cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Roy Harper
Samarbeid og innflytelse på andre musikere
I 1975 dukket Roy Harper opp som vokalist for Pink Floyd på låta «Have a Cigar» på albumet Wish You Were Here, fordi Roger Waters mistet stemmen under innspillingen av «Shine On You Crazy Diamond». Til gjengjeld hjalp David Gilmour til med Harpers neste album, HQ, sammen med bandet Trigger (Chris Spedding, gitar, Dave Cochran, bass og Bill Bruford, trommer, og Led Zeppelins bassist John Paul Jones. HQ kom også opp med Harpers hitsingel «When An Old Cricketer Leaves The Crease». Harper og Gilmour skrev sammen sangen «Short and Sweet» for Gilmours første soloplate (1978). I kjølvannet av Bullinamingvase (1977) truet Watford Gap Service Station med søksmål pga. tekstpassasjen «Watford Gap/A plate of grease and a load of crap...»). De tvang Harper til å utelate sangen ved fremtidige, britiske utgivelser. Sangen har likevel dukket opp igjen i England ved senere gjenutgivelser på CD og via amerikanske LP-utgivelser. På en annen av sangene på albumet «One of Those Days in England» synger Linda og Paul McCartney bakgrunnsvokal. Som singel nådde denne Top 40-listene i England.
Derek Sherinian
Diskografi
Som leder:
Roy Harper
Samarbeid og innflytelse på andre musikere
I perioden 1975 til 1978 tilbrakte Roy Harper mye tid i USA. I april 1978 ble han invitert av Jimmy Page til å hjelpe ham å skrive tekster for det neste Led Zeppelin-albumet. Samarbeidet kom istand på grunn av Robert Plants selvpålagte taushet, etter at hans fem årige sønn, Karac, døde av infeksjon i magen året før. Så dukket uventet gruppas vokalist opp igjen, og prosjektet med Roy Harper ble skrinlagt.
Derek Sherinian
Diskografi
Med KISS:
Med Alice Cooper:
Roy Harper
1980-årene
Åttiårene startet med Harpers utgivelse av albumet The Unknown Soldier, som også skulle bli hans siste for Harvest Records. Her synger han blant annet duett med Kate Bush på «You». Harper hadde allerede bidratt med bakgrunnsvokal på Kate Bush’ «Breathing» på albumet Never for Ever.
Derek Sherinian
Diskografi
Med Dream Theater:
Roy Harper
1980-årene
I 1982 utga Harper albumet Work of Heart på sitt eget plateselskap, Public Records, som han hadde opprettet sammen med Mark Thompson. LP-en ble av Derek Jewell i The Sunday Times valgt til «Årets album» i 1982. Den opprinnelige demoversjonen av albumet ble i 1984 utgitt i et begrenset opplav på 830 under tittelen Born in Captivity.
I april 1984 fremførte Roy Harper og David Gilmour sangen «Short and Sweet», som de skrev sammen i løpet av Gilmours tre kvelder på The Hammersmith Odeon. Senere tok han også del i konserfilmen David Gilmour Live 1984. Samme år turnerte Roy Harper Storbritannia sammen med Jimmy Page, hovedsakelig med akustiske instrumenter, som oftest under forskjellige navn som The MacGregors og Themselves. I 1985 utga de to albumet Whatever Happened to Jugula?, som førte til fornyet oppmerksomhet omkring Roy Harpers musikk. Selve omslaget hadde design som en forstørret sigarettpapireske.
Derek Sherinian
Diskografi
Med Planet X:
Roy Harper
1980-årene
Etter suksessen med Whatever Happened to Jugula? ble Roy Harper på nytt knyttet til EMI, som i 1986 utga konsert-albumet In Between Every Line, som var tatt opp under årets Cambridge Folk Festival. I 1988 kom studioalbumene Descendants of Smith og Loony on the Bus, som egentlig skulle vært utgitt i 1977, men som var blitt holdt tilbake på grunn av uoverensstemmelser mellom artisten og EMI-gruppen. Det gode forholdet til EMI ble kortvarig, og allerede fra 1985 var flere av Harpers tidligere album blitt gjenutgitt av Awareness Records.
1990-årene
I nittiårene ga Harper ut fire studioalbum: Once (1990), Death or Glory? (1992), Commercial Breaks (1994) og The Dream Society (1998), og hele åtte konsertalbum: Unhinged (1993), Live At Les Cousins (1996), og seks individuelle CD-er med konsertopptak fra BBC (1997).
I tillegg utga Harper konsertvideoen Once (1990), én maxi-EP; Burn the World (1990), én CD-singel «The Methane Zone» (1992), én konsert-CD / konsertkassett kalt Born in Captivity II (1992), én Limited Edition-utgivelse av et samlealbum An Introduction to ..... (1994), en diktsamling og resitasjoner Poems, Speeches, Thoughts and Doodles (1997), og en gjenutgivelse av Descendants of Smith, som først ble utgitt i 1986, men denne gang under ny tittel; Garden of Uranium (1999). I 1994 ble de fleste av Roy Harpers tidligere LP-er gjort tilgjengelige på CD gjennom hans eget selskap Science Friction.
Derek Sherinian
Diskografi
Andre prosjekter:
Roy Harper
1990-årene
Once, inneholdt musikalske bidrag fra David Gilmour, Kate Bush og Nigel Mazlyn Jones, og ble en relativt vellykket. Albumet etter, Death or Glory? fra 1992 inneholder en rekke sanger og resitasjoner med referanse til personlig tap og smerte.
Harper sang Jethro Tulls «Up the 'Pool» på deres tributtalbum To Cry You A Song – A Collection Of Tull Tales (1996). To år senere, i 1998, gjengjeldte Jethro Tulls Ian Anderson bidraget med å spille tverrfløyte på sangen «These Fifty Years» på Harpers konseptalbum, The Dream Society, basert på Harpers liv, spesielt ungdomsårene.
Andre musikere som har utgitt coverversjoner av Roy Harpers sanger i dette decenniet er Dean Carter, Ava Cherry & The Astronettes, Green Crown, The Kitchen Cynics, The Levellers, Roydan Styles og Pete Townshend i The Who
Etter årtusenskiftet
I 2000 utga Roy Harper det nesten gjennomført akustiske albumet The Green Man med assistanse fra Jeff Martin fra The Tea Party på gitar, hurdy gurdy og flere andre instrumenter.
I juni 2001 feiret Harper sin 60-årsdag med en konsert i Londons Royal Festival Hall med en rekke gjesteartister. Konsertopptaket Royal Festival Hall Live – June 10th 2001 ble like etter utgitt på en dobbel-CD.
I 2003 utga Harper boka The Passions of Great Fortune i stort format med alle tekster til hans album- og singelutgivelser frem til da, og med fotografier og kommentarer til sangene.
