cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Richard de Clare, 2. jarl av Pembroke
Ettermæle
Sammenlignet med Raymond FitzGerald, soldaten, var Strongbow statsmannen. Han er levende beskrevet av Gerald av Wales som en høy og blond mann med et tiltalende vesen, beskjeden i sin holdning, kresne trekkene og talte med en lav stemme, skjønt klokt i forsamlinger og var meget godt likt av sine soldater. Han ble gravlagt i Dublins katedral Christ Church hvor hans påståtte kisteskulptur kan bli sett. Hans opprinnelige gravskulptur ble ødelagt da katedralens tak ramlet ned på 1500-tallet. Den som er utstilt i dag har våpenskjoldet av jarlene i Kildare og er datert fra en gang på 1400-tallet.
Richard hadde også tittelen Lord Marshal av England. William Marshal holdt denne tittelen senere.
Chaetosomatidae
Chaetosomatidae er en lite kjent familie av biller som bare ser ut til å finnes på den sørlige halvkule. Larvene lever i død ved, mest i gangene til andre vedborende insekter, og ser ut til å være rovdyr. Nålevende arter ser bare ut til å være kjent fra New Zealand og Madagaskar, men det er også kjent fossile arter av gruppen.
De fem elementene
De fem elementene (kinesisk: 五行, pinyin: wú xing), også omtalt som De faser, De fem bevegelser, De fem stadier og De fem planeter, er de fem grunnelementene i kinesisk filosofi som den synlige virkeligheten er bygd opp av; ild (火 huǒ), vann (水 shuǐ), tre (木 mù), metall (金 jīn), og jord (土 tǔ). Tanken om de fem elementene går tilbake till Zhoudynastiets tid og ble viktig først og fremst innenfor daoisme, medisin og alkymi. Denne presentasjonsorden er kjent som «den felles generasjon» (相生 xiāngshēng) sequence. For «den felles overvinnelse» (相剋/相克 xiāngkè), er de tre, jord, vann, ild og metall.
Wú xing har egentlig en betydning som bedre oversettes som fem faser (de faser som materien sirkulerer gjennom i sin uendelige sirkel gjennom all materiell substans). Ordet wu betyr fem. Ordet xing betyr som substantiv; passasje, steg, rute, og som verb; å reise, å gå.
Det er en utvikling av yin og yang-teorien anvendt på den materielle substansens natur og ulike relasjoner som eksisterer mellom materiet i dets ulike faser. Disse fem fasene fungerer metaforisk og gir bilder som de eldre teoretikeren brukte for å organisere sitt tenkende om den fysiske verden.
Den internasjonale restmekanismen for straffetribunaler
Den internasjonale restmekanismen for straffetribunaler (International Residual Mechanism for Criminal Tribunals; MICT), kort omtalt som Restmekanismen, er en internasjonal domstol etablert av FNs sikkerhetsråd i 2010 for å ivareta resterende funksjoner for Det internasjonale krigsforbrytertribunalet for det tidligere Jugoslavia (ICTY) og Det internasjonale tribunalet for Rwanda (ICTR) etter at mandatene for disse tribunalene utløp. Disse funksjonene består i å behandle gjenværende anker og rettssaker, blant annet for krigsforbrytere som fortsatt er etterlyst.
Ecce Cor Meum
Ecce Cor Meum er et musikkalbum med klassisk musikk komponert av Paul McCartney, utgitt i 2006.
Sporliste
Komponert av Paul McCartney
Fagskolen i Gjøvik
Fagskolen i Gjøvik (FIG) ble opprettet i 1968 som Gjøvik tekniske fagskole. Skolen skiftet navn 1. august 2005 til Fagskolen i Gjøvik. Fagskolen ble slått sammen med Fagskolen på Hamar under navnet Fagskolen Innlandet i 2012.
Skolen ble etablert som en del av teknikerutdanningen på Gjøvik, og hadde lokaler sammen med Høgskolen i Gjøvik fram til 1984, da en ny skole ble bygget som selvstendig enhet. Oppland fylkeskommune eier FIG, og er ansvarlig for drift og vedlikehold.
Skolen har pr. 2011 over 800 studenter. Skolefagene omfatter teknologi og helse. FIG tilbyr også nettstøttet opplæring.
Evangel University
Evangel University er et privat, kristent universitet i Springfield i delstaten Missouri i USA. Det ble grunnlagt i 1955 og har siden starten vært tilknyttet pinsebevegelsen (Assemblies of God).
I 2006 var det i alt 1 721 studenter og 156 vitenskapelig ansatte ved Evangel, og skolepengene dette året var på US$ 14 300.
Studiene tilbys opp til mastergradsnivå. Fagfokuset er det klassiske liberal'arts-programmet med lærerutdanning, musikk, språk, humaniora, samfunnsvitenskapelige fag og teknologi. I tillegg gir universitetet teologisk utdanning innen rammen av pinsebevegelsens troslære.
Aisling D’Hooghe
Aisling D'Hooghe (født 25. august 1994) er en belgisk landhockeyspiller. Hun representerte landet sitt under Sommer-OL 2012 i London, der hun endte på nest sisteplass med det belgiske landslaget.
Loudoun County
Loudoun County er et fylke i den amerikanske delstaten Virginia. Innbygertallet var 333 253 i 2012, hele 84 % mer enn i år 2000. Dette gjør fylket til det fjerde rasket voksende i USA.
I statistikk fra 2007 har Loudoun County den høyeste median husholdsintekten av alle fylker i USA. Fylket er dermed et av de rikeste i USA. Hovedgrunnen til dette er at fylket inngår i områdene rundt Washingtin DC, mange rike har flyttet ut til Loudoun i stedet for å bo i byen.
Klaus Rainer Röhl
Klaus Rainer Röhl (født 1. desember 1928 i Trockenhütte ved Danzig, død 30. november 2021) var en tysk journalist og publisist, kjent som grunnlegger og utgiver av det radikale tidsskriftet konkret, og som tidligere ektemann av Ulrike Meinhof. Han har siden beveget seg i høyreliberal retning.
Liv
Som 16-åring ble han innkalt til arbeidstjenesten, og to uker før krigsslutt ble han soldat og stasjonert i Danmark. Etter en kortere tid i interneringsleir ble han gjenforent med sin familie i Stade, etter at familien hadde måttet flykte fra Danzig. I 1948 tok han abitur, og begynte året etter å studere ved Universität Hamburg sammen med vennen Peter Rühmkorf. Samtidig innledet han en allsidig virksomhet som grunnlegger av bl.a. en politisk kabaret, et studentteater og en jazzkjeller, og i tillegg til at han engasjerte seg for Rühmkorfs tidsskrift Zwischen den Kriegen. Politisk stod de begge for en radikal pasifisme, som i 1953 bragte dem i berøring med medlemmer av Kommunistische Partei Deutschlands (KPD). I mai 1955 begynte Röhl å utgi et eget tidsskrift under navnet Studentenkurier, og fikk hjelp av flere kommunister som samlet inn midler. Da KPD ble forbudt som forfatningsfiendtlig i 1956 meldte Röhl i protest seg inn i det nå illegale partiet.
