cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Hannah Montana
Handling
Serien handler om jenta Miley Stewart som lever et dobbeltliv, ett liv som ordinær tenåringsjente, et annet som kjendis der hun er kjent som popstjernen Hannah Montana. Hun bor sammen med sin far og sin bror i et strandhus i California i USA. Moren døde da hun var ung. Hovedrollen blir spilt av Miley Cyrus. Serien har fire sesonger, den siste episoden ble sendt i januar 2011.
Marion
Marion er et kjælenavn for kvinnenavnet Maria, som har usikker opprinnelse og betydning. Marion brukes også som mannsnavn, men mer sjelden.
Utbredelse
Jentenavnet Marion var populært i England fra 1920-årene til 1950-årene.
Marion brukes i dag hovedsakelig som kvinnenavn, men er også en del brukt som mannsnavn blant annet i USA.
Kjente personer med navnet
Personene i listen er ordnet kronologisk etter fødselsår.
Bache Hill
Bache Hill er en fjelltopp Rhos Fawr i Radnor Forest i Wales. Den ligger øst for Black Mixen. Toppunktet er merket, og på toppen av fjellet finner man en gammel gravhaug.
Det har vært kontroverser om fjellets høyde, da toppen av åsen er menneskeskapt, men de siste kartene til OS Explorer viser at høyden likevel blir korrekt.
Chuy
Chuy er en by i Rocha-departementet i det sørøstlige Uruguay, ved grensene mot Rio Grande do Sul, Brasil. Byen har om lag 10 401 innbyggere.
Historie
Chuy ble grunnlagt i 1826.
Befolkning
Chuy har 10 401 innbyggere (anslag fra 2004)
Kilde:
Kommune
Byens ordfører (alcaldesa) er Mary Urse.
Transport
Ruta 9 forbinder Chuy med Canelones, Punta del Diablo og Rocha.
Ruta 19 forbinder Chuy med Villa del Carmen i sentral Uruguay.
Christian Bjelland
Christian Bjelland er navnet til flere personer:
Hadjer-Lamis
Hadjer-Lamis er en av 23 regioner i Tsjad, med plassering sørvest i landet. Regionens hovedstad er Massakory. Regionen består av deler av det som tidligere var prefekturet Chari-Baguirmi (underprefekurene Bokoro og Massakory, og deler av underprefekturet N'Djamena). Regionen hadde i 2009 en befolkning på 566,858, hvorav 542,987 var fastboende og 23,871 nomader.
Inndeling
Hadjer-Lamis-regionen er inndelt i tre departement:
Bathse spuisluis
Bathse spuisluis og spuikanaal (no.: Slusen og kanalen ved Bath) er en del av Deltaprosjektet (ned.: Deltawerken). Anlegget ligger ved Bath i kommunen Reimerswaal på Zuid-Beveland i den nederlandske provinsen Zeeland. Slusen og kanalen er ikke for skipsfart, men for regulering av vannstand og for å sørge for gjennomstrømming av vann i et antall (kunstige) innsjøer. Slusen er bygget opp av seks firkantede betongkanaler som lar ferskvann strømme til Westerschelde, uten at pumper brukes. Den ligger ved enden av Bathse spuikanaal som er en 8,4 kilometer lang, 140 meter bred og 7 meter dyp kanal bygget parallelt med Schelde-Rijnkanalen. Gjennom komplekset strømmer maksimalt 8,5 million m³ vann per dag, 100 m³ per sekund. 22. mai 1986 var kanalen ferdig til å taes i bruk, mens ringdiket rundt slusen ble ferdigstilt i 17. september samme år.
Bathse spuisluis og spuikanaal er ikke en del av Nederlands forsvar mot springflo, men et avløpssystem som sørger for at ferskvann fra Volkerak, Zoomsjøen, Markiezaatssjøen og Schelde-Rijnkanalen kan strømme ut i Westerschelde. Etter at deltaprosjektet var ferdig, hadde disse (kunstige) innsjøene ikke lengre noen naturlig gjennomstrømning av vann. Dette problemet ble løst blant annet med denne slusen og kanalen. Man slipper «rent» ferskvann inn via Volkerakdemningen, mens det «gamle» føres bort via dette komplekset. Videre føres også vann fra vestlige deler av provinsen Noord-Brabant via Schelde-Rijnkanalen til Westerschelde på denne måten.
Sammen med Philipsdemningen, Markiezaatskade og Oesterdemningen faller dette komplekset under det som kalles kompartimenteringsarbeidene. Disse ble anlagt for å forhindre at sand- og leirebanker (ned.: schorren og slikken) skulle komme til å lide når tidevannet ikke lengre hadde fritt spill i Oosterscheldes delta.
525 Adelaide
525 Adelaide er en hovedbelteasteroide og et medlem av asteroidefamilien Flora. Den ble oppdaga den 21. oktober 1908 av Joel Hastings Metcalf fra Taunton i Massachusetts, USA. Den er oppkalt etter Adelaide av Sachsen-Meiningen, Vilhelm IV av Storbritannias dronning. Navnen ble først gitt til en annen asteroide, men denne viste seg å være identisk med 1171 Rusthawelia.
Magnus von Braun
Magnus Freiherr von Braun (født 7. februar 1878 i Neucken, død 29. august 1972 i Oberaudorf) var en tysk politiker (DNVP).
Han satt i Franz von Papens kabinett, og deretter ble han i juni 1932 utnevnt til riksminister for ernæring og landbruk i Kurt von Schleichers kabinett, samt til kommissær for østhjelpen.
Han var far til rakettforskeren Wernher von Braun og til diplomaten Sigismund von Braun. I 1947 flyttet han etter sønnen til USA, men reiste i 1952 tilbake til Tyskland, hvor han bodde i Landshut og senere i Oberaudorf i Bayern.
Stephen Gallagher
Stephen Gallagher (født 13. oktober 1954 i Salford i Lancashire i England) er en britisk forfatter.
Han skrev historiene Warriors' Gate (1981) og Terminus (1983) for TV-serien Doctor Who og manus for seriene Rosemary & Thyme og Bugs. Han hadde også jobben som script consultant på sistnevnte sammen med Brian Clemens. Gallagher skrev også manuset basert på sin egen roman Chimera for ITV, regisserte serien basert på Oktober og skrev episoden The Kingdom of Bones for BBCs serie Murder Rooms.
Paranormal Activity
Paranormal Activity er en skrekkfilm produsert i 2007, og sluppet ut på film i 2009 av Paramount Pictures. I Norge ble den godt mottatt av publikum og fikk terningkast 5 av flere seriøse og store aviser, blant annet VG og Dagbladets anmeldere.
