cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Athenry
Industri
I desember 2017 ble det kunngjort finansiering for et «Food Innovation Hub» i Athenry, anslått av arrangørene til å skape rundt 360 arbeidsplasser innen 3 år, og koste i området 3,9 millioner euro.
Transport
Hovedjernbanelinjen mellom Galway og Dublin går gjennom byen. Det er også en nedlagt linje mellom Limerick og Sligo som krysser denne i Athenry, og pr. 2006 er det planer om å gjenåpne Limerick-Sligo-linjen. Strekningen Ennis til Athenry skal åpnes i 2008, og strekningen Athenry til Tuam i 2011.
West Caribbean Airways
West Caribbean Airways var et colombiansk flyselskap med hovedkvarter i Medellín. De opererte mest regionale innenriks flyruter i Colombia, samt noen internasjonale flyruter. Selskapet ble grunnlagt i 1998 og startet flyvninger i 1999. Alle selskapets fly ble satt på bakken etter en alvorlig ulykke i august 2005, hvor 160 mennesker omkom (se under).
Athenry
Sport
Byen har et av de mestvinnende hurlinglagene i Irland, St. Mary's GAA Club.
Dartford (distrikt)
Distriktet ble opprettet 1. april 1974 da Dartford by ble slått sammen med Swanscombe og deler av Dartford landdistrikt. Det rommer flere landsbyer, som har status som verdslige sogn. Distriktet har et areal på 72,77 km² og hadde 97 365 innbyggere i 2011.
Det ligger et stort heiområde vest for Dartford by, Dartford Heath. Det er det første stedet man fant fuglearten Dartford Warbler (Sylvia undata).
I august 1909 begynte flyprodusenten Vickers Company å anlegge en flytripe ved Joyce Green. Den ble brukt i forbindelse med selskapets fabrikker med Bexleyheath, Crayford og Erith.
Ved Ebbsfleet er det bygget en moderne stasjon for høyhastighetstog som brukes av pendlere mellom St. Pancras i London, Brussel og Paris fra 2007. Man regner da med at Eurostars rute fra Waterloo jernbanestasjon vil legges ned, da den ikke er kostnadseffektiv nok.
Victor B. Andersens Hæderslegat
Victor B. Andersens Hæderslegat er et dansk legat som deler ut 50 flasker god champagne (i 2002 til 250 kr pr flaske), pluss 20 til å drikke på selve dagen, som er Victor B. Andersens fødselsdag, dvs. i oktober, november eller desember. I 1997 var flaskene av merket Chaudron & Fils Brut. Deles ut av Victor B. Andersen, alias Kenn André Stilling, som grunnla tidsskriftet Victor B. Andersens Maskinfabrik i 1975.
Svein Brækken
Svein Brækken (født 26. november 1935, død 5. august 2014) var en norsk politiker (Ap).
Han var ordfører i Meråker kommune fra 1973 til 1995, etter å ha vært varaordfører siden 1968 og medlem av kommunestyret siden 1960. I hele Brækkens tid som ordfører hadde Arbeiderpartiet flertall alene i kommunestyret. Brækken var medlem av Nord-Trøndelag fylkesting 1999–2003.
Han gikk et halvår på handelsskole, og var regnskapsfører for Meråker Handelsstands Forening før han ble ordfører.
Svein Brækken ble tildelt Kongens fortjenstmedalje i gull i 2004.
On a Day Like Today
On a Day Like Today er det åttende studioalbumet fra den canadiske rockartisten Bryan Adams, utgitt i 1998.
Katten (film)
Katten eller Katten – tull ikke med hatten er en amerikansk familiefilm fra 2003. Handlingen og figurene bygger på Dr. Seuss' barnebok-klassiker The Cat in the Hat fra 1957. Regien er ved Bo Welch, og Mike Myers spiller rollen som katten.
Historien
I filmen er Conrad (Spencer Breslin) og Sally Walden (Dakota Fanning) hjemme med barnevakten mens mor er på jobb. Barnevakten sover, men Conrad og Sally får ikke lov å gjøre noe som er gøy. Alt er kjedelig, inntil Katten (Mike Myers) dukker opp. Han kan snakke, er høy som en voksen mann og kledt i rød og hvit flosshat og rød sløyfe. Katten vet hvordan en skal få det gøy, og det går hardt for seg, men alt er tilbake på plass da mor kommer tilbake.
Mottak
Filmatiseringen høstet dårlige kritikker. Tross påkostet scenografi, slående visuelle effekter og høyt tempo, anså flere at filmen led under pinlige tendenser i retning av moral der boka bare er leken, fri og tøysete.
Sidet trønder- og nordlandsfe
Sidet trønder- og nordlandsfe (forkortet STN) er en tradisjonell norsk storferase med opprinnelse og kjerneområde i Trøndelagsområdet (inkludert indre/nordre Nordmøre og Nord-Østerdalen) og Nordland.
