cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Dante Alighieri
Utdannelse og poesi
Dante har selv sagt at han møtte Beatrice Portinari, datter av Folco Portinari, da han var ni år gammel og hun åtte. Han hevdet at han forelsket seg i henne «ved første øyekast», tilsynelatende uten noen gang å ha snakket med henne. Han så henne jevnlig etter at han fylte atten år, utvekslet hilsener når han møtte henne på gaten, men kjente henne aldri godt. Han var således et godt eksempel på høvisk kjærlighet, et fenomen utviklet i Frankrike og i provençalsk poesi i århundret forut. Dantes erfaring med denne kjærligheten var typisk, men hans uttrykk for den var særegen. Det var i denne kjærlighetens navn at Dante forlot dolce stil novo («den søte nye stil», et begrep som han selv oppfant), og i stedet fulgte samtidige poeter og forfattere i behandlingen av emnet kjærlighet (amore). I den provençalske elskovslyrikk skulle dikteren velge en høytstående, gjerne gift kvinne, og synge om henne under et oppdiktet navn. I hvilken grad Beatrice allerede i Vita Nuova, Dantes ungdomsverk, foruten å være en kvinne, var et symbol, er diskutabelt, men i Den guddommelige komedie er hun en hovedperson mens Vergil er et redskap. Hun kommer til Vergil i Limbo: «Jeg er Beatrice, som sender deg. Kjærligheten driver meg. Hjelp ham med din vise tale, til trøst for meg.» Kjærligheten til Beatrice (slik Petrarca viste for Laura, om enn noe annerledes) ble - sammen med hans politiske interesse - kilden til Dantes forfatterskap. Den kjærligheten han følte for henne, forble åndelig, av typen som Thomas Aquinas kalte amor amicitiae, kjærlighet for kjærlighetens egen skyld; ren, enkel og opphøyd. I mange av hans dikt er hun avbildet som en halvgud, hans muse, som vokter jevnlig over ham og gir ham åndelig inspirasjon eller instruksjon, tidvis strengt. Beatrice ble giftet bort til en bankfunksjonær ved navn Simone dei Bardi, og da hun døde i 1290, søkte den 25 år gamle Dante tilflukt og trøst i latinsk litteratur. Convivio nevner at han leste Boëthius' Consolatio Philosophiæ og Ciceros Laelius de Amicitia. Han viet seg deretter til filosofiske studier ved religiøse skoler, som dominikanerordenens i Santa Maria Novella. Han deltok i diskusjonene om de to fremste klosterordenene (fransiskanerne og dominikanerne) offentlig eller indirekte holdt i Firenze, den førstnevnte forklarte Bonaventuras lære og mystikk, og den sistnevnte Thomas Aquinas' lære.
Wallander – Forfalskeren
Handling
Mordet skjer i utkanten av Ystad og dermed er det en sak for Kurt Wallander og hans kollegaer. I og med at saken viser seg å ha koblinger til Malmös underverden får Ystadpolitiet hjelp med etterforskningen av malmöpolitimannen Frank Borg, en politimann med mildt sagt tvilsomme arbeidsmetoder.
Dante Alighieri
Utdannelse og poesi
Da Dante var atten år gammel, møtte han Guido Cavalcanti, Lapo Gianni, Cino da Pistoia og snart etter også Brunetto Latini; i fellesskap ble de ledere av dolce stil novo. Brunetto nevnes særskilt i Den guddommelige komedie (Inferno, XV, 28) for det han hadde lært Dante. Rundt femti poetiske kommentarer av Dante er kjent, de såkalte Le Rime, aldri samlet av ham selv, men ordnet av litteraturforskere senere. Det var dikt av ulik stil og innhold som han skrev livet igjennom. En del ble senere inkludert i den senere Vita Nuova og Convivio. En del viser overgangen mellom den høviske kjærlighetspoesien til Vita Nuova og det religiøse temaet i Den guddommelige komedie.
Firenze og politikk
Dante, som de fleste florentinere i hans tid, var involvert i konflikten mellom ghibellinerne og guelferne. Han kjempet i slaget ved Campaldino den 11. juni 1289 med florentinske guelferne mot ghibellinerne fra Arezzo; deretter i 1294 da han var blant de som støttet Karl Martel av Anjou (sønnesønn av Karl I av Napoli) mens han var i Firenze. For å fremme sin politiske karriere ble Dante apoteker, ikke for å praktisere, men en lov fra 1295 krevde tilslutning til et laug, Corporazioni delle Arti e dei Mestieri, for å kunne inneha et offentlig verv. Dante stod i apotekernes laug. Denne profesjonen var ikke upassende ettersom på denne tiden ble bøker solgt fra apotekernes butikker. Som politiker oppnådde han lite, men hadde ulike verv i flere år i en by plaget av politisk uro.
Wallander – Forfalskeren
Handling
For kriminalinspektør Stefan Lindman, som allerede før saken med Carina har vist tegn på ubalanse, kommer samarbeidet med Frank Borg å innebære en reise til helvetet tur og retur. Frank lærer Stefan hva det innebærer å stille opp for en kollega. I alle sammenhenger.
Merit Hemmingson
I nyere tid har hun spilt sammen med jazz-organisten Paul Wagnberg og organisten Dan Helgesen. Hun er i dag kjent for sine melankolske, jazz/groove-aktige tolkninger av nordiske folkemelodier.
Wallander – Forfalskeren
Om filmen
Forfalskeren er den tolvte wallanderfilmen i serien. DVD-en kom ut 1. november.
Merit Hemmingson
Biografi
Allerede på midten av 1950-årene spilte Merit Hemmingson piano i forskjellige jazzinfluerte danseorkestre i Jämtland. Etter «studentexamen» ved Wargentinskolan i Östersund flyttet hun i 1959 til Stockholm og spilte ofte der, blant annet på Nalen. Etter en reise til USA dannet hun en egen kvintett, Merit H. and her Girl Stars, med fire afroamerikanske kvinnelige musikere som fulgte med tilbake til Sverige.
Jordens dag
Jordens dag (Earth Day) er en årlig dag med arrangementer over hele verden til støtte for miljøvern. Det koordineres globalt av Earth Day Network, og er en høytid som feires i mer enn 192 land hvert år.
Navnet og konseptet "Jordens dag" ble utviklet av John McConnell i 1969 på en UNESCO-konferanse i San Francisco. Det var han som først foreslo 21. mars 1970 som den offisielle Jordens dag, det er dagen som regnes som den første vårdagen på den nordlige halvkule. Denne dagen av naturens likevekt ble senere godkjent i en erklæring undertegnet av FNs generalsekretær U Thant. En måned senere ble en egen Earth Day grunnlagt av den amerikanske senatoren Gaylord Nelson. Earth Day ble arrangert for første gang 22. april 1970. Det var opprinnelig en dag som kun ble feiret i USA, det var Denis Hayes som lanserte dagen for resten av verden. Han var den opprinnelige nasjonale koordinator i 1970, dagen ble internasjonal i 1990, da det ble organisert arrangementer i 141 nasjoner. Det er også mange lokalsamfunn som feirer Jordens uke, der en hel uke med aktiviteter fokuserer på de forskjellige miljøspørsmålene.