Studentenkurier ble i september 1957 omdøpt til konkret, og under Röhls ledelse ble det den største studentavisen i Tyskland med et opplag på inntil 20 000 eksemplarer, og spilte en ledende rolle i anti-atomvåpenbevegelsen fra 1958. En rekke anti-atomvåpenaktivister, bl.a. Ulrike Meinhof og Erika Runge, ble redaktører i konkret.
Jan Martin Gismervik
Jan Martin Gismervik (født 1988 i Avaldsnes i Karmøy kommune) er en norsk jazzmusiker (trommer), kjent fra band som Monkey Plot, Torg, Oker, O, PGA, Wolfram Trio.
Klaus Rainer Röhl
Liv
Julen 1961 giftet Röhl seg med Ulrike Meinhof. Etter at KPD i Øst-Berlin forsøkte å øve stadig sterkere innflytelse på redaksjonen, kom det våren 1964 til brudd med KPD. Kommunistene stanset sin betaling av trykkeriet og gav ordre om at tidsskriftet skulle innstilles fra juni samme år. Men Röhl valgte å fortsette utgivelsen av tidsskriftet for egen regning.
Jan Martin Gismervik
Biografi
Gismervik vokste opp i Avaldsnes, hvor han spilte i lokale grupper. Han er utdannet innen jazz og improvisert musikk fra Norges musikkhøyskole med en Master i utøvende musikk. I 2014 vant han konkurransen Jazzintro på Molde International Jazz Festival sammen med Monkey Plot. Han samarbeidet med duoen PGA på debutalbumet Korreksjoner (2012). På Rettelser er duoen PGA assistert av Henrik Munkeby Nørstebø (trombone) og Torstein Lavik Larsen (trompet) på to spor. Med trioen Monkey Plot (Christian Skår Winther (gitar), (Magnus Skavhaug Nergaard (kontrabass)), slapp han albumet Løv Og Lette Vimpler i 2013. Han fikk Sildajazzprisen under Sildajazz-festivalen i Haugesund i 2020.
Klaus Rainer Röhl
Liv
Som uavhengig sosialistisk tidsskrift øket konkrets opplag raskt og nådde i 1965 100 000 eksemplarer. Fra 1967 ble det det ledende organet for den «utenomparlamentariske opposisjonen», den radikale studentbevegelsen. I 1967 utkom tidsskriftet hver 14. dag, og hadde sitt høyeste opplag med 176 000 solgte eksemplarer.
Våren 1968 ble Röhl og Meinhof skilt, og Meinhof dro med døtrene til Berlin, og innledet der en politisk kamp om kontrollen over tidsskriftet, hvor det ble ført en stadig mer tilspisset diskusjon om bruken av vold, som Röhl gikk sterkt imot. I mai 1970 gikk Meinhof under jorden sammen med Andreas Baader og grunnla terrororganisasjonen Rote Armee Fraktion. Röhl bekjempet bittert RAF fra første minutt.
Röhl og Meinhof hadde tvillingdøtrene Bettina og Regine, som RAF bortførte i 1970 og planla å utdanne som terrorister i en palestinsk flyktningleir i Jordan. Døtrene ble funnet i en leir for jordskjelvofre på Sicilia av journalisten Stefan Aust og gjenforent med faren. De så aldri moren mer. Ettersom Röhl fryktet at RAF ville forsøke å bortføre barna igjen levde familien under konstant politibeskyttelse i mange år.
De dramatiske personlige opplevelsene med venstreekstrem terrorisme førte til at Röhl fullstendig endret politisk oppfatning. I 1993 tok han doktorgraden under den nasjonalliberale filosofen og historikeren Ernst Nolte ved Freie Universität Berlin. I boken Linke Lebenslügen fra 1994 skriver han selv om dette: «Im Sommer 1987, zwei Jahre vor der Wende, habe ich angesichts der maßlosen und ungerechtfertigten Kampagne gegen Ernst Nolte beim sogenannten Historikerstreit‚ an diesen geschrieben und ihm den Vorschlag gemacht, solidarisch, gewissermaßen demonstrativ bei ihm zu promovieren. Die Wahl des Doktorvaters war also keineswegs ein Zufall.» Hans doktorgradsarbeid hadde tittelen ''Nähe zum Gegner. Die Zusammenarbeit von Kommunisten und Nationalsozialisten beim Berliner BVG-Streik von 1932''.
Röhl ble i 1995 medlem av Freie Demokratische Partei, og regnes for å tilhøre den nasjonalliberale fløyen rundt Alexander von Stahl, Heiner Kappel og Rainer Zitelmann, som ønsket å endre FDP på 1990-tallet. Han tok initiativet til oppropet «8. Mai 1945 – Gegen das Vergessen» sammen med blant andre Rainer Zitelmann, Ulrich Schacht og Heimo Schwilk. Han har også skrevet for blant annet Preußische Allgemeine Zeitung.
Röhl er idag en av de fremste kritikere av kommunismen og venstreradikalismen i Tyskland.
Hans nåværende livsledsager er den greske forfatteren og tidligere diplomaten Danae Coulmas. De bor i Köln.
Père Lachaise (Paris Metro)
Père Lachaise er en stasjon på metroen i 20. arrondissement i Paris. Stasjonen betjenes av linje 2 og linje 3, og har sitt navn etter gravlunden Père Lachaise – en av verdens mest kjente og besøkte kirkegårder.
Stasjonen var metronettets første til å bli utstyrt med rulletrapp, som skjedde i 1909.
Louisa County (Virginia)
Louisa County er et fylke i den amerikanske delstaten Virginia.
Chamaeleo
Chamaeleo er en slekt av kameleoner.
De fleste artene lever i Afrika sør for Sahara, men det finnes også noen arter i Nord-Afrika, Sør-Europa og Sørvest-Asia østover til India og Sri Lanka. Medlemmene i slekten er middels store, 15–40 cm lange, og lever for det meste oppe i busker og trær. De er likevel ikke vanlige i tett skog, men foretrekker ulike typer savanne, torneskog og halvørken. Namaquakameleonen er et ørkendyr, som tilbringer det meste av tida på bakken. Alle artene er eggleggende.