I april 2005 utga han i protest mot invasjonen i Irak i 2003 en 13 minutter lang CD-singel, The Death of God. Med ham på gitar er Matt Churchill, som også har deltatt i mange av Harpers sceneopptredener. I mai 2005 kom albumet Counter Culture, et dobbelt samlealbum med sanger fra de siste 35 årene av hans karriere. Counter Culture oppnådde fem stjerner ved anmeldelsen i Uncut. For å hjelpe World Wide Fund for Nature (WWF) og Ulster Wildlife Trust, resiterte også Harper «Jabberwocky» på The Wildlife Album (2005).
I 2006 utga Harper sin første DVD, Beyond the Door, med opptak fra en konsert i den irske folkemusikklubben «De Barra's» i Clonakilty i Cork i 2004. Sammen med CD-en fulgte også en 10 spors audio CD, som fikk fire stjerne bade i Mojo Magazine, Uncut og i Classic Rock, som i tillegg kåret den til beste musikk-DVD of the month.
Nick Harper
En av Roy Harpers sønner, Nick Harper, er også blitt en suksessrik musiker og komponist. Fra tid til annen turnerer også far og sønn sammen og Nick har siden 1985 også fått opptre på enkelte av farens plater.
Annie Proulx
Edna Annie Proulx (født 22. august 1935 i Norwich i Connecticut i USA) er en kanadisk-amerikansk journalist og forfatter.
Liv
Proulx' far var fransk-kanadier og moren var fra Connecticut. I 1969 tok hun sin BA-eksamen ved universitetet i Vermont, og studerte videre ved universitetet i Montréal, hvor hun tok sin MA-eksamen i 1973.
Hun virket hovedsakelig som journalist og sakprosaforfatter, og først da hun var over femti begynte hun å skrive skjønnlitteratur.
Hun bodde tredve år i Vermont, men flyttet som 60-åring til Wyoming. Proulx har vært gift tre ganger, og har tre sønner og en datter.
Verk
Hennes første roman (Postcards) fra 1992 handler om livet til en farmerfamilie, og for den romanen mottok hun som første kvinne den anerkjente prisen PEN/Faulkner Award.
Andre viktige verk av Proulx omfatter romanen Accordeon Crimes (1996), en samling fortellinger fra Wyoming utgitt under tittelen Close Range (1999) og romanen That Old Ace in the Hole (2002), samt enda en samling fortellinger fra Wyoming utgitt under tittelen Bad Dirt (2004). Close Range mottok i 1999 avisen The New Yorkers bokpris og året etter prisen English-Speaking Union's Ambassador Book Award og Borders Original Voices Award in Fiction.
Peter Warren
Peter Chester Warren (født 23. juli 1955) er en investor, tidligere hedgefondforvalter, investeringsdirektør og market maker.
Bakgrunn
Hans mor var opprinnelig norsk, men ble britisk da hun giftet seg med hans far som var engelsk og jobbet ved Storbritannias ambassade i Oslo. Faren døde da han var 16 år gammel.
Warren er født i Norge, har bodd store deler av sitt liv i Norge, men har britisk pass.
Liv og virke
Peter Warren var yrkessoldat i den britiske hær fra 1977 til 1980. Han ble norgesmester i fallskjermhopping for lag i 1994 (innenfor disiplinen RW-8) og har drevet med racerbåtsport.
Han har vært analytiker og partner i Vogt & Vogt Børsanalyser AS, etablerte markedet for aksjeopsjoner i Norge i 1987 gjennom sitt selskap Moorgate AS, og har 13 års erfaring som market maker i opsjoner og futures.
Warren var Chief Dealer i Finansbankens egenhandel, samt satsing innenfor hedgefond.
Warren er utdannet innen økonomi og statsvitenskap ved University of London og Brighton Polytechnics. Han har også en bachelor i psykologi.
Han forvalter (per 2017) egne midler. I 2017 skrev han også en blogg om finans. , holdt foredrag og drev en podcast om trading
Eidsvoll stasjon
Eidsvoll stasjon ligger ved Eidsvoll ved Vorma. Stasjonen er blant Norges aller eldste, da den var nordlige endestasjon for Norges første offentlige jernbane, Hovedbanen. Stasjonen ble offisielt tatt i bruk 1. september 1854. I dag er Eidsvoll stasjon forgreningsstasjon der Gardermobanen, Hovedbanen og Hedemarksbanen/Dovrebanen møtes.
Stasjonsbygningen fra 1858/1878
Den første stasjonsbygningen var et ekspedisjonshus på dampskipskaien som senere er revet. I 1858 ble det oppført en ny og staselig stasjonsbygning med restaurant og hotell, men denne brant 16. oktober 1877. Dagens bygning i mur er fra 1878, tegnet av arkitekt Jacob Wilhelm Nordan, og har samme grunnflate og nesten identisk utseende som den forrige.
Bygningen fungerte både som stasjon og som jernbanehotell. Om sommeren går DS Skibladner fra bryggen ikke langt fra stasjonen. Denne bygningen ble tatt ut av bruk som ekspedisjonsbygning for jernbanedriften ved omleggingen i 1998 (se over) av Gardermobanen 27. september 1998. Nye Eidsvoll stasjon som ligger 200 meter lenger nord, tok over lokaltrafikken (en plattform ved den gamle var i bruk til januar 1999.) Lokaltrafikken over nordre del av Hovedbanen ble nedlagt i 2004.
I dag eies og drives den tidligere stasjonsbygningen av familien Dæhlie, som benytter den til kursvirksomhet og events for næringsliv og private. Stasjonen benyttes ellers til hensetting av lokaltogmateriell. Det fins flere minner om tidligere tiders drift på stedet, blant annet svingskive og lokstall fra midten av 1800-tallet.
Salgueiro
Salgueiro er en kommune i delstaten Pernambuco i nordøstregionen av Brasil.
Eidsvoll stasjon
Bruk, historisk
Eidsvoll var endestasjonen for jernbanene nord for Kristiania fram til 11. oktober 1880, da Eidsvoll - Hamarbanen (Hedemarksbanen) ble åpnet. Hovedbanen var formelt sett en privatbane på den tiden, mens Hedemarksbanen var Statsbane. Eidsvoll stasjonen utgjorde dermed en administrativ grense slik at trafikken nord for Eidsvoll ble administrert av Statsbanenes 3. trafikkdistrikt, Hamar, mens Eidsvoll stasjon selv var en del av Hovedbanen. Hovedbanen inngikk formelt fra 1926 i Statsbanens 1. trafikkdistrikt, Oslo. Dette medførte bytte av både personale og lokomotiver på Eidsvoll stasjon, selv om samarbeidet over bane- og distriktsgrensene økte utover på 1900-tallet. Til Eidsvoll stasjon hørte derfor personalrom for overnatting, stalling av lokomotiver og andre nødvendige driftsinnretninger for en endestasjon. Lokomotivstall og svingskive finnes fortsatt på stasjonen.