Historie
Det svartsidete, kollete feet rundt Røros ble valgt ut som det mest opprinnelige og rene, og egnet som en fjellkurase for Trøndelagsdistriktet da stedegenhetslæra slo igjennom som avlssyn rundt 1900. Derav også navnet «rørosfe». Navnet sidet er en type fargefordeling som er vanlig i de tradisjonelle nordiske ferasene. Det som har gitt opphavet til denne betegnelsen er at sidene har en annen farge enn kroppen.
I Nord-Norge var feet i utgangspunktet mer uensartet enn i Trøndelag. Det var mye svartsidete og røde dyr, og også hornete individer. Det var stor uenighet om hvilken rasestandard man skulle velge, men valget falt til slutt på den svartsidete typen det ble satset på i Trøndelag. Ved dette valget fikk man fordelen ved å få et stort enhetlig avlsområde for rasen.
Sidet trønderfe og nordlandsfe (STN) ble regnet som samme rase fra 1920-årene.
Beskrivelse
STN er en melke- og kombinasjonsrase tilpasset forholdene i dal- og fjellbygdene. Kyrne har en gjennomsnittlig levendevekt på snaut 450 kg. Dyra er i dag naturlig kollet, og fargen er oftest svartsidet, men rødsidete og brannsidete dyr kan også forekomme. Det kan være stor forskjell i forholdet mellom svart og hvitt, alt fra nesten svart med hvit stripe over ryggen, til nesten hvite dyr med få svarte dropler (punkter) på sidene. Rasen er som oftest sort eller farget rundt øyne, ører og på mulen. STN-kua er finlemmet, godlynt og kjent for å ta seg lett fram i terrenget.
Dyra er tidlig kjønnsmodne og kyrne viser god brunst. Produksjonen på første kalven er som regel moderat, men øker med alderen.
Gjennomsnittlig årsavdrått på kyr registrert i Husdyrkontrollen er i underkant av 4000 kg. Melka har et fettinnhold på 4,2 % og proteininnhold på 3,5 %.
Det finnes i dag cirka 1000 renrasede kyr.
Vancouver Olympic/Paralympic Centre
Vancouver Olympic/Paralympic Centre, eller Vancouver Olympic Centre, er et nybygd sportssenter og curlingbane ved  Hillcrest Park i Vancouver, Britisk Columbia, Canada. Byggingen av arenaen startet i mars 2007, og ble ferdigstilt til Junior-VM i curling i 2009, selv om ikke hele arenaen var ferdig. Under Vinter-OL 2010 hadde den en kapasitet på 6000 tilskuere og huser curlingturneringen.
Etter Vinter-OL 2010
Etter Vinter-OL og de paralympiske leker, kommer arenaen til å bygges om til å bli en flerbrukshall, og kommer til å inneholde blant annet en ishockeybane, en sportshall, et bibliotek og åtte curlingbaner.
S.P.O.O.N.
S.P.O.O.N. var et norsk rockeband fra Kristiansand. Bandet ble grunnlagt i 1995 av bassist og låtskriver Kenneth Norum, gitarist Rune Hallandvik og vokalist Karl Jacobsen og fikk etter hvert med seg Erik Faber og Venke Knutson som korist. I 1996 ga de ut EP-en Another Day. Bandet vant i 1999 NM i rock.
Mitt lille land (TV-serie)
Mitt lille land er en norsk underholdningsserie med Ole Paus som gikk på TV 2 i 1999. Serien var utformet som en rundreise i Norge, der Paus presenterte seerne for kjente og ukjente nordmenn, norske særtrekk og sære landsmenn. Gjennomgangsmelodien i serien var Paus egen sang "Mitt lille land".
Odd Martinsen
Odd Willy Martinsen (født 20. desember 1942 i Drammen) er en norsk tidligere langrennsløper. Martinsen var kjent for sin høye maksimalfart, og hadde i mange år fast plass på startetappen i internasjonale stafetter, derav klengenavnet «Stafett-Martin».
Mitt lille land (TV-serie)
Serien ble godt mottatt av TV-anmelderne, men ble ingen publikumssuksess.
Odd Martinsen
Han fikk sitt internasjonale gjennombrudd i VM 1966, da han var med på laget som vant stafetten (4 × 10 km). Under OL 1968 i Grenoble vant han sølv på 30 km, og var med på laget som tok gull på 4 × 10 km stafett. Han fikk tildelt Holmenkollmedaljen i 1969. Odd Martinsen var medlem av IL i BUL, Oslo, og har 11 NM-gull.
Martinsen ble i januar 2014 utnevnt til ridder av 1. klasse av St. Olavs Orden for «innsats for norsk og internasjonal skiidrett».
Odd Martinsen er far til skiløperen Bente Skari. Han ble leder for langrennskomiteen i FIS fra 1986.
