cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Colombo-familien
Maglioccos Forræderi
Når Gallo-brødrene var unna veien, klarte Magliocco å befeste posisjonen hans og konsentrere seg på å styre familiens forretninger. Imidlertid hadde Joe Bonanno en plan om å drepe overhodene av de tre andre familiene noe Magliocco bestemte seg for å være med på. Joe Colombo ble satt til å organisere det hele, men da han merket hvor sannsynlig det var at ting kom til å skli ut, tystet han isteden på sin boss og informerte Gambino og Tommy Lucchese om planene.
Monanno og Magliocco ble innkalt foran kommisjonen, for å få sin rettferdige bestrafning. Den tidlige bossen rømte men Magliocco møtte foran kommisjonen for det han hadde gjort. Kommisjonen skjønte at han hadde fulgt Bonannos planer, og slapp unna med en bot på 50 000 dollar. Han ble også tvunget til å si fra seg sin stilling som boss i familien. Han døde kort etter dette av naturlige årsaker.
Colombos Tidsalder
Februar 1971 ble Joey Gallo løslatt fra fengsel, fire måneder senere ble Joe Colombo skutt og etterlatt med alvorlige hodeskader. Gjerningsmannen var en ung svart mann ved navn Jerome Johnson – som selv ble skutt av et medlem av Colombo-familien. Joey Gallo ble med en gang beskyldt for å ha ordnet angrepet. Mye på grunn av at han imot andre mafias ønsker menget seg med det kriminelle svarte brorskapet i Harlem, og ville ha dem med i mafiaen.
Gallo ble selv skutt og drept ved Albertos Clam House på Mulberry Street, 7. april 1972.
Under Persicos ledelse
Siden Joe Colombo ikke lenger kunne styre familien, falt lederskapet over på Thomas DiBella. Colombo døde i 1978 og DiBella trappet ned på grunn av sin helse i 1977.
Carmine Persico hadde vokst i gradene innad i familien og det var hans tur til å ta over. Men Persico hadde hvert ut og inn av fengsel så mange ganger, at det var uklart om han kunne være i den posisjonen. Likevel drev han familien fra bak murene med Gennaro "Jerry Lang" Langella som han gatesjef. Helt til begge ble dømt 100 år i fengsel etter RICO-rettssaken i 1987.
Nåværende tilstand i familien
Carmine Persico er angivelig fortsatt den som styrer den svekkede Colombo-familien. Hans sønn Alphonse "Allie" Persico var den som skulle ta over ledelsen, men var under konstant oppsyn fra autoritetene så han valgte å leve ett liv borte fra mafia-virksomheten. John "Sonny" Franzese er angivelig Persicos underboss med Thomas "Tommy Shots" Gioeli som styrer affærene på gateplan.
Familiens Bosser gjennom tidene
Med fungerende boss menes en slags «vikar» for familiens overhode, som for eksempel hvis familiens boss er fengslet og styrer familien derifra, utnevner han en boss på utsiden som styrer familien etter hans ønsker.
Don’t Call Me Mama Anymore
Don't Call Me Mama Anymore er et musikkalbum med Cass Elliot, utgitt i september 1973.
The World and Its Woman
The World and Its Woman er en amerikansk stumfilm fra 1919, regissert av Frank Lloyd.
Handling
En russisk bondepike blir berømt som opera-sangerinne, og blir elsket av en russisk prins. Når den russiske revolusjonen i 1917 styrter tsaren og hans regjering, forsøker kjærestene å krysse de iskalde steppene - i håp om å finne veien til Amerika.
Nelli Aghinjan
Nelli Aghinjan (armensk: Նելլի Աղինյան; født 4. august 1981) er en armensk sjakkspiller.
Aghinjan oppnådde i 2001 tittel som kvinnelig internasjonal mester i sjakk og i 2005 kvinnelig stormester i sjakk.
Nicolle Payne
Nicolle Payne (født 15. juli 1976) er en amerikansk vannpolospiller.
Hun representerte USA under Sommer-OL 2004 i Athen, hvor laget hennes tok bronse. Under Sommer-OL 2000 tok hun sølv.
Albert Joseph Goblet d’Alviella
Albert Joseph Goblet d'Alviella (født 26. mai 1790 i Tournai i det som i dag er Belgia, død 5. mai 1873 i Brussel) var en belgisk offiser og politiker.
Liv og virke
Goblet var sønn av en fremtredende dommer i Tournai. Han studerte på det franske militærakademi Saint-Cyr, fikk så videre utdannelse i matematikk og ved polyteknisk skole, og ble ingeniøroffiser med kapteins rang i den franske hær.
Militær karriere
Under napoleonskrigene tjenestegjorde han i fransk tjeneste under krigene i Spania.
Ved restaurasjonen i 1814 ble han offiser i det forenede kongerike Nederlandenes hær under Vilhelm I av Nederland. Han deltok på nederlandsk side i slaget ved Quatre Bras og ved slaget ved Waterloo.
Politisk karriere
I det uavhengige Belgia ble Goblet utnevnt til utenriksminister i den nye regjeringen - og med dette de facto statsminister -, en posisjon han hadde mellom 1831 og 1834. For en kortere periode satt Goblet som Belgias statsminister fra 26. februar 1831 til 23. mars 1831.
I 1837 dro Goblet som gesandt og rådgiver til dronning Maria da Gloria i Portugal og ble der utnevnt til Grande og greve av Alviella. I 1839 ble han igjen leder for genitjenesten i Belgia, og var mellom 1843 og 1845 etter utenriksminister.
I 1854 forlot han offentlig tjeneste. Frem til 1862 var han aktiv som representant til nasjonalforsamlingen. De planer han hadde utarbeidet i 1858 for å styrke befestningene rundt Antwerpen ble vedtatt.
Goblet døde i Brussel da han var 82 år gammel, i mai 1873.
Han var bestefar til Eugene Goblet d'Alviella, en anerkjent belgisk historiker.
M1 (Nord-Irland)
M1 er en motorvei som går mellom Belfast og Dungannon, forbi Lisburn, Craigavon og Portadown. Den har tilknytning til hovedveien til Dublin rett sør for Lisburn. Veien er del av og.
Nord-Irland har et eget veinummersystem. Veien er derfor nummerert uavhengig av M1 i England og M1 i Irland.
Frank Rutherford
Frank Rutherford (født 23. november 1964) er en bahamanske friidrettsutøver.
Han representerte Bahamas under Sommer-OL 1992, hvor han tok bronse i tresteg.