Merit Hemmingson
Biografi
På midten av 1960-tallet overgikk hun helt til å spille hammondorgel og ledet orkesteret Meritones. År 1971 utkom albumet ''Huvva! – svensk folkmusik på beat'' der hun blandet svensk folkemusikk med rockmusikk med ordløst nynning. Albumet ble populært og ble etterfulgt av albumene Trollskog (1972) og Bergtagen (1974), hennes trilogi i svensk folkemusikk. I samme periode kom albumet Det for två vita duvor (1973) innspilt i Vikens kapell, Frostvikens socken, i samarbeide med Beppe Wolgers. I 1970-årene skrev hun musikk til mange TV-filmer. Hun satt i juryen for Melodifestivalen 1972.
Totalt har Merit gitt ut nitten album siden 1967. Mest kjent er ''Huvva! – svensk folkmusik på beat, Trollskog – mer svensk folkmusik på beat og Bergtagen'', som alle tre ble gullplater. Hennes mest kjente innspilte låt er formodentlig «Gammal jämtländsk brudmarsch» fra albumet Huvva!, en på den tiden en epokgjørende ny version av «Jämtlandssången». «Gammal jämtländsk brudmarsch» ble spilt inn på nytt på albumet Bergtagen og havnet da på «Tio i topp».
Dante Alighieri
Firenze og politikk
Etter å ha beseiret ghibellinerne, delte guelferne seg i to fraksjoner: «de hvite guelfere» (Guelfi Bianchi), som Dante tilhørte, og ledet av Vieri dei Cerchi, — og «de svarte guelfere» (Guelfi Neri), ledet av Corso Donati. De hvite styrte svakt og vaklende uten en sterk og hensynsløs leder som Donati. Selv om skillet først og fremst fulgte familielinjer, ble striden ideologisk etter hvert, basert på motstående oppfatninger av synet på pavens rolle i Firenzes affærer, hvor de svarte støttet paven og de hvite ønsket å frigjøre seg fra Roma. De hvite tok makten først og forviste de svarte. Som reaksjon planla pave Bonifatius VIII å okkupere Firenze militært. I 1301 ble Karl av Valois, bror av kong Filip IV av Frankrike, forventet til byen ettersom paven hadde utnevnt ham til fredsmegler for hele Toscana. Men byens myndigheter hadde behandlet pavens sendebud svært dårlig noen tidligere da de aktet å frigjøre seg fra pavens innflytelse. Det er antatt at Karl av Valois hadde mottatt egne instruksjoner under bordet, og rådet sendte en delegasjon til Roma for å klargjøre pavens intensjoner. Dante var en av delegatene.
Merit Hemmingson
Biografi
År 2017 ble hun innvalgt i Swedish Music Hall of Fame.
Dante Alighieri
Landflyktighet og død
Pave Bonifatius lot de andre delegatene gå og ba Dante alene om å bli igjen i Roma. På samme tid, den 1. november 1301, gikk Karl av Valois inn Firenze med de svarte guelfere. I løpet av de neste seks dagene ble det meste av byen herjet og mange av deres fiender ble myrdet. En ny, «svart» regjering ble opprettet, og Cante de' Gabrielli da Gubbio ble utnevnt som podestà av byen. Dante var dømt til landsforvisning for to år og beordret til å betale en stor bot. Poeten var fortsatt i Roma hvor paven hadde «foreslått» at han holdt seg, og ble derfor betraktet som en overløper av sine egne. Han fikk erfare det som han siden lot en sjel i paradiset uttrykke i form av en spådom: «Du skal få kjenne hvor tung vei det er å vandre opp og ned ad andres trapper.» Han betalte ikke boten, delvis ettersom han mente at han ikke var skyldig, og delvis ettersom de svarte guelfere hadde tatt alle hans eiendeler i Firenze. Han ble dømt til evig landflyktighet, og han vendte tilbake til Firenze uten først å ha betalt boten ville han bli brent på bålet. (Firenzes byråd vedtok i juni 2008 å trekke tilbake dommen over Dante).
Merit Hemmingson
Biografi
År 2019 mottok Hemmingson et av Sveriges større kunstnerstipendier, det en halv million kroner store Ganneviksstipendiet. Meningen er å støtte kunstnerskap som kan forventes å få stor betydning for kulturarven.
Dante Alighieri
Landflyktighet og død
Dante deltok i flere av de hvite guelfernes forsøk på gjenerobre makten, men alle mislyktes grunnet indre strid og forræderi. Dante, bitter på behandlingen han fikk fra sine fiender, følte også vemmelse over intrigene og mangelen på effektivitet hos sine tidligere allierte, og trakk seg ut. Han dro til Verona som gjest hos Bartolomeo della Scala, og dro deretter til Sarzana i Liguria. Senere er det antatt at han bodde i Lucca sammen med en kvinne ved navn Gentucca som gjorde hans opphold behagelig (og ble senere nevnt med takknemlighet i Purgatorio, XXIV, 37). Hos della Scala og andre fyrstehus han besøkte, betalte Dante for seg ved sekretærarbeid, deltok i diplomatiske reiser og annen konsulentvirksomhet. En del spekulative kilder hevder at han besøkte Paris mellom 1308 og 1310, og andre kilder har faktisk sendt ham helt til Oxford: disse påstandene som først dukket opp i Boccaccios bok om Dante flere tiår senere, synes å være inspirert av poetens omfattende lesning og kunnskap. Antagelig kunne Dante fordype seg i lesningen og egenstudier i en tid hvor han ikke hadde store daglige gjøremål, men det er ingen bevis på at noen gang reiste ut av Italia. Dantes Immensa Dei dilectione testante til Henrik VII av Luxembourg bekrefter hos opphold «nedenunder kildene til Arno, i nærheten av Toscana» i mars 1311. I 1310 marsjerte Henrik VII, som tysk-romersk keiser, inn i Italia i spissen for 5000 soldater. Dante så i ham en ny Karl den store som kunne gjenopprette Romerrikets storhet og fravriste de svarte guelferne deres makt i Firenze. Han skrev til Henrik VII og flere italienske fyrster med krav om at de svarte guelferne måtte bekjempes. Ved å blande religion og private anliggender i skrifter, manet han fram Guds verste raseri mot sin hjemby og foreslo flere særskilte mål på sine personlige fiender. Det var i løpet av den samme tiden hvor han skrev De Monarchia, som fremmet et universalt monarki under Henrik VII. Her vil Dante først bevise at verden trenger å stå under en hersker som skaffer fred, deretter vil han påvise at da Romerriket vant over alle sine fiender, var det for at Gud ville i keiseren skaffe verden en slik hersker.
