cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Oslo Atletklub
Boksing
Klubben har fostret mange gode boksere, deriblant Otto von Porat og Haakon Hansen som er to av de mest kjente fra 1920-årene. Peter Olai Sandstøl var også en kort tid medlem av klubben, før han ble profesjonell i 1926.
Klubbrekorder
Følgende løft utgjør klubbrekordene i vektløfting for herrer, med vektklassene som gjaldt t.o.m. 1992:
Turkart
Turkart er et kjent begrep om en type kart som er utviklet for bruk på tur. Et turkart er egnet for planlegging av tur, bruk på tur og som minne fra tur. Et turkart inneholder informasjon som er nyttig på tur som stier, turmål, severdigheter og servicetilbud på utgangspunkt og ved endepunkt. Den mest brukte målestokken på turkart er 1:50 000, men 1:25 000 og 1:100 000 er mye brukt. De mest brukte turkartene i Norge er kartene i Den nasjonale turkartserien som utgis av Nordeca i samarbeide med Statens kartverk og Den Norske Turistforening.
Oslo Atletklub
Norgesmestere i vektløfting
Listen er oppdatert t.o.m. 1995.
Styrkeløft
Utøvere som har representert Oslo Atletklubb på styrkeløftfronten er blant andre Arne Odin Rygh, Bjørn Skogheim, Bjørn-Harald Andersen, Christian Robak, Erik Anton Andresen, Johan Kallevik og Per Åge Madsen.
Turkart
Det samlende merke for alle kart i Den nasjonale turkartserien er varemerkebeskyttet og eies i dag av Nordeca.
Rogsjön
Rogsjön er en innsjø om lag 14 kilometer nord for Falun i Sverige. Sjøens største utstrekning er nær 12 kilometer i retning øst-vest. Hovedtilførselselva kommer likevel på nordsiden, der Lurån faller ned fra innsjøen Utgrycken. Tilsvarende er utløpet midt på sørsiden, der Rogsån renner ned til Varpan.
Den økologiske tilstanden er vurdert som «moderat» (svensk «måttlig»), blant annet på grunn av forurensning av tungmetaller samt vandringshindre for fisk (begrenset «konnektivitet»).
I sjøen finnes abbor, gjedde, lagesild, sik og ørret.
Nordøst
Nordøst er himmelretningen midt mellom nord og øst. Den motsatte himmelretningen er sørvest.
A World Without Love
«A World Without Love» er en britisk sang spilt inn av Peter & Gordon, accompaniment conducted by Geoff Lowe i Abbey Road Studios, 21. januar 1964 og utgitt som duoens første single 28. februar 1964. Platebetegnelsen var Columbia DB 7226. Produsent var Norman Newell.
«A World Without Love» var med på duoens debutalbumer i Storbritannia og i USA med samme tittel som sangen.
«A World Without Love» er én av The Rock and Roll House of Fame's 500 Songs that Shaped Rock and Roll.
Paul McCartney syntes ikke sangen var god nok for The Beatles. Før han gav sangen til Peter and Gordon ble den tilbudt Billy J. Kramer, som avslo den. En vesentlig grunn til at nettopp Peter & Gordon fikk sangen, var at Peter (Peter Asher) var bror til skuespillerinnen Jane Asher som på den tiden var kjent som Paul McCartneys venninne.
Den finnes ikke på noen utgivelser med The Beatles.
Norsk versjon
Andreas Diesen har skrevet en norsk tekst. På norsk bærer den tittelen «I mitt sinns ensomhet».
Zubra
Zubra (ukrainsk: Зубра) er en venstre sideelv til Dnister i Lviv oblast i det vestlige Ukraina.
Lengden på elven er 46 kilometer, nedbørfeltet er 242 km². Dalen er V-formet, trapesformet i de nedre delene; der deler den en dal med Sjtsjyrets-elven. Bredden på dalen er fra 0,3 til 2 km. Flomsletten er noen steder sumpete. Elva er moderat meandrerende, 2–5 m bred. Dybden er 0,5–1 m. Elven faller 1,96 m/km.
Zubra stammer fra en kilde nær den moderne fødselskirken til Jomfru Maria på Sykhov sør i Lviv. Den renner hovedsakelig mot sør, nærmere munningen mot vest. I delen nær munningen renner den igjen mot sør. Den renner ut i Dnister mellom landsbyene Ustja og Rozvadiv.
Innenfor grensene til Lviv er elven sterkt forurenset, selv om den var et populært sted for rekreasjon på begynnelsen av 1990-tallet. På 1950-tallet ble Pionerdammen med et rekreasjonsområde opprettet på elven (mellom Bodnarivka og Sykhov). Men på grunn av forurensning ble reservoaret snart drenert, og i stedet er det nå en sump.
Pectoctenus
Pectoctenus er en slekt av biller som tilhører gruppen stubbebukker i familien trebukker (Cerambycidae).
Utseende
Små til middelsstore (ca. 10-14 millimeter), avlange, blanke, brunrøde til svarte trebukker. Hodet er bredere enn langt uten forstørrede kjever, antennene omtrent halvparten så lange som kroppen eller noe lengre, sagtakkede eller kort kamformede. Pronotum er nærmest tønneformet med rundede sider. Dekkvingene er parallellsidige. Beina er forholdsvis korte.
Levevis
De voksne billene er nattaktive og besøker ikke blomster. Larvene utvikler seg i død ved av løvtrær, utviklingen tar minst to år.
Utbredelse
Slekten er vidt utbredt i Afrika.
Systematisk inndeling
Inndelingen følger Danilevsky (2006).
Kilder
Cerambycidae of the World - Anisarthrini
BioLib - Anisarthrini
Thomas Strobl
Thomas Strobl (født 17. mars 1960 i Heilbronn) er en tysk politiker (CDU). Han ble i 2011 valgt som leder av CDU i Baden-Württemberg, og i desember 2012 som en av fem stedfortredende ledere av CDU i Tyskland. Han var fra 2014 til 2016 stedfortredende gruppeleder for CDU/CSU i Forbundsdagen. Han ble i mai 2016 utnevnt som innenriksminister i Baden-Württembergs regjering.
Weekendavisen
Weekendavisen er en dansk avis som utkommer hver fredag. Avisens opplag steg en smule i 2006–2007, da det var på 60 825 i 1. halvår 2007 (Dansk Oplagskontrol). Lesertallet er imidlertid 291 000 lesere (Index DK/Gallup 1. halvår 2007). I 2008 var antallet abonnenter imidlertid falt til 54 000 (desember 2008 ifølge Dansk Oplagskontrol). Regnskapsmessig oppnådde avisen på tross av det fallende opplag allikevel sitt største overskudd noensinne i 2008.