Spilophorus
Spilophorus er en gruppe (slekt) av biller som hører til underfamilien gullbasser (Cetoniinae) i den artsrike gruppen Scarabaeoidea.
Utseende
Middelsstore, blankt svarte gullbasser. Denne slekten har en mindre langstrakt kroppsform enn det som er vanlig for Cremastocheilini, og beina er av "normal" lengde. Oversiden er tilsynelatende naken, dekkvingene gjerne med grå flekker.
Levevis
Larvene er rovdyr. I alle fall én av artene er ikke knyttet til maur eller termitter som de fleste andre Cremastocheilini, men angriper nymfestadiet av sikader.
Utbredelse
Slekten er utbredt i Afrika og Sørøst-Asia (India).
Cleveland Browns i NFL-sesongen 2023
Cleveland Browns spiller i lagets 71. sesong i National Football League, 75. samlet og fjerde under hovedtrener Kevin Stefanski og general manager Andrew Berry. De vil forsøke å forbedre på fjorårets sesongresultat på 7–10 og nå sluttspillet for første gang siden 2020.
Draft
Noter
Uniform
Den 17. juli introduserte Browns hvite hjelmer med en oransje og brun stripe over midten. Hjelmene ble brukt med lagets throwback-uniformer fra 1946, som ble introdusert i 2021. Den skal bli brukt i tre kamper og markerer den første gang siden 1951 at Browns bruker hjelmer som ikke er oransje.
Terminliste
Noter <!--
Conference
-->
Supreme Court Police
Supreme Court Police er en politistyrke underlagt USAs høyesterett, opprettet i 1935 da retten flyttet fra Capitol til sin egen rettsbygning. Politistyrken håndhever føderale og lokale lover og forskrifter, samt vedtekter for rettsbygningen og den omkringliggende eiendommen fastsatt av rettens justitiarius, med formål å beskytte rettens konstitusjonelle oppdrag, og dens dommere, ansatte og besøkende.
The New Superintendent
The New Superintendent er en amerikansk stumfilm fra 1911, regissert av Francis Boggs.
Handling
James Morley, formann ved oljeraffineriet Crown Hill, er ikke i stand til å takle den røffe tilværelsen blant arbeidene. Jack Hartway ber om en stilling ved raffineriet, og sjefen Mr. Hastings gir Morley sparken. Hartways første handling er å sette opp et skilt som en av de ansatte, Rooney, tidligere hadde mislikt. Rooney river ned skiltet, går til kontoret for å konfrontere Hartway. Men der blir han slått ned, og blir tvunget til å spikre skiltet opp igjen. Men Rooney sverger hevn, og sender håndlangeren sin gamle Grogan, til Hartway med en melding - som ber ham forlate byen innen 24 timer.
Men Hartway bare ler bare av denne underforståtte trusselen. Hartway har også møtt Mr. Hastings datter, og blitt forelsket i henne. Han tilbringer kvelden sammen med henne, når han får høre at oljeraffineriet står i brann. Han mistenker umiddelbart Rooney for å stå bak dette. Når Rooney forsøker å stikke av, blir han overkjørt av Hartway. Men når han er i ferd med å bli slått ned av to av Rooneys gjeng, når Mabel Hastings dukker opp og skyter en av dem. De slipper unna, men Rooney blir arrestert og dømt til fengsel.
Ellen Hambro
Liv og virke
Hambro tok juridisk embedseksamen ved Universitetet i Oslo i 1991 og tiltrådte som rådgiver i Miljøverndepartementet samme år. I 1996 ble hun avdelingsdirektør i Miljøverndepartementet før hun i 2004 skiftet departement og ble ekspedisjonssjef i Landbruks- og matdepartementet frem til 2006.
1. januar 2007 tiltrådte hun stillingen som direktør i Klima- og forurensningsdirektoratet. Hun ble derved den første kvinnelige beskikkete direktør for etaten, mens Marie Nordby tidligere hadde vært fungerende direktør i to korte perioder.
India under VM i svømmesport 2013
India deltok i VM i svømmesport 2013 i Barcelona i Spania mellom 19. juli og 4. august 2013.
Ellen Hambro
Liv og virke
Hambro ble i statsråd 22. mars 2013 ansatt som direktør i Miljødirektoratet som skulle opprettes 1. juli samme år. Miljødirektoratet er en sammenslåing mellom Direktoratet for naturforvaltning og Klima- og forurensningsdirektoratet.
India under VM i svømmesport 2013
Maratonsvømming
Indiske utøvere kvalifiserte seg ved å få kvoteplasser for følgende øvelser i maratonsvømming:
40px Svømming
Indiske svømmere kvalifiserte seg for de etterfølgende øvelsene (med maksimum to svømmere i hver øvelse som har klart A-kravet, og en som har klart B-kravet):
J.C. Schlichtkrull
Johan Christopher Schlichtkrull (født 28. februar 1866 på Frederiksberg, død 4. april 1945 på Hammer Bakker) var en dansk maler. Hans produksjon besto særlig av portretter og sjangermalerier. Mange av portrettene var bestillingsverk, slik som for eksempel portrettet av Poul la Cour. Etter hvert ble det jyske landskapet hans foretrukne motiv.
Schlichtkrull var utdannet ved Kunstakademiet under Fr. Vermehren og Carl Bloch og gikk også i en periode på Kunstnernes Frie Studieskoler.
Han mottok en lang rekke priser, blant annet Eckersbergmedaljen to ganger; i 1902 og 1907 og Bindesbøllmedaljen i 1939.
Sogneprest Asle Engers plass (Oslo)
Sogneprest Asle Engers plass på Frogner i Oslo er der Lindemans gate møter Erling Skjalgssons gate, men i vestkant av sistnevnte.
Plassen fikk navn i 2009 etter presten Asle Enger.
På plassen står skulpturen Dona Nobis Pacem (1996) av billedhuggeren Solveyg W. Schafferer-Sigerus. Ingen hus har adresse Sogneprest Asle Engers plass.
Koordinasjon
Koordinasjon er samspillet mellom sanser, nerver og muskler i en bevegelse. Det finnes 6 koordinative egenskaper:
Covilhã
Covilhã er en kommune som ligger nordvest i det portugisiske distriktet Castelo Branco.
Koordinasjon
Balanse
Avhengig av sanseorganer som likevektsansen, synssansen og trykk- og berøringssansen.
Rytme
Form for gjentakelse.
Reaksjonsevne
Evnen til å fange opp en stimulus og omsette den til en så rask og hensiktsmessig bevegelse som mulig. Eks: startskudd på 100 meter. Syn- og hørselssansens spiller en stor rolle.