Ved et tidspunkt under hans landflyktighet, avlet han Den guddommelige komedie, nøyaktig når er uklart. Verket er langt mer selvsikkert utført og i en langt større skala enn noen annet han hadd skrevet i Firenze; det er sannsynlig at han begynte med slikt omfattende diktverk etter at han innså at hans politiske ambisjoner, som hadde vært sentralt for ham fram til forvisningen, hadde stoppet opp, muligens for alltid. Det er også bemerkelsesverdig at han vendte tilbake til sin lengsler etter Beatrice med fornyet kraft og med en langt større mening enn i Vita Nuova; i Convivio (skrevet ca.1304–1307) hadde han erklært at minnet om denne ungdommelige romansen tilhørte fortiden.
En tidlig ytre indikasjon på at diktverket var underveis er en notis av Francesco da Barberino, stukket unna i hans Documenti d'Amore («Kjærlighetens lekse»), skrevet antagelig i 1314 eller tidlig i 1315. I omtale av Vergil, bemerker Francesco i anerkjennende ord at Dante fulgte de romerske klassikerne i et dikt kalt «Komedie» og at lokaliseringen av diktet (eller deler av det) var i underverden, det vil si i helvete. Dette korte notatet gir intet ubestridelige indikasjon om han selv hadde sett eller lest Inferno, eller om deler av det hadde blitt utgitt, men det indikerer at diktverket er underveis og at skissene til diktverket må ha skjedd en del år i forveien. Det har blitt foreslått at kunnskapen om Dantes verk også ligger under en del av illustrasjonene i Francesco da Barberinos tidligere Officiolum, ca. 1305–1308, et manuskript som ble gjenfunnet først i 2003. Inferno ble publisert i 1317, det er etablert ved siterte linjer innfelt i margene på samtidige daterte nedtegnelser fra Bologna, men det er ingen sikkerhet om alle de tre delene av diktverket ble publisert i helhet eller utgitt som en del cantoer om gangen. Paradiso synes å ha blitt utgitt posthumt.
I Firenze benådet Baldo d'Aguglione de fleste av de landflyktige hvite guelferne og lot dem å komme tilbake til byen. Imidlertid hadde Dante gått altfor langt i sine hatske brev til Arrigo (Henrik VII), så benådningen omfattet ikke ham.
I 1312 angrep Henrik VII byen og beseiret de svarte guelfere, men det er ingen bevis for at Dante var involvert. En del sier at han nektet å delta i angrepet på sin hjemby av en utlending, andre antyder at han hadde blitt upopulær også hos de hvite guelfere, og at ethvert spor av hans ankomst var blitt fjernet. Henrik VII døde fra feber allerede i 1313, og med ham død ethvert håp om at Dante kunne se Firenze igjen. Han reiste til Verona hvor Alberto Canfrancesco «Cangrande» della Scala lot ham leve i en viss sikkerhet, og antagelig også i en rimelig grad av velstand. della Scala slapp iallfall inn i Dantes paradis (Paradiso, XVII, 76).
I 1315 ble Firenze tvunget av Uguccione della Faggiuola (militæroffiseren som kontrollerte byen) å gi amnesti til de landflyktige, inkludert Dante, men for dette krevde byen en offentlig botsøving i form av en stor bot. Dante nektet og foretrakk å forbli i eksil. Da Uguccione beseiret Firenze, ble Dantes dødsdom bekreftet og utvidet til hans sønner. Han håpet fortsatt sent i livet at han kunne bli invitert tilbake til Firenze under betingelser som var ærverdige. For Dante var landsforvisning så nært opp til døden som han kunne komme, og fjernet det meste av hans identitet og hans arv. Han skrev om sin smerte og sin forvisning i Paradiso, XVII (55–60), hvor Cacciaguida, hans tippoldefar, advarte ham om hva han kunne forvente. Fyrst Guido Novello da Polenta inviterte ham til Ravenna i 1318, og Dante aksepterte. Han gjorde ferdig Paradiso og døde i 1321, 56 år gammel. Det skjedde på tilbakereise til Ravenna fra en diplomatisk tur til Venezia, muligens var han blitt smittet av malaria der. Han ble gravlagt i Ravenna ved kirken San Pier Maggiore (senere kalt for San Francesco). Bernardo Bembo, pretor av Venezia, reiste en grav for ham i 1483. På graven står en del vers av Bernardo Canaccio, en venn av Dante, dedisert til Firenze: Firenze kom til sist til å angre på Dantes forvisning, og byen gjorde gjentatte forespørsler om å få utlevert dikterens levninger. Ravenna nektet og ved et tidspunkt gikk de så langt som å skjule hans levninger bak en falsk vegg i klosteret. Uansett ble en grav reiste for ham i Firenze i 1829 i basilikaen til Santa Croce. Graven har stått tom siden da ettersom hans levninger fortsatt er i Ravenna, langt fra det land som han elsket. Fronten på graven i Firenze har følgende tekst: Onorate l'altissimo poeta, hvilket betyr «Æres den mest opphøyde poet», et sitat fra fjerde canto av Inferno, om Vergils velkomst da han gjenforenes med de store antikke dikterne som tilbringer evigheten i limbo. Den påfølgende linjen, L'ombra sua torna, ch'era dipartita («hans ånd, som hadde forlatt oss, er tilbake»), er påfallende nok ikke gjentatt på den tomme graven.
I 2007 ble Dantes ansiktstrekk rekonstruert som et fellesprosjekt. Kunstnere fra universitetet i Pisa og ingeniører fra universitetet i Bologna ved Forli konturerte en modell som framstilte Dantes trekk som noe annerledes enn man tidligere forestilte seg.
Forfatterskap
Den guddommelige komedie (La Divina Commedia) beskriver Dantes reise gjennom helvete (Inferno), skjærsilden (Purgatorio), og paradiset (Paradiso), ledet av den romerske poeten Vergil, og deretter av Beatrice, målet for hans kjærlighet og i et annet av hans verker, La Vita Nuova. Mens visjonen av helvete (Inferno) er levende for moderne lesere, krever de teologiske spissfindigheter presentert i de andre delene en større andel tålmodighet og kunnskap for å komme til sin rett. Mens skjærsilden (Purgatorio) er den mest lyriske og menneskelige av de tre delene, er paradiset (Paradiso) den mest tyngste teologiske delen, men samtidig også de vakreste og mest ekstatisk-mystisk avsnitt hvor Dante forsøker å beskrive hva han bekjenner er hva han ikke kan videreformidle; det vil si når Dante ser ansiktet til Gud: «all'alta fantasia qui mancò possa» — «ved dette storslåtte øyeblikk, evnen til å beskrive sviktet meg».
Morsmålets diktning
Dante skrev Den guddommelige komedie i et språk han kalte for «italiensk», i en betydning var det et sammenslått litterært språk som hovedsakelig basert på den regionale dialekten i Toscana, men med en del elementer fra latin og fra andre regionale dialekter. Han forsøkte bevisst å nå et mulig publikum over hele Italia, inkludert legmenn, prester og andre poeter. Ved å frambringe et dikt med episk struktur og filosofisk hensikt, etablerte han italiensk som velegnet for det fremste skjønnlitterære uttrykk. På fransk er italiensk tidvis omtalt som «la langue de Dante», «Dantes språk». Både Dante og hans samtid kalte latin for grammatica, i motsetningen til folkespråket eller dialektene som ble kalt for latium vulgare. En sammenligning med innledningsverset av Komedien: Om Dante hadde skrevet det samme på latin ville det ha vært: Ved å skrive på morsmålet markerte Dante seg som en av de aller første (blant andre som Chaucer og Boccaccio) som brøt fri fra den gjengse standarden om å publisere på bare latin (språket for liturgi, historie og vitenskapelige avhandlinger generelt, men ofte også lyrisk poesi). Dette bruddet satte en presedens og gjorde det mulig at mer litteratur ble publisert for et bredere publikum, og satte scenen for framtidens større litterære nivåer.
Å dikte på morsmålet framfor latin var såpass nytt i Italia at Dante stadig kretset om emnet. I Vita nuova (Nytt liv) går tilegnelsen til Cavalcanti ut på at begge er enige om å dikte på morsmålet. Nesten hele første del av Convivio (Gjestebudet) er et forsvar for denne posisjonen. Samtidig skrev han nær samtidig et lærd verk, paradoksalt på latin, om det samme, De vulgari eloquentia (Om å dikte på folkespråket). Sistnevnte begynte som en språkhistorie: Språket er Guds gave til menneskene, først til Adam. Mennesker kan snakke, dyr ikke. Alle språk er like bra, «skjønt det finnes ikke noe bedre sted i verden enn Firenze». Språkforvirringen i Babel ble reddet av latinen, men som er et uforanderlig kunstspråk. Ettersom latinen ikke er et folkelig språk, er det ikke et direkte opphav til de romanske språkene. Av dem kjente Dante til tre som han innovativt inndelte etter ordet for «ja», si-språket var italiensk, oc-språket provençalsk, oil-språket fransk. Resten av de europeiske språkene slo han sammen til en språkgruppe: «Slavere, ungarere, tyskere, saksere, englendere, og mange andre folk.» Deretter diskuterte Dante hvilke av de italienske dialektene som egnet seg best for diktning. Det rene toskanske, som sto latinen nærmest, eget seg godt for de lavere sjangre, som sonetten og ballataen som hos Dante og Petrarca innebar et lyrisk, erotisk dikt. For den høyeste stilen som canzonen krevde var det ingen dialekt som dekket kravet. Til det var det behov for et foredlet kunstspråk, et italiensk bygd på toskansk med innslag fra latin, provençalsk, fransk og siciliansk. Det var i realiteten en beskrivelse av Dantes eget litterære språk, og hans betydning førte til at språkutviklingen fulgte den linjen han selv trakk opp. Verket avsluttes med en poetikk. Poesi står over prosa, og canzonen er den edleste diktform. Det er tre sjangre eller stiler: tragedie (høy stil), komedie (mellomstil), og elegi (lav stil).
Allegorier
Visjonsdiktning var velkjent i middelalderen. Apostelen Paulus' syn i Apostlenes gjerninger og Gregor den stores Dialoger til den hellige Birgitta er eksempler. Norske Draumkvedet er et annet eksempel. Dante var innforstått med mye av denne diktningen og lot seg blant annet inspirere av Albrekt av Monte Cassinos visjoner av is og kulde som straffemidler i helvete. Men Dantes Komedie er ingen egentlig visjonsdiktning der han faller i søvn og avsluttes ved at han våkner. Den er ikke mystisk diktning, men en intellektuell konstruksjon. Et episk forbilde har han hatt i Æneas' nedstigning til underverdenen i Vergils Æneiden. Nettopp Vergil valgte han som en av sine veivisere til samme sted. Den andre var Beatrice. Symbolsk sett var han selv, Dante, å oppfatte som symbol på menneskeheten, Vergil som fornuften og Beatrice som troen.
Tallmystikk er en del av Dantes intellektuelle konstruksjon. I skjærsilden skal de som lutres tre ganger tre, derfra svever Dante og Beatrice opp i paradiset med dets tre ganger tre gjennomsiktige himmelsfærer. Vandringen varer i 3 + 3 + 3 døgn. Underveis treffer Dante over tusen personer, hvorav over 200 italienere. Verket er oppdelt i 100 sanger (33 + 33 + 33): en prolog pluss 33 sanger om helvete, 33 om skjærsilden, 33 om paradis. Hver sang er på ca 150 verslinjer, og formen er hans egen litterære konstruksjon, terziner med rim som forbinder den ene trelinjete strofen med den neste.
At tallet tre har noe med treenigheten å gjøre, er nokså sikkert. Tallet går igjen i mange sammenhenger; Lucifers tre ansikter er treenighetens antitese. I hans erotisk-religiøse Vita nuova (Nytt liv) er det særlig tallet ni som gis mystisk kraft: han møtte Beatrice da de var ni år, ni år senere møtte han henne igjen. Hun døde den niende dagen i den niende måneden i det niende tiåret (1290), og hennes 9-tall svarer til de ni himlene og til tre ganger treenigheten: «Hun var et nitall, det vil si et under.»
Tilgjengelighet
I motsetningen til Boccaccio, Milton eller Ariosto ble ikke Dante en anerkjent forfatter før i romantikken. For romantikerne var Dante, i likhet med Homer og Shakespeare, det fremste eksempelet på de «originale genier» som satte sine egne regler, skapte figurer av overveldende statur og dybde, og gikk langt utover noen etterligning av tidligere mesteres mønstre, og av samme grunn aldri selv kan bli etterlignet. Gjennom hele 1800-tallet vokste Dantes omdømme. Ved jubileet for hans fødsel i 1865 hadde han etablert som en av de aller største litterære ikoner i Vesten.
Dantes første store verk, Vita nuova, som består av rundt tretti ungdomsdikt, som foruten en ballade og fire canzoner, er utelukkende sonetter, knyttet sammen med kommenterende prosatekst. Mange av diktene er ytterst vanskelige å tolke, og dikterens egne analyserende kommentarer gjør det ikke lettere. Dantes skolastiske spissfindigheter er anstrengende for moderne lesere. Deres tilgjengelighet hindrer ikke å oppleve dem som kunstverk av usedvanlig styrke og skjønnhet som knapt noen oversettelse klarer å formidle.
Leserne av i dag blir forvirret over at et slikt alvorlig verk kan bli kalt for en «komedie». I Dantes tid ble alle seriøse og lærde verker skrevet på latin, en tradisjon som vedvarte i flere hundre år inntil opplysningstiden, og verker på andre språk ble lett forbigått. I tillegg refererte begrepet «komedie» i klassisk forståelse til verker som reflekterte tro på et ordnet univers hvor hendelser søker mot en lykkelig eller underholdende avslutning, men også påvirkes av en skjebnebestemt vilje som ordnet alle ting til det beste. I samtiden kunne både komedie og tragedie benyttes på fortellende diktning, og ikke nødvendigvis drama. Komedier kunne ende godt, tragedier ille. Ved denne meningen av ordet, som Dante selv skrev om i et brev til Cangrande della Scala, var utviklingen av pilegrimsreisen fra helvete til paradiset komediens uttrykk i form av et paradigme ettersom verket begynner med pilegrimens moralske forvirring og ender med visjonen om Gud. «For hvis vi ser på emnet,» skrev Dante, «så er det i begynnelsen avskyelig og fælt, nemlig helvete, men slutten er det lykkelige, ettertraktelsesverdige og vennlig, nemlig paradiset.» Tillegget med komediens «guddommelige» stammer imidlertid ikke fra Dante selv, men ble lansert først ved den trykte utgaven fra Venezia i 1555, og har siden vært alminnelig i bruk.
Andre verker
Blant Dantes andre verker er Convivio (Gjestebudet), en samling av hans lengste dikt med (uferdige) allegoriske kommentarer; Monarchia, en kortfattet avhandling av politisk filosofi på latin som ble fordømt og offentlig brent etter Dantes død av pavens legat Bertrando del Poggetto. Verket argumenterte for nødvendigheten av en universalt eller globalt monarki for å sikre universal fred i verden, med den romersk-katolske kirke som veileder; De vulgari eloquentia (Om å dikte på folkespråket), om diktning på morsmålet, delvis inspirert av katalanske trubaduren Raimon Vidal de Bezauduns verk Razos de trobar, en poetisk avhandling om det romanske språket oksitansk; og La Vita Nuova (Nytt liv), fortellingen om hans kjærlighet til Beatrice, som også tjente som hans endelige symbol på frelse i Komedien. Ved hennes død bekjenner han at han kun vil dikte om henne:
Vita Nuova inneholdt også mange av Dantes kjærlighetsdikt på toskansk dialekt. Morsmål var også tidligere blitt benyttet i lyrikk. Imidlertid er Dantes kommentarer i sitt eget verk også på morsmålet, både i Vita Nuova og i Convivio, framfor latin.
Ettermæle
Petrarca var ikke begeistret for Dantes verk, og humanistene syntes Komedien var uklar og smakløs, «passende lesning for skomakere og bakere». For den katolske kirken var Komedien kjettersk og ble omgående plassert i Index librorum prohibitorum. Horace Walpole skrev at Dante var «absurd» og «motbydelig», og fremstod som en «metodistprest i dårekiste». Først med romantikerne endret synet seg. William Blake og Chateaubriand, Rilke og T.S. Eliot fant noe hos Dante, og Liszt og Tsjaikovskij skapte orkesterverk med stemninger hentet fra florentineren. Tordenskjold som ellers var lite lesende, hadde Komedien i bokhyllen sin. Andreas Munch skrev et hyllingsdikt til Dante ved 600-årsjubileet, og Hans E. Kinck anså Dante for selve kraften bak det folkelige gjennombruddet, tvers gjennom den døde klassiske arven. Bjørnstjerne Bjørnson bruker et sted «Dantes helved'» som bilde på Romsdalsfjellene, og Arne Garborg lar Komedien smelte sammen med Draumkvedet i I Helheim, mens A.O. Vinje opplevde Dante som «tilskapad og unaturleg». Helge Krog lar i skuespillet Opbrudd en revolverkule smadre en byste av Dante, mannen som er selve symbolet på hvordan «kristendommen skjendet erotikken»: «Ingen har elsket en kvinne mindre enn Dante elsket Beatrice!» Olaf Bull skriver likevel om Dante at han hvisket «Bice» i Firenzes vårvind,
Fylkesvei 6208
Fylkesveg 6208 går mellom Skutvika og Heissaskaret i Ålesund.
Tidligere var Hessavegen del av fylkesveien, med en lengde på 4,8 km.
Frem til 2019 hadde veien betegnelsen Fv390.
Andeler per milliard
Andeler per milliard, engelsk parts per billion (ppb) er en enhet for angivelse av konsentrasjon. En ppb er lik en enhet per milliard, altså en milliarddel.
Stephen Appiah
Stephen Appiah (født 24. desember 1980) er en ghanesisk fotballspiller som for tiden spiller for den italienske klubben Cesena. Han er kaptein for Ghanas herrelandslag i fotball. Appiah imponerte i VM 2006 hvor han scoret ett mål. Han har tidligere spilt for Hearts of Oak, Udinese, Parma, Brescia (lån), Juventus og Fenerbahçe.
Klubbkarriere
Han ble født i Accra, og startet sin tidlige karriere i den lokale klubben Hearts of Oak i 1995, da han var 15 år. I 1997 flyttet den ivrige midtbanespilleren til Italia for å spille for den Italienske Serie A-klubben Udinese Calcio. Han spilte 3 sesonger for klubben, og han forandret seg fra å være en spiss til å bli en midtbanespiller. I februar 1998 fikk han sitt store gjennombrudd i kampen mot US Lecce.
Dingana
Dingana er en slekt av sommerfugler som hører til gruppen Dirini i underfamilien ringvinger (Satyrinae) i den store familien flikvinger (Nymphalidae). De finnes bare i det sørlige Afrika. Slekten er oppkalt etter zulu-høvdingen Dingane.
Utseende
Middelsstore (vingespenn 41-72 millimeter), brune sommerfugler med doble øyeflekker på forvingene. Oversiden er brun, forvingen har en gult bånd langs ytterkanten, bakvingen en rad av øyeflekker. Bakvingenes underside er mørkbrun med øyeflekker.
Levevis
Larvene lever på gress (Poaceae). De lever på gressmarker og har én generasjon hvert år som flyr om våren og sommeren.