Avisen er eiet av Berlingske Media og er en fortsettelse av Berlingske Aftenavis, som var avisens navn frem til oktober 1971. Opprinnelig var innholdet bakgrunns- og kommentarstoff innenfor politikk og kultur, men siden 1980-årene har avisen fokusert på internasjonale forhold, samfunns- og kulturstoff, liksom avisen bevisst har henvendt seg til det velutdannede segment. Siden 2000 har avisen dessuten hatt et tillegg om idépolitikk og -debatt.
Avisen, som «oppfatter seg som en del av den borgerlige offentlighet», er som et av få medier stadig «Des» med sine lesere.
Olmedo
Olmedo (sardisk: S'Ulumèdu, sassaresisk: Urumèddu) er en italiensk kommune i provinsen Sassari i regionen Sardinia. Den har 4 161 innbyggere og ligger rundt 68 meter over havet.
Dryolimnas augusti
Dryolimnas augusti (réunionrikse) var en monotypisk art i riksefamilien (Rallidae) og én av to arter i slekten Dryolimnas. Arten var endemisk for øya Réunion i Indiahavet og trolig ikke flyvedyktig, noe som gjorde den utsatt for jakt og predasjon. Den ble sist rapportert i 1674 og døde trolig ut mot slutten av 1600-tallet. Arten nærmeste nålevende slektning er hvitstruperikse (D. cuvieri), men den kan ha vært noe større enn denne.
Show-Show
Show-Show er et norsk underholdningsprogram på fem programmer som ble sendt på NRK i 1974. Flere av Norges største komikere, komponister, skuespillere, sangere og musikere opptrådte i programmet. Kringkastingsorkestret og dirigent Øivind Bergh bidro med faste musikkinnslag. Programmet ble sendt på lørdagskvelder.
Dryolimnas augusti
Inndeling
Inndelingen følger Birds of the World. Norske navn på arter og delgrupper følger Norsk navnekomité for fugl og er i henhold til Syvertsen et al. (2008, 2017). Norske navn i parentes er eventuelt uoffisielle midlertidige beskrivelser.
Show-Show
Gjester
Eva Helene Schwartz, Sigurd Jansen, Kjell Karlsen, Tor Hultin, Rolv Wesenlund, Egil Monn-Iversen, Jacques Tati, Nora Brockstedt, Kjell Kjær, Rigmor Lange, Jakob Skarstein, Inger Hagerup, August Mauritzen, Leif Juster, Arve Opsahl, Willie Hoel, Rolf Just Nilsen, Alf Cranner, Ellen Nicolaysen, Else Dehli, Thorbjørn Lindhjem, Jarl Kulle, Ranveig Eckhoff, Per Skift, Kari Rasmussen, Åse Wentzel, Freddy Kristoffersen, Caroline Asplin, Per Asplin, Finn Jon, Kirsti Sparboe, Benny Borg, Harald Mæle, Øystein Sunde, Lars Roar Langslet, Berit Ås, Erling Norvik, Finn Gustavsen, Karin Hafstad, Reidar T. Larsen.
Klippen Jørpeland
Klippen Jørpeland eller Strand pinsemenighet Klippen er en kristen frikirkelig menighet på Jørpeland, i Strand kommune, i Rogaland. Menigheten er tilsluttet den norske pinsebevegelsen. Klippen Jørpeland ble stiftet i 1957, og hadde fra starten 30 medlemmer. Menigheten hadde 394 tilskuddstellende medlemmer i 2022.
«Youth Alive» er menighetens ungdomsarbeid. For ungdom i konfirmasjonsalder tilbyr menigheten den frikirkelige konfirmantundervisningen Tentro.
Misjon
Klippen Jørpeland er engasjert i misjonsarbeid og støtter norsk pinsemisjons arbeid i Bolivia og Tyskland, og er utsendermenighet for misjonærene Liv Tjøstheim og Ingrid Vatne. I 2007 var menighetens misjonsregnskap på1 000 000,- kr. .
Bærestol
Bærestol (fransk: portechaise) er en stol til å bære et menneske i, altså et framkomstmiddel uten hjul som blir båret av mennesker for å transportere andre mennesker.
Typer
En annen form for bærestol er pasientbåren, enten i form av en duk festet mellom to bærestokker eller bare hengende som en hengekøye under én stokk. Enda en variant av bærestol er typer der religiøse figurer bæres «sittende» i katolske prosesjoner. Bærestoler kan også festes til dyr, for eksempel på ryggen av en elefant.
Bærestoler med bærere ble særlig brukt av rike og mektige personer, og var ofte uttrykk for høy sosial status. Bærestoler har også vært brukt som transportmidler for syke og andre. I Wien var det for eksempel omkring hundre offentlige Tragesessel i 1781. Slike ble utkonkurrert av hestedrosjer og annen offentlig persontransport.
Rochas
Rochas er et fransk motehus som ble grunnlagt av Marcel Rochas i 1925.
Bærestol
Typer
Også i Østen var det offentlige bærestoler.
Rochas
Rochas var den første til å designe 2/3 langa kapper og kjoler med lommer. Huset eies i dag av Procter & Gamble. Rochas har hovedsakelig blitt kjent for parfymen Femme.
I juli 2006, annonserte Procter & Gamble at Rochas moteavdelning skulle legges ned. Dette var en beslutning som sjokkerte.
Svanhild Mundheim
Svanhild Mundheim (født 29. mars 1920 i Kvam, død 26. oktober 2014 i Oslo) var en norsk radiopersonlighet fra Mundheim i Kvam kommune i Hardanger.
Hun ble utdannet lærer og begynte ved NRK Hordaland sitt kontor i Bergen i 1946. Etter en periode ved BBCs norske avdeling i London 1949–50 startet hun sitt radiovirke. Til NRK Marienlyst kom hun i 1961 og ble til hun gikk av med pensjon i 1989. Mest kjent var hun som hallodame (programvert) og leder for Ønskekonserten, samt en del kåserier. Mundheim snakket et stødig og klingende nynorsk og mottok i 1985 Kringkastingsprisen for «framifrå innsats for nynorsken». Men språkstriden var amper den gang, også i NRK, og Mundheim mottok trusler fra enkelte lyttere fordi hun brukte nynorsk.
Fra A til nÅ – 40 beste
Fra A til nÅ – 40 beste er en samleplate med Finn Kalvik, utgitt i 1993.
Sporliste
Disk 1
Disk 2
Et rop om frihet
Et rop om frihet (originaltittel: Cry Freedom) er en britisk dramafilm utgitt i 1987 og regissert av Richard Attenborough. Filmen omhandler Apartheid-temaet, og var en av de første av sitt slag på den tiden til å gi et innblikk i det autoritære regimet som styrte i Sør-Afrika i 1970-årene (da handlingen finner sted). Filmen ble naturligvis ikke innspilt i Sør-Afrika, men i nabolandet Zimbabwe.