Fram til 1998 stoppet alle personførende tog på Eidsvoll stasjon.
Utvidelse og flytting i 1998
I forbindelse med byggingen av Gardermobanen (fullført 1998) ble Eidsvoll stasjon en forgreningsstasjon. Gardermobanen ble ført inn i nordenden av det opprinnelige stasjonsområdet. Det medførte at hele sporarrangementet og plattformer måtte endres i og med at de fleste togene ble flyttet over fra Hovedbanen til Gardermobanen. Det ble oppført ny ekspedisjonsbygning ved de nye plattformene. Dette medførte at stasjonens formelle plassering på jernbanenettet ble endret fra km 67,51 til km 67,86 den 27. september 1998. Den reelle avstanden over Gardermobanen, som er noe kortere, er 65,91 km fra Oslo S.
Etter utvidelsen har stasjonen seks togspor, der spor 1-3 ligger til plattform ved den nye delen, mens spor 4-6 er på stasjonsdelen fra før 1998. Spor 5-6 grener av fra spor 3 på den nye delen slik at man når plattformen på spor 3.
Bruk i dag
Stasjonen er for tiden endestasjon for lokaltogene på banestrekningen Kongsberg – Oslo – Gardermoen – Eidsvoll og regiontogene til Skien. Regiontogene mellom Lillehammer og Drammen stopper ved stasjonen, men ikke regiontogene til Trondheim. Om sommeren går DS Skibladner ut fra bryggen ved den gamle stasjonen.
Godstog bruker Hovedbanen og dermed fortsatt den eldre delen av stasjonen.
Oversiktskart
Sporplan april 2014.
Nasta
Nanset Standard AS ble etablert i 1929. Bedriften er lokalisert i Larvik, 125km sørvest for Oslo, 15 kilometer fra Torp flyplass. I 2011 byttet selskapet navn til Nasta AS og flyttet inn i nye lokaler på Bommestadmoa industriområde.
Virksomheten omfatter import, salg og totalservice av anleggsmaskiner. Nasta har markedsført Hitachi anleggsmaskiner i Norge siden 1982 og er idag en av Norges største leverandører av gravemaskiner.
Andre viktige produkter og agentur er: Hitachi, hjulstyrte dumpere Hitachi-Sumitomo kraner Hitachi komprimeringsutstyr Bell rammestyrte dumpere Esco gravetenner MSB hammere Fast Fuel dieselfyllingssystem Engcon, Indexator, SMP og Steelwrist tilt Klyper fra Gripen.
Forretningsidé: "Nasta markedsfører anleggsmaskiner med tilhørende ettermarked. Vår jobb nr. 1 er å gi kundene positive opplevelser."
Historien: Sommeren 1929 inngikk Søren Røed avtale med AS Østlandske Petroleumscompagni om anlegg av bensinstasjon på området Nanset. I 1932 fikk stasjonen navnet «Nanset Standardstasjon». I 1939 startet man opp med salg av Austin og fire år senere med salg av Skoda. Deretter ble Nanset Standard forhandler av International Harvester anleggsmaskiner og lastebiler. Nuffield traktorer ble introdusert året etter. I 1960 ble bedriften forhandler av Brøyt gravemaskiner.
1. april 1962 døde plutselig Søren Røed, bare 58 år gammel. Sønnene Asbjørn og Finn, på 31 og 29 år, arbeidet da i bedriften. Asbjørn ble daglig leder etter sin far.
I 1964 fikk Nanset Standard agenturet for Toyota i Larvik. To år etter blir salget av de engelske Nuffield traktorene avviklet. I stedet fikk Nanset Standard hånd om importen til Østlandet av landbrukstraktorer og skrutreskere fra det verdensomspennende firmaet John Deere. Agenturet dekket til slutt hele Norge og varte i nærmere ti år. I årene 1968 til 1975 opplevde bedriften en sterk ekspansjon.
Etter et uventet brudd med John Deere i 1975, men med gode erfaringer innen landbruks- og anleggssektoren, begynte bedriften å importere Leyland traktorer. I 1979 kunne Nanset Standard AS feire 50 års jubileum under gode konjunkturer, med nesten 60 millioner i omsetning.
1982 var et viktig år for Nanset Standard. Bedriften ble dette året eneimportør av Hitachi anleggsmaskiner. Når Fiat og Hitachi innledet et europeisk salgssamarbeid om maskiner mellom 8 og 50 tonn i 1988 var det naturlig at Nanset Standard fikk dette agenturet. I 2002 valgte Hitachi å avslutte det 14-årige europeiske samarbeidet med Fiat (Case New Holland).
Nanset Standard AS fulgte med Hitachi og kunne importere nye Hitachi anleggsmaskiner fra Nederland og Japan. I 2004 begynte Nanset Standard AS også med import og salg av BELL rammestyrte dumpere. I 2005 ble Toyota, som Larviks ledende bilmerke, solgt ut fra Nanset Standard AS. Bedriften har siden konsentrert virksomheten om anleggsbransjen.
De siste årene har man etablert avdelinger rundt om i hele landet. I 2004 åpnet man verksted i Bergen, som ble utvidet i 2008. En flyttet inn i nye lokaler i Stjørdal i 2005, mens avdelingen på Tuen utenfor Lillestrøm ble åpnet i 2007. I tillegg er det de seneste årene opprettet avdelinger i Kristiansand, Tromsø og Vikebukt. Nanset Standard tok med seg 95 ansatte inn i jubileumsåret 2009.
2011 flyttes hovedkontoret til Bommestadmoa og i den forbindelse skifter firmaet navn til Nasta AS.
Chasing Time
Chasing Time er det første samlealbumet til det amerikanske progressiv metal bandet Fates Warning.
Albumet ble utgitt 25. juli 1995 av Metal Blade Records. Det inneholder 14 spor som dekker bandets første 10 år og de første 7 studioalbumene. Per 2010 er dette det eneste samlealbum utgitt av Fates Warning.
Fjordkraft-ligaen
Fjordkraft-ligaen er den øverste herredivisjonen for ishockey i Norge, og administreres av Norges Ishockeyforbund. I Champions Hockey League, der sponsornavn er ulovlige, er det offisielle navnet Ligaen. Kraftsalgselskapet Fjordkraft har vært hovedsponsor av ligaen siden 2020/21-sesongen.
