cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Sveriges riksråd
Bakgrunn
I begynnelsen ble rådet kalt «konungens råd», men under Magnus Erikssons formynderstyre begynte det å benevnes også som «rikets råd». I Magnus Erikssons egen regjeringstid forekom begge navneformene om hverandre. Om rådets organisasjon ble det bestemt i landsloven, at da kongen er valgt, skal han utse sitt råd, først erkebiskopen, som inntok førsteplassen i rådet, deretter så mange biskoper og klerker som han fant for godt og derpå høyst 12 riddere og svenner. Alle medlemmer skulle være menn født i riket. Kongen ble dog tvunget til å i rådet ta inn de mektigste åndelige og verdslige stormennene og, da deres innflytelse vanligvis gikk i arv til deres avkom, ble rådsverdigheten snart arvelig innen de mektigste slektene i riket. Det i loven foreskrevne antall medlemmer i rådet ble ofte overskredet, og man fulgte ikke alltid forbudet mot å innsette utlendinger.
Preston Sturges
Tidlig i karrieren medvirket han blant annet som forfatter bak filmen Den usynlige mann (1934). Han hadde sin glansperiode under andre verdenskrig, da han skrev og regisserte en rekke filmer som i dag regnes som klassikere innenfor sjangeren «screwball comedies»: The Great McGinty (1940), Jul midt på sommeren (1940), Kvinnen Eva (1941), Med 10 cent i lomma (1941), The Palm Beach Story (1942), The Miracle of Morgan's Creek (1944) og Hail The Conquering Hero (1944). Foruten om skarpe dialoger var bruk av satire et kjennetegn hos Sturges.
Sveriges riksråd
Bakgrunn
Et bevis på rådets økende innflytelse er det at retten til å utse rådsherrer i henhold til visse regenterklæringer i strid mot gjeldende lov fikk utøves kun med rådets medvirken. Kongen har sannsynligvis ikke hatt rett til å avsette rådsmedlemmer, da embetet i praksis var arvelig. Blant rådets medlemmer inntok de geistlige på grunn av sin anseelse og utdannelse en egen posisjon. At de hadde høyere rang enn rådets verdslige medlemmer vises av at de ved signering av brev og andre dokument skrev sine navn før de verdslige rådsherrene, faktisk til og med før riksforstanderen. Lagmannen satt vanligvis i rådet, men ble aldri selvskrevne.
Truss rod
Diagnostisering
Under spilling kan skurring fra strenger som kommer nedi bånd være et tegn på at halsen er for lite salrygget, og hvis det er tungt å holde grep kan det være et tegn på at den er for mye salrygget. Begge disse feilene kan imidlertid også ha andre årsaker, henholdsvis at enkeltbånd står for høyt i gripebrettet fordi de er unøyaktig montert eller har løftet seg fra spalten de står i, eller at sadelen og/eller oversadelen er for høy og bør files ned.
Preston Sturges
Blant Sturges' senere arbeider tilhører Å for en søndag, som var et samarbeid med den tidligere stumfilmkomikeren Harold Lloyd.
Sveriges riksråd
Kalmarunionen
På bakgrunn av at Erik av Pommern tok dansker inn i rådet ble det i Kristofers landslov i 1442 angitt at kongen skulle styre sitt rike med «innfødte» (ikke «innlandske», som det het i Magnus Erikssons landslov) svenske menn.
Truss rod
Justering
På instrumenter med en resonanskasse er truss rod gjerne tilgjengelig fra lydhullet, og kan enkelt justeres med en unbrakonøkkel uten å fjerne strengene. Andre løsninger er at man må ta av et deksel på instrumentets kropp eller hode for å nå stangen.
VM i slalåm-padling 2009
VM i slalåm-padling 2009 (verdensmesterskapet i slalåm-padling) ble arrangert i La Seu d'Urgell i Spania i 2009.
Truss rod
Justering
For å øke kurven må spennet fra en truss rod slippes. Da vil halsen respondere på trekket fra strengene, og løfte seg. Avstanden mellom gripebrettet og strengene blir da større. Når spennet økes, skjer det motsatte; halsens kurve minker fordi den blir presset bakover, og avstanden mellom strengene og gripebrettet blir mindre.
Sveriges riksråd
Kalmarunionen
Gjennom sin mektige stilling i samfunnet og gjennom de erklæringer som ble avtvunget kongene utvidet imidlertid rådet sitt ansvarsområde. Dets råd eller samtykke (som ofte var omtrent det samme) var vanligvis nødvendig ved utnevnelse av riksråd og høyere embetsmenn, så som drots, marsk med flere, ved utstedelsen av forordninger og av påbud om skatter, i utenrikspolitiske spørsmål, så som om krig, fred og traktater, ved utøvelse av den øverste domsretten, ved tilståelse og inndragning av len (förläningar) (middelalderens viktigste regjeringshandlinger) med mere.
Willy Olsen
Willy Olsen er navnet til flere personer:
Sveriges riksråd
Kalmarunionen
Høydepunktet av rådets makt overfor kongen var ved Kalmar recess i 1483, der det ble slått fast, at om noen ville klage over kongen, skulle han gjøre det hos rådet og at et riksråd som hadde en avvikende mening skulle forlate rådet. Rundt rådet dannet det seg allerede i middelalderen herredagen og riksdagen. Gjennom Christian IIs voldsomme fremferd mot adelen minsket også rådets betydning.
Vasatiden
Etter Huset Vasa kom til makten i 1523 ble rådet tilsatt av kongen og mistet som en følge av reformasjonen prestenes medlemskap, de hadde ofte vært blant rådets kunnskapsrikeste og mest utdannede. Det var dog fortsatt en slags herredag som ved viktige anledninger ble samlet og skrift besvarte kongens proposisjoner. De forsøk som ble gjort for å danne et permanent forsamlet riksråd førte ikke frem. Rådets mening ble innhentet i om lag samme grad som før, med unntak av utgivelse av len, men kongen var nå den sterkeste parten.
Stormaktstiden
Under Gustav II Adolf ble riksrådet omdannet til et permanent råd med sete i Stockholm. Rådet fordelte ansvaret for de ulike embetsverkene og under kongens fravær i felt sørget rådet for de løpende regjeringsærendene. Rådets medlemmer kunne under slike forhold ikke ha sitt bosted på et annet sted enn i Stockholm. På denne tiden begynte en å føre protokoll ved rådets møter (de eldste rådsprotokollene er fra 1621).