Chamaeleo var den første slekten av kameleoner som ble beskrevet. Etter hvert som kunnskapen har økt, er mange arter flyttet til nye slekter. I 2009 ble det oppdaget at underslekten Trioceros ikke er spesielt nært beslektet med Chamaeleo i snever betydning, og gruppen har derfor nå status som en egen slekt. Mange av artene i Trioceros har horn eller andre utvekster framme på hodet, noe som aldri forekommer hos Chamaeleo.
En følger her Tilbury & Tolley som regner 14 arter til slekten Chamaeleo, inkludert ''Ch. necasi'', som ble beskrevet i 2007. Artsnavnene ''Ch. quilensis, Ch. roperi og Ch. ruspolii betraktes nå som synonymer for Ch. dilepis''.
Porto Feliz
Porto Feliz er en kommune i delstaten São Paulo i sørøstregionen av Brasil.
Hal Ketchum
Hal Michael Ketchum (født 9. april 1953 i Greenwich, New York (delstat), død 23. november 2020 i Fischer, Texas) var en amerikansk countrymusiker og låtskriver.
Da Hal Ketchum var 15 år begynte han å opptre i diverse klubber som trommeslager i en rhythm and blues trio. I 1981 flyttet Ketchum til Austin, Texas. Der begynte han å besøke Gruene Hall, en liten dansehall ved New Braunfels, en by sør for Austin. Dette inspirerte ham til å begynne med med sang og låtskriving, og i 1985 spilte han i små klubber i Texas. Ketchum var finalist i Kerrville Folk Festival "New Folk Singer-Songwriter Contest" i 1985 og ble titulert som en av 6 vinnere i 1986. I 1986 spilte Ketchum inn 11 av sine egne under sitt fulle navn, Hal Michael Ketchum. Dette albumet, Threadbare Alibis, ble utgitt i 1988 av plateselskapet Watermelon Records. Ketchum flyttet da til Nashville, Tennessee og signerte en avtale med Curb Records.
Karriere
I 1994 ga Ketchum ut albumet Every Little Word. Fem singler fra albumet ble utgitt. Ketchum skrev de to første singlene, «(Tonight We Just Might) Fall in Love Again» og «That's What I Get for Losin' You», mrd tidligere NRBQ–medlem Al Anderson. Disse havnet som nummer 20 og nummer 22 på Hot Country Songs i 1994. Etter det kom Ketchums siste topp 10 hit, «Stay Forever», som han skrev sammen med Benmont Tench. Tittelsporet og dets B-side, «Trail of Tears», rakk ikke opp til topp 40. Ketchum ble også opptatt i Grand Ole Opry som medlem nr. 71 i Grand Ole Opry i 1994.
To år sener ble en greatest-hits pakke, The Hits, utgitt Dette albumet inneholdt singelen "Hang In There Superman" som aldri var på hitlistene. Ketchum figurert ikke på hitlistene igjen før 1998, da han fikk en nummer36 hit med en coverversjon av Todd Rundgrens låt, «I Saw the Light», fra sitt neste album, også med tittelen I Saw the Light. Albumet Awaiting Redemption ble utgitt i 1999.
Ketchum spilte inn en cover av låten «If I Never Knew You» med Shelby Lynne til albumet The Best of Country Sing the Best of Disney. I 2001 ga Ketchum ut Lucky Man. Dette albumet hadde bare en singel på Topp 40, "She Is".[3] King of Love followed in 2004 with only the number 60 "My Love Will Not Change" to its credit. One More Midnight, released only in the United Kingdom, produced a number 47 country hit in the United States with «Just This Side of Heaven (Hal-Lelujah)». Han fulgte opp med sine siste album Father Time i 2008 og I'm the Troubadour i 2014.
Etter at han flyttet til Texas i 2010, spilte han teater bl.a. i The Birchmere og Eddie's Attic. Han spilte sitt siste show i Gruene Hall.
Privatliv og død
Ketchum var også kunstmaler og en del av abrbeidene hans er utstilt i "Pena Gallery" i Santa Fe i New Mexico. Han var også snekker og likte å lage leketøy.
14.april 2019 annonserte Ketchums kone, Andrea, på hans Facebookside at en rask utvikling av senil demens inkludert Alzheimers sykdom hadde utviklet seg så mye at han ikke lenger kunne opptre. Ketchum døde i sitt hjem i Fischer, Texas, på grunn av komplikasjoner med sin demens 23 november 2020, 67 år gammel.
Diskografi
Studioalbum
Porte des Lilas (Paris Metro)
Porte des Lilas er en stasjon på metroen i Paris. Stasjonen betjener linje 3bis og linje 11. Stasjonen åpnet 27. november 1921 da Paris Metrolinje 3 ble utvidet fra Gambetta til Porte des Lilas.
DS «Ara»
DS «Ara» er et av de minste norske dampskipene som fremdeles eksisterer.
Skipet ble bygget i 1910 av ''C.J. Wennberg Mek. Verkstad'' som DS «Alster» for Alster Bruk och Valsekvarn ved Karlstad, det hadde en lengde på 17,8 m og en bredde på 3,6 m. I 1954 ble båten overtatt av Fløtningsforeningen og flyttet fra Vänern til Haldenkanalen, den fikk navnet DS «Ragnvald Bødtker» og ble drevet som tømmersleper.
1964 ble den solgt og fikk navnet DS «Ara». 2010 ble den kjøpt av DS Turisten AS, og restaurering ble påbegynt i Strømsfoss.
Outwitting Dad
Outwitting Dad er en amerikansk stumfilm fra 1914, regissert av Arthur Hotaling.
Alt for Norge (illegal avis, NKP)
Alt for Norge var en av de illegale avisene som ble utgitt under den tyske okkupasjonen av Norge under andre verdenskrig.
Outwitting Dad
Handling
Bob og Lena er et kjæreste-par som ønsker å gifte seg.
Alt for Norge (illegal avis, NKP)
Alt for Norge presenterte seg som «organ for den nasjonale front» og ble utgitt av «sentralkomiteen for det Kommunistiske parti». Avisen ble utgitt i 1944 og 1945, av Norges Kommunistiske Parti, NKP. Den utkom i 1944 hver 14. dag, og var en liten 4-siders trykksak i boktrykk. Opplaget svingte mellom 10 000 og 30 000, og siden de illegale avisene sirkulerte innebar dette trolig en leserkrets på mer enn hundre tusen.
Outwitting Dad
Handling
Men først blir de nødt til å håndtere motstand fra faren til Lena.