Dicraniini
Dicraniini er en gruppe av biller som har larver som eter planterøtter. De hører til underfamilien oldenborrer (Melolonthinae) i den store gruppen skarabider (Scarabaeoidea).
Utseende
Middelsstore, korte og brede, blankt brunlige oldenborrer.
Levevis
Larvene lever i jorda, der de eter røtter.
Utbredelse
Slekten er utbredt i Sør-Amerika.
Systematisk inndeling
Gruppen blir noen ganger plassert i Macrodactylini.
Larvik
Larvik er en by og kommune i landskapet Vestfold i Vestfold og Telemark fylke. Den grenser i nord mot Kongsberg og Holmestrand, i øst mot Sandefjord og Tønsberg, og i vest mot Porsgrunn, Siljan og Bamble.
Nåværende storkommune ble til ved at de fem kommunene Larvik, Tjølling, Hedrum, Stavern og Brunlanes i 1988 ble slått sammen til den nye storkommunen Larvik. Kommunen ble ytterligere utvidet i 2018 i forbindelse med kommunereformen. De ble også Lardal kommune en del av Larvik kommune.
Topografi
Larvik er en kystkommune, som også omfatter store gode jordbruksarealer, samt skog og fjell. I nord-syd retning har kommunen en utstrekning på ca. 40 km. Det høyeste punktet er Vindfjell med sine 622 meter (før sammenslåingen med Lardal var høyeste punkt Vettakollene 453 moh.).
Rakkebåene og fyret Svenner er kjente landemerker i skjærgården utenfor byen. Larviksfjorden fører fra Skagerrak inn til byen.
Hallevannet er en annen større innsjø, beliggende sydvest i Larvik kommune. På grensen mot Sandefjord i vest ligger Goksjø.
En av landets største elver, Numedalslågen, med utspring på Hardangervidda, har sitt utløp i sjøen øst for byen. En stor del av Lågendalen, tidligere kommunene Hedrum og Lardal, er en del av Larvik.
Geologi
Berggrunnen i hele kommunen er larvikitt, en blå, krystallisk dypbergart. Bergarten har sitt navn etter byen Larvik, og i hele søndre del av Vestfold ligger på denne bergarten, som også betyr mye økonomisk. Larvikitt er en ettertraktet stein som eksporteres i store kvanta.
Raet demmer opp innsjøer, har betydning for transportsystemet og er grunnlaget for jordbruk.
Larvik inngår som en del av Gea Norvegica Geopark.
Klima
Larvik har et moderat kystklima, med relativt milde vintere og varmt sommervær.
Botanikk
Bøkeskogen er Larviks fremste symbol, og var motivet i byens gamle kommunevåpen. I forbindelse med konmunesammenslåingen med Lardal 2018, fikk kommunen et nytt kommunevåpen med bøketre. Bøkeskogen ligger som en stor park på toppen av raet bak byen. Treslaget bøk finnes i Norge hovedsakelig bare på skagerrakkysten.
Verneområder
Fritzøeparken med Fritzøehus er vernet som landskapsvernområde. Det er flere naturreservater innen Larvik kommune.
Tettsteder i Larvik kommune
Statistisk sentralbyrå definerer i alt seks tettsteder i kommunen. Det største er Larvik med innbyggere per 1. januar.
Transport
Helt siden oldtiden må Farriseidet ved Larvik vært strategisk viktig for samferdselen i området. Dette eidet er eneste mulighet for å passere på land mellom innsjøen Farris og Larviksfjorden. Over Farriseidet går motortrafikkveien med E18 i viadukt, mens den gamle hovedveien og jernbanen ligger under.
E18 følger i hovedtrekkene raet der det kommer inn i Larvik østfra, og krysser Lågen ved Bommestad bru. Fra Bommestad går riksvei 40 gjennom Lågendalen til Kongsberg.
Vestfoldbanen(R11) går gjennom Larvik. Hver time er det forbindelse til og fra Oslo/Skien. Mellom Larvik og Porsgrunn er det anlagt en ny høyhastighetsbane som reduserer reisetiden fra 40 til 12 minutter.
Larvik har fergeforbindelse til Danmark og er en av de viktigste havnebyene i Norge. Color Line har sitt utspring i Larvik gjennom det tidligere Larvik-Frederikshavnferjen (senere Larvik Line). Fra april 2006 mistet byen fergeforbindelse til vennskapsbyen Frederikshavn, «Peter Wessel» skiftet bortehavn til Hirtshals april 2006. Etter at MS Peter Wessel ble solgt, opererte fergen MS Christian IV mellom Larvik og Danmark før MS Superspeed 2 ble satt inn fra 20 juni 2008. Den nye fergen har fått en ny fergeterminal som ligger på Revet i Larvik, noe utenfor selve bykjernen. Revet er også beliggenhet for byens godshavn. Larvik havn er Norges nest største containerhavn og en viktig port til Europa for transport av gods. Opp mot 65.000 containerenheter lastes og losses årlig over havnen. I tillegg utgjør import og eksport av bulk- og stykkgods som stål- og treprodukter, granitt, prosjektlaster, offshoreinstallasjoner og import av råvarer til Felleskjøpet en stor del av den daglige aktiviteten i havna. En del av steintransporten foregår også fra Svartebukt havn innerst i Helgeroafjorden, i kort avstand til larvikittbruddene i Tvedalen.