Proletariatets diktatur
Proletariatets diktatur betegner innen marxismen et tenkt historisk utviklingsstadium. Det ble beskrevet i skriftene til Karl Marx og etterfølgende marxistiske tenkere som Engels. Proletariatets diktatur ble først realisert under Pariserkommunen, og deretter ved revolusjonen i Russland under Lenins ledelse. Også proletariatets diktatur som teoretisk begrep, ble grundig behandlet av Lenin, blant annet i verket Staten og revolusjonen.
Et rop om frihet
Handling
Filmen baserer seg på den sanne historien om den kjente apartheid-aktivisten Steve Biko (spilt av Denzel Washington) som er leder for The Black Consciousness movement, en anti-apartheidorganisasjon. Han blir kraftig kritisert for sitt arbeid av den hvite avisredaktøren Donald Woods, (spilt av Kevin Kline) som har skrevet flere kritiske artikler om Bikos arbeid i sin avis, The Daily Dispatch. Som et resultat av denne kritikken blir det arrangert et møte mellom Woods og Biko, hvor sistnevnte viser Woods hvordan den sorte majoriteten i Sør-Afrika lever. Woods blir sjarmert over Bikos karismatiske væremåte, samt hans evne til å ordlegge seg, og blir overbevist til å kjempe den sorte befolkningens sak mot undertrykkelsen i landet sammen med Biko.
Proletariatets diktatur
Proletariatets diktatur skal ifølge marxistisk lære komme med en sosialistisk revolusjon i et kapitalistisk samfunn, og innebærer at borgerskapet blir fratatt makt i samfunnet og at samfunnsutviklingen styres av arbeiderklassen. Proletariatets diktatur er et stadium på veien til det kommunistiske samfunn.
Et rop om frihet
Handling
Da det blir kjent at Woods sympatiserer med den sorte befolkningen i raseskillespørsmålet, begynner problemene å hope seg opp både for Woods og Biko. Biko blir brakt for retten og fengslet for sitt engasjement. I fengselet blir han syk, angivelig etter en «sultestreik», som fører til at han må bringes til et fengselssykehus som ligger i nabobyen. Biko dør mens han blir fraktet med bil til sykehuset.
Proletariatets diktatur
Støtte til – eller motstand mot – teorien om proletariatets diktatur har spilt en vesentlig rolle i ideologisk debatt på (ytterste) venstreside i politikken siden 1800-tallet. Tilhengere av teorien, som gjerne regnes som kommunister, ser proletariatets diktatur som en nødvendig mekanisme for å gjøre slutt på «herskende klassers undertrykking». Kritikk mot teorien om proletariatets diktatur var (med-)årsak til brudd på begynnelsen av 1900-tallet mellom kommunister og sosialdemokrater (begge gruppene omtalte seg gjerne som «sosialister»). Kritikere av tesen hevdet at proletariatets diktatur ikke bare var en midlertidig fase basert på massemobilisering for revolusjon, men ble brukt som en ideologisk bortforklaring av at kommunistiske land utviklet seg til permanente diktaturer under kontroll av et hierarkisk parti.
Et rop om frihet
Handling
Når Woods blir orientert om Bikos dødsfall er han ikke i tvil om at Biko ble mishandlet i fengslet, og at det var det som resulterte i hans død. Han bestemmer seg for å fullføre en bok han har jobbet med som handler om apartheid og Steve Biko, og få den utgitt for å fullføre oppgaven til sin avdøde venn. Men Woods er allerede nøye fulgt med på av den hvitdominerte myndigheten i landet, som legger ned restriksjoner for hvor Woods kan oppholde seg, og nekter han å forlate landet. I tillegg til dette blir han og hans familie flere gang truet av politiet og øvrige myndigheter. Woods er fremdeles fast bestemt på å få boken utgitt, og klarer å lure myndighetene, slik at han kommer seg ut av landet og inn i Lesotho. Myndighetene skyr ingen midler for å få tak i Woods, men han og hans familie klarer å få lånt et fly i Lesotho ved hjelp av en australsk diplomat, og setter kursen for England via Botswana hvor han skal få utgitt boken.
Proletariatets diktatur
Marx og Engels
Marx hevdet at kapitalismen, slik som tidligere sosioøkonomiske systemer, ville skape så sterke interne stridigheter at det ville falle isammen. Som kapitalisme erstattet føydalisme mente han at sosialisme ville erstattet kapitalisme, og etterlate seg et statløst, klasseløst samfunn kalt ren kommunisme (en: pure communism). Dette ville oppstå etter en overgangsfase kalt «proletariatets diktatur», en periode noen ganger henvist til som «arbeidernes samfunn» eller «arbeidernes demokrati».
Et rop om frihet
Handling
Filmen avsluttes med et fugleperspektiv over et sørafrikansk landskap, hvorpå det vises en liste over skjermen som navngir flere anti-apartheid aktivister som har mistet livet i det sørafrikanske politiets varetekt. Bakgrunnsmusikken i denne sekvensen er den sørafrikanske patriotsangen «Nkosi Sikelel' iAfrika», som også inngår i Sør-Afrikas nye nasjonalsang.
Ved filmens slutt hører vi også Biko reflektere over hva apartheid betyr for det sørafrikanske samfunnet, hvor man hører det berømte sitatet:
Kritikk
Filmen ble kort etter utgivelsen kritisert for å fokusere mer på avisredaktøren Donald Woods, og hans forhold til Biko framfor personen Steve Biko. Denzel Washington ble forøvrig nominert til Oscar for sin rolle som Steve Biko, noe som indikerer at Biko i høy grad var sentral i filmen, selv om den største delen av handlingen foregår etter Bikos død.
