cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Brian Dennehy
Skuespillerkarriere
Han tv-debuterte i 1977 i en episode av krimserien Kojak. Senere hadde han faste roller i kortlivede serier som Big Shamus, Little Shamus (1979), Star of the Family (1982) og The Fighting Fitzgeralds (2001). Han hadde sentrale roller i de to miniseriene Murder in the Heartland (1993) og Category 6: Day of Destruction (2004). Han har ellers hatt gjesteopptredener i kjente serier som blant annet M*A*S*H (1977), Dallas (1978), Dynastiet (fem episoder, 1981), Cagney & Lacey (1984), Hunter (1984), Miami Vice (1987), Just Shoot Me! (fire episoder, 1998-2003), Presidenten (2005), Spesialavsnittet (2007), The Good Wife (2012) og The Blacklist (ni episoder, 2016-2020). Dennehy spilte også i en lang rekke tv-filmer, deriblant A Real American Hero (1978), The Jericho Mile (1979), Skokie (1981), The Lion of Africa (1987), Day One (1989), A Killing in a Small Town (1990), In Broad Daylight (1991), Teamster Boss: The Jackie Presser Story (1992), To Catch a Killer (1992), Death of a Salesman (2000), Our Fathers (2005), The Exonerated (2005) og Marco Polo (2007). Fra 1992 til 1997 hadde han suksess med en rekke tv-filmer om etterforsker Jack Reed. I tillegg til å spille hovedrollen hadde han også regi og manus, samt var medprodusent. Det ble i alt produsert seks filmer i denne serien. Den første var Deadly Matrimony (1992) og den siste Jack Reed: Death and Vengeance (1996). Hans siste tv-rolle var i en episode av Penny Dreadful: City of Angels (2020).
Kirke
Korskirke
I protestantiske kirker ble ofte prekestolen plassert sentralt i et av hjørnene i krysset.
Brian Dennehy
Skuespillerkarriere
Dennehy medvirket også i flere sceneoppsetninger, inkludert noen på Broadway. Blant annet spilte han hovedrollen i Eugene O'Neills The Iceman Cometh (1992), Lang dags ferd mot natt (2003) og Desire Under the Elms (2009). Han spilte også hovedrollen i Arthur Millers En handelsreisendes død (1999). Han hadde også en sentral rolle i en oppsetning av Shakespeares Helligtrekongersaften og Harold Pinters The Homecoming (2011).
Dennehy ble belønnet med Tony-prisen to ganger; I 1999 for rollen som Willy Loman i Arthur Millers skuespill En handelsreisendes død (1999) og andre gang i 2003 for hovedrollen i Eugene O'Neills Lang dags ferd mot natt. I 2001 vant han en Golden Globe for rollen som Willy Loman i en tv-film-versjon av En handelsreisendes død.
Det kan ellers nevnes at han ble Emmy-nominert seks ganger; I 1990 for tv-filmen A Killing in a Small Town, i 1992 både for miniserien The Burden of Proof og miniserien To Catch a Killer, i 1993 for miniserien Murder in the Heartland, i 2000 for tv-filmen Death of a Salesman og i 2005 for tv-filmen Our Fathers.
Dennehy bodde i Connecticut. Han var gift to ganger og hadde fem barn, ett av dem skuespillerinnen Elizabeth Dennehy.
BrianDennehy døde i New Haven i Connecticut den 15. april 2020 i en alder av 81 år.
Kirke
Sentralkirke
En sentralkirke har sentralplan, altså et grunnplan som er symmetrisk til alle sider omkring en vertikal akse. Disse kan være sirkulære, kvadratiske, oktogonale (åttekantede) eller lignende. En rotunde har en sentralplan. Eksempler på sentralkirker er San Vitale i Ravenna og Trefoldighetskirken i Oslo. Korskuppelkirke blir også regnet som en sentralkirke. I Norge finnes mange åttekantede eller oktogonale kirker og flere av disse har preg av sentralkirke blant Sør-Fron kirke og Hadsel kirke.
Vi finner også kombinasjonsformer mellom sentralkirke, langkirke og korskirke. Langskipet er da relativt kort og korsarmene enda kortere og med avsneiede hjørner slik at det sentrale rommet i krysset vides ut og får tilnærmet form av en sentralkirke. Eksempler på norske kirker med denne kombinasjonsformen er Trefoldighetskirken i Arendal og Sagene kirke i Oslo.
Oktogonal kirke
En oktogonal kirke, eller «åttekantkirke», er en kirkebygning der skipets grunnplan inkluderer en oktogon. Oktogonale, polygonale eller runde former for kirkerom har vært brukt i svært lang tid, særlig før middelalderen og i østkirken. Dåpskapeller, baptiserium, innenfor katolske kirke er ofte mangekantet eller åttekantet. I Nederland ble åttekantformede kirker oppført med utgangspunkt i kalvinismens vekt på prekenen.
I Norge ble åttekantformen tatt i bruk etter reformasjonen og det finnes varianter av planformen ved at åttekanten er påsatt armer i lengderetning (som en langkirke) eller på tvers (som korskirke). Den oktogonale kirken er en videreutvikling av idéen bak sentralkirkeformen med menigheten samlet i ett rom omkring alteret. Der skipets åttekant er utstrakt mellom inngangsparti og alter som i Røros kirke får den preg av langkirke. Mange åttekantkirker har kirkeklokkene i en takrytter mitt over skipet som i Hospitalskirken og i Norddal kirke. Andre har et tårn over inngangspartiet som i Kvinesdal kirke.
Åttekantformen finnes også i andre bygningselementer. Avslutningen av Nidarosdomen mot øst er åttekantet og blir omtalt som «oktogonen», mens i Trefoldighetskirken er inngangen flankert av to åttekantede tårn og skipets form gjenspeiles i kuppelens åttekant.
Til erstatning for Kaiser-Wilhelm-Gedächtniskirche ødelagt under krigen ble det i 1963 oppført et åttekantet skip ved siden av tårnet som fortsatt står som ruin.
Rundkirke
Rundkirke er en betegnelse på en selvstendig gruppe steinkirker fra middelalderen med sentralplan, men som har sitt forbilde i Gravkirken i Jerusalem, og som har tjent militære formål. Disse kirkene har således vært kombinerte festninger og kirker. Rundkirken er særlig kjent i Danmark og Sverige, på Bornholm finnes hele fire av dem. Blant disse er Nylars kirke. I Norge kjennes bare ett eksempel, den nå revne Sankt Olafs kirke i Tønsberg. Rundkirken er på senere stadier blitt kopiert, som i Marmorkirken i København. Irland og England har også flere rundkirker. Den mest kjente er tempelherrenes kirke Temple i Fleet Street i London. Kirken er beskrevet i Dan Browns Da Vinci-koden. Rundkirken er også videreført i moderne norsk kirkearkitektur, men da med sirkelen plassert inne i et kvadrat. Dette gjelder Østerås kirke i Bærum og St. Hallvard kirke i Oslo.
Korskuppelkirke
En korskuppelkirke er en kirke der grunnplanen er et gresk kors med en sentral kuppel, og en kuppel plassert over hver av de fire korsarmene. Denne kirketypen er særlig vanlig i bysantinsk arkitektur. Disse kirkene regnes til sentralkirkene, ikke til korskirkene.
Y-kirke
Y-kirke eller Y-planform er en grunnplanstype for kirker som ble populær i siste del av 1600-tallet og på 1700-tallet. Navnet kommer av at grunnplanen var formet som en Y. Denne formen er en videreutvikling av korskirkeplanen, men med den ene armen fjernet. De tre armene som var igjen var som regel like lange og vinkelen mellom tilnærmet like stor. Y-kirken har et kor og to skip i en trekantet grunnform som symboliserer Den kristne treenighet. En periode på 1700-tallet var den helt dominerende i Norge. Planformen kan ha vært en norsk spesialitet og finnes ikke utenfor Norge. Det ble bygget 10 slike kirker hvorav 5 fortsatt står, blant annet Rennebu kirke, Holmestrand kirke, Mo kirke i Surnadal og Budal kirke i Sør-Trøndelag. Tydal kirke ble også oppført med Y-formet grunnplan. Den første var Bratsberg kirke fra 1663. Kvinnene satt i den ene armen og mennene i den andre i Y-plankirken. Det var også lettere å se inn i koret.
Titus Blüche ble sendt til Norge av kongen etter at enevelde ble innført for å overvåke kirkebyggingen. Muligens kan han ha brakt planen med seg.
Arbeidskirke
Arbeidskirke er et ord for et kirkebygg som i tillegg til kirkerommet, også har andre rom for ulike aktiviteter. Ordet er vanlig på norsk, mens man i Danmark vil bruke «kirkecenter» eller «flerrumskirke» og i Sverige «kyrkoanläggning» eller «församlingskyrka». Frem til 1940-årene ble arbeidskirke brukt ikke om bygget, men om kirkens arbeid. Da Bodø domkirke ble vigslet i 1956, uttalte biskopen begeistret: «Det blir en eiendommelig kombinasjon av en domkirke og en småkirke. … Jeg tar ikke i betenkning å si at den nye domkirken i Bodø blir en arbeidskirke.» Småkirke var en betegnelse på kirker som var bygget av småkirkebevegelsen / Kristiania Indremission. De første kirkene var bygget i sterkt belastede strøk i storbyen og hadde derfor også mange andre rom til ulike formål som kunne betjene befolkningen.
Arbeidskirken har også andre røtter.
På slutten av 1960-årene var det et opprør mot autoritetene, slik det bl.a. kom til uttrykk i studentopprøret i 1968. Kirkebygget med sin sentrale plass og påkostede utførelse, ble tolket som dominerende og autoritær. Utover 1970-årene var det mange teologer som mente at kirken skulle være ydmyk og tjenende. Det kom også til uttrykk i arkitektkonkurranser. Norge fikk etter hvert en rekke kirker hvor verken tomt eller bygg ble utnyttet for å fremheve kirkebygget som et smykke og en forbindelse mellom himmel og jord. Men kirken var ikke alene, også skolebygget mistet noe av sin høytidelige, samlende karakter og ble delt opp i mindre enheter.
Småkirke
Ordet småkirke henspiller ikke på kirkebyggets størrelse, men på menighetens størrelse. Inspirasjonen til å bygge småkirkemenigheter fikk Kristiania Indremission fra København, hvor en raskt voksende by på slutten av 1800-tallet fikk massemenigheter med opptil 60 000 mennesker. Det var et ønske å få oversiktlige menigheter på opp til 5000 mennesker, hvor prestene kunne ha et forhold til medlemmene. Situasjonen i Kristiania var noe tilsvarende. Indremissionen nedsatte en komité for Smaakirkesagen i 1895, og i 1899 sto Vaterlandskirken som den første småkirke ferdig, midt i Kristianias verste slumstrøk. Tøyenkirken kom i 1907 og Pipervikskirken i 1911. Tøyenkirken står fortsatt, drevet av Kirkens Bymisjon. I Bergen ble St. Jakobs småkirke bygget i et arbeiderstrøk i 1921. Alle disse kirkene var bygget av frivillige midler. Ut fra disse kirkebyggene ble det drevet et omfattende sosialt og menighetsbyggende arbeid. En kjent kommunistleder som hadde bodd på Vaterland, sa til en prest som hadde arbeidet der: «Vi må innrømme at det er kjerka som har fått orden på Vaterland.»
Arbeidet i Kristiania ble utskilt som egen forening i 1908. Den neste småkirken var Majorstuen i 1926, så fulgte Iladalen i 1941. Det var en tett forbindelse mellom Småkirkeforeningen og Oslo Indremisjon. Sammen fikk indremisjonen åpnet nye lokaler rundt i Oslo for å starte menighetsarbeid i nye bydeler. Etter hvert ble det til småkirkemenigheter med egne kirkebygg som nå har blitt vanlige soknekirker. Eksempler på dette er Hasle Kirke 1960, Nordberg kirke 1962, Lambertseter kirke 1966 og Lilleborg 1966. Også i de andre store byene ble det dannet småkirkemenigheter. I Stavanger finner vi Varden kirke og i Trondheim Tempe kirke.
For å samordne kreftene for kirkebygging i Oslo/Groruddalen ble Kirken Bygger stiftet 1975 av Småkirkeforeningen, Kirkens Bymisjon og Oslo domprost. To år etter fikk stiftelsen en avtale med Oslo kommune om bygging av fire kirker.
Monumentalkirke
Monumentalkirke er ingen egen kirketype i streng forstand, men fellesbetegnelse for kirker som med sin arkitektoniske form eller sitt volum fremhever seg og ruver i omgivelsene. I Norge får slike kirker gjerne misvisende tilnavnet katedral, men uten å være katedraler i streng mening. Norge har relativt få monumentalkirker sammenlignet med andre europeiske land. En norsk kirkearkitekt, Arnstein Arneberg, tegnet en rekke store kirker med monumentale dimensjoner, som Volda kirke i Møre og Romsdal og Glemmen nye kirke i Østfold. Utenom domkirkene er det en rekke norske kirkebygg som fremhever seg ved spesielt monumentale dimensjoner: Trefoldighetskirken i Arendal, Skien kirke, Uranienborg kirke, Grønland kirke, Johanneskirken i Bergen. Melhus kirke og Vadsø kirke. Av trekirkene fremhever Grimstad kirke og Vågan kirke seg. Av kirkebygg i modernistisk arkitektur fremhever Kirkelandet kirke i Kristiansund og Tromsdalen kirke i Tromsø seg som særlig monumentale.
Kirkebyggets rom og organisering
Hovedrommene i kirken er i grove trekk organisert etter mønster fra det jødiske tempel med forgård (våpenhuset), det hellige (skipet) og det aller helligste (koret).
1. Skipet med eventuelle sideskip symboliserer den hellige veien («via sacra») fra vest til øst og er menighetens tilholdssted under gudstjenesten. Ordet skip symboliserer kirkebygget som et skip med Guds folk om bord på vei over livets hav til himmelens havn. Benevnelsen skip om denne del av kirkerommet er internasjonal. Det engelske ordet er nave.
3. Våpenhuset er en forhall eller vestibyle som man kommer inn i før man går inn i kirkeskipet. Navnet våpenhus skriver seg fra eldre tid da våpnene skulle legges igjen her før man gikk inn i det hellige rommet. Kirkehuset er et hellig sted hvor våpen ikke er tillatt å bære.
4. Tårnets fremste symbolske betydning er styrke. Middelalderens bymurer ble bygget med tårn for å befeste og styrke dem. Kirketårnet symboliserer kirkehusets funksjon av å være himmelborg og Guds festning i verden. Samtidig uttrykker tårnet status. Villaer med tårn og spir uttrykte status, rikdom og styrke. Samtidig markerer kirketårnet kirkebyggets unike karakter ved at det retter vår oppmerksomhet oppad mot det evige fremfor det timelige. Tårnets tilknytning til kirkebygget er like gammel som kirkearkitekturen selv, men begynte å få en særlig bastant utforming i middelalderen. Tårnet står oftest plassert over inngangen i vest, men det finnes en rekke andre tårnformer. A. Sentraltårn står plassert midt i bygningskroppen (eks. Nidarosdomen) og er gjerne flankert av flere mindre tårn og spir (fialer). B. Rytter er ikke tårn i egentlig forstand, men et klokkehus mer eller mindre tårnlignende utformet som står på møneryggen av skipet, enten midt på eller over inngangen i vest. 3. Kampanile eller på norsk støpul er et atskilt og selvstendig tårnbygg plassert like i nærheten eller et stykke fra selve kirkebygget. Det finnes også mange eksempler på kirker som har to likeverdige hovedtårn, som katedralene i Chartres og Strasbourg. I Norge finner vi dobbelttårn i Skien kirke, Frydendal kirke i Aust-Agder, Mariakirken i Bergen, Slagen kirke i Vestfold samt Hauge kirke i Lærdal i sokn og Fjordane.
5. Sakristiet er et tilstøtende rom hvor hellige gjenstander til bruk under gudstjenesten oppbevares, som kirkesølv, messeklær, såkalte paramenter, og liturgiske bøker. Her gjøres de praktiske forberedelser til gudstjenesten. Det forekommer også gjerne et lite kapell eller et annet bønnested knyttet til sakristiet. Det norske ordet for sakristi er skrudhus, altså rommet hvor man ikler seg skruden, det vil si messeskruden. I dag benyttes betegnelsen skrudhus kun om sakristier i større middelalderkirker, men kun i Stavanger domkirke, Bergen domkirke og i Nidarosdomen er ordet etablert som et fast navn. Det kan finnes flere sakristier. I Norge er det vanlig med et dåpssakristi i tillegg til prestesakresti. De to sakristiene er da gjerne bygget som mindre tilbygg på hver side av koret.
Hovedelementene i kirkerommet
Hovedelementene i kirkeinteriøret er:
Alter
Alteret. Dette står plassert i koret i øst. Det har flere symbolske betydninger. Det er 1. Guds trone, symbolet på Guds nærvær i kirken, 2. offersted og 3. bord for nattverdsmåltidet der innvielsen av brød og vin skjer. I katolske kirker finnes flere altere viet til forskjellige helgener, men alltid et hovedalter som da kalles høyalteret. I protestantiske kirker finnes som regel bare ett alter.
Det finnes flere typer altere: A. steinalter, B. frittstående alter med tydelig form av et bord, C. alter festet til vegg eller altertavle. Prestens plassering ved alteret kan være foran eller bak slik at han enten er vendt mot menigheten eller vendt bort fra menigheten. Når presten står bak alteret, betegnes det som at presten står «versus populum» – vendt mot folket. Dette er den opprinnelige oldkirkelige praksis. Alteret trer da tydelig frem som det det egentlig er: et bord. Denne plasseringen ble gjeninnført som fast ordning i den romersk-katolske kirke under det annet vatikankonsil. I forslag til ny gudstjenesteordning for Den norske kirke (2009) tilstrebes dette også innført i norske kirker, også der hvor det vil innebære at eldre kirker må ombygges. I romersk katolske kirker vil man enten på alteret eller i nær tilknytning til alteret finne et tabernakel som er et låsbart skap hvor innviet brød, den såkalte hostien, oppbevares.
I våre nordiske protestantiske kirker finnes det som regel en alterring som avgrenser alterområdet fra resten av koret og skipet. Alterringen er en praktisk innretning og har ingen symbolsk eller liturgisk betydning.
På alteret vil man oftest finne lysestaker eller kandelabre i større eller mindre antall og i alt fra enkel til pompøs utforming, i det siste tilfelle gjerne i sølv. Vanlig er også et krusifiks eller et enkelt kors samt blomstervaser, oftest i sølv. I protestantiske kirker vil man i tillegg også finne Bibelen og en salmebok, eventuelt også andre liturgiske bøker, som alterbok og tekstbok. Etter regelen skal Bibelen ligge oppslått på Johannesevangeliets første kapittel, som begynner med ordene: "I begynnelsen var Ordet… I protestantiske kirker finnes også en enkel kneleskammel foran alteret som presten kneler på ved spesielle bønner.
Alteret skal ha et klede eller en duk. Denne kan være heldekkende eller mer symbolsk markert som et tøystykke som ligger på tvers enten i bredden eller lengden. Oppå duken, eventuelt rett på alteret dersom duken ikke er heldekkende, skal det så ligge en mindre duk, et såkalt korporale – av latin corpus som betyr kropp – og som betegner dukens sakramentale funksjon som en duk der brød og vin innvies (såkalt konsekrasjon). Fronten av alterbordet har varierende utforming. Det kan være nakent, markert med søyler eller annen dekor, eller det kan være helkledd i tekstiler i de liturgiske farger – grønt for det allmenne kirkeår, fiolett for botstidene faste og advent, hvitt for høytidsdager unntatt pinse, fester og ved brudevielser, rødt ved pinse og på martyr- og aposteldager. Noen steder vil man finne rikt dekorerte billdedfronter, såkalte alterfrontaler («foran bordet»).
I større kirker i utlandet vil man ofte kunne et alterhus, eller ciborium, i form av en stor baldakin eller huslignende konstruksjon som er bygget rundt alteret. I Norge ses dette blant annet i Ullern kirke i Oslo.
Altertavle
Altertavlen er betegnelsen på et bildende kunstverk, enten i form av treskurd, skulptur eller maleri. Altertavlen kan være festet direkte til alteret eller til veggen bak. Altertavler er ingen obligatorisk del av kirkerommet og er historisk sett en reminisens av alterskapet, som igjen opprinnelig var et stort og særlig dekorativt utformet tabernakel der Jesu legeme i det innviede brøds skikkelse ble oppbevart. Gradvis løsrev den kunstneriske utsmykningen av alterskapene seg fra sin opprinnelige funksjon og ble til selvstendige kunstverk. De mest kjente norske eksempler på slike alterskap som har endt opp som selvstendige kunstverk, er altertavlene i Mariakirken i Bergen og i Ringsaker kirke. Alterskapene har et sentralfelt med hovedmotiv flankert av to sidefløyer som opprinnelig var svingbare dører. Etter hvert som dørfunksjonen opphørte, har selve formtypen blitt stående igjen som en treleddet billedkomposisjon som kalles triptyk eller triptykon. Altertavlene fikk en særlig rik utforming i barokken og da ofte komponert etter en vertikal treleddet modell som fremstiller Jesu innstiftelse av nattverden nederst, korsfestelsen i midten og den triumferende Kristus med seiersfane øverst og omkranset av akantusskrud, slik vi finner det i Oslo domkirke og i mange andre norske kirker. Klassisistisk inspirerte skulpturer er også vanlig, slik vi finner det i Immanuelskirken i Halden og i Vor Frue kirke i København, der Bertel Thorvaldsens berømte Kristusstatue står. Kopier av denne skulpturen står fortsatt i et stort antall norske kirker. Fresker eller freskomalerier er også hyppig forekommende i norske steinkirker bygget i første halvpart av 1900-tallet, som i Lillestrøm kirke samt Grorud kirke og Bekkelaget kirke i Oslo. Glassmalerier erstatter mange steder altertavlen eller kan inngå i en komposisjon sammen med den. Glassmalerikunsten nådde sitt høydepunkt i middelalderen. Mest berømt er glassmaleriene i katedralen i Chartres. I Norge er Victor Sparres glassmalerier i Tromsdalen kirke og i Jeløy kirke samt Jacob Weidemanns i Steinkjer kirke særlig kjent.
Mest forekommende som altertavle i norske kirker er oljemalerier med bibleske motiver. Disse finnes helt tilbake fra renessansen av, som det kjente bildet La de små barn komme til meg av Lucas Cranach i Larvik kirke eller Adolph Tidemands Jesu oppstandelse i Bragernes kirke i Drammen. Det siste finnes i kopi i utallige norske kirker. I moderne kirker finnes en stor variasjon av altertavler, fra nonfigurative montasjer, som i Lilleborg kirke i Oslo, til vevde billedtepper, som i Helgerud kirke i Bærum og Haugerud kirke i Oslo.
I nyere tid har bruk av ikoner med røtter i den ortodokse kirkes billedtradisjon blitt stadig vanligere i norske kirker.
I en del kirker vil man ikke finne noen altertavle i det hele tatt. Dels kan de være erstattet av glassmalerier, et krusifiks eller et nakent kors - dels kan kirken være bygget i en tid eller på et sted der bildelfiendtlige holdninger har gjort seg gjeldende - såkalt ikonoklasme. I stedet for en billedlig fremstilling vil man da kunne finne en katekismetavle med de ti bud innskrevet, nattverdens innstiftelsesord eller et enkelt bibelvers. I den reformerte kirke, det vil si de kirkesamfunn som springer ut fra reformatorene Jean Calvin og Ulrich Zwinglie, er billdeforbudet tilnærmet absolutt. Graden av strenghet varierer noe, i en del kirker vil heller ikke blomster og lys være tillatt.
Døpefont
Døpefonten. Denne står enten i koret eller i overgangen mellom kor og skip, men stod tidligere helst ved inngangen for å symbolisere dåpen som inngangen til det kristne liv og medlemskap i kirken. I større kirker ble det gjerne bygget et eget baptisterium eller dåpskapell. Klosterkirker har ikke døpefont med mindre klosterkirken også har funksjon som soknekirke. Dåpshus forekommer enkelte steder i Norge og da plassert inne i kirken. Et særlig praktfullt eksemplar finnes i Holt kirke i Tvedestrand. Døpefont kan være utformet som dåpsengel som fremstiller en engel som holder et muslingskjell. Dette kan ses i Nykirken i Bergen.
Prekestol
Prekestolen, eller opprinnelig ambo, som var en lesepult plassert litt opphøyet fra hovedskipet. I renessansen og barokken fikk prekestolene en rik utforming og ble ofte det mest dominerende inventaret i kirken. Slik ble det talte ords voksende status fremhevet. Mange prekestoler ble utstyrt med en baldakin eller en himling for å styre talen ut i kirkerommet. Under rasjonalismen ble prekestolen ofte plassert over alteret som uttrykk for at prekenen var overordnet sakramentene. Dette kalles prekestolalter. Vi har i Norge mange kirker med prekestolalter. Eksempler er Mandal kirke, Nykirken i Bergen, Sør-Fron kirke i Gudbrandsdalen, Kongsberg kirke, Røros kirke og Gamlebyen kirke i Oslo. Slike prekestoler er i dag for det meste gått ut av bruk, fordi de fjerner presten fra menigheten og knytter seg til et autoritetsideal som er fremmed for vår tid. Disse prekestolene er da gjerne erstattet av en enkel lesepult. I moderne kirker er prekestolens utforming blitt stadig mindre dominerende utformet.
Orgel
Orgelet er kirkens tradisjonelle musikkinstrument, men ble vanlig først på 15- og 1600-tallet, da som regel i de store bykirkene. I Norge ble orgler vanlige først i siste halvpart av 1800-tallet. Orgelet står gjerne plassert på et galleri i vest, men det finnes også mange eksempler på alternative plasseringer. I kirker med prekestolalter står av og til orgelet helt på toppen i en treleddet komposisjon og symboliserer da «sfærenes harmoni» («harmonia mundi»). Dette kan ses i Kongsberg kirke og i Røros kirke. I reformerte kirker, eller kalvinske kirker, som ikke må forveksles med lutherske kirker, er denne måten å plassere orgelet på svært vanlig. I moderne arbeidskirker er orglet ofte plassert på gulvet fremme ved alter og prekestol.
Kirkeklokker
Kirkeklokker har en svært lang historie som kirkelig musikkinstrument og kan i mange av de store katedralene bestå av store batterier med klokker som brukes etter bestemte anvisninger alt etter liturgisk anledning eller kirkeårstid. Kirkeklokkene er et musikkinstrument hvis fremste funksjon er å markere døgnets hellige tider. Det ble ringt i klokkene ved tidebønnene og klokken tolv på formiddagen, såkalt Angelus. Kirkeklokker har også blitt brukt til varsling ved katastrofer og krig. Ulike land har ulike klokkekulturer. Den anglikanske kirke har eksempelvis en særdeles rik klokkekultur med såkalt «change ringing». I Norge har Vestre Slidre kirke, eller Slidredomen som den uformelt kalles, fra gammelt av hatt en særegen lokal klokkekultur. Kirkeklokker inne i kirken har også vært vanlig. I den katolske kirke ble de tidligere brukt for å påkalle oppmerksomhet om messens helligste øyeblikk – innvielsen av nattverdelementene, den såkalte konsekrasjonen med påfølgende elevasjonen der det nylig innviede brød og vin ble løftet opp for menigheten. I Den norske kirke er det fastsatt egne regler for bruk av kirkeklokkene. Det skal ringes til høymesse om søndagene i fem minutter en time før gudstjenesten begynner, fem minutter en halvtime før gudstjenesten begynner og fem minutter før gudstjenesten begynner samt ni såkalte bedeslag helt til slutt. Ellers kan klokkene brukes ved kirkelige handlinger. Ved de store høytidene jul, påske og pinse skal det kimes en time på helligaftenen samt en time før høymessen på helligdagen. Kiming betegner en annen ringeform enn ringing. Ved ringing er det selve klokken som er i bevegelse. Ved kiming er det kolben som beveges ved at den slås mot klokken i hurtige slag. I Norge er det vanligste at kirkene har fra en til tre klokker. Det er imidlertid blitt mer og mer vanlig med klokkespill som inneholder et større antall mindre klokker som betjenes fra et spillebord i kirken.
Stiler og epoker
Gotisk arkitektur oppsto hovedsakelig sentralt i Frankrik på 1100-tallet og har spissbuer og hvelvkonstruksjon som typisk trekk. Idealet er høye rom med store vinduer og et oppadstrebende inntrykk. Den tidlige romanske stilen ble utviklet i tidlig middelalder i Europa og på 1000-tallet var romansk stil den dominerende. Den romanske stilen ble praktisert lengst i Norden, til omkring 1250. Romansk stil var først og fremst en kirkelig stil. De første steinkirkene i Norge ble oppført omkring år 1100 i romansk stil, bygging av omkring 15 kirker tok til tidlig på 1100-tallet. Gamle stavkirker som Urnes stavkirke har romansk preg både i dekorasjon og i planform med hevet midtskip og tak over tak, og stavkirkene regnes ofte som en spesiell gren av romansk arkitektur. Gamle Aker kirke og Søsterkirkene på Gran er viktig romanske byggverk i Norge. Den gotiske stilen ble i Norge vanlig under Håkon Håkonsson omkring 1240 og stilen ble dominerende til kirkebyggingen nærmest stoppet opp på 1300-tallet. Nidarosdomen er den eneste kirken i Norge der hele knippet av gotiske stilelement (inkludert strebebuer) blir brukt. Barokk og rokkoko gjorde seg særlig gjeldende på 1600-1700-tallet og er kjennetegnet av dynamiske virkemiddel og utpreget ornamentering. I Norge er det barokke innslaget blant annet tydelig i altertavlene og i form av treskurd blant annet i Nord-Gudbrandsdalen. Sør-Fron kirke er utformet i senbarokk og Louis-seize-stil. Kongsberg kirke er utstyrt med barokk og rokokko interiør.
Visse særtrekk ved norsk kirkearkitektur
Det mest spesielle ved det norske kirkelandskapet er de middelalderske stavkirker. Internasjonalt er disse tilnærmet enestående i sitt slag. Et annet særtrekk ved norske kirker er det store antall trekirker, og særlig den hvitmalte trekirken på landet, som for mange er selve bildet på hvordan en kirke ser ut. Kirkeloven av 1851 gav påbud om at en soknekirke skulle ha plass til tre tiendedeler av soknets befolkning. Dette utløste bygging av kirker i stor skala, mange av dem oppført etter enkle prototyper, slik Gjøvik kirke er et eksempel på. Som regel var disse kirkene preget av asketisk enkelhet. Både i utsmykning og monumentalitet skiller norske kirker seg som helhet markant fra svenske kirker, som ofte er store, monumentale og overdådig utsmykket. Ikke minst gjelder dette bykirkene. Norge har også liten kirketetthet sammenlignet med andre vesteuropeiske land. En rekke tynt befolkede områder har kirkebygg som det ikke lenger er behov for, mens tett befolkede storbyområder har langt større tetthet enn det reelt sett er dekning for. I Bergen er soknekirkene i byens sentrum slått sammen til ett stor-prestegjeld, og tidligere soknekirker som Nykirken og Korskirken har blitt kirker med spesialiserte funksjoner. Lignende strukturelle endringer er på trappene i Oslo.
De eldste kirkene i Norge, som det i dag bare finnes rester av, var svært små, og neppe ment å skulle gi plass til flere enn presten, byggherren og dennes husholdning. Resten av menigheten befant seg utenfor, uten å kunne følge særlig med på det som foregikk innendørs. På det fjerde laterankonsil i 1215 ble det imidlertid bestemt at alle kristne skulle gå i kirke hver søndag, og det måtte nå bygges mange og store nok kirker til å romme dem, samt ordnes slik at alle fikk en fast prest å gå til.
Om det asketiske og beskjedne var toneangivende formspråk i kirkearkitekturen på 1800-tallet, preges 1900-tallets kirkearkitektur av stor oppfinnsomhet. I siste halvdel av 1900-tallet ble det bygget en rekke kirker med et spenstig formspråk som representerer milepæler i norsk arkitektur. St. Hallvard kirke, Slettebakken kirke, Landås kirke i Bergen, Kirkelandet kirke og Tromsdalen kirke fremstår som særpregede profilbygg.
Kirkebranner har ofte skapt diskusjon i lokalsamfunnene om hva slags kirketype som skal velges når ny kirke skal oppføres. I de senere år har det gjort seg gjeldende en økende grad av tradisjonalisme. Den nye Meldal kirke i Sør-Trøndelag er en tilnærmet kopi av den som brant. Veldre kirke i Hedmark forener nytt med tradisjonelt formspråk, det samme gjør Seegård kirke i Snertingdal.
Noen av de største kirkene i Norge (etter antall sitteplasser - listen er ufullstendig):
Undredal stavkirke og Hopperstad stavkirke er de minste med henholdsvis 40 og 30 plasser (det ortodokse Sankt Georgs kapell er trolig mindre).
For de eldste kirkene i Norge er datering vanskelig, særlig for steinkirkene. Ifølge opplysningene på Kirkesøk er Vanse kirke den eldste eksisterende kirken knyttet til Den norske kirke. Noen av de eldste kirkene i Norge etter årstall for oppføring (listen er ufullstendig og flere årstall er usikre):
Wang Ja-ji
Wang Ja-ji (hangul: 왕자지) (født 1066, død 1122) var koreansk general under dynastiet Goryeo. Under Yun Gwan kjempet han for å beseire jursjenerne fra år 1107.
Grunnkretser i Oppegård kommune
Grunnkretser i Oppegård kommune er delområder og grunnkretser som seksjonerer Oppegård kommune, Akershus, for folketellingsformål og lignende. I noen tilfeller sammenfaller de med kirkesogn, med valgkretser og med nåværende eller tidligere skolekretser.
Tsjad under Sommer-OL 1964
Tsjad under Sommer-OL 1964. To mannlige sportsutøvere fra Tsjad deltok i friidrett under Sommer-OL 1964 i Tokyo. Det var første gangen som Tsjad deltok i et OL, de vant ingen medaljer.
Benjamin Bloom
Benjamin S. Bloom (født 21. februar 1913 i Lansford, Pennsylvania, død 13. september 1999) var en amerikansk pedagogisk psykolog som blant annet arbeidet med klassifisering av læremål, kjent som Blooms taksonomi. Han var forfatter eller medforfatter av 17 bøker.
Dadohaehaesang nasjonalpark
Dadohaehaesang nasjonalpark (hangul: 다도해해상국립공원) er en nasjonalpark i Sør-Korea, som ligger i provinsen Sør-Jeolla. Den ble opprettet 23. desember 1981 som landets 14. nasjonalpark. Parken er landets største marine nasjonalpark og omfatter sju adskilte kystområder på Koreahalvøyas sørvestre kyst. Landarealet er øyene innenfor parkens grenser. I parken finnes 1542 ulike plantearter, 147 dyrearter, 11 arter pattedyr, 885 insektarter, 13 arter med reptiler og 165 fiskearter, hvorav 11 er ferskvannsfisk
Området har også historisk betydning, og åsted for flere slag. Blant annet slo admiral I Sun-sin tilbake angrep fra den japanske marinen mot slutten av Imjinkrigen.
Kakaotre
Vekst og dyrking
Treets opprinnelige voksested er ved foten av Andesfjellene, i en høyde fra 200-400 moh. nær Amazonas. Den ble senere innført til Mellom-Amerika av mayaene. Den har blitt dyrket av de indianske kulturene gjennom århundrer, og frøene («kakaobønnene») er stadig en viktig ingrediens i det meksikanske kjøkken (sammen med chili og mandel).
Treet krever tropisk klima, men kan plantes overalt i denne sonen der det er regelmessige regnskyll og god jord, altså cirka 20 grader nord og sør for ekvatoren. Det klarer seg best hvis det får lov til å gro under andre trær som kaster skygge. Bladene er ca. 10-40 cm lange og 5-20 cm brede. Det tar 4-5 år før treet bærer frukt. Fruktene er rundt 500 gram tunge, og i rekker i fruktmosen sitter 20-50 kakaobønner. Treet blomstrer hele året og blir bestøvet av mygg. Etter omtrent 30 år avtar treets produktivitet.
Frifot
Frifot er en svensk folkemusikkgruppe som består av Ale Möller, Lena Willemark og Per Gudmundson. De har i tillegg til Sverige opptrådt i Norge, Polen, Storbritannia, Tyskland, Frankrike, Italia, Japan og USA. Frifot fikk en grammis for albumet Sluring som kom ut 2003.
Baia Mare
Baia Mare er hovedstad i fylket Maramureș, Transilvania, Romania. Byen har en befolkning på 148 263 innbyggere.
Byen ligger omtrent 600 kilometer fra București, hovedstaden i Romania, 70 kilometer fra grensen til Ungarn og 50 kilometer fra grensen til Ukraina. Byen administrerer fire landsbyer: Blidari (Kőbánya), Firiza (Felsőfernezely), Valea Borcutului (Borpatak) og Valea Neagra (Feketepatak).
Middelalderen
Baia Mare er først nevnt i skriftlige dokumenter utstedt av Karl I av Ungarn i 1328 under navnet Rivulus Dominarum. Senere, i 1347, er byen presentert i dokumenter fra Louis I av Ungarn som en viktig middelalderby med en velstående gruveindustri. Måten byen var organisert på var karakteristisk for de frie byene på den tiden. I 1411 ble byen og dens omkringliggende områder, inkludert gruvene, overført til Hunyadis familie av Sigismund, konge av Ungarn, som anerkjente Janos Hunyadis bidrag til å stoppe den tyrkiske invasjonen av Europa. Byen gikk inn i en periode med velstand, da også St. Stefan-katedralen ble bygd. I dag er tårnet på katedralen ett av de mest kjente av byens historiske landemerker. Den første skolen, Schola Rivulina, ble åpnet i Baia Mare i 1547 av den reformerte kirke etter den protestantiske reformasjonen.
Paul Giamatti
Paul Edward Valentine Giamatti (født 6. juni 1967 i New Haven i Connecticut) er en amerikansk skuespiller.
Paul Giamatti ble Oscar-nominert i klassen beste mannlige birolle for sin rolle som Joe Gould i filmen Cinderella Man.
Novo Hamburgo
Novo Hamburgo er en kommune i delstaten Rio Grande do Sul i sørregionen av Brasil.
Gammelnorsk tid
Gammelnorsk tid er i norsk språkhistorie og Norges historie tiden fra rundt 1050 til 1350.
Norske vikinger ble kjent med det latinske alfabetet på de britiske øyer før år 900. En fredsavtale mellom vikinger og kong Adalråd ble skrevet med latinske bokstaver. Harald Hardråde preget mynter der norsk ble gjengitt med latinske bokstaver. I tiden 1000-1050 kan gammelnorsk ha vært brukt i bøker i Irland. Vinteren 1117-1118 skrev islendingene ned sine lover på morsmålet. Da latinske bokstaver ble brukt til å gjengi norsk talemål ble det etter engelsk mønster tilføyd tegn (þ, ð) som ikke fantes på latin. Norsk antas å ha vært skrevet i Norge fra rundt 1050. De eldste bevarte håndskriftfragmentene (blant annet gammelnorsk homiliebok) er fra rundt 1150 og disse kildene gir grunnlag for å anta at er avskrifter av eldre norske tekster. Fra rundt 1200 er det bevart et stort antall håndskrifter på norsk blant annet fragmenter av lovtekster og sagaer samt såkalte diplomer. Kongespeilet fra 1275 er bevart. Runealfabetet ble brukt samtidig og rundt 1200 var dette alfabetet med 23 tegn nokså likt over hele Skandinavia. Runer ble brukt til praktiske meldinger til langt ut på 1300-tallet.
I de eldste bevarte skriftene har skriveren trolig forsøkt å følge et bestemt mønster. Dialekter skinner gjennom samtidig som det trolig har vært en oppfatning av at skriftspråket var noe annet enn talemålet. Bispesetene i Bjørgvin (opprinnelig Selje) og Nidaros, og særlig erkebispesetet i Nidaros bidro til en normering av skriftspråket med påvirkning fra trøndersk og vestnorsk. En viss politisk selvstendighet på Østlandet medvirket til utvikling av særtrekk i skriftspråket basert på dialekten. Rundt 1350 hadde kanselliet i Oslo utviklet en skriftform som var mindre preget av dialektene og skriverens dialekt skinner ikke gjennom.
Fylkesvei 33
Fylkesvei 33 går mellom Bjørgo i Nord-Aurdal og Minnesund i Eidsvoll.
Strekningen mellom Bjørgo og Svingvoll var tidligere del av riksvei 35, som gikk mellom Bjørgo ved Aurdal og Tønsberg.
Sejo av Joseon
Sejo av Joseon (hangul: 조선 세조) (født 1417, død 1468) var koreansk hersker under dynastiet Joseon, fra år 1455 til hans død i 1468. Han var Sejong den stores andre sønn, og onkelen til kong Danjong, som Sejo overtok etter.
Fylkesvei 33
1. desember 2016 ble en ny strekning mellom Skreifjella og Totenvika åpnet. Innkreving av bompenger startet 5. desember 2016, og innkrevingen ble avsluttet 29. juni 2020. I sommeren 2020 ble en ny strekning mellom Skartjednet og Tonsvatnet åpnet. Innkreving av bompenger startet 12. oktober 2020.
Novo Machado
Novo Machado er en kommune i delstaten Rio Grande do Sul i sørregionen av Brasil.
USAs barriere mot Mexico
Gjerdet skal forebygge menneskehandel/barnesex-handel, stanse flommen av ulovlige innvandrere til USA, men anses også som en vesentlig del av USAs nasjonale sikkerhet. Dette skaper store problemer for de mange meksikanerne som strever med å skape seg et liv på begge sider av grensen. For lokale bønder og næringsbedrifter på amerikansk side på kan gjerdet også få fatale konsekvenser.
Da president George W. Bush signert "The Secure Fence Act of 2006" 26. oktober 2006 uttalte han:
Sandvinvatnet
Sandvinvatnet (også skrevet Sandvevatnet) er en innsjø i Ullensvang kommune i Vestland. Innsjøen har fått navnet sitt av gården Sandvin i sørenden av sjøen. Tettstedet Odda ligger på eidet og terrassene mellom fjorden og innsjøen. Eidet og terrassene er sedimenter avsatt foran breen som fylte dalen til 9800 år før nåtid. Sandvinvatnet blir delvis demt opp av disse brefrontavsetningen og elven har gravd seg gjennom og danner en foss ved eidet, Eidefossen. Det er den største innsjøen i vassdraget. Storelvi, hovedelven fra Oddadalen, munner ut i innsjøen. Fra øst kommer Sjauseelva, fra vest Fossaseteelva og Buarelvi (også kalt Jordalselvi ). Buarelvi er den største sideelven og drenerer Buarbreen. Buarelvi har kaldt smeltevann og mye partikler, brevannet preger også innsjøen og vannet har liten siktedybde. Odda får drikkevann fra grunnvannsbrønner på Buarelvis delta ved munningen i Sandvinvatnet. Til 1993 ble drikkevann tatt rett fra innsjøen. Gården Sandvin ligger på en sandflate lagt opp av Storelvi der den munner ut i innsjøen. Det er den eneste gården på -vin i Odda og navnet er gammelt, sikkert fra før vikingtiden. Riksvei 13 går langs østsiden, mens en gammel gangvei for allmennheten går på vestsiden. Traseen på østsiden ble tatt i bruk som kjørevei i 1865 (eller 1875 ifølge annen kilde ) som del av veien Odda-Dalen over Haukeli.
Dampbåten «Buar» ble satt i drift på innsjøen i 1891 og fraktet blant annet turister som skulle se Buarbreen. Tross stor trafikk var ikke ruten lønnsom og ble lagt ned etter ti år. I Opo nedenfor innsjøen er det en laksetrapp i 250 meters lengde. Det ble på 1860-tallet sprengt ut i fossen nedenfor Sandvinvatnet for å gi laks tilgang til innsjøen. Tidemand og Gudes «Brudeferd i Hardanger» har trolig landskap inspirert av innsjøen og Sørfjorden. Strandkanten til høyre i bildet viser tang og blåskjell slik at det ikke kan være en direkte gjengivelse av en innsjø. Fjellene stemmer så godt med terrenget langs Sandvinsvatnets vestside at Gude trolig hadde skisser derifra som utgangspunkt for komposisjonen. Bildet viser også en stavkirke på en odde, og noe slikt fantes ikke i Hardanger på 1800-tallet. Som andre Düsseldorf-malere ble detaljene nøye notert på studiereiser, mens helheten ble fritt sammensatt og bearbeidet i atelieret senere.
Nord-Rhodesia under Sommer-OL 1964
Nord-Rhodesia under Sommer-OL 1964. Tolv sportsutøvere fra Nord-Rhodesia (nåværende Zambia) deltok i fem sporter under Sommer-OL 1964 i Tokyo. Det var første gangen som Nord-Rhodesia deltok i et OL, de vant ikke noen medaljer.
Kunståret 1410
Kunståret 1410 er en oversikt over hendelser, fødte og avdøde kunstnerpersonligheter i 1410.
Malerier
Rundt omkring i Europa blir det malt fresker og veggtapeter.
Halsjøen
Halsjøen (svensk: Halsjön) er en innsjø i Finnskogen som ligger på grensen mellom Norge og Sverige. Den norske delen dekker mesteparten av sjøen og ligger i Våler kommune i Innlandet, den svenske delen ligger i Torsby kommune i Värmland. Sjøen har utløp i sør til Halåa, som like etter munner ut i Flisa.
Wilhelm Ernst av Sachsen-Weimar-Eisenach
Wilhelm Ernst av Sachsen-Weimar-Eisenach (født 10. juni 1876, død 24. april 1923) var den siste storhertug av Sachsen-Weimar-Eisenach.
University of Northern Colorado
University of Northern Colorado er et delstatseid universitet i Greeley i delstaten Colorado, USA. Det ble opprettet som lærerutdanningen Colorado State Normal School i 1890, og fikk universitetsstatus i 1970.
De fem fakultetene ved UNCO er:
Ved universitetet var det 12 981 studenter og 632 vitenskapelig ansatte i 2006, og samme året var skolepengene US$ 3 950 for studenter folkeregistrert i Colorado. Studiene gis opp til doktorgradsnivå.
James A. Michener Library har om lag 1,8 millioner boktitler.
Trelasthandel
Trelasthandel er handel med trelast, og var spesielt viktig i Europa på 1500-tallet, grunnet befolkningsvekst, bygging av skip, kolonisering, utenrikshandel og krig. Nederland og England hadde hugget ned det meste av skogene sine, og behovet for trelast var akutt. Man hadde to muligheter for å hente trelast, Baltikum og Norge. Baltikum var lengre borte, og man måtte også igjennom Øresundstollen til den dansk-norske kongen for å hente trelast der. Norge ble dermed det naturlige valget.
Trelasthandelen i Norge
Oppgangssagene kom i bruk i Norge på midten av 1500-tallet, og dette førte til at bøndene kunne produsere plank selv. Sagene var raske å bruke, utnyttet tømmeret godt, og nøyaktige. Dette gjorde at en fikk mer penger for tømmeret, da man slapp å betale et større sagbruk for å kappe tømmeret til plank. Dette førte til bedre økonomiske tider for bøndene. Tømmeret og plank ble fløtet ned elvene til havet, hvor de ble lastet på skip og seilt avgårde. Bøndene betalte skatten sagtiende for tømmeret, og de kunne selv handle direkte med utenlandske handelsmenn.
Kjøpstadsrettigheter ble innført i 1662, som besto i at kun borgere i byer med disse rettighetene kunne drive med handel av blant annet tømmer og plank. Dette førte til at det kom flere ledd imellom bonden og sluttbrukeren av tømmeret, og bøndene led økonomisk av dette, mens borgerskapet i kjøpestadene tjente mer penger, og det vokste frem et handelspatrisiat i flere norske byer. Sagbrukeierne ønsket selv å behandle tømmeret, og argumenterte mot kongen at skogene begynte å bli nedhugget, så han innførte Sagbruksregulativet i 1688 hvor det sattes krav til en viss mengde behandling av tømmer for å kunne drive sag. Dette førte til at i Sør-Norge måtte det legges ned 550 sager, og det var de private småsagbrukene til bøndene som ble rammet. Dette førte til at tømmeret igjen måtte innom de store sagene som borgerskapet eide, og den økonomiske gevinsten på dette falt dem til gode, og bøndene fikk totalt mindre igjen for tømmeret. De rike ble rikere og de fattige ble fattigere. Økt aktivitet ved de store sagene gjorde allikevel noe godt for de dårligst økonomisk stilte i landet, da det trengtes arbeidskraft, og mange ble ansatt ved sagbrukene. Kongen tok også inn gode penger i eksporttoll.
Trelasthandlerne
Det var mange trelasthandlere som ble meget rike. Ved alle vassdragene var det familier som slo seg opp på trelasthandel. Ved Drammensvassdraget var blant annet Svend Haug en av disse, han bygget seg blant annet et feriehus, Villa Fridheim.
5. serierunde i Tippeligaen 2011
5. serierunde i Tippeligaen 2011 ble alle kampene spilt mandag 25. april. Runden begynte klokken 16:00 med Lillestrøm mot Haugesund på Åråsen Stadion, og ble avsluttet med hovedkampen mellom Rosenborg og Vålerenga på Lerkendal stadion klokken 20:00.
Flyktning
En flyktning er en person som har måttet flykte på grunn av fare for sitt liv og helse. Dette kan skyldes personens religiøse tro, etnisk tilhørighet, politiske meninger eller lignende.
Bakgrunn
Under flyktningkonvensjonen er man kun en flyktning dersom man er forfulgt av hjemlandets myndigheter, på grunn av etnisk, religiøs, og politisk tilhørighet. En person som flykter på grunn av krigshandlinger (ikke forfølgelse), eller såkalt klimaflyktninger som flykter fordi klimaet der de bodde tidligere har blitt ubeboelig, anses ikke for å være en flyktning under FNs flyktningkonvensjon. Palestinere er heller ikke flyktninger, på grunn av flyktningkonvensjonens avsnitt 1(D): Siden palestinere får beskyttelse av UNRWA faller de utenfor UNHCR sitt mandat og flyktningkonvensjonen.
Hovedbegrepene i flyktningeretten er asyl og repatriering, når det er sikkert å vende tilbake, skal flyktningen sendes hjem.
En person som er på flukt, men ikke har krysset landegrensen til et annet land, kalles en internt fordreven eller internflyktning.
Federaţia Moldovenească de Fotbal
Federaţia Moldovenească de Fotbal (FMF) er særidrettsforbundet for fotball i Moldova med tilholdssted i Chişinău. FMF er landets øverste fotballorgan og er ansvarlig for å avholde nasjonale serie- og cupmesterskap samt landskamper for herrer og kvinner i ulike aldersklasser. Forbundet ble grunnlagt like etter landets uavhengighet fra Sovjetunionen i 1990 og ble medlem av UEFA i 1993 og FIFA i 1994.
Flyktning
Bakgrunn
Andre dokumenter gir andre definisjoner av begrepet flyktning, som OAU-konvensjonen av 1969 og Cartagena-erklæringen av 1984. Særlig er det tatt med at frykt for voldsbruk i krigssituasjoner gir flyktningstatus.
Federaţia Moldovenească de Fotbal
FMF arrangerer blant annet Divizia Naţională (landets øverste divisjon) og Cupa Moldovei (det nasjonale cupmesterskapet). Nåværende fotballpresident er Pavel Ciobanu.
Flyktning
Bakgrunn
I Flyktninghjelpens publikasjon Flyktningregnskapet 2010 fantes det 43,2 millioner flyktninger i verden, fordelt på over 70 land. Av dette er 27,1 millioner internt fordrevne.
Barkbiller
Barkbiller (Scolytinae) er en gruppe av biller, og systematisk utgjør de en delgruppe av snutebillene (Curculionidae).