Vestfold Kollektivtrafikk har ansvaret for bussene i Vestfold og opererer 11 lokal- og regionale busser i Larvik og områdene rundt, samt skolebusser. Hovedbusslinjene har avgang hvert 30. minutt hele dagen og noen linjer har avganger hvert 15. minutt i rushtiden.
Busslinjer:
Det går personferge mellom Helgeroa og Langesund samt øyene fire ganger daglig sommertid. Sambandet trafikkeres av fergen Skjæløy II. I den forbindelse laget NRK et program om fergen som ble sendt på NRK september 2018.
Næringsliv
Larvik er også kjent for familiebedriften Treschow-Fritzøe, en tidligere industrigigant innenfor trelast og tresliperier, jernverk, mølle m.v. I dag utgjøres firmaet av store skogeiendommer og betydelige arealer rundt Farriselven. Fritzøe Brygge, et kompleks med leiligheter, kontorer og butikker sto ferdig i 2003.
I Larvik ligger også Farris-fabrikken med Kong Haakons og Kong Olavs kilder.
Dypbergarten larvikitt har sitt navn etter byen Larvik. Omkring byen er store steinbrudd der larvikitt utvinnes. Larvik Museum har en interessant utstilling om alle aspekter ved larvikitt.
Larvik er også en betydelig jordbrukskommune. Store deler av Tjølling og Brunlanes har morenejord. Brunlanes er kjent for jordbær- og potetdyrking.
Historie
Nye arkeologiske undersøkelser i forbindelse med den nye traseen for motorveien vest for Farris har de seneste årene avdekket flere steinalderboplasser i Larvik kommune. Den eldste, som ligger mer enn 127 moh. dateres til å være om lag 10200 år gammel; kanskje isbreen til og med var synlig da det var folk på stedet som nå har fått navnet Pauler I.
I vikingtiden vokste antakelig det første urbane samfunn i det som i dag er Norge, frem i Kaupang ved Viksfjorden, nær stedet der Larvik by nå ligger. Stedet Tjodalyng ved Tjølling kirke synes å ha vært maktsenteret i området. De siste utgravingene av Kaupang setter hele området i et nytt og interessant historisk lys. Mye tyder på at Kaupang var en by i det danske kongeriket, og at Kaupang og Hedeby var handelssteder som lå i hver sin ytterkant av dette riket.
I middelalderen ble det bygd en rekke kirker av stein innen det som i dag er Larvik kommune. Premonstratenserordenen som hadde et mektig kloster i Tønsberg, hadde før reformasjonen kvern i Farriselva. Eiendommene til klosteret tilfalt kongemakten etter reformasjonen.
Områdene som i dag utgjør Larvik by besto i middelalderen av flere gårdsbruk. På dagens Torstrand lå gården Fjellsnes og i Larvik sentrum lå gårdene Dragenes, Nanset og Fresje. Disse gårdene som lå mellom Lågens munning og Farriselvas utløp ved Langestrand, var en del av Hedrum hovedsogn. På Langestrand lå gårdene Jordfalden og Damsbakken, som hørte inn under Brunla len.
Navnet Larvik er i seg selv eldre enn byen. I tidligste tider ble det uttalt Lagarvik, som betød Lågens vik, altså viken ved Lågens utløp på østsiden av Larviksfjorden. Det vokste etter hvert fram et strandsted innerst i fjorden, som ble hetende Lagarvik. Navnet Lagarvik ble senere "fordansket" til Laurvigen, og fjorden ble også hetende Laurvigsfjorden. Et strandsted var et lite tettsted langs kysten som ikke hadde formelle handelsrettigheter eller andre privilegier. De fleste strandsteder kunne ikke anses som byer siden de manglet en flersidige sentralfunksjoner som økonomisk sentralsted, styringsentrum, sentrum for religiøs kultus og en alminnelig kulturell sentralfunksjon. Men enkelte ble etter hvert ladesteder og noen også kjøpsteder. Larvik kan nok ikke betegnes som en by så lenge det var et strandsted, siden det manglet disse sentralfunksjonene. På gårdene bodde det bønder, og det er mulig at det også fantes noen fiskere og strandsittere som bodde langs strendene.