Priser og utmerkelser
Et rop om frihet ble nominert til, og / eller vant følgende priser og utmerkelser:
Proletariatets diktatur
Diktatur og demokrati
Begrepet «proletariatets diktatur» må forstås med bakgrunn i marxismens historisk materialisme og statsteori. Ifølge marxismens teori kan en stat ’’både’’ være et diktatur og et demokrati (samtidig), eller være et diktatur tvers igjennom – dette nokså uklare punktet kan forklares ved å vise til skillet mellom statens vesen, innhold og form. I marxistisk forstand er statsmakten i sitt vesen alltid å betrakte som et diktatur – et autoritært maktorgan som gir diktater. Staten er, i henhold til denne oppfatningen, oppstått som en direkte følge av samfunnets arbeidsdeling og klassespalting – som en klasses organ til å hevde sitt diktatur over en annen. (Sagt annerledes: staten er i sitt vesen et middel til den herskende klasses makt. Dette forstås kanskje best ved å vise til at i et samfunn uten klasser, vil det ikke finnes noen «stat» i marxistisk forstand. Selv om man har offentlige forvaltningsorganer har de mistet sin klassefunksjon, og har derved opphørt å eksistere som stat.) Men selv om alle statsmakter i denne forstand er diktaturer, betyr ikke dette at det ikke finnes eller ikke kan finnes demokrati. Både Marx og Lenin var forkjempere for demokrati i det kapitalistiske samfunn, og Lenin formulerte igjen sitt ønske om et enda høyere («bedre») demokrati i sosialismen, enn i kapitalismen. (Altså, i sin form kan og bør likevel staten være et demokrati. I sitt vesen er den et diktatur. I sitt innhold er det en klassestat.)
Sosialismen vil ha en statsmakt, og derved være et diktatur. Et diktatur som imidlertid vil være «den høyeste form for demokrati». Målet med sosialismen er kommunismen, et samfunn der staten og diktaturet historisk forgagne former for samfunnsmakt.
Selv om sosialismen er et demokrati – som igjen forutsetter en statsmakt – er den nettopp i sitt vesen et diktatur. Og den er et middel for en klasses diktatur: nettopp et «proletariatets diktatur». Men målet med dette «diktaturet» er, ifølge Marx, statens og klassesamfunnets avskaffelse overhodet. Et diktatur som ved vanlige forhold vil være et demokrati: et folkestyre med valg og representasjon. Både kapitalismens pluralistiske demokrati, såvel som sosialismen kvalifiserer derved som «diktaturer» i denne forstand – og det vesentligste spørsmål, for marxistene, blir: «diktatur for hvem?». Flertallet eller mindretallet? Sålenge det eksisterer en stat, eksisterer diktatur i denne forstand. I den sammenheng bør følgende sitat av Lenin forstås, «Der det finnes en stat, finnes ingen frihet. Der det finnes frihet, finnes ingen stat.» Samfunn med stat, preget av ufrihet, er nettopp samfunn der arbeidsdeling og klassespalting rår. I kommunismen, der det «finnes frihet», er dette og derved selve staten borte. «Stat» i snever forstand, som statens klasseapparat. I Norge har f. eks NKP lansert sin parole om et «parlamentarisk, sosialistisk demokrati» (med ytringsfrihet og politisk pluralisme) som nettopp en variant av proletariatets diktatur. Det essensielle er at samfunnets styring ikke er underlagt kapitalistenes, men folkets interesser. Statens diktat er til fordel for folket, arbeiderne, og derved er denne form for diktatur nettopp et proletarisk diktatur – et flertallets diktatur, til forskjell fra kapitalismen som er et borgerskapets diktatur, et mindretallets diktatur.
Proletariatets diktatur og Sovjetunionen
Kritikere har innvendt at «proletariatets diktatur» i praksis vil bety «partiets diktatur». Men selv om proletariatets diktatur ofte forstås synonymt med de totalitære sosialist-stater, er likevel ikke denne totalitære historien noe realisering av Marx’ begrep om et proletarisk diktatur.
Marx var selv en radikal demokrat, både i teori og praksis. Blant annet deltok han aktivt for demokratiske reformer og formulerte i sitt skrift «Kommunistenes krav i Tyskland» en rekke krav for demokratiske reformer: lønn til politiske representanter (slik at arbeidere kunne bli politikere), allmenn stemmerett til tyske borgere over 21 år, allmenn og gratis utdanning og avskaffelse av alle føydale privilegier. Friedrich Engels, Marx' nære medarbeider, var demokrat av samme type og sier i sin tale om Polen følgende:
Sitater relatert til «proletariatets diktatur»
Lenin
Karl Marx
Liste over varianter av navnet Hanna
Liste over varianter av navnet Hanna (opprinnelig Channah). Tabellen nedenfor gir en oversikt over variantene med opprinnelse og i hvilke land de er i vanlig bruk. Dersom navnevarianten er blant de mest brukte navnene i landet, er det merket med stjerne (*). Statistikk fra følgende land er benyttet: Norge , Danmark , Sverige, Finland , Island, Grønland , Færøyene , Frankrike , Tyskland , USA, Nederland, Belgia , Slovenia , Ungarn , Litauen , Polen Chile , Spania og Russland.
Sikem
Sikem (hebraisk:, i betydningen «Skulder»/«Sal», engelsk: Shechem) var en kanaanittisk by som er omtalt i Amarnabrevene, og er nevnt i den hebraiske Bibelen som en israelittisk by tilhørende Manasses stamme, og fungerte som den første hovedstaden i kongedømmet Israel etter at det forente israelittiske kongedømmet ble delt ved Salomos død. Tradisjonelt har Sikem blitt assosiert med Nablus, men er i dag blitt identifisert med stedet Tell Balata i Balata al-Balad i distriktet Nablus på Vestbredden.
Tidlig og bibelsk historie
Sikem er nevnt i Eblatavlene som er funnet ved den syriske landsbyen Tell Mardik i sammenhengen med en by hvor Rasap er skytsgud, tilsvarende hebraiske, Ræšæf. Sikem var en kommersielt senter grunnet dens posisjon midt langs den vitale handelsvegen gjennom regionen. Den handlet i lokale vindruer, oliven, hvete, krøtter og keramikk fra midtre bronsealder og fram til sen hellenistisk tid (1900-100 f.Kr.).
Sikem hadde vært en kanaanittisk bosetning, nevnt på en egyptisk stele av en adelsmann ved hoffet til farao Senusret III (ca 1880–1840 f.Kr.). I Amarnabrevene fra tiden rundt 1350 f.Kr. var Shachmu (det vil si Sikem) et senter for et kongedømme som ble albuet fram av Labaya (eller Labayu), en kanaanittisk krigsherre som hyret leiesoldater fra blant annet habiruene. Labaya forfattet tre av Amarnabrevene og hans navn opptrer på 11 av ytterligere 382 brev, referert til 28 ganger som det grunnleggende emnet i brevet, og hans forhold til de opprørske habiruene ute i villmarken. Det kan være identisk til den Sakama nevnt av oldtidens egyptiske reisende Mohar nevnt i en redegjørelse datert til 1300-tallet f.Kr.
