fremfører låter som beveger og hun har mot til å skrive enkle, personlige og nære tekster på norsk.»
Siri Nilsen er en del av det Oslo-baserte musiker- og dikterfellesskapet Blues Run the Game sammen med blant andre musikerne Arild Hammerø, Jens Carelius samt forfatterene Endre Ruset og Joakim Kjørsvik. Blues run the Game spilte månedlig på Café Art’é.
Hun er datter av visesangeren Lillebjørn Nilsen og Shari Gerber Nilsen og er gift med skuespiller og komiker Anders Bye.
Platedebut
Siri Nilsens debutalbum Vi som ser i mørket ble utgitt på Grappa i 2009 og inneholder elleve originale spor. I anmeldelsene har det blitt assosiert til blant andre Joni Mitchell, Anja Garbarek, Ane Brun, Kate Bush og Antony and the Johnsons. For sitt andre album Alle snakker sant ble hun nominert til Spellemannprisen 2011 i klassen kvinnelig artist. For sitt andre album Skyggebokser vant hun klassen tekstforfatter under Spellemannprisen 2014 og ble i tillegg nominert i klassene viser og komponist.
Tidligere arbeid
Siri Nilsen har tidligere koret på platene Einar Stenseng av Einar Stenseng og The Beat of the Travel av Jens Carelius. Hun har også opptrådt som gjestevokalist for Kråkesølv og Shaun Bartlett. Nilsen har jobbet med dubbing av film i mange år og har blant annet vært den norske stemmen til Haru i Katteprinsen, Kiki i Kikis budservice, Carly i serien iCarly og Bloom i Winx Club. Hun hadde også stemmen til Kiara, løveprinsessen og datter av Simba, i Løvenes konge 2 – Simbas stolthet. Hun har også dubbet stemmen til Gabriella Montez i High School Musical, High School Musical 2 og High School Musical 3: Senior Year. Som 15-åring hadde hun sommerjobb i NRQ Radio der hun intervjuet kjendiser som Anastasia, Craig David og Outcast.
Rhinen
Rhinen (tysk: Rhein, fransk: Rhin, nederlandsk: Rijn) er en av de viktigste elvene i Europa. Den begynner i Sveits og renner siden gjennom, eller er grense til, Liechtenstein, Østerrike, Frankrike, Tyskland og Nederland. Det norske navnet bygger på det franske (bestemt form av Rhin, le Rhin). Elvens keltiske navn var Renos, med grunnbetydningen «som flyter», som i den greske filosofens ord «panta rhei» (= alt flyter).
Elven er den største elven i Vest-Europa, og er totalt 1,233 km lang. Den kommer fra de sveitsiske alper, passerer Bodensjøen og renner fra Basel nordover gjennom Tyskland. Mellom Wiesbaden og Rüdesheim ligger den smale og maleriske Rheingau, kjent for Riesling-vinen. Regionen som ligger mellom Trier/Koblenz og det tyske området i Belgia kalles Rhinland.
Enkelte av byene langs elven er tvillingbyer med naboen på den andre bredden. Dette viser ofte igjen i navnet, som enten er likt, men med forskjellig fornevning, eller bindestrek-navn der elven står for bindestreken. Rhinen munner ut i Nederland i et vidstrakt deltaområde, og er seilbar til Basel. På denne strekningen er den en viktig europeisk trafikkåre. Mange kanaler er knyttet til denne indre vannveien. Elven er sårbar for forurensninger, grunnet mye industrivirksomhet og stor befolkningstetthet. Rhinen renner ut i Nordsjøen.
Rhinen og Donau dannet det meste av den nordlige grensen i Romerriket, og siden de dager har Rhinen vært en viktig transportåre, der varer ble fraktet langt innover på kontinentet. Elven har mange ganger vært grunnlaget for regionale og internasjonale landegrenser. De mange historiske slottene og festningene som ligger langs elven vitner om at den lenge har vært en viktig vannvei. Elvetrafikken kunne stoppes på disse stedene, vanligvis for at myndigheten som kontrollerte den delen av elven ville kreve toll.