I loven fremtrer rådets forvandling fra en ved særlig innkalling sammentredende herredag til en i hovedstaden vanligvis samlet konselj (regjeringsmøte med statsoverhodet) som utgjorde forvaltningens sentrum gjennom regjeringsform i 1634. Riksrådets forandrede karakter og oppgaver endret også dets forhold til riksdagen. Med dets egenskap å være administrasjonens sentralorgan kunne det ikke lengre utgjøre kjernen i riksdagen, hvorfor også riddarhusordningen fra 1626 angav at rikets råd skulle ha sete på Riddarhuset når de på kongens vegne hadde noe å forhandle med adelen om, men at de ikke hadde noen stemmerett.
Minnet av rådets gamle forhold til riksdagen gjenstod imidlertid til 1789 gjennom skikken at riksdagsbeslutninger ble undertegnet av både rådet og stendene.
Med hensyn til sammensetning var det ingen større endringer i rådet. I regjeringsform fra 1634 ble antall rådsmedlemmer angitt til 25 ordinære, de 5 høye riksembetsmennene inkludert, og ifølge tillegg i 1660 kunne antallet økes til høyst 40. I sistnevnte ble også angitt at ikke flere enn tre av samme slekt på samme tid fikk sitte i rådet. På grunn av adelens, særskilt det høyere aristokratiets økende innflytelse i denne perioden økte også riksrådets makt, og de to lange formynderstyrene for dronning Kristina og Karl XI styrket dets posisjon ytterligere.
Den karolinske tiden
Rådet fikk kritikk for den måten som landet ble styrt under Karl XIs formynderstyre og etter at Karl XI ble myndig besluttet han å fjerne rådets makt. Under riksdagen i 1680 ble det karolinske enveldet innført ved at kongen lot stendene erklære at kongen behøvde å spørre rådet kun «när han så fann för godt», hvor dets medlemmers rett å på eget initiativ ytre sin mening forsvant, samt at kongen alene kunne ta avgjørelser. Da han i tillegg ble løst fra kravet i regjeringsformene av 1634 og 1660 fikk han frie hender til å ordne forvaltningen. Han utnyttet denne retten så han nesten helt holdt rådet fra forvaltningen og innskrenket dets myndighet til å være landets høyeste domstol. Det var da ikke lenger passende at lagmennene hadde plass i rådkammeret. De ble derfor utelatt etter 1680.
At rådets betydning minsket viste seg også ved navnet; dets medlemmer ble ikke lenger kalt for riksråd, men kongelige råd. Under Karl XIIs fravær fra riket avgjorde han selv alle viktige saker og lot de ulike embetsverk passe de løpende regjeringsærend. Etterhvert kom dog likevel regjeringen i rådets hender, på grunn av behovet for en sentral myndighet. Ved sin tilbakekomst til Sverige i 1716 overlot Karl XII en stor del av forvaltningen til nye embetsverk: Upphandlingsdeputationen og Kontributionsränteriet, og rådet fikk bare domsrett.
Riksrådet etter Karl XIIs død
Med eneveldets fall inntrådte også for riksrådets historie et tidsskifte. Rett etter Karl XIIs død forsøkte aristokratiet å gjenopprette det gamle rådsveldet, men disse forsøk strandet på det umulige ved å endre reduksjonen, og stendenes makt ble i stedet overlegen. Antallet riksråd – de kongelige råd hadde nå tatt tilbake denne tittelen – ble i 1719 fastsatt til 24, presidentene i kollegiene inkludert, og i 1720 til 16, da ikke inkludert presidentene (kansellipresidenten var dog medlem av rådet).
Ved riksdagen i 1726–1727 ble imidlertid antallet økt til 23, så Arvid Horn skulle få majoritet mot det holsteinska partiet. I frihetstiden ble rådet tilsatt ved at en nemnd av de tre høyere stendene ved hver ledig posisjon tok frem tre kandidater, og etter de hadde blitt gransket av stendene utnevnte kongen en av de tre. Gjennom forordningen om lovenes ikrafttreden i 1766 ble det bestemt at den som tre ganger hadde stått som kandidat uten å utnevnes skulle den fjerde gangen være det eneste kandidat og dermed være selvskreven. Rådet arbeidet på to avdelinger, i begynnelsen en for justis- og utenrikssaker og en for innenriks- og krigsspørsmål, men etter 1727 en for justis- og innenriksspørsmål og en for krigs- og utenriksspørsmål.
I viktige saker ble hele riksrådet samlet. Rådets myndighet økte i betydelig grad i forhold til kongens. Rådet skulle nå på samme sett som før år 1680 av egen kraft påminne kongen om rikets rett, og kongen måtte forplikte seg «att regera med, således icke utan, än mindre mot rådets råd». I allmenne saker som omfattet hele riket stemte rådet sammen med kongen, og denne hadde da kun to stemmer og dobbeltstemme ved likt stemmetall. Utnevnelse av høyere embetsmenn skulle ifølge regjeringsformen fra 1720 skje i rådet, som regel uten omvalg, men skulle kongens utnevnelse stride mot «Sveriges lag, regeringsformen och redlige undersåtars välfärd och förtjänst», ble det utført et omvalg (dog ei ved riksrådsutnevning).
I Adolf Fredriks kungaförsäkran ble det erklært at rådet til slike embeter skulle skulle foreslå tre personer, og etter det mislykkede revolusjonsforsøket i 1756 ble det bestemt, at overståttholder, kommandantene for garden og artilleriet samt kapteinløytnanten ved drabantene skulle utsees gjennom avstemning i rådet. Mindre viktige saker samt tilsettelse av lavere embetsmenn gjorde kongen ifølge regjeringsformen fra 1720, etter involverte myndigheters vurdering og forslag, å avgjøre i sitt kabinett i nærvær av to riksråd, som ikke skulle stemme. Om kongen ville fravike myndighetenes forslag skulle saken behandles i rådet. I 1751 ble det tillagt, at om kongen ved utnevnelse av lavere embetsmenn gikk utenom forslaget, så skulle utnevningen skje i rådet.
Rådet skulle sørge for det daglige styre om kongen var på reise, var syk eller tronen var ubesatt, inntil stendene kunne samles. I disse tilfeller samt dessuten «vid någon annan oförmodlig händelse, då riksens välfärd och ständernas frihet sådant kunde erfordra», sammenkalte rådet riksdagen. Hvor mektig rådet enn var i forhold til kongen, var dets makt ubetydelig sammenlignet med stendene. Disse tilsatte riksråden og hadde rett til å granske deres forvaltning samt å kalle dem til ansvar for Sekreta utskottet, noen annen deputasjon eller særskilt valgt kommisjon.
Riksråden kunne stilles for retten ikke bare for lovbrudd, men også for å ha tatt avgjørelser som kunne betraktes som upassende eller skadelige for riket. I det siste tilfellet brukte de å få avskjed med pensjon og kunne beholde tittelen riksråd (de «licentierades»), hvorved man hindret dem at som adelsmenn innta plass på Riddarhuset. Under riksdagene brukte stendene iblant gjennom en kommisjon ta forvaltningen i egne hender og brukte også gi rådet instruksjoner. Grunnet dette brukte rådet å kalles for «ständernas fullmäktige».
Rådet under Gustav III
Ved Gustav IIIs statskupp i 1772 minsket rådets makt i forhold til kongen. Kongen fikk rett til å selv utse riksrådene, antallet skulle være 17, og disse skulle bare være ansvarlige overfor kongen. Vedrørende rådets virksomhet ble det bestemt at 7 av representantene, med juridisk erfaring, skulle danne justisrevisjonen og derved ha den øverste domsretten. Rådets oppgave skulle være å gi råd, men ikke å regjere riket og kongen skulle selv ta beslutninger, med unntak for den høyeste domsretten og spørsmål knyttet til fred, våpenhvile samt forbund med andre land. I spørsmål knyttet til fred hadde kongen kun to stemmer, i de andre måtte kongen gi etter om rådet var enstemmig mot.
Tilsettelse av høyere embetsmenn og tiltrodde embetsmenns avsettelse skulle også skje i rådet der også alle lovproposisjoner skulle behandles men uten rett for rådets medlemmer ved votering å gjøre sin mening gjeldende mot kongen. Øvrige regjeringssaker og tilsettelse av lavere embetsmenn fikk kongen selv avgjøre, uten krav om å rette seg etter myndighetenes forslag. Ved kongens sykdom eller reise ble de løpende sakene besørget av de riksråd som kongen spesielt tilla. Om kongen ikke hadde gitt noen ordre om dette var kansellipresidenten og de fire eldste riksrådene selvskrevne.
Ved forfatningen av 1772 hadde rådets makt blitt svært begrenset og opphørte helt i 1789. Siden kongen ved Förenings- och säkerhetsakten hadde fått rett til å etter behag bestemme riksrådets antall medlemmer, oppløste han rådet (han satte antallet til 0!) og erstattet det med Högsta domstolen og et statsråd som ble samlet kun når kongen anså att han hadde behov for å innhente andres råd.
Siden dronning Kristinas tid hadde riksråden tittelen excellens og hadde som embetsdrakt en rød purpurkappe
Riksråd
Under Magnus Eriksson ble regelen utformet som sa at kongen måtte velges og ved sin side ha et råd med kirkens menn, tolv riddere og svenner, som ble kalt riksråd.
Jean De Bie
Jean De Bie (1892–1961) var en belgisk fotballspiller som deltok i de olympiske lekene 1920 i Antwerpen.
Sveriges riksråd
Riksråd
Svenske Riksråd (ikke fullstendig)
Gustav Vasas riksråd (ca 1521-1530)
Jean De Bie
De Bie var med på det belgiske fotballaget som ble olympiske mestere under OL 1920 i Antwerpen. Det var fjorten lag som deltok i fotballturneringen som ble avviklet i perioden 28. august til 5. september 1920. Belgia og Tsjekkoslovakia møttes i finalen på olympiastadion i Antwerpen. Belgia ledet med 2-0 i slutten av første omgang da spillerne fra Tsjekkoslovakia forlot banen i protest mot dommeren. Tsjekkoslovakia ble diskvalifisert og Belgia ble olympiske mestere i fotball for første gang.
Romania under EM i friidrett 1954
Romania deltok med 24 utøvere under EM i friidrett 1954 som ble arrangert 25.–29. august 1954 i Bern. Utøvere fra Romania tok en medalje og ytterligere fire plasseringer blant de åtte beste under mesterskapet.
Waikato (elv)
Waikato er den lengste elven på New Zealand. Fjerneste kilde (2 797 moh) er på østsiden av Mount Ruapehu på Nordøya. Der starter den løpet med navnet Upper Waikato, før den flyter sammen med elva Tongariro som munner ut i Tauposjøen. Navnet på Waikatos løp før Taupo-sjøen ble i 1945 endret til Tongariro, og elva kalles nå Waikato der den starter ved byen Taupo. Herfra er lengden beregnet å være 425 kilometer.
Fra Taupo flyter elva nord og så nordvest, gjennom 8 oppdemninger for vannkraft, før den når den lille byen Cambridge. Den fortsetter nordvest gjennom lavlandet, forbi byen Hamilton før den munner ut i Tasmanhavet ved Port Waikato.
Elektrisiteten som blir generert i Waikato-elva, gjør regionen Waikato til New Zealands største senter for kraftproduksjon.
Colobodes
Utseende
Middelsstore, gjerne nokså brede, kraftige, brunlige snutebiller med nokså lang snute, ofte ganske knudrete.
Utbredelse
Gruppen er utbredt i Sørøst-Asia.
Zhong Mingren
Zhong Mingren, (kinesisk: 鐘鸣仁, Bastian Hernandes (født 1562 i Sunwui sør for Kanton i Kina, død 24. november 1621 i Hangzhou) var en kinesisk legbror i jesuittordenen.
Derbyshire Dales
Distriktet ble opprettet 1. april 1974, og het først West Derbyshire. Det tok sitt nåværende navn i 1988. Det ble opprettet gjennom sammenslåing av Ashbourne, Bakewell, Matlock og Wirksworth samt landdistriktene Asbourne og Bakewell. Distriktet har et areal på 792,45 km² og hadde 71 1116 innbyggere i 2011.
Photocure
Photocure ASA (ose: PHO), Blærekreftselskapet, er et norsk farmasøytisk selskap som utvikler og kommersialiserer legemidler til bedre diagnose og behandling av pasienter med blærekreft. Anvendelse av egenutviklet teknologi innen fotodynamisk diagnose, som får kreftceller til å lyse rødt, har ført til bedre behandling av blærekreft-pasienter over hele verden. Selskapet er notert på Oslo Børs.
Photocure har utviklet og markedsfører produktet Hexvix (Hexyl aminolevulinat hydrochlorid) (kalt Cysview i USA og Canada) for tidlig deteksjon av tidlig-fase (ikke muskelinvasiv) blærekreft. Photocure distribuerer også medisinsk utstyr (Hyperthermic Intra-Vesical Chemotherpy (HIVEC)) utviklet av Combat Medical i Norden.
Historie
Photocure ble grunnlagt i 1993 av Radiumhospitalets Forskningsstiftelse (RF) for å kommersialisere og utvikle teknologi som var utviklet og oppdaget av forskere ved sykehuset. Professor og kreftforsker Vidar Hansson var administrerende direktør frem til 2005.
I 1997 ble den første medarbeideren ansatt i Photocure, og selskapet startet studier med Metvix, et produkt til fotodynamisk behandling av overfladisk hudkreft og forstadier til hudkreft.
I 2000 søkte selskapet om markedsgodkjenning av Metvix, og selskapet ble notert på Oslo børs. I 2000 startet Photocure kliniske undersøkelser på Hexvix. Photocure fikk markedsgodkjenning for Metvix i 2001, og tegnet en lisensavtale for Metvix med selskapet Galderma. Alle rettigheter til Metvix og lampen Aktilite ble solgt til Galderma i 2009.
I 2005 ble Hexvix godkjent i EU og lansert i Europa i 2006. Photocure kommersialiserte selv i Norden og inngikk en lisensavtale med GE Healthcare for resten av verden i 2006. Hexvix ble godkjent av FDA i USA i mai 2010 under navnet Cysview.
I september 2011 besluttet selskapet å opprette egen salgsorganisasjon i USA, og inngikk et strategisk samarbeid med Ipsen i markedene utenfor USA og Norden.
Photocure utviklet også Visonac (fotodynamisk behandling av akne) og Cevira (fotodynamisk behandling av HPV og forstadier til livmorhalskreft), og vellykkede fase 2 kliniske studier er gjennomført for begge produkter.
I 2015 ble Cysview lansert på det kanadiske markedet i samarbeid med BioSyent Inc.
Medisiner
Photocure har ett produkt i markedet og har solgt rettighetene til ett produkt.
Samlagsprisen
Samlagsprisen er en litterær pris som utdeles årlig av Litteraturselskapet Det Norske Samlaget til en forfatter som skriver på nynorsk, uavhengig av forlag. Prisen ble først utdelt i 2018, og skal deles ut annenhver gang til sakprosaforfattere og skjønnlitterære forfattere.
Prisen kan oppfattes som videreføring av den tidligere Samlagsprisen som ble utdelt fra 1993 til 2014. Den prisen ble tildelt en forfatter som hadde utgitt minst en skjønnlitterær bok med høy kvalitet på forlaget Samlaget i løpet av de siste fem år. Samlagsprisen ble delt ut første gang i forbindelse med forlagets 125-årsjubileum i 1993. Prisen var i 2007 på 25 000 kroner.
Luke’s Movie Muddle
Luke's Movie Muddle er en amerikansk stumfilm fra 1916.
Handling
Lonesome Luke arbeider ved billett-kontoret på en kino, hvor han også er ansatt som vaktmester.
Der må han blant annet håndtere en inkompetent med-arbeider som sovner på jobb hele tiden, og det oppstår forskjellige komplikasjoner.
Basketball under Middelhavslekene 1987
Basketball under Middelhavslekene 1987. Basketball var en av flere sporter under de tiende middelhavslekene som ble arrangert i Latakia i Syria i perioden 11. til 25. september 1987. Det var tiende gangen som basketball var med på programmet under Middelhavslekene. Det var to turnerninger, en for menn og en for kvinner. Seks herrelag og fire damelag deltok. Det var første gangen som kvinner deltok i basketball i middelhavslekene. Tyrkia vant herreturneringen og Albania vant dameturneringen
Samir Barač
Samir Barač (født 2. november 1973) er en kroatisk vannpolospiller. Han representerte landet sitt under Sommer-OL 2012 i London, der han tok gull med det kroatiske landslaget.
Elfenbenskystens U23-herrelandslag i fotball
Elfenbenskystens U23-herrelandslag i fotball er det ivorianske fotballandslaget for menn under 23 år. De konkurrerer for Elfenbenskysten under internasjonale konkurranser som sommer-OL og andre U-23 landslagsturneringer.
De er kvalifisert til Sommer-OL 2020.
Furuflaten
Furuflaten (kvensk: Vuosvankka, nordsamisk: Vuošvággi) er ei bygd i Lyngen kommune i Troms og Finnmark. Den ligger på vestsiden av fjorden Lyngen, rundt 14 kilometer sør for kommunesenteret Lyngseidet.
Fylkesvei 868 går gjennom bygda. Rett nord for bygda går den 3,2 kilometer lange Pollfjelltunnelen, under Pollfjellet.
Det lokale idrettslaget er Furuflaten IL. Bygda har lysløype og kunstgressbane for fotball. Bygda har også en park hvor det finnes muligheter for å spille minigolf og den franske kulesporten petanque.
Furuflaten har mye industri, særlig gummi-, plast- og mineralsk industri samt metallvareindustri og næringsmiddelindustri. Det produseres blant annet forbrenningstoalett. Industrivirksomheten foregår for det meste i Furuflaten Industripark.
Til tross for at bygda bare har cirka 250 inbyggere har de en rekke store bedrifter i bygda.
Teruhisa Moriyama
Teruhisa Moriyama (født 17. mars 1942), japansk volleyballspiller som deltok i de olympiske leker 1964 i Tokyo. Moriyama vant en olympisk bronsemedalje i volleyball under Sommer-OL 1964 i Tokyo. Han var med på det japanske laget som kom på tredjeplass i volleyballturneringen for menn bak Sovjetunionen og Tsjekkoslovakia. Det ble spilt en enkeltserie med ti lag. Japan vant sju og tapte to kamper. Moriyama spilte alle ni kampene i turneringen.
Erlandiini
Erlandiini er en gruppe av biller som tilhører den artsrike underfamilien Cerambycinae i familien trebukker (Cerambycidae).
Utseende
Nokså små, slanke, blanke, brunrøde eller mørkbrune trebukker. Antennene er omtrent halvparten så lange som kroppen. Kroppsbygningen er langstrakt, beina temmelig korte. Fasettøynene er ganske små.
Levevis
Ingenting ser ut til å være kjent om biologien til disse billene.
Utbredelse
Gruppen er utbredt i det sørlige Mexico (E. mexicana) og i det sørlige Brasil, Bolivia og det nordlige Argentina (E. inopinata).
Velites
Velites er en romersk betegnelse på lette fortropper som sloss i åpen formasjon foran de romerske linjene under republikken. De var gjerne fattige eller fra borgerstanden, og ikke en del av de regulære romerske legionene. Deres oppgave var å sinke motstandere, bringe uorden i linjene og fungere som speidere til oppklaring.
Historie
Velittene var en del av hærordningen i den tidlige romerske hæren fram til siste århundre f.Kr. Med Gaius Marius' innføringen av en profesjonell hærordning i 107 f.Kr ble ordningen med lette avdelinger for fattigfolk avviklet, og ansvaret for oppklaring og fortropper overført til lokalt rekrutterte auxilia.
88 Minutes
88 Minutes er en amerikansk filmthriller fra 2007 regissert av Jon Avnet med Al Pacino, Benjamin McKenzie, Alicia Witt, Leelee Sobieski og Deborah Kara Unger i hovedrollene. Opptakene begynte i Vancouver-området 8. oktober 2005 og varte frem til desember 2005. Filmen ble utgitt i forskjellige områder i løpet av 2007. I Nord-Amerika hadde den premiere 18. april 2008. Filmen er blitt vist på NRK, og ligger ute på deres nettsider.
Vrengen bru
Vrengen bru er ei spennbetongbru (fritt frambygg-bru) på fylkesvei 308 over Vrengen, sundet mellom Nøtterøy og Tjøme i Færder kommune i Vestfold.
Den gamle Vrengenbrua
Den første brua ble åpnet 8. november 1932 og var da Nord-Europas lengste hengebru. Den erstattet en enkel, motorisert treferje og gav Tjøme fastlandsforbindelse til Nøtterøy og Tønsberg. Åpningen av den nye brua ble foretatt av kong Haakon VII og seremonien ble sendt direkte i radio. Kongens forgylte signatur er hugget inn i fjellet like ved brua på Tjøme-sida. Broa var tegnet av broingeniør Olaf Stang (1871–1956).
Brua kostet 600 000 kroner, hvorav 20 000 kroner ble gitt privat av initiativtakeren og Tjøme-ordføreren H.L. Bache (1856–1930), Tjømes forkjemper for Vrengen bro. En byste av ham er i dag plassert på Tjøme-sida av brua. Da brua stod ferdig, ble det innført bomavgift for å komme over. For personbiler kostet det 1 krone for dem som bodde på Tjøme og 1,50 for andre. Avgiften opphørte i 1962, da både Vrengenbrua og Røssesundbrua var betalt. Røssesundbrua er ei bru mellom Tjøme og Brøtsø som ble bygd i 1952 og som også ble delfinansiert av bompengene ved Vrengen.
Det ble igjen vedtatt å innkreve bompenger for den nye Vrengenbrua som åpnet i 1981. Denne ordningen ble opprettholdt til den nye brua var nedbetalt etter få år.
Største tillatte belastning per aksel eller enkelt slede var 5 000 kilo iberegnet kjøretøyet. Da biltrafikken økte i 1960-åra var ikke brua lenger tidsmessig. Bredden var slik at to busser ikke kunne møtes, og akseltrykkbegrensningen satte stramme rammer for utvikling av næringslivet på Tjøme. En vinternatt i 1964 røyk 24 brostag som brobanen var festet til, angivelig på grunn av kulde og frakt av en 18 tonn tung stein fra steinbruddet på Eidene. Ved et annet tilfelle, en gang på midten av 1970-tallet, måtte elefanter fra Sirkus Arnardo gå over brua fordi den ikke tålte vekten av elefantene og lastebilene samtidig.
«Bru» eller «bro» var et alvorlig spørsmål i 1932. Statlige myndigheter ønsket at navnet skulle være Vrengen bru. Saken ble debattert i kommunestyret hvor en representant uttrykte på brei tønsbergdialekt:  Vrengen bro ska bruæ hetta!. Dermed ble det «bro», og det korrekte navnet er stadig Vrengen bro.
Den nye Vrengen bru
Den nye Vrengen bru er en fritt frambygg-bru i betong med et hovedspenn på 171 meter og en total lengde på 465 meter. Den har seilingshøyde 27 meter og til sammen 6 spenn. Den nye brua kostet 27 millioner kroner og ble delvis finansiert ved bompenger. Det er i dag gratis å kjøre over.
Hver dag kjører rundt 4 000 biler over Vrengen bru. Om sommeren er antallet mer enn fordoblet.
Frank Stapleton
Francis Anthony «Frank» Stapleton (født 10. juli 1956 i Dublin) er en irsk tidligere fotballspiller og trener. Han er mest kjent for sin tid som spiller for Arsenal og Manchester United. Han har spilt 71 landskamper for og scoret 20 mål.
Stapleton kom til Arsenal på lærlingekontrakt i 1972 og debuterte for klubben i 1975. Han spilte tre FA-cupfinaler for Arsenal, blant annet finalen i 1979 mot Manchester United der han scoret et av målene.
Etter 300 kamper og 108 mål for Arsenal, ble han i 1981 kjøpt opp av Manchester United for 900 000 pund. Her ble han straks en av supporterenes favoritter, og var med på å vinne FA-cupen to ganger, i 1983 og 1985. Stapleton ble historisk da han scoret i finalen i 1983 som den første spilleren som har scoret for to forskjellige lag i forskjellige FA-cupfinaler. Han forlot Old Trafford i 1987 etter 365 kamper og 78 mål for klubben.
Han spilte så for Ajax, Derby County, Blackburn, Aldershot, Huddersfield Town, Le Havre AC og Bradford City. Han var også manager for Bradford. I september 2014 ble Ray Wilkins utnevnt til trener for med Frank Stapleton som assistenttrener.
Kevin Moran
Kevin Bernard Moran (irsk:  Caoimhghín Bernard Ó Móráin) (født 29. april 1956 i Dublin) er en irsk tidligere fotballspiller. Han er mest kjent fra sin tid som spiller for Manchester United. Han spilte 71 landskamper for og scoret seks mål. Han var den første spilleren som ble utvist i en FA-cup-finale. Han er også irsk mester i Gælisk fotball to ganger.
Moran bodde i Rialto i Dublin og vokste opp i Walkinstown. Det var her han startet med Gælisk fotball og «vanlig» fotball, men ville ikke velge bort noen av de. I 1976 og 1977 var han med på å vinne det irske mesterskapet i gælisk fotball, og samtidig var han i sesongen 1976-77 med på å bli irsk ligamester i fotball.
Han ble oppdaget av Manchester Uniteds talent-speider Billy Behan i 1978, og skrev straks under kontrakt med United. Han debuterte for klubben 20. april 1979. Han var en sterk forsvarsspiller som var med på å vinne FA-cupen to ganger, i 1983 og 1985. I finalen i 1985 fikk han den tvilsomme «æren» å bli den første spilleren i en FA-cupfinale som fikk se det røde kortet. Dommer Peter Willis mente at en tackling av Evertons Peter Reid kvalifiserte til utvisning. Enkelte observatører mente dette var noe hardt idømt. Han fikk ikke utdelt vinneredaljen under seiersseremonien og den ble holdt tilbake av FA, men han fikk den utdelt ved en senere anledning.
Moran forlot Old Trafford sommeren 1988 etter 231 ligakamper og 21 mål for klubben, for å spille for den spanske klubben Sporting Gijón hvor han spilte 33 kamper. Han returnerte til engelsk fotball i 1990 da han skrev under for Blackburn som på den tiden spilte i nest øverste divisjon. Han var med på å spille Blackburn opp til FA Premier League, men la opp sesongen før de vant ligaen.
Portugal under EM i friidrett 1954
Portugal deltok med 9 utøvere under EM i friidrett 1954 som ble arrangert 25.–29. august 1954 i Bern. En åttendeplass var det beste resultatet utøvere fra Portugal tok under mesterskapet.
Luke’s Newsie Knockout
Luke's Newsie Knockout er en amerikansk stumfilm fra 1916.
Mitrephorus
Mitrephorus er en slekt av snutebiller.
Utseende
Middelsstore, gjerne nokså brede, kraftige snutebiller med nokså lang snute, havlblanke, ensfarget rødbrune til svarte.
Utbredelse
Slekten er utbredt i den neotropiske økosonen.
Chianti
Chianti er Italias mest kjente rødvin og har sitt navn fra en tradisjonell region i Toscana, hvor den blir produsert. Den ble tidligere kjent igjen ved dens korte og tykke flaske, innpakket i en stråkurv, kalt fiasco, men nå blir fiasco bare brukt av et fåtall av Chiantis vinbryggere. Hovedsakelig blir Chianti tappet på tradisjonelt formede vinflasker. Vinene selges i både lav- og høyprisutgaver. I dag blir Chianti normalt drukket i romtemperatur, i likhet med de fleste andre rødviner.
Historie
Vinen var både populær og høyt eksportert ved introduksjonen av DOC i 1967, i en slik grad at mange regioner i det sentrale Toscana ikke ville bli ekskludert fra bruk av navnet. Som et resultat fikk vinområdet Chianti omtrent 10% mer territorium. Viner merket med Chianti Classico kommer fra det største underområdet i Chianti; samme område som inkluderer det gamle Chianti-området. De andre variantene, med unntak av Rufina nordøstsiden av Firenze og Montalbano sør for Pistoia, har sine opphav i de respektive navngitte provinsene: Siena for Colli Senesi, Firenze for Colli Fiorentini, Arezzo for Colli Aretini og Pisa for Colline Pisane. I 1996 ble deler av underområdet Colli Fiorentini omdøpt til Montespertoli.
Produksjon
Frem til midten av det 19. århundre var Chianti ene og alene basert på Sangiovese-druer. Mot slutten av samme århundre kom baron Bettino Ricasoli, en mann som både var en viktig Chianti-produsent, statsråd og deretter statsminister i Kongedømmet Italia, ut med sine ideer; fra da av skulle Chianti ha blitt produsert med 70 % Sangiovese, 15 % Canaiolo OG 15 % Malvasia bianca (Malvasia bianca er en aromatisk hvit drue med gresk opphav). Det skal nå være minimum 80% Sangiovese, resterende druesorter kan de bruke som de selv ønsker, med lokale tilpasninger. På 1970-tallet startet produsentene med å redusere antallet hvite druer i Chianti, og siden 1995 har det vært lovlig å produsere en Chianti med 100 % sangiovese, eller i det minste uten de hvite druene. Flasken kan ha et bilde av en svart hane (kjent på italiensk som en gallo nero) på flaskehalsen, som indikerer at vinprodusenten er medlem av Gallo Nero-konsortiet; en forening med produsenter fra Classico-regionen som deler markedsføringskostnader. Modnet Chianti (38 måneder i stedet for 4-7), kan merkes som Riserva. Chianti som møter strengere krav (lavere utbytte, høyere alkoholinnhold og tørrekstrakt) kan merkes som Chianti Superiore. Chianti fra underområdet Classico tillates ikke å merkes som «Superiore». Det kan også nevnes at druestokkene ikke skal være eldre enn 40 år for å kunne gi druer til vin med DOC godkjenning til Chianti viner.
Andre viner
Chianti er ikke den eneste tradisjonelle vinen som lages i Toscana, og sangiovese er normalt fundamentet i de fleste rødvinstyper, som f.eks. Vino Nobile di Montepulciano, Carmignano (sammen med andre druer) eller Morellino di Scansano, mens Brunello di Montalcino baseres på en variant kalt for sangiovese grosso. Det finnes også nyere viner som er basert på sangiovese, og noen populære franske druer som vanligvis kalles for «supertoscanere». På grunn av regelendringer kan noen av disse vinene lovlig merkes som Chianti, dersom de ville redusere innholdet av internasjonale druer til under 15% (eller under 20% for Chianti Superiore), selv om mange vinprodusenter har valgt å se bort ifra dette.
Chianti som geografisk område
Fra 1300-tallet til 1932 bestod den geografiske regionen av tre små samfunn; alle i provinsen Siena:
I dag er det vanlig å kalle alle de sentrale delene av Toscana for Chianti. Det geografiske området Chianti blir ofte forvekslet med vinområdet eller med underområdet Chianti Classico. I motsetning til i vinområdet finnes det ingen offisielle retningslinjer for hvor Chianti som geografisk område ligger.
Binomialkoeffisient
Binomialkoeffisienten er en grunnleggende matematisk funksjon i det matematiske delområdet kombinatorikk. Den angir hvor mange forskjellige kombinasjoner en kan velge k objekter fra en mengde av n ulike objekter (uten tilbakelegging, uavhengig av rekkefølgen). Sagt på en annen måte angir binomialkoeffisienten antall delmengder med k elementer i en mengde med n elementer.
Binomialkoeffisienten av et naturlig tall n og et heltall k er definert som det naturlige tallet
og som er null når k < 0 eller k > n. Her betegner n! fakultetet av n. Ifølge Nicholas J. Higham, ble denne notasjonen introdusert av Albert von Ettinghausen i 1826, selv om disse tallene var kjent i århundrer før dette; se Pascals trekant.
Binomialkoeffisienten av n og k blir også skrevet som C(n, k), nCk eller C^{k}_{n} (C står for det engelske ordet combination) og leses «n over k». For å spare plass bruker vi den første av disse tre notasjonene.
For eksempel kan binomialkoeffisienten brukes til å beregne hvor mange mulige tallkombinasjoner som finnes i Lotto:
Hvilket igjen betyr at sannsynligheten for å få sju rette i Lotto på en gitt rekke er:
Binomialkoeffisientene er koeffisienter i utvidelsen av binomet (x + y)^n (derav navnet):
Dette generaliseres ved binomialformelen, som tillater eksponenten n å være et komplekst tall, (spesielt tillater dette n å være ethvert reelt tall, ikke nødvendigvis bare positive heltall).
Utledning fra binomutvidelse
Når eksponenten er 1, blir (x+y)^1 til x+y. Når eksponenten er 2, blir (x+y)^2 til (x+y)(x+y), som former ledd som følger. Det første leddet får vi ved å gange x fra begge faktorene, slik at vi får x^2; likeså for y, slik at vi får leddet y^2. Men xy leddet kan formes av x fra den første og y fra den andre faktoren, eller y fra den første og x fra den andre faktoren; derfor får leddet koeffisienten 2. Når eksponenten er 3, reduseres (x+y)^3 til, hvor vi allerede vet at. Igjen oppstår ekstremene x^3 og y^3 på et unikt vis. Men leddet x^2y er enten 2xy ganget med x eller x^2 ganget med y, som gir koeffisienten 3; likeså oppstår xy^2 på to måter, ved å summere koeffisientene 1 og 2 får vi 3.
Dette foreslår en induksjon. Slik at for eksponenten 4, har hvert ledd sammenlagt grad (sum av eksponentene) på 4, med 4-k faktorer av x og k faktorer av y. Hvis k ikke er 0 eller 1 (leddene x^4 eller y^4), da oppstår leddet på to måter, fra tilstøtende koeffisienter med sammenlagt grad 3. For eksempel x^2y^2 er begge xy^2 ganget med x og x^2y ganget med y, slik at leddets koeffisienten blir 3+3. Dette er opprinnelsen til Pascals trekant, som er diskutert nedenfor.
Sett fra et annet perspektiv, for å forme fra n faktorer av (x+y), må vi velge y fra k av faktorene og x fra resten. Vi teller mulighetene ved å betrakte de n! permutasjonene av faktorene. Hver permutasjon fremstilles som en uordnet liste med tall fra 1 til n. Vi velger en x fra de n−k første faktorene, og en y fra de resterende k faktorene; på denne måten vil hver permutasjon bidra til leddet x^{n-k}y^k. For eksempel, listen 〈 4,1 ,<u style="text-decoration:overline">2,3 〉 velger x fra faktorene 4 og 1, og y velger faktorer fra 2 og 3, som en måte å forme leddet x^2y^2.
Diskusjonen kan videreføres til tilfellet hvor hver faktor er en sum av flere variabler, som naturligvis leder til definisjonen av en multinomialkoeffisient. En gunstig notasjon bruker en liste av variabler, med eksponentene gitt i en annen liste, , kjent som et multi-indeks. Leddene i utvidelsen av har formen
hvor, og koeffisienten til et slikt ledd er multinomialkoeffisienten
Den enkle binomialkoeffisienten er tilfellet der m=2.
Pascals trekant
Pascals regel er det viktige gjentakelsesforholdet
som følger direkte fra definisjonen. Dette gjentakelsesforholdet kan brukes til å bevise, ved matematisk induksjon, at C(n, k) er et naturlig tall for alle n og k, et faktum som ikke er umiddelbart tydelig ut ifra definisjonen.
Den gir også opphav til pascals trekant: row 0                    1 row 1                  1   1 row 2                1   2   1 row 3              1   3   3   1 row 4            1   4   6   4   1 row 5          1   5   10  10   5   1 row 6        1   6   15  20  15   6   1 row 7      1   7   21  35  35   21  7   1 row 8    1   8   28  56  70  56   28  8   1
rad nummer n inneholder tallene C(n, k) for k = 0,...,n. Den konstrueres ved å begynne med enere på utsiden og så legge sammen nabotall og skrive summen rett under. Denne metoden gjør det mulig å raskt regne ut binomial koeffisienter uten å måtte bruke brøk eller multiplikasjon. For eksempel, ved å se på den femte raden i trekanten, kan en straks lese av at Differansene mellom elementer på andre diagonaler er elementene på forrige diagonal – slik som følger av gjentakelsesforholdet (3) ovenfor.
I Precious Mirror of the Four Elements (1303), nevner Zhu Shijie trekanten som en eldgammel metode for å løse binomialkoeffisienter, noe som indikerer at metoden var kjent for kinesiske matematikere fem århundrer før Pascal.
Kombinatorikk og statistikk
Binomialkoeffisienter er av stor betydning i kombinatorikk, fordi de gir ferdige formler for visse hyppige telleproblemer:
Binomialkoeffisienter forekommer også i formelen for binomisk distribusjon i statistikk og i formelen for en Bézier kurve.
Formler som inneholder binomialkoeffisienter
Følgende formler kan være nyttige:
Fra (2) ved å bruke at x = y = 1. Dette er det samme som å si at summen av elementene av en rad i Pascals trekant alltid tilsvarer to opphøyd i et heltall.
Fra (2), etter å ha derivert og satt inn x = y = 1.
Siden C(n, k) er definert som null hvis k > n, er summen endelig. Ved å utvide (1+x)m (1+x)n-m = (1+x)n med (2). Likning (7a) generaliserer likning (3). Likning (7a) er Vandermonde's konvolusjonsformel (etter Alexandre-Théophile Vandermonde) og er essensielt en form for Chu-Vandermonde identiteten. Den kan vises å gjelde for tilfeldige, komplekse m og n.
Likning (7a) gjelder for alle verdier av m, mens likning (7b) gjelder for alle verdier av j.
Fra (7) ved å bruke m = k = n og (4).
Her betegner F(n + 1) Fibonacci-tallene. Denne formelen om diagonalene i Pascals trekant kan bevises med induksjon ved å bruke (3).
Dette kan bevises ved induksjon av n ved å bruke (3).
Divisorer til binomialkoeffisienter
Primtallsdivisorer til C(n, k) kan tolkes som følger: Hvis p er et primtall og r er den høyeste eksponenten slik at slik at p^r er delelig med C(n, k), da er r likt antallet naturlige tall j slik at brøkdelen av k/p^j er større enn brøkdelen av n/p^j. Særskilt er C(n, k) alltid delelig med n/gcd(n, k).
Ulikheter for binomialkoeffisienter
Følgende grenser for C(n, k) gjelder:
Generalisering til komplekse verdier
Binomialkoeffisienten kan defineres for alle komplekse tall z og alle naturlige tall k som følger:
Denne generaliseringen er kjent som den generelle binomialkoeffisienten og er brukt i utredningen av binomialformelen og oppfyller egenskapene (3) og (7).
For en konstant k, er uttrykket et polynom av k'te grad med rasjonale koeffisienter.
f(z) er det unike polynomet av grad k som oppfyller og
Ethvert polynom p(z) av grad d kan skrives på formen Dette er viktig i teorien om differenslikninger og kan bli sett på som en diskret analog til Taylors teorem.
Newtons binomserie får den enkle formen
Det er ikke vanskelig å vise at rekkens konvergensradius er 1.
Generalisering til q-serie
Binomialkoeffisienten har en q-analog generalisering kjent som Gauss-binomet.
Det Norske Samlaget
Det Norske Samlaget, også kjent som Samlaget, er et norsk forlag som utgir bøker og tidsskrift på nynorsk og norske dialekter. Selskapets formål er å utvikle, forvalte og spre nynorsk språk og litteratur. Forlaget har utgitt over 6000 boktitler siden 1868.
Det Norske Samlaget er nå delt i to institusjoner: Litteraturselskapet, som er en kulturpolitisk interesseorganisasjon, og forlaget som siden 1978 er en selveiende stiftelse og står for forretningsdriften. «Litteraturselskapet Det Norske Samlaget» er en kulturpolitisk interesseorganisajon som skal legge forholdene til rette for nynorsk bokutgivelse, og har også ansvaret for flere legater og prisutdelingar som for eksempel Melsom-prisen og Emma og Elias Blix' legat. «Forlaget Det Norske Samlaget» er fra 1978 skilt ut som selveiende forretningsdrivende stiftelse. Forlaget gir ut tidsskriftet Syn og Segn, bokverk, historiske, biografiske og skjønnlitterære verker, barne- og ungdomsbøker, bøker for høyere utdanning, ordbøker, vitenskapelige og populærvitenskapelige bøker på nynorsk. Forlaget utgir rundt 100 nye titler årlig og har utgitt 65 litterære debutanter på 2000-tallet.
Forlaget hadde i 2019 en omsetning på ca 61 millioner kroner. Hvorav boksalg utgjorde ca 41 millioner kroner, inkludert bøker kjøpt gjennom statlige støtteordninger. Selskapet fikk i tillegg ca 15 millioner kroner i direkte statsstøtte. To tredeler av forlagets omsetning var tidligere lærebøker til skolen på tidlig 2000-tall, men omsetningen i dette markedet var raskt fallende etter innføringen av Kunnskapsløftet. Dette førte til at Samlaget Utdanning ble solgt til Fagbokforlaget fra 1. mai 2012.
Sør-Afrikas U23-herrelandslag i fotball
Sør-Afrikas U23-herrelandslag i fotball er det sørafrikanske fotballandslaget for menn under 23 år. De konkurrerer for Japan under internasjonale konkurranser som sommer-OL og andre U-23 landslagsturneringer.
Det Norske Samlaget
Edmund Austigard er forlagsdirektør, og Håkon Kolmannskog forlagssjef.
Sør-Afrikas U23-herrelandslag i fotball
De er kvalifisert til Sommer-OL 2020.
Det Norske Samlaget
Historie
Forlaget ble stiftet 24. mars 1868 med formål å utgi bøker på landsmål. En av stifterne (i tillegg til Werner Werenskjold) og første formann var Hagbard Emanuel Berner, han var formann fram til 1877. Det var en liten gruppe av målbevisste menn som kom sammen i Christiania i 1868 og dannet Det Norske Samlaget. Dette var et naturlig utløp av en bevegelse for målreising som gjorde seg gjeldende over hele Europa. På Island var Islands Bókmenntafélag stiftet og i Finland Finska litteratursällskapet, ellers var det målreising på gang blant annet på flamsk, provençalsk og slavisk. En debatt om en norsk språkreformasjon hadde på dette tidspunkt pågått i en mannsalder, og det var femten år siden Ivar Aasen hadde satt fram tanken om å gjenreise det norske folkemålet. Opp gjennom 1860-årene hadde det vært gjort forsøk på å organisere seg, men dette var tungt arbeid, og mye motstand møtte de tidlige målfolkene. Vestmannalaget ble etablert på samme tid og beskrives av Samlagets mangeårige formann Sigmund Skard som dets «bergenske førstefødte tvillingbror».
Luke’s Preparedness Preparations
Luke's Preparedness Preparations er en amerikansk stumfilm fra 1916.
Søre Sålefjell
Søre Sålefjell er et fjell i Karmøy kommune i Rogaland, med en høyde på 132 meter over havet. Det er det høyeste fjellet på øya Karmøy, mens det høyeste punktet i Karmøy kommune er Dyrafjellet (172 moh), som ligger i kommunens fastlandsdel.
Det går merkede stier fra Kopervik. Fjellet er vendepunkt for turmarsjen Sålefjellsmarsjen, og brukes som rasteplass for Karmøymarsjen. Søre Sålefjell ligger en halv times marsj fra Stokkastrand skole i Kopervik i Karmøy kommune. Den norske Turistforeningen har markerte løyper opp til fjellet, med sin vellkjente røde T. Man kan også gå til Sålefjellet fra Liarlund i Kopervik. Dette kan ta en ca. 2 timer.
Den omstridte vindmølleparken Karmøy vindkraftverk er planlagt sør for fjellet.
Doncaster (distrikt)
Doncaster er et administrativt distrikt med status som metropolitan borough i South Yorkshire i England. Det har navn etter administrasjonssenteret Doncaster.
Robin Hood Airport Doncaster Sheffield, som tidligere var en RAF-base ligger i distriktet, ved Finningley.
Hollister (klesmerke)
Hollister Co, også kalt Hollister, er et amerikansk klesmerke som eies av Abercrombie & Fitch Co. Hollister ble opprinnelig laget og designet for å tiltrekke seg kunder i en alder av 14 til 18 år, til en billigere pris enn det tidligere nevnte merke. Klærne selges i butikker og gjennom Hollisters egen nettbutikk.