Utbredelse
Slekten finnes bare i høytliggende områder i Sør-Afrika, Lesotho og Swaziland.
Systematisk inndeling
Tre arter er nylig blitt flyttet fra denne slekten til slekten Serradinga.
Skolematten
Skolematten i sjakk er en åpningsfelle der den uflyttede sorte kongen på e8 blir satt matt av en hvit dronning på f7. I sin reneste form vil skolematten ta fire trekk å gjennomføre, f.eks.
eller
Tross at skolematten ofte fungerer regnes Dh5-trekket til hvit som tvilsomt, og dersom svart er årvåken vil angrepet avverges mens hvit mister tid fordi dronningen må slå retrett. I det første eksempelet spilte sort riktig i trekk 2, etter 1.e4 e5 2.Dh5 Sc6 har sort dekket sin truede e-bonde og utviklet springeren. (En del utrente spillere prøver 2...g6?? som mister tårnet på h8 etter 3.Dxe5+.) Etter 3.Lc4 bør sort spille 3...g6, som jager vekk dronningen, hvis hvit nå gjenoppretter mattrusselen med 4.Df3 kan svart dekke med 4...Sf6. Tross at dette regnes som tvilsomt for hvit har den amerikanske stormesteren Hikaru Nakamura spilt slik.
I det andre eksempelet kan sort etter 1.e4 e5 2.Lc4 Lc5 3.Dh5 fint dekke f7-feltet med 3...De7, for deretter å vinne tid mot den hvite dronningen med ...Sf6.
Tross at forsøk på skolematten i sin reneste form ikke er bra for hvit, er f7-feltet tema for flere åpninger siden dette er et svakt punkt kun dekket av kongen. For eksempel, etter 1.e4 e5 2.Sf3 Sc6 3.Lc4 Sf6 (Prøyssisk åpning) tar 4.Sg5 sikte på f7.
John Magee (episkopal prest)
John Magee (født 1884, død 1953) var en amerikansk episkopal prest som virket som misjonær i Kina. Han klarte å filme japanske overgrep mot kinesiske sivilister under Nanjingmassakren i desember 1937. Magees filmer ble smuglet ut og vist til medlemmer av den amerikanske regjering i et mislykket forsøk på å få USA til å ilegge sanksjoner mot Japan.
Anže Kopitar
Anže Kopitar (født 24. august 1987) er en slovensk profesjonell ishockeyspiller og visekaptein på Los Angeles Kings i National Hockey League (NHL). På grunn av lockouten i NHL i 2012, spilte han i 2012/13-sesongen sammed med sin yngre bror Gašper Kopitar i Mora IK i Hockeyallsvenskan
Karriere
Kopitar spilte fram til han var 16 år i HK Acroni Jesenice i hjembyen, før han flyttet til Sverige. Han tilbrakte én sesong med juniorlaget i Södertälje SK, og spilte et par kamper for seniorlaget i Elitserien. I 2006 signerte han kontrakt med Los Angeles Kings og flyttet til USA. I første sesong endte han på tredjeplass i scoring blant NHL Rookies. I 2008 sin tredje sesong med Kings, signerte Kopitar en syvårskontrakt med Kings, som ville holde ham med teamet frem til 2016. En er en av topscorerne i NHL, har Kopitar blitt topscorer for Kings i fire sesonger på rad. Han har blitt tatt ut til NHL All-Star Game to ganger. Kopitar var med Kings å vinne deres første Stanley Cup noen gang i 2012. Internasjonalt har han spilt en rekke landskamper for Slovenia.
Småflaggermus
Småflaggermusene (Microchiroptera) utgjør tilsammen gruppen Microchiroptera, under gruppen flaggermus. Beskrivelsen småflaggermus er litt unøyaktig da flere arter er større enn enkelte av Flygehunder. Småflaggermus er den mest tallrike av de to gruppene, både når det gjelder antall familier og antall arter.
Taksonomi
Chiroptera (flaggermus, som er ei monofyletisk gruppe) har til nå vært delt inn i to underordener, basert på størrelse; Microchiroptera (småflaggermus) og Megachiroptera (flygehunder). Nye molekylære beviser antyder imidlertid at dette kan være feil. Megachiroptera og fem andre familier, som tidligere ble definert til Microchiroptera (Rhinopomatidae, Rhinolophidae, Hipposideridae, Craseonycteridae, og Megadermatidae), har blitt forslått inkludert i en ny underorden kalt Yinpterochiroptera. Resterende familier i Microchiroptera plasseres i Yangochiroptera.
Beskrivelse
Generelt er småflaggermus fra 4 til 16 cm lang. Den største arten som lever i Europa er Nyctalus lasiopterus (sårbar ), som kan ha et vingespenn på opp mot 46 cm. Arten er kjent for å jakte på spurvefugler, noe som ellers bare er kjent fra asiatiske arter. Arten lever ikke i Norge, men den er en nær slektning av storflaggermus (N. noctula) som finnes her (om enn i begrenset omfang).
Forskjellene mellom småflaggermusene og flygehundene er:
Atferd
De fleste småflaggermus lever av insekter, frukt eller nektar. Noen av de største artene jakter i tillegg på fugler, firfisler, frosker eller til og med fisk. Vampyrflaggermus er en type småflaggermus som lever av blod fra store pattedyr. Disse lever hovedsakelig i Sør-Amerika.
Ekkolokalisering
Flaggermus er det mest kjente eksempelet for dyr som driver med ekkolokalisering. Alle småflaggermus driver med ekkolokalisering. Den eneste flygehunden som bruker ekkolokalisering er Rousettus, men på en annen måte enn småflaggermus.
Småflaggermus generer ultralyd via strupehode og sender ut lyden gjennom nesen eller munnen. Småflaggermus bruker frekvenser fra 4 000 til over 100 000 Hz, det menneskelige øret oppfatter til sammenlikning frekvenser mellom 20 og 20 000 Hz. De utsendte lydbølgene bruker til å undersøke omgivelsene, se hovedartikkelen om ekkolokalisering for detaljer.
Noen møll har utviklet beskyttelsesmetoder mot flaggermus. De hører flaggermusens ultralyd og står enten helt i ro, eller flykter. Som svar på denne forsvarsmekanismen kan flaggermus slutte å sende, eller redusere mengden ultralyd.
Arter i Norge
Det er tretten forskjellige arter flaggermus i Norge, alle småflaggermus.
Veroli
Veroli er en liten by og en kommune med 19 818 innbyggere i provinsen Frosinone i regionen Lazio i Italia.
Pedro Sarmiento
Pedro Sarmiento (født ca. 1478 i Ribadeo ved Lugo i Spania, død 13. oktober 1541 i Lucca i Italia) var en av den katolske kirkes kardinaler. Han var biskop av Tuy, senere av Badajoz, deretter av Palencia og så erkebiskop av Compostela.
Han ble utnevnt til kardinal av pave Paul III den 18. oktober 1538, etter den tysk-romerske keisers ønske.
MF «Eidfjord» (1975)
MF «Eidfjord» (1975) er to bilferger som er bygget i 1975 og har hatt navnet «Eidfjord» på ulike tidspunkt.
Hörde
Hörde er en bydel i Stadtbezirk Hörde i den sørlige delen av byen Dortmund. Frem til 1. april 1928 var Hörde også en selvstendig by innenfor grevskapet Mark og kretsbyen i Landkreis Hörde. Fra 1911 til 1928 dannet Hörde en egen bykrets.
Hörde er idag en modell på strukturell forvandling. Stedet har utviklet seg fra å være basert på I skyggen av nedleggelsen av stål- og jernverket Hermannshütte mellom 2003 og 2004, har stedet utviklet seg til å bli en moderne, fritidsorientert bydel med teknologiorienterte selskaper som har sin base i Dortmund. Phoenixsjøen er et fyrtårn for byutvikling og produksjonslokaler for mikrosystemteknikk av nasjonal betydning.
Til tross for denne positive utviklingen, lider Hörde av deindustrialiseringen og derigjennom nedleggelsene av tusenvis av industriarbeidsplasser. Tettstedet Clarenberg er fortsatt et sosialt brennpunkt, på tross av omfattende byfornyelse.
Draumir
Draumir (2004–2007) var et norsk band som kom med sitt første album i 2005.
Spellemannnominert i 2006 (Årets nykommer).
Albert Lange Fliflet
Albert Lange Fliflet (født 10. mai 1908 i Inderøy, død 14. april 2001 i Bergen) var en norsk filolog og oversetter.
Han var sønn av presten Vilhelm Fliflet og Charlotte Fliflet f. Lange, og sønnesønn av sorenskriveren Nils Fliflet. Da faren ble utnevnt til residerende kapellan i Sandsvær flyttet familien dit, og Albert Lange Fliflet tok examen artium i Kongsberg i 1926. Deretter studerte han finsk, samisk, tysk, fransk, norsk og fikk en embedseksamen i finsk-ugriske språk i 1938.
Ved Tromsø offentlige høiere almenskole var han lektor 1939-41, og ved Universitetet i Bergen hadde han lærerjobb i fonetikk 1964-69, forfremmet til førstelektor 1969-78. Han er kanskje mest kjent for sin oversettelse av det finske nasjonaleposet Kalevala til et dialektpreget nynorsk. Oversettelsen utkom første gang i 1967, og er gjenutgitt i 1999. Oversettelsen gav ham Bastianprisen. Fliflet har lest inn sin oversettelse av Kalevala på LP og kassett.
Albert Lange Fliflet er far til musikerne Gabriel Fliflet og Andreas Fliflet.
Paul Silverberg
Som viseformann for den tyske industriforeningen (fra 1927) og formann for foreningen av rhinske brunkullverker (fra 1914) var han en av de mest innflytelsesrike representanter for montanindustrien under Weimarrepublikken.
Silverbergs privatsekretær Otto Meynen utgav fra 1928 de tyske førerbrevene, en publikasjon som støttet en regjeringsdeltagelse fra NSDAP. Det er ikke kjent om Silverberg kjente til dette.
Silverberg var medlem av Gustav Stresemanns nasjonalliberale Deutsche Volkspartei. I 1934 måtte Silverberg på grunn av sin jødiske herkomst emigrere til Sveits, men hans venner sikret at han fikk hele sin formue med seg.
Simonovbreen
Simonovbreen er en isbre på nordøstsiden av det norske bilandet Peter I Øy i Antarktis. Den er om lag sju kilometer lang og markerer skillet mellom Mirnyjkysten i nord og von Bellingshausenkysten i øst. Breen munner ut i Bellingshausenhavet mellom Kvalvika og Ranvik.
Breen er navngitt etter den russiske astronomen I. M. Simonov som deltok på den første russiske antarktisekspedisjonen 1819–21 under ledelse av Fabian Gottlieb von Bellingshausen. Denne ekspedisjonen oppdaget øya 21. januar 1821 og navnga den etter den russiske tsaren Peter den store.
Rødøy herredstyre 1926−1928
Rødøy herredstyre 1926−1928 er en oversikt over representanter og varamenn i Rødøy herredstyre, etter herredstyrevalget i 1925.
I 1925 var det direkte valg på personer, og velgerne leverte lister over foreslåtte medlemmer av herredstyret. De som fikk flest stemmer ble herredstyremedlemmer.
På hver stemmeseddel var det skilt mellom representanter og varamenn. Både representanter og varamenn var valgbare.
5 medlemmer av formannskapet, og 5 varamenn til formannskapet ble valgt av Rødøy herredstyre den 23. november 1925.
Cozumel
Cozumel (yukatansk maya: Kùutsmil) er en meksikansk øy og kommune i Det karibiske hav som hører til delstaten Quintana Roo. Øyen er berømt som turiststed, spesielt for dykking. Cozumel befinner seg omtrent 20 kilometer fra fastlandet, og transport dit foregår med båt fra Playa del Carmen. Størstedelen av befolkningen på Cozumel bor i byen San Miguel. Cozumel er Mexicos største øy befolkningsmessig, og arealet er 647,33 km². I 2010 hadde den 79 535 innbyggere. Cozumel ble hardt rammet av orkanen Wilma i 2005.
Rødøy herredstyre 1926−1928
Stemmeberettigede
Statistisk sentralbyrå opererer med 1 418 «effektivt stemmeberettigede» (682 menn og 736 kvinner). Manntallet som ble utlagt på Rødøy lensmannskontor og på butikken til Lossius på Rødøy, fra 15. juli til 20. august 1925, talte imidlertid 1 424 stemmeberettigede.
Cozumel
Utenfor sørsiden av øya ligger nasjonalparken Arrecifes de Cozumel.
Rødøy herredstyre 1926−1928
Valgdeltagelse
Valget ble avholdt den 10. oktober 1925. Det ble avgitt 270 stemmer (220 menn og 50 kvinner), hvorav 3 ble forkastet. Antall godkjente stemmer var 267. Valgdeltagelsen var dermed 19,0 %. Stemmene ble opptalte av Rødøy valgstyre i kommunelokalet på Rødøy den 12. oktober og den 14. oktober 1925.
Cozumel
Det er flere mayaruiner på øya. Det største arkeologiske funnstedet er San Gervasio som ligger midt på øya.
Haggis (band)
Haggis er et Stavanger-basert punkband. Det ble startet på midten av 90-tallet, og har gitt ut flere album og en bok om bandet.