Sikem er nevnt rundt 60 ganger i den hebraiske Bibelen, og opptrer først i Bibelen i Første Mosebok 12:6-8, som forteller om hvordan Abraham nådde «helt til helligstedet Sikem, til More-eika...» og ga ofringer her. Første Mosebok, Femte Mosebok, Dommernes bok og Josvas bok helligholder Sikem over alle andre byer i Israels land. Ved Sikem viste Jahve seg for ham og han bygde et alter for Herren etter at han lovet dette landet til ham og hans ætt, det vil si israelittene. Bibelen slår fast at ved denne anledningen bekreftet Gud den pakt hadde først hadde inngått med Abraham i Harran, angående besittelse av landet Kanaan. I den jødiske tradisjonen var det gamle navnet forstått i henhold til det hebraiske ordet shékém — «skulder», «sal», en henvisning til formen på fjellene i området.
Ved et senere opphold her, hevnet sønnene til Jakob voldtekten på deres søster Dina (eller ved en annen fortolkning, forførelse ettersom han hadde «talte til hennes hjerte») ved å drepe hevitten Sikem (samme navn som byen), sønn av høvdingen Hamor, men massakrerte også alle andre i byen. Senere, etter jødenes utmarsj fra Egypt, samlet Josva israelittene i Sikem og tilskyndet dem i å bestyrke deres tilslutning og troskap til Tora.
Med sin sentrale lokalisering, og ikke desto mindre til steder i nærheten helliggjort av minnet av Abraham, Jakobs brønn, og graven Josva, var byen forutbestemt til å spille betydningsfull rolle i Israels historie. Byen, inkludert tempelet fra bronsealderen, ble israelittisk en tid før 1000 f.Kr.
Etter Gideons død, ble Abimelek, Gideons sønn med sin elskerinne fra Sikem, gjort til konge. Jotam, den yngste sønnen til Gideon, holdt en berømt tale på Garisim-fjellet kjent som «Jotams allegori» hvor han advarte folket i Sikem om Abimeleks framtidige tyranni. Da byen brøt ut i opprør tre år senere ble den erobret av Abimelek som deretter ødela den fullstendig og brente tempelet til Baal-Berit hvor folket hadde flyktet for å komme i trygghet. Fra senere arkeologiske undersøkelser er det bevis for ødeleggelser rundt 1100 f.Kr.
Byen ble gjenoppbygd på 900-tallet f.Kr. og var sannsynligvis hovedstaden i Efraim. Sikem var stedet som etter Salomos død ble utpekt som møtested for folket i Israel og innsettingen av Rehabeam; møtet førte til at ti av de israelittiske stammene gikk ut av fellesskapet, og Sikem, befestet av Jeroboam, ble for en tid hovedstaden i det nye kongedømmet i nord.
Da kongene av Israel flyttet først til Tirsa og deretter til Samaria, mistet Sikem sin betydning, og det blir ikke hørt noe fra den før etter at Jerusalem falt 587 f.Kr. Hendelsene er som er knyttet til restaureringen kom igjen til å gi den betydning. Da Nehemja på sitt andre besøk til Jerusalem utviste sønnesønnen til ypperstepresten Eljasjib, som nektet å skille seg fra sin «utenlandske» hustru, datteren av horonitten Sanballat. og med var det mange jøder, prester og andre som fulgte opprørerne og de dro til Sikem. Et skismatisk tempel ble deretter reist på fjellet Gerisim og således ble Sikem den hellige byen for samaritanene. Disse, som ble etterlatt uantastet da ortodokse jøder forfulgt under Selevkiderikets Antiokos IV Epifanes, tok imot hver eneste overløper som kom til dem fra Jerusalem, inntil byen falt en gang rundt 128 f.Kr. for Johannes Hyrkanos og deres tempel ble ødelagt.
Under den første jødisk-romerske krig ble Sikem ødelagt og et Neapolis, «nybyen», ble bygd nært ved av keiser Vespasian i år 72 e.Kr. Dette navnet ble senere til det arabiske Nablus.
Antikken og moderne tid
I antikken var Sikem den fremste bosetningen for samaritanene og deres religiøse senter var på fjellet Gerisim. I Apostlenes gjerninger i Det nye testamente er stedet kalt for Sychem i originale teksten (Sikem i den norske oversettelsen). Det er ikke kjent om Sykar i Johannesevangeliet viser til Sikem eller til en annen landsby med likelydende navn.
Sikem er også lokaliseringen av Jakobs brønn hvor Johannesevangeliet beskriver Jesus' møte med en kvinne fra Samaria. Josefus, som skrev i tiden rundt 90 e.Kr., plasserer byen mellom Gerisimfjellet og Ebalfjellet. Andre steder refererer han til byen som Neapolis/Nablus. Andre antikke forfattere viser til det som Nablus eller i utkanten av Nablus. Stedet i nærheten av Nablus er i dag blitt identifisert som Sikem og ble oppdaget ved et tilfelle i 1903 av en tysk gruppe av arkeologer ledet av Hermann Thiersch. Dette stedet er kalt for Tell Balata og ligger ved siden av det tradisjonelle stedet til Josefs grav som er nevnt i Josvas bok.
I år 6 e.Kr. ble Sikem annektert av den romerske provinsen Syria. En av innbyggerne tilhørte samaritanene som trodde på Jesus da han var to dager i nabolaget, og byen må ha fått besøk av apostlene da de reiste fra Samaria til Jerusalem. Av samaritanene i Sikem var det noen få som tok til våpnene på Gerisim på tiden av opprøret i Galilea (67 e.Kr.). Byen ble sannsynligvis ødelagt ved denne anledningen av Cerealis. I 72 ble en ny by reist, Flavia Neapolis, på ordre av keiser Vespasian rundt to km vest for den gamle. Byens navn, Neapolis, ble til sist forvansket til arabiske Nablus.
Byen Nablus islamisert i periodene under abbasidene og osmanerne. I dag blir byen ble uansett referert til Sikem av israelerne.
Od Yosef Chai Yeshiva
Etter 1975 ble det tradisjonelle stedet for Josefs grav utenfor Sikem ikke lenger et muslimsk sted, men tilbakeført til sin opprinnelige jødiske bruk. Yeshiva eller skolen Od Yosef Chai, hebraisk for «Josef lever fortsatt», var basert her med rabbiner Yitzchak Ginsburg fra Kfar Chabad som fungerte som Rosh Yeshiva (dekanus). I oktober 2000 brente arabiske opprørere ned og vandaliserte graven som hadde blitt bygd over stedet i 1868. I henhold til Oslo-avtalen skal rettighetene til alle troende for å få tilgang til hellige steder være garantert. Stedet har vært utilgjengelig for jødiske troende siden hendelsene i oktober 2000. Siden november 2007 har stedet hatt tilgang for jøder ved kun en månedlig hendelse.
Eksterne lenker
Sihhem
Birkebeinerrennet 2022
'''Det 82. Birkebeinerrennet''' ble arrangert den 19. mars 2022. Rennet inngikk i Ski Classics 2021/22.