Alt for Norge (illegal avis, NKP)
Avisen var et talerør for den aktive motstandskampen, med slagord som «Organisert utryddelseskrig mot angiverne er folkets krav!» og oppfordringer til konkrete aksjoner: «Patrioter! Slutt lag i grupper på 3 mann, skaff dere håndvåpen, og slutt dere til den organiserte utryddelseskrigen mot Gestapo! Skyt ned angiverne hvor de treffes!»
Alt for Norge hadde også front mot de britiske styrkene, når disse angrep kommunistledet motstandsbevegelse i andre land: «Alarm: Engelskmennene har åpnet ild mot motstandsbevegelsen i Grekenland. Delvis det samme i Belgia. Dette er et alarmsignal for oss alle! Protester mot englendernes framferd hvor du kan!»
NKP i Bergen-området utga i 1942 en illegal avis med samme navn.
Preussenstadion
Preussenstadion er et fotballstadion i bydelen Lankwitz i bezirk Steglitz-Zehlendorf i Berlin i Tyskland som rommer 3 000 tilskuere, herav 200 sitteplasser. Stadionet er hjemmebanen til BFC Preussen. Ved åpningen den 23. oktober 1938 rommet stadionet 20 000 tilskuere.
Fotoalbum
Et fotoalbum inneholder en samling av fotografier og har ofte form og fasong som en bok.
De eldste fotoalbumene hadde i Norge ofte mørke grå sider hvor små sorthvit bilder kunne limes inn ved hjelp av fotohjørner eller lim. De gamle sorthvitt bildene kunne klebe seg sammen, særlig når det var varmt, så mellom hvert ark for å sette inn bilder var det ofte et tynt papirark (silkepapir) for å forhindre det. Etter hvert ble bildene i farger og sidene i albumene ble lyse grå eller hvite.
I tillegg til album med blanke ark der en kunne lime inn bilder kom det fotoalbum der det var plastlommer til å skyve bildene inn i. Albumene med plastlommer var ofte ringpermer og også vanlige album for inn liming kom som ringpermer. Man skrev ofte under bildene hvor, når de var tatt og navnet på personer på bildene.
Mange liker å lage flotte album der de skriver tekst til bildene, klipper, limer, setter inn klistremerker og lignende, dette kalles scrapbooking.
Med internett kan man nå opprette et online fotoalbum, dvs. et elektronisk fotoalbum hvor brukerne kan laste opp fotografier og dele dem med venner og familie.
Man kan også lage digitale fotoalbum hvor man hjemme på en PC setter inn bilder og skriver tekster. Man kan velge i et bibliotek med ferdiglagde bakgrunner og clipart.
Komiprisen 2009
Beste forestilling – scene:
Beste mannlige artist – revy og komedie:
Beste kvinnelige artist – revy og komedie:
Årets gjennombrudd:
Beste stand up–artist:
Årets nummer:
Årets morsomste:
Bienville Parish
Bienville Parish er et fylke i den amerikanske delstaten Louisiana. Det ligger nord i staten og det grenser mot Claiborne Parish i nord, Lincoln Parish i nordøst, Jackson Parish i øst, Winn Parish i sørøst, Natchitoches Parish i sør, Red River Parish i sørvest, Bossier Parish i vest og mot Webster Parish i nordvest.
Bienville Parish totale areal er 2 128 km² hvorav 29 km² er vann. I 2010 hadde fylket 14,353 innbyggere. Administrasjonssenteret ligger i byen Arcadia. De nototoriske bandittene Bonnie Parker og Clyde Barrow, kjent som Bonnie & Clyde ble drept i Bienville Parish i 1934.
Sverige under EM i friidrett 1971
Sverige deltok med 43 utøvere i EM i friidrett 1971 som ble arrangert 10.–15. august 1971 i Helsingfors. Sverige tok to medaljer i mesterskapet.
La Diagonela
La Diagonela er et langløp i langrenn klassisk teknikk i dalen Engadin i kantonen Graubünden i Sveits, som ble arrangert for første gang i 2014. Start og mål er i Zuoz og løpet passerer St. Moritz.
Place d’Italie (Paris Metro)
Place d'Italie er en metrostasjon som ligger sentralt i Paris' 13. arrondissement. Stasjonen er et endepunkt for metrolinje 5, og dessuten et knutepunkt for linjene 6 og 7. 24. april 1906 ble stasjonen åpnet som en del av metrolinjen som da het 2 Sud. Stasjonen var i STIFs statistikk for 2004 den åttende mest trafikkerte stasjonen i Paris med 13,10 millioner brukere.
La Diagonela
Løpet 12. januar 2014 markerte åpningen av Ski Classics 2014, etter at Jizerská padesátka i Tsjekkia ble avlyst grunnet snømangel og høye temperaturer. Rennet ble organisert på under sju dager. I utgangspunktet var rennet kun for profesjonelle utøvere, men var også åpent for amatører og turløpere.
I 2015 ble distansen kortet ned fra 65 km til 43 km på grunn av snømangel. I 2016 ble arrangert over 50 km i en alternativ trasé på grunn av snømangel. I 2021 var det så kaldt under løpet at mange av deltakerne forfrøs seg, blant dem Andreas Nygaard og Britta Johansson Norgren.
Place d’Italie (Paris Metro)
Metrostasjonen har sitt navn etter plassen den ligger under. Her lå tidligere porten som den gamle romerske veien mot Lyon og Roma passerte gjennom.
Stasjonen ligger ved et knutepunkt der fem av Paris' hovedveier møtes:
Nær stasjonen ligger borgermesterens kontor i det 13. arrondissement, blokken Grand écran av den japanske arkitekten Kenzo Tange og Butte aux Cailles-kvarteret.
Historikk
Den første delen av linje 5 til stasjonen Gare d'Orléans (nå Gare d'Austerlitz) ble åpnet 2. juni 1906, og 14. oktober 1907 ble metrolinjene 2 Sud og 5 slått sammen, og linje 2 Suds perronger tatt ut av bruk. Metrolinje 6 til stasjonen Nation tok 1. mars 1909 i bruk perrongene som linje 2 Sud tidligere brukte. Metrolinje 10 ble trukket videre fra stasjon Odéon til stasjon Porte d'Italie og åpnet 15. februar 1930.
Farleigh Dickinson University
Farleigh Dickinson University er et privat, ikke-kommersielt universitet i Teaneck i delstaten New Jersey, USA, med campus også i Madison (Florham), NJ. Universitetet har også en campus i Wroxton Abbey, Storbritannia og tilbyr eksamener i Vancouver, Canada.
Place d’Italie (Paris Metro)
Historikk
26. april 1931 ble metrolinje 10 en del av linje 7, og 6. oktober 1942 ble traséen mellom stasjonene Place d'Italie og Charles de Gaulle – Étoile flyttet fra metrolinje 5 til linje 6. En snu-løkke for metrotogene som trafikkerer linje 5 ble åpnet 2. september 2007.