Haggis har ved flere anledninger blitt anklaget for å ha nazistiske sympatier, noe de selv benekter. Bandet er også kjent for å ha en historie som inneholder mye fyll og slåssing
Firdafylke
Firdafylke (Norrønt: Firðafylkí), var ett av de historiske fylkene i Norge, som inngikk i Gulatingslag. Fylket utgjorde to syssel, Norðfirðir (Nordfjord) og Sunnfirðir (Sunnfjord), i dagens Vestland.
De to syslene i firdafylke danner opphavet til de senere Nordfjord len og Nordfjord fogderi i nord, og Sunnfjord len og Sunnfjord fogderi i syd.
Historikk
Snorre Sturlason har fortalt om at etter at Harald Hårfagre la under seg Trøndelag og Møre reiste sørover og la under seg Firdafylke. Solve Klove nevnes som en stormann.
Svein Hovden
Svein Knutsson Hovden, også kalt Svein Tveiten (født 18. august 1841 på garden Hovden i Bykle, død 26. juni 1924 var en kjent kveder og sogemann. Voksrullopptakene som Ole Mørk Sandvik gjorde med han har inspirert både sangere og musikkforskere.
Firdafylke
Historikk
I sagnene om sankt Sunniva av Selja vitnes det om at på kong Olav Tryggvasons tid var det to menn fra Firdafylke, Tord Eigileivsson og Tord Jorunsson, som ankret opp ved øya Selja og således ble de første som bevitnet sankt Sunnivas hellighet.
Firðir var det gammelnorske navnet på området mellom Sogn og Sunnmøre, og betyr fjordene. Folket som bodde der ble også kalt for firdir (fjordinger). Firdafylke var altså firdenes fylke. Som vanlig på den tiden delte man gjerne fylkene inn i halvfylker, i dette tilfellet Sunnfjord og Nordfjord. Disse ble gjort til fogderier da fogdeembetet ble opprettet i Norge, og grensen mellom disse er markert med en grensestein nær Førde ved sørenden av Breimsvatnet, på den gamle grensen mellom Gloppen og Jølster herreder. Senere ble de to halvfylkene og fogderiene slått sammen til Sønd- og Nordfjord fogderi.
Da fylkene i høymiddelalderen ble erstattet av sysler og len kom Firdafylket under Bergenhus hovedlen og senere Bergenhus stiftamt, som i 1763 ble delt i Nordre Bergenhus amt og Søndre Bergenhus amt. Nordre Bergenhus amt tilsvarte de gamle fylkene Sygnafylke og Firdafylke, og fikk navnet Sogn og Fjordane fylke i 1919.
Skipreider
Firdafylke var inndelt i 15 skipreider: Norðfirðir (Nordfjord): Sunnfirðir (Sunnfjord):
Kalåskniben
Kalåskniben er et fjell i Lyngdal kommune, 504,4 moh. Toppunktet ligger nær grensen mot Farsund kommune, og var det høyeste punktet i Lyngdal fram til sammenslåingen med Audnedal kommune den 1.1.2020.
Liste over ordførere i Skien
Liste over ordførere i Skien viser navn, parti og funksjonsperiode for ordførere fra innføringen av formannskapslovene i 1837.
Fylkesvei 310 (Oppland)
Fylkesvei 310 i Oppland gikk mellom Vingrom i Lillehammer og Forset bru i Gausdal kommune. Veiens lengde var 26,7 km.
Bishweshwar Prasad Koirala
Bishweshwar Prasad Koirala (विश्वेश्वर प्रसाद कोईराला, Viśveśvara Prasāda Koīrālā) (født 8. september 1914 i Varanasi, India, død 21. juli 1982 i Katmandu) ofte kalt B.P. Koirala eller bare BP, var Nepals viktigste ikke-adelige politiker i det forrige århundret.
Han grunnla Nepals største og viktigste parlamentariske parti, Nepals Kongressparti (Nepali Congress (NC)) og opprørsleder i den demokratiske revolusjonen i 1950 til 1951.
Han var statsminister fra 27. mai 1959 til 15. desember 1960.
To av hans brødre i Koirala-familien blei også statsministre. Den yngste av dem, G.P. Koirala, er fortsatt leder for Kongresspartiet og statsminister i Nepal.
Barndom og ungdom
B.P. Koirala levde sine første år i Biratnagar i Tarai, der hans far Krishna Prasad Koirala var en velstående forretningsmann. Men som tre-åring måtte han følge familien i eksil til India da faren falt i unåde og formuen hans blei konfiskert av statsminister Chandra Shamsher Rana.
Leder av Nepals Kongressparti
Da han kom ut begynte han å engasjere seg i politikk i Nepal. I 1947 stifta han i India partiet Nepali National Congress, som gjennom sammenslåing med et annet parti blei til Nepali National Congress (NC) i 1950. Partiet hadde en klarere sosialistisk profil enn sitt indiske forbilde, og sto bl.a. for jordreform.
Etter at han vendte tilbake til Biratnagar for å hjelpe sin bror Girija Prasad Koirala med å lede en streik blant jute-arbeidere, blei han fengsla i 1947 til 1948. Et år seinere blei han fengsla igjen, men slapp ut etter store massedemonsgtrasjoner, en 27-dagers sultestreik, og protester bl.a. fra Indias statsminister Jawarharlal Nehru.
Han leda det væpna opprøret som bidro til å styrte Rana-dynastiet, gjeninnsette Shah-dynastiet ved makta og åpne for større demokratiske rettigheter i 1951. Han var innenriksminister i den første overgangsregjeringa under kong Tribhuvan, og som det ansvarlig for å kalle inn indiske styrker for å undertrykke opprørere fra hans eget parti som nekta å legge ned våpnene.
Den siste Rana-statsministeren gikk av høsten 1951 etter press fra B. P. Koirala, men kongen og hans indiske allierte ville ikke godta at BP blei ny statsminister. Isteden var hans eldre halvbror og mer konservative rival Matrika Prasad Koirala den første ikke-Rana som blei statsminister i Nepal på 105 år.
Forholdet mellom de to brødrene var nå svært dårlig. BP Koirala antydet seinere at han mente at Marika Prasad Koirala hadde vurdert å få ham likvidert.
B. P. Koirala blei i løpet av denne prosessen skuffa over sine venner i Indias Kongressparti og regjering, inklusive Nehru. Han oppfatta de indiske politikerne som arrogante, og kom til at de ikke ønska et sterkt og sjølstendig Nepal. Han var misfornøyd med at de tvang Nepali Congress til å gå med på kompromisser med Rana-rebimet, og at kongen skyntet seg langsomt med å oppfylle løftene om demokratisering.