cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Liste over vinnere av UEFAs turneringer for klubblag
Union of European Football Associations (UEFA) er det administrative og styrende organet for europeisk toppfotball. Den driver fire store klubbkonkurranser: Mesterligaen, UEFA-cupen, UEFA Intertoto Cup og UEFA Super Cup. UEFA var også ansvarlig for driften av Cupvinnercupen som ble avviklet i 1999. Det eneste laget som har vunnet alle disse konkurransene er den italienske klubben Juventus. De mottok UEFA-plaketten fra UEFA i 1987 som en erkjennelse på at de har vunnet de tre viktigste europeiske klubbkonkurranser (Mesterligaen, Cupvinnercupen og UEFA-cupen). Juventus vant til slutt Intertoto-cupen i 1999. Den italienske klubben AC Milan er den mest suksessrike klubben som har klart å vinne disse cupene 14 ganger, mens den spanske klubben Real Madrid, som har rekord for flest Mesterliga-trofeer, er den tredje mest vellykkede, med 12 titler. Liverpool FC, som innehar rekorden for flest UEFA-cuptrofeer, er nest mest vinnende, med 13 trofeer. Italienske klubber er de mest vellykkede, og har vunnet 40 titler. Engelske klubber er det nest mest vellykket med 38 titler, og spanske klubber er det tredje mest suksessrike, med 34 trofeer.
Oversikt
Denne tabellen viser det totale antall UEFA-klubbkonkurranser vunnet av klubber. Milan har vunnet flest UEFA-klubbkonkurranser med sine 14. De holder rekord for flest UEFA Super Cup-seire, med sine fem trofeer. Den engelske klubben Liverpool er neste på listen, etter å ha vunnet 13 UEFA-konkurranser. De har vunnet UEFA-cupen tre ganger. Real Madrid er den tredje mest suksessrike klubben i UEFA-konkurranser med sine 12 trofeer.
Live in Paris
Live in Paris er det 6. konsertalbumet til Ike & Tina Turner som ble gitt ut i 1971. Albumet kom på 25.-plass i Tyskland. Albumet ble spilt inn i Olympia 30. januar 1971.
Liste over vinnere av UEFAs turneringer for klubblag
Nasjoner
Denne tabellen viser totalt antall titler vunnet av klubbene fra hvert land. Italiensk klubber er det mestvinnende i UEFA-konkurranser med sine 40 titler. Italiensk klubber har vunnet Mesterligaen 11 ganger, en bragd de deler med spanske klubber.
Live in Paris
Sporliste
Side 1:
Side 2:
Side 3:
Side 4:
Tururu
Tururu er en kommune i delstaten Ceará i nordøstregionen av Brasil.
René Grandjean
René Grandjean (født 1872, død ukjent) var en fransk fotballspiller som deltok under i de olympiske leker 1900 i Paris.
Grandjean spilte på det franske laget Union des Sociétés Françaises de Sports Athlétiques under verdensutstillingen og OL 1900 i Paris. Det ble spilt kun to fotballkamper mellom tre lag som demonstrasjonsport på Vélodrome de Vincennes i Paris. Det franske laget spilte kamp den 20. oktober 1900 mot det britiske laget Upton Park F.C. som de tapte med 0-4. Tre dager senere beseiret de det belgiske laget Université de Bruxelles med 6-2. I ettertid har International Olympic Committee valgt å utse tre medaljevinnere, gull til Storbritannia, sølv til Frankrike og bronse til Belgia.
Sin After Sin
Sin After Sin er det tredje studioalbumet til det britiske heavy metal-bandet Judas Priest.
Musikkalbumet ble utgitt 23. april 1977, og var bandets første på Columbia Records/CBS Records. Etter å ha brutt kontrakten med Gull Records, mistet de alle rettigheter til de tidligere albumene Rocka Rolla og Sad Wings of Destiny. Sin After Sin ble utgitt på nytt i 2001 med to bonusspor. Det ene bonussporet er «Race With The Devil», som ble innspilt og valgt bort i forbindelse med bandets påfølgende album Stained Class. Det andre er en liveinnspilling av «Jawbreaker» fra 1984, en låt som var med på studioalbumet Defenders of the Faith (1984).
Albumet inneholder en coverlåt av Joan Baez' «Diamonds & Rust», et spor som raskt ble en konsertfavoritt.
Slayer spilte inn sporet «Dissident Aggressor» på albumet South of Heaven i 1988, og Arch Enemy spilte inn sporet «Starbreaker», som ble utgitt som bonusspor på albumet Wages of Sin i 2001.
I 2009 ble «Dissident Aggressor» utgitt på konsertalbumet A Touch of Evil: Live. Dette førte til at den fikk en Grammy Award i 2010 for «Best Metal Performance».
The Buggles
Duoen fulgte opp med flere singler, og ga ut albumet The Age of Plastic i 1980. Kort etter ble begge med i progrockbandet Yes, der de deltok på et album, Drama (1980), før Yes gikk i oppløsning. Yes ble senere gjenforent, men med originalmedlemmene Jon Anderson og Tony Kaye i stedet for Buggles-medlemmene.
Geoff Downes og Steve Howe fra Yes startet sammen supergruppa Asia. Trevor Horn gikk mot en suksesskarriere i studioet – både som en av hovedmennene bak popfenomener som Frankie Goes to Hollywood, Boyzone og t.A.T.u., og som produsent for mer seriøse artister som Yes, Mike Oldfield, Paul McCartney, Belle & Sebastian og Pet Shop Boys.
The Buggles gjorde comeback som kvartett (Horn, Downes, Simon Darlow, gitar og keyboards og John Sinclair, gitar, vokal og trommer) i 1981 med albumet Adventures in Modern Recording. Siden det har det vært stille om dem som band. Bandet ble oppløst i 1981.
Evangelia Platanioti
Evangelia Platanioti (gresk: Ευαγγελία Πλατανιώτη; født 9. august 1994) er en gresk synkronsvømmer. Hun representerte landet sitt under Sommer-OL 2012 i London, der hun ble nummer 8 i duett.
Christina Vedø
Christina Vedø (født 1994 i Haugesund) er en norsk konkurransepadler fra Tysvær. Vedø representerer Tysvær Kano og Kajakklubb. I september 2011 tok hun to bronsemedaljer, på K4 1000 meter og K4 200 meter i NM for seniorer. .
Mai 2010 ble hun Nordisk mester i K2 maraton for ungdommer i Sverige.
I 2011 ble hun tatt ut til Junior-EM i Kroatia og Junior-VM i Brandenburg an der havel, Tyskland.
Bridge over Troubled Water (sang)
Sangens innspillingsprosess eksponerte mange av de underliggende spenningene som til slutt førte til oppløsningen av duoen etter at albumet var ferdigstilt. Mest merkbart var Paul Simons gjentatte ganger uttrykte irritasjon på at Art Garfunkel fremførte denne sangen, ettersom det fokuserte oppmerksomheten mot Art Garfunkel og sendte Paul Simon i bakgrunnen. Art Garfunkel ønsket ikke i begynnelsen å synge førstestemmen og følte at det ikke var rett for ham. «Han følte at jeg skulle ha gjort det», avslørte Simon i Rolling Stone i 1972. Art Garfunkel sa at det øyeblikket han fremførte den i Madison Square Garden i 1972 var «nærmest bibelsk». Hans stemme på nettopp denne sangen har blitt karakterisert som høydepunktet i hans karriere som sanger, og sangen forbindes i stor grad med nettopp ham.
I senere opptredenener under «Old Friends»-turnéen delte Paul Simon og Art Garfunkel på å synge versene.
Komponering og innspilling
Sangen ble skrevet sommeren 1969 mens Garfunkel filmet Catch-22 i Europa. Sangen hadde opprinnelig to vers og en annerledes tekst. Simon skrev den spesielt for Garfunkel og konsentrerte den rundt akkompagnement av et piano. Teksten til refrenget var delvis inspirert av Claude Jeters linje «I'll be your bridge over deep water if you trust in me», som Jeter fremførte med sin gruppe The Swan Silvertones i sangen, «Mary Don't You Weep», fra 1958. Art Garfunkel likte angivelig Paul Simons falsett på demoen og foreslo at Simon skulle synge sangen. Han og produsent Roy Halee syntes også at sangen trengte tre vers og et 'større' lyd mot slutten. Simon var enig og skrev det siste verset, selv om han mente det ble mindre sammenhengende med de forrige versene.
Art Garfunkels første to forsøk på å spille inn sangen ble mislykket. De to første versene ble til slutt spilt inn i New York og det siste verset ble spilt inn først, i Los Angeles. En del av sangen ble først hørt offentlig 30. november 1969, da det var med på lydsporet til én times langt TV-program med duoen, og som ble vist på CBS. Sangen ble fremført i bakgrunnen i et klipp med John F. Kennedy, Robert Kennedy samt Martin Luther King jr..
Larry Knechtel tilbrakte fire dager på å arbeide med pianoarrangementet. Art Garfunkel kom opp med de mellomliggende pianoakkordene mellom versene mens han arbeidet med Knechtel. I det sangen slutter, bygger trommer, strykere og piano opp et crescendo til et ekstraordinært klimaks. Den siste tonen, på en fiolin, er en lang, uttrukket ess som varer i ti sekunder.
Priser
Sangen vant to Grammy-priser under Grammy-utdelingen i 1971. Albumet  Bridge over Troubled Water vant også flere priser samme år.
En gospelinspirert versjon med Aretha Franklin, hentet fra hennes album Aretha Live at Filmore West, vant en Grammy for beste kvinnelige R&B-fremføring under Grammy-utdelingen i 1972.
I 1999 kåret BMI «Bridge over Troubled Water» til den nittende mest fremførte sangen i det tyvende århundre. Rolling Stone gav albumet en 51.-plass på listen over tidenes 500 beste album. I 2006 fikk den en fjerdeplass i det australske TV-showet 20 to 1s Greatest Songs of All Time-episode, slått av «(I Can't Get No) Satisfaction» (med The Rolling Stones, «Stairway to Heaven» (med Led Zeppelin) og «Imagine» (med John Lennon).
Elvis Presley
Elvis Presley spilte den inn i RCA Studio B, Nashville, 5. juni 1970 og ble utgitt på albumet Elvis – That's the Way It Is (RCA LSP 4445) i desember 1970. Produsent var Felton Jarvis
Han tok den med i spillelisten for sine neste engasjementer i Las Vegas, som innbefattet filmingen av dokumentaren Elvis - That's The Way It Is i 1970. Den innbefattet versjonen fra middagsshowet 11. august. I sommersesongen i Las Vegas overvar Paul Simon ett av showene og etter å ha sett Elvis Presley fremføre sangen, ble han rapportert å ha sagt: «Vi kan like godt alle gi opp nå» («We might as well all give up now»). Elvis Presley fortsatte å fremføre sangen under sine konserter, innbefattet sin siste opptreden i Indianapolis 26. juni 1977.
Når det gjelder studioversjonen skriver Robert Matthew Watson i sin bok «Heartbreak Hotel»: «Presleys fremstående synging er ikke maskert. Dette er en fabelaktig versjon, brennende med oppriktighet og kraft og som finner dybder som ikke er avslørt av komponistene».
Norske versjoner
Arne Bendiksen og Jan Eggum har skrevet norske tekster. Bendiksens versjon bærer den norske tittelen «Som en bro over virvelstrømmer». Eggums versjon heter «Bro over mørke farvann».
Referanser
Bridge over Troubled Water
Spilophorini
Spilophorini er en gruppe med biller som tilhører familiegruppen bladbiller (Chrysomelidae). Både larvene og de voksne (imago) er planteetere.
Levevis
Larvene er bladminerere på en rekke ulike enfrøbladete planter, særlig palmer.
Utbredelse
Gruppen er utbredt i Mellom- og Sør-Amerika, fra Mexico i nord til Argentina i sør.
Systematisk inndeling
Hispinae inkluderer noen ganger gruppen (underfamilien) skjoldbiller, da som stammen Cassidini, i denne oversikten er den holdt utenfor, og plassert inn i som søstergruppen skjoldbiller. Andre klassifikasjoner plasserer denne gruppen (som Hispini) som en undergruppe av skjoldbillene.
Araphant
Araphant er en fiktiv person fra J.R.R. Tolkiens litterære verden. Han var den fjortende kongen av Arthedain.
Araphant ble født i 1789 i tredje tideverv, og ble konge av Arthedain da faren hans, Araval, døde i 1813. Til tross for hans fars suksess hadde Angmar gjenoppbygget sine styrker og utgjorde stadig en trussel mot nordens Dúnendain. Krigen mellom Angmar og Arnor var nå over 500 år gammel, og Araphant strevde med å holde Heksekongens styrker tilbake. Araphant fortsatte å motstå sine fiender med en minkende styrke.
I 1944 ble Ondoher og hans to sønner drept av Vognrytterne, noe som betydde at ifølge Númenors gamle lover skulle Fíriel nå bli den regjerende dronningen av Gondor. Arvedui brukte dette, i tillegg til det faktum at han selv var direkte etterkommer av Isildur, som et argument i hans krav til Gondors trone, men dette kravet ble avvist. I stedet overbeviste riksforstander Pelendur Gondors råd om å gi Gondors trone til Ondohers fjerne slektning, Eärnil II.
Araphant regjerte over Arthedain i 73 år, og døde i 1964. Han ble etterfulgt av sin sønn, Arvedui, som ble den siste kongen i nord før kong Elessar.
Navnet til Araphant er fra sindarin, og betyr kanskje alles konge.
Nizjnij Tagil
Nizjnij Tagil (russisk: ) er en by i Sverdlovsk oblast i Russland. Byen ligger ved elva Tagil, rundt 130 km nord for Jekaterinburg. Innbyggertall: 390 498 (folketelling 2002), 439 521 (folketelling 1989).
Streiken i Buvika
Streiken i Buvika er betegnelsen på en arbeidskonflikt ved Pienes Mølle i Buvika i Skaun kommune i Trøndelag.
Nizjnij Tagil
Historie
Nizjnij Tagils historie begynner med åpningen av Visokogorski jernmalmgruve i 1696. Forekomstene var usedvanlig rike, og inkluderte årer av rent magnetisk jern. Det omkringliggende landskapet hadde alt som trengtes for en produktiv og effektiv gruve- og smelteveirksomhet, elver til transport, skoger til brensel, og et passende klima.
Streiken i Buvika
Konflikten varte fra 26. mars 1913 til 27. februar 1914 og grunnlaget for konflikten var at arbeiderne ved møllen gikk ut i streik etter at arbeidsgiver nektet å imøtekomme et krav om tariffavtale og lønnsøkning. Konflikten ble løst med forhandlinger, men da arbeidet skulle gjenopptas nektet arbeidsgiver å ta inn igjen alle som hadde streiket, og han ville beholde noen av streikebryterne. Det oppstod da en ny konflikt knyttet til streikebryternes situasjon.
Streikebryterne ble av møllermesteren utstyrt med våpen. Marius Folstad som var sekretær i fagforeningen, ble skutt og drept av streikebryteren Alf Egset natten til 21. september 1913. I rettssaken mot ham ble Egset senere frifunnet for skyld, drapet ble betraktet som selvforsvar. Han reiste senere til Amerika der han døde 11. november 1918 av lungebetennelse. Det hevdes at reisen ble finansiert av Piene. Etter drapet ble det organisert en boikott av mel fra møllen.
Arbeidsgiverforeningen truet i starten av 1914 med lockout, og LO-formann Ole Lian og arbeidsgiverforeningen forhandlet frem et kompromiss med arbeiderne. Kompromisset medførte at de streikende fikk begynne å arbeide igjen, samtidig som noen av streikebryterne fikk fortsette.
Marius Folstad ligger begravet på Buvik kirkegård, hvor en støtte til hans minne ble reist i 1933.
Musikkteaterstykket Skottet i Buvika, som handler om streiken, hadde urpremiere 1. mai 2008.
Nizjnij Tagil
Historie
Selve byen ble grunnlagt i oktober 1722, blant bosetninger opprettet i tilknytning til byggingen av Vijskij kobbersmelteverk, eid av Nikolaj Demidov. I løpet av de neste tiårene utviklet byen seg til å ble et av de tidlige sentrene for russisk industrialisering, og den var en betydelig produsent av støpejern og stål. Det første russiske damplokomotivet ble bygget her i 1833.
Ubajara
Ubajara er en kommune i delstaten Ceará i nordøstregionen av Brasil.
Nizjnij Tagil
Geografi
Nizjnij Tagil strekker seg ut 22 km fra nord til sør, og 21 km fra øst til vest. Byen er bygget rundt den utdødde vulkanen Lisja, og dette fjellet med et vakttårn på toppen er et symbol for byen. Den geologiske strukturen i området er svært kompleks, og bidrar til byens usedvanlige rikdom på metaller og mineraler. Det er funnet forekomster av i alt 63 elementer på den periodiske tabell.
En stor del av landområdet innen bygrensene domineres av de mange forskjellige fabrikkene i denne industribyen. Elver og vann utgjør en tredjedel av byens areal. Byens klima er temperert kontinentalt.
Næringsliv og transport
Nizjnij Tagil er et av Urals største industrielle senter. Kraftkrevende industrier som metallurgi, maskinbygging, kjemisk industri, og metallbearbeiding er dominerende. Totalt finnes det rundt 600 produksjonsbedrifter i Nizjnij Tagil. Blant disse er:
Veier og jernbaner knytter byen til andre i alle retninger, med Jekaterinburg i sør, Serov i nord, Perm i vest, og Alapajevsk og Verkhnjaja Salda i øst.
Anna Kowalska
Anna Kowalska (født 26. april 1903, død 7. mars 1969) var en polsk forfatterinne. Hun er blant annet kjent for sine historiske romaner.
Mariangela Perrupato
Mariangela Perrupato (født 15. september 1988) er en italiensk synkronsvømmer. Hun representerte landet sitt under Sommer-OL 2012 i London, der hun ble nummer 7 i duett.
Pride of Africa
Pride of Africa (Afrikas stolthet) er navnet til et luksustog som drives av det privateide sørafrikanske selskapet Rovos Rail. Konseptet består av togreiser med få stopp gennom Sør-Afrika og de tilgrensende landene Zimbabwe, Zambia og Tanzania. De reisende bor på Pride of Africa som på et hotell, og togets historiske stil likner de klassiske luksustogene fra 1920-årene. Pride of Africa har flere år vunnet utmerkelsen Verdens Ledende Luksustog.
Hovedstrekningen i Sør-Afrika går mellem hovedstaden Pretoria og sørover til Cape Town, underveis er det stopp i Matjiesfontein og Kimberley. Fra Pretoria kjøres det også nordover, eventuelt via Botswana, inn i Zimbabwe til Victoriafallene og videre mot nordøst med endestasjon i Dar-es-Salaam i Tanzania. Fra Sør-Afrika kjøres toget også mot nordvest til Namibia. Fra Pretoria tilbys også en kortere strekning til Durban.
Fantomet
Fantomet (originalt The Phantom) er en tegneserie skapt av Lee Falk, som en dagsstripehistorie i amerikanske aviser. Den første dagsstripen kom ut 17. februar 1936, søndagsside fra 28. mai 1939. Serien omhandler figuren Fantomet, som kjemper mot urett og forbrytelser verden over. Serien er mest populær i Norge, Sverige, Finland, Australia og India, og har eget serieblad i alle disse landene. I de nordiske landene blir dette utgitt av Egmont, i Australia blir serien utgitt av FREW, av Indrajal i India, og av Moonstone Books i USA. Dagsstripene for aviser oversettes og distribueres i Norden av Bulls pressetjeneste.
Fantomets verden
Fantomet er en forbryterbekjemper, hvis eneste «superkraft» er myten om hans udødelighet. Han vet å bruke det faktum at han er kjent som «Ånden som går» og «Mannen som ikke kan dø» over hele verden, og bruker dette, sammen med en rekke triks og rå muskelkraft, til å sette skrekk i skurkene han støter på.
Fantomet var den første tegneseriehelten som bruker en tettsittende drakt. I Norge, Sverige, Danmark og Finland er denne drakten blå, mens den amerikanske originalfargen – som også brukes i Australia – er lilla. I andre land forekommer også rød, grønn, grå og gul drakt. Masken dekker øynene, og er svart og hvit.
Opprinnelig hadde Lee Falk sett for seg Fantomet som den hemmelige identiteten til playboyen Jimmy Wells, Salas beundrer. Etter ca tre måneder, før denne dobbeltrollen ble avslørt for leserne og Sala, valgte imidlertid Falk å endre bakgrunnshistorien, og gi Fantomet en eksotisk, asiatisk bakgrunn.
Ifølge bakgrunnshistorien ble Christopher Walker skylt i land på en strand i det fiktive landet Bengal i 1536, etter å ha sett sin far bli drept av en Singh-pirat. Han og faren var på vei til Østen, men skipet deres ble angrepet av de fryktede Singh-piratene. Christopher ble funnet av bandarstammen, som tok vare på ham og pleide skadene hans. Da han var frisk nok, gikk han tilbake til stranda, og fant der liket av sin fars morder. Han lot det ligge for gribbene, og da bare skjelettet var tilbake, tok han hodeskallen til sin fars morder, og ved den sverget han en ed om at han og alle hans etterkommere skulle kjempe mot sjørøveri, ondskap og urett.
Da det første Fantomet døde i 1566, tok hans sønn over, og hans sønn etter ham. Slik har det fortsatt i 21 generasjoner, og det nåværende Fantomet er det tjueførste Fantomet. Han er gift med Sala Palmer-Walker, og har med henne tvillingene Kit og Heloise. Fantomet har en hest, Hero, og en tam bengalsk fjellulv ved navnet Ulv (Devil).
Blant seriens viktigste bipersoner kan nevnes bandarenes stammehøvding Guran; president Lamanda Luaga, dr. Torbjørn Axel, jungellege, gamle Moz, en gammel historieforteller og oberst Worubu og hans forgjenger oberst Weeks i Jungelpatruljen.
USA
Fantomet (The Phantom på originalspråket) startet opp i amerikanske aviser den 17. februar 1936. De første stripene ble tegnet av Lee Falk selv, men etter kort tid overlot han tegnearbeidet til Ray Moore. Moore hadde arbeidet som assistent for Phil Davis, tegneren av Mandrake, Falks andre store tegneserie. Moore tegnet serien frem til andre verdenskrig, da han gjorde tjeneste som pilot. Moores assistent Wilson McCoy overtok, først som ghost artist, men senere med egen byline. I 1962 tok Sy Barry over som tegner. Han tegnet Fantomet frem til 1994, da George Olesen tok over. Etter at Falk døde i 1999, tok Tony DePaul over som forfatter. Idag tegnes dagsstripen av Paul Ryan og søndagssiden av Graham Nolan.
I USA er Fantomet først og fremst kjent som en avisserie, men han har også en rik historie i diverse tegneseriehefter. Den første Fantomet-utgivelsen i verden kommer fra USA; og var en del av serien Big Little Books. Siden den gang har Fantomet vært publisert av mange ulike forlag, i både korte og lange perioder. Den mest suksessfulle versjonen av Fantomet i USA til nå som tegneseriehefte er den som kommer fra de tre forlagene Gold Key, King og Charlton, som utga 73 blader fra 1962 til 1967. Blant tegnerne her var Jim Aparo, Pat Boyette og Bill Lignante.
Senere havnet Fantomet-lisensen hos DC Comics. De ga først ut en miniserie på fire nummer av Peter David og Joe Orlando for å se om det var et marked for Fantomet i USA. Serien solgte godt, og man bestemte seg for å starte en produksjon av faste Fantomet-blader. De ble gitt ut 13 nummer av The Phantom fra 1988 til 1990 skrevet av Mark Verheiden og tegnet av Luke McDonnell. Etter dette kjøpte Marvel Comics rettighetene til å lage Fantomet, og utga miniserien The Phantom: The Ghost Who Walks av Dave DeVries og Glenn Lumsden i 1995 (utgitt på norsk under navnet Ånden som går i år 2000). Deretter fulgte en serie basert på tegnefilmserien «Phantom 2040», illustrert av Steve Ditko, som gikk inn etter fire nummer.
I dag er det Moonstone Books som lager nytt Fantomet-materiale i USA. Blant annet har de utgitt en ny versjon av Fantomets opprinnelseshistorie, kalt Legacy, samt en rekke tegneseriehefter. I tillegg har Moonstone utgitt flere illustrerte prosafortellinger i et format de har gitt navnet Wide-Vision. Fantomet fikk innvie dette formatet med historien Law of the Jungle i 2006. Flere forfattere bidrar til å skrive Fantomet for Moonstone, blant annet Mike Bullock, Chuck Dixon og Ben Raab. Moonstone skal i tillegg utgi to novellesamlinger med Fantomet.
Danmark
Fantomet kom først til Norden i Danmark, i første nummer av det ukentlige bladet Skipper Skræk, som kom ut 22. november 1938. Fantomet var i bladet hver uke, og den første historien som gikk var den femte dagsstripehistorien av Lee Falk og Ray Moore, Fangen i Himalaya. Serien gikk under tittelen Fantomet – Himalayas store Mysterium, trolig fordi forleggerne misforsto første historie, og trodde Fantomet «hørte til» i Himalaya. Overskriften med Himalaya forble i serien i flere år, selv om Fantomet aldri vendte tilbake til Himalaya etter at historien var over. I 1954 ble tegneseriebladene Fantomet og  Superman forbudt i Danmark, da det hersket en utbredt tro på at tegneserier gjorde barn kriminelle. I 1955 ble en figur av Fantomet brent på sankthansbålet i Enghaveparken i København. «Københavnerungdom gjør det hett for kulørte "helter"», stod det på et skilt på bålet, og de danske lærernes fagblad Folkeskolen skrev: «Gid det må være mer enn en tom demonstrasjon! Pene bladhus som tjener penger på søppelet, kunne passende følge eksemplet fra Allers etablissement, inntil de ansvarlige myndighetene får tatt seg sammen til å nekte valuta til denne importen.»
Norge
18. november 1939 kom Fantomet til Norge, i A-magasinet, som var Aftenpostens lørdagsbilag. Det var søndagsstripehistoriene som gikk i A-magasinet; dagsstripehistoriene kom først i 1945, i ukebladet Allers. A-magasinet trykket Fantomet fram til 1942, da magasinet gikk inn på grunn av krigens papirrasjonering. Under krigen forbød den tyske okkupasjonsmakten at man innførte nye serier fra USA, for at ikke fienden skulle støttes økonomisk. Det var imidlertid lov å trykke lagrede striper, og ved å bearbeide stripene som ble smuglet inn i landet, for at de skulle se gamle ut (ved å erstatte snakkebobler med tekst under bildene), kunne Aftenposten som eneste avis trykke nyproduserte historier. Da krigen var slutt ble serien distribuert, og den kunne leses i over tretti aviser over hele landet. Oversetteren, som var ansatt i Aftenposten, fortsatte imidlertid å retusjere serien i flere tiår, slik at teksten kom under bildene;og Bulls pressetjeneste, som er rettighetshaver til serien, distribuerte Aftenpostens retusjerte versjon til resten av Norge. Denne praksisen sluttet først 29. januar 1981, midt i eventyret Slottet i jungelen, i forbindelse med at en ny oversetter, Velle Espeland, overtok serien.
Fantomet ble også utgitt som blad i årene 1952-54 med 21 nummere. Bladet het Fantomet, men inneholdt ikke alltid Fantom-historier. Bladene hadde også med seriene Prins Valiant, Mandrake, Rip Kirby, King, Blondie og Lyn Gordon. Heftene var på 32 sider og trykt i farger.
Fantomet-bladet
I 1964 startet det første virkelige Fantomet-bladet opp, og oppskriften var den samme som i dag: en eller to Fantomet-historier og noen tilleggserier. Bladet kom ulike antall numre hvert år frem til 1970 da den nåværende skikken ble etablert; 26 numre i året (i senere år har dette blitt noe justert, det er fremdeles 26 nummer, men på grunn av flere doble utgivelser er det totale antall nå bare 20). Siden 1964 har det pr. okt. 2011 kommet 1.112 utgaver av det regulære Fantomet-bladet. Serien var opprinnelig i sort/hvitt, men skiftet til farger i 1991.
Bladet ble nedlagt høsten 2018.
Sverige
Sveriges første utgivelse med Fantomet kom i Vecko-revyn 26. mai 1940. Her var det dagsstripehistoriene som gikk, og de begynte sent i eventyret «Eventyr i Algerie», for så å gå over til Mysteriet med pilringen. 8. juni 1942 begynte en serie kalt Dragos – den mystiske mannen i Svenska Dagbladet. Denne serien var ingen ringere enn Fantomet, og på denne måten hadde Fantomet to navn i Sverige – «Fantomen» i Vecko-revyn, og «Dragos» i Svenska Dagbladet. Svenska Dagbladet beholdt navnet Dragos fram til 80-tallet, da de skiftet til Fantomen.
Sverige var det andre landet i verden – kun slått av australske FREWs The Phantom – til å få et eget Fantomet-blad, i 1950.
Film og tv
Fantomet har blitt filmatisert flere ganger. Den første filmen var en såkalt seriefilm fra 1943, med Tom Tyler i tittelrollen og Jeanne Bates som Diana Palmer. Lee Falk selv var misfornøyd med filmen, men det hindret den ikke i å bli en suksess.
En oppfølger ble filmet i 1955 med John Hart i hovedrollen, men på grunn av problemer med rettighetene til skikkelsen valgte man å filme den på nytt. Filmen ble sluppet som The Adventures of Captain Africa, og framstår som et dårlig kamuflert plagiat av Fantomet.
I 1961 ble det gjort et forsøk på å lage en TV-serie om Fantomet, med stuntmannen Roger Creed i hovedrollen. En pilot ble filmet, men kom aldri på lufta noe sted i verden. Det ble også skrevet manus til tre andre episoder, men ingen av disse ble filmet. TV-piloten hadde også folk som Lon Chaney Jr, Paulette Goddard, og Richard Kiel på rollelisten.
Det er kjent at det eksisterer flere uautoriserte filmer om Fantomet, blant andre tre fra Tyrkia og en fra Italia.
I 1996 ble filmen The Phantom sluppet, med Billy Zane i tittelrollen. Filmen var løst basert på Lee Falks to første historier, Singh-piratene og Luftpiratene. Kristy Swanson spilte Diana Palmer, Treat Williams var erkeskurken Xander Drax, og Catherine Zeta-Jones bekledde rollen som luftpiraten Sala.
Per i dag er det filmselskapene Baldwin Entertainment Group og Hyde Park Entertainment som eier filmrettighetene til Fantomet.
I tillegg har det blitt laget en animert TV-serie om Fantomet, Phantom 2040. Den omhandler det 24. Fantomet og hans kamp mot ondskapen i byen Metropia i år 2040. Deler av serien er utgitt på VHS og DVD.
Fantomet var også en del av serien Defenders of the Earth, hvor han bekjempet ondskap sammen med Lyn Gordon og Mandrake. Hele serien finnes på VHS og DVD.
Stegnaspea
Stegnaspea er en slekt av biller som tilhører familiegruppen bladbiller (Chrysomelidae).
Utseende
Små (ca. 2 millimeter), korte og brede, hvelvede, halvblanke, mørke jordlopper. Oversiden er ganske kraftig punktert. Antennene er noe over halvparten så lange som kroppen, noe fortykkede mot spissen. pronotum er rundet, dekkvingene rundede og hvelvede. Artene ligner hverandre sterkt og kan bare skilles med sikkerhet på hannenes kjønnsorganer.
Levevis
Både larvene og de voksne (imago) billene lever av å spise blad på næringsplanten. Denne slekten er knyttet til den særegne vegetasjonstypen fynbos. De lever mest sannsynlig på gress.
Utbredelse
Slekten er utbredt i Sør-Afrika.
Carl Otto Løvenskiold
Carl Otto Løvenskiold (født 23. desember 1839 i Christiania, død 1. oktober 1916 på Vækerø) var en norsk marineoffiser, godseier og politiker. Han var Norges statsminister i Stockholm i 1884.
Han var sønn av Otto Joachim Løvenskiold og Julie Caroline Helene Wedel Jarlsberg, og etterkommer etter tre eidsvollsmenn: oldefaren Peder Anker og bestefedrene Severin Løvenskiold og Herman Wedel Jarlsberg. Han er tippoldefar til Carl Otto Løvenskiold (d.y.). Han giftet seg i 1865 med sin kusine Elise Wedel Jarlsberg (1844–1923), datter av godseier Harald Wedel-Jarlsberg (1811–1897).
Gjennom egen familie og svigerfamilie var Løvenskiold eslet til store embeter, men brøt som ung over tvert og dro til sjøs. Han ble sekondløytnant i marinen 20 år gammel. Han tjenestegjorde i den norske og britiske marine inntil 1875, etter at han hadde blitt trukket inn i driften av Løvenskiold-godset fem år tidligere. Han bygget herregården Vækerø i 1881.
Utmerkelser
Løvenskiold ble i 1889 utnevnt til ridder St. Olavs Orden, forfremmet til kommandør i 1899 og utnevnt til storkors 13. desember 1912 «for almennyttig virksomhed». Løvenskiold var en kortere periode i 1884 kansler for St. Olavs orden. Han bar også storkors av den svenske Vasaordenen.
Folklore Fellows’ Communications
Folklore Fellows’ Communications er en monografiserie (ISSN 0014-5815) som er blitt utgitt siden 1910 av Folklore Fellows og Academia Scientiarum Fennica (Finnish Academy of Science and Letter). Redaktør for skriftserien er Anna-Leena Siikala.
Monografiseriens tema er primært folkloristiske referanseverker (motivindekser, typeregistre, etc) over immaterielle kulturtradisjoner, spesielt folkediktning, trossystemer, myter og ritualer, samt metodologi, vitenskapsteori og faghistorie. Utgivelsene grenser også emnemessig inn på komparativ religionsvitenskap, kulturantropologi og etnologi.
Like til de siste decennier har utgivelsene vært preget av den finske, historisk-geografiske skole, som en siste bastion for arbeider gjort i tilslutning til denne metoden., med utgivelser av typekataloger og motivindekser over all verdens folkediktning. De senere års titler røper imidlertid en viss nyorientering i retning av å slippe andre tilnærmingsmåter til i serien.
Gry Waage
Gry Waage (født 3. juni 1922 i Pappenheim, død 8. oktober 2019 i Lund ) var en journalist i NRK.
Biografi
Hun var datter av Gunnar Reiss-Andersen og Lizzie Waage, og halvsøster til Dag Halvorsen. Under annen verdenskrig var hun engasjert i motstanden mot den tyske okkupasjonen, og måtte flykte til Sverige. Hun studerte nordisk språk, litteratur og teaterhistorie i Lund, Stockholm og København.
Hun ble fast ansatt i NRK i 1974, men hennes første opptreden i radio hadde hun hos «Onkel Lauritz» i Barnetimen da hun var 12 år. I NRK fikk hun stilling i Opplysningsavdelingen med Hartvig Kiran som sjef. Hun hadde kulturmagasiner som «Ophelia» og «Salong Gry», og var også morgenkåsør i mange år.
I sine siste åre bodde hun i Lund i Skåne.
Bibliografi
Gry Waage skrev flere bøker med lokalhistorisk utgangspunkt:
Kalkulasjon
En kalkulasjon er en beregningsprosess der ett eller flere tall regnes ut basert på en matematisk formel eller en algoritme. Ordet kan bli brukt for å omtale prosessen, men kan også brukes for å omtale en beskrivelse av stegene i prosessen. Mer løselig kan ordet også brukes om å gjøre et overslag, en estimering.
Nord-Makedonia
Nord-Makedonia, offisielt Republikken Nord-Makedonia, er en innlandsstat på Balkan i Sørøst-Europa. Den grenser til Kosovo og Serbia i nord, Bulgaria i øst, Hellas i sør og Albania i vest. Hovedstaden er Skopje. Landet har makedonsk og albansk som offisielle språk.
Nord-Makedonia ble selvstendig under navnet Republikken Makedonia i 1991 etter å ha vært en del av Den sosialistiske føderale republikken Jugoslavia. Fra selvstendigheten var landet i konflikt med Hellas om bruken av navnet, som også betegner en gresk region. I juni 2018 ble de to landene enige om en løsning, og den 12. februar 2019 erklærte den makedonske regjeringen at landets navn var endret fra FYROM (Former Yugoslav Republic of Macedonia) til Nord-Makedonia. Landet ble medlem av NATO 27. mars 2020.
Kalkulasjon
Resultatet av en kalkulasjon er en kalkyle. Ordet brukes gjerne om en oppstilling av den gjennomførte beregningen.
Etymologi
Ordet «kalkulasjon» er avledet fra det latinske ordet «calx», som betyr kalk eller kalkstein. Endelsen «ulus» er en diminutiv form, og ordet «calculus» ble brukt for å betegne en liten stein. I romerriket kunne en utføre beregninger ved hjelp av et tellebord - en bord og småstein. Verbet «calculare», som bokstavelig betydde å bruke småstein, fikk etter hvert betydningen «å utføre aritmetikk».
James J. Hill
James Jerome Hill var en kanadisk-født jernbane-entreprenør som var aktiv i det nordvestlige USA på slutten av 1800-tallet. Han ble født i 1838 i Rockwood nær Guelph, Upper Canada (dagens Ontario), ble statsborger i USA i 1880, og døde i 1916 i Saint Paul, USA. Hill var tidlig involvert i transportbransjen i Canada og USA, men er mest kjent for å være drivkraften bak byggingen av Great Northern Railway mellom Chicago og Seattle gjennom det nordlige USA. På bakgrunn av hans suksess som jernbanebaron, fikk han tilnavnet «Empire Builder».
Kalkulasjon
Matematikk
På 1600-tallet ble ordet «calculus» i matematikk knyttet til det nyoppdagede fagfeltet infinitesimalregning. Gradvis er bruken av «calculus» i engelsk språk vokst til å omfatte fagfeltet som på norsk kalles matematisk analyse eller «kalkulus».
James J. Hill
Tidlig liv
James J. Hill ble født 16. september 1838 i Rockwood i Canada. Foreldrene James Hill og Anne Dunbar var irske innvandrere. Ni år gammel mistet han synet på det høyre øyet i et uhell under lek med pil og bue. Da han var 14 år døde faren, og unge Hill måtte begynne å arbeide for å skaffe inntekt for familien. Med ni års skolegang jobbet han i forskjellige butikker før han i 1856 - fremdeles tenåring - reiste til USA. Han besøkte østkysten og reiste litt rundt før han endte opp i St. Paul i Minnesota. Der fikk han kontorjobb i spedisjonsselskapet Brunson, Lewis & White som var agenter for elvebåt-rederiet Dubuque & St. Paul Packet Company som drev med hjuldampere på Mississippi. På dette tidspunktet måtte gods som skulle videre fraktes med okse- eller hestekjerrer. For å komme til Canada, måtte godset fraktes over land til Red River der det ble lastet over på prammer som drev medstrøms nordover til Canada (Mississippi og Red River er to helt adskilte vannveier). Hill merket seg at godstransport med elvebåter og oksekjerrer var ineffektivt, arbeidskrevende og dyrt. Han forsto at en mulig vei til rikdom lå i å sørge for rask og effektiv transport. I årene som fulgte byttet Hill arbeidsgiver flere ganger, og skaffet seg mye kunnskap om transportbransjen.
Kalkulasjon
Økonomi
I økonomi er kalkulasjon eller kostnyttekalkyler en metode for å balansere alle innsatsfaktorer mot gevinster, for å beregne resultat, avkastning eller tilbakebetalingsvilkår. Kalkulasjon er et vektøy for å sette pris på varer og tjenester.
James J. Hill
Egen virksomhet
I 1869 sa han opp stillingen sin og startet først for seg selv, men gikk etterhvert i kompaniskap med Chauncey W. Griggs og dannet et nytt handelsfirma. Selskapet fikk navnet Hill, Griggs, and Company. De var forhandlere av blant annet kull, kalk, salt og sement som ble distribuert med skip på Mississippi og Red River. I 1871 startet de seilinger på Red River med sitt eget dampskip «Selkirk» til Fort Garry i Canada - i direkte konkurranse med Hudson's Bay Companys skip «International». Hills selskap skaffet seg privilegier og enerettigheter, og utfordret Hudson's Bay Companys rett til å seile britisk-eide fartøy på amerikanske elver. Hudson's Bay Company svarte med å overdra dampskipet «International» til Norman W. Kittson - selskapets amerikanske agent i St. Paul. Da vinteren var over og seilingene startet opp igjen, var det oppstått et nytt selskap - Red River Transportation Company - som disponerte dampskipene «Selkirk» og «International». Selskapet var ledet av Kittson, men var i virkeligheten et samarbeid mellom Hill, Griggs and Company og Norman W. Kittson. Red River Transportation Company hadde dermed tilnærmet monopol på transport av gods på elven Red River. Kompanjongene tjente gode penger, og flåten ble utvidet med 3 nye skip. Hill var en forkjemper for å bruke kull som brennstoff istedet for ved, og han fikk kontrakt på å levere kull til blant andre jernbaneselskapet St. Paul & Pacific Railroad. Han var involvert da det meget lønnsomme selskapet Northwestern Fuel Company ble etablert i 1875.
Kalkulasjon
Varehandel
Kalkulasjon er viktige prinsipp i all varehandel. Alt fra kjøp og salg av vanlige varer som mat, til byggevarer og hele ferdige systemer. Kalkulasjon bygger på beregning av en vares grunnkostnader og man kalkulerer basert på sine ressurser, inn et påslag for å oppnå fortjeneste. Dette påslaget kan variere stort og konkurranse mellom bedrifter vil styre påslagsprosenten
Nord-Makedonia
Landets høyeste punkt er fjellet Korab, 2,764 moh., på grensen mot Albania. Laveste punkt er 50 moh. og finnes ved Vardar-elven nær stedet Gevgelija.
Kalkulasjon
Tjenester
I denne sammenhengen skal gjerne et stykke arbeid utføres for en fastpris, eller enhetspris. En tiltakshaver(f.eks staten, eller en privat boligbygger) vil ha rollen som ønsker arbeidet utført, han kan da lage et anbud som beskriver hva som skal utføres. Entreprenør vil være parten som utfører arbeidet og kommer fram til en pris for å utføre arbeidet. Entreprenøren lager da en kalkyle. Kalkylen omfavner da både innkjøp av materialer og arbeidstimer som medgår for å komme i mål. Entreprenøren oversender prisen/prisene til tiltakshaver for en vurdering. Entreprenøren sender da et pristilbud. Det er vanlig at tiltakshaver har spurt flere entreprenøren slik at en vurdering og sammenligning av priser kan gjøres.
Nord-Makedonia
Nord-Makedonia er et av de fattigste landene i Europa.
Etymologi
Nord-Makedonia ble selvstendig under navnet Republikken Makedonia i 1991 etter å ha vært en del av Den sosialistiske føderale republikken Jugoslavia. Som følge av navnekonflikt med nabolandet Hellas var landet i noen internasjonale organisasjoner kjent som Den tidligere jugoslaviske republikk Makedonia, ofte forkortet FYROM på engelsk. Noe av bakgrunnen for navnekonflikten ligger i hvilken tidsepoke navnet «Makedonia» peker til: Nord-Makedonia har navnet sitt fra den romerske provinsen Makedonia som dagens landområder var en del av, mens den greske regionen Makedonia har navnet sitt fra Kongeriket Makedonia i Antikkens Hellas (se Oldtidens Makedonia) som lå lenger sør.
Kalkulasjon
Tjenester
Dette er fremgangsmåten for bygging av f.eks infrastruktur, boliger og offshore i Norge.
Nord-Makedonia
Etymologi
I juni 2018 ble Nord-Makedonia og Hellas enige om å legge konflikten bak seg med en avtale som innebar at landet endret navn. Landets regjering erklærte 12. februar 2019 at landets navn var endret fra Makedonia til Nord-Makedonia.
Geografi
Nord-Makedonia er en fjellrik innlandsstat som avgrenses geografisk av den sentrale dalen som skapes av elva Vardar og fjellkjedene som omgir denne. Landet preges av fjellandskap med dype daler og bassenger. I nord danner Šar-fjellet grensen mot Kosovo i nordvest, mens Osogovo-fjellet danner grensen mot Bulgaria i nordøst. Mot sør danner tre store innsjøer, Ohridsjøen, Prespasjøen og Dojransjøen, grensen mot Albania og Hellas. Landets høyeste punkt er fjellet Korab, 2764 moh., på grensen mot Albania. Laveste punkt er 50 moh. og finnes ved Vardar-elven nær stedet Gevgelija. Klimaet preges av varme og tørre sommer og høst, med kalde og snørike vintre.
Vardar-dalen, som går tvers gjennom landet, har historisk vært en viktig ferdselsåre gjennom Balkan fra Thessaloniki ved Egeerhavet til Donau og de pannonske slettene i innlandet. Nord-Makedonia utgjør en del av det videre landskapet som var oldtidens Makedonia, der hoveddelen ligger i Hellas («Egeisk Makedonia») og en del i Bulgaria («Pirin-Makedonia»). Nord-Makedonia omfatter det som også kalles Vardar-Makedonia. Området har vært strategisk viktig på Balkan. I romersk tid gikk veien mellom Roma og Konstantinopel rett gjennom Makedonia.
Området er seismisk aktivt og rammes av jordskjelv. Det siste store skjelvet ødela Skopje i 1963, da flere enn 1000 menneskeliv gikk tapt.
Nord-Makedonia har forekomster av krom, bly, sink, mangan, nikkel, jernmalm, asbest og svovel. Landet er skogrikt da 39 % av landet er dekket av skog. I underkant av en firedel av landeområdet er dyrkbart. I sørlige deler av landet er god dyrkingsjord og landbruk er en viktig næringsvei.
Demografi
Nord-Makedonia er befolket av en rekke etniske grupper. Etniske makedonerne er i flertall, mens etniske albanerne (bosatt særlig i nordvest ) er den største mindretallsgruppen. I folketellingen i 2002 erklærte 64,2 % seg som makedonere, mens 25,2 % erklærte seg som albanere. Nord-Makedonia har også flere mindre folkegrupper. Blant disse er tyrkere (3,9 %), roma (2,7 %, omkring 40,000 i 1991, tallene er usikre ), serbere (1,8 %), bosniere (0,8 %) og valaker (0,5 %). I tillegg utgjør andre folkeslag til sammen 1 % av landets befolkning.
Kulturen skiller Nord-Makedonia mer fra Bulgaria enn språket. Blant annet har folkemusikken et eget makedonsk preg.
Språk
Språksituasjonen i Nord-Makedonia er kompleks. I underkant av to tredeler av landets befolkning identifiserer seg som makedonere og taler makedonsk. Makedonsk er et sørslavisk språk som er beslektet med både serbisk og bulgarsk, og i Bulgaria regnes ofte makedonsk som en bulgarsk dialekt. Mellom de østmakedonske og vestbulgarske dialektene er det knapt noen språkgrense. Disse er etterkommere etter slaviske stammer som kom til området på 500-700-tallet. Språket disse taler er nært beslektet med bulgarsk. Det skrives med det kyrilliske alfabetet og er landets primære offisielle språk. Om lag en firedel av folket er albansktalende. Disse bor hovedsakelig nord og vest i landet og er særlig konsentrert rundt byene Tetovo og Gostivar. Som følge av Ohridavtalen og grunnlovsendringene i 2002 har albansk fått status som offisielt språk i Nord-Makedonia. Etter dette får ethvert språk som tales av minst 20 % av befolkningen offisiell status på nasjonalt nivå.
Loven om kommunalt selvstyre av 2002 bestemmer at makedonsk er offisielt språk i alle kommuner, men at kommuner der mer enn 20 % av befolkningen taler et annet språk, skal ha disse som offisielle språk for kommunens virksomhet. Etter denne regelen er albansk offisielt språk i 28 av landets 84 kommuner. Av disse har 16 albansk flertall.
James J. Hill
Jernbaner
Hills befatning med jernbane begynte for alvor i 1878 da han sammen med Norman W. Kittson, George Stephen og Donald A. Smith kjøpte konkursboet etter St. Paul & Pacific Railroad for 5,5 millioner dollar. Selskapet (etablert i 1857) hadde forsøkt å bygge en jernbane fra St. Paul til Red River, men økonomiske problemer og konkurser hindret fullførelsen. St. Paul & Pacific Railroad ble omorganisert og omdøpt til St. Paul, Minneapolis & Manitoba Railway i 1879 med James J. Hill som øverste leder. Han fullførte og oppgraderte stamlinjen nordover gjennom Red River Valley til St. Vincent nær den kanadiske grensen. St Vincent var også tilknyttet Canadian Pacific Railway, og dermed falt transportmonopolet til Red River Transportation Company. Fra nå av fokuserte James J. Hill på fortsatt utvidelse av jernbanenettverket sitt.
Canadian Pacific Railway
Hill og kompanjongene så at en transkontinental kanadisk jernbane med tilknytning til deres nord-sør jernbane ville kunne generere mye trafikk. Hill, Smith og Stephen ble derfor viktige pådrivere for å bygge Canadian Pacific Railway (CP) fra Winnipeg og vestover til Vancouver ved stillehavskysten. Hill ledet prosjektet fra 1880 til 1883, og utpekte amerikanske Cornelius Van Horne som den best egnede til å lede selskapet og byggingen. Jernbanelinjen til Vancouver ble ferdigstillt i 1887. Hill anså myr- og sump-terrenget nord for de store sjøene som uegnet for jernbanebygging, og mente at den mest effektive ruten fra Canadas vestkyst var via hans St. Paul, Minneapolis & Manitoba Railway og videre til Chicago eller Duluth. Som følge av politisk press i Canada ble Canadian Pacifics linje østover allikevel bygd nord for de store sjøene, og trafikken Hill hadde håpet på (for sin jernbane) uteble.
Great Northern Railway
Hill innså at en liten regional jernbane - som hans - til slutt ville bli oppkjøpt av større aktører. Dette, kombinert med skuffelsen over at Canadian Pacific valgte å bygge sin egen linje østover gjennom Canada, gjorde at han i 1886 startet utvidelsen av St. Paul, Minneapolis & Manitoba Railway vestover. Jernbanen hans hadde på dette tidspunktet nådd Devil's Lake i det nordøstre hjørnet av det daværende Dakota Territory. Målet var nå å skape sin egen forbindelse til stillehavskysten gjennom det nordlige USA. Ved årsskiftet 1886/87 hadde han lagt 193 km spor vestover til Minot. I 1889 ble selskapet reorganisert og omdøpt, denne gangen til Great Northern Railway. Jernbanelinjen til stillehavskysten ble fullført i 1893 da sporleggingen nådde Puget Sound. Sølvkrakket samme år førte til økonomiske nedgangstider. Både Northern Pacific, Union Pacific og Santa Fe gikk konkurs, men Great Northern var velbygd og veldrevet, og greide seg. Hill hadde tro på at også Northern Pacific kunne bli et lønnsomt selskap hvis det ble drevet på ordentlig vis, og i 1896 skaffet Hill i samarbeid med J.P. Morgan seg kontroll over selskapet. I 1901 skaffet de to seg kontroll over også Chicago, Burlington & Quincy Railroad (i dagligtale: Burlington), og Hills jernbanesystem hadde nå direktelinje til Chicago og Denver. Union Pacifics president Edward H. Harriman hadde også lagt inn bud på Burlington, og i skuffelsen over å ha tapt budrunden, prøvde han å skaffe seg kontroll over Northern Pacific ved et fiendtlig oppkjøp. Northern Pacific hadde begynt å tjene penger under Hills ledelse, og aksjeprisene skjøt i været som følge av Harrimans oppkjøpsforsøk. Hill og Morgan greide imidlertid å beholde kontrollen over selskapet.