Farleigh Dickinson University
Universitetet ble grunnlagt med utbygging av begge campuser i 1942, og er det største private universitetet i delstaten.
I 2006 var det i alt 12 053 studenter og 929 vitenskapelig ansatte ved Farleigh, og skolepengene dette året var på US$ 24 644 i Teaneck og US$ 26 518 i Madison.
Studiene tilbys opp til Mastergradsnivå i Madison og doktorgradsnivå i Teaneck.
Hollywood Records
Hollywood Records er et musikkselskap som eies av Walt Disney Company. Mest fokuseres det på pop, rock og R&B, men også flere andre typer musikksjangre. Selskapet startet i 1989 i USA og Canada, men nå har selskapet avdeling også i Europa og i Australia. Hollywood Records utgir for det meste lydspor fra Disney-produksjoner.
Lunenburg County
Lunenburg County er et fylke i den amerikanske delstaten Virginia.
Fiskumfossen
Fiskumfossen (offisiell navneform: Fiskemsfossen, også skrevet Fiskesfossen og Fiskemfossen) er en foss i elva Namsen som ligger noen få kilometer sør for Harran i Nord-Trøndelag. Fossen er utbygd til kraftproduksjon i Nedre Fiskumfoss kraftverk, noe som fører til at det til tider er lite vann i selve fossen.
Grand Rapids (Michigan)
Grand Rapids er en by i den amerikanske delstaten Michigan. Den er Michigans nest største by, og hadde ved folketellingen i år 2010 188 040 innbyggere innenfor bygrensene. Medregnet forsteder har byen over en million innbyggere, og er i stadig vekst.
Fiskumfossen
Fiskumfoss har en laksetrapp, bygget delvis inni og utenfor fossen, hvor laks kan ta seg opp og det er også bygget et «lakseakvarium», hvor turister kan spise laksemiddag med utsikt til fossen, samt få et innblikk i historien knyttet til Fiskumfoss, både når det gjelder fiske og kraftproduksjon. Området rundt var ved begynnelsen av 1900-tallet et lite handelssted og ved nærmeste gård var det meieri, butikk, gjestgiveri og postkontor.
Grand Rapids (Michigan)
Grand Rapids ligger i fylket Kent County, og er den viktigste byen i den vestre delen av staten. Grand Rapids kalles ofte «Furniture City» («Møbelbyen»). Byen ligger ved elven Grand Rivers bredder.
Yongkang (Tainan)
Yongkang (, POL: Éng-khong) er med sine rundt 215,000 innbyggerer det mest befolkningsrike distriktet i byen Tainan sørvest i republikken Kina på Taiwan. Frem til 2010 var Yongkang en egen by i det som frem til da var Tainan fylke.
Beliggenhet
Yongkang liger umiddelbart øst for hovedbyen Tainans eget bosettingsområde på den sørlige del av Jianansletten, som er Taiwans største slette. Gjennom dette distriktet fører de viktigste nord-sør-forbindelsesakser på Taiwans, mororvei nr. 1, og jernbanen. Traseen til Taiwan High Speed Rail løper gjennom Yongkangs østlige del; men stoppestedet er i nabodsistriktet sønnenfor, Guiren.
Historie
Området ble befolket av han-kinesere mot slutten av Ming-dynastiets tid. I 1662 grunnla Koxinga kongriket Tungning, og Yongkang falt innenfor dette rikets grenser.
Yongkangs vekst ble begunstiget av sin kommunikasjonsmessig gode beliggenhet og av nærheten til metropolen Tainan. Under anmnen halvdel av 1900-tallet vokste byen i betydning både industrimessig og ved sine høyskoler. Fra 1977 var Yongkang største bydistrikt i fylket Tainan. Også etterpå vokste befolkningen, fra ca 86.000 inmnbyggere i 1983 til mer enn 220.000 i dag. I 1993, da befolkningen overstek milepælen 150.000, fikk offisiell status som storby.
Grand Rapids (Michigan)
Historie
Grand Rapids-området var først bebodd av Hopewellindianere. Rundt år 1700 overtok Ottawaindianere området, og etablerte flere landsbyer i området rundt Grand River.
I 1826 kom Louis Campau til området. Fem år senere kom føderale myndigheter til området, og trakk opp grensene for fylket Kent County. Campau kjøpte da 291 000 m² av fylket av myndighetene for $90. Store områder i nærheten ble kjøpt av rivalen Lucius Lyon.
I løpet av 1830-tallet kom det mange nybyggere fra New England, og ved den første offisielle folketellingen i 1845 var det 1510 innbyggere i området. Den 1. mai 1850 ble byen Grand Rapids offisielt stiftet. Byen hadde da 2686 innbyggere. I 1857 omfattet byen 27 km². Mot slutten av århundret ble Grand Rapids senter for immigrasjon fra Nederland, noe som fortsatt setter sitt preg på byen.
Tømmerindustri kom til å dominere Grand Rapids i andre halvdel av 1800-tallet. Møbelindustrien ble byens viktigste næringsvei, noe som gav byen dens tilnavn. Under en internasjonal utstilling i Philadelphia i 1876 ble byen for alvor kjent som møbelprodusent. I dag blir det fortsatt produsert store mengder kontormøbler i Grand Rapids.
Jernbanen kom til Grand Rapids i 1876, med en forbindelse til Cedar Springs. Jernbaneforbindelsen ble senere utvidet til Muskegon, Indiana og Ohio.
Geografi
Grand Rapids ligger lange breddene av Grand River, ca. 200 meter over havet. Byten ligger ca. 50 km øst for Michigansjøen. Delstatshovedstaden Lansing ligger ca. 100 km sørøst for Grand Rapids.
Byens areal er 117,4 km², hvorav 115,6 km² er land.
Demografi
Grand Rapids er hovedkvarteret til de to store kalvinistiske kirkesamfunnene Christian Reformed Church in North America og Reformed Church in America. Dette har sin bakgrunn i det store antallet nederlandskættede innbyggere. Det finnes også grupper av afrikansk-amerikanere og polakker i byen.
I år 2000 hadde byen 197 800 innbyggere, 73 217 husholdninger og 44 369 familier. Folketettheten var 1710,8/km².
Medianinntekten for en husholdning er $37 224, for familier er tallet $44 224. Menn har en medianinntekt på $33 050, kvinner har $26 382. 15,7% av innbyggerne er under fattigdomsgrensen. Av de under fattigdomsgrensen er 19,4% under 18 år og 10,4% over 65 år.