Ligaen ble kalt GET-ligaen fra 2007 til 2020. Serien har tidligere hatt navnene Hovedserien (1934/1935–1960/1961), ''1. divisjon (1961/1962–1989/1990), Eliteserien (1990/1991–2003/2004), UPC-ligaen'' (2004/2005–2006/2007) og GET-ligaen (2007/2008–2019/2020).
Fjordkraft-ligaen består av 10 lag som spiller fem kamper mot hver motstander i løpet av sesongen, som strekker seg fra høst til vår. Dermed spiller hvert lag 45 kamper i løpet av en sesong. Lagene rangeres etter antall poeng (tre for seier i ordinær tid, to for seier på overtid, ett for tap på overtid, og null for tap i ordinær tid) ved sesongslutt. Hvis to eller flere lag ender med samme poengsum, blir plasseringen avgjort av innbyrdes resultater.
Vinneren blir kåret som seriemester, og kvalifiserer seg sammen med de sju neste lagene til Norgesmesterskapet. De to svakest plasserte lagene ved sesongslutt må spille mot lagene som ender på de to øverste plassene i 1. divisjon.
Fylkesvei 7244
Fylkesvei 7244 går mellom Risbakken og Nes i Vega kommune. Veien er 1,9 km lang.
Fjordkraft-ligaen
Lagene (2022–23)
Poengene ble fordelt etter IIHFs trepoengssystem:
Fylkesvei 7244
Frem til 2019 hadde veien betegnelsen fylkesvei 89.
Fjordkraft-ligaen
Lagene (2022–23)
Overtidsperioden spilles med tre mann på hvert lag, og vinnes når et av lagene scorer et mål («sudden death»). Overtidsperioden varer 5 minutter. Hvis kampen stadig er uavgjort avgjøres kampen på straffeslag, hvor hvert lag velger 3 spillere som skal prøve å score på motstanderens mål på best av 3. Hvis kampen stadig er likt etter de 3 straffeslagene fortsetter det i sudden death inntil et av lagene scorer (som omtales som «Game Winning Shot», GWS).
Fana Fotball
Fana Fotball er en av idrettsgruppene i Fana Idrettslag. A-laget til Fana Fotball rykket høsten 2011 opp fra 3. divisjon til spill i 2. divisjon. Fana Fotball er i allianse med Fana Idrettslag.
Fjordkraft-ligaen
Utmerkelser
Hver sesong avholdes det en rekke kåringer i toppligaen. Det kåres «Årets lag», «Årets spiller», «Årets trener», «Årets hoveddommer», «lÅrets injedommer», «Årets arena», «Årets sekretariat», «Årets frivillige» og «Årets mest verdifulle spiller i sluttspillet». Beste norske spiller uansett liga vinner Gullpucken. Prisen «Rookie of the Year» deles ut til et ungt talent som får plass i treningstroppen til Norges VM-landslag, og vinneren får velge ut en breddeklubb som får tildelt 10 000 kroner.
Fana Fotball
Serie-historikk
Grønt markerer opprykk, mens rødt er nedrykk.
Grunnkretser i Rauma kommune
Grunnkretser i Rauma kommune er delområder og grunnkretser som seksjonerer Rauma kommune, Møre og Romsdal, for folketellingsformål og lignende. I noen tilfeller sammenfaller de med kirkesogn, med valgkretser og med nåværende eller tidligere skolekretser.
Klevshult
Klevshult er et tettsted i Vaggeryd kommune i Jönköpings län i Småland i Sverige. I 2010 hadde tettstedet 264 innbyggere.
Langyashan vannkraftverk
Langyashan vannkraftverk (Langja Shan) er et vannkraftverk i provinsen Anhui, i det nordlige Kina. Anlegget ble ferdigstilt i 2007, med en installert effekt på 600 MW etter senere utvidelser. Dette er et såkalt pumpekraftverk.
Insomniafestivalen
Insomniafestivalen er en festival for elektronisk musikk som arrangeres årlig i Tromsø. Den første festivalen ble arrangert i 2002. Festival arrangeres i 2012 fra den 25. til 27. oktober. I 2020 ble festivalen avholdt utelukkende med norske artister og DJ'er.
Festivalen er den største og viktigste festivalen for elektronisk musikk i Norge. En anerkjennelse som tidligere ble delt med Numusic i Stavanger.
Hok
Hok er et tettsted i Vaggeryd kommune i Jönköpings län i Småland i Sverige. I 2010 hadde tettstedet 637 innbyggere.
Saloá
Saloá er en kommune i delstaten Pernambuco i nordøstregionen av Brasil.
OpenCola
OpenCola er et cola-merke, unikt i den egenskap at oppskriften er fritt tilgjengelig og modifiserbar. Alle kan lage drikken, og alle kan endre og forbedre oppskriften så lenge de lisensierer den under GNU General Public License.
OpenCola var opprinnelig ment som markedsføring for prinsippet rundt åpen kildekode, men ideen slo an og 150,000 bokser ble solgt. Det Toronto-baserte selskapet Opencola, grunnlagt av Grad Conn, Cory Doctorow and John Henson, ble derfor bedre kjent for den nye drikken enn for programvaren de utviklet.
Chris Riggott
Chris Riggott (født 1. september 1980 i Derby i Derbyshire) er en engelsk tidligere fotballspiller som har spilt for flere engelske klubber. Han er forsvarsspiller og er mest kjent for sine perioder hos Derby County og Middlesbrough.
Biografi
Chris Riggott, som har vært en del av Derby County sitt fotballakademi, startet sin karriere i Derby i 1999. Han spilte sin første kamp for the Rams den 14. mai 2000 da de tapte 4-0 for Chelsea i en ligakamp i Premier League. Det ble med den ene ligakampen i 1999/00-sesongen, men i den påfølgende sesongen etablerte han seg på førstelaget til Derby med totalt 31 ligakamper og 3 ligamål. Det første av disse 3 ligamålene scoret han 30. september 2000 mot Aston Villa, og det skjedde kun fire dager etter karrierens første klubbmål. Dette målet kom i den engelske ligacupen da Derby vant 4-2 over West Bromwich Albion. I 2001/02-sesongen fikk han bokført 37 ligakamper for klubben fra Derbyshire, mens han i første del av 2002/03-sesongen spilte 22 ligakamper.
I januar 2003 ble han sammen med Malcolm Christie solgt til Middlesbrough for en samlet sum på £3 000 000, og hans første kamp for Boro var 8. februar 2003 mot Liverpool. I sin andre kamp for Middlesbrough, 22. februar 2003, scoret han to av klubbens tre mål da de slo Sunderland 3-1 i en ligakamp på Stadium of Light. Totalt fikk han med seg 5 ligakamper og 2 ligamål for klubben fra North Yorkshire i siste del av 2002/03-sesongen, mens han i 2003/04-sesongen stoppet han på 17 ligakamper og 0 ligamål. Deretter ble det 21 ligakamper og 2 ligamål i 2004/05-sesongen og 22 ligakamper og 0 ligamål i 2005/06-sesongen for Teessiders.