Birkebeinerrennet er 54 km og går i klassisk stil. Start er på Tingstadjordet på Rena og målgang på Birkebeineren skistadion i Lillehammer. Deltakerne må bære sekk som skal veie minst 3,5 kg gjennom hele rennet.
Olzai
Olzai (sardisk: Ortzài, Orthài) er en italiensk kommune i provinsen Nuoro i regionen Sardinia. Den har 880 innbyggere og ligger rundt 474 meter over havet.
Barbados’ flagg
Barbados' flagg ble tatt i bruk 30. november 1966, øyens første frigjøringsdag. Det består av tre fargefelt med to bånd ultramarineblå separert av et gult bånd i midten. Det er et svart treforkhode i midten av det gule båndet.
Det svarte treforkhodet, også kjent som «den ødelagte trefork», symboliserer Barbados' uavhengighet fra Storbritannia (kolonimaktens riksvåpen var en hel trefork). Hver spiss representerer et demokratisk punkt, det ultramarineblåe representerer havet og himmelen, mens det gule representerer sanden på Barbados.
Blackburn Roc
Blackburn Roc var et britisk to-seters jagerfly basert på jagerflyet / stupbomberen Blackburn Skua. Roc var også én av to «tårnjagere» som ble satt i produksjon. Dden andre var Boulton Paul Defiant. «Tårnjagere» var basert på en doktrine som utviklet seg i Storbritannia før den andre verdenskrig som gikk ut på at bestykningen ville være mer effektiv hvis den var plassert i et bevegelig tårn.
Roc ble produsert av Boulton Paul Aircraft og brukte samme tårninstallasjonen som Boulton Paul Defiant. Vekten av tårnet gikk derimot langt mer utover ytelsene til Roc enn til Defiant, og Roc hadde en lite nevneverdig karriere.
Thrugot Ulvsson Fagerskinna
Stormann
Thrugot var en stormann fra Jylland som var kong Svein Estridssons hirdstyrer. Thrugot var sammen med kongen i slaget utenfor Halmstad i 1062, og senere sto han blant Knut den helliges tilhengere. Thrugot knyttes til Galicia i det nordvestlige Spania. Antagelig er denne forbindelsen grunnet hans far Ulv som hviler på en legendarisk grunn. På moderne dansk kalles Thrugot eksempelvis Thrugot Ulfsen Fagerskind af Galizia. Hans betydning ligger i at han er stamfar til Thrugotslekten. Han nevnes i flere middelalderkilder, blant annet i den norrøne Knytlinga saga og hos Saxos fortellinger.
Thrugotslekten
Thrugot ble gift med Torgunna Vagnsdatter, datter av Vagn Åkesson og Ingeborg Torkelsdatter. Hans datter var Bodil Thrugotsdatter som ble gift med kong Erik Eiegod. Han også minst to sønner, Astrad Thrugotsson og Svend Thrugotsson, begge knyttet til Erik den helliges hird. Fra Svend nedstammer de senere mektige biskopene i Lund. Han var far til Asser og farfar til Eskil. Også historikeren Sven Aggesen tilhørte slekten som Eskils nevø.
Både middelalderens og moderne historikere har problematisert slektskapet. Saxo fjernet Vagn Åkessons navn fra omtalen av slaget ved Hjørungavåg. Grunnen var antagelig at han var et symbol på Thrugotslekten som i sin tid besto av betydningsfulle motstandere av erkebiskop Absalon. Saxos oppdragsgiver var Absalon.
Lars Hermanson ser den politiske maktkampen i 1100-tallets danske samfunn som en kamp mellom ulike sosiale nettverk innenfor et avgrenset politisk elitesjikt. Bodil Thrugotsdatters slektskap tilbake til Thrugot kan således også betviles: «Saxos 'Thrugotus' och Knytlingas 'Thorgot' (eller Thorgaut) behöver följaktligen inte ha något att göra med trundsläkten. Bodils ädla härkomst måste således sökas på annat håll. Bodil beskrivs i abbot Wilhelms Genealogia som Botilde regina de nobilissima Danorum prosapia orta.».
Søndre Munkehagen
Cistercienserordenen nevnes gjerne i tilknytning til området. Det er godt kjent at Cistercienserklosteret på Hovedøya la under seg svært mange av gårdene som seinere omtales som Akergårder. I 1910 står det en artikkel i Aftenposten underskrevet den anonyme «Civis», med hentydning til nettopp cistercienserne. Artikkelen er mer et tidsbilde enn en troverdig kilde for historie vedrørende det gamle Oslo. Likevel er det verdt å ta med et utdrag vedr. Søndre Munkehagen:
Foreningen Norden
Foreningen Norden Norge er en ideell og partipolitisk uavhengig medlemsorganisasjon som har til formål å styrke og utvikle et folkelig nordisk samarbeid. Foreningen samarbeider med tilsvarende foreninger i de øvrige nordiske land og selvstyrende områder. Formen for Norden-foreningenes samarbeid er fastlagt i vedtektene for Foreningene Nordens Forbund. Dette gjøres ved aktiviteter, opplysningskampanjer og ved å skape nettverk mellom folk og land. Foreningen og søsterforeningene i Danmark (inklusive Sydslesvig), Finland, Færøyene, Island, Sverige og Åland samarbeider i FNF – Foreningene Nordens Forbund.
Bakgrunn
Ideen om skandinavisk og nordisk integrasjon er svært gammel. Den nordiske integrasjonsprosessen har pågått siden de første nordiske statsdannelser begynte på 700-tallet, og kulminerte med Dronning Margrethe og Kalmarunionen (1397–1523) da hele Norden ble samlet til et rike. Selv om forholdet mellom statene i Norden til tider har vært preget av indre splid og uenighet, har den særegne nordiske identiteten bestått. Likt språk, kultur og institusjoner har frem til i dag utgjort grunnvollene i denne identiteten, og det har vært flere forsøk på å gi den et politisk rammeverk.
Den skandinaviske studentbevegelsen som blomstret i nasjonalismens gullalder på midten av 1800-tallet er et tidlig eksempel på en «folkelig» oppslutning rundt denne identiteten. Politisk støtte for skandinavismen minket etter den dansk-tyske krig av 1864, der den svenske og norske regjeringen hadde lovet, men ikke innfridde militær assistanse på tross av både folkelig solidaritet og uttalt kongelig støtte fra Karl IV. Den folkelige skandinavismen hadde imidlertid fortsatt oppslutning, og en rekke skandinaviske foreninger opprettholdt og utvidet kontakten. Et eksempel på dette er de nordiske språkmøtene der språkene på lang vei ble oppdatert og harmonisert.
Forholdene mellom de skandinaviske landene ble gradvis forbedret frem mot århundreskiftet, og den skandinaviske myntunionen (1873–1924) og den fredelige unionsoppløsningen mellom Norge og Sverige i 1905 demonstrerte både politisk vilje og folkelig ønske om gode forhold mellom landene. Første verdenskrig (1914–1918) styrket behovet og støtten for det nordiske samarbeidet; selv om de nordiske landene hadde forholdt seg nøytrale under krigen, hadde de økonomiske kostnadene vært store. Ønsket om å bevare den felles nøytralitetspolitikken førte til en rekke samarbeid på praktiske områder innen industri og handel for å utveksle erfaringer og varer som var utilgjengelige under krigen.
Stiftelsen og Foreningen Nordens virke
Foreningene Norden ble grunnlagt i 1919 for å styrke ikke bare de økonomiske bånd, men for å fremme felles nordisk kultur, samfunn og historieforståelse. Selv om opprettelsen av organisasjonen møtte motstand fra en rekke store personligheter i Norge (hvorav den mest kjente og uttalte var justis- og sosialminister Johan Castberg) som mente at Norges suverenitet ville undergraves av «skandinaviske eventyr», ble Foreningen Norden Norge stiftet den 2. april 1919. På det norske stiftelsesoppropet hadde flere store personligheter skrevet under, blant annet Fridtjof Nansen, Johan Ludwig Mowinckel, Gustav Vigeland, Arne Garborg og Edvard Munch.
Foreningen har siden grunnleggelsen formidlet kjennskap til nordisk kultur, språk og samfunn, men har også vært en pådriver for fredelige forhold mellom de nordiske land, og har vært involvert i politiske saker som Svalbard-spørsmålet i 1919-1920, Grønlandssaken mellom Norge og Danmark i 1933 (samme år som Foreningen Norden Danmark ble innstilt til Nobels fredspris for første gang), Finlandshjelpen under vinterkrigen 1939-1940 og i diskusjonen rundt felles nordisk arbeidsmarked og NORDØK i etterkrigstiden. Organisasjonen samarbeider ofte med de nordiske regjeringene, Nordisk råd og Nordisk ministerråd, samt med ikke-statlige organisasjoner og det private næringsliv.
Stimulus-respons-teorien
S-R-psykologi, stimulus-respons-psykologi, fellesbetegnelse for psykologiske teorier hvor atferd blir betraktet som responser (reaksjoner) på bestemte stimuli.
Foreningen Norden
Stiftelsen og Foreningen Nordens virke
Noen eksempler på organisasjonens nåværende virke inkluderer: Formilding av sommerjobber, boliger og kulturaktiviteter til nordisk ungdom gjennom «Nordjobb»-programmet, organisering av seminarer og debatter rundt i landet for å spre kunnskap og interesse om Norden og nordiske tema, omfattende skolerettet virksomhet, blant annet gjennom nordiske forfatterbesøk, skoleturer og elevutbytte. Et annet profilert arrangement er den årlige utgivelsen av Nordens språkpris (etablert 2010), som gis til «en person, institusjon, myndighet, organisasjon, bedrift eller ildsjel som på en innovativ og god måte bidrar til å styrke den nordiske språkforståelsen».
Stimulus-respons-teorien
Læring kan etter dette syn betraktes som dannelse av nye bånd (assosiasjoner) mellom S og R, indre psykologiske prosesser blir oppfattet som «mellomliggende variabler» mellom S og R og så videre. Av de klassiske S-R-teorier har særlig Edward L. Thorndikes «konneksjonisme», John B. Watsons og Clark L. Hulls behaviorisme, og Ivan Pavlovs og Vladimir Bekhterevs «refleksologi» hatt stor innflytelse.
Per Brinch Hansen
Per Brinch Hansen (født 13. november 1938 i Frederiksberg, Danmark, død 31. juli 2007) var en dansk datamaskinspesialist, og siden 1987 professor ved Syracuse University i New York.
Per Brinch Hansen var en av pionerene innenfor utvikling av parallellprogrammering og prinsipper for operativsystemer. Han var også opphav til det danske ord for datamaskin: datamat.
På 1960-tallet arbeidet Per Brinch Hansen på Regnecentralen i København, først i kompilergruppen under Peter Naur og Jørn Jensen, siden som sjefarkitekten bak RC4000-datamaskinen og dens banebrytende operativsystemkjerne. I 1972 skrev han den første bok om operativsystemprinsipper.
I perioden 1970-2000 gjaldt det parallellprogrammering og databehandling: Inspirert av Ole-Johan Dahl og Kristen Nygaards programmeringsspråk Simula 67 samt ideer fra den britiske spesialisten Tony Hoare, oppfant han i 1972 monitorbegrepet for synkron utnyttelse av delte ressurser. I USA utviklet han det første parallelle programmeringsspråk, Concurrent Pascal i 1975, og skrev i 1977 den første bok om parallellprogrammering: The Architecture of Concurrent Programs.
I de senere år dokumenterte Brinch Hansen den historiske utvikling innen for disse sentrale emnene.
Tabernaklet Haugesund
Tabernaklet Haugesund er en kristen frikirkelig menighet i Haugesund. Menigheten er tilsluttet den norske pinsebevegelsen. Tabernaklet Haugesund ble stiftet i 1919.
Menigheten hadde 543 tilskuddstellende medlemmer i 2022. Tabernaklet Haugesund har vært modermenighet til flere nyetablerte menigheter. Til sammen har menigheten hatt 10 utposter. Fem er etablert som selvstendige menigheter, to er slått sammen til en egen menighet, og to er lagt ned. Utposten Tysvær pinsemenighet er den eneste gjenværende, som Tabernaklet har ansvar for.
«Connection Haugesund» er menighetens ungdomsarbeid. For ungdom i konfirmasjonsalder tilbyr menigheten den frikirkelige konfirmantundervisningen Tentro.
Tabernaklet Haugesund driv lokalradioen, Pinseradioen på Haugalandet, som har hatt sendinger siden 1985. Nærradioen ble startet av flere pinsemenigheter i Sunnhordland og Nord-Rogaland. Etterhvert er eierstrukturen endret, i 2008, stod Tabernaklet Haugesund og Salen Åkrehamn alene med driftsansvaret. Denne ble nedlagt i 2014.
Misjon
Tabernaklet Haugesund er engasjert i misjonsarbeid og støtter norsk pinsemisjons arbeid. Menigheten støtter arbeidet til Halvard Hasseløy i Ukraina, Samt arbeid  i Israel, India og  Japan.
Saromasjøen
Saromasjøen (japansk: サロマ湖) er en brakkvannssjø på Hokkaido i Japan. Saroma er den tredje største innsjøen i Japan.
Det meteorologiske råd
Det meteorologiske råd (1975) var et norsk råd opprettet av Kirke- og undervisningsdepartementet med tolv sakkyndige som representerte brukerne. Der satt blant andre Ragnhild Sundby 1975-81, og i det året (1981) uttalte rådet om såkalte 10-dagersmeldinger, at det var opptatt av at Norge ikke stiller seg utenfor det europeiske samarbeidet på dette område.
Lille Ekeberg gård
Lille Ekeberg (gnr. 134/2) eller Munkebråten, er en tidligere gård i Oslo-området med hovedbøl på toppen av Ekebergskrenten, nordøst på Ekebergplatået. Våningshuset er fra 1885. I 1800-tallskilder er gården i blant omtalt som England, Høienholm, Heftyløkka og Sørensløkka. Lille Ekeberg barnehage har siden 1950 holdt hus i dagens våningshus.
«Lille Ekeberg» må ikke forveksles med Ekeberg gård («Store Ekeberg») med hovedbøl sørvest på Ekebergplatået. Alle kilder tilsier at de to Ekeberggårdene er og alltid har vært to ulike enheter.
Forhistorisk tid
Lille Ekeberg er trolig en av Oslos urgårder. I tilknytning til dagens våningshus ligger flere fredede fortidsminner. En diabasgang med steinbrudd for steinalderredskaper (delvis overbygd på 1980-tallet) ligger tett opp mot gårdstunet. Like oppunder hovedbølet og diabasbruddet går en oldtidsvei med alderdommelig steinbrolegging. Oldtidsveien og steinbruddet er freda som et sammenhengende hele med datering steinalder.
Mye tyder på at det forhistoriske hovedbølet lå omtrent der dagens gårdshus befinner seg. Beliggenheten med en skrent/skråning på to av sidene (her én mot nord og én mot øst), var strategisk med tanke på forsvar. Like sør for gårdstunet ligger rester av offerplasser og gravplasser framme i dagen.
Middelalderen
I middelalderen lå brorparten av Lille Ekebergs gårdsmarker innafor grensene for takmarkerne, der Oslos befolkning fritt kunne hente ved og mose til husholdningen. Eiendomsbesitterne kan ha vært Hovedøya kloster. I senmiddelalderen er Fransiskanerklosteret eier av Lille Ekebergs gårdsmarker. (Fransiskanerklosteret ble etablerte øst i det daværende Oslo rundt 1280/90.)
Den gamle kongeveien over Ekeberg fulgte i middelalderen det gamle steinalderfaret forbi dagens hovedbøl på Lille Ekeberg. (Først på 1600-tallet ble hovedferdselen lagt via Ekebergveien og forbi Ekeberg gård der en nyanlagt kongetrasé ble opparbeidet herfra og tvers over Ekebergsletta.) Den anselige steinanleggninga i skrenten innunder hovedbølet på Lille Ekeberg skal være et skanseanlegg fra seinmiddelalderen.
Etterreformatorisk tid
Etter reformasjonen ble fransiskanerklostrets gårdsmarker lagt til kronen, nærmere bestemt til Oslo hospital. Hospitalet, eller spitalen som det gjerne ble kalt, overtok fransiskanerklosterets gamle bygninger. Munkehagen dukker opp i skriftlige kilder fra 1663, trolig med referanse til de tidlegere eiendomsbesitterne. Munkehagen strakte seg langt oppover Ekebergs nord- og vesthellinger og inkluderte hele området for Lille Ekeberg gård.
I 1671 heter det at Oslo hospitals forstander Johan Hagemester stevnet Anne Heynesdatter. Hun hadde hatt plassen Munkebråten i bruk. Husene var fordervet. Og avlingen var ført bort. Det ble forlik.
I 1723-matrikkelen nevnes Munkebråten som en av flere løkker under Oslo hospital, løkker hospitalet forpaktet bort.
I 1737-matrikkelen nevnes igjen Munkebråten/ Lille Ekeberg som en av flere løkker Oslo hospitalet forpakter bort.
I 1773 i Fundation for Oslo Hospital står «Munke-braaten eller Lille Ege-berg» på lista over hospitalets eiendommer.
1802 nevnes Lille Ekeberg /Munkebråten som fehavn (beiteområde for husdyr).
I 1825 ble småbruket England skilt ut fra Lille Ekeberg, men ikke solgt.
I 1827 i Christianias Intelligentssedler står det om auksjon over blant annet «Havnegangen Munkebraaten og Lille-Egeberg, No. 225».
I 1836-matrikkelen har Munkehagen nordre og Munkebråten – også kalt Svingen og Egeberg lille – matrikkelnummer 154 (og løpenummer 224-225).
Fra 1837 til 1917
I 1837 kjøpte Thomas. Joh. Heftye & Søn Lille Ekeberg og Munkebråten. Heftyes part ble fradelt Nordre Munkehagen - Munkebråten og var 2/5 av hele Munkebråten. Heftye kjøpte en ubebygget tomt og brukte navnet Lille Ekeberg.
I 1852 brukes navnet Heftyløkken.
I 1855 kjøpte Peder Sørensen Lille Ekeberg; gården ble i noen år kalt Sørensløkka.
I 1861 selges Høienholm (Brannfjellveien 8).
I 1885 ble dagens våningshus samt driftsbygninger reist av daværende eier Dahl, som bosatte seg på gården.
I 1886-matrikkelen har Nordre Munkehagen og Munkebråten gårdsnummer 134. Høienholm er oppført med nummer 134/1, mens Lille Ekeberg har 134/2.
I 1905 betalte Lille Ekeberg gård fremdeles avgift til sin tidligere eier, Oslo hospital.
Fra 1917
I 1917 kjøpte Kristiania kommune Lille Ekeberg gård etter bystyrevedtak for 200.000,-. Eiendommen var 178 mål stor. Gårdsdriften ble forpaktet bort i drøyt 30 år, altså fram til etter andre verdenskrig.
I 1936 nevnes 28 båser for kuer og 6 plasser for hester.
I 1939 brant våningshuset. Første etasjen ble berget. Oppå den bevarte førsteetasjen ble det reist en halvetasje med skråtak. Dermed fikk våningshuset formen og uttrykket det har i dag.
I 1946 ble deler av Lille Ekebergs marker regulert til bebyggelse, og Obos bygget Lille Ekeberg borettslag på de gamle gårdsmarkene.
I 1950 var gårdsdriften nedlagt. Lille Ekeberg barnehage åpnet i det gamle våningshuset med adresse Barnehjemsveien 2.
Tiidlig på 1950-tallet ble Ekeberg skole reist på Lille Ekebergs tidligere gårdsmarker.