I 1603 ser man i et kongebrev at en borger i København har sendt et skip med varer til Peder Ivarssøn som bor i Laurvigen. I årene 1530-1630 bosatte det seg mange danske adelsfamilier i Vestfold. I Brunla len kom det til et stort gods, som Iver Jernskjegg og Peder Iversen Jernskjegg sto bak. De satte opp sagbruk og kverner ved Farriselva, og makeskiftet til seg gårdene Fresje og Nanset. Siden kjøpte de gårdene Damsbakken, Jordefalden, Dragenes og Fjellsnes. Peder Iversen Jernskjegg anla sannsynligvis ei jernhytte rundt 1600, og han bygde også Fritsø herregård. I tillegg var han lensherre i Brunla len i perioden 1585-1616. Lange-familien kjøpte godset etter Jernskjeggenes død i 1623, og kjøpte senere flere eiendommer og utvidet størrelsen på godset. I tillegg ble jernverket som Peder Iversen Jernskjegg hadde påbegynt ved Farriselva, bygd ut og fikk navnet Fritsø jernverk. Dette ble dervet med malm fra gruver i Arendal og trekull fra skogene i Larviksområdet.
I perioden 1643-52 var Nils Lange lensherre over Brunla len, som var en nær medarbeider av stattholder Hannibal Sehested, og da han ble styrtet rammet dette Lange som selv fikk økonomiske problemer. I tillegg ble Fresjeborgen, sagbruket og jernverket ved Farris ødelagt av en flom i 1653. Lange-familiene måtte selge resten av godset, som da gikk til Ulrik Frederik Gyldenløve i 1670.
I 1633 ble Larvik et tollsted, og tollboden lå sannsynligvis en kilometer oppe i Lågen ovenfor Yttersø. Det var en sterk vekst i tollinntektene for Larvik i perioden 1633-1671 som nok skyldes både en utvidelse av Fritsøbedriften, men også borgerskapets utvikling innen den økende handelen. Borgerskapet vokste sterkt som følge av trelasthandelen. De opererte som mellommenn mellom bøndene i innlandet og utenlandske kjøpmenn som kom til Larvik med sine skip for å kjøpe trelast. I tillegg drev borgerne med krambodhandel i Larvik, slik at bønder, håndverkere og andre borgere kunne få tak i de varene de trengte.
I 1662 ble Larvik ladested under kjøpstaden Tønsberg. Ladestedene var byer som kjøpstadene, men av en lavere orden, og underordnet disse. Dette betød at alle som ville bli kjøpmenn eller håndverker i Larvik måtte søke om og avlegge borgerskapsed i Tønsberg og betale skatt til denne byen. Tidligere hadde Skien også vært en by hvor larviksbeboerne kunne avlegge borgerskapsed, men dette var ikke lenger mulig. Larvik fikk en byfogd og en byskriver som skulle fungere som dommer og kreve inn kongens skatter, og Larvik skulle betale 1/3 av hva Tønsberg betalte i skatt. Et ladested var en havn hvor varer ble utskipet, og da spesielt trelast for Larviks del. Et slikt sted hadde ikke lov til å importere varer direkte fra utlandet, men måtte innføre disse via nærmeste kjøpstad, her altså Tønsberg. Men det ser ikke ut til at ladestedet Larvik fungerte helt slik. Borgerne i Larvik har sannsynligvis importert andre varer selv, siden de drev krambodhandel i byen, noe som også skulle være helt reservert til kjøpstedene.
1660-årene var en oppgangstid for borgerne med hensyn til handel, trelast, skipsfart og skipsbygging, og en periode hvor Fritsø-bedriften sto svakt på grunn av Lange-familiens økonomiske problemer, så borgerskapet kunne utfolde seg ganske fritt og uhindret av Fritsø. Borgerskapet fikk av privilegiene i 1662 enerett til å drive trelasthandel. Dette betød at bøndene ikke lenger kunne selge trelast direkte til utenlandske oppkjøpere, eller bedrive annen handel. Men egentlig var det bare for kjøpsteder disse privilegiene gjaldt, og selv om Tønsberg hadde en cirkumferens som gjaldt Larvik og slik kunne hindre ladestedets handel, så fortsatte larviksborgerne sin virksomhet. I denne perioden hadde Larvik ca. 500-600 innbyggere, og kan nok regnes som en by reelt sett, siden folketallet kan regnes som stort nok, bebyggelse var tett og det var handel og håndverk på stedet. Og spesielt også siden Larviks omsetning og velstand gikk forbi Tønsbergs i denne tiden.
Den 29. september 1671 fikk Larvik status som kjøpstad med tilhørende handelsprivilegier, slik at byen nå lovlig kunne inn- og utføre alle varer og borgerne drive handel. Men Larvik ble samtidig et grevskap under Ulrik Frederik Gyldenløve og ble en integrert del av dette, og fikk dermed ikke alle de privilegiene som andre kjøpsteder oppnådde. Gyldenløve hadde kjøpt opp resten av Lange-godset i Brunla amt i 1670 og hadde rett til innløse det som hadde blitt pantet bort. I 1671 ble han så forlenet med hele Brunla amt som da utgjorde grevskapet. Gyldenløve eide dermed hele bygrunnen i Larvik, slik at beboerne der måtte betale grunnleie til greven. Byen hadde nå ulike strukturer som kjennetegnet en kjøpstad. Den fysiske strukturen oppfylte kravet med tett bebyggelse. Den økonomiske strukturen hadde spesialisering innen handel med trelast og krambodvarer og spesialisering innen håndverk som skipsbygging, gullsmedarbeid, glassmester, veving og så videre. Disse spesialistene bodde også i konsentrerte områder i byen, som for eksempel håndverkere på Stenene.
Larvik hadde oppnådd egne privilegier og lå ikke lenger under Tønsberg. Men byen var en del av grevskapets jurisdiksjon, slik at greven hadde stor makt. Det var blant annet greven som innsatte byens øvrighet som i 1671 besto av et bystyre med en borgermester og to rådmenn.
I 1881 var Vestfoldbanen ferdig bygget fram til Larvik. Polarskuta «Fram» ble sjøsatt i Larvik i 1892.
På 1900-tallet har utdriving av dypbergarten larvikitt i blokker blitt kommunens verdifulle eksportartikkel.
Grensejusteringer 1855–1986
En rekke grensejusteringer har funnet sted mellom Larvik kommune og de tidligere kommunene Brunlanes og Hedrum. Den 1. januar 1855 ble et område med 100 innbyggere tilhørende Hedrum, innlemmet i Larvik. Den 1. januar 1875 ble deretter et område med 4 innbyggere i Brunlanes, og et område med 46 innbyggere i Hedrum, innlemmet i Larvik. I 1937 og 1948 ble to områder med henholdsvis 69 og 296 innbyggere overført fra Hedrum til Larvik. Den 1. januar 1974 ble eiendommen Tagtvedt overført fra Hedrum til Larvik, og den 1. januar 1986 ble deler av eiendommen Åsveien 3 i Hedrum kommune innlemmet i Larvik.
Det har også skjedd en rekke grensejusteringer for kommuner som i 1988 ble innlemmet i Larvik. Den 23. juni 1883 ble et område i Fredriksvern i Brunlanes med 22 innbyggere innlemmet i Stavern gjennom en kongelig resolusjon. Andre flyttinger av områder mellom Brunlanes og Stavern fant sted i 1938 (28 innbyggere i området Fredriksvern), i 1949 (13 innbyggere), og den 1. januar 1969 (4 innbyggere). Ved kommunesammenslåingen den 1. januar 1964, ble brukene Enigheten, Høyberg og Skavåsen overført fra Brunlanes til storkommunen Porsgrunn.
Freiberger Mulde
Freiberger Mulde er en elv i Sachsen i Tyskland og en av sideelvene til Mulde fra høyre med en lengde på 124 kilometer. Elven har sitt utspring i Erzgebirge nær Moldava i Tsjekkia og renner nordvestover før den krysser grensen til Tyskland etter noen få kilometer.
Videre renner elven til byen Freiberg (som har gitt navn til elven), og nordvestover gjennom Nossen, Döbeln og Leisnig. Et par kilometer nord for Colditz renner Freiberger Mulde sammen med Zwickauer Mulde og danner elven Mulde, som er en av sideelvene til Elben.
Larvik
Grensejusteringer 1855–1986
Den 1. januar 1878 ble en del av Hedrum med 61 innbyggere innlemmet i Andebu. Den 1. januar 1891 ble et område med 11 innbyggere overført fra Tjølling til Hedrum. Under kommunesammenslåingen den 1. januar 1964, ble Bakke krets (75 innbyggere) i Hedrum innlemmet i den nye storkommunen Porsgrunn. Samtidig ble et område i Hedrum med 16 innbyggere innlemmet i Siljan. Den 1. januar 1968 ble deretter eiendommen Svartangen i Siljan overført til Hedrum. Den 1. januar 1983 ble Berganområdet i Hedrum overført til Lardal, og den 9. januar 1987 ble gnr. 116 bnr. 1 og 2 overført fra Hedrum til Lardal.
Kulturminner
I Larvik finnes en rekke fornminner fra steinalder, bronsealder og jernalder. Rullesteinsrøysene fra bronsealderen på Mølen fremheves spesielt. Ved Kaupangkilen har man for noen år siden gravd fram spor etter landets eldste bysamfunn, Kaupang. Innen kommunegrensene finner man ikke mindre enn fire middelalderkirker av stein. I Stavern er interessante kulturminner fra tiden som marineby. I Larvik sentrum, Stavern, Nevlunghavn, Helgeroa, Ula og Kjerringvik er det interessant gammel trehusbebyggelse.
Hammerdalen er ett av pilotprosjektene i Verdiskapningsprosjektet til Riksantikvaren.
Kulturhuset Bølgen
Kulturhuset Bølgen åpnet 10. oktober 2009.
Severdigheter
Bøkeskogen med sin spesielle grønnfarge tidlig på våren er et kjennemerke for Larvik. Bøkeskogen ligger på en høyde med sitt grønne tak over byen. Her finner man restaurant, musikkpaviljong og en mengde tur- og trimstier. Et annet populært turområde er Vestmarka, som ligger mellom Larvik by og Farrisvannet.
Besøkende i Larvik bør blant annet se Larvik Museums utstillinger i Verksgården på Langestrand og på Sjøfartsmuseet på Tollerodden. Herregården, der stattholder Ulrik Fredrik Gyldenløve og hans etterkommere hadde sin residens, forvaltes også av museet. I fjellveggen i Herregårdsbakken finner man en rekke inskripsjoner med hilsener fra tidligere kongebesøk. Larvik kirke er også et besøk verd, her finner man bl.a. et unikt bilde malt av Lucas Cranach. Byens avis heter Østlands-Posten og kommer ut hver dag i et opplag på ca. 14 500 eksemplarer.
Stavern er en populær turistdestinasjon i Larvik kommune. Hver sommer mangedobles innbyggertallet i Vestfold og Telemarks nest største kommune. Svenner fyr på en øy utenfor Larvik er også en severdighet.
I Larvik kommune ligger også tettstedet Nevlunghavn. «Havna» har en befolkning på ca. 700 fastboende, men i sommermånedene ganges dette tallet med 10. Havna er et gammelt lossted, og i begynnelsen var det bare loser og deres familier som bodde der. Ettersom folk begynte med fiske, vokste havna frem til det attraktive tettstedet Nevlunghavn utgjør i dag. Havna blir også nevnt på FN s lister over bevaringsverdige steder, og ca. 120 av husene er fredet.
Sydøst for Larvik ligger tettstedet Ula. Ula har ca. 200 fastboende, men dette mangedobles i sommerhalvåret. Ula har flotte svaberg, badestrender, campingplass, hytter og gjestebrygge for båt-turister. Ulabrand har fått et monument plassert med utsikt over Skagerrak.
Fergeterminalen i Larvik som ligger på Revet, sør for den gamle arbeiderbydelen Torstrand, utgjør et av de mest moderne terminalanlegg i Europa. Det er tegnet av arkitekt Einar Lunøe.
Krigsminnesmerker
Det befinner seg totalt seks krigsminnesmerker i kommunen, oppført til minne om cirka 200 personer i Larvik og distriktet som satte livet til under den andre verdenskrig. Dessuten har den Minnehallen og krigsminnesmerket ved Halle Mølle over ti nedskutte amerikanere. Det ble avduket i juli 2006 og blir bekranset 21. april, som er datoen da flyet deres ble nedskutt. De andre blir bekranset 8. mai.
Ved Lovisenlund idrettsplass oppførte man i 1946 en bauta over femten navngitte klubbmedlemmer av Larvik Turn, deriblant syv medlemmer av Sachnowitz-familien, som døde i konsentrasjonsleire under den andre verdenskrig.
Ved Bommestad bru ble Hans Holmens minnesmerke over de 28 fra Hedrum som falt under krigen oppført i 1950. Det blir nå lagretpå Øya, ettersom det stod iveien for nye E18. En rekke alternative plasseringer har vært på tale, blant annet ved Hedrum kirke, Hedrum bygdetun i Kvelde samt i august 2008 Hvidsteens Hage i Kvelde.
Utenfor søndre utgang til Tjølling kirkegård ble Gunnar Jansons monument over Tjøllings 48 krigsofre reist i 1950.
I Brunlanes ble de falne fra hvert av sognene i 1950 æret med minneplater i kirkene. Minneplaten i Berg trekirke, hvor ti navn er innrisset, ble montert på en bauta utenfor kirken i 1996.
Utflytterdagen
Utflytterdagen ble avholdt for første gang i 1953 og er et tradisjonsrikt arrangement i Bøkeskogen hver pinsemorgen, hvor utflyttede larvikinger møtes til nostalgisk fellesskap omkring gamle larviksminner. Et fast innslag er tale for dagen av en kjent utflytter.
Fylkesvei 4336
Fylkesvei 4336 går fra Vigrestad i Hå kommune via Småhaugane og tilbake igjen til Vigrestad. Veien er 2,6 km lang.
Frem til 2019 hadde veien betegnelsen fylkesvei 143.
Thyborøn-Harboøre kommune
Thyborøn-Harboøre kommune er en tidligere kommune i Ringkjøbing amt i Danmark. Kommunen ble dannet ved kommunalreformen i 1970. Som et ledd i Strukturreformen i 2007 ble Thyborøn-Harboøre kommune slått sammen med Lemvig kommune som heretter inngår i Region Midtjylland.
Thyholm kommune
Thyholm kommune er en tidligere dansk kommune i Ringkjøbing amt. Kommunen ble dannet ved kommunalreformen i 1970, og ble i 2007 slått sammen og danner sammen med tidligere Struer kommune den nye enheten Struer kommune i Region Midtjylland.
Florence Ekpo-Umoh
Siste gang hun representerte Nigeria var under junior-VM i 1994. I 1998 giftet hun seg med sin tyske trener, og fikk tysk statsborgerskap i 2000.
Hun har en personlig rekord på 51,13 sekunder, oppnådd i juni 2001 i Stuttgart.
Bilbao
Bilbao (baskisk Bilbo) er en by som ligger i Nord-Spania, 16 km syd for Biskayabukten. Byen er hovedstad i provinsen Bizkaia og sentrum for Baskerland. hadde innbyggere per.
Bilbao er en viktig havneby med skipsverft, handel og jernindustri. Byen har universitet og et Guggenheim-museum. Det europeiske arbeidsmiljøorganet, et desentralisert EU-byrå, finnes i Bilbao. Fotballklubben Athletic Bilbao er hjemmehørende i byen.
Liste over ordførere i Meråker
Liste over ordførere i Meråker. Meråker ble egen kommune ved delingen av Øvre Stjørdalen i 1874.
Hurtigruten Group
Hurtigruten Group AS, oftest omtalt kun som Hurtigruten, er et norsk hurtigruterederi- og cruiserederi konsern med hovedkontor i Oslo og London som eies av norske Silk Midco AS i Oslo, der hovedaksjonær er det britiske investeringsselskapet TDR Capital i London. Rederikonsernet opererer innen virksomhetene kystruten, ekspedisjonscruise og landbaserte ekspedisjonsturer, som opereres av varemerkene og datterselskapene Hurtigruten Norge; som opererer den originale kystruten Bergen–Kirkenes, Hurtigruten Expeditions; som opererer den internasjonale ekspedisjonscruiseinitiativet med spesialbygde ekspedisjonscruiseskip som utforsker over 250 destinasjoner i 30 land over hele verden, Hurtigruten Svalbard; som tilbyr overnatting og arrangerer landbaserte ekspedisjonsturer i og rundt Longyearbyen på Svalbard, og Hurtigruten Foundation; som ble etablert i 2015 er også innenfor enhetene i Hurtigruten Group.
Rederikonsernet ble etablert i 2006 opprinnelig som Hurtigruten Group ASA som følge av fusjoneringen mellom de to hurtigruterederiene TFDS og OVDS i 2005. I 2007 ble rederinavnet fornorsket og forenklet til Hurtigruten ASA. I 2014 ble rederiet kjøpt opp av britiske TDR Capital og fikk med seg de opprinnelige storeierne Trygve Hegnar (4,9 prosent) og Petter Stordalen (11,6 prosent). I 2015 ble rederiet tatt ned av Oslo Børs og privatisert, rederinavnet ble dermed endret til Hurtigruten AS. I 2021 ble rederinavnet endret til Hurtigruten Group AS som følge av etableringen av de to nye organisasjonene Hurtigruten Norge og Hurtigruten Expeditions.
Hurtigruten Group AS eies formelt av det norske selskapet Silk Midco AS, et datterselskap av norske Silk Topco AS. Dette selskapet har Silk Holdings SARL i Luxembourg som majoritetseier. Bak dette selskapet står det britiske investering- og oppkjøpsfondet TDR Capital. Hurtigruten Group har også (per 2020) kontorer i Kirkenes, Oslo, London, Hamburg, Paris, Tallinn og Seattle. Konsernsjef for Hurtigruten Group AS er Daniel Skjeldam, styreleder er Trygve Hegnar mens Leif Teksum leder bedriftsforsamlingen.
Hurtigruten Group ASA (2006–2007)
Selskapet ble etablert som Hurtigruten Group ASA i 2006 som følge av fusjonen av de to hurtigruterederiene Troms Fylkes Dampskibsselskap (TFDS) og Ofotens og Vesteraalens Dampskibsselskab (OVDS) som hadde eierandel henholdsvis 58 prosent og 42 prosent. Fusjonen ble endelig gjennomført 19. desember 2005 og trådte i kraft 1. mars 2006. Behovet for effektivisering og ønske om vekst gjorde at selskapet ble notert på Oslo Børs i mars 2006. Selskapets hovedkontor var lokalisert i Narvik med avdelingskontorer i Stokmarknes, Tromsø og Oslo.
Etter fusjonen av TFDS og OVDS var det behov for å tilpasse flåtestrukturen som følge av leveringen av det nye ekspedisjonscruiseskipet «Fram». 12. desember 2006 annonserte Hurtigruten Group salg av hurtigruteskipet «Narvik» til norske Unge Sjømenns Kristne Forening i Stavanger med forventet overlevering i slutten februar 2007 som det nye skoleskipet «Gann». Hurtigruteskipet ble solgt for 62 millioner som ga selskapet en salgsgevinst på 20 millioner kroner.
Samtidig annonserte Hurtigruten Group at de hadde mottatt og