Politikk
Akkurat som i områdene rundt har Grand Rapids tradisjonelt vært en konservativ by, og en trygt distrikt for Det republikanske parti. Distriktets mandat i den amerikanske kongressen er nå besatt av Vern Ehlers. Senere president Gerald Ford satt i kongressen i dette distriktet fra 1949 til 1974. Flyplassen i Grand Rapids er derfor oppkalt etter Ford.
Grand Rapids er kjent for å velge relativt moderate republikanere. I selve Grand Rapids (uten forsteder) støttet flertallet demokratene Al Gore i 2000 og John Kerry i 2004
Økonomi
Tradisjonelt har møbelindustri og tildels bilindustri vært hovednæringsveiene i Grand Rapids. I de senere år har aktiviteten i disse bransjene gått ned, men kontormøbelprodusentene American Seating og Steelcase holder fortsatt til i byen.
Utdannelse
Det finnes flere høyere utdanningsinstitusjoner i Grand Rapids. Grace Bible College, Aquinas College, Calvin College, Kuyper College (tidligere Reformed Bible College) og Cornerstone University er alle private, religiøse utdanningsinstitusjoner i byen. Grand Rapids Community College, Ferris State University, Davenport University og Grand Valley State University har alle campuser sentralt i Grand Rapids.
Kulturliv
Frederik Meijer Gardens and Sculpture Park er en stor botanisk hage i Grand Rapids. Den inneholder også en skulpturpark, med 170 skulpturer av kjente kunstnere som blant annet Magdalena Abakanowicz, Jonathan Borofsky, Alexander Calder, Mark di Suvero, Henry Moore, Claes Oldenburg, Arnaldo Pomodoro, Nina Akamu og Kenneth Snelson.
Fiskumfossen
Fossen var et yndet sted for engelskmenn å komme til for å fiske. Fortsatt kan ruinene etter de gamle «engelskhusene» skimtes når man tar turer langs elva. Noen av «engelskhusene» finnes ennå i bygda Gartland som ligger midt mellom Grong og Harran. Der ligger også den gamle Gløshaug kirke fra 1689.
Mesterklasse (kunstutdanning)
Mesterklasser er i kunstfaglig høyere utdanning, spesielle foredrag og annen praktisk veiledning av kjente kunstnere, ofte rene utøvere, men som gjerne også er professorer eller har annen høy akademisk eller høgskolestilling. Utvalgte studenter (mesterelever) får etter ferdigstillelse av sine vanlige studier (diplom, bachelor- eller mastergrad, eller annen akademisk grad), delta på en eksklusiv veiledning for å videreutvikle deres evner og ferdigheter.
Den første mesterklassene ble etablert i 1820-årene av Wilhelm von Schadow (1788-1862) ved kunstakademiet i Düsseldorf. I Gedanken über eine folgerichtige Ausbildung des Malers, utgitt i 1828, offentliggjorde Schadow sine prinsipper i forståelsen av kunst og didaktikk. I 1831 utarbeidet han Reglement for det Kongelige kunstakademi i Düsseldorf, med en metodisk læreplanen for en forskole i en grunn- eller elementær-klasse, etterfulgt av en flerdelt forberedelsesklasse. Slik ble mesterklassen opprettet ved et samarbeid mellom en student og en akademi-professor som mester, før studentene fikk avslutte den siste fasen av pensum i sitt eget atelier på akademiet, men der studentens arbeid fortsatt ble gitt kollegial kritikk.
Solcelle
En solcelle omdanner solenergi direkte til elektrisk energi ved hjelp av fotovoltaisk effekt. Den elektriske energien kan brukes direkte i et elektrisk apparat, den kan lagres i batterier eller transporteres til forbrukerne via overføringsnettet. Solceller skiller seg dermed fra termiske solfangere, som tar opp energi fra sola i form av varme.
Vanligvis lages solceller av et materiale som er en halvleder, typisk krystallinsk silisium (multikrystallinsk eller monokrystallinsk). Noen alternativer er tynnfilm solceller som CdTe (Kadmium-Tellurid), CIGS (av engelsk Copper indium gallium selenide – Kobber indium gallium selenid), CuInSe2 (Kobber Indium diselenid) eller amorft silisium. I tillegg finnes elektrokjemiske solceller, de såkalte Grätzelceller, hvor et fargestoff i kombinasjon med en halvleder omformer solenergien. Videre forskes det mye på hvordan solceller kan forbedres ved hjelp av nanoteknologi.
Produksjon
Produksjonsprosessen for tradisjonelle multikrystallinske solceller av silisium starter med kvarts som renses til såkalt solcellekvalitet (eng. SOG-Si), det vil si Si > 99,9999 %. I dag skjer dette ved den såkalte Siemensprosessen hvor materialet fordampes til gass før det renses, en prosess som krever mye energi. Det rene halvledermaterialet blir deretter støpt om til såkalte ingots (med mål cirka 1,5 m x 1,5 m x 0,4 m) som igjen skjæres opp i blokker (cirka 0,156 m x 0,156 m x 0,3 m). Ved hjelp av trådsager sages blokkene opp i tynne skiver, såkalte wafere, hver med tykkelse lik cirka 0,2 mm. Waferne er grå av farge med tydelig kornstruktur (ligner på et puslespill), men blir etterhvert blå (eller blå-lilla) avhengig av tykkelsen på antirefleksbelegget som påføres etter at materialet er teksturert og dopet. Til slutt brennes kontakter av sølv gjennom antirefleksbelegget og cellen kan sammenmonteres med flere andre i et panel.
Det mest vanlige alternativet til multikrystallinske solceller er monokrystallinske celler. Ved fremstilling trekkes en enkrystall istedenfor å støpe en multikrystallinsk ingot. Etter saging gir dette celler med samme blåfarge som de multikrystallinske cellene, men solceller laget fra enkrystaller kan enkelt gjenkjennes ved at cellene blir åttekantede istedenfor firkantet. Dessuten er kornstrukturen borte slik at en celle har samme farge over hele cellen. Solceller av andre typer kan ha andre farger, f.eks. er solceller av CdTe sorte.
Som nevnt ble halvledermaterialet av silisium dopet, dette for å få en pn-overgang. Dette kan skje ved at den ene siden av waferen påføres bor, som har ett elektron mindre i ytterste elektronbane enn silisium. Den andre siden påføres fosfor, som har et elektron mer. Under en oppvarmingsprosess vil de nye atomene diffundere inn i materialet slik at p-type silisium oppstår på bor-siden mens n-type silisium oppstår på fosfor-siden. Frie elektroner blir nå flyttet mot kontaktene på overflaten og waferen er blitt en solcelle.
Virkemåte
Solceller produserer elektrisitet ved hjelp av fotovoltaisk effekt. Funksjonsmåten til en solcelle kan forstås ut fra ekvivalentkretsen til høyre. Lys som inneholder fotoner av tilstrekkelig energi (større enn båndgapet til materialet som blir belyst) vil danne mobile elektronhullpar i halvledermaterialet. Ladningsseparasjon oppstår på grunn av et elektrisk felt i forbindelse med pn-overgangen som er i termisk likevekt (altså at det er selve kontaktpotensialet som skaper det elektriske feltet). Disse elektriske feltene i forbindelse med pn-overgangen var til stede allerede før solcellen ble utsatt for lys. Denne ladningsseparasjonen skiller positive elektronhull og negative elektroner over pn-overgangen. Solcellen virker da som en diode noe som gir en forover spenning eller fotovoltaisk spenningen mellom de opplyste diodeterminalene.
Forholdet mellom strøm I og spenning U for en solcellen (diode) som mottar lys er:
hvor I er strømmen levert til lasten, I0 er revers metningsstrøm og m en faktor som bestemmes av solcellekonstruksjonen og til en viss grad på spenningen selv. Videre er kT/q er den såkalte termisk spenningen (cirka 0,026 V ved romtemperatur). Dette forholdet er plottet i figuren ved hjelp av en fast verdi for m = 2. Når solcellen ikke er tilknyttet en ekstern krets (altså at I →0), er spenningen i ubelastet tilstand lik den spenningen der forward bias i pn-overgangen er stor nok til at fremoverstrømmen helt balanserer den fotoelektriske strømmen. Omorganisering av I-V ligningen gir tomgangsspenning som:
som er nyttig å angi som en logaritmisk avhengighet av UOC i forhold til fotoelektriskstrøm. Typisk er ikke tomgangsspenningen mer enn 0,5 V.
Dioden besitter et innebygd potensialle på grunn av kontaktpotensialforskjellen mellom de to forskjellige materialene på hver side av pn-overgangen. Dette innebygde potensialet etableres når overgangen er dannet som et biprodukt av termodynamisk likevekt. Når dette er etablert kan denne spenningsforskjell ikke drive en strøm, men om en last tilknyttes vil den ikke forstyrre denne likevekten. Derimot drives strømmen av akkumulering av overskuddselektroner i en region og av overskuddshuller i en annen region. På grunn av belysning resulterer dette i at det oppstår en fotoelektriske spenning, altså ems. Denne ems driver en strøm når en last er tilknyttet til den belyste fotocellen. Som nevnt ovenfor vil også den fotoelektriske spenningen føre til forward bias i pn-overgangen, og dermed reduseres det pre-eksisterende elektriske feltet i utarmingsområdet. Elektronvandringen lager en elektrisk strømkrets.
For å få en praktisk nyttbar ytelse fra solceller, er det vanlig å seriekoble dem i et solcellepanel slik at spenningen tilpasses et likestrømsanlegg på 12 volt.
Bruksområder
Solceller brukes på mange områder. De har vanligvis blitt brukt der elektrisitet fra strømnettet ikke er tilgjengelig, slik som i avsidesliggende strøk, strømforsyning for satellitter, håndholdte kalkulatorer, sambandsutstyr og så videre. På grunn av økende behov for nye energikilder har denne fornybare energiformen fått stor betydning i enkelte land som et tillegg til olje.
Siegbert Tarrasch
Siegbert Tarrasch (født 5. mars 1862, død 17. februar 1934) var en tysk lege og sjakkspiller. Han ble tysk stormester i sjakk.
Rundt slutten av 1800-tallet og begynnelsen av 1900-tallet var Tarrasch en av verdens sterkeste spillere, som vant atskillige store, internasjonale sjakkturneringer. I 1903 hadde han vunnet 7 av de 13 turneringer han hadde deltatt i, flere enn noen annen. Han ble imidlertid en av de ledende stormestere som det ikke skulle lykkes å bli sjakkverdensmester. Han kom først til å spille om mesterskapet da han ikke lenger var på høyde spillemessig. Tarrasch hadde stor betydning som sjakkskribent, er blitt kalt Tysklands sjakklærer (Praeceptor Germaniae), og som sjakkpedagog har han fortsatt hatt betydning i hele verden, selv om det allerede i hans levetid fremkom nye, såkalte hypermoderne idéer, som han ikke helt forsto, og som i lang tid stilte hans innsats litt i skyggen.
Biografi
Tarrasch ble født i Breslau av jødiske foreldre. Til deres sorg viste han seg å ha en klumpfot, men ifølge hans eget utsagn hadde den aldri noen betydning. I skolen var han en dyktig elev i alle fag, unntatt matematikk. Han tok studenteksamen 1880 fra Elisabeth-gymnaset i Breslau og studerte deretter medisin i Berlin og Halle. Disse studiene fullførte han i 1885. Han åpnet en legepraksis i Stuttgart, men i 1914 flyttet han den til München. Han dyrket sjakk som hobby, og baserte derfor aldri sin tilværelse på sjakkspillet, noe som var tilfellet for mange andre sjakkmestere.
Han giftet seg med Anna Rosalie (født Rudolf, 1865-1940), som han fikk fem barn med. I en tragisk periode 1914-1916 mistet han alle sine tre sønner. Sønnen Paul (født 15. april 1892), som også var en talentfull sjakkspiller, begikk selvmord. Den eldste, dr. Phil. Friedrich («Fritz») Max Tarrasch (født 11. mars 1888), som var løytnant og dekorert med Jernkorset, falt på vestfronten i 1. verdenskrig den 14. mai 1915, og den tredje sønnen, Hans Richard (født 6. juli 1890), omkom i 1916, da han ble overkjørt av en sporvogn i München.
Med suksess i sin profesjon, som turneringsspiller i sjakk og som forfatter var Tarrasch egentlig en forbilledlig person, elegant og slepen, men hans selvbevisste og biske oppførsel gav ham mange motstandere og har påvirket hans ry. Grunnen til dette var en viss dogmatisk innstilling, som var baksiden av hans klare holdninger og særpregete karakter. Hans selvhøytidelighet bød motstanderne på mange angrepsflater og ses blant annet i hans bok om VM-matchen mot Lasker i 1908, hvor han dels ikke er kritisk overfor sitt eget spill, og dels utviser en nesten komisk virkende mangel på forståelse for Laskers spillestyrke. Et annet eksempel på hans selvhevdende stil var da han etter en turneringsseier i 1907 oppfant tittelen «turneringsverdensmester» til seg selv. I tillegg måtte andre fremtredende sjakkspillere, som Aaron Nimzowitsch og Akiba Rubinstein, tåle mange bemerkninger når de ikke spilte sjakk etter Tarraschs «regler».
I 1924 ble hans første ekteskap oppløst, og Tarrasch giftet seg igjen samme år med Gertrude (født Schröder, 1892 – 1966).
Tarrasch døde i 1934 og ble begravd på kirkegården Nordfriedhof i München.
Sjakkspilleren
Tarrasch lærte sjakk relativt sent, som 15-åring, men det fanget straks hans interesse, og denne ble forsterket da han oppdaget sjakklitteraturen. En venn forærte ham boken Praktisk liten sjakkbok av Alfons von Breda (Praktische Schachbüchlein von Alfons von Breda). Sjakk-klimaet var godt i Breslau, som var hjemby for Adolf Anderssen, som Tarrasch traff én enkelt gang, og også for Johannes Zukertort.
Etter å ha fullført sin utdannelse, begynte Tarrasch å delta i store turneringer, første gang i Hamburg i 1885, men de første årene uten de helt store resultater. Vendepunktet kom i 1889, da han begynte en enestående seiersrekke ved å vinne 4 internasjonale turneringer i trekk: Turneringen i Breslau 1889, Manchester 1890, Dresden 1892 og Leipzig 1894.
På grunn av sine turneringsresultater mottok han i 1891 en innbydelse til en match om verdensmesterskapet mot Wilhelm Steinitz. Matchen skulle finne sted i Havanna på Cuba, men Tarrasch avslo, med henvisning til sin legepraksis og den langvarige sjøreisen over Atlanterhavet.
En match mot Mikhail Tsjigorin i St. Petersburg 1893 endte uavgjort med 9 seire til hver. Etter turneringsseieren i Dresden, utfordret Emanuel Lasker ham til en match, hvilket han avslo med den begrunnelse at Lasker, til forskjell fra ham selv, ikke hadde vunnet noen større turnering. Dette kom han til å angre, fordi Lasker i stedet spilte en match mot Steinitz i 1894, hvor han slo denne og ble ny verdensmester. Lasker glemte ikke Tarraschs avslag og unnlot, tross mange anstrengelser, å gi ham sjansen i en VM-match til hans beste tid var over. I Laskers 27 år lange periode som verdensmester var Tarrasch alltid Lasker underlegen.
Ved turneringen i Hastings i 1895 oppnådde Tarrasch en andreplass etter Harry Nelson Pillsbury, og ved den neste store turnering, turneringen i Nürnberg 1896, en andreplass etter Lasker. Tarrasch vant deretter blant annet turneringene Wien 1898 ("Maraton-turneringen") og Monte Carlo 1903.
I 1905 slo han USA-mesteren Frank Marshall overlegent i en match over 17 partier, og i 1908 fikk han så endelig sjansen i en VM-match mot Lasker, som fant sted i München og Düsseldorf. Lasker seiret her overbevisende med 8-3 og 5 remis, et nederlag Tarrasch aldri riktig kom over, og han vant aldri senere noen turnering. Han krevde revansj, men kom først til å møte Lasker igjen i en match i 1916, som ikke gjaldt verdensmesterskapet, og som Lasker vant enda mer overbevisende med 5-0 og 1 remis.
Hans høyeste historiske Elo-rating var 2824, hvilket han nådde i juni 1895.
Tarraschs turnerings - og matchresultater
Tarrasch nådde etter dette tidspunkt ikke lenger opp blant premievinnerne i noen turnering. I sær etter 1. verdenskrig var hans spillestyrke gått tilbake. Hans siste turneringer var følgende:
Mannheim 1914 • Göteborg 1920 • Teplitz-Schönau 1922 • Wien 1922 • Karlsbad 1923 • Mährisch-Ostrau 1923 • Breslau 1925 • Baden-Baden 1925 • Semmering 1926 • Kissingen 1928.
Bidrag til åpningsteori
Noen sjakkåpninger bærer Tarraschs navn, der de mest kjente er:
Begge varianter benyttes likevel stadig, og inngår i mange stormesteres åpningsrepertoar.
Berømte Tarrasch-kombinasjoner
Det betyr at hvis det spilles 31...Txc7, blir tårnet overbelastet, da det skal gardere begge hvits angrepstrusler, ettersom dronningen nå er avsperret fra b7. Hvit vil derfor spille 32.Db7+ Txb7, som tvinger tårnet vekk fra forsvaret av c5 og tillater 33.Txc5#.
Tar svart i stedet løperen med 31...Dxc7, vil hans dronning sperre for tårnets forsvar av c5 og bli overbelastet: 32.Txc5+ Dxc5 avleder dronningen fra forsvaret av b7 og tillater 33.Db7+ Kxa5 34.Ta1#. Svart ga derfor opp etter å ha sett hvits trekk. <br style="clear:both;" />
I dette partiet hadde Tarrasch ikke spilt godt, og hans motstander hadde lenge hatt overtaket. Men han reddet spillet med følgende blendende kombinasjon:
34.Txd4, som ser innlysende ut, ettersom 34...cxd4 ikke går, fordi 35. Lxd4 da vil vinne svarts dronning. Svart har imidlertid et tilsynelatende meget sterkt motangrep, som måtte forutses:
34...Sxg3 35.Sxg3 Txg3+ 36.hxg3 Txg3+ 37.Kf1! Txd3 og nå det fortreffelige trekk 38.Tg4!! med ødeleggende trusler som 39. Tf8+ med matt og 39.Lxe5 etterfulgt av cxd3. Svart ga opp. <br style="clear:both;" /><br style="clear:both;" />
Tarrasch som sjakkteoretiker
Av minst like stor betydning som turneringsresultatene er Tarraschs teoretiske og litterære virke. Hans tre store bøker om sjakkspillet: er klassikere i sjakklitteraturen. Sett med dagens øyne er Tarraschs bøker særlig aktuelle innenfor midtspillet og sluttspillet, mens derimot åpningsspillet siden hans tid har gjennomgått en stor utvikling.
Hans store fortjeneste var å bygge videre på, og bringe orden i de strategiske og taktiske idéer som Wilhelm Steinitz hadde fremsatt, i sær om viktigheten av å beherske brettets sentrum og unngå bondesvakheter, men også om betydningen av løperparet og av manøvreringsrom. Han advarte mot "innsnørte" stillinger og sa at de "inneholdt kimen til nederlag". Han var ikke forsvarsspiller, så det frie offiserspill var hans område, men han innså naturligvis at dette forutsatte en passende forberedelse. Å spille gambiter hadde han et meget bastant syn på: "Gambitspill i sjakk svarer noenlunde til plakater kontra malerkunst, eller danse- eller militærmusikk i tonekunsten, et maleri av lutter skrikende farger, uten nyansering eller intim glede".
Blant andre kjente læresætninger fra hans side kan nevnes: