cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Oryctes boas
Levevis
Larvene lever av råtnende plantedeler ned i jorda, og er regnet som harmløse. De voksne billene kan gjøre betydelig skade ved å gnage på palmer, særlig kokospalmer. De gnager seg inn i og ødelegger skuddene på unge trær.
Utbredelse
Arten er vidt utbredt i tropisk Afrika.
Irland under Vinter-OL 1992
Irland under Vinter-OL 1992. Fire mannlige sportsutøvere fra Irland deltok i bobsleigh under Vinter-OL 1992 i Albertville i Frankrike. Irland, som deltok for første gang i et vinter-OL, vant ikke noen medaljer. Beste plassering var en 32.-plass i toerbob.
Danmark under Kortbane-VM i svømming 2016
Tyskland deltok under Kortbane-VM i svømming 2016 i Windsor, Ontario i Canada fra 6. - 11. desember 2016.
Flemming Christensen
Flemming Christensen (født 10. april 1958) er en dansk fotballtrener og tidligere landslagsspiller for.
Flemming spilte bl.a. i AB og Lyngby Boldklub, og han fikk sin debut på det danske landslaget i 1982 mot. Senere spilte han ytterligere 10 landskamper, hvor han scoret 2 mål.
Ivar Geelmuyden
Ivar Christian Sommerschild Geelmuyden (født 8. april 1819, død 21. mai 1875) var en norsk skolemann og politiker fra Trondheim.
Geelmuyden ble valgt til stortingsrepresentant for Fredrikshald for perioden 1857-1858 og for Bergen fra 1865 til sin død. Han var også ordfører i Bergen i periodene 1867-1868 og 1873-1875.
Geelmuyden var elev ved Bergen katedralskole til 1837, og ble adjunkt i 1844 (cand.mag). Han var deretter lærer ved Nissens latin- og realskole i Christiania til han ble overlærer ved realskolen i Fredrikshald i 1853. Fra 1862 til sin død var han rektor ved Bergen katedralskole. Han skrev også flere lærebøker i geografi.
Ivar Geelmuyden var far til skolemannen og politikeren Carl Victor Emanuel Geelmuyden.
Mihai Răzvan Ungureanu
Mihai Răzvan Ungureanu (født 22. september 1968 i Iași) er en rumensk politiker og historiker. Ungureanu var i perioden 29. desember til 12. mars 2007 rumensk utenriksminister.
Ungureanu ble 9. februar 2012 valgt til statsminister i Romania av det rumenske parlamentet. Ved et mistillitsvotum i parlamentet 27. april 2012 ble Ungureanys regjering kastet. Hans regjering ble 7. mai 2012 erstattet av regjeringen Ponta.
Det karibiske hav
Det karibiske hav, eller Karibhavet, (engelsk: Caribbean Sea, fransk: Mer des Caraïbes eller Mer des Antilles, spansk: Mar Caribe) er et randhav til Atlanterhavet beliggende mellom Sør- og Mellom-Amerika og Antillene inn mot Atlanterhavet. I nordvest har Det karibiske hav forbindelse til Mexicogolfen gjennom Yucatánstredet.
Havet dekker omkring 2,753,000 km². Det dypeste punktet er Cayman-rennen mellom Cuba og Jamaica, 7,686 m under havnivået. Hele området, spesielt de mange ferieøyene, er kjent som Karibia eller Karibien.
Historie
Øyene i det karibiske hav var opprinnelig befolket av ulike karib-indianske folkeslag. Men etter den europeiske koloniseringen døde i hovedsak den lokale befolkningen, og ble erstattet av svarte slaver fra Afrika.
Pueblo-opprøret
Pueblo-opprøret av 1680 eller Popés opprør var et opprør der mange blant pueblofolket tok til våpen for å fordrive de spanske kolonistene i Ny-Spanias New Mexico-provins.
José Mariano Jiménez
José Mariano Jiménez (født 18. august 1781 i San Luis Potosí i Mexico, død 26. juni 1811) var en meksikansk ingeniør, opprører og offiser som var aktiv i begynnelsen av den meksikanske uavhengighetskrigen på 1800-tallet.
Pueblo-opprøret
Bakgrunn
Mange blant pueblo-folket næret en undertrykt fiendtlighet mot spanjolene, i hovedsak på grunn av den nedverdigende behandlingen og forbudet mot pueblo-folkets tradisjonelle religion. I tillegg hadde den tradisjonelle økonomien blant puebloene brutt sammen, og innbyggerne var nødt til å jobbe innenfor spanjolenes encomienda-system. Enkelte av pueblo-indianerne kan også ha blitt tvunget til å jobbe i gruvene i Chihuahua. Forøvrig hadde spanjolene introdusert nye jordbruksredskaper og de sørget også for en viss grad av sikkerhet mot angrep fra Navajo og Apache-indianerne. Som et resultat av dette hadde de levd i relativ fred med spanjolene siden dannelsen av den nordre New Mexico-kolonien i 1598.
José Mariano Jiménez
Han studerte ved Colegio de Minería i Mexico by for å bli ingeniør i meksikansk gruvedrift. Han ble uteksaminert fra denne skolen i 1804. Han flyttet snart til Guanajuato, der han var i stand til å følge utviklingen av gerilja-bevegelsen som ble ledet av den kjente opprørslederen Miguel Hidalgo, som hadde som hovedmål å oppnå uavhengighet av Mexico fra kolonimakten Spania. Et par dager etter at krigen startet, ble Jiménez Hidalgos milits og steg raskt i de militære gradene inntil han oppnådde graden oberstløytnant.
Pueblo-opprøret
Bakgrunn
På 1670-tallet ble regionen herjet av tørke, som ikke bare forårsaket hungersnød blant puebloene, men som også førte til hyppigere angrep fra nomadiske nabostammer, noe spanjolene ikke var i stand til å forsvare puebloene mot. På samme tidspunkt herjet sykdommer europeerne brakte med seg blant de innfødte, noe som førte til en betydelig nedgang i folketallet. Pueblo-folket var misfornøyd med graden av beskyttelse spanjolene kunne tilby og ble desillusjonert med romersk-katolske religionen de hadde brakt med seg, noe som gjorde at folk vendte tilbake til den gamle religionen. Dette framprovoserte en bølge av undertrykkelse på vegne av Fransiskaner-misjonærene.
I 1675 sørget guvernør Juan Francisco Treviño for at 47 pueblo-medisinmenn ble arrestert og beskyldt for å praktisere trolldom. Fire medisinmenn ble dømt til døden ved hengning. Tre av dommene ble utført, mens den fjerde begikk selvmord. De gjenværende medisinmennene ble pisket offentlig og dømt til fengselsstraffer. Da nyheten om dette kom pueblo-lederne for øre reiste et betydelig antall til Santa Fe der fengselet var. På grunn av at et stort antall spanske soldater var ute for å kjempe mot Apachene satte guvernør Treviño fangene fri. En av de frigitte fangene var en San Juan-indianer kalt «Popé» (skrives også Po'Pay).
José Mariano Jiménez
På grunn av et svik fra en av sine underordnede soldater ble han tatt til fange ved Wells av Baján (Norias de Baján) i Chihuahua i 1811. Han ble dømt for oppvigleri og høyforræderi mot den spanske kronen og ble henrettet ved skyting den 26. juni 1811, sammen med andre medlemmer av opprørsbevegelsen, blant annet Ignacio Allende og Juan Aldama. Jiménez' lik ble halshugget, og hodet ble tatt med til fengselet Alhóndiga de Granaditas i Guanajuato by, hvor det ble vist frem for fangene til skrekk og advarsel. I 1925 ble hans levninger flyttet til mausoleet under Ángel de la Independencia i Mexico by.
Pueblo-opprøret
Opprøret
Etter at Popé ble frigitt planla og utførte han Pueblo-opprøret. Mens han var på flukt fra spanske myndigheter ettersøkt for delaktighet i flere mord, tok han tilflukt i Taos Pueblo nord i New Mexico. Fra Taos planla han opprøret. Popé sendte løpere til alle puebloene med knyttede remser av hjorteskinn, der knutene viste antall dager som gjensto før opprøret skulle starte. Hver morgen skulle pueblo-lederne knytte opp en knute, og når den siste knuten var fjernet var det et signal om at de i fellesskap skulle starte opprøret mot spanjolene.
Opprøret var planlagt for 11. august 1680, men spanjolene fant ut av det etter å ha tatt til fange to Tesuque Pueblo-ungdommer som skulle overbringe meldingen til puebloene. Popé fremskyndet planen med en dag, og opprøret startet 10. august, før spanjolene kunne slå det ned. Totalt deltok rundt 8 000 indianere, mens kolonistene kun hadde i underkant av 200 menn under våpen.
Angrepet ble startet av Taos-, Picuris- og Tewa-indianere i de respektive puebloene. De drepte 21 av provinsens 40 Fransiskanere, og 380 spanjoler – menn, kvinner og barn. Spanske nybyggere flyktet til Santa Fe, den eneste spanske byen, og Isleta Pueblo, som var en av de få puebloene som ikke deltok i opprøret.
I den tro at de var de eneste overlevende forlot flyktningene 15. september Isleta og satte kursen mot El Paso del Norte. I mellomtiden hadde Popés opprørere beleiret Santa Fe ved å omringe byen og avskjære fortets vannforsyning. New Mexicos guvernør, Antonio de Otermín, var barrikadert i guvernørens palass og varslet en allmenn retrett. 21. august strømmet de gjenværende spanske nybyggerne ut av Santa Fe med kurs mot El Paso del Norte.
Etterspillet
Spanjolenes retrett etterlot New Mexico i indianernes hender. Popé fungerte etter dette på mange måter som en despot, der han beordret indianerne til å brenne eller ødelegge kors og andre religiøse symboler, i tillegg til alle andre spor etter den romersk-katolske kirken og spansk kultur. Dette strakte seg også så langt som til å drepe buskap og frukttrær. Han forbød også planting av hvete og bygg. Popé gikk så langt som å befale de indianere som hadde giftet seg i henhold til den katolske kirkens skikker til å oppgi konene sine og ta andre i henhold til de innfødtes gamle tradisjon. Han døde rundt 1688.
Etter det suksessfulle opprøret begynte de forskjellige pueblo-stammene, som var adskilt av hundrevis av kilometer og seks forskjellige språk, å krangle om hvem som skulle okkupere Santa Fe og ha herredømme over området. Disse maktkampene, kombinert med en syv års tørke og stadige angrep fra nomadiske stammer, svekket pueblo-folkenes besluttsomhet og åpnet for en spansk gjenerobring av området.
«Blodløs» gjenerobring
I juli 1692 returnerte spanjolen Diego de Vargas til Santa Fe. De Vargas omringet byen før daggry og ba indianerne om å overgi seg, med løfte om å vise nåde dersom de sverget troskap til den spanske kongen og bekjente seg til den kristne tro. Indianernes ledere samlet seg i Santa Fe, møtte med de Vargas, og ble enige om å slutte fred. 14. september 1692 erklærte de Vargas området formelt som gjenerobret.
De Vargas' gjenerobring av New Mexico blir ofte kalt «blodløs gjenerobring». Realiteten er forøvrig at de Vargas satte i verk flere militære felttog mot pueblo-folkene i årene som fulgte, i et forsøk på å opprettholde freden. I 1696 var det et nytt begynnende pueblo-opprør, som resulterte i fem døde misjonærer og 21 spanjoler, men opprøret ble effektivt forpurret. Mot slutten av 1600-tallet var den spanske erobringen av området i all vesentlighet fullendt.
Selv om uavhengighet fra spanjolene var kortvarig, førte pueblo-opprøret til en stor endring i forholdet mellom spanjolene og pueblo-indianerne. Opprøret hadde ført til en varig svekkelse av Frasiskanerne, og fokus endret seg fra å misjonere blant de innfødte til å ta i bruk New Mexico som en buffer mot franskmennene i nord og Mexicos nordlige provinser i sør.
Puebloene ble gitt større religionsfrihet, og spanjolene krevde langt mindre fra de innfødte i form at mat og arbeid. I tillegg ga spanjolene betydelige landområder til hver pueblo i en erkjennelse av indianernes rett til landområdene, og oppnevnte en offentlig forsvarer for å beskytte indianernes rettigheter og prosedere sakene deres for spanske rettsinstanser. Puebloene mottok også våpen for å kunne beskytte landsbyene sine.
På mange måter kan dette sees på som en Pueblo-spansk allianse, spesielt med henblikk på deres felles fiender – Apache, Navajo, Ute og Comanche-indianere som utførte stadige plyndingstokt i regionen. Popés opprør ga grobunn for den blanding av spansk og indiansk kultur som er tydelig i regionen den dag i dag.
Pueblo-opprøret i kunsten
I 1995, i Albuquerque, produserte La Compania de Teatro de Albuquerque et tospråklig skuespill, Casi Hermanos, som var skrevet av Ramon Flores og James Lujan. Stykket fremstilte hendelser som ledet fram til Pueblo-opprøret, inspirert av beretninger fra to halvbrødre som møttes på motsatt side av slagmarken.
I 2005, i Los Angeles, produserte Native Voices at the Autry stykket Kino and Teresa, en tilpasning av Romeo og Julie, skrevet av Taos Pueblo-skuespillerforfatteren James Lujan. Handlingen finner sted fem år etter den spanske gjenerobringen i 1692, og fletter sammen historiske personer med deres litterære motstykke for å dramatisere hvordan begge sider lærte å leve sammen og danne den kulturen som er dagens New Mexico.
CWTS Leiden Ranking
CWTS Leiden Ranking er en årlig rangering av verdens mest sentrale universiteter, basert på bibliometriske indikatorer. Rangeringen utføres og publiseres av Sentrum for vitenskap og teknologiske studier (nederlandsk: Centrum voor Wetenschap en Technologische Studies, CWTS) ved Universitetet i Leiden.
Den første utgaven av rangeringen ble publisert i 2007. De første årene ble 500 universiteter vurdert. Fra og med 2014 er tallet økt til 750.
Metode
Rangeringen er basert på data fra Thomson Reuters bibliografiske database Web of Science. Frem til 2014 anvendte CWTS denne databasens kategorisering av tidsskrifter for å beregne feltnormerte indikatorer. Fra 2014 ble metoden endret slik at de nå undersøker bare det de kaller kjernetidsskrifter (core journals). Et kjernetidsskrift skal tilfredsstille disse kravene: Det skal publisere på engelsk og ha et internasjonalt perspektiv. Det skal også ha et stort antall referanser til andre kjernetidsskrifter i Web of Science, noe som indikerer at det har gode forbindelser til disse når det gjelder siteringer. Denne metoden fører til at rundt 16% av publikasjonene i Web of Science blir utelukket. Dette gjelder først og fremst humanioratidsskriftene.
Norske universiteter
I 2014-listen var fire norske universitet med. Universitetet i Oslo ble rangert som nr. 317, Universitetet i Tromsø som nr 318, NTNU som nr. 331 og Universitetet i Bergen som nr. 377. Rangeringen er basert på publisering i perioden 2009–2012.
Keltisk mytologi
Keltisk mytologi er mytologien til jernalderens keltisktalende folk og keltisk kultur.
Historie
Som andre folkeslag i jernalderens Europa hadde de tidlige kelterne en polyteistisk mytologi og religiøs struktur. Blant kelterne med nær kontakt til antikkens romere, som gallere og keltiberere, overlevde troen deres ikke Romerriket, den påfølgende omvendelsen til kristendommen, eller tapet av deres eget språk. Likevel er det hovedsakelig i romerske og kristne kilder at keltisk mytologi er bevart. De keltiske folkene som klarte å bevare enten sin politiske eller språklige identitet (som gælere og britonere i Storbritannia og Irland), etterlot seg overleveringer fra sine forfedres mytologi, som ble nedskrevet i løpet av middelalderen.
Sentralt i keltisk mytologi sto krigerhelter med overnaturlige krefter, samt en forestilling om at jorden er hellig. Den viktigste guddommen var en modergudinne som gav fruktbarhet, liv og beskyttelse.
Et karakteristisk trekk ved keltisk mytologi er at historiske hendelser og sagn gled over i hverandre, og det er i dag usikkert om kong Arthur var en historisk person, eller en mytologisk figur flettet inn i en historisk kontekst. Kultiske handlinger skjedde som oftest utendørs ved hellige steder som innsjøer, åser, lunder og øyer, der seremoniene ble utført av druider. Druidene var også dommere og læremestere.
Oversikt
Da keltisk kultur nådde sin største utbredelse, var keltiske stammer tilsynelatende bosatt over det meste av vestlige og sentrale Europa, men de var ikke politisk forent, eller rådet over noen vesentlig sentral kilde til kulturell innflytelse eller homogenitet. Som et resultat av dette mangfoldet var det stor variasjon i lokal praksis innenfor keltisk religion (skjønt bestemte motiver som guden Lugh opptrer i diffus spredning over hele den keltiske verden).
Stedet man kom til etter sin død, kaltes Tir inna beo (De levendes land, beo = levende), et paradis der sykdom og alderdom ikke fantes, der musikk strømmet opp fra jorden, og mat og drikke dukket opp i magiske kar. Dette landet var alle steder og hvor som helst - i havet, under jorden, i huler, skoger og vann. Guden Lugh hentet sitt sverd Frecraid (= Svareren) der. Keltiske guder holdt til på steder som vekket åndelige opplevelser, som lunder eller skjulte tjern i hellige skoger. Ofringer kjennes fra steder som Sequana (Seinens utspring), Llyn Cerrig Bach på Anglesey, Segais-brønnen ved Boynes utspring, og kilden ved Carrawburgh ved Hadrians mur som var en helligdom for gudinnen Coventina. Mer enn fire hundre navn er kjent på keltiske guddommer, og iblant kunne én gud stå for alt som var hellig. Noen dyr var hellige, slik som okser (iblant avbildet med tre horn), hjorter, villsvin, hester, harer og gjess, mens menneskehoder representerte en dypt åndelig symbolikk med en viktig plass i keltiske myter og utskjæringer. Alt dette forbindes i dag med keltere; men hvis kelterne, som mye tyder på, hadde sin opprinnelse i bronsealderkulturene som reiste Stonehenge og andre monumentale byggverk langs atlanterhavskysten, var deres troslære arven etter en kultur som hadde utviklet seg gjennom tusenvis av år.
Guden for torden het Taranis, som også språklig er beslektet med den norrøne guden Tor. Lucanus navngir Taranis som en av de tre gudene kelterne skal ha ofret mennesker til. Cernunnos (= den hornede) er det vanlige navnet for en skikkelse med horn, dyrenes hersker, som finnes avbildet blant annet på Gundestrupkjelen som ble funnet i Danmark. Navnet hans er imidlertid bare blitt bevart på ett sted, på «Båtmennenes søyle» som ble gjenfunnet under Notre-Dame i 1711. De fleste keltiske guder synes å ha vært genii locorum, det vil si lokale guder eller stammeguder, og svært få ble dyrket over større områder. Ut fra det som er bevart av keltisk mytologi, er det imidlertid mulig å se likheter og fellestrekk som tyder på en mer enhetlig gudeverden enn det man tidligere trodde.
Disse oldtidsgudenes vesen og funksjoner kan ses ut fra navnet deres, stedet der man finner inskripsjoner, ikonografien deres, de romerske gudene de sidestilles med, og tilsvarende figurer fra senere keltisk mytologi.
Keltisk mytologi regnes i bestemte, beslektede undergrupper som i store trekk tilsvarer de ulike undergruppene av keltiske språk:
Historiske kilder
Fordi så lite skriftlig materiale er bevart på gallisk, har man antatt at de hedenske kelterne i liten grad var lese- og skrivekyndige, skjønt en skriftlig form for gallisk som benyttet greske, latinske og norditaliske alfabeter, ble benyttet (som bevitnet i votivgaver som har inskripsjoner på gallisk, og i Coligny-kalenderen). Julius Cæsar har bevitnet gallernes skrivekyndighet, men skrev også at druidene hadde forbud mot å nedtegne bestemte vers av religiøs betydning. Han merket seg imidlertid at helvetere hadde foretatt en skriftlig folketelling.
Hos romerne fantes en utbredt skikk med offentlige inskripsjoner, og de hadde brutt druidenes makt i de erobrede områdene; men faktisk er de fleste inskripsjoner til guddommer som er avdekket i Gallia (dagens Frankrike og nordlige Italia), Britannia og andre tidligere (og tidvis fortsatt) keltisktalende områder, fra før den romerske erobringen.
Selv om de tidlige gælere i Irland og deler av dagens Wales benyttet seg av et system som kalles for Ogham-skrift, for å nedtegne korte inskripsjoner (hovedsakelig personnavn), var det først etter kristendommens innføring at skrivekyndighet ble mer vanlig i keltiske områder som ikke hadde vært under romerne. Faktisk var det kristne munker som først nedtegnet mange av de gæliske mytene, men uten å ivareta deres opprinnelige religiøse betydning.
Nelly (rapper)
Cornell Haynes Jr (født 2. november 1974), bedre kjent under artistnavnet Nelly, er en amerikansk hiphop-musiker og tidvis også skuespiller fra St. Louis. Han har spilt med rapgruppen St. Lunatics siden 1993 og signert kontrakt med plateselskapet Universal Records i 1999. Her begynte Nelly sin solokarriere i 2000 da han deputerte med albumet Country Grammar hvor tittellåten ble en topp-ti-hit. Albumet gikk inn på tredjeplass på listen Billboard 200 og nådde deretter førsteplassen. Han er en av de mest solgte rapperne noensinne med over 40 millioner solgte album over hele verden.
Nelly har hatt hele ni topp-ti singler på den amerikanske Billboard Hot 100, noe ingen andre rappere har klart. Nelly har også prøvd seg som skuespiller og var blant annet med i filmen The Longest Yard sammen med blant annet Adam Sandler og Chris Rock.
Nelly har vært nominert til prisen Grammy Award hele 11 ganger, og har vunnet den tre ganger.
Tetthetsbølgeteori
Tetthetsbølgeteori eller Lin-Shus tetthetsbølgeteori er en teori foreslått av C.C. Lin og Frank Shu på midten av 1960-tallet for å forklare spiralarmstrukturen til spiralgalakser. Teorien introduserer en ide om langlevde kvasistatiske tetthetsbølger, som er deler av den galaktiske skiven som har større massetetthet (ca. 10–20 % større). Teorien har også blitt brukt på Saturns ringer med hell.
Jomfruøyene
Jomfruøyene er en øygruppe i Det karibiske hav. Den består av De puertorikanske Jomfruøyer, De amerikanske Jomfruøyer og De britiske Jomfruøyer.
Christofer Columbus oppkalte øygruppen etter St. Ursula og de 11 000 jomfruer, et navn som på spansk ble forkortet til «Las Virgines» – «Jomfruene». Urfolket ble utryddet etter at Spania annekterte øyene. De ble befolket av afrikanske slaver som bemannet sukkerplantasjene. Deres etterkommere har nå turisme som viktigste næring.
Dansk Vestindia
Tre av øyene, St. Croix, St. Thomas og St. Jan, var fra slutten av 1600-årene til 1917 danske kolonier. Det danske Vestindiske kompani koloniserte St.Thomas i 1672 og St. Jan i 1718. I 1733 ble St. Croix kjøpt fra det franske vestindiske kompani. De tre øyene ble i 1754 solgt til kongen av Danmark-Norge.
Hensikten med koloniseringen var å utnytte den lønnsomme «trekanthandelen», som gikk ut på å eksportere skytevåpen og andre industrivarer til Afrika i bytte mot slaver, som deretter ble fraktet til øyene i Karibia for å bemanne sukkerplantasjene. Sluttetappen i trekanten var frakten av sukker til hjemlandet i Europa. Økonomien i Dansk Vestindia var fullstendig basert på slaveri, og slaveriet ble først avskaffet i 1848. På 1700-tallet deltok mange norske kjøpmenn aktivt i den vestindiske handelen. I 1754 besto øyenes befolkning av omkring 14 000 slaver og bare 1 750 av europeisk avstamning.
Øyene ble beholdt som danske kolonier etter at Danmark og Norge skilte lag i 1814 og etter britisk okkupasjon under Napoleonskrigene. I 1916 ble øyene solgt for 25 millioner dollar til USA, som overtok administrasjonen 31. mars 1917 og ga dem navnet U.S. Virgin Islands.
Mange stedsnavn på øyene er minner om den danske kolonitiden, som byene Charlotte Amalie, Christiansted og Frederiksted. Adskillige bygninger fra «dansketiden» finnes fremdeles i byene og på plantasjene.
Colfax
Colfax er en slekt av biller i familiegruppen løpebiller.
Utseende
En middelsstor, avlang og litt flat, halvblank, mørkbrun løpebille med to par gule flekker på dekkvingene. Hodet har små, rundet utstående fasettøyne. pronotum er avrundet firkantet, bredere enn langt. Dekkvingene er jevnbrede med kraftige punktstriper.
Utbredelse
Arten er utbredt i Sørøst-Asia (India, Myanmar, Laos, Kambodsja, Vietnam).
Souvenirs
Souvenirs er et musikkalbum med Lillian Askeland, utgitt i 1984.
Klosterøya
Klosterøya er en bydel i Skien og lå i Solum inntil sammenslåing med Skien på midten av 1800-tallet. Over øya går hovedinnfartsveien til Skien sentrum fra Solumsiden. Det har vært broforbindelser her fra 1700-tallet.
Øya ble kalt Gimsøy (lokal uttale er Gjemsø) og navnet kan ha bakgrunn i at den ble brukt som beite for geiter.
Historie
På øya lå Gimsøy kloster som var nonnekloster og ble overtatt av kronen som statlig eiendom ved reformasjonen. På midten av 1500-tallet var Klosterøya senter for bergverksdrift. Klosterbygningene brant i 1546 og deretter var det en enklere bebyggelse der. Lensherrene i Bratsberg hadde en tid en bolig der. Kronen solgte i 1662 øya med tilhørende eiendommer fra klostertiden. Et par danske adelsmenn eide dette inntil det ble kjøpt av admiral Cort Adeler i 1666. Hans etterkommere lot oppføre en herregård med store uthusbygninger, et større haveanlegg, senere med veksthus, badehus m.m. Hovedbygningen ble ombygd etter at eidsvollsmannen Didrich (von) Cappelen hadde kjøpt eiendomskomplekset med bl.a. Klosterøya i 1820, og da hans sønn Hans Cappelen (1803-1846) hadde overtatt stedet. Hovedbygningen brant i 1885 og ble ikke gjenoppført. Portbygningen eksisterer imidlertid fortsatt, den ble flyttet og er nå hovedinngangen til Brekkeparken, Telemark museum.
Fram til 1890-årene var Klosterøya administrasjonssenteret for trelastvirksomheten og de gamle eiendommene som til dels stammet fra klostertiden i middelalderen. Denne næringsvirksomheten gikk i Cappelens tid under navnet Gjemsø kloster, men firmanavnet «Hans Cappelens Enke» ble også brukt. Eiendommene og Klosterøya ble i 1890-årene solgt til forskjellige andre eiere etter at Cappelens virksomhet var innstilt.
Kronprinsemonument og Lagaardgården
På øya sto et obeliskformet monument med kongekrone øverst og en innskrift forfattet av Magdalene Sophie Buchholm. Det var til minne om et besøk der i 1788 av kronprins Fredrik (den senere unionskongen Fredrik VI), og ble reist av klosterets eier Fredrik Georg Adeler. Idag står det en kopi på stedet, mens originalen står i Brekkeparken. På øya ligger fortsatt den gamle trebygningen Lagaardgården fra 1700-tallet, og til venstre for denne, ses en statue av ingeniør Benjamin Sewell. På 1800-tallet var det både utskipningsanlegg for tømmer og et mindre skipsverft på øya.
Industribygg
På Klosterøya ble det i 1890-årene oppført store industribygninger. Papirprodusenten Norske Skog Union var med sin papirfabrikk det siste foretaket som drev industrivirksomhet på Klosterøya. Etter at industrivirksomheten opphørte i 2005, er det utarbeidet flere planer om forskjellig bruk av bygningene og tomtene på Klosterøya. Den lokale næringslivsaktøren Bratsberggruppen kjøpte området av Norske Skog i 2010.
Teater Ibsen
Fra 2011 holder Teater Ibsen til i lokaler på Klosterøya.
Skien videregående skole
I 2016 vedtok Telemark fylkeskommune å bygge nytt skoleanlegg på Klosterøya for Skien videregående skole. Byggingen startet i september 2016, og åpnet ved skolestart høsten 2018.
Palimpsest (planetologi)
Innen planetologien er palimpsest et gammelt krater på en ismåne i det ytre solsystemet hvis oppkastet materiale har forsvunnet på grunn av at det beveger seg på den isete overflaten eller påfølgende kryovulkansk utblåsing, og etterlater seg en sirkulær albedoformasjon, kanskje med et «spøkelse» av en kant. Isete overflater på naturlige satellitter som Callisto og Ganymedes bevarer hint av historien i disse ringene. Et typisk eksempel er Memphis Facula, en 340 km bred palimpsest på Ganymedes.
Otokar Cobra
Cobra er et lettpansret kjøretøy utviklet og produsert av tyrkiske Otokar, med mange komponenter fra amerikanske HMMWV.
thumb|Cobra i tjeneste i [[Georgia]]
AFI’s 100 Years…100 Heroes & Villains
AFI's 100 Years…100 Heroes & Villains er en liste over de 100 viktigste filmkarakterene fra USA ifølge det amerikanske filminstituttet (The American Film Institute – AFI). Listen er todelt med én seksjon bestående av helteskikkelser og én seksjon med skurker. Listene ble stemt fram i en undersøkelse blant 1500 filmkritikere, filmhistorikere og fagfolk fra filmbransjen. AFI lanserte en liste med seks kriterier som de stemmeberettigede måtte ta hensyn til når de skulle stemme. Det var til sammen 400 nominerte filmfigurer. Alle amerikanske spillefilmer som ble utgitt før 1. januar 2002 ble vurdert.
AFI har beskrevet kåringen slik på sitt nettsted: «Figurene på denne listen har preget det amerikanske samfunnet med sitt ytre og indre vesen, og de vekker fremdeles oppsikt hos publikum. De har bidratt til å løfte og berike USAs filmhistorie og er fremdeles en inspirasjon for bransjen og publikum.» Atticus Finch fra dramafilmen Drep ikke en sangfugl (1962) ble kåret til den beste helteskikkelsen, mens Hannibal Lecter fra thrillerfilmen Nattsvermeren (1991) ble kåret til den beste skurken.
Listen ble presentert 4. juni 2003 av det amerikanske filminstituttet i en CBS-sending produsert av Bob Gazzale. TV-sendingen het AFI's 100 Years... 100 Heroes & Villains, og skuespilleren Arnold Schwarzenegger var programleder. Sendingen ble nominert til en Primetime Emmy Award for beste faktaspesial.
Kriterier
AFI lanserte en liste på seks kriterier som velgerne måtte ta hensyn til når de skulle stemme:
Rørosmuseet
Rørosmuseet er en stiftelse som arbeider for å ta vare på og utvikle de kulturhistoriske verdiene i Røros-distriktet. Museet har et spesielt ansvar for verdensarven Røros, sørsamisk kulturhistorie, bergverkshistorie og bygningsvern.
Rørosmuseet har en betydelig samling av gjenstander, foto, kart, tegninger og arkivmateriale fra bergstaden Røros og bygdene rundt. Arbeidet med å bygge opp de kulturhistoriske samlingene tok til i 1930, da Røros Museumsforening ble stiftet. En stor utstilling ble holdt i Aasen-gården sommeren 1930. 25 år senere fikk museet permanente lokaler for samlingen i stenhuset ved Doktortjønna. I 1988 ble samlingen flyttet til det nye museumsbygget i Smelthytta. Den opprinnelige Smeltehytta brant ned i 1975 og Sverre Fehn tegnet et nytt bygg som skulle stå på tomta - i stedet for Fehns bygg ble det reist en kopi av den gamle Smeltehytta.
En del av Rørosmuseets samlinger har tilhørt Røros Kobberverk. Det dreier seg om kopperverkets historiske gjenstandssamling, en del av verksarkivet og gjenstander museet overtok da verket ble nedlagt i 1977.
I tillegg til et 30-talls bygninger som er i museets eie, forvalter museet 57 bygninger og ca. 50 tekniske anlegg, eller rester av anlegg, i statens eie etter Røros Kobberverk.
Rørosmuseet har tre besøkssteder som er åpne for publikum: Smelthytta, Olavsgruva og Sleggveien.
Super Pokémon Rumble
Super Pokémon Rumble, utgitt som Super Pokémon Scramble (japansk: ) i Japan og Pokémon Rumble Blast i Nord-Amerika, er et action-rollespill i videospillserien Pokémon utviklet av Ambrella og utgitt av Nintendo i 2011. Det er en oppfølger til spillet Pokémon Rumble som ble utgitt på WiiWare til Wii i 2009. Spillmekanikken i Super Pokémon Rumble tilsvarer den i Pokémon Rumble, hvor spillerens pokémon utforsker diverse områder mens man kjemper mot andre pokémoner.
Lillian Askeland (album)
Lillian Askeland er et musikkalbum med Lillian Askeland, utgitt i 1983.
Vitenskapsåret 1641
Vitenskapsåret 1641 er en oversikt over hendelser, prisvinnere, fødte og avdøde personer med tilknytning til vitenskap i 1641.
Oryctes monoceros
Oryctes monoceros er en bille som tilhører gruppen hornbiller (Dynastidae). Denne store arten er vidt utbredt i Asia.
Utseende
En stor (33-53 millimeter), avlang, blank, brunsvart hornbille. Kroppsformen er sylindrisk og nokså avlang. Hannen har et langt, krumt horn i pannen, og en bred uthuling foran på thorax, i overkant av denne uthulingen er det to butte tenner. Hunnen har også horn hos denne arten, men det er mindre enn hos hannen. Larven er gulhvit og opptil 10 centimeter lang når den er utvokst.
Utbredelse
Arten er vidt utbredt i tropisk Afrika.
Walter Pedersen
Walter Pedersen (født 2. april 1958) er en norsk lokalpolitiker (H) som var ordfører i Gildeskål kommune fra 2003 til 2011.
Pedersen er lensmann av yrke.
Arkitekturåret 1799
Arkitekturåret 1799 er en oversikt over blant annet fullførte bygninger av arkitektonisk betydning, priser, fødte og avdøde personer med tilknytning til arkitektur i 1799.
Jurij Trifonov
Jurij Valentinovich Trifonov russisk Юрий Валентинович Трифонов (født 28. august 1925, død 28. mars 1981) var en sovjetisk forfatter og en ledende representant for den sovjetiske «urbane prosa», en bevegelse på 1970-tallet inspirert av Anton Tsjekhov og hans amerikanske etterfølgere i det 20-århundre.
Vårt beste år
Vårt beste år er et musikkalbum med Lillian Askeland, utgitt i 1980. Albumet lå 5 uker på VG-lista og endte med 33.-plass som beste plassering.
Christian Andreas Irgens
Irgens var sjømann fra han var 15 til 21 år – de siste årene som styrmann. Han arbeidet deretter i farens reperbane, tok svennebrev og overtok reperbanen da han var 27 år. I 1875 opprettet han Bergens traad & drevfabrikk. I 1878 kjøpte han Bjørsvik mølle i Osterfjorden og opprettet i 1891 Bjørsvik melforretning som ble en av de største melprodusentene i Bergen. Han ble ansett som en svært dyktig forretningsmann, arbeidsom, veltalende, rolig og sindig. Han satt i styret i Bergens sparebank (dagens Sparebanken Vest), Bergens brandforsikringsselskab (del av dagens Tryg), Bergens samlag for brændevinshandel, Vestlandske petroleumsselskab, Selskapet til de norske fiskeriers fremme og Sjømannsmissionen (dagens Sjømannskirken).
Sasanidus kermanshahensis
Sasanidus kermanshahensis er en fiskeart.
Christian Andreas Irgens
Han tilhørte det konservative parti og var i mange år medlem av bystyret i Bergen. I 1874-76 var han varamann på Stortinget og gjorde seg bemerket for sitt arbeid for Vossebanen. I 1880-81 var han ordfører i Bergen. Han flyttet i 1889 til Nyhaugen på Fjøsanger og representerte Søndre Bergenhus amt på Stortinget i 1895-97. Han var ridder av St. Olavsorden og fikk i 1901 Kongens fortjenstmedalje i gull.
Han ble gift med Ingeborg Marie Wesenberg, født 31. desember 1836, død 19. november 1866. Han ble deretter gift med Sally Camilla Jahnsen, født 24. mai 1846, død 8. oktober 1913. Han fikk fire barn i første ekteskap og sju i andre ekteskap.
Sasanidus kermanshahensis
Denne smerlingen har en gul grunnfarge med brune flekker. Flekkene ligger ofte i langsgående rekker, noe er som uvanlig hos smerlinger i dette området. Totallengde er opptil 8,4 cm. Arten er utbredt i de iranske elvene Karkheh og Karun.
Arten ble beskrevet som Noemacheilus kermanshahensis i 1966 og har seinere vært innom slektene Barbatula, Nemacheilus, Orthrias og Oxynoemacheilus. I 2016 ble den plassert som eneste art i den nyopprettede slekta Sasanidus.
Premier Is
Premier Is er en dansk produsent av iskrem, grunnlagt i 1933 av Sigurd Laurids Sørensen. I 2009 ble virksomheten kjøpt tilbake fra Nestlé av Mejerigaarden A/S i Thisted. I oktober 2015 ble Premier Is solgt til den latviske meieri- og isvirksomheten Food Union.
Av klassiske Premier Is-produkter kan nevnes LynStang og Astronaut. Sistnevnte het opprinnelig Himmelhunden, til minne om hunden Laika, som i 1957 ble sendt ut i verdensrommet med Sputnik 2. Med tiden forsvant Laika fra datidens aviser og ut av folks bevissthet, hvorfor isen skiftet navn til Astronaut i 1976. Den har dog fremdeles en liten farverik vingummi innstøpt i toppen av isen.
Liste over gårder i Vestre Toten
Liste over gårder i Vestre Toten etter gårdsnummer.
Anders Møller Christensen
Anders Møller Christensen (født 26. juli 1977) er en dansk tidligere fotballspiller som spilte for OB fra 2006 til 2014 og deretter for FC Roskilde. Han hadde tidligere spilt for blant annet Esbjerg fB, hvor han fikk 148 kamper, og scoret 9 mål.
Han fik sin debut for 29. mai 2008 i en vennskapskamp mod.
Xiashan
Xiashan (kinesisk: 霞山区; pinyin: Xiáshān Qū) er et bydistrikt i byprefekturet Zhanjiang i provinsen Guangdong i Folkerepublikken Kina.
Marijo Šivolija
Marijo Šivolija (født 29. juni 1981) er en kroatisk bokser.
Han representerte Kroatia under Sommer-OL 2004 i Athen, der han ble utslått i første runde.
NGC 1300
NGC 1300 er en stavspiralgalakse som ligger rundt 69 millioner lysår unna jorden i stjernebildet Floda. Den er regnet for å være prototypisk for stavspiralgalaksene. Galaksekjernen til NGC 1300 har sin egen spiralstruktur omtrent 3300 lysår lang. Kun veldefinerte stavspiralgalakser, som NGC 1300, ser ut til å ha slike.
Gamle Stavanger
Gamle Stavanger, eller Straen som området også kalles, er Nord-Europas best bevarte trehusbebyggelse. Det er den eldre bebyggelsen i skråningen vest av Vågen i Stavanger, som i dag omfattes av begrepet. I tall utgjør dette 173 vernede og restaurerte trehus som ble oppført på slutten av 1700- og i løpet av 1800-tallet. De fleste husene er hvitmalte, men byr på variasjon i størrelse, stil og utforming. Husene er plassert på tomtene slik husbyggerne og eierne syntes det passet best.
Historikk
Det har tidligere vært delte meninger rundt alderen på bebyggelsen. Undersøkelser viser at det på tomtene hvor det i dag finnes hus, skjedde byggingen i perioden 1820-1840. I den sørlige delen av Øvre Strandgate, i Bergsmauet og videre langs Vågen ut mot Blidensolstredet er imidlertid husene betraktelig eldre. Villa Blidensol i Øvre Strandgate 112 blir også ofte trukket fram som det som trolig er Stavangers eldste hus, etter Domkirken og Bispekapellet. Det antas å være bygget tidlig på 1700-tallet, men kan også være bygget allerede på slutten av 1600-tallet.
Som følge av det rike sildefisket og siden skipsfart og skipsbygging gjennomgikk Stavanger by en eksplosjonsartet befolkningsvekst i perioden 1815-1880. Innbyggertallet ble i perioden nesten tidoblet, fra 2500 til 20 000. Området på Straen ble byens første boligutbyggingsfelt, nødvendig for den raskt økende befolkningen. Fram til ca. 1820 var det for det meste kun én rekke av sjøhus og småhus vest av Vågen. Skråningene ovenfor var beitemark og åpne områder, og tilhørte familien Smiths gård Blidensol, i tillegg til to-tre andre gårder. Straen helt innerst mot Vågen var bebygget på 1600-tallet. Av tomtene på Straen var omtrent 25 % bebygget før mesteparten ble ødelagt i brann i 1766 og 1768. De husene som eksisterer i dag er i de fleste tilfeller helt eller delvis yngre enn de som opprinnelig ble oppført, og brannene har gjort at det er få hus som kan dateres lenger tilbake enn 1768. Bygningsmiljøet som i dag preger Gamle Stavanger dateres i de fleste tilfeller tilbake til perioden 1840-1880. Økonomiske oppgangstider på 1860- og 70-tallet gjorde at mindre hus, bygget femti år tidligere, ble revet for å gjøre plass for større bygninger. Behov for større reparasjoner og påbygg er en annen årsak til at de opprinnelige husene kun eksisterer som deler av reisverk, felter med bordkledning eller andre mindre detaljer.
Beboerne
Kjøpmenn og redere holdt hus i Nedre og Øvre Strandgate i området nærmest Vågen og Torget. Utover mot 1840-årene ble tidligere jorder og åpne områder bebygget. Låver ble revet og erstattet av bolighus. På kort tid ble området utover i Øvre og Nedre Strandgate, Sømmegaten, Klausegaten og de andre gatene på Straen befolket av sjøfolk, håndverkere og arbeidere. En deling i samfunnslag viste seg også i utbyggingen av husmassen i Gamle Stavanger: Nærmest de rike kjøpmenn- og rederfamiliene innerst i Vågen bygget de mest velstående skippere, styrmenn og håndverkere. Deres hus var litt større enn matrosenes og håndverkernes, som bygget og bodde i mindre stuer lenger utover i gatene på Straen. Å si at de rikeste bodde innerst i vågen, og at dette i hovedsak var redere og kjøpmenn, og at rikdom og sosial status minket jo lenger vekk fra Vågen man beveget seg, er likevel en kraftig forenkling av bildet. Beboerne fordelte seg på et vell av yrker, det bodde velhavende skippere og styrmenn også langt utover på Straen. Strøket var også preget av småhandlere som brukte kjelleretasjen i huset som utsalgssted for varene sine.
På begynnelsen av 1800-tallet var det stort sett en familie per bolig i dette strøket. Etterhvert som større hus erstattet de eldre og mindre boligene, ble det vanligere at flere husholdninger bodde i samme hus. Utover fra 1840-årene ble etterspørselen etter husvære enorm. Det resulterte i at all mulig plass måtte nyttegjøres på en måte som ga flest mulig tak over hodet. I et enkelt hus kunne det bo opp mot 25 mennesker. I et hus på mellom 40 og 70 m² kunne det bo 4-5 familier. Da delte gjerne familiene på viktige fasiliteter som kjøkken.
Gamle Stavanger preges ikke av en bestemt stilretning eller uttrykk. Et trekk som likevel peker seg ut, er stavangerarken. I perioden fra 1840 og flere tiår framover hvor befolkningsøkningen var av eksplosiv art og behovet for boliger skrikende, ble det bygget mange arker på husene. Dette var et ledd i å imøtekomme boligbehovet. Med arkene kunne kapasiteten i hvert hus økes noe.
Arkitekturvern
Gamle Stavanger ble i arkitekturvernåret 1975 utpekt av UNESCO som en av de bevaringsverdige byene i Norge sammen med blant annet Røros. Stavanger kommune har mottatt flere priser for bevaringen av Gamle Stavanger. Husene er delvis i privat og delvis i kommunal eie.
Bevaring
I 1951 tok Einar Hedén initiativet til bevaringen av det da forslummede og forfalne boligområdet på Straen. På den tid var planen å totalsanere området, i tråd med reguleringsplanen som hadde blitt vedtatt i 1946. I tråd med etterkrigstidens ønske om å se framover, skulle den gamle bebyggelsen vike plass for en moderne by, med nye bygninger. Stavanger skulle utvikles og fjerne sitt inntrykk av å være småby. Idealet var et funksjonalistisk uttrykk som hentet inspirasjon internasjonalt. Hedéns forslag og ønske om å ivareta de gamle husene var i så måte kontroversielt. Kampen for bevaring varte en årrekke. 13. mai 1953 gikk Stavanger bystyre, med fire stemmers overvekt, med på å gi Hedén ett år på å dokumentere hvorvidt det var mulig og realistisk å rehabilitere og ivareta et mindre område bestående av 35 hus- 33 trehus, 2 murhus. Tre år senere, i 1956, vedtok bystyret en plan som tok sikte på å regulere de 35 husene til "åpen plass"  – ettersom en hjemmel som regulerte bevaring av bebyggelse manglet. Einar Hedéns meningsfeller og beboerne i området ble invitert til å danne en forening med det mål å bevare det gamle bymiljøet på Straen. 11. november 1957 ble stiftelsen Foreningen Gamle Stavanger stiftet. Hedén ble foreningens første formann. Foreningen ble startskuddet for et systematisk arbeid for å bevare området og husene. I løpet av de neste årene endret hodningen seg til Gamle Stavanger. I 1965 ble en ny reguleringsplan vedtatt av bystyret. Denne gangen enstemming og i favør av bevaring av Gamle Stavanger: Området som skulle bevares favnet nå om 79 bygninger. 10 år senere, i Arkitekturvernåret 1975, ble området ytterligere utvidet til dagens regulering: 154 hus.
Turistattraksjon
Bydelen er en av Stavangers største turistattraksjoner og et av byens mest attraktive boområder. Bydelen byr også på flere parker, butikker, gallerier og håndverkutsalg, samt hermetikkmuseet hvor man kan oppleve nyrøykt brisling i Hermetikkhovedstaden.
Carsten B. Conradi
Carsten Balthazar Conradi (født 18. desember 1799 i Fredrikshald, død 2. juli 1862 i Drammen) var en norsk politiker, jurist og embedsmann.
Han arbeidet i justisdepartementet fra 1825 til 1829, var auditør i artilleribrigaden fra 1829 til 1833, assessor i Bergens stiftsoverrett fra 1833 til 1839, byfogd i Bergen fra 1839 til 1848, og sorenskriver i Lier fra 1848. Han ble valgt som stortingsrepresentant for Bergen på Stortinget i periodene 1836-1841. I 1837 og 1838 var han ordfører i Bergen.
Etter hans anmodning ble det 28. desember 1837 foreslått at bystyret skulle forholde seg til et nærmere fastsatt reglement, «for til forsamlingen at indkomme med indstilling om, hvorvidt der bør fastsættes noget reglement for dens fremtidige forhandlinger, samt, om dette maatte antages, at fremkomme med forslag til et saadant reglement». Dette reglementet ble vedtatt 28. desember 1838 og ble stående uforandret inntil det ble revidert i 1904.
Witchfinder General
Witchfinder General var et band fra Stourbridge, England. Med utgivelser fra 1982 som har vesentlige trekk til felles med doom metal, blir de hyppig nevnt som inspirasjon for band i genren. De hadde selv Black Sabbath som en åpenbar inspirasjonskilde. Witchfinder General var en del av «den nye bølgen av britisk heavy metal» («New Wave of British Heavy Metal», «NWOBHM»).
Los Campesinos!
Los Campesinos! er et indie pop-band fra Cardiff, Wales. «Los Campesinos» kan løst oversettes til «bøndene» fra spansk.
Jørgen Jæger
Jørgen Jæger (født 29. juli 1946 i Bergen) er en av Norges mestselgende kriminalforfattere, kjent for serien med lensmann Ole Vik i rollen som etterforsker. Serien rundet en million solgte bøker i Norge høsten 2021.
Jæger debuterte som kriminalforfatter med Skyggejakten i 2003. Han har vært nominert hele fem ganger til den prestisjefulle Bokhandlerprisen, første gang for Stemmen i 2012, dernest for Monster i 2015, Fortielsen i 2016, Guden i 2017 og Dommen i 2021. Jæger er oversatt til dansk, nederlandsk, svensk og tysk. I tillegg skal hans fire første bøker utgis digitalt i Finland, Polen, Spania og Russland i løpet av 2021 og 2022.
Liste over gårder i Etnedal
Dette er en liste over gårder i Etnedal kommune, ordnet etter gårdsnummer.
Pleiaden
Pleiaden (fransk: La Pléiade, eventuelt Syvstjernen) var en gruppe diktere i Frankrike i renessansen som ville reformere den franske litteratur. Navnet var tidligere blitt benyttet på 1300-tallet occitansk sangselskap, Consistori del Gay Saber.
Beskrivelse
Pleiadens fremste medlemmer og grunnleggere var Pierre de Ronsard, Joachim du Bellay og Jean-Antoine de Baïf. Under Jean Dorat ble disse menn samlet og ble da kalt brigaden, til Bellay formulerte Pleiadens manifest, La Défense et illustration de la langue française, 1549. Navnebyttet til Pleiaden ble utannonsert av Ronsard i 1556 i et dikt. Målsetningen var å fornye det franske språk med utgangspunkt i antikkens vokabular og estetikk. Pleiaden var den franske parallell til den språkreformasjon som var foretatt i Italia av Dante, Cavalcanti, Giovanni Boccaccio og Petrarca.
Pleiaden var involvert dels i å skape neologismer for begreper som det franske språk var foruten, dels i å skape en franskspråklig litteratur. Den skrev blant annet hyrdedikt, pindariske oder, epos og sonetter. Motivene ble ofte tatt fra antikken, såsom den greske mytologi; derifra kom også carpe diem-temaet. Det hedenske sambandet i poetisk henseende til tross var Ronsard politisk en tilhenger av den varmt katolske Henrik II av Frankrike. For andre medlemmer, som Pontus de Tyard, var Pleiadens íboende mening den guddommelig inspirerte poesi, i form av muser, dionysiske delirier og romantisk pasjon.
Island under Vinter-OL 1992
Island under Vinter-OL 1992. Fem sportsutøvere, fire menn og én kvinne, fra Island deltok i to sporter, alpint og langrenn under Vinter-OL 1992 i Albertville i Frankrike. Island, som deltok for ellevte gang i et vinter-OL, vant ikke noen medaljer. Beste plassering var en 27.-plass i damenes slalåm.
Dinghu
Dinghu (kinesisk: 鼎湖区; pinyin: Dǐnghú Qū) er et bydistrikt i byprefekturet Zhaoqing i provinsen Guangdong i Folkerepublikken Kina.
Dinghu har et areal på 506 km² og teller 150.000 innbyggere (2003).
Quercus afares
Quercus afares er en løvfellende eikeart i bøkefamilien.
Quercus afares vokser på sur grunn i fjellskoger nordøst i Algerie og nordvest i Tunisia. Den forekommer vanligvis enten sammen med korkeik eller med kanarieeik, men rene bestander er funnet 1000–1300 moh. i et område som hadde vært utsatt for skogbrann. Den ble tidligere regnet som en varietet av kastanjebladeik (Quercus castaneifolia) fra Iran og Kaukasus, men molekylærgenetiske studier viser at Quercus afares er oppstått som en hybrid mellom korkeik og kanarieeik. Det er overraskende ettersom disse to eikeartene er ganske fjernt beslektet. Quercus afares skiller seg fra foreldreartene genetisk, morfologisk og økologisk og kan betraktes som stabilisert hybridart.
Potou
Potou (kinesisk: 坡头区; pinyin: Pōtóu Qū, jyutping: Bo1tau4 keoi1) er et bydistrikt i byprefekturet Zhanjiang i provinsen Guangdong i Folkerepublikken Kina.