Rom-orientering
Evnen til å kontrollere bevegelsesretningen i rommet. Dette er meget viktig i for eksempel stuping, turn, freestyle hopp og ridning.
Koordinering mellom øye - hånd eller øye - fot
Samspill mellom synet og styring av håndas eller fotens bevegelser.
Tilpasset kraftinnsats og spenningsnivå
Signaler om veksling mellom belastning og avspenning.
Kommunistische Partei Saar
Kommunistische Partei, Landesverband Saar (KP, også KPS) var et kommunistisk parti som eksisterte i Saarland mellom 1946 og 1957. Partiet var representert i Saarlands landdag.
Bundesverfassungsgericht avgjorde i mars 1957 at Saar-partiet var en fortsettelse av det KPS, som var kjent ulovlig allerede i 1952. Innenriksministeren i Saarland nedla deretter 9. april 1957 forbud mot KPS i Saarland og partikontoret ble stengt. Partiets medlemmer av Saarlands landdag fikk etter en avgjørelse i Saarlands forfatningsdomstol sitte i delstatsforsamlingen resten av valgperioden.
Junior-VM i skiskyting 2016
Junior-VM i skiskyting 2016 ble arrangert i Cheile Grădiștei i Romania fra 27. januar til 2. februar 2016.
Norges tropp
11. januar tok Norges Skiskytterforbund ut 8 jenter og 8 gutter, hvorav 10 var i alderen 20-21 år og 6 var 19 år.
Antipartikkel
Til enhver type partikkel finnes det en type antipartikkel med identisk masse og spinn, men med alle andre kvantetall motsatt. Noen få partikler, som for eksempel fotonet, er sin egen antipartikkel.
Hvis en partikkel møter sin antipartikkel, vil de tilintetgjøre hverandre, og deres masse m vil gjøres om til ren energi E gitt ved formelen E=mc^2, hvor c er lyshastigheten i vakuum.
Eva Borkenhagen
Hun var vararepresentant til Stortinget fra Troms i periodene 1997–2001 og 2001–2005, men uten å møte. Hun var ordfører i Kvænangen fra 1992 til 1995.
Hun var moren til Kristine Jørstad Bock, ordfører i Hammerfest.
Jernbaneselskaper som trafikkerer norske spor
Jernbaneselskaper som trafikkerer norske spor er en liste over jernbaneoperatører som fremfører tog på norske spor. Siden det tidligere NSB ble splittet til Jernbaneverket (senere Bane NOR) og NSB BA (senere Vy) i 1996 har det statlige jernbanenettet vært tilgjengelig for alle. Kilde: Jernbanemagasinet 2/2009
Annet
Operatører er henholdsvis Sporveien T-banen AS, Sporveien Trikken AS, Tide Buss og Bane AS og Boreal Bane AS.
Christian Waaler
Christian «Kikkan» Waaler (født 7. desember 1981) er en norsk bandyspiller fra Røa i Oslo. Han spiller for Ready og har tidligere spilt for Røa, Ullevål, Ljusdal, Hammarby, Høvik og Stabæk. Waaler ble norsk mester for Stabæk i 2012 og for Ready i 2015, og har i tillegg tre finaletap fra Sverige (Hammarby i 2004, 2005 og 2006) og to fra Norge (Røa i 2000 og Ready i 2014).
Waaler debuterte på det norske landslaget i 2000 og har spilt 54 landskamper. Han ble kåret til årets spiller i norsk bandy i 2009 og i 2015.
Nettkjølsnegl
Nettkjølsnegl (Deroceras reticulatum), er et bløtdyr og tilhører de landlevende lungesneglene. Den er en av «nakensneglene» uten synlig skall og hører til i gruppen av åkerkjølsnegler (Agriolimacidae). Nettkjølsnegl er en av de vanligste sneglene i Norge.
Nettkjølsnegl er fra mars 2011 artens norske navn.
Det norske navnet åkersnegl brukes om flere av artene i slekten Deroceras som har flere nærstående arter, som åkerkjølsneglen. For en sikker artsbestemmelse må en dissekere sneglen og se på genitaliene.
Utseende
Nettkjølsnegl har en tydelig kjøl lengt bak på kroppen og åndehullet bak midten av kappen. Kroppen varierer i fargen, men er ofte lyst okerfarget grå eller hvitaktig og mellom 30 og 40 millimeter
Sommerfrydhagen
Beliggenhet og utforming
Sommerfrydhagen er 5,1 dekar stor og avgrenses av Sverres gate, Bisp Nikolas' gate, Kjølberggata og Jens Bjelkes gate.
Nettkjølsnegl
Utseende
Nettkjølsnegl har kraftigere fargeflekker og skiller seg fra åkerkjølsneglen (Deroceras agreste), som er mer diffust farget.
Sommerfrydhagen
Beliggenhet og utforming
Parken ble anlagt i 1995 og er utformet med universell tilgjengelighet som en mønsterlekeplass for orienterings- og bevegelseshemmede. Det bølgende gulvet i parken er ment å gi utfordring for unge rullestolbrukere. Det er brukt sterke materialer som marktegl og granitt for å unngå nedsliting. I parken finnes en samling stein av ulike sorter som barn kan utforske, og en vannrenne der man selv må pumpe.
Nettkjølsnegl
Levevis
Den har en tunge med små tagger, også kalt raspetunge. Med den rasper den i seg deler av planter, som er det den lever av.
Alle lungesnegler er tvekjønnet. For å kunne legge egg kreves allikevel to snegler, som under paringen, befrukter hverandre gjensidig. Eggene legges i hulrom i jorden som sneglen har gravd ut. Den legger omtrent 20-30 egg hver gang og kan gjenta dette flere ganger i løpet av en sommer.
Skadedyr
Den er regnet som et skadedyr og kan opptre i så store mengder at den kan redusere en avling. Den lever av planter, som korn, kål, kløver, jordbær og ulike andre rotvekster.
Noen har det hett
Noen har det hett (originaltittel: Some Like It Hot) er en amerikansk romantisk komedie fra 1959, regissert og produsert av Billy Wilder. I hovedrollene spiller Marilyn Monroe, Tony Curtis og Jack Lemmon. Filmen handler om to mannlige musikere som må kle seg ut som kvinner, for å unnslippe mafiaen etter å ha blitt vitne til et mord. Manus er skrevet av Billy Wilder og I.A.L. Diamond, basert på den tyske filmen Fanfaren der Liebe (1951).
Noen har det hett ble kåret til en av årets ti beste filmer av National Board of Review. Filmen ble nominert til seks Oscar-priser, hvorav den vant én, for beste kostymedesign. Den vant også Golden Globe for beste filmkomedie. Lemmon og Monroe vant i tillegg prisen for henholdsvis beste mannlige og kvinnelige skuespiller i en musikal eller komedie. Lemmon vant også en BAFTA for rolletolkningen sin, mens Wilder og Diamond vant en Writers Guild of America Award for filmmanuset.
I ettertid regnes Noen har det hett som en av tidenes beste komedier og er på 1.-plass på «AFI's 100 Years…100 Laughs», Det amerikanske filminstituttets liste over de 100 beste amerikanske komediene. I tillegg er den på 22.-plass på «AFI's 100 Years…100 Movies», deres liste over de 100 beste amerikanske filmene. Avslutningsreplikken «Vel, ingen er perfekt» er på 48.-plass på «AFI's 100 Years…100 Movie Quotes», listen over de 100 beste filmsitatene. Filmens avsluttende øyeblikk blir ofte nevnt som et av filmhistoriens beste. I 1989 ble Noen har det hett inkludert i Library of Congress sin filmliste National Film Registry for å være en «kulturelt, historisk og estetisk betydningsfull film».
Handling
Joe og Jerry griper sjansen da de får høre at et omreisende dameband, Sweet Sue, søker musikanter. For å klare inngangsvilkårene må drastiske virkemidler til. Som damene «Josephine» og «Daphne» søker de en anonym tilværelse og blir med bandet på en spillejobb til et strandhotell i Florida. Sugar Kane Kowalczyk (Marilyn Monroe) er vokalist og ukulelespiller i bandet. Hun finner straks tonen med Josephine og Daphne, og forteller dem at hun drømmer om å slå seg til ro med en rik mann. Ulykkelig kjærlighet har gitt henne en hang til alkohol, men hun sier hun kan slutte å drikke når hun vil, bare at det vil hun ikke.
Joe forelsker seg i Sugar mens han er Josephine, men for å vinne Sugars hjerte må han avsløre at han er mann. Joe velger i stedet å utgi seg for å være en oljemillionær ved navn «Junior», og kler seg ut med unifom og briller. Da han ikke vil fortelle Sugar hvilket oljeselskap han eier, holder han opp et skjell, som overbeviser henne om at han eier Shell. Sugar forelsker seg hodestups i Junior, som hevder at han eier den store yachten i bukten. Yachten tilhører imidlertid millionæren Osgood Fielding III (Joe E. Brown), en mindre attraktiv beiler Daphne har vanskelig å holde på avstand.
Problemer oppstår når mafiaen tilfeldigvis dukker opp på det samme hotellet som bandet bor på. Joe og Jerry blir gjenkjent og må flykte. Før de reiser avslutter Junior forholdet til Sugar, men da han ser hvor knust hun blir avslører han hvem han egentlig er og tar henne med seg. De tre får også selskap av Osgood som nekter å gi slipp på Daphne. I et siste forsøk på å overbevise han om at forholdet deres er umulig tar Jerry av seg parykken og avslører at han er en mann. Osgood lar seg ikke skremme og svarer: «Vel, ingen er perfekt.»
Bakgrunn
Historiens opprinnelse er i den franske komedien Fanfare d'amour (1935), regissert av Richard Pottier. Denne filmen handler om de to mannlige musikerne Jean (Fernand Gravey) og Pierre (Julien Carette) som kler seg ut som kvinner, ettersom kvinnelige musikere er de mest etterspurte. De blir med i et dameband, men forelsker seg i to av sine kvinnelige kollegaer. Under en spillejobb på et hotell på rivieraen blir hotelleieren Jeans beiler. Manuset er skrevet av M. Logan og Robert Thoeren. Filmen fikk en tysk nyinnspilling, Fanfaren der Liebe (1951), regissert av Kurt Hoffmann. I denne versjonen er de mannlige musikerne omdøpt til Hans (Dieter Borsche) og Peter (Georg Thomalla). De har dårlig råd og kler seg ut som sigøynere, svarte og til slutt kvinner for å få jobber i ulike band. Hans får en uønsket beiler, denne gangen bandets manager. En togreise til et hotell i München er også inkludert. Akkurat som i originalfilmen blir de to mennene forelsket i to av sine kvinnelige kollegaer. Manuset til denne versjonen er skrevet av Heinz Pauck, basert på Logans og Thoerens historie.
Manus
I 1957 kjøpte Billy Wilder en ti års opsjon til Fanfaren der Liebe for 27 500 dollar. Han startet arbeidet med det nye manuset, som han skrev sammen med I.A.L. Diamond, i begynnelsen av 1958. Diamond så aldri den tyske filmen, ifølge hans kone. Wilder hadde derimot sett den og beskrev den som «helt forferdelig». Kun historien med damebandet ble inkludert i det nye manuset. Opprinnelig foregikk handlingen i nåtid, men Diamond mente at den burde legges til fortiden, slik at alle rollefigurene var ikledd kostymer. Han syntes også at historien ville bli mer troverdig dersom de to mennene måtte kle seg ut som kvinner fordi de var i fare, hvorpå Wilder fikk ideen om at de hadde blitt vitne til valentinsdagmassakren, som fant sted i Chicago 14. februar 1929.
Filmen ble gjort til en satire av gangsterfilmer. Den henviser til flere kjente gangsterfilmer fra 1930-årene. I en scene ser rollefiguren Spats Colombo at en av Bonapartes medhjelpere kaster på en mynt og spør hvor han har lært det billige trikset. Rollefiguren Rinaldo (George Raft) i Scarface (1932) var kjent for å gjøre dette trikset. I en annen scene løfter Spats Colombo en halv grapefrukt for å slenge den i ansiktet på en av medhjelpere sine. Dette gjorde også rollefiguren Tom Powers (James Cagney) mot kjæresten sin i Samfunnets fiende (1931). Rollefiguren Lille Bonaparte er en satire av tittelrollen i Lille Cæsar (1931), som ble spilt av Edward G. Robinson.
Wilder inngikk en avtale med det uavhengige produksjonsselskapet Mirisch Company om å produsere filmen. Mirisch inngikk deretter en produksjons- og distribusjonsavtale med United Artists, sammen med datterselskapet Ashton Productions. Det første utkastet til manus ble fullført våren 1958. Filmen hadde arbeidstittelen Fanfares of Love, og deretter Not Tonight, Josephine, før den fikk tittelen  Some Like It Hot i august 1958. Wilder og Diamond arbeidet fortsatt med manuset under innspillingen av filmen, da de fikk inspirasjon fra skuespillerne på settet. Marilyn Monroe likte ikke Sugar Kanes første scene. Wilder og Diamond var enige og skrev en ny scene til henne, der rollefiguren introduseres gjennom en sky av damp.
Rollebesetting
Tony Curtis var den første av de tre hovedrolleinnehaverne som ble kontaktet for å spille i filmen. Han aksepterte tilbudet før Wilder hadde rukket å fortelle hva filmen handlet om. Jack Lemmon var Wilders førstevalg i rollen som Jerry, men Mirisch ønsket en mer etablert skuespiller, som Frank Sinatra eller Danny Kaye. Wilder vurderte Mitzi Gaynor i rollen som Sugar Kane, før han og Diamond gjorde rollen større og sendte en oppsummering av handlingen til Monroe. Hun hadde tidligere spilt den kvinnelige hovedrollen i komedien Gresskar i nød (1955), regissert av Wilder. Etter at Monroe hadde signert kontrakten, hadde Wilder muligheten til å sikre seg Lemmon. Monroes lønn var 300 000 dollar, pluss ti prosent av omsetningen, mens Curtis og Lemmon tjente 100 000 dollar hver. Curtis hevdet også at han fikk fem prosent av omsetningen.
Wilder sikret seg også George Raft i rollen som Spats Colombo, Pat O'Brien i rollen som politietterforsker Mulligan og George E. Stone i rollen som Tannpirker-Charlie. Alle tre var kjent fra gangsterfilmer fra 1930- og 1940-årene. Wilder ønsket seg Edward G. Robinson i rollen som Lille Bonaparte. Han avslo tilbudet, grunnet en langvarig konflikt med Raft. Sønnen hans, Edward G. Robinson jr., spiller imidlertid en liten rolle som en gangster. Det var utfordrende å finne en passende skuespiller til rollen som Osgood Fielding III, men problemet løste seg ved en tilfeldighet da Wilder og Diamond var på baseballaget Los Angeles Dodgers' første kamp på Los Angeles Memorial Coliseum, 18. april 1958. Der fikk Wilder øye på Joe E. Brown og sa: «Dette er fyren, den gale fyren som ser gammel og sprø nok ut.»
Innspilling
Monroe ønsket at filmen skulle filmes i farger, men dette viste seg å bli umulig da man under kostymeprøvene kunne se en grønnfarge i ansiktene til Curtis og Lemmon grunnet sminken deres. Etter at Monroe fikk se dette gikk hun med på at filmen skulle være i svart-hvitt. Selv om Wilder hadde erfaring med Monroes forsinkelser, sceneskrekk og manglende evne til å huske replikker fra innspillingen av Gresskar i nød, var oppførselen hennes denne gangen mer fiendtlig. Hun kunne nekte å delta under innspillingen, og til tider få utbrudd der hun brukte banneord. Monroe nektet stadig å følge Wilders regi, og insisterte på en rekke filminger av enkle scener helt til hun ble fornøyd. Hun kom godt overens med Lemmon, men mislikte Curtis, som uttalte at å kysse Monroe var «som å kysse Hitler». Monroe fikk bekreftet at hun var gravid mot slutten av innspillingen, men spontanaborterte noen uker etter at innspillingen var fullført.
Den delen av filmen der handlingen skulle foregå i Miami ble filmet ved Hotel del Coronado i Coronado, i nærheten av San Diego i California. Borgermesteren i Miami, Robert King High, var ikke fornøyd med dette og skal ha skrevet i et telegram til Monroe at det var «helligbrøde å la California steppe inn for den såkalte solskinnsstaten». Rollefiguren Junior skulle opprinnelig snakke med en Rudy Vallée-aktig dialekt, men Curtis valgte å bruke en karikert versjon av Cary Grants måte å snakke på i stedet. Wilder og Diamond likte det så godt at en intern spøk ble lagt til i manuset, der Jerry sier til Joe at «ingen snakker slik». Ifølge Wilder fikk Grant se filmen og syntes den var morsom.
Innspillingen foregikk fra 4. august til 6. november 1958. Den gikk flere hundre tusen dollar over budsjettet og kostet totalt 2,8 millioner dollar å produsere.
Utgivelse
National Legion of Decency og Episcopal Committee for Motion Pictures, Radio and Television klaget til Motion Picture Association of America over elementer i filmen som de opplevde som støtende. Blant disse var transvestisme og hentydninger til homofili. I sitt svar skrev Geoffrey Shurlock, lederen for MPAAs Production Code Administration, at reaksjonen på filmen hadde vært at den var «hysterisk morsom», og påpekte at transvestisme var helt vanlig på teaterscenen. I Kansas krevde de lokale sensurmyndighetene at en stor del av forførelsescenen mellom rollefigurene Sugar Kane og Junior ble fjernet. I flere stater ble filmen utelukkende tillatt fremvist til voksne. Noen har det hett ble en suksess og spilte inn rundt 15 millioner dollar. Wilder uttalte at filmen var den mest suksessfulle han hadde jobbet med.
Anmeldelser
Variety kalte filmen «en av de morsomste filmene i manns minne». Hovedrolleinnehaverne fikk alle gode skussmål, spesielt Monroe som ifølge anmelderen «aldri har sett bedre ut». Det eneste negative anmelderen hadde å si var at filmen var litt for lang, men påpekte samtidig at all humoren og de morsomme situasjonene veide godt opp for dette. A.H. Weiler i The New York Times mente at selve handlingen var rimelig tynn, men at filmen likevel fungerte, takket være gode skuespillere, komiske situasjoner og en «kvikk og sofistikert dialog». Weiler syntes den to timer lange filmen hadde noen dødpunkter, men at den stort sett var morsom. Roger Ebert skrev i en anmeldelse fra 2000 at filmen «er en av de varige filmskattene, en film til inspirasjon og et grundig håndverk, en film som ikke handler om noe annet enn sex og likevel later som den handler om kriminalitet og grådighet».