Stephen Gallagher
Gallagher skapte og skrev TV-serien Eleventh Hour hvor Patrick Stewart spilte hovedrollen. Han forlot senere serien fordi produsentene forandret på manusene.
Han har brukt flere psevdonymer, se under.
Paranormal Activity
Senere kom følgende oppfølgerfilmer inkludert spin-off-filmen Paranormal Activity: The Marked Ones:
Handling
I 2006 flytter Katie og Micah, et ungt par, til et nytt hus i San Diego. Katie hevder at en ond tilstedeværelse har hjemsøkt henne siden hun var barn, så Micah setter opp et overvåkningskamera på soverommet for å registrere enhver overnaturlig aktivitet som oppstår når de sover. Kameraet filmer mange merkelige hendelser, som i begynnelsen er små, for eksempel lyder, flimrende lys og en dør som beveger seg på egenhånd. Alt materialet fra kameraet gir en grøssende Blair Witch-aktig effekt som fikk avisen LA Weekly til å omtale filmen som «årets mest skremmende».
Utstyr for stemme-opptak blir gjennomført og avslører demonisk grynting når Micah spør om demonen ønsker å bruke et Ouija-brett. En kveld drysser Micah et pulver i gangen og utenfor soverommet. Den natten blir de vekket av merkelige lyder, og oppdager ikke-menneskelige fotspor som fører til et loft hvor Micah oppdager et fotografi av en ung Katie. Alle hendelsene som har skjedd skremmer Katie, noe som styrker demonens makt.
Kontinentaldrift
Kontinentaldrift er generelt bevegelse av kontinentalplater i forhold til hverandre, hvor litosfærens kontinentmasser flyter oppå den tyngre astenosfæren og endrer posisjon. Kontinentaldrift er samtidig en teori om disse bevegelsene som ble utviklet særlig av geologene Frank Bursley Taylor og Alfred Wegener. Teorien tar utgangspunkt i at flere kontinenter helt tydelig har kystlinjer som passer i hverandre som et stort puslespill. Tydeligst er dette mellom Afrika og Sør-Amerika.
Ved å sammenholde grensen for kontinentalsokkelen for kontinentene og fossiler af forskjellige dyre- og plantegrupper som frøbregnen Glossopteris og urreptilet Mesosaurus, kom Wegner til at alle kontinentene hadde vært ett enormt stort landområde, det vil si et «superkontinent» for 250 millioner år siden. Dette superkontinentet dekket mesteparten av den kontinentale jordskorpen, og Wegner gav det navnet Pangea - (gr.) All-Jorden.
Ved den mer komplette forståelsen av platetektonikken fra 1960-tallet er teorien om kontinentaldrift ikke bare allmenn akseptert, men integrert inn i større platetektoniske forståelser på linje med teorien om havbunnsspredning. Dette skjedde ikke minst gjennom kartleggingen av havbunnens relieffer ved hjelp av seismologi.
Nick Nack
Nick Nack er en figur i James Bond-filmen Mannen med den gyldne pistol som spilles av den franske skuespilleren Herve Villechaize (23. april 1943 – 4. september 1993), som tok sitt liv og døde 50 år gammel i North Hollywood, California, USA.
Nick Nack er leiemorderen Fransisco Scaramanga's tjener, som har et ønske om at Scaramanga skal dø slik at han tar over hans store private øy.
NDB
NDB (fra engelsk non-directional beacon) er et rundstrålende radiofyr som sender i frekvensbåndet 280 kHz til 530 kHz. Uteffekten er ca. 100 W. Signalet fra fyret taes imot av flyets ADF, Automatic Direction Finder. Mottaker sammen med en retningsavhengig antenne og en indikator er det som kalles ADF. Dette er det samme prinsippet en benytter når en leter etter dyr som har fått plassert en senderklave rundt halsen. Disse senderne benytter ikke de samme frekvensene som NDB.
Med retning menes
Retningen i horisontalplanet til eller fra et hvert punkt, målt medurs, i forhold til sann nord, magnetisk nord eller et annet referansepunkt i 360 grader.
Generelt
Signaler fra radiofyret gir mulighet for å fly eller navigere rett mot senderen, men det er nødvendig med ytterligere stedfestelse for å bestemme den virkelige posisjon. Radiosignalene i dette bølgebåndet rekker langt, særlig om natten. Natt-effekt gjør at stasjoner som ligger forholdsvis langt fra hverandre, men har liten forskjell i frekvens kan forstyrre hverandre.
Signaler fra radiofyr kan benyttes av fly- og skipstrafikken. Senderne identifiseres med en morsekode på tre bokstaver som kan høres i en høyttaler, eller i flygernes hodetelefon. For å lette navigasjon så kan en tune inn et annet fyr for å bestemme posisjon for å få en krysspeilet kurs. Skal en navigere med en NDB som navigasjon-stasjon må en samtidig benytte flyets kompass. Piloten må selv legge opp til å kompensere for eventuell sidevind komponent.
NDB-indikatoren i flyet inneholder viser som har sin normalposisjon rett frem i flyet. Når mottakeren blir stilt inn til rett frekvens så svinger viseren til høyre eller venstre. Dette sier piloten at han må svinge flyet til samme side som viseren peker. Når nålen er i senter igjen flyr han mot radio. Når flyet har passert radiofyret peker nålen bakover. Dette betyr at radiofyret er et «veipunkt» Dette er en prinsipiell forklaring fordi dagens moderne instrumenter er mer komplekse. Noen fly har et instrument som heter RMI (Radio Magnetic Indicator) som inneholder en retningsgyro og en ADF-viser slik at en kan avlese den magnetiske retningen direkte uten trigonometrisk manipulasjon. Rekkevidden for en NDB er fra der en pålitelig retningsangivelse er mulig. Vanligvis klassifiseres rekkevidden som 15 ,.
I forlengelsen av rullebanens senterlinje på en del flyplasser finnes en svakere sender enn NDB, såkalt locator, forkortet LOC som sender i det samme frekvensbåndet og har kun to bokstaver i identifikasjonskoden. I flere prosedyrer for instrumentflyving (IFR) til flyplasser flyr man over en locator eller NDB med kjent kompassretning og er da relativt midt i strålen til ILS, instrumentlandingssignalet som sendes ut fra den motsatte enden av rullebanen. NDB og LOC har vært viktige for å gjennomføre instrumentflyging, IFR. På grunn av at NDB bruker gammel og dyr teknologi, samt innføring av GPS og andre hjelpemidler er NDB og locatorer blitt noe mindre betydningsfulle de siste årene.
For skip og småbåter finner flere typer radiopeilerutstyr som kan brukes med NDB-senderne. Det finnes en håndholdt peileradio med kompass og speil som gir kompasskursen fra observatøren til senderen.
Black Mixen
Black Mixen (walisisk: Micsen Du) er en topp på Rhos Fawr i Radnor Forest, Wales. Toppen er et stort torvmyrplatå med en varde. Ved siden av varden står det en radiomast.
Manga
miniatyr|Første side av mangaen om Wikipe-tan, Commons-tan og Wikiquote-tan Manga ( kanji: 漫画) er det japanske ordet for tegneserier. I Japan har tegneserier hatt rimelig høy anerkjennelse, det har helt fra starten blitt betegnet som en egen kunstart. I Vesten har begrepet da naturlig nok fått betydningen japansk tegneserie (kan brukes både i entall og flertall) og skiller seg noe ut fra vestlig tegnestil, fortellerteknikk og handling. Grunnen til dette er de store forskjellene kulturelt. I japanske tegneserier leser man rutene fra høyre mot venstre, akkurat som i tradisjonell japansk håndskrift.
Manga er ofte bearbeidet til anime (japansk for animasjon) etter de har oppnådd nok interesse. Historier tatt fra manga blir ofte modifisert i mindre grad for å appellere til et bredere publikum. Anime blir også omgjort til manga, men dette er uvanlig.
Manga blir noen ganger misforstått for å være anime, ettersom de fleste japanske animasjonsfilmer populære i vestlige land er basert på manga.
Hokusai manga
Manga ble først utgitt av den japanske kunstneren Katsushika Hokusai (født 1760, død 1849) mellom 1814 og 1878. Det var Hokusai som først brukte uttrykket manga (kanji: 漫画, IPA: maŋga). Det kan bli løst oversatt til «visuelle innfall», og originalt var det også slik, ettersom bildene var uavhengige av hverandre. Over de 15 volumene Hokusai utgav mellom 1814 og 1878 er det en hel rekke med forskjellige motiv, alt fra historiske personer, arkitektur, guder, monstre, natur og dyr. Stilen var mer som en skisse enn et ferdig bilde - grunnen var at Hokusai ønsket å fokusere mer på idé enn detalj.
Ukiyo-e
Hokusai brukte trestempel til å lage flere bilder, dette blir klassifisert som ukiyo-e («bilder av den flytende verden»). Disse var særdeles populære ettersom de kunne bli masseprodusert. Det var her Hokusai begynte å fortelle historier med bildene sine, og disse bestod ofte av 12 skisser til hver fortelling.
Ponchi-e
«Ponchi-e» var utviklingen av ukiyo-e. Navnet er tatt fra den engelske bladet «Punch» og det var ifra den vestlige kulturen artistene hentet sin inspirasjon. Artistisk sett var det også forandret ettersom artistene begynte å fokusere mer på linje, form og farge i sine arbeid. I stedet for den tradisjonelle 12 panels metoden brukt i ukiyo-e brukte nå artistene ofte 4 panel til hvert arbeid. Det var i denne perioden Osamu Tezuka startet sin karriere som mangaka (manga artist), med utgivelsen Ma-chans dagbok. Originalt var dette et firepanels arbeid i en barneavis (Shokokumin Shimbun, som heter i dag Mainichishogakusei shinbun), men dette forandret seg rask og Ma-chans dagbok ble snart en egen utgivelse.
Osamu Tezuka
Osamu Tezuka fortsatte sitt arbeid etter Ma-chan's dagbok med Shin Takarajima («Den nye skatteøya») i 1947. Til tross for harde tilstander i etterkrigstidens Japan var denne mangaen en enorm suksess, med 400 000 kopier solgt. Det var dette som la grunnlaget for moderne manga og dens popularitet. Han fortsatte sitt arbeid med Jungle Taitei (Kimba den Hvite Løven), som var den første mangaen som ble utgitt jevnlig, i 1950. Han arbeidet videre med en hel rekke utgivelser, over mange forskjellige genrer – noe som la grunnlaget for dagens popularitet. Hans arbeid var artistisk sett inspirert av amerikanske tegneserier og filmer, og han nevnte Disney som en av sine store inspirasjonskilder.
På grunn av sine gjennombrudd og enorme påvirkningskraft på moderne manga blir Osamu Tezuka av mange sett på som «Den moderne mangaens far» eller «Mangaens gud».
Gekiga og manga
Gekiga («dramatiske tegninger»), et navn Yoshihiro Tatsumi fant på, hadde ikke frister og ga derfor mer frihet tidsmessig, noe som førte til mer kompleksitet og detalj, både i historier og kunst. Gekiga ble av denne grunnen sett på som overlegen kunstnerisk sett. Både manga og gekiga kunne leies ut i spesielle butikker. Disse butikkene ble imidlertid gradvis avskaffet i 70-årene, samtidig som manga-artistene forbedret seg i forhold til historie og kvalitet. Gekiga blir idag brukt til å beskrive manga fokusert på realisme i tegningene.
Moderne Manga
I dagens Japan er manga respektert både som en kunstform og en fritidssyssel, og dets popularitet er enorm i forhold til andre lands motparter. For eksempel er det ukentlige salget av manga tilsvarende det årlige salget av amerikanske tegneserier. I motsetning til vestlig kultur hvor tegneserier ikke har noen kulturell viktighet, er manga sett på som en viktig del av moderne japansk kultur. Manga er respektert som en kunstform og som populærlitteratur, selv om det ikke enda har nådd det samme nivået som tradisjonell høykultur som film og musikk.
Økonomisk sett er manga en stor industri i Japan, med en total omsetning på over 500 til 600 milliarder yen i året (dette tilsvarer cirka 35 til 43 milliarder norske kroner). Salget av manga er en fjerdedel av omsetningen for alle trykksaker i Japan. Det er estimert at det finnes om lag 3000 mangaskapere i Japan, men de fleste av disse er også assistenter til mer berømte mangaskapere eller har andre jobber i tillegg. Det er rundt 300 som tjener over gjennomsnittet på å lage Manga alene.
De fleste mangaer blir utgitt i egne magasiner, ofte klassifisert etter målgruppe.
Hentai er betegnelsen på seriene som inneholder sterkt seksuelt ladede eller pornografiske temaer.
Manga utenfor Japan
I tillegg til Japan, blir det også produsert manga andre steder i verden, blant annet OEL manga (original English-language manga). Disse har som regel et mer vestlig preg. Et eksempel er The Dirty Pair, utgitt av Dark Horse.
Temaer
Fordi japansk kultur er såpass annerledes fra vestlig, er også temaer og historier veldig forskjellige. Ettersom manga er såpass populært i Japan finnes det manga for nesten ethvert tema, alt fra livet i en kontorjobb til livet som sjørøver. Mange er også skrevet ut ifra hendelser eller perioder i japansk historie (for eksempel Kozure Ōkami), eller futuristiske plot som i Akira. Det finnes svært få basert på historiske perioder i europeisk kultur, her er Berserk (basert på Europa i middelalderen) en velkjent tittel. Axis Powers Hetalia er en annen serie som på en humoristisk måte, og med personer til å representere verdens land, tar for seg mye av verdenshistorien, men for det meste første og annen verdenskrig. Bøker, spill og filmer er også blitt gjort om til manga, kjente titler her er Pokemon og The Legend of Zelda (basert på spillene med samme navn) og Vagabond (basert på boken Miyamoto Musashi av Eiji Yoshikawa).
Målgrupper
I Japan blir manga klassifisert etter målgrupper. Når manga blir presentert for et vestlig publikum blir definisjonene ofte forandret, ettersom kulturelle forskjeller forandrer grensene for hva utgiverne mener er sømmelig. De engelske utgivelsene har for eksempel generelt satt aldersgrenser høyere enn den japanske målgruppen, for eksempel er Shōunen ofte klassifisert som 12 år eller over. Innholdet er også redigert i noen sammenhenger, også i forbindelse med kulturelle forskjeller.
Yin Yang Yo !
Yin Yang Yo er en amerikansk-canadisk animert science fiction-, action- og komiserie som gikk på Family Channel fra 2006 til 2009. Serien handlet om to søsken (Yin og Yang) som lærer «whu fu» av en panda (Yo).
Handling
TV-serien handler om to 11 år gamle kaniner ved navn Yin og Yang. De trener under Master Yo, en gretten gammel panda som til slutt blir avslørt for å være deres biologiske far til tross for deres forskjellige arter. Kaninene lærer om den hellige kunsten Woo Foo, en spesiell type kampsport som involverer både makt og magi. De må arbeide sammen for å redde verden fra onde skurker, eller andre krefter som ønsker å ødelegge, korrumpere eller overta verden.
I løpet av den første sesongen er det viktigste formålet å beseire Night Master, en mektig fiende. I løpet av den andre sesongen er det tre primære historie-linjer. For det første må Yin og Yang forhindre at noen andre skurker blir kronet som den nye Night Master. For det andre må de forsøke å finne fire onde karakterer, som Yang tror er mestrene til Woo Foo. Den tredje historien handler om Yin og Yang som må slåss mot den originale og gjenfødte Night Master: Eradicus.
Margrete Seter
Margrete Målfrid Seter (født 12. mars 1953, død 27. oktober 2009 ) var en norsk politiker (LL) som var ordfører i Halsa kommune fra 2003 til 2007, og også leder av ordfører- og rådmannskollegiet på Nordmøre.
Lang-tids monitorering
Lang-tids monitorering (LTM) er overvåkning av hjerneaktivitet og skilles fra korttidsregistrering ved at registreringen varer mer enn 3 timer. Typisk varighet hos barn er et døgn, hos voksne gjerne lengre.
LTM utføres for å monitorere hjernefunksjonsforstyrrelser hos pasienter. Typisk er pasienter med epilepsi. For å ha diagnostisk verdi må registreringen omfatte en eller flere episoder med funksjonsforstyrrelser. Særlig hos voksne vil dette kunne ta flere dager. Hos pasienter med epilepsi vil man ofte redusere epilepsimedisinene i samband med registreringen for å øke sannsynligheten for å få anfall. Dette må gjøres med forsiktighet bl.a. for å få registrert typiske anfall.
Bilderbogen
Bildebogen (tysk for «bildeark») eller neuruppinere («bilder fra Neuruppin») er en fellesbetegnelse for billige, folkelige bildetrykk, det vil si grafiske blad og plansjer med illustrasjoner, som ble spredt over Europa på 1700- og 1800-tallet. Trykkene viste populære, gjerne dekorative motiver av religiøs, allegorisk, satirisk, nyhetsmessig, moralsk eller pedagogisk karakter. De var ofte i farger og utstyrt med bildetekster, rim eller korte historier som skulle både opplyse og underholde. På fransk kalles tilsvarende trykk gjerne Image d'Épinal («bilder fra Épinal»).
Historikk
Bildearkene hadde sin opprinnelse i de masseproduserte ettbladstrykkene og illustrerte flygebladene fra 1400- og 1500-tallet. Disse ble først og hovedsakelig laget som tresnitt, seinere også som finere kobberstikk, og var ofte håndkolorert. Tidlig på 1800-tallet ble dessuten litografiteknikken tatt i bruk. Metoden tillot store opplag, og etter hvert også godt trykk i farger. Bilderbogen ble produsert ved i alt 300 trykkerier over hele Europa, hvorav de franske i Épinal, tyske i den nordtyske byen Neuruppin, Augsburg, Nürnberg, München, Berlin og andre steder, samt i Moskva, utmerket seg spesielt. Som eksempel på produksjonen kan nevnes at firmaet Gustav Kühn i Neuruppin i 1832 produserte over én million bilder som ble spredt over store deler av Nord-Europa. Münchener Bilderbogen var en serie, ofte tegneserieliknende bildeark utgitt av Verlag Braun & Schneider i München fra 1848 til 1905. I alt omkring 1200 trykk og 50 årganger ble produsert. De omfattet blant annet tegneseiene til Wilhelm Busch.
Rudsbygd
Rudsbygd er delt opp i tre deler: Baklia vest for fylkesvei 255, Midtbygda langs Fv255 og Øverbygda mot øst/nord. Fylkesvei 255 går langs midtbygda og til Vinstra.
Bilderbogen
Historikk
Denne formen for folkelig massekunst ble på slutten av 1800-tallet utkonkurrert av oljetrykk og illustrerte underholdningsblader. Oljetrykk var litografiske reproduksjoner trykt i mange farger på lerret eller papir med preg som siden ble lakkert. De ble masseprodusert og solgt fra 1850- til 1930-tallet.
Rudsbygd
Rudsbygd er også kjent for proffsyklisten Edvald Boasson Hagen som har vunnet mange proffsykkelritt, inkludert to etappeseiere i Tour de France 2011.
Bilderbogen
Historikk
I dag er slike plansjer og bildetrykk blitt samlerobjekter som ofte selges på auksjoner og loppemarkeder. I glansdagene var dette billige trykk beregnet på et bredt publikum som ikke hadde råd til originalkunst. Bildene ble brukt både som dekorativ kunst til å ha på veggen og til undervisning; det siste gjaldt for eksempel ABC-bilder, trykk med eventyr og moraliserende motiver. På tross av opprinnelig store opplag, er det i dag forholdsvis få Bilderbogen igjen. Bildeark er også kommet med i museumssamlinger.
Kistebilder i Norden
Også i Danmark og Sverige var det på 1700- og 1800-tallet trykkerier som lagde liknende billige, folkelige ettbladstrykk. Disse blir kalt kistebilleder på dansk, kistebrev på norsk og kistbrev på svensk. Trykkene fikk navn etter skikken å lime dem fast under lokket på folks kleskister. Etter hvert ble det også vanlig å bruke slike bilder som veggdekor, ikke minst til jul. Kistebrevene var vanligvis grovt utførte tresnitt, gjerne fargelagt for hånd. Trykkene viste ofte lokalt tilpassede varianter eller kopier av internasjonale motiver, særlig religiøse, men også tidsaktuelle kommentarer eller historiske framstillinger. Utbredelsen av kistebrev i Norge skal ikke ha vært like stor som i Danmark og Sverige der det var en egen produksjon og de stedvis skal ha vært svært populære.
Rudsbygd
Idrettslaget heter Rudsbygd IL og har ca 230-240 medlemmer. 27. februar 2016 arrangerer Rudsbygd IL det tradisjonsrike Rudsbygdrennet. Rennet er åpent for alle mellom 8 og 16 år og foregår ved Buvollen skole.
Bilderbogen
Russiske lubki
I Russland ble tilsvarende bildetrykk kalt lubok (lubki i flertall). Tradisjonen med disse varte fra 1600- til 1900-tallet.
Rudsbygd
Bygda har også et eget nettsted.
Kubuntu
Kubuntu er en offisiell versjon av operativsystemet Ubuntu, som benytter KDE som standard skrivebordsmiljø istedenfor GNOME.
Det er en del av Ubuntu-prosjektet og bruker det samme underliggende systemet. Kubuntu og Ubuntu kan virke ved siden av hverandre ved å installere kubuntu-desktop og ubuntu-desktop pakkene. Kubuntu og Ubuntu deler de samme pakkekildene. Fra og med Dapper Drake (6.06)-utgaven, kunne Kubuntu-CD-er bestilles via tjenesten Shipit.
Kubuntu betyr «til menneskeheten» på bemba, og «gratis» på Kirundi, og uttales /kùbúntú/.
Utgivelser
Kubuntu følger den samme navngivningen og versjonsystemet til Ubuntu. Hver utgave har samme kodenavn som den korresponderende Ubuntu versjonen og et versjonsnummer som svarer til året og måneden utgaven ble utgitt. Canonical tilbyr kundestøtte og sikkerhetsoppdateringer for de fleste Kubuntu-versjonene i 9 måneder (LTS: 3 år) etter utgivelsen.
Den første Kubuntu-utgivelsen var versjon 5.04 (kodenavn Hoary Hedgehog), den 8. april 2005. Den hadde KDE 3.4 inkludert og et utvalg nyttige KDE programmer. Noen av disse finnes ikke i den offisielle KDE, Amarok, Kaffeine, Gwenview, og K3b.
Den andre utgivelsen, 5.10 (kodenavn Breezy Badger), hadde KDE 3.4.3 og Guidance konfigurasjonsverktøy. Den kom også med Adept, som erstattet Kynaptic for pakkehåndtering, System Settings (et omorganisert kontrollsenter) og KDE Bluetooth. 28. mars 2006 ble KDE 3.5.2 tilgjengelig gjennom en oppdatering via pakkekildene.
Mabelreign
Områder innenfor Mabelreigns grenser omfatter Greencroft, Haig Park, Sunridge, Ashdown Park, Meyrick Park, St. Andrews Park, Haig Park, Sentosa og Cotswold Hills. Mabelreign grenser til forstedene Marlborough, Avondale og Belvedere.
Kubuntu
Utgivelser
Kubuntu 6.10 (kodenavn Edgy Eft) kommer med KDE 3.5.5. Denne utgaven legger til støtte for fotohåndteringsprogrammet Digikam og funksjonshjelpeprofiler, for å hjelpe mennesker med funksjonshemninger. «System Settings» ble også omgjort og strømstyring, bærbar-støtte og nettverk ble forbedret. Kubuntu 6.10 ble lansert 26. oktober 2006.
Både Desktop CD-er og «Alternative» installasjonsmedier for x86 og AMD64 er tilgjengelig.
Forskjeller fra Ubuntu
En vanlig installasjon av Ubuntu vil ha GNOME og GNOME-programvare. En vanlig installasjon av Kubuntu har KDE skrivebordsmiljø og KDE-programvare. Dette er imidlertid bare standardpakkene. For eksempel kan en installere Ubuntu og så legge til KDE, eller til og med kubuntu-metapakken. Derfor slipper brukeren å bli begrenset av et sett med programvare, men kan blande etter egen preferanse.
Amarillo Slim
Thomas Austin «Amarillo Slim» Preston jr. (født 31. desember 1928 i Arkansas USA, død 29. april 2012, USA) var en profesjonell gambler, kjent for sitt pokerspill og sine mange veddemål. Han vant World Series of Poker i 1972.
Profesjonell pokerspiller
Før han ble kjent og begynte å spille i pokerturneringer, reiste Preston USA rundt for å spille poker sammen med Doyle Brunson og Sailor Roberts.
Preston vant World Series of Poker i 1972. Etter seieren var han gjest i flere TV-programmer, og hadde også en liten rolle i filmen California Split, noe som gjorde ham noe kjent også utenfor pokermiljøet. Han har vært gjest på The Tonight Show 11 ganger, Good Morning America, 60 Minutes, I've Got a Secret, The Tomorrow Show, Panorama, Georgia Today og A. M. Los Angeles.
Per 2006 hadde Preston 4 WSOP-armbånd, og vunnet over $ 500 000 i turneringer. Han ble tatt inn i Poker Hall of Fame i 1992.
Spania under Sommer-OL 1988
Spania under Sommer-OL 1988. 232 sportsutøvere, 201 menn og trettien kvinner fra Spania deltok tjue sporter under Sommer-OL 1988 i Seoul. Spania kom på 25.-plass med en gull, en sølv- og to bronsemedaljer. Seileren Cristina av Spania var Spanias flaggbærer under åpningsseremonien.
Strandhaugen (Oslo)
Strandhaugen (1–5, 2–8) er en vei på Malmøya i bydel Nordstrand i Oslo. Den går som blindvei nordover fra Brattoddveien.
James Watt
James Watt (født 19. januar 1736, død 25. august 1819) var en britisk oppfinner, maskiningeniør og instrumentmaker. Han drev mye med reparasjonsarbeid, og på den måten skaffet han seg kunnskap om datidens mekanikk. Hans forbedringer av atmosfæremotoren (dampmaskinen) var avgjørende for endringene som fulgte av den industrielle revolusjon, både i Storbritannia og i resten av verden.
Mens han arbeidet som instrumentmaker ved Universitetet i Glasgow, ble Watt interessert i dampmaskinens teknologi. Han innså at samtidens utforming av maskinen sløste bort mye energi ved gjentatt avkjøling og oppvarming av sylinderen. Watt innførte en forbedring av designet, med adskilt dampkondensator som førte til reduksjon av energitapet og forbedret effekten, effektiviteten og kost-nytte-effekten av dampmaskiner. Til sist tilpasset han sin maskin til å produsere dreiebevegelse, noe som utvidet dens bruksmuligheter langt ut over det å kun pumpe vann.
Watt forsøkte å kommersialisere sin oppfinnelse, men sleit med store finansielle vanskeligheter inntil han til sist gikk i partnerskap med Matthew Boulton i 1775. Det nye firmaet Boulton & Watt ble etter hvert en stor suksess, og Watt ble rik. Etter at han pensjonerte seg, fortsatte han å frambringe nye oppfinnelser, men ingen ble så betydningsfulle som dampmaskinen. I en park i Glasgow i Skottland står det en minnestein som markerer starten på den industrielle revolusjon. Det hevdes at det var akkurat her James Watt sto i 1765 da han fant ut hvordan han kunne forbedre Newcomens dampmaskin. Han utviklet også konseptet med hestekrefter. SI-enheten watt for effekt, med symbolet W, er navngitt etter ham. Han døde i 1819 i en alder av 83 år. Han er blitt beskrevet som en av de mest innflytelsesrike personer i menneskehetens historie.
Liv og virke
James Watt ble født i 1736 i Greenock, en havneby ved Firth of Clyde i Renfrewshire. Faren var skipsbygger, skipseier og kontraktør, og fungerte som byens sjefsbaillie, en sivil embetsmann for lokalmyndighetene, mens moren, Agnes Muirhead, kom fra en god familie og var velutdannet. Begge var presbyterianere og trofaste covenanter, en radikal skotsk presbyteriansk bevegelse. Watts bestefar, Thomas Watt, var lærer i matematikk og var baillie for baronen av Cartsburn. Til tross for at han ble oppfostret av religiøse foreldre, ble Watt senere en deist som aldri gikk i kirken.
Watt gikk ikke jevnlig på skolen. I begynnelsen ble han undervist hjemme av sin mor, men senere gikk han på gymnaset Greenock Grammar School. Han viste stor manuell fingernemhet, dyktighet med tekniske innretninger og begavelse i matematikk, mens latin og gresk ikke interesserte ham.
Åsvatnet
Åsvatnet er et tjern som ligger ved foten av Barkafjellet på Heia i Strand kommune. Andre godkjente navn på tjernet er Åsvatn, som var det offisielle navnet frem til 1988, men skrivemåten er ikke lenger anbefalt av Statens kartverk.
James Watt
Liv og virke
Da han var atten år, døde foreldrene hans. Watt reiste så til London for å studere instrumentmakeri ett års tid. Deretter reiste han tilbake til Skottland og bosatte seg i Glasgow med det mål å opprette sin egen forretning for å framstille instrumenter. Han laget og reparerte blant annet oktanter av messing, parallellinjaler, vekter, barometre og deler for teleskoper. Ettersom han ikke hadde tjenestegjort som lærling i minst sju år, blokkerte hammerlauget i Glasgow (som hadde jurisdiksjon over alle håndverkere som benyttet hammer) hans virksomhet, til tross for at det ikke fantes andre matematiske instrumentmakere i Skottland.
Åsvatnet
Åsvatnet var tidligere kilde for vannforsyning til Jørpeland, men ble etterhvert erstattet av Regnarvatnet. Dette skyldtes blant annet at det noen sommere ikke var nok vann i tjernet, og at flere hus på Jørpeland ikke ble forsynt med vann. Dette var særlig et problem sommeren 1977. Tjernet vurderes likevel som en reservekilde i tilfelle akutt forurensing av Regnarvatnet
I 1992 ble det innført ørekyt i Åsvatnet. Dette er den eneste kjente ørekytbestanden i Rogaland, og har høyt skadepotensial på naturlige fiskebestander i fylket.
James Watt
Liv og virke
I begynnelsen arbeidet han med å vedlikeholde og reparere vitenskapelige instrumenter som ble brukt på universitetet, hjalp til med demonstrasjoner og økte produksjonen av oktanter. I 1759 dannet han et partnerskap med arkitekten og forretningsmannen John Craig for å framstille og selge en rekke mekaniske apparater, inkludert musikkinstrumenter og leker for barn. Partnerskapet varte i de neste seks årene og de fikk etterhvert 16 ansatte. Craig døde i 1765, og en av de ansatte, Alex Gardner, overtok forretningen som kom til vare fram til 1900-tallet.
Åsvatnet
Litt om området
Utsiktsvegen på Leite, som er en del av Barkastølvegen, ender ved Åsvatnet. I tillegg til Barkafjellet, ligger fjell som Åsen, Hamrane, Ranibba og Kjortåsen i området rundt tjernet. Fjellsåna renner fra Åsvatnet og munner ut ved Norlys i Botnefjorden.
James Watt
Liv og virke
I 1764 giftet Watt seg med sin kusine Margaret (Peggy) Miller, som han fikk fem barn med; to av dem levde til de ble voksne: James Jr. (1769–1848) og Margaret (1767–1796). Hans hustru døde i barsel i 1772. I 1777 giftet han seg på nytt, da med Ann MacGregor, datteren til en farger i Glasgow. Han fikk to barn med henne: Gregory (1777–1804), som ble geolog og mineralog, og Janet (1779–1794). Ann døde i 1832. Mellom 1777 og 1790 bodde Watt i Regent Place i Birmingham.
Åsa/Hof Fotball
Åsa/Hof er et fotballag som holder til i Hof i Åsnes.
James Watt
Tidlige eksperimenter
I 1759 gjorde Watts venn, John Robison, ham oppmerksom på bruken av vanndamp som en kilde for å drive en motor. Designet på Newcomen-maskinen, som hadde vært i bruk i bortimot femti år med å pumpe vann fra gruver, hadde knapt endret seg fra sin første utførelse. Watt begynte å eksperimentere med damp, selv om han aldri hadde sett en damp­maskin i virksomhet. Han forsøkte å konstruere en modell. Den virket ikke, men han fortsatte sine eksperimenter og leste alt han kom over om emnet. Han forsto betydningen av latent varme i forståelsen av motoren, noe som hans venn Joseph Black hadde oppdaget noen år tidligere, men det var ukjent for Watt. Forståelsen av damp­maskinen var i et meget primitiv stadium, ettersom vitenskapen om termodynamikk først ble utviklet på 1800-tallet.
I 1763 ble Watt bedt om å reparere en modell av en Newcomen-maskin som universitetet eide. Selv etter at den var reparert, var det bare så vidt den virket. Etter mange eksperimenter kunne Watt demonstrere at bortimot tre fjerdedeler av varmen fra dampen gikk tapt ved å varme opp maskinsylinderen for hver omdreining. Denne energien ble kastet bort, ettersom det senere i arbeids­syklusen ble sprøytet kaldt vann inn i sylinderen for å kondensere dampen. De tidlige dampmaskinene virket nemlig ved at atmosfærens trykk satte stemplet i bevegelse når dampen fortettes. Således forbrukte maskinen mye av den tilførte energi ved gjentatte ganger å varme opp sylinderen framfor å avgi energien som mekanisk kraft.
Watts kritiske innsikt, som han kom til i mai 1765, var å få dampen til å kondensere i et kammer adskilt fra stempelet, og å opprett­holde temperaturen i sylinderen på samme nivå som den innsprøytede dampen ved å omgi den med en «dampjakke». Det betydde at svært lite varme ble avgitt i sylinderen for hver syklus, og derved ble mer varme fra dampen gjort tilgjengelig for å utføre nyttig arbeid. Watt hadde en virksom modell klar senere det samme året.
Åsa/Hof Fotball
Senere år
Etter to år i femte divisjon rykket Åsa/Hof i sesongen 2006 opp til fjerde.
James Watt
Tidlige eksperimenter
Til tross for en mulig virksom modell var det fortsatt betydelige vanskeligheter med å konstruere en maskin i full skala. Det krevde mer kapital, og en del av det kom fra Black. Mer betydelig finansiering kom fra John Roebuck, grunnleggeren av det berømte jernverket Carron Iron Works i nærheten av Falkirk, som Watt så opprettet et partnerskap med. Roebuck bodde i Kinneil House i Bo'ness på denne tiden da Watt arbeidet med å perfeksjonere sin dampmaskin i en hytte tilstøtende til huset. Skjelettet av hytten, og en meget stor del av et av hans prosjekter, eksisterer fortsatt på stedet.
Roebuck gikk konkurs, og Matthew Boulton, som eide Soho Manufactory i nærheten av Birmingham, overtok hans patentrettigheter. En utvidelse av patentet ble vellykket gjennomført i 1775.
Første maskin
[[Fil:SteamEngine Boulton&Watt 1784.png|miniatyr|Gravering av dampmaskin fra 1784 designet av Boulton & Watt.
B dampventiler (tilførsel)
C dampsylinder
E dampventiler
H forbindelsesstag
N kaldtvannspumpe
O forbindelsesstag
P stempel
Q sentrifugalregulator
R stag til luftpumpe
T spjeld for damptilførsel (styrt av regulator (Q))
g kobling mellom stempel (P) og svingarm via parallell bevegelse g-d-c
m damptilførsel styrt av luftpumpestaget (R).]]
De første dampmaskinene ble installert og tatt i bruk 1712 av Thomas Newcomen. Maskinene ble benyttet til å drive pumper. Den ga kun vekselvis opp og ned bevegelser som ga kraft til staget som drev pumpen i bunnen av en gruve. Designet var kommersielt vellykket, og i de neste fem årene var Watt meget opptatt med å installere flere maskiner for å pumpe vann ut av dype gruver, hovedsakelig i Cornwall.
Disse tidlige maskinene ble ikke framstilt av Boulton & Watt, men av andre fabrikanter i henhold til tegninger av Watt i rollen som konsulterende ingeniør. Oppstillingen og testing av maskinen ble fulgt opp, først av Watt og deretter av ansatte fra firmaet. Disse maskinene var store. Den første hadde eksempelvis en sylinder med en diameter på rundt 1,27 meter og en høyde på rundt 60 cm og krevde at det ble bygget et særskilt hus til den. Boulton & Watt krevde en årlig betaling, tilsvarende en tredjedel av verdien av det kull som ble brukt som drivstoff, sammenlignet med en Newcomen-maskin brukt til å utførte det samme arbeidet.
Bruksområdet som maskinen ble benyttet for, ble i stor grad utvidet da Boulton overtalte Watt til å konvertere den vekslende opp-og-ned bevegelsen til stempelet til heller å gi rotasjon. Dermed kunne maskinen brukes som drivkraft for knusing, veving og maling av korn. Selv om en pedalarm synes å ha vært en opplagt løsning til konverteringen, ble de forhindret ved et patent for dette, men patentholderen, James Pickard, og hans assosierte foreslo en krysslisensiering av den eksterne kondensatoren. Watt motsatte seg dette og de omgikk patentet ved å heller anvende sitt sol- og planet-tannhjul. Det ble oppfunnet av deres ansatte William Murdoch, men patent ble tatt av James Watt i oktober 1781.
Åsa/Hof Fotball
Senere år
Sesongen 2007 endte Åsa/Hof på 5.-plass i 4.div.
Furupraktbille
Furupraktbille (Chalcophora mariana) er en stor bille som tilhører familien praktbiller (Buprestidae). Den er den største praktbillen som forekommer i Norge.
Utseende
En stor (21–32 mm), litt flat, svart praktbille, kroppen med en bronseaktig glans. Antennene er tynne og litt lenger enn hodet er bredt. Hodet har en fure i pannen. Pronotum og dekkvingene har litt uregelmessige, blanke lengderibber, mellom disse er de kraftig skulpturert. Pronotum har en dyp midtfure. Dekkvingene har to par lysere flekker som bryter opp lengderibbene. Undersiden er mørkbrun. Larven er opptil 7 centimeter lang, ganske slank, hvit og benløs, de tre fremste kroppsleddene (thorax) mye bredere enn de bakenfor.
Åsa/Hof Fotball
Senere år
Sesongen 2008 endte Åsa/Hof på 8.-plass i 4.div.
Furupraktbille
Levevis
Larvene utvikler seg i gamle stammer og stubber av furu, på tørre, varme steder. Hunnen legger egg i barksprekker, mest på hogststubber, og larven gnager ganger inne i veden. Utviklingstiden er fra tre til seks år. På grunn av billens flate kroppsform er klekkehullene den etterlater seg ovale, omtrent 5 mm høye og 10 mm brede. Arten er stort sett regnet som uskadelig, men kan enkelte ganger skade furumaterialer (for eksempel stolper) som er kontakt med jord. De voksne billene er aktive fra mai til juli, og sitter gjerne på furustubber i solskinn.
Åsa/Hof Fotball
Senere år
Sesongen 2010 endte Åsa/Hof på 11.-plass i 4. div. og rykket ned til 5. div
James Watt
Første maskin
I løpet av de neste seks årene gjorde Watt en rekke andre forbedringer og endringer på dampmaskinen. En dobbeltvirkende maskin, hvor dampen fungerte vekselvis på de to sidene av stempelet, var en av dem. Han beskrev metodene for å drive dampen «ekspanderende» (det vil si å benytte dampen ved trykk godt over det atmosfæriske). En sammensatt maskin, som kombinerte to eller flere maskiner, ble beskrevet. Ytterligere to patenter ble innvilget for disse i 1781 og 1782. Tallrike andre forbedringer ble jevnlig iverksatt for å forenkle framstillingen og installeringen. En av disse omfattet å benytte dampindikatoren som viste et riss av trykket i sylinderen mot dens volum, noe han beholdt som en yrkeshemmelighet.
En annen viktig nyvinning, som Watt var mest stolt av, var parallellbevegelsen som var vesentlig for dobbeltfungerende maskiner, da den produserte en rettlinjet bevegelse for sylinderstaven og pumpen fra den tilknyttede svingstaven, og hvor dens ende bevegde seg i en sirkulær bue. Den ble patentert i 1784. En spjeldventil for å kontrollere maskinens kraft og en sentrifugalregulator ble patentert i 1788. Disse forbedringene ble til sammen det som ble til en dampmaskin som var opp til mer enn fem ganger mer effektiv i bruken av brensel enn Newcomen-maskinen.
På grunn av faren med eksploderende dampkjeler, som fortsatt var i et meget primitivt stadium i sin utvikling og det pågående problemet med lekkasjer, var Watt restriktiv i sin bruk av trykkdamp – alle hans maskiner benyttet damp bare litt over atmosfærisk trykk.
Rettssaker om patenter
Edward Bull begynte å bygge dampmaskiner for Boulton & Watt i Cornwall i 1781. I 1792 hadde han begynt å konstruere sine egne maskiner, men som inneholdt en adskilt kondensator og brøt dermed Watts patenter. To brødre, Jabez Carter Hornblower og Jonathan Hornblower Jr., begynte også å bygge dampmaskiner på omtrent samme tid. Andre begynte å modifisere Newcomen-maskinene ved å legge til en adskilt kondensator, og gruveeiere i Cornwall begynte å tro at Watts patent ikke kunne bli påtvunget. De begynte å holde tilbake betalingene som i 1795 hadde blitt kraftig redusert til Boulton & Watt. Av de totalt £21 000 (tilsvarende £1 840 000 i 2014) som firmaet hadde utestående, hadde bare £2 500 blitt mottatt. Watt ble tvunget til å gå til domstolen for å tvinge igjennom sine krav.
Han saksøkte først Bull i 1793. Juryen stemte for Watt, men spørsmålet om den originale spesifikasjonen til patentet var gyldig eller ikke ble overlatt til en annen domstol. I mellomtiden ble pålegg utstedt som påbød at ufullbyrdete utbetalinger av provisjoner måtte skje. Rettssaken for å avgjøre patentets gyldighet ble holdt det følgende året og ble ikke avgjørende, men pålegget om utbetalinger forble virksomt, og overtrederne, unntatt Jonathan Hornblower, begynte å ordne sine salærer. Hornblower ble snart tvunget inn i rettssalen, og dommen til fire dommere i 1799 var avgjørende i favør av Watt. Deres venn John Wilkinson, som hadde løst problemet med boringen av en nøyaktig sylinder, ble en særlig vanskelig sak. Han hadde installert rundt tyve maskiner uten Boultons og Watts vitende. De ble til sist enig om en avgjørelse i 1796. Boulton & Watt fikk aldri inndrevet alt det som tilhørte dem, men alle konfliktene ble avgjort direkte mellom partene eller ved voldgiftsdom. Disse rettssakene var meget kostbare i både penger og tid, men var til sist suksessfulle for firmaet.
Kopimaskin
Før 1780 fantes det ingen god metode for å lage kopier av brev eller tegninger. Den eneste metoden som tidvis ble benyttet, var mekanisk og tok i bruk flere sammenknyttede penner. Watt eksperimenterte først med å forbedre denne metoden, men ga snart opp denne tilnærmingen, ettersom den var for tungvint og besværlig. Han forsøkte isteden på fysisk vis å overføre blekk fra forsiden av originalen til baksiden på et annet ark, fuktet med en oppløsning, og presset det til originalen. Det andre arket måtte være tynt slik at blekket kunne bli sett gjennom det når kopien ble holdt opp mot lyset, og således reprodusere originalen nøyaktig.
Watt begynte å utvikle prosessen i 1779 og gjorde mange eksperimenter for å få rett sammensetning av blekket, velge riktig type av det tynne papiret, konstruere en metode for å fukte det særlig tynne papiret og bygge en presse som ga korrekt press for å effektivisere overføringen. Alt dette krevde mye eksperimentering, men ett år senere hadde han kommet langt nok til å skaffe seg patent på prosessen. Watt inngikk et annet partnerskap med Boulton (som sørget for finansiering) og James Keir (som drev forretningen), et firma som ble hetende James Watt and Co. Perfeksjoneringen av oppfinnelsen krevde langt mer utviklingsarbeid før det rutinemessig kunne bli benyttet av andre, men det ble utført i løpet av de neste årene. Boulton og Watt overga sine aksjer til sine sønner i 1794. Det ble en kommersiell suksess, da behovet for å ta kopier var stort, og det ble i omfattende grad benyttet på kontorer til inn på 1900-tallet.
Kjemiske eksperimenter
Fra tidlig alder var Watt interessert i kjemi. På slutten av 1786, mens han var i Paris, ble han vitne til et kjemieksperiment av Claude Louis Berthollet hvor han skapte en reaksjon mellom saltsyre (en løsning av hydrogenklorid i vann) og brunstein (mangandioksid) for å framstille klor. Han hadde allerede funnet ut at en vannholdig løsning av klor kunne bleke tekstiler, og publiserte sine funn, noe som skapte stor interesse blant mange mulige rivaler. Da Watt kom tilbake Storbritannia, begynte han å drive kjemiske eksperimenter langs disse linjene med håp om finne en kommersielt levedyktig prosess. Han oppdaget at en blanding av koksalt, brunstein og svovelsyre kunne produsere klor, noe han mente måtte være en billigere metode. Han overførte klor til en svak oppløsning av alkali og fikk en uklar oppløsning som synes å ha gode egenskaper i blekning. Han kommersialiserte snart disse resultatene til James McGrigor, sin svigerfar, som var bleker og farger av tekstiler i Glasgow. Utover det forsøkte han å holde metoden hemmelig.