Galle (andre betydninger)
Galle har flere betydninger:
Andre ord med galle:
Slaget ved Bennington
Slaget ved Bennington var et slag i den amerikanske uavhengighetskrigen som fant sted den 16. august 1777, ikke ved Bennington som navnet antyder, men i stedet noen få kilometer over grensen i New York. En amerikansk styrke på 2000 militsmenn fra New Hampshire og Massachusetts ledet av general John Stark med hjelp av oberst Seth Warner, beseiret en sammensatt styrke på 1250 hessere, canadiere, lojalister og indianere ledet av oberstløytnant Friedrich Baum.
Bakgrunn
Den britiske generalen John Burgoyne forsøkte å rykke frem gjennom den nordlige Hudson-dalen. Etter de nylige britiske seirene ved Hubbardton, Fort Ticonderoga og St. Clair, var Burgoynes plan å nedkjempe de amerikanske styrkene i området og så fortsette sørover til Albany og dele de amerikanske koloniene i to.
Men Burgoynes fremmarsj mot Albany gikk stadig saktere i slutten av juli, og forsyningene til hans hær begynte å skrumpe inn. Burgoyne sendte en avdeling på rundt 800 menn under oberstløytnant Friedrich Baum fra Fort Miller med ordre om å plyndre forsyningsdepotene i Bennington, som ble bevoktet av mindre enn 400 militsmenn. Halvparten av Baums styrke bestod av leiesoldater fra Braunschweig, mens den andre halvparten bestod av lokale lojalister, canadiere og indianere.
13. august 1777, mens han er på vei mot Bennington, får Baum vite at 1500 militsmenn fra New Hampshire under John Stark har ankommet området. Baum gir ordre til sin styrke om å stoppe ved Walloomsac-elva, rundt 6 km vest for Bennington. Etter å ha sendt en anmodning om forsterkninger til Fort Miller, dro Baum fordel av terrenget og satte ut sine styrker på et høyereliggende område. I pøsende regn, grov Baums menn seg ned og håpet at været ville forhindre amerikanerne fra å angripe før forsterkningene ankom. Stark hadde satt sine styrker ut noen få kilometer unna og bestemte seg for å rekognosere Baums stilling og vente til været ble bedre.
Slaget
Om ettermiddagen 16. august 1777 klarnet det opp, og Stark gav ordre til sine menn om å angripe. Stark skal ha oppildnet sine styrker ved å si at «der er dine fiender, rødjakkene og lojalistene. De er våre, eller så sover Molly Stark i natt som enke.»
Da Baum hørte at militsen hadde forsvunnet inn i skogene, antok han at amerikanerne hadde trukket seg tilbake eller omgrupperte. Men Stark hadde sett at Baums styrker var spredt i tynne linjer og bestemte seg umiddelbart for å angripe dem fra sidene mens de samtidig stormet Baums sentrum. Starks plan lyktes og etter en kort kamp på Baums flanker, flyktet lojalistene og indianerne. Baum og hans tyske dragoner stod igjen i en felle på høyereliggende område uten hester. Tyskerne kjempet tappert selv etter at de begynte å gå tom for krutt. Dragonene ledet et frontalangrep med trukne sabler og forsøkte å bryte gjennom de omsluttende styrkene. Men da dette siste angrepet hadde slått feil og Baum var blitt dødelig såret, overgav tyskerne seg.
Kort tid etter at dette slaget var slutt, mens militsen avvæpnet de tyske styrkene, ankom Baums forsterkninger. De tyske forsterkningene under oberstløytnant Heinrich von Breymann så at amerikanerne var i uorden og satte umiddelbart i gang sitt angrep. Etter å ha omgruppert seg raskt, forsøkte Starks styrker å stå fast mot det tyske stormangrepet. Før linjene deres kollapset, ankom flere hundre militsmenn fra Vermont og forsterket Starks styrker. Green Mountain Boys under Seth Warner, hadde såvidt blitt beseiret av britiske forsterkninger i slaget ved Hubbardton og var ivrige etter hevn over fienden. Sammen slo militsene tilbake angrepet og jaget von Breymanns styrke bort.
Etterspill
De totale tapene ved Bennington ble nedskrevet som 200 døde og 700 tatt til fange. De amerikanske tapene inkluderte 40 døde og 30 sårede. Starks avgjørelse om å avskjære og ødelegge plyndringsstyrken før de kunne nå Bennington ble en avgjørende faktor for Burgoynes overgivelse senere, fordi den fratok hæren hans tilgang på nødvendige forsyninger.
Den amerikanske seieren ved Bennington stålsatte også opprørerne og var en faktor for Frankrikes engasjement i krigen.
16. august er feriedag i Vermont, Bennington Battle Day. Slaget blir videre minnet av det 102 meter høye Bennington Battle Monument i Old Bennington.
Minde Idrettslag
Minde IL er en breddeklubb, med mottoet "En breddeklubb som skaper vinnere". En vinner defineres som en som setter seg et mål, jobber for å nå målet, og når det. Minde ønsker å lære alle spillere og trenere å sette seg individuelle mål, både på kort og lang sikt. Alle kan bli vinnere.
Klubbens kjerneverdier er Samhold, Treningsglede, Målbevissthet og Engasjement.
Gjennom disse verdiene har klubben som mål å kunne gi et differensiert tilbud til alle som ønsker å spille fotball i alderen 7 år og oppover. Klubben har ambisjoner om å kunne ivareta både de ivrigste/mest talentfulle og de med mer moderate ambisjoner lengst mulig i moderklubben. Sentralt i arbeidet står det å lære spillerne til selv å trene fremfor å bli trent. For enhver spiller uansett nivå handler det i både trenings- og kampsammenheng om å fokusere på sine egne prestasjoner og mål. Fotball er et lagspill, enhver skal yte sitt beste både for seg selv og for samtlige medspillere. Når de mest ambisiøse når et nivå og en alder der Minde ikke lenger kan gi et godt nok tilbud, skal klubben hjelpe spilleren videre til et høyere nivå. Spillere er alltid velkommen tilbake dersom de skulle ønske det.
Hver høst arrangeres "MINDEDAGEN", der alle lag fra 7-12 år, barnefotballen, samles på Paradis for interne kamper, konkurranser, matservering og loddsalg. Dette er en dag hvor klubbens kjerneverdier står i fokus.
Minde IL er en "Fair-Play"-klubb. Alle lag, trenere og spillere skal arbeide for respekt for spillet, medspillere, motspillere, dommere, trenere, lagledere og publikum. Alle lag skal ha kampverter i gule "Fair-Play"-vester. Alle kamper skal starte og slutte med "Fair-Play"-hilsen.