Sveits
Rhinens utspring er i de sveitsiske Alpene i Graubünden, og elva kalles Alpenrhein/Rhinen der de to første sideelvene, Vorderrhein og Hinterrhein renner sammen. Vorderrhein, som regnes som Rhinens fjerneste kilde, har sitt utspring fra Tomasjøen nær Oberalppasset og passerer det imponerende Ruinaulta-området. Hinterrhein har sitt utspring fra Paradiesbreen nær Rheinquellhorn ved den sørlige grensen av Sveits. Begge disse elvene møtes ved Reichenau, i Graubünden. Fra Reichenau renner Rhinen nordover som Alpenrhein, passerer Chur og danner grense med Liechtenstein og så Østerrike før den renner ut i Bodensjøen. Videre fra Bodensjøen renner den vestover som Hochrhein og passerer Rhinfallet. Her møter den elven Aare, og vannføringen dobles til nesten 1 000 kubikkmeter per sekund. Den danner grense mot Tyskland før den snur nordover ved Basel.
Tyskland og Frankrike
Etter Basel, her betegnet som Øvre Rhinen, danner elven den sørlige delen av grensen mellom Tyskland og Frankrike i en bred dal, før den går innover i Tyskland ved Rheinstetten, nær Karlsruhe.
Med over 1 000 kilometer er Rhinen den lengste elven innenfor Tyskland, og det er her Rhinen møter de fleste sideelvene sine, slik som Neckar, Main og senere Mosel, som medvirker med en vannføring på over 300 kubikkmeter per sekund.
Mellom Bingen og Bonn kalles elva Middelrhinen, og renner gjennom Rhinkløften (på tysk: die Rheinecke), med Lorelei-klippen. Denne kløften er ganske dyp, og området er kjent for slottene og vingårdene som ligger her. Området er på UNESCOs Verdensarvliste og er kjent som «den romantiske Rhinen» med mer enn 40 slott og festninger fra middelalderen og mange vakre vinlandsbyer. Den renner derfra hovedsakelig nordlig, mot fra øst til vest før Bingen.
Selv om det finnes mye industri langs Rhinen helt opp til Sveits, er det langs Nedre Rhinen, i Ruhrområdet at mesteparten ligger, der elven renner gjennom storbyer som Köln, Düsseldorf og Duisburg. Ruhr, som renner ut i Rhinen nær Duisburg er overraskende ren med tanke på industrien som ligger langs bredden av elven, og blir brukt som drikkevann. Den bidrar med ytterligere 70 kubikkmeter vann per sekund. Andre elver fra Ruhrområdet, og særlig Emscher, fører derimot med seg forurenset vann. Når den nærmer seg den nederlandske grensen har Rhinen nå en middelvannsføring på 2 290 kubikkmeter per sekund og en bredde på mer enn 300 meter.
Nederland
Herfra blir situasjonen mer komplisert, siden navnet Rhinen ikke lenger brukes på noen av elvene. Det meste av vannet fra elven (to tredjedeler) renner videre vestover gjennom Waal og så, via Merwede og Nieuwe Merwede, renner den inn i Maas, gjennom Hollandsch Diep og Haringvliet og ut i Nordsjøen. Beneden-Merwede forgrener seg nær Hardinxveld-Giessendam og fortsetter som Noord. Denne delen av elven slår seg sammen med Lek nær landsbyen Kinderdijk og danner elven Nieuwe Maas, som så renner forbi Rotterdam og via Het Scheur og Nieuwe Waterweg til Nordsjøen. Oude Maas forgrener seg nær Dordrecht, og lenger ned møter den Nieuwe Maas og danner Het Scheur.
Navnet Rhinen blir herfra brukt for mindre elver lenger nord, som i romertiden sammen dannet hovedelven Rhinen. Selv om de har samme navn inneholder ikke disse elvene lenger vann fra Rhinen, men blir brukt for å føre vann bort fra de omkringliggende landområdene og dikelandskapet. Fra Wijk bij Duurstede, den gamle nordlige delen av Rhinen, blir elven kalt Kromme Rijn («Den krumme Rhinen»), og etter Utrecht først Leidse Rijn («Rhinen i Leiden») og så Oude Rijn («Gamle Rhinen»). Den siste delen renner vestover og ut i en sluse ved Katwijk, og så ut i Nordsjøen.
Store byer
Basel, Strasbourg, Karlsruhe, Mannheim, Ludwigshafen, Wiesbaden, Mainz, Koblenz, Bonn, Köln, Düsseldorf, Neuss, Krefeld, Duisburg, Arnhem (Nederrijn), Nijmegen (Waal), Utrecht (Kromme Rijn), Rotterdam (Nieuwe Maas).
Sideelver
Sideelver fra utspring til munning:
Prehistorisk
Det har bodd mennesker, neandertalere og Cro-Magnon-mennesker i Rhinedalen så langt tilbake som til kanskje for 100 000 år siden. I jernalderen var begge sider av Rhinen befolket av keltiske stammer, men rundt 600 f.Kr. krysset proto-germaniske stammer elvene Weser og Aller, og kom etter hvert til bredden av Rhinen. Dette er vist arkeologisk i form av Jastorfkulturen. Fra omtrent 500 f.Kr. ble Rhinen grensen mellom de keltiske og de germanske stammene.
Historisk og militær relevans
Historien om Rhinen begynte da forfattere fra Romerriket begynte å skrive om Rhinen, og nesten alle de klassiske kildene omtaler elven. Navnet er alltid det samme: Rhenus på latin, Rhenos på gresk. Romerne så på Rhinen som yttergrensen for sivilisasjon og fornuft, og på den andre siden var det mytiske skapninger og ville germanske stammefolk, som romerne så på som udyr. Siden dette var villmark ønsket romerne å utforske det. Dette er blant annet skildret i Res Gestae Divi Augusti, en lang offentlig inskripsjon av Augustus der han (eller forfatteren hans) skryter av dådene sine, inkludert en ekspedisjon nord for Rhinen til Jylland, der ingen romere tidligere hadde vært (ifølge han selv).
Gjennom den lange historien til Romerriket ble Rhinen regnet som grensen mellom Gallia eller kelterene og det germanske folket, selv om grensen ofte ble brutt, som da germanerne krysset den og slo seg sammen med kelterne og dannet belgerne (som var opphavet til Belgia). I tidlige kilder var Rhinen alltid en gallisk elv.
Da konflikten mellom romerne og germanerne tiltok, så romerne seg nødt til å stasjonere tropper langs Rhinen. De hadde to armégrupper (exercitus) her, en underordnet (nedre), og en overordnet (øvre), og dette er første gang man kan skille mellom nedre og øvre Germania. Opprinnelig betydde dette antageligvis bare oppstrøms og nedstrøms.
Romerne holdt åtte legionar i fem baser langs Rhinen. Hvor mange legioner det var i området var avhengig av om det var krig eller trussel om krig eller ikke. De to militære distriktene påvirket de omkringliggende stammene, som senere respekterte betydningen av alliansene og forbundene sine. De øvre germanske folkene slo seg for eksempel sammen til allamanner. I en periode fungerte ikke Rhinen lenger som en grense, da en union av alle de vestlige germanerne, frankerne, krysset elven og okkuperte det romerdominerte keltiske Gallia så langt som til Paris.
Etter hvert begynte språket å spille en stor politisk rolle. De vest-germanske språkene dissimilerte til tidlige utgaver av saksisk, fransk og tysk språk. Charlemagne samlet alle frankerne i Det hellige romerriket, men han rådde ikke over et folk med samme språk. Etter at han døde delte riket seg mer eller mindre opp langs språklinjene, der det tidlige franske språket ble snakket i Nederland, og det saksiske og tyske i det som skulle bli Tyskland. De romaniserte frankerne ble franskmenn. Rhinen ble igjen en politisk grense.
Rhinen som grense har vært og er et mystisk og politisk symbol. Tyske forfattere og komponister har skrevet mye om den. Under andre verdenskrig ble den fremdeles regnet som en hellig grense for Tyskland, og var fremdeles en forsvarsbarriere som tyskerne kjempet spesielt hardt for å forsvare.
Rhinen er nært knyttet til mange viktige historiske hendelser — særlig militære hendelser — i tillegg til mytiske. For eksempel:
Fotnoter
<references group="lower-alpha"/>
Egretthegre
Egretthegre (Ardea alba) er en storvokst fugl i hegrefamilien (Ardeidae). Arten har kosmopolitisk utbredelse og er vanlig i tropiske og tempererte områder i store deler av verden, og den har i senere år trukket stadig lenger mot nord. Fire underarter anerkjennes.
Egretthegre ble første gang observert i Norge i 1983 og har siden blitt observert her årlig. Den 4. september 2021 ble det observert og avbildet ei gruppe med 14 individer i Tyrifjorden våtmarkssystem IBA, nærmere bestemt i Steinsfjorden biotopvernområde ved Vik i Hole kommune, noe som anses som en foreløpig norgesrekord hva antall i ei og samme gruppe angår. Samtidig ble det også registrert fem fugler i Nordre Øyeren naturreservat. Arten hekker normalt ikke her, men hekking er observert i Sør-Sverige og er ellers vanlig i både Mellom- og Sør-Europa.
Beskrivelse
Egretthegre er på størrelse med gråhegre og blir 80–104 cm lang/høy og veier 0,7–1,7 kg. Vingespennet utgjør 140–170 cm. Aten har kritthvit fjærdrakt og et langt gult nebb med mørk culmen eller nebbspiss. Øynene har gul iris. Halsen er lang og s-formet, mens hodet og nebbet nærmest er en forlengelse av halsen. De nedre ekstremitetene er svarte, svært lange og meget spinkle.
Arten trives i alle typer våtmarksområder, både i innlandet og langs kysten. Dette inkluderer såvel myrområder, flommarker, elvekanter, fiskedammer og større og mindre innsjøer, som saltpanner, elvemunninger, kystmyrer, mangrover og mudderbanker. Fuglene inntar imidlertid også jordbruksarealer, spesielt rismarker og dreneringsgrøfter, men tidvis tørre beiteområder.
Egretthegrer er opportunistiske og eter mest fisk, som de fanger med det lange nebbet, mens den vader i grunt vann, gjennom et hurtig slangelignende angrep. Fuglene sper imidlertid på kostholdet med virvelløse dyr, spesielt krepsdyr, så vel som andre små virveldyr, inkludert amfibier, reptiler, fugler og små pattedyr. Arten jakter i hovedsak føden i ferskvann, marine og estuarine våtmarksområder, og ganske regelmessig også i forskjellige habitater i høylandet. Fuglene vader i vann til omtrent 28 cm dybde.
Arten hekker i fuglekolonier, sammen med andre hegrer og vannfugler. Hekkehabitatet, som ligger ved eller nær vann, består som regel av trær og større kratt- og buskvekster. Hannen velger ut hekkeplassen og tiltrekker seg hunnen gjennom ulike oppvisningsscener. Plattformen for redet bygges av hannen og plasseres som regel nær tretoppen eller toppen av kratt og busker. Det hender imidlertid at redet også legges til egnede plattformer, også nær bakken. Etter pardannelsen vil begge bidra til å bygge ferdig redet, som for en stor del består av kvister, siv og ulike sorter av gress. Hunnen legger 1–6 egg, typisk 3. Antallet egg er gjerne færre i tropiske områder enn i tempererte.
Eggleggingen tar cirka sju dager, men det er rapportert om variasjoner fra én til ti dager. Inkubasjonen starter ved eller like etter leggingen av det første egget, noe som gjør klekkingen asynkron. Begge foreldrene ruger eggene. Inkubasjonstiden er normalt 25–26 dager for nominatformen, mens den har blitt rapportert til 23–29 dager for A. a. modesta. Begge foreldrene mater og steller for avkommet, som gjerne begynner å forlate redet for å trene vingene etter cirka 21–25 dager. Etter 34 dager kan ungene være vekk fra redet i lengre perioder, men de returnerer da foreldrene bringer dem mat. Etter 49–56 er ungene i stand til å fly over kortere distanser, som fra tre til tre, spesielt når de forfølger foreldrene for å få mat. Etter cirka 62–67 dager er ungene uavhengige av både foreldrene og redeplassen.
Inndeling
Inndelingen under følger HBW Alive og er i henhold til Martínez-Vilalta & Motis (2018). Norske navn på artene følger Norsk navnekomité for fugl og er i henhold til Syvertsen et al. (2008, 2017). Navn og beskrivelser i parentes er ikke offisielle, men kun foreløpige beskrivelser.
Rapping
Rapping, eller rap, er en betegnelse på en måte å bruke vokal på som inneholder tekster som rimer og framføres på en bestemt rytmisk måte. Rap regnes gjerne som et av de «fire elementene» av hiphop-kulturen, og rap-musikk brukes ofte synonymt med hiphop-musikk, selv om rapping også blir brukt innen en rekke forskjellige musikkgenre, for eksempel nu metal, og hiphop-musikk trenger heller ikke å inneholde rap.
Freestyling
En form for rapping er freestyling, hvor utøveren improviserer teksten, ofte inspirert av foregående handlinger av de tilstedeværende, og enda oftere ved «dissing» av motstanderen. Dette foregår ofte som «freestyle battles».
Rapper Juice Wrld var kjent blant annet som freestyle-rapper.
«Seremonimester»
MC er en forkortelse for Master of Ceremonies og er i dag synonymt med rapp-artist. Innenfor populærmusikk ble termen MC først tatt i bruk i Jamaicas dansehaller hvor man alltid hadde en «seremonimester» på dansetilstelninger. Han introdusere de forskjellige bandene og artistene ved hjelp av rap. Han hadde også andre oppgaver som konferansier, som å gi praktiske beskjeder, og framføre reklamebudskap fra arrangementets sponsorer.
Uttrykket ble brakt til New York med jamaicanske immigranter på 1970-tallet, og ble en del av den nye musikkstilen hiphop.
Rafail Levitskij
Rafail (eller Rafael) Sergejevitsj Levitskij (russisk: Рафаил Сергеевич Левицкий; født 5. august 1847 i St. Petersburg i Russland, død 29. september 1940 eller 1930) var en var en russisk kunstner innen sjangremaleri, romantisk og impresjonistisk kunst og som var en aktiv deltaker i Peredvizjniki-bevegelsen.
Hans brev til kunstnervennen Vasilij Polenov (1844–1927) er en personlig beretning om mange av nøkkelfigurene som stilte ut russisk kunst i deres samtid.
Levitskij var født inn i en velstående familie. Han var gift med Anna Vasilevna Olsufevsky. Han var fetter av Aleksandr Herzen (1812–1870), fremragende skribent og ledende offentlig figur; og sønn av Sergey Lvovich Levitsky (1819–1898), en av grunnleggerne av fotografiet i Russland, mest kjent for sine berømte portretter av Romanovfamilien. Han var en venn av forfatteren Leo Tolstoj (1828–1910) som kom på besøk og bodde hos han og ektefellen ved flere anledninger.
Rafail Levitskij var også en aktet fotograf og kunstprofessor.
Utdannelse
Levitskij begynte sine kunststudier ved Det Keiserlige kunstakademiet i St. Petersburg i 1866, med friplass. Mens han studerte der, var han direkte underlagt Pavel Petrovich Chistyakov (1832–1919) sammen med klassekamerater som blant annet inkluderte Vasilij Polenov og Ilja Repin. Det er allment akseptert at Chistyakovs pedagogiske metoder kombinert med de beste tradisjoner ved akademiet og erfaringen med en direkte oppfatning av naturen ledet til utviklingen av realismen i Russisk kunst.
Levitskij mottok medaljer i 1867 – 2 sølv og i 1872 – en mindre og to store æresbevisninger. I 1877 fikk han rang som «Klassisk kunstner av tredje grad».
Lærer
Rafail Sergejevitsj Levitskij var professor i tegning og porselensmaling ved Det Keiserlige samfunn til ære for visuell kunst fra 1884 til skolen ble nedlagt i 1914.
Karrieren hans er dokumentert i en rapport skrevet på anmodning av Nickolay Makarenko ved skolen og publisert i St. Petersburg i 1914.
Peredvizjniki-bevegelsen
Rafail Levitskij ble med i Peredvizjniki-bevegelsen – ofte kalt «vandrerne» ettersom de arrangerte vandrerutstillinger – i 1880. Dette var en samling russiske realist-malere som søkte å komme bort fra den akademiske formalismen ved Russlands dominerende kunstsenter (St. Petersburgs kunstakademi). Levitskij stilte ut med Peredvizjniki-gruppen i perioden 1880-1894.
Hans kunstneriske karriere førte ham over hele Russland. Etter åpningen av Rostov Museum med Kirkeantikviteter i 1883 dukker navnet hans opp på besøkslisten to ganger. Besøkslisten starter i 1886. Dette museet var et kulturelt sentrum for gammel russisk arkitektur, kirke- og folkekunst og Levitskij besøkte det i 1900 og 1904. Et maleri av interiøret i Redemeer kirken "na-senyah" funnet i Kreml i Rostov ble malt av Levitskij i 1904 og er i dag stilt ut på Tretjakovgalleriet i Moskva. I 1885, 1896 og 1907 reiste han til Italia hvor han malte sjangermalerier og impresjonistiske scener en plein air. I november 1914, dokumenterte han en scene hvor russiske styrker kjempet i den schlesiske offensiven i første verdenskrig.
Vennskapet med Vasilij Polenov
Gjennom hele livet beholdt Levitskij sitt gode vennskap med sin «vandrervenn» kunstneren Vasilij Polenov. Polenovs friske farger kombinert med hans kunstneriske finish av komposisjonen påvirket i stor grad Levitsijs egne landskapsmalerier både når det gjelder malestil og behandling.
Vennskapet med Leo Tolstoj
Fra februar til mars 1896, og fra februar til mars 1897, besøkte Leo Tolstoj Rafail Levitskij og hans kone Anna Vasilevna Olsufesky på Nicholskoe, Olsufevskyfamiliens eiendom nær Moskva. En gang tilbrakte han to uker hos dem og en annen gang varte besøket en hel måned.
Under et av disse besøkene inviterte Levitskij Tolstoj inn i arbeidsrommet sitt og diskuterte spørsmålet om å kunne få male portrettet hans. Seansen fant sted i andre etasje på Nicholskoe. Det blir fortalt at Levitskij tegnet stående ved sitt staffeli og valgte å lage en skisse av Tolstojs høyre profil. For å lette poseringen ble det lest høyt fra en Senkevich roman. Økten varte i en og en halv time. Med tillatelse fra Tolstoj, ble det laget en gravering av den endelige tegningen og trykkene ble solgt i butikker over hele Russland.
I mai måned i 1898, reiste Leo Tolstoj til Grinevka for å besøke sønnen, grev I.L. Tolstoj på hans eiendom. Mens han bodde der, var han igjen på besøk hos sin venn Levitskij. Under dette oppholdet ble han akutt syk med alvorlig dysenteri og ble værende i ti dager. I dagboken hans – oversatt av Rose Strunsky i 1917 – skriver han om denne tiden: «Sammen med min svigerdatter Sonya dro jeg på besøk til Tsurikov, Aphremov og Levitskijfamilien. Jeg fikk et veldig godt inntrykk og forelsket meg i mange, men jeg ble syk og fikk ikke gjort arbeidet mitt og lagde en masse oppstyr for både Levitskij og resten av husholdningen.»
Brev til Vasilij Polenov
Ettersom Levitskij bodde og arbeidet i St. Petersburg får vi innsikt i kunstutstillinger han var tilstede ved og skrev om i brev til  Vasilij Polenov.
I et brev sendt til Polenov i Moskva skriver Levitskij om en akademisk utstilling som fant sted 18. september 1869 om skulptøren Alexander Opekushin (1838–1923), som hadde laget en byste av kunstneren Mikhail Osipovich Mikeshin (1835–1896). Han skriver: «Utstillingen har vært åpen siden i går, men det har ikke vært særlig mange tilstede, og de av publikum som er tilstede synes ikke å like den heller. Fortalte jeg deg om Mikeshin's byste som er laget av en ukjent skulptør som heter Opekushin. Denne skulpturen er bemerkelsesverdig og likheten med Mikeshins ansikt og kropp ... hadde dette vært et maleri, ville jeg ha veddet på at det var laget av Mikeshin selv. Denne fyren Opekushin viste også en byste av Komisarov.»
Ved en tredje akademisk utstilling i St. Petersburg hvor Levitskij var tilstede, stilte V.M. Vasnetsova (1848-1926) ut bildet «Tedrikking på en taverna». 8. februar 1874 skrev han til Polenov: «Vasnetsova som du tydeligvis kjenner,.... et mirakel av mirakler...» Kunstneren Arkhip Kuindzjis verk «Utsikt fra Isaakievskykatedralen» hadde besøkt den akademiske utstillingen i 1869. Levitskij så starten av det som skulle bli Kuindzjis bruk av spesielle lyseffekter i malingen av natur og oppnådde forbausende resultater. Levitskij skriver: «A. Kuindzji har malt et landskap av elven Neva med utsikten fra Isaakievskykatedralen på en fullstendig fullkommen måte...»
Fotograf
Levitskijs far var den kjente Sergey Lvovich Levitskij (1819-1898, Moskva) som er ansett som grunnleggeren av russisk fotografi. Han er notabel for fotoportrettene han tok av fire generasjoner av Romanovene og legendariske personligheter som inkluderte europeiske kongeligheter, den amerikanske presidenten Millard Fillmore (1800–1874) og en serie med berømte kunstnere og forfattere, blant dem Leo Tolstoj.
Arven etter Levitskij
Størrelsen og storheten av Rafail Levitskijs Catalogue raisonné forblir ukjent. Hans innflytelse på kunstnere, hans historie, og hans kunstneriske prestasjoner ble visket ut i sovjettiden sannsynligvis på bakgrunn av hans aristokratiske opprinnelse. Det russiske statsmuseum i eier verken bilder, tegninger eller arkivdokumenter i samlingen sin av denne en gang så store kunstneren.
I den mest komplette samlingen med gjennomgang av russisk og europeisk malerkunst; «The Encyclopedia of World Art» publisert av White City, inkluderer forfatteren Alexander Shestimirov Rafail Levitskijs kunstneriske arbeid i alle tre bind – Russian Naval landscape – side 443; Russian Landscape Painting – side 888; og Russian portraits – side 1416.
Individuelle arbeider finnes i Nekrasov Leilighetsuseum i st. Petersburg, The Stavropol Regionale Museum of Fine Arts, The Tsjuvansk State Art Museum og i Tretjakovgalleriet i Moskva.
I dag finnes den største samlingen av Rafail Levitskijs verker i Di Rocco Wieler Private Collection, Toronto i Canada.
EM i friidrett 1954 – 400 meter menn
Dette er de offisielle resultatene for øvelsen 400 meter herrer ved EM i friidrett 1954 i Bern, Sveits der finalen ble avholdt den 27. august.
Thomas C. Schelling
Thomas Crombie Schelling (født den 14. april 1921 i Oakland i California, død 13. desember 2016 i Bethesda) er en amerikansk økonom og professor i utenrikssaker, nasjonal sikkerhet, atomstrategi og rustningskontroll ved University of Maryland. Han ble tildelt Sveriges Riksbanks pris i økonomisk vitenskap til minne om Alfred Nobel i 2005 sammen med Robert Aumann for å «øke forståelsen vår av konflikt og samarbeid gjennom spillteoretiske analyser».
EM i friidrett 1954 – 400 meter menn
Norge var ikke representert i øvelsen.
Thomas C. Schelling
Liv og virke
Schelling studerte økonomi ved University of California i Berkeley og tok doktorgrad i 1951 ved Harvard University. I 1940-årene og tidlig i 1950-årene innehadde han en rekke politiske verv. Han arbeidet blant annet med Marshallplanen i Europa og i Det hvite hus.
EM i friidrett 1954 – 400 meter menn
Rekorder
Mesterkskapsrekord før denne konkurransen:
Thomas C. Schelling
Liv og virke
Sitt første professorat fikk han ved Yale University. I 1958 gikk han over til Harvard, og underviste der til 1990.
EM i friidrett 1954 – 400 meter menn
Rekorder
Det ble satt ny mesterskapsrekord under konkurransen:
Thomas C. Schelling
Liv og virke
I 1991 ble Schelling valgt til president for American Economic Association.