Bearbeidelser
I mars 1961 ble piloten til en tiltenkt TV-serie basert på filmen spilt inn for NBC. Den var produsert av Mirisch Company og Ziv-United Artists og skulle handle om hva som skjedde videre med Joe og Jerry. Curtis og Lemmon spilte rollefigurene i begynnelsen av episoden, da de har bestemt seg for å gjennomgå plastisk kirurgi i håp om å unnslippe mafiaen. Etter dette ble de spilt av Dick Patterson og Vic Damone. Den 9. april 1972 hadde Sugar, en musikal basert på filmen, premiere på Broadway, med Robert Morse, Tony Roberts, Elaine Joyce og Cyril Ritchard i hovedrollene. Den var skrevet av Peter Stone, med musikk av Jule Styne og tekst av Bob Merrill. Produksjonen ble avsluttet 23. juni 1973, etter 505 forestillinger. En annen versjon av musikalen, med tittelen Some Like It Hot, hadde premiere på West End 19. mars 1992. Tommy Steele spilte hovedrollen som Joe, som var den sentrale rollefiguren i denne versjonen. Musikalen ble godt mottatt blant publikum da Steele turnerte med den, men ble en fiasko på West End, og ble avsluttet etter fire måneder, med et tap på rundt én million pund. Fra 2002 til 2003 turnerte Curtis, denne gang i rollen som Osgood Fielding III, i USA med enda en versjon av musikalen, kalt Some Like It Hot: The Musical.
Anerkjennelse
I 1989 ble Noen har det hett inkludert i National Film Registry, et utvalg av filmer til bevaring i det amerikanske nasjonalbiblioteket Library of Congress, filmer som regnes som «kulturelt, historisk og estetisk betydningsfulle». Filmen har dukket opp på flere av Det amerikanske filminstituttets lister. Den er på 1.-plass på «AFI's 100 Years...100 Laughs», en liste over de 100 beste amerikanske komediene. I tillegg er den på 22.-plass på «AFI's 100 Years...100 Movies», en liste over de 100 beste amerikanske filmene, ned åtte plasser fra den første versjonen av listen fra 1998. Sitatet «Vel, ingen er perfekt» er på 48.-plass på «AFI's 100 Years...100 Movie Quotes», deres liste over de 100 beste filmsitatene. I 2005 kom filmmanuset på 9.-plass på Writers Guild of Americas liste over de 101 beste filmmanusene. I 2015 kom filmmanuset på 2.-plass på deres liste over de 101 morsomste filmmanusene.
Filmens avsluttende øyeblikk blir ofte nevnt som et av filmhistoriens beste. Avslutningsreplikken har blitt parodiert en rekke ganger, blant annet i science fiction-filmen Independence Day (1996). I en scene mot slutten av filmen arrangerer den jødiske rollefiguren Julius Levinson en bønnesirkel og inviterer rollefiguren Albert Nimziki til å delta. Nimziki påpeker: «Jeg er ikke jødisk.» Levinson svarer da: «Ingen er perfekt.» Teksten på Wilders gravstein henviser også til filmens avslutningsreplikk: «Jeg er en forfatter, men ingen er perfekt.»
Lorenz V. Hinrichsen
Lorenz V. Hinrichsen (født 4. januar 1865 i København, død 9. august 1929 på Frederiksberg) var en dansk landskapsmaler. Han nøt en viss popularitet med sine malerier og innenfor Kunstnerforeningen af 18. november fikk han en betydelig rolle.
Per Kamsvåg
Per Kamsvåg (født 10. februar 1923 død 9. juli 2010) var en norsk politiker.
Han var ordfører i Tingvoll kommune fra 1976 til 1979. Hans sivile yrke var banksjef i Straumsnes Sparebank fra 1. januar 1978 til 30. desember 1983, og deretter avdelingsbanksjef i Nordmøre Sparebank til i 1990.
Isola di San Michele
San Michele, kalt «De dødes øy» på folkemunne, er gravplassen til Venezia. Gravplassen dekker hele øya. Hen et knyttet sammen med bydelen Cannaregio, som den ligger like nordøst for.
Sammen med naboøya San Cristoforo della Pace var øya et populært sted for lokale reisende og fiskere. Mauro Codussis Chiesa di San Michele in Isola fra 1469, den første kirken fra renessansen i Venezia, og et kloster, ligger på øya.
San Cristoforo ble utvalgt ut som gravplass i 1807 og utformet av Antonio Selva. Dette skjedde under den franske okkupasjonen da det ble avgjort at det var helsefarlig å gravlegge de døde på fastlandet. Kanalen som skilte de to øyene ble fylt i 1836 og den større øya ble hetende San Michele. Øya fungerte en stund også som fengsel, men det er i dag stengt. De døde ble ført til øya på spesielle gravgondoler, og av dem som ligger gravlagd her finner man Igor Stravinskij, Josef Brodskij, Sergej Diaghiljev, Ezra Pound og Luigi Nono. Andre attraksjoner på øya er Cappella Emiliana.
Gravplassen er fortsatt i bruk, men på grunn av plassmangel blir de døde etter en tid gravd opp og plassert i massive beinhusbokser av betong i en annen del av gravplassen, som det er vanlig i flere europeiske land.
Thalia Munro
Thalia Munro (født 8. mars 1982) er en amerikansk vannpolospiller.
Hun representerte USA under Sommer-OL 2004 i Athen, hvor laget hennes tok bronse.
Yankee Doodle in Berlin
Yankee Doodle in Berlin er en amerikansk stumfilm fra 1919, regissert av F. Richard Jones.
Apple-tastatur
Apple-tastatur er en tastaturvariant for Apple Macintosh. Tastaturet produseres av Apple og leveres med Apples maskiner. Dette er i hovedsak likt andre tastaturer, men har noen taster for spesialtegn som skiller seg fra andre varianter av tastaturet og er spesielle for Macintosh. I tillegg gir det mulighet for å bruke Windowskommandoer som er adoptert senere på PC-maskiner (gradvis fra rundt 1990) og noen spesielle Macinstoshfasiliteter.
Yankee Doodle in Berlin
Handling
Dypt bak fiendens linjer forkler kaptein Bob White seg som en kvinne, i forsøk på å narre medlemmer av den tyske militære overkommandoen - inkludert den tyske keiseren selv.
Apple-tastatur
Opprinnelig ble tastaturet levert uten separat numerisk tastatur. I en tidlig fase av utviklingen ble tastaturet utvidet med numerisk felt (regnefelt) på høyre side, og senere også supplert med separate kommandotaster øverst. De numeriske tastene er praktiske til arbeid som omfatter tallbehandling, mens kommandotastene øverst mest har betydning til spesielle bruksformål samtidig som de også er koplet til enkelte fasiliteter i de nyeste versjonene av operativsystemet.
På den opprinnelige Macintoshmaskinen fra 1984, Mac 128, var tastaturet og systemet Finder sammen med den da spesielle datamusa et konsept som bidro til å gjøre maskinen spesiell. På tastaturet ble de kjente funksjonene gjør om, kopier, klipp, og lim introdusert, og disse kunne brukes ved å velge i menyene i Finder (nå også tilsvarende i Windows), og de kunne alternativt brukes mer effektivt med kommandotaster på tastaturet.