Minde IL er "Rent Idrettslag".
100 årsjubileet i 2015 markeres gjennom flere arrangementer. På selve stiftelsesdagen, 21.mars, markeres dagen fra 15-17 på Paradisbanen med taler, avduking av flaggstang/vimpel og bespisning. Minde IL vil få plass fremst i 17. maitoget i sentrum, der aktive spillere vil være med å prege toget. 22. august planlegges en storstilt familiebursdagsfest på Paradisbanen, åpen for alle. Det blir byens største bursdagsfest, til ære for en aktiv lokal medspiller og bidragsyter gjennom 100 år.
Drakter
Minde Idrettslags draktfarger har alltid vært grønn og svart. Ved lagets start var mange av de konkurrerende klubbene allerede ikledd røde eller blå drakter, så grønt ble valgt for å hindre unødig sammenblanding. Trolig var de opprinnelige draktene utformet med grønn trøye som hadde en svart stolpe i midten. I dag har alle klubbens lag drakter med grønne og svarte striper. En rekke europeiske proffklubber har hatt lignende overdeler, og mest kjente er tyske Wolfburg, svenske GAIS og de to engelske klubbene Swansea og Coventry.
Historie
Lagets hovedaktivitet har i alle år vært fotball, selv om det i perioder har vært store grupper innen friidrett, orientering, gang og ski. I 1970 hadde MIL 375 registrerte medlemmer, men kun 4 fotballag stilte i kretsserien. Guttene spilte fotball, mens lagets 86 kvinnelige medlemmer var aktive i de andre idrettene.
Stor pågang i skigruppen gjorde at laget i 1919 fikk sin egen hytte på Totland utenfor Bergen. For et lag som på denne tiden hadde begrenset tilgang til lokaliteter i byen, ble hytten en viktig sosial, så vel som sportslig tilvekst for klubbens medlemmer. Under mottoet; "Søk fjellet – der er helse i hver tur" ble hytten nyttet som viktig samlingsted for trening og helsebot i lagets første fase.
På 1920-tallets markerte en av klubbens dommere seg både nasjonalt og internasjonalt. Fredrik «Fedden» Schieldrop var Hordaland Fotballkrets' første dommer i en cupfinale, da han i 1920 ledet kampen mellom Ørn og Frigg. Senere i karrieren ble han også gitt i oppgave å dømme landskampen mellom og  i 1928. Schieldrop ble i 1937 utnevnt til klubbens første æresmedlem.
Fotballgruppen hadde sin sterkeste tid fra midt på 1920-tallet, og soga vil ha det til at man ved en anledning slo SK Brann 3-2, og det på selveste Brann Stadion. Laget vant også Lynturneringen i 1935, der alle byens beste lag var med (bragden ble repetert i 1957). I 1937-38-sesongen deltok klubbens A-lag i Norgesserien, men kom på sisteplass bak storheter som Hardy, Årstad, Djerv, Brann og Viggo. Likevel var deltakelsen her et bevis på at man var blant byens beste lag i disse årene. Også klubbens gutte- og juniorlag gjorde seg sterkt gjeldende i kretskampene de siste årene før krigen.
Under den annen verdenskrig mistet fem av lagets medlemmer livet. Disse var; Andreas Wernøe (1916 – 1944), Henning Wernøe (1909 – 1945), Einar Ramm (1900 – 1939), Johannes Anthun (1911 – 1944) og Andreas Lavik (1920 – 1942). Ved Storetveit kirke er det satt opp en bautastein til minne om de fem falne.
Fra slutten av 1970-tallet fikk Minde IL fast tilholdssted på Paradis-banen. Behovet for egne klubblokaler ved anlegget medførte at Mindehytten på Totland ble solgt, og pengene benyttet til å bygge et eget klubbhus ved Paradisbanen. Det stod ferdig senvinteren 1981. Paradis-banen ble blant lokale fotball spillere stort sett omtalt som «Myren». Navnet var ikke tilfeldig, da banen en regntung høstdag kunne minne mer om et gjørmehav enn en fotballbane.
Av spillere fra klubben som har markert seg på nasjonalt nivå, er Frode Birkeland den som har nådd lengst. Birkeland forlot Minde IL høsten 1993, og etter et opphold i Eik-Tønsberg ble han senere Tippeligaspiller for Lyn, Lillestrøm og Ham-Kam. Mangeårig seniortrener, Perry Fedje, hadde også en karriere på høyt nivå, da han tidlig på 1970-tallet spilte 20 cup- og seriekamper for SK Brann.
Klubbens A-lag har de siste tiårene stort sett spilt i 5. divisjon, men etter en svak høstsesong i 2014 endte det med nedrykk til 6. divisjon. Med et unntak, må en helt tilbake til 1977 for å finne sist gang klubbens seniorlag spilte på et så lavt nivå. I årene fra 1989 til 1993 ble det satset godt i seniorgruppen, og flere kjente, bergenske fotballnavn fant veien til Paradismyren. I lokalpressen kom det store oppslag sommeren 1991, da Arne Møller (tidligere Brann) kom fra tilværelse som profesjonell spiller i Hellas til spill i den grønne Mindetrøyen. A-laget rykket opp til 3. divisjon i 1991, men holdt seg på dette nivået i kun en sesong.
Fra midten av 1990-tallet begynte klubben å oppleve stor medlemsøkning i de yngre årsklassene. Og, etter 81 år som «gutteklubb», ble det i 1996 endelig registrert et rent jentelag i klubben. Seniorlaget på kvinnesiden spilte flere sesonger i den lokale 4. divisjonen, men på grunn av stort frafall ble det lagt ned vinteren 2013. Det vil i 2016 være tilbud til jenter fra 6-11 år.
Hurtigløp på skøyter under Vinter-OL 1972 – 5000 meter herrer
5 000 meter hurtigløp på skøyter herrer var en øvelse under Vinter-OL 1972. Øvelsen ble avholdt på Makomanai Open Stadium i Sapporo, Japan 4. februar 1972.
28 skøyteløpere fra 14 nasjoner deltok i øvelsen.
Rekorder
Det ble ikke satt noen ny olympisk rekord under øvelsen.
