cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Apple Corps
Apple Publishing
Apples Music Publisher foregrep selv virksomheten til plateselskapet. En av de første artistene på publiserings agenda var gruppa Grapefruit. Apple utga bandets selvkomponerte sanger fra tidlig på året i 1968, selv om Grapefruits plater ble lansert på RCA.
Apple Publishing Ltd ble også benyttet av George Harrison og Ringo Starr i et forsøk på å gjenvinne kontrollen over komposisjonene sine overfor Northern Songs, som ikke honorerte dem stort bedre enn vanlige tekstforfattere. Senere etablerte George Harrison sitt eget Harrisongs, og Ringo Starr Startling Music.
Apples største publiseringssuksesser var trolig The Badfinger med sangene "No Matter What", "Day After Day" og "Baby Blue", samtlige skrevet av Pete Ham, og deres "Without You", skrevet av Ham og Tom Evans. "Without You" ble en #1 hit flere steder i verden, først med Harry Nilsson (1972) og senere med Mariah Carey (1993). I 2005 mistet imidlertid Apple rettighetene i USA til Ham og Evans’ kompossisjoner.
Apple tok også vare på publiseringsrettighetene til ulike andre Apple artister, f.eks. Yoko Ono, Billy Preston, Doris Troy og Radha Krsna Temple. Apple mottok en sto mengde demotaper; noen sanger ble publisert, andre ble utgitt hos andre plateselskaper. Gallagher & Lyle var de eneste som ble engasjert som husdiktere, før de ble medlemmer av bandet McGuinness Flint. Flere av disse demoinnspillingene har senere blitt samlet på et par Cherry Red-CD-er titulert 94 Baker Street og An Apple For The Day.
Apple Records og underbruket Zapple Records
Fra 1968 og videre kom nyutgivelser av The Beatles også på Apple Records, selv om copyrighten forble hos EMI, mens Parlophones og Capitol Records' katalognumre fortsatt hang ved disse. Apple-utgaver av andre artister enn The Beatles, benyttet derimot Apples nummersystem, og copirettighetene ble for det meste ivaretatt av Apple Corps Ltd. Ulikt de ordinære plateselskapene utviklet Apple Records et eklektisk utvalg av artister fra den indiske sitar guruen Ravi Shankar, den walisiske visesangeren Mary Hopkin, de kommersielle hitmakerne Badfinger, den klassiske komponisten John Tavener, soulartistene Doris Troy og Billy Preston, det avantgardistiske Modern Jazz Quartet, og de religiøse forkynnerne Londons Radha Krsna Temple. Det ble til og med utgitt en singelplate med de verdenskjente messingblåserne i John Foster & Sons Ltd. Black Dyke Mills Band, med en instrumental, "Thingumybob", originalkomponert for hornorkesteret, som kjenningsmelodi til en fjernsynskomedie, av Paul McCartney. Platen ble spilt inn i Victoria Hall i Bradford 30. juni 1968, med Paul som dirigent, og var den første singelen som utkom på Apple Records. I tråd med vanlig praksis var platen forsynt med komponistmerket «Lennon-McCartney».
En kortlevd underavdeling, Zapple Records, ble opprettet for å ta seg av utgivelser av taleplater og avantgard musikk, men ga seg med bare to utgivelser, John Lennon og Yoko Onos Life with the Lions, og George Harrisons Electronic Sound.
Apple Retail
Apple Boutique var en eksotisk raritetshandel og psykedelisk motebutikk i Baker Street 94 i London, og var en av de første forretningsvågestykkene til det nyetablerte Apple Corps. Høsten 1967 sendte John Lennon bud på sin barndomsvenn Pete Shotten, som bestyrte et supermarked i Liverpool for å få ham til å komme til London som bestyrer av Apple Boutique. De åpnet 7. desember 1967 med Jenny Boyd, George Harrisons svigerinne, som en av ekspeditrisene, men butikken stengte dørene for godt allerede 30. juli 1968, på grunn av butikktyverier som påførte forretningen store tap. Da Apple Boutique ikke viste seg profitabel ble det bestemt at de skulle oppgi driften, og hele lagerbeholdningen med kleskolleksjonen ble gitt bort til tilfeldige forbipasserende.
Apple Studio
Apple Studio var bedriftens platestudio, lokalisert til kjelleten i Apple Corps’ hovedkvarter i Savile Row 3.
Den originale installasjonen, kreert av Magic Alex i Apple Electronics var bare et eneste ledningsurr, hvor ingenting virket. Den ble gjort istand til innspillingen av Let It Be i januar 1969 med det resultat at gruppa matte flytte innspillingene til Twickenham Studios til det var ryddet opp i rotet. Vanlig standard studioutstyr som «patch bay» og «talkback»-system mellom innspillingsrommet og kontrollrommet manglet også. Mot slutten av plate- og filminnspillingen flyttet The Beatles tilbake til Apple Studios med innlånt opptaksutstyr fra EMI. Forholdene var likevel ikke ideelle. Under opptakene matte de slå av bygningens sentralvarme, som også var anlagt i kjelleren, fordi det ellers ville virke forstyrrende inn på opptakene.
Å rive og gjenskape studiofasilitetene i kjelleren tok 18 måneder, og nødvendiggjorde oppbygging av ‘svevende’ rom; en vanskelig ingeniøroppgave. Arbeidene ble fullført i to trinn, 1970 og 1971. Det gjenoppbygde studioet (inkludert naturlig ekkoværelse) kunne tilby en rekke innspillings- og styringsfasiliter både for mono, stereo og quadrofoni. I 1971 kostet det £37 pr. time å spille inn plater på 16-spors båndopptaker, £29 pr. time å mikse til stereo, og £12 å lage en 12” masterkopi.
Studioet ble som et hjem for Apple Records’ stab av artister (selv om også Abbey Road Studios og andre studioer ble brukt). Også artister som ikke hadde kontrakt med Apple arbeidet med sine innspillinger her, blant disse Harry Nilsson, Wishbone Ash, Vivian Stanshall, Lou Reizner, Clodagh Rodgers, Kilburn and the High Roads, The Sensational Alex Harvey Band og Marc Bolan, slik en scene i filmen Born To Boogie gir vitnesbyrd om.
Da det oppløste The Beatles omsider flyttet kontorene bort fra Savile Row midt på 1970-tallet ble også platestudioet permanent stengt.
Navnestrid med Apple Computer
I 1978 fikk Apple Records til sak mot Apple Computer for krenkelse av firmanavnet. Saken ble vunnet av Apple Corps i 1981, og de ble tilkjennegitt $80 000 i erstatning. Som del av overenskomsten måtte Apple Computer love å holde seg ute av musikkindustrien. En ny rettstvist startet i 1989 da Apple Corps saksøkte Apple Computer for å lansere programvaren MIDI, som de mente var et brudd på avtalen fra 1981 om ikke å blande seg inn i musikkmarkedet. I 1991 ble saken avsluttet med omkring $26,5 million i erstatning. I september 2003 ble Apple Computer nok en gang saksøkt av Apple Corps. Denne gang for å introdusere iTunes Music Store og iPod, ettersom Apple Corps mente dette var brudd på avtalen om ikke å distribuere musikk. Rettssaken åpnet i England 29. mars 2006, men i dommen som ble proklamert 8. mai 2006 tapte Apple Corps denne saken.
5. februar 2007 annonserte endelig Apple Inc. og Apple Corps at det etter tre decennier var oppnådd enighet om å gravlegge deres uoverensstemmelser om bruken av firmamerke, ved at Apple Inc skulle få overført eierskapet til alle firmamerker relatert til “Apple”, mot at de lisensierer bestemte firmaprodukter tilbake til Apple Corps for fortsatt bruk. Enigheten innebar altså at begge selskapene beholdt sine rettmessige produkter, slik at Apple Inc. Fortsatt kunne gjøre bruk av navnet og logoen på iTunes. Avtalen inneholder også enkelte hemmeligholdte overenskomster.
Apple versus EMI
The Beatles anla i 1979 sak mot EMI og Capitol for å ha underbetalt bandet med mer enn £10.5 million. Det ble oppnådd enighet i 1989, hvor The Beatles ble tilbudt høyere royaltysatser, samtidig som EMI og Capitol ble pålagt å følge en mer restriktive avtalebetingelser.
På vegne av de to gjenlevende Beatles, og John og Georges pårørende, gikk Apple i 2005 på nytt til søksmål mot EMI for manglende betaling av royalties. Saken ble avsluttet i april 2007 med en offentlig kjent og akseptert avgjørelse, og en tilleggsbestemmelse som skulle holdes konfidensiell. Det ble nå også kunngjort at direktøren, Neil Aspinall, ville trekke seg fra stillingen i konsernet og gå over i pensjonistenes rekker. Aspinall ble erstattet av Jeff Jones.
Plateumaris consimilis
Plateumaris consimilis er en bille i gruppen sivbukker og tilhører familiegruppen bladbiller (Chrysomelidae). Den er ikke registrert i Norge.
Utseende
Plateumaris consimilis er mellom 9-12 mm lang. Kroppen er langsmal og ikke så oval som bladbillene ofte er. Den er metallisk farget i ulike nyanser av messing- og bronsefarge. Bakkroppen smalner bakover. Hodet er fremover-rettet. Beina er forholdsvis lange.
Mange av artene i slekten Plateumaris, er svært like hverandre og sikker artsbestemmelse kan bare skje ved undersøkelse av genitaliene.
Levevis
Både larvene og de voksne (imago) billene finnes nær ferskvann hvor de lever av å spise blad på næringsplanten. Larvene lever under vannoverflaten. De voksne er særlig aktive i solskinn.
Plateumaris consimilis tilhører gruppen av insekter med fullstendig forvandling (holometabole insekter), som gjennomgår en metamorfose i løpet av utviklingen. Larvene er radikalt forskjellige fra de voksne i levevis og i kroppsbygning. Mellom larvestadiet og det voksne stadiet er et puppestadie, en hvileperiode, der billens indre og ytre organer endres.
Jens Petter Gitlesen
Jens Petter Gitlesen (1959–2023) var leder av Norsk Forbund for Utviklingshemmede (NFU) i 12 år fra 2009 frem til våren 2021. Gitlesen ledet i samme periode også Samarbeidsforumet av funksjonshemmedes organisasjoner (SAFO). Gjennom sin tid som forbundsleder arbeidet Gitlesen for å sikre at FNs menneskerettigheter var oppfylt, også for mennesker med utviklingshemning.
Universitetslektor
Jens Petter Gitlesen var utdannet samfunnsøkonom, og var universitetslektor i statistisk metodelære ved Institutt for økonomi og ledelse på Universitetet i Stavanger i atten år. Han hadde permisjon fra stillingen mens han arbeidet i Norsk Forbund for Utviklingshemmede. Han var blant annet medforfatter av Lokalvalg i møtet mellom riks- og lokalpolitikk (1994).
Bakgrunn
Gitlesens nest yngste datter har Downs syndrom. Etter at hun ble født i 2006 begynte han å arbeide for utviklingshemmedes rettigheter. I 2007 engasjerte han seg i Norsk Forbund for utviklingshemmede.
Pådriver for implementering av FN-konvensjon
Jens Petter Gitlesen arbeidet for å få Convention on the Rights of Persons with Disabilities (CRPD) innlemmet i norsk lov. Konvensjonen om rettighetene til personer med nedsatt funksjonsevne er en av FNs menneskerettighetstraktater, som har til hensikt å beskytte rettighetene og verdigheten til personer med nedsatt funksjonsevne.
Priser og utmerkelser
I 2013 mottok han den nasjonale SOR-prisen av Samordningsrådet for sitt arbeid med å sette utviklingshemmedes levekår i Norge på dagsorden. I 2021, ble Jens Petter Gitlesen tildelt UiOs menneskerettighetspris – Lisl og Leo Eitingers fond, for sitt arbeid for utviklingshemmedes menneskerettigheter og levekår, spesielt hans arbeid for å få Norge til å inkorporere FNs konvensjon om rettighetene til mennesker med nedsatt funksjonsevne i norsk lov. I juni 2023 ble Jens Petter Gitlesen hedret med Uloba sin ærespris Post mortem.
Bortgang og begravelse
Jens Petter Gitlesen døde 18. mars 2023, 63 år gammel, etter kort tids sykeleie. Han ble begravet i Sola kapell fredag 31. mars. Under begravelsen holdt kunnskapsminister Tonje Brenna på vegne av regjeringen en takketale for Gitlesens innsats for personer med utviklingshemming i Norge.
Tom Wyllie
Tom Wyllie (født 5. august 1872 i South Ayrshire i Skottland, død 28. juli 1943) var en fotballspiller. Hans posisjon på banen var spiss.
Wyllie ble hentet til Liverpool av managerne John McKenna og W. E. Barclay i 1892, da klubben trengte spillere for klubbens første sesong i Lancashire League.
Wyllie spilte alle kampene for Liverpool denne sesongen i Lancashire League, og scoret i halvparten av kampene. Han scoret i tillegg 5 mål på kun 3 kamper i FA-Cupen, og 1 mål på 4 kamper i Lancashire Cup. Liverpool vant Lancashire League i klubbens første sesong, og rykket dermed opp til The Football League. Wyllie fikk kun en sesong for Anfield-klubben i det han signerte for Bury i 1893.
Wyllie spilte også for amatørklubben Maybole, Rangers og Everton i sin tid som aktiv spiller.
Han fikk 1 landskamp for.
Alive (film)
Alive er en amerikansk dramafilm fra 1993 regissert av Frank Marshall. Manus er basert på Piers Paul Reads bok, Alive: The Story of the Andes Survivors, som i seg selv er basert på flyulykken i Andes-fjellene i 1972. De ledende rollene spilles av Ethan Hawke, Vincent Spano og Josh Hamilton.
Handling
Film basert på en sann historie om et uruguayansk rugbylag som krasjlander i Andesfjellene på vei til Chile. Flyet krasjer i dårlig vær, og brytes i flere biter. I disse restene må de overleve i streng kulde, uten mat og drikke, uten radiokommunikasjon og med en stadig trussel om snøras. I over to måneder klarer seksten menn å holde seg i live, hovedsakelig ved å spise kjøttet fra sine døde medpassasjerer.
Om filmen
Filmen fikk relativt god omtale av kritikerne, noe som gjenspeiles i at den har fått 68% på Rotten Tomatoes (2012). Den amerikanske filmanmelderen Roger Ebert gav den 2,5 av 4 stjerner.
Filmen innbrakte $36,7 millioner i USA og havnet dermed på en 43.-plass over de mest innbringende filmene i USA i 1993. Produksjonskostnadene var på $32 millioner.
Peter James vant prisen som årets filmfotograf ved Australian Cinematographers Society. Filmen ble også nominert til en Emmy og en MTV Movie Awards.
En av de overlevende, Nando Parrado, (spilt av Ethan Hawke i filmen) fungerte som teknisk rådgiver for filmen.
Brunstad
Brunstad kan vise til:
Guinea under Sommer-OL 1996
Guinea under Sommer-OL 1996. Fem sportsutøvere, fire menn og en kvinne fra Guinea deltok i to sporter, boksing og friidrett under Sommer-OL 1996 i Atlanta. Det var sjette gangen Guinea deltok i et OL, de vant ikke noen medaljer
She Said She Said
«She Said She Said» er en sang av The Beatles som ble skrevet av John Lennon, men (offisielt kreditert Lennon/McCartney). Sangen ble først utgitt 5. august 1966 på gruppens syvende britiske album Revolver. Tre dager senere ble den også utgitt på den amerikanske utgaven av Revolver (som har tre sanger mindre enn den britiske varianten). Lennon beskrev sangen som en «syre» (=LSD) sang, og at teksten var inspirert av kommentarer fra Peter Fonda da The Beatles var på fest sammen med blant andre Fonda og The Byrds i Los Angeles i 1965.
Bakgrunn
Siste del av august 1965 var The Beatles på en USA-turne og tilbragte noen fridager i en leid villa i Benedict Canyon Drive i Beverly Hills. En radiostasjon røpet adressen, og porten til eiendommen ble straks beleiret av mange fans. Noen fans leide til og med et helikopter som sirklet over eiendommen. Derfor ble det vanskelig for gruppen å foreta noen utflukter i ro og fred, og følgelig inviterte de gjester i stedet til å begynne med. 24. august 1965 fikk de blant annet besøk av David Crosby og Roger McGuinn fra The Byrds og Peter Fonda. Med unntak av Paul McCartney var alle musikerne på festen påvirket av LSD.
Nørre Alslev kirke
Nørre Alslev kirke ligger i Nørre Alslev på Falster, ca. 15 km nord for Nykøbing Falster i Danmark.
She Said She Said
Bakgrunn
I løpet av festen ble filmen Cat Ballou vist på en storskjerm. Jane Fonda (søster til festdeltaker Peter Fonda) spilte den kvinnelige hovedrollen. Beatles-medlemmene syntes filmen var utrolig kjedelig. George Harrison ble redd mens han var påvirket av LSD og ytret at han følte som om han skulle dø der og da. Fonda gikk bort til Harrison og ville berolige han med å si "Jeg vet hvordan det er å være død". John Lennon hørte denne bemerkningen og sa skarpt til Fonda: "You're making me feel like I've never been born. Who put all that shit in your head?" (norsk: "Du får meg til å føle at jeg aldri har blitt født. Hvem er det som har stappet all den dritten opp i hodet ditt?") Fonda svarte med å vise fram et skuddsår på overkroppen som han hadde påført seg som tiåring da han lekte med en pistol og holdt på å dø på operasjonsbordet. Harrison og Lennon likte verken å høre eller å se dette. De fryktet at deres LSD-påvirkning der og da skulle utarte i veldig negativ retning, som en konsekvens av Fondas opplysninger. At de nettopp hadde kjedet seg igjennom Cat Ballou (hvor Fondas søster som nevnt hadde en rolle), gjorde neppe saken bedre. Lennon ba følgelig Crosby og McGuinn om å geleide Fonda vekk fra festen.
Nørre Alslev kirke
Kirken har kalkmalerier fra fire forskjellige perioder og av særlig interesse er dødsdansen utført av  Elmelundeverkstedet.
She Said She Said
Demo
Ordvekslingen mellom Lennon og Fonda ble til en sangtekst. To demoer med Lennon på vokal og akustisk gitar ble spilt i radioserien The Lost Lennon Tapes (program 11 kringkastet mars 1988). Først lød teksten «he said» i en meget uferdig versjon. I den andre mer ryddige demoen ble teksten forandret til «she said». Men den inneholder blant annet setninger som «she said who put all that crap in your head, I know what it is to be mad, and it's making me feel like my trousers are torn». For å tone det hele en smule ned ble «...that crap...» ble foradret til «...those things...», mens «...my trousers are torn» ble utelatt.
Innspilling
«She Said She Said» ble kalt «Untitled» til å begynne med da de spilte den inn 21. juni 1966 i Abbey Road Studios. Det var den siste sang som ble innspilt for Revolver. Først spilte gruppen inn fire tagninger med grunnkomp bestående av trommer, bassgitar og to elektriske gitarer fordelt på to spor på firesporsbåndet. Før sangpålegget oppsto det en krangel mellom Paul McCartney og de andre Beatles-medlemmene, noe som resulterte i at McCartney forlot studio i sinne. Derfor høres ikke hans stemme i harmonien. McCartney er heller ikke sikker om det var han selv eller Harrison som spilte bass. I og med at bass og trommer ble innspilt unisont på spor 1, mens de to gitarene ble spilt inn unisont på spor 2, er det mest sannsynlig at det var McCartney som trakterte bassen. Dessuten lyder bass-spillet veldig typisk McCartneys stil.
Nørre Alslev kirke
Bygningen
Kor og skip er oppført på 1300-tallet av munkesten over høy skråkantsokkel. Koret har tresidet avslutning med spissbuede vinduer. Korets murverk har gesims formet som en trappefrise, en spissbuet prestedør spores såvidt i sydmuren. Begge de spissbuede dørene i kraftige murfremspring er bevart, syddøren er fremdeles i bruk. Skipets vestgavl, som kan ses fra mellometasjen i tårnet, er velbevart med stigende rundbuer langs taklinjen. Tårnet og våpenhuset er oppført ikke lenge etter koret og skipet.
She Said She Said
Innspilling
Etter at McCartney forlot studio, la både Lennon og Harrison på sine sangharmonier to ganger hver på spor 3 og 4. Men de følte at sangen trengte mer pålegg. Derfor ble opptaket ført over til et annet firesporsbånd med den forskjell at de opprinnelige spor 3 og 4 med vokal nå utgjorde spor 3 på det nye båndet. På spor 4 la Lennon på et orgel, mens Harrison samtidig la på mer sologitar. Sangen var ferdig innspilt etter ni timer.
Nørre Alslev kirke
Bygningen
Koret har kuppelformet hvelv med halvrunde ribber som bæres av dvergsøyler. Den tresidede avslutningen har hvelv med to kvartstensribber. Triumfbuen er spiss. Skipet har hvelv med trekløverformede ribber og gjordbuer, ribbene har muligens hvilt på dvergsøyler.
She Said She Said
Innspilling
Ringo Starrs energiske og oppfinnsomme trommespill på «She Said She Said» bidro til å høyne underholdningsverdien for lytteren. I mellompartiet skifter han takten fra 4/4 til 3/4. I avslutningspartiet dobler han slagene i hver takt.
Duncan Mackay
Duncan Mackay (født 2. juli 1950 i Leeds i Yorkshire) er en engelskfødt keyboardist som for øyeblikket er bosatt i Cape Town i Sør-Afrika. Han er blant annet kjent for sin deltakelse med Steve Harley & Cockney Rebel og som studiomusiker med Kate Bush, Alan Parsons Project og Camel.
Nørre Alslev kirke
Inventar
Altertavlen er utført av Jørgen Ringnis i 1653. I storfeltet og i toppstykket ble det satt inn et alabastrelieff av Henry Luckow-Nielsen i 1948.
Prekestolen er også et verk av Jørgen Ringnis, den er fra 1643. Fire apostelfigurer fra lydhimmelen er nå satt opp på skipets nordmur.
Duncan Mackay
Biografi
I 1973 ble han hørt av en representant for Phonogram Records, som inviterte Mackay tilbake til England for å bli med i trommeslager Ginger Bakers nye band. Derfra gikk han videre til bandet Colosseum II, med blant andre gitarist Gary Moore og Jon Hiseman. I 1975 ble han medlem av Steve Harley & Cockney Rebel hvor høydepunktet var singelen «Make Me Smile (Come Up and See Me)», som endte som nummer én på listene i Storbritannia og Europa for øvrig. Videre bidro han på omfattende turnévirksomhet med bandet og ytterligere fire bestselgende utgivelser. I samme periode ga Mackay ut sitt andre soloalbum «Score», som ble utgitt av EMI Records.
Nørre Alslev kirke
Inventar
Døpefonten av kalksten er et arbeide fra Gotland.
Duncan Mackay
Biografi
På resten av 1970-tallet fungerte Duncan Mackay som studiomusiker ved Abbey Road Studios, hvor han også spilte på de tre første albumene til Kate Bush og hvor det ene var hennes debutalbum The Kick Inside produsert av Pink Floyds David Gilmour med hitsingelen «Wuthering Heights». Videre var han med på innspillingene av albumene I Robot, Pyramid og Eve fra Alan Parsons Project samt Nude og The Single Factor av Camel.
Norgesrevyen
Norgesrevyen (engelsk Norwegian Pictorial Review) var en kvartalsrevy av nyheter fra norsk aviser som ble utgitt mellom 1958 og 1985 av Faktum Forlag. De norske nyhetsartiklene ble ledsaget av engelsk oversettelse.
Duncan Mackay
Biografi
Han arbeidet også med Budgie i samme periode, før han i 1978 komponerte og ga ut sitt tredje album «Visa. I 1979 ble han medlem av den britiske supergruppen 10cc og ut over 1980-tallet spilte han på flere av deres utgivelser og var med på alle turnéene. Mackay begynte i denne perioden også å produsere filmmusikk. I 1993 flyttet Duncan Mackay tilbake til Cape Town og hvor han begynte å jobbe innen tv–musikk. I 2003 gikk han sammen med vokalist og gitarist Greg McEwan for å stifte Re'union og er i senere tid opptatt med innspilling og turné med dette bandet.
Nørre Alslev kirke
Inventar
Kirken har et Marcussen & Søn-orgel fra 1998.
Kalkmalerier
Kirken har kalkmalerier fra fire forskjellige perioder. I tillegg til de synlige har kirken hatt utsmykkinger på veggene som skriver seg fra 1400-tallet. Disse har blitt avdekket og kalket over igjen. Kalkmaleriene ble avdekket og restaurert av Jacob Kornerup i 1895-96, i 1911-12 ble de gjenrestaurert av Eigil Rothe og i 1941 av Borre.
Kalkmaleriene bærer preg av Kornerups ganske kraftige restaurering, men er ikonografisk interessante. Dødsdansen på vestveggen har blitt kraftig oppmalt, men er allikevel interessant ettersom motivet er sjeldent i danske kirker. I den tresidede østavslutningens hvelv er det innskrifter med personnavn over apostelrekken mot nord: «HR.STUG KEC OG ANDREAS PRÆST FORSTANDERE FOR KIRKEN I ..» og "«I HERRENS ÅR 1000 OG 300 FØRSTE AUGUST. FØRSTE OKTOBER. II» Dateringen er noe kryptisk. På den nederste rekken sees våpenskjold med blant annet et blad, som viser at det er et holstensk våpen.
Kirken stammer fra tiden da den holstenske greven Johan av Holsten (Johan den milde) fikk Lolland som pant for uinnfridde lån til kronen. Johan var fetter av grev Gerhard III som hadde jyske områder som pant.
Tsjagataisk
Tsjagataisk/tsjagatai (persisk: جغتای – Jaĝatāy; uigurisk: چاغاتاي Chaghatay; usbekisk: ﭼﯩﻐﻪتاي Chag'atoy) er et utdødd tyrkisk språk som en gang var et vidt utbredt språk i Sentral-Asia. Språket forble det delte litterære språket der fra begynnelsen av 1400-tallet til tidlig i det 20. århundre. Det ble også snakket av mogulherskerne i India. Språket ble skrevet med det arabiske alfabetet. Av de moderne tyrkiske språkene er usbekisk og uigurisk nærmest beslektet med tsjagataisk.
Nørre Alslev kirke
Kalkmalerier
I østavslutningen sees en deësis fra 1310-20. Kristusfiguren har stort hode og store hender, her sees skygger og høylys. Over Kristus sees Den hellige ånd i form av en due, under Kristus sees Markusløven og Lukasoksen. Kristus flankeres av Maria og Johannes Døperen. Foran Maria er en knelende munk som ber til Maria og ikke til Kristus, man kunne ikke henvende seg direkte til Kristus, men måtte gå via forbønn. Over Johannes Døperen sees lammet og foran ham en stor kvinne uten glorie. Hun ber direkte til Kristus. Bak Maria sees en kvinnelig helgen med glorie og bak Johannes Døperen en biskop.
Tsjagataisk
Navnet tsjagatai kommer av Tsjagatai-khanatet, et rike som fulgte etter det mongolske riket og som ble overlatt til Djengis Khans andre sønn, Tsjagadai Khan. Mange tsjagatai-tyrkere og tatarere som snakket dette språket hevdet de var etterkommere av Tsjagadai Khan.
Nørre Alslev kirke
Kalkmalerier
Under deësisen sees en apostelrekke. Alle apostlene har tekstbånd med navn og bare Peter og Paulus har attributter. En apostelrekke er muligens en huskeliste til trosbekjennelsen ettersom hver apostel representerer en setning i denne.
Tsjagataisk
Historie
Chagatai hadde, i likhet med sine forgjengere, et grunnleggende vokabular av tyrkiske ord og tyrkisk syntaks, men under innflytelse av islam ble det etter hvert tatt opp et stort antall lånord fra arabisk og persisk litteratur i de østtyrkiske språkene. Chagatai utviklet seg videre under timuridene (1405–1506).
Nørre Alslev kirke
Kalkmalerier
Nederst sees en rad med drage, løve, hest, hjort og et par fantasivesener samt et våpen med stjerne på loddrett delt hvitt og blått skjold; muligens våpen for Kyrning-Myre.
På triumfveggen over korbuen sees en kalkmalt dommedag som er datert til 1375. Fra den dømmende Kristus springer det ut to sverd. Kristus flankeres av apostler med attributter, Peter nøkler, Paulus med sverd, Johannes med kalk, Andreas med skråkors og Jakob i pilegrimsdrakt. Kunstneren har muligens vært en eldre mann; streken er tegnet med skjelvende hånd og det er mange rettelser. Skipet har vært fullt utsmykket av Elmelundeverkstedet. I dag ses kun utsmykkingen i vestfaget. I hvelvet sees i nordkappen skapelsen av Eva, i østkappen syndefallet, i sydkappen Utdrivelsen fra paradiset og i vestkappen mot syd Adam og Eva etter utdrivelsen, i vestkappen mot nord sees Adam. Historien begynner og slutter i vestkappen. Historiens høydepunkt, syndefallet, sees i den viktige østkappen.
På vestveggen er Dødsdansen. I Danmark kjennes friser med Dødsdansen også i Egtved kirke og i Jungshoved. Dødsdansen kjennes fra flere europeiske kirkeutsmykkinger, først og fremst fra den nå ødelagte utsmykkingen i Marienkirche i Lübeck.
Motivet stammer fra pestperioden og skildrer mennesker som blir hentet av døden, alle samfunnslag rammes og skildres i frisene. I Nørre Alslev er plassen knapp og frisen noe forenklet; man ser en konge, en biskop, en herremann og en bonde. Her sees ingen fra borgerstanden; at man har valgt bonden fremfor borgeren er interessant.
Dødsdansen er et Memento Mori som muligens stammer fra religiøse spill som tiggermunkene lot oppføre i forbindelse med botsprekener. Historien om de døde som vekkes opp av en spillemann om natten og lokkes opp for å danse går tilbake til de tidligste kristne samfunn.
I Nørre Alslev er Dødsdansen kombinert med arvesynden i hvelvet.
Senior Bowl
Senior Bowl er en bridge-turnering for lag (team) som avholdes på samme sted som, og parallelt med Bermuda Bowl og Venice Cup. Begivenheten startet i 2001, og fra 2002 fikk mesterskapet betegnelsen verdensmesterskapet i bridge for veteraner. Før 2005 måtte deltagerne være minst 55 år for å delta. I 2005 bestemte World Bridge Federation (WBF) at minimumsalderen skulle økes med et år per år frem til 2010, da minimumsalderen vil bli 60 år.
Schloss Babelsberg
Schloss Babelsberg (Babelsberg slott) befinner seg i Babelsbergparken, i bydelen Babelsberg i Brandenburgs hovedstad Potsdam. Slottet er i engelsk gotisk stil og ble bygd i to byggefaser i årene 1835-1849. Plantegningene til slottet ble tegnet av arkitektene Karl Friedrich Schinkel, Ludwig Persius og Johann Heinrich Strack.
Slottet var i mer enn 50 år sommersted for prins Vilhelm, den senere keiser Vilhelm I av Tyskland og hans hustru Augusta av Sachsen-Weimar-Eisenach. Den 22. september 1862 fant samtalene sted i slottet og i parken mellom Vilhelm I. og Otto von Bismarck, som endte med utnevnelsen av Bismarck til ministerpresident og utenriksminister.
The Spanish Jade
The Spanish Jade er en amerikansk stumfilm fra 1915, regissert av Wilfred Lucas.
Handling
I en spansk provinsby, på midten av det nittende århundre, selges jenta Manuela til en musiker. I løpet av deres vandringer møter hun Don Bartolome, som forlot sin far Don Luis for å bli en landeveismann. Bartolome forelsker seg i Manuela, og tar henne med seg etter å ha drept musikeren. Når de møter Osmund Manvers, en engelsk godseier, ønsker Bartolome å bruke Manuela til å rane ham. Men Manvers redder Manuela, og tar henne med seg.
Men Manuela knivstikker og dreper Bartolome kort tid senere, etter at han truet henne. Manuela flykter, og Manvers begynner å lete etter henne. Når Don Luis får vite om Bartolomes død, utfordrer han Manvers til en duell. Etter at Manvers nekter stikker Tormillo, Don Luis sin tjener, Manvers i armen.
Phyllognathus excavatus
Phyllognathus excavatus er en bille som hører til gruppen hornbiller i familien skarabider (Scarabaeidae).
Utseende
En middelsstor (ca. 15-25 millimeter), kraftig, blankt rødbrun hornbille. Kroppsformen er kort og bred, parallellsidig, uten påfallende hår. Hannen har et krumt horn i pannen, forkanten av thorax er kraftig uthulet, uthulingen dekker mesteparten av pronotums overside. Hunnen mangler hornet i pannen og uthulingen på pronotum, som er jevnt rundet.
Levevis
Larvene lever i jorda, der de spiser røtter og råtnende organisk materiale. Artene kan være meget tallrike på gressmark. De voksne billene kommer gjerne til lys.
Havskilpadder
Kjennetegn
Gruppen kjennetegnes av at forlemmene er utviklet til luffer. Alle har også flatt og strømlinjeformet skall. Selv om havsklipadder tilhører halsgjemmerne, har de relativt korte og stive nakker og kan bare i begrenset grad trekke hodet inn i skallet.
Livshistorie
Havskilpadder finner all mat i vann og tilbringer nesten hele livet i havet, men de må på land for å legge egg. Eggene til alle artene er små og runde. Hunnskilpaddene blir paret i havet og tar seg opp på land på stranden om natten. Der graver de en grop hvor de legger eggene sine. Eggene ruges ut ved hjelp av varmen fra sola. Etter endt fosterutvikling graver de nyklekte ungene seg opp til overflaten og tar seg ut i havet. Antall egg og rugetid avhenger av art.
Etter klekking lever skilpaddene i flere år i havet før de blir kjønnsmodne. Hannene setter aldri sine bein på land igjen, mens hunnene returnerer til stranda der de selv ble klekket for å legge nye egg.
Alle havskilpaddeartene er i mer eller mindre grad truet av tap av leveområder, jakt på egg eller voksne dyr og forsøpling i havet.
Astrid Sverresdotter Dypvik
Astrid Sverresdotter Dypvik (født 19. oktober 1977 i Lensvik i Agdenes) er en norsk journalist og historiker. Hun har skrevet flere bøker om tysk etterkrigshistorie. Fra 2021 er hun redaktør for tidsskriftet Syn og Segn.
Hun har mastergrad i historie fra Universitetet i Oslo på en oppgave om Bund der Vertriebenen. Som journalist har hun blant annet skrevet for Morgenbladet og Klassekampen. Hun er ansatt i Nationen og har vært debatt-og kronikkredaktør i Klassekampen. I tillegg har hun vært redaksjonsmedarbeider i historietidsskriftet Fortid.
I hennes ledertid arbeidet Norsk Målungdom fra 2000–2002 engasjerte hun seg særlig for å få dataprogrammer på nynorsk, og organiserte blant annet (sammen Elevorganisasjonen) Elevstreik for nynorsk data 28. september 2000, der 30,000 elever streiket.
I 2017 utgav hun Berlinhistorier – kald krig i den delte byen. Boka er sammensatt av tolv personlige historier fra Berlin om mennesker som på hvert sitt vis deltok i den kalde krigen fra opprettelsen av DDR-staten i 1949 frem til Berlinmurens fall 40 år senere.
Sølvvier
Sølvvier (latin: Salix glauca var glauca) er en liten busk av pilefamilien (vierfamilien) av maksimalt 2,5 meters høyde og oppreist. Arten vokser hos oss i innlandet og langs kysten hele veien fra Agder og helt opp til Barentshavet, samt i et belte sørover gjennom Sverige og Finland til Bottenviken. Den foretrekker fuktig torvjord, myr, hei, elvebredder, sumpskog, kystheier, og blant annet vierkratt. Den kan danne hybrid med myrtevier, grønnvier og svartvier.
Sølvvier er en busk på normalt 50 - 250 cm lengde, og er grovt oppstigende med rød bark. Årskvistene på nye skudd er svært lodne, grålodne («sølv»), mens de andre året er i praksis helt snaue. Bladene er grågrønne. litt tykke, helrandete uten tagger eller buktninger, og grå på undersiden. Bladene er lodne og eggformete med størst bredde ovenfor midten. Antall sidenerver er 6-11 par. Ørebladene er fraværende. Blomstringen foregår i juni.
Raklene er lange og står på ullhårete skaft med 2-4 blader. Raklene er gulbrune eller blekbrune, og hårete. Den hårete grønn-gråhvite kapselen er 7-10 mm lang, og har kløvd griffel med kløvde arr.
Utbredelse
Sølvvier vokser i Europa og er i Norden utbredt i fra Agder og oppover kysten, fjellet og innlandet til og med hele Finnmark, nordlige Sverige og hele nordlige Finland ned til Bottenviken. Hos oss vokser den opp til 1.760 meters høyde i Jotunheimen.
Ellers vokser den i Alaska, nordvestre Canada, Rocky Mountains ned til nordre New Mexico, og øst på Grønland samt videre østover inn i Sibir.
Varianter og hybrider
Sølvvier har en underart og tre kjente hybrider:
Kommunikasjonsforeningen
Kommunikasjonsforeningen er en interesseorganisasjon for personer som arbeider eller utdanner seg innen kommunikasjon. Foreningen er partipolitisk uavhengig, og har per 2018 ca. 4000 medlemmer fra både privat og offentlig sektor.
Kommunikasjonsforeningens formål er å styrke kommunikasjonsfaget og fremme profesjonell og etisk forsvarlig kommunikasjon. Foreningen tilbyr kurs, seminarer og medlemsmøter, og har et etisk råd som kan bistå med rådgivning. Grunnlaget for foreningens profesjonsetiske prinsipper er foreningens visjon, ambisjon og verdier.
Historikk
Foreningen ble dannet ved at Norsk Forening for Informasjon og Samfunnskontakt (Informasjonsforeningen) og Forum for Offentlig Informasjon (FOI) ble slått sammen i 1999.
Informasjonsforeningen hadde blitt dannet i 1982 ved sammenslåingen av Norsk Public Relations forening, som hadde blitt etablert i 1949, og Norske Bedriftsavisers Redaktørforening.
Organisasjonen
Landsmøtet er foreningens høyeste organ. Det skal avholdes landsmøte innen utgangen av april hvert annet år. Møtet fastsetter mål og strategi for foreningens virke. Landsmøtet fastsetter også foreningens vedtekter, og velger et sentralstyre til å lede foreningen i perioden frem til neste landsmøte. I april 2017 ble Gro Bogen Nilsen, som til daglig arbeidet i kommunikasjonsbyrået First House valgt som Kommunikasjonsforeningens nye styreleder, det vil si som leder for sentralstyret.
Foreningen har et sekretariat i Oslo som står for den daglige driften. Sekretariatets medlemmer er lønnede ansatte i foreningen. Per 2018 er Therese Manus ansatt som daglig leder. Sentralstyret og rådene er derimot sammensatt av medlemmer som bidrar på frivillig basis.
Kommunikasjonsforeningen har 10 lokallag rundt om i landet. Lokallagene drives av frivillige medlemmer. De har egne lokale retningslinjer, men styres i tråd med vedtektene som er vedtatt av landsmøtet. Per 2018 finnes det også tre studentlag i foreningen.
Prisutdelinger
Norsk Kommunikasjonsforening har siden 2015 årlig utdelt «Åpenhetsprisen». Navnet på prisen må ikke forveksles med «Åpenhetsprisen» som deles ut av Mental Helse Norge. Foreningen beskriver selv kriteriene for kåringen som følger:"«Åpenhetsprisen skal gå til organisasjoner, institusjoner, bedrifter eller enkeltpersoner som har bidratt til å synliggjøre og fremme åpenhet og innsyn i forhold ved det norske samfunnet.  Prisen skal løfte frem gode eksempler på åpenhet som kan motivere og inspirere andre til å være åpne.»"Blant personene som har mottatt denne prisen er helsesøsteren Tale Maria Krohn Engvik, bedre kjent som «Helsesista», som fikk prisen i 2017.
I tillegg til Åpenhetsprisen deler foreningen ut «Den nordnorske kommunikasjonsprisen». I 2016 ble denne prisen tildelt Finnmarksløpet, «for solid kommunikasjonsarbeid gjennom flere år». Det var da fjerde gang at prisen ble utdelt.
Skarabider (Scarabaeoidea)
Skarabider (Scarabaeoidea) er en artsrik gruppe av biller som omfatter de største billeartene man kjenner, men også mange små arter. Navnet skarabider brukes også om den artsrikeste av familiene, Scarabaeidae. Skarabidene omfatter en del meget store arter. Goliatbillen (Goliathus goliathus) fra Vest-Afrika og elefantbillen (Megasoma elephas) fra Mellom- og Sør-Amerika kan begge veie omtrent 100 gram, og herkulesbillen (Dynastes hercules) fra Mellom- og Sør-Amerika blir opptil 19 cm lang om man regner med hornet på hannens brystskjold. Den tyngste norske billen er neshornbillen (Oryctes nasicornis), også en skarabide. Også noen medlemmer i familiene hjortebiller (med Europas største bille, eikehjorten (Lucanus cervus)) og Passalidae blir meget store.
Bladhorninger
Skarabidenes mest slående fellestrekk er formen på antennene, som ender i en kølle der leddene som oftest har bladformede utvekster. Gruppen blir også kalt Lamellicornia, «bladhorninger». Hos de fleste artene kan denne bladformede køllen åpnes og lukkes som en vifte, særlig utpreget hos hannene.
Karakteristiske bein
Formen på beina er forholdsvis lik hos de fleste skarabidene. Leggene (tibiae) er korte og kraftige, på det fremste beinparet har de flere store tenner på utsiden som billene bruker til å grave med. Mellom- og bakleggene har vanligvis to skarpe lengdelister på utsiden. De fleste har store sporer ytterst på leggen. Føttene er fem-leddete, vanligvis ganske lange og slanke med store klør ytterst.
Scarabaeiforme larver
Skarabidenes larver er vanligvis ganske karakteristiske, og denne larvetypen har fått navn etter gruppen. En skarabidelarve er vanligvis hvit, tynnhudet, ganske tykk og holder kroppen i C-form. De tre parene med bein er korte og kraftige, og kjevene (mandiblene) er korte, men kraftige.
Levevis
En så artsrik gruppe som skarabidene har nødvendigvis et mangfold av levemåter, men det er likevel mulig å sette opp noen fellestrekk. Larvene til de aller fleste skarabider lever på råtnende plantemateriale av et eller annet slag nede i jorden. De aller fleste har underjordiske larver. Mange lever på møkk som graves ned, og de er derfor viktige ved at de fordeler gjødsel nedover mot planterøttene. Larveutviklingen tar ofte lang tid, opptil 10 år eller mer for noen arter. Unntakene når det gjelder larvenes næringsvalg er familien knokkelbiller, som har larver som lever på animalsk materiale (bein, fjær og hudrester), og oldenborrer og noen beslektede grupper, som har larver som lever av levende planterøtter. De voksne billene flyr vanligvis godt, gjerne om natten. Frambeina er svært kraftige og brukes til graving.
Systematisk inndeling
Slektskapsforholdet mellom gruppene innbyrdes i denne gruppen synes noe uklart. Det er sannsynlig at Lucanidae og Passalidae er nærmere beslektet med hverandre enn med de andre familiene. Under er familiene listet i alfabetisk rekkefølge. Underfamiliene av skarabider blir ofte gitt status som egne familier.
Kinesisk eksportporselen
Tidlig kinesisk porselenshandel
På 1500-tallet begynte portugisiske handelsfolk å importere blå-og-hvit-porselen fra det sene Ming-dynasti to Europa. Dette førte til en stor handel av Kraakporselen (oppkalt etter de portugisiske handelsskip ved navn carracas). I 1602 og 1604 ble to portugisiske karracker, San Yago og Santa Catarina, erobret av nederlenderne, og lasten, med tusenvis av porselensgjenstander, ble auksjonert bort. Dette utløste en veritabel porselensmani i nye deler av Europa. Blant kjøperne var det engelske og det franske kongehus. Mange europeiske land etablerte handelskompanier for handelen med Det fjerne østen, – det viktigste var lenge Det hollandske Ostindiakompani (VOC). Handelen vedvarte til midten av 1600-tallet, da krigene i Kina da Mingdynastiet falt, forstyrret handelsforbindelsene. Da vendte de europeiske handelsfolkene seg mer mot Japan.
Kinesisk eksportporselen var høyt skattet og det knyttet seg betydelig prestisje til den; den ble gjerne avbildet i tidens nederlandske malerkunst. Illustrasjonen til høyre viser et maleri av Jan Treck med to boller i kraak-stil, sannsynligvis fra det sene Ming. Bollen i forgrunnen er av det slag som nederlenderne kalte klapmuts. Det blå pigmentet som maleren har benyttet har bleknet betydelig; da bildet vart nytt var blåfargen enda klarere.
Under Kangxi-keiserens styre (1662–1722) ble den kinesiske porselensindustri i Jingdezhen reorganisert, og snart tok porselenseksporten seg opp igjen. Nå ble det mer og mer av typene blå-og-hvit og Famille verte (og av og til Famille noire og jaune). Man dekorerte vaser, tallerkner, tekanner og sausenebb med dyre- og fuglefigurer. Blanc-de-Chine-porselen og Yixingstentøy dkulle inspirere mye av den fremvoksende europeiske porselensindustri.
Utfordringer
Produksjonen av eksportrettet Jingdezhenporselen representerte store utfordringer. Den franske jesuitten Francois Xavier d'Entrecolles skrev i 1712 fra Jingdezhen at
Varer og figurer
Det var særlig fra år 1700 at handelen med kinesisk porselen med europeiske heraldiske skjold virkelig tok av. Tusener av serviser ble produsert på oppdrag etter tilsendte tegninger av heraldiske våpenskjold. Etterhvert ble slik porselen også laget for nordamerikanere. De var ofte svært intrikate og med flerfargede emaljeringer og border, skjønt det særlig senere ble vanlig med bare et mer diskret våpenskjold eller monogram. Kinesiske pottemakere kopierte også de populære japanske imariporselens typene. Kinesisk imariporselen ble produsert for eksport til ut i annen halvdel av 1700-tallet. Dekorasjonene var eklektiske og veltilpassede markedets interesser. Det kunne være kinesiske motiver, eller like gjerne islamske; man laget figurer av barmhjertighetens gudinne Guanyin, velstandsguden Budai, figurer med nikkende hoder, sittende munker, leende gutter, og nederlandske menn og kvinner. Man kopierte til og med fra Meissenerporselenets repertoar, som tyrolske dansere. Det ble laget figurer av fugler og dyr; særlig populære var kyr, traner, hunder. ørner, elefanter, fasaner, aper og hvalper.
Fra ca 1800 får man Kantonporselen med dekorasjoner med fugler, blomster og insekter. Det finnes også mange andre slag dekorasjoner, som encre de chine eller jesuittporselen, stykker med europeiske motiver som Paris' dom og Adam og Eva.
Senere porselenshandel
Handelen utviklet seg med en stadig større bredde; uavhengige handelsfolk leide seg cargoplass på det nederlandske Ostindiakompaniets skip. Særlig meget var det av porselen knyttet til te nytelsen, og middagsserviser. Ofte var det blå-og-hvit porselen, dekorert med blomster, bartrær, bambus, eller med pagodelandskaper. Noen ganger ble de senere emaljert i Nederland eller England slik at de ble enda mer dekorative.
Mot slutten av 1700-tallet begynte porselenseksporten fra Kina å avta. Det skyldtes ikke bare at europeisk smak endret seg noe, men også at den europeiske porselensindustri med sin masseproduksjon ble en stor konkurrent.
Den svært dekorative Kantonporselen ble produsert gjennom hele 1800-tallet, men kvaliteten på varene var for nedadgående. Mot slutten av århundret ble Kangxi-stilens blå og hvite porselenstype reprodusert i store kvanta, og på 1900-tallet masseproduserte man med forbilder fra omtrent alle forutgående stiltyper.
Se også
Kinesisk keramikk
Mørk sumpbukk
Mørk sumpbukk (Plateumaris affinis) er en bille i gruppen sivbukker og tilhører familiegruppen bladbiller (Chrysomelidae). Den er registrert i Norge.
Utseende
Mørk sumpbukk er mellom 6–9 mm lang. Kroppen er langsmal og ikke så oval som bladbillene ofte er. Den er svakt metallisk farget i ulike nyanser av messing- og bronsefarge. Halskjoldet har en kort og fin behåring. Bakkroppen smalner bakover. Hodet er fremover-rettet. Beina er rødgule, og forholdsvis lange.
Mange av artene i slekten Plateumaris, er svært like hverandre og sikker artsbestemmelse kan bare skje ved undersøkelse av genitaliene.
Levevis
Både larvene og de voksne (imago) billene finnes nær ferskvann hvor de lever av å spise blad på næringsplanten. Særlig arter i planteslekten Carex. Larvene lever under vannoverflaten. De voksne er særlig aktive i solskinn.
Mørk sumpbukk tilhører gruppen av insekter med fullstendig forvandling (holometabole insekter), som gjennomgår en metamorfose i løpet av utviklingen. Larvene er radikalt forskjellige fra de voksne i levevis og i kroppsbygning. Mellom larvestadiet og det voksne stadiet er et puppestadie, en hvileperiode, der billens indre og ytre organer endres.
Gautrain
Gautrain er et 80 kilometer langt lokaltognett i Gauteng-provinsen i Sør-Afrika, med to linjer: Johannesburg-Pretoria og Sandton-OR Tambo internasjonale lufthavn. Togbytte mellom de to linjene er mulig på Sandton og Marlboro. Banen har ført til mye hurtigere forbindelser mellom Johannesburg og Pretoria (35 minutter) i stedet for 1 time 40 min som med Johannesburgs andre lokaltognett, MetroRail.
Bhutan under OL
Bhutan deltok første gang i olympiske leker under Sommer-OL 1984 i Los Angeles, og har deltatt i samtlige sommerleker siden. Bhutan stilte kun med deltakere i bueskyting frem til og med Sommer-OL 2008, før de i Sommer-OL 2012 i London stilte med en bueskytter og en rifleskytter (Kunzang Choden). Bhutan har ikke vunnet noen medaljer, og de har heller aldri deltatt i de olympiske vinterlekene.
Senegal under Vinter-OL 2006
Senegal under Vinter-OL 2006. Én mannlig sportsutøver fra Senegal deltok i alpint under Vinter-OL 2006 i Torino i Italia. Senegal, som deltok for fjerde gang i et vinter-OL, vant ikke noen medaljer. Beste plassering var en 55.-plass i super-G for menn.
Martin Lébl
Martin Lébl (født 12. april 1980) er en tsjekkisk sandvolleyballspiller.
Han representerte Tsjekkia i Sommer-OL 2000 i Sydney, hvor han ble nummer 17.
Francis Monkman
Francis Monkman (født 9. juni 1949 i Hampstead, Camden i London, død 12. mai 2023) var en engelsk musiker kjent fra bandene Curved Air og Sky og som studiomusiker for en rekke britiske band og artister. Han har også kjent for å ha komponert filmmusikk for blant annet til filmen The Long Good Friday fra 1980.