Ved å holde inne kommandotasten (begge sider av ordskiller) og trykke henholdsvis z (gjør om), x (klipp), c (kopier) eller v (lim inn) ble disse funksjonene raskere å utføre enn ved å bruke menyene. I tillegg ga manualen informasjon om maskinens andre muligheter. Slike eksempler er:
Et skjermfoto gir ei bildefil som plasseres på Skrivebordet i Finder. Forskjellige spesialtegn vistes ved å bruke kombinasjoner av tastaturkommandoer ved å holde inne en eller flere av disse tastene: Kommando, opsjon, ctrl og shift. Antallet skrifttegn og spesialtegn maskinen ga direkte tilgang til var betydelig, og maskinen var egentlig et lite grafisk verksted. Det var derfor en naturlig følge at Apple også lanserte laserskriveren LaserWriter.
Disse funksjonene har fulgt Macintoshkonseptet siden. Det er to begivenheter som har endret maskinens særstilling, først innovasjonen av Windows som begynte på åttitallet, og så internettbølgen som begynte på nittitallet. Introduksjonen av OS X som er Apples nyeste operativsystem som skjedde i 2001 har endret innholdet i tastaturet og maskinsystemet. Nå skal maskinen kunne kommunisere mer med andre maskinsystem, og har derfor et modifisert tastatursystem. Dette er litt mindre praktisk enn tidligere, men gir samme muligheter og mer til.
På operativsystemet OS X er menyvalget Tastatur i Eplemenyen blitt borte og erstattet av en egen flagget meny (norsk flagg i Norge) øverst til høyre på skjermen. I den finnes nå de to alternativene Vis tastaturvisning og Vis tegntabell som gir valgmuligheter for spesialtegn. Tastaturet er ribbet for de gamle funksjonene, men de finnes igjen i tegntabellen som er kraftig utvidet og gir mulighet til å peke og trekke med musa for å få tegnene inn i et dokument.
Vanth
Vanth er i etruskisk mytologi en kvinnelig demon som tjente som psykopomp som veiledet sjelene i den etruskiske underverden, og en av de hyppigst avbildete ktoniske guder i etruskisk begravelseskunst, selv om navnet hennes bare er funnet i syv inskripsjoner. Hun var også en jordgudinne gjengitt i ulike former og utgaver i gravkunsten, som freskomalerier i gravkamrene og på sarkofagene. Oftest ble hun avbildet med vinger.
Ingen gresk motpart
Vanth ble ofte ledsaget av enten andre Vanth-figurer eller av en annen demon, Charun. Både Vanth og Charun ses først i ikonografien rundt år 400 f.Kr., den midterste perioden av etruskisk kunst, skjønt en del tidligere inskripsjoner bærer hennes navn.
Vanth forekommer bare i etruskisk kunst, og har ingen direkte motpart i gresk mytologi, men er blitt sammenlignet med erinyer («de rasende»), spesielt de eldste fremstillingene, der hun ble avbildet med vinger. Men i motsetning til erinyene var Vanth velvillig innstilt og de dødes hjelper. Alle demonene avbildet i etruskiske gravkamre tyder på at Vanths og Charuns nærvær var avgjørende for at sjelen skulle klare seg i underverdenen.
Representasjon i kunsten
Vanth ble ofte avbildet som jaktgudinne, i en kort khiton som blottet brystet, lange støvler og reimer i kryss over brystet med en rund skive i midten.
Hun er involvert i en rekke ulike scener i etruskisk kunst ; ofte knyttes hennes nærvær til hendelser som voldsom død, blant annet scener fra den trojanske syklus (se Homer). Stundom ses hun i ferd med å stige opp fra grunnen, som på askeurnen fra Chiusi. Andre ganger er hun vist som en enslig figur på begge sider av en askeurne. Andre scener viser henne i møte med den døde som hun også ledsager, i rollen som psykopomp, gående eller ridende, eller kjørende i en vogn eller stridsvogn.
Vanth assosieres med døden og den avdødes reise til underverdenen, men på ulike måter. Hun opptrer i scener som omhandler selve dødsøyeblikket, foruten scener fra den avdødes reise til underverdenen.
Attributter
Hennes andre attributter omfattet en fakkel, nøkkel eller skriftrull. Fakkelen lyser opp veien i underverdenen, skjønt noen forskere har tolket fakkelen som et symbol på status.
Nøkkelen låser opp døren. Leserullen viser i ett tilfelle hennes navn på innsiden, vanθ.
Vanth kan også tolkes som en skjebnegudinne, og i slik sammenheng kan leserullen ha inneholdt den dødes skjebne. Men stort sett avbildes Vanth som en ung, levende, ktonisk figur, noen ganger i selskap med andre Vanth-figurer, og noen ganger i følge med Charun. Hun er en guddom som gir trøst, støtte og veiledning for den avdøde i etterlivet på den siste reisen.
Trikkevisa
«Trikkevisa» er et skillingstrykk fra slutten av 1800-tallet. Rolf E. Schade i Informasjonsavdelingen i Oslo Sporveier fortalte til Per Johan Skjærstad, i boka «Gode gamle viser frem fra glemselen», utgitt på Gyldendal i 1982, at ordet TRIKK, egentlig er en forkortelse for Elektrikken. I 1875 ble den første hestesporvogn satt inn i trafikken i Kristiania. Helt frem til 1. oktober 1918 var prisen 10 øre for å kjøre med trikk. Den elektriske trikken kom i 1894, og denne visa ble skrevet like etterpå.
Teksten
og reiste med nokka som dom kalte for trikk, den gjeng på no rart dom kalte for sjener og aldri før i verden har jeg fari fram slik. Jeg kunne ikke se noen ting til gampa, men frammi sto en mann med sveiv og trampa, men bak sto en snåling som dro i en klokkestreng, så sveive han forann og trikken den gjeng. der inne i salen der satt folk i fleng, jeg bukka og neia og rusla på tå inn, jeg tenkte at dette det kosta nok peng. Men jeg tenkte vet du hva Olette nu får du jammen passe deg for dette nu får du ha auene med deg for at sjå hva de andre betaler for moroa då. en guttunge ved sia en femøring ga, og jeg straks en femøring trutt bita etter, men vet du nu hva denne snålingen sa: Det koster ti, og nu du din skarv du jukser, og nu sa han, han der han har korte bukser, da lo jeg og sa nei meg lurer du nok itj for gjelder det bokser så reiser jeg fritt.
European Winter Throwing Challenge 2004
European Winter Throwing Challenge 2004 ble arrangert 13. og 14. mars. 2004 på St. John Athletic Stadium i Marsa på Malta. Arrangør var European Athletic Association, og 147 deltakere fra 28 land deltok.
Dette var den fjerde utgaven av denne konkurransen, og det siste året den ble arrangert under dette navnet. Fra 2005 het konkurransen European Cup Winter Throwing.
Vertlandet Malta hadde kun én utøver med; spydkasteren Jean Paul Callus. Han satte konkurransens eneste nasjonale rekord, da han kastet 59,93 i spydkast, og satte ny maltesisk rekord.
Eddi (album)
Eddi er et musikkalbum med Geir Børresen, utgitt i 1981. Albumet lå to uker på VG-lista med en 37. plass som beste plassering.
Denis Kapustin
Denis Kapustin (russisk: Денис Викторович Капустин; født 5. oktober 1970) er en russisk friidrettsutøver.
Slott og parker i Potsdam og Berlin
Slott og parker i Potsdam og Berlin er en samling av slott og landskapsparker i Potsdam og Berlin. Begrepet er brukt av UNESCO ved oppføringen av bygg og anlegg på listen over verdens kulturarv.
Opprinnelig omfattet verdensarvområdet 5000 dekar med blant annet 150 bygninger oppført i perioden 1730 til 1916. To utvidelser av området ble foretatt i 1992 og 1999.
Curtis Manning
Curtis Manning er en fiktiv figur i TV-serien 24 som blir spilt av skuespiller Roger Cross.
Karakteristikk
Før han begynte i antiterror-tjenesten CTU, var Manning medlem av SWAT-enheten i Boston-politiet. Han hadde tidligere vært med i det amerikanske forsvarets spesialstyrker under Operasjon Desert Storm. Manning hadde en bachelorgrad i sosiologi fra University of Massachusetts Amherst. Manning var medlem av Counter Terrorist Unit under ledelse av spesialagent Erin Driscoll. Han hadde kommet til Los Angeles fra Boston Innenriksenhet, hvor han hadde arbeidet som agent i felten og senere hadde han vært assisterende direktør for feltoperasjoner.
Opptreden
I sesong 5 av serien hindrer Curtis et terrorangrep med nervegass på Tyler Memorial Hospital, noe som gjorde at han var borte fra hovedkvarteret til CTU i løpet av nervegass-angrepet, som drepte nærmere 40 % av de ansatte. Deretter ble han igjen Jacks partner i felten for resten av krisen. Curtis hjalp Jack Bauer og andre gjenlevende CTU-agenter å infiltrere og ødelegge et nervegass-lager, som ble brukt som distribusjonssenter for Sentox nervegass som blir brukt på terrorangrepene i Los Angeles.
I sesong 6 godtar President Wayne Palmer en godkjenning på en benådning av terroristen Assad i bytte for hans fortsatte samarbeid med CTU. Like etter finner Jack Bauer ut av Curtis sin forhistorie angående Assad. Det viser seg at kort tid etter «Operasjon Desert Storm» at Assad og hans menn hadde overfalt Curtis og hans menn i et bakholdsangrep, der terroristene hadde drept fem av Curtis sine medsoldater og tatt til fange to av dem, som senere gjennomgikk en offentlig halshogging.
Curtis ble alvorlig såret i dette angrepet og kunne ikke følge etter sine fangede kamerater. Når Curtis transporterer Assad til CTU-hovedkvarteret, innser Jack at Assads liv er i fare. Jack løper utenfor huset og ser Curtis som holder en pistol mot Assads hode. Jack løfter sitt eget våpen og ber Curtis om å droppe sitt eget våpen, men Curtis nekter. Jack ber Curtis å la Assad gå. Curtis forteller Jack at han «ikke kan la dette dyret leve». Ettersom Jack ikke har noe annet valg, skyter Jack Curtis i nakken og dreper ham.
Liste over flyplasser etter IATA-kode/V
V
Forklaring:
Coquimbo
Coquimbo er en region i Chile. Den regnes som region IV, fra nord til sør. De største byene er regionhovedstaden La Serena og havnebyen Coquimbo. Regionen preges av mye fjell, Andesfjellene går nært kysten i dette området.
De viktigste næringsgrenene er turisme, fiske og jordbruk. Byen Ovalle er et jordbrukssenter. I nærheten av Salamanca ligger kobbergruven Los Pelambres, som regnes som en av de største gruvene i verden. Det er anslått at det finnes 2100 millioner tonn drivverdig kobbermalm i dette området.
Dypt inn i granskogen
«Dypt inn i granskogen» er en vise som ble funnet av en fangevokter på Akershus festning. Vokteren tok vare på visa og gikk til et trykkeri, og kort tid etter kom den som skillingstrykk, kort og godt under navnet «En sang». Hvem som har laget visa, sier sagaen intet om.
Teksten
Dypt inn i granskogen ligger min hytte dekket av granbar og mose og lav, å om jeg dit ned i fred kunne flytte glemte jeg sorger og nød og alt savn.
Ute er sommer mens fuglene synger medens jeg vandrer her ene med tvang, og om jeg også som fuglen fikk vinger ville jeg fly ifra cellen så trang.
Grusomme skjebne o la meg få vite jeg er så trett, og mitt liv er en tvang. Gud du som allting regjerer og styrer, la meg få hvile på evighetsstrand.
Sådan jeg tenker mens sorgen meg trykker, tenker med lengsel på frihetens dag. Når fengselsporten for meg seg opplukker iler jeg glad under moshyttens tak
A Newsboy Hero
A Newsboy Hero er en amerikansk stumfilm fra 1911.
Handling
John Bailey er en ung arbeider som sliter, men han er glad i drikke. Hans oppførsel har lenge vært en kilde til sorg for hans kone, men hennes bønner blir ignorert. Men en kveld kommer John hjem og er så sterkt påvirket av brennevin at han slår sin kone. Hun tar derfor med seg barnet sitt, og reiser sin vei. Hun foretrekker til og med døden, fremfor ytterligere mishandling og ydmykelse fra ektemannen. Kvinnen og det hjelpeløse barnet vandrer rundt i snøen, og faller til slutt utmattet i søvn.
Men de blir oppdaget av Jim Sands, som tar dem med seg til det lille hjemmet sitt. John har i mellomtiden lett forgjeves etter sin kone og barn, og en avis-artikkel om en kvinnes og et barns død i det dårlige været overbeviser ham om at May og Marie er ofrene. I anger bestemmer John seg for at han ikke har rett til å leve, og planlegger å begå selvmord ved drukning.
A Yankee Princess
A Yankee Princess er en amerikansk stumfilm fra 1919, regissert av David Smith.