Utleggstrekk
Utleggstrekk vil si at en namsmyndighet, etter begjæring fra kreditor, nedlegger trekk i lønn eller andre ytelser hos den skal utbetale en godtgjørelse til skyldner, for eksempel opptjent lønn. Trekkbeløpet utbetales direkte til kreditor til dekning av kravet. Ordinær namsmann er namsfogden i byene eller lensmannen i distriktet. Særnamsmenn er for eksempel kemner og Statens innkrevingssentral. For å kunne oppnå utleggstrekk må det foreligge et tvangsgrunnlag, for eksempel dom i forliksrådet eller gjeldsbrev hvor kravsbeløpet er misligholdt. Formålet med utleggstrekk, er å hindre at skyldner unnlater å betale sin gjeld selv om han har betalingsevne eller forfordeler enkelte kreditorer. Etter gjeldende rett kan utleggstrekk tas i lønn eller annen godtgjørelse i den utstrekning inntekten overstiger det som med rimelighet trengs til underhold av skyldneren og skyldnerens husstand, jf. dekningslovens § 2-7. Rimelig husleie og rimelig boliglån har skylder også rett til å betale før det er aktuelt med utleggstrekk. En skyldner kan hindre utleggstrekk dersom han betaler ned sin gjeld etter evne og fordeler ledige midler forholdsmessig mellom kreditorene etter kravenes størrelse, jf dekningslovens § 2 -7 i.f..
Dersom det blir nedlagt flere utleggstrekk hos samme skyldner, og det som kan trekkes etter dekningslovens § 2-7 ikke er tilstrekkelig regulerer dekningslovens § 2-8 prioriteten mellom trekkene, eksempelvis skal bidrag og krav på skatt og offentlig avgift gis fortrinnsrett før alminnelige kreditorer. Endring av utleggstrekk som følge av senere trekkpålegg kan endres med hjemmel i tvangsfullbyrdelseslovens § 7-24.
Pokerfjes (TV 2-serie)
Pokerfjes er et norsk gameshow som gikk på TV 2 fra 2007 til 2008. Programmet ble ledet av Øyvind Fjeldheim og Cathrine Riis Lilleaas.
Programmet var basert på det britiske PokerFace, som gikk fra 2006 til 2007.
Gulleiv Wee
Gulleiv Wee (født 1969) er en norsk musiker.
Han er særlig kjent som bassist i bandet The September When. Etter at dette bandet ble oppløst startet han band som Janne Hagens Gospel Combo, Dream Pilots, Salvation Street og Wibutee. Han spilte en gang i orkesteret Circulasione Totale Orchestra.
Han har også medvirket på Janove Ottesens produksjoner.
Sanharó
Sanharó er en kommune i delstaten Pernambuco i nordøstregionen av Brasil.
Veienmarka ungdomsskole
Veienmarka ungdomsskole ligger på Veien i tidligere Norderhov, nå Ringerike kommune, like vest for Hønefoss og i nær tilknytning til Viken fylkes tusenårssted ved Hringariki Kulturminnepark. Skolen har ca. 300 elever og dekker 8.–10. klasse. Skolen har også en velkomstklasse. Skolebygningen ble oppført i perioden 1983–1984 og er på ca. 3 300 m². I tilknytning til skolen er det idrettsplass, håndballbane, basketbane, sandvolleybane, parkering, skog og veier som til sammen utgjør ca. 50 dekar.
Skolen ligger i et kulturlandskap som er rikt på fornminner. Den første faste bosettingen i området går trolig tilbake til tidsrommet mellom 2 000 og 3 000 år før Kristi fødsel. Det bodde således folk her i både steinalder og bronsealder. Rett over veien for skolen ligger et av Norges største gravfelt, Veien-feltet, som i dag er kjent som Veien Kulturminnepark.
Ungdomsskolen har siden 1992 samarbeidet med Oldsaksamlingen ved Universitetet i Oslo og fylkesarkeologen i Buskerud om de arkeologiske utgravningene på feltet. To uker hvert år har 32–36 elever deltatt. Skolen er den eneste som har hatt et slikt unikt samarbeid med Oldsaksamlingen.
RS 77 «Fredrikstad»
R/S 77 «Fredrikstad» er en tidligere redningsskøyte som ble bygget for Redningsselskapet i 1968 ved Smedvik Mek. Verksted AS i Tjørevåg.
Frem til 1988 var «Fredrikstad» i tjeneste som redningsskøyte og berget 11 personer fra «den visse død», 11 fartøyer fra totalforlis, og ga assistanse til totalt 623 fartøy.
I 1997 ble «Fredrikstad» bygget om til luksusyacht i England, og den kom deretter i amerikansk eie.
Songhua
Det meste av elven renner gjennom et flatt terreng. Elven er farbar store deler av året i lange strekninger, og det er også de nedre deler av noen av dens sideelver slik at elvesystemet har spilt, og spiller, en viss rolle kommunikasjonsmessig i Mandsjuria. Den er islagt om vinteren, og flommer ofte over etterpå, under snøsmeltingen som setter inn i mars. Lengste sideelv er Nenjiang.
Det er i alt 11 større demninger i elva, som reguleres både for irrigasjon, flomkontroll, vannforsyning og vannkraft. De største reguleringene er: Cha'ersen-demningen, Yueliangpao-demningen, Shankou-demningen, Hongshi-demningen, Baishan vannkraftverk, Fengman vannkraftverk, Hailong-demningen, Shitoukoumen-demningen, Xinlicheng-demningen, Jingpohu vannkraftverk og Lianhua-demningen.
Den 13. november 2005 ble elven kraftig forurenset av benzen (kreft fremkallende) og nitrobenzen som følge av en serie av eksplosjoner i en kjemisk fabrikk i Jilin. Ifølge offisielle rapporter fløt ca. 100 tonn benzol ut i elven. Mange av byene langs elven hadde vann derfra som drikkevannskilde, og vannforsyningen ble derfor stanset i en periode. Også Harbin ble rammet.
Flygenivå
Flygenivå (forkortes FL, fra engelsk: Flight Level) er en betegnelse benyttet av luftfarten for å beskrive et luftfartøys høyde over havflaten.
Flygenivå er i dag oftest basert på enheten fot, men den internasjonale organisasjonen for sivil luftfart (ICAO) har anbefalt at man går over til flygenivå basert på meter. Et tall i flygenivå teller som regel per definisjon 100 fot (30,48 meter). Flyets høydemåler regner ut flyets høyde etter en trykkmåler som måler lufttrykket rundt flykroppen. FL250 tilsvarer 250 · 100 ft = 25 000 ft (8300 m) teoretisk sett.
Et flygenivå baserer seg alltid på såkalt standardtrykk. I luftfarten har man blitt enig om et standardtrykk som benyttes over en viss høyde (i Norge typisk over 7000 ft), som er 1013.25 hPa (hektopascal). Når luftfartøy kommer over denne høyden, så stiller man inn standardtrykket, og alle fly flyr da i korrekte høyder i forhold til hverandre, siden alle bruker samme innstilling på sin høydemåler.
Eksempel
Om et luftfartøy befinner seg i FL100 (10000 ft – 3300 m), betyr ikke dette nødvendigvis at luftfartøyet i realiteten befinner seg i denne høyden. En forskjell på trykket på 1 hpa tilsvarer ca. 30 ft (8-9 meter) som en tommelfingerregel. Hvis det lokale trykket (QNH) er 990 hPa, vil høyden piloten tror han er i og den reelle høyden han er i ha en forskjell på 23 hPa, altså 690 ft (230 m). Dette problemet løses ved at man flyr med samme trykkinnstilling på høydemåleren over 10 000 fot.
Tilleggsinformasjon
En korrekt høydemålerinnstilling blir viktigere når flyet er i en slik høyde at den kan være i konflikt med bakken (fjell, master etc). Derfor skifter flyene til det korrekte lokale trykket når de flyr i lavere høyder (under 10 000 fot), for å kunne være i rett høyde over terrenget til enhver tid. For at denne høyden da skal være korrekt i forhold til andre luftfartøyer, må alle luftfartøyer i området fly på samme høydemålerinnstilling. Det går da bort fra standardtrykket, og stiller inn det korrekte lokale trykket. Det er derfor lagt inn en vertikal buffer mellom den høyden som luftfartøyer flyr på flightlevels (standardtrykk) og altitude (lokalt trykk), som sikrer at flyene til enhver tid, uansett trykkforskjell, er atskilt med minst 1000 ft i det området.
RS 91 «Knut Johan»
RS 91 «Knut Johan» er en tidligere redningsskøyte som ble bygget for Redningsselskapet i 1975 ved Fjellstrand Aluminium Yachts AS.
Anne-Margrethe Bugge donerte skøyta til minne om hennes eneste sønn, Knut Johan, som 16 år gammel omkom da båten «M/S Bess» forliste i Nordsjøen 12. august 1951.
Frem til 2008 var «Knut Johan» i tjeneste som redningsskøyte og berget 90 personer fra «den visse død», 55 fartøyer fra totalforlis, og ga assistanse til totalt 1466 fartøy.
I desember 2008 ble «Knut Johan» solgt til Kvernhusvik skipsverft på Hitra.
Slaget ved Towton
Slaget ved Towton ble utkjempet ved landsbyen Towton i North Yorkshire, omkring tre km sør for Tadcaster, den 29. mars 1461 under rosekrigene. Det var det blodigste slag noensinne på britisk jord, med over 20 000 og kanskje så mange som 30 000 falne; Towton Mass Grave Project anslår at det var omkring 28 000 falne. Årsaken til det høye tapstallet er muligens at begge parter under forhandlingene før slaget var enige om at det ikke skulle gis eller bes om nåde, fordi de håpet at saken skulle avgjøres en gang for alle. Etter slaget ble derfor tusener slaktet ned under en kaotisk flukt.
Bakgrunn
Tallet på soldater er som for alle slag på denne tiden usikkert, men det antas at minst 50 000 og maksimalt 100 000 deltok. Det blir ofte angitt at det var 36 000 yorkister og 42 000 lancastrianere; og selv om disse tallene muligens ikke er nøyaktige gjenspeiler de antagelig forholdet mellom styrkene. 28 høyadelige, omkring halvparten av adelen, var med i slaget. Det var et av de få slagene i engelsk historie som var så voldsomt at de fremste linjene flere ganger måtte innstille kampene for å fjerne lik slik at de kunne nå frem til hverandre.
Slaget
Begge hærer ble delt opp i tre divisjoner (battles). Dette tok omtrent fire timer, og ble gjort i snøstorm. Da vinden snudde slik at lancastrianerne fikk snøføyken rett i ansiktet benyttet yorkisten lord Fauconberg sjansen og førte sine langbueskyttere frem for å sende et pilregn over fienden. Med ekstremt dårlig sikt og kraftig motvind nådde ikke lancastrinernes retur frem til yorkistenes linjer. Det er blitt anslått at Fauconbergs menn sendte omkring 120 000 piler per minutt mot lancastrianerne, og den eneste måten de kunne stoppe dette på var å angripe for å minske avstanden. Da angrepet startet hadde yorkistene skutt alle sine piler, men Fauconberg sendte skytterne ut for hente noen av lancastrianernes piler, mens andre ble stående igjen i den harde bakken; de må ha fått mange av de angripende soldatene til å snuble.
Lancastrianerne hadde først fremgang rett og slett på grunn av det store antallet som angrep. Warwick og kongen kjempet selv i fremste rekke for å heve moralen. Yorkistene gav fra seg mer og mer av slagmarken, inntil de nådde Castleskogen, hvor 200 lancastrianere med spyd utførte et overraskende angrep mot yorkistenes venstre flanke. Flere hundre mann flyktet, og Edvard måtte bruke hele reserven for å holde linjene.
Midt på ettermiddagen ankom den gamle krigeren John Mowbray, 3. hertug av Norfolk med flere tusen uthvilte menn. Yorkistene fikk nytt mot og kjempet i omkring en time til, da lancastrianernes linjer plutselig brøt sammen og flere tusen flyktet fra slagmarken.
Flukten
Det antas at flere døde under flukten enn under selve slaget. Flere broer over elver i nærheten raste sammen under vekten av de flyktende soldatene, og mange havnet i det iskalde vannet. Av de som ikke hadde kommet seg over broene druknet mange under forsøk på å krysse elver, mens andre ble slaktet ned på elvebreddene. En av de verste massakrene fant sted på engen som ble kjent som Bloody Meadow, hvor soldater skal ha krysset elven ved å gå på likene til de som hadde druknet. Jordene fra Towton til Tadcaster var fulle av lik. Mange av de flyktende lancastrianerne kastet fra seg våpen og hjelmer for å kunne løpe raskere, og når de ble tatt igjen av ryttere eller infanteri var de derfor forsvarsløse.
Den kaotiske flukten varte gjennom hele natten, og neste morgen ankom de sørgelige restene av lancastrianernes hær til York. Margaret, Henrik og Somerset flyktet til Skottland, mens adelsmennene som hadde kjempet for Lancaster ble drept eller ble fratatt alle titler og eiendommer, med unntak av noen som skiftet side.
Sophie Marceau
Sophie Marceau (født 17. november 1966 i Paris i Frankrike) er en fransk skuespiller.
Fødenavnet hennes er Sophie Danièle Sylvie Maupu, og hun spilte sin første rolle i en film 1980 da hun bare var 14 år gammel i den franske filmen La Boum som ble en suksess. I senere år har hun spilt spionen James Bonds kjærlighetsinteresse i filmen The World Is Not Enough og medvirket i filmen Braveheart som vant en Oscar for beste film.
Hun skrev i 2001 en delvis selvbiografisk bok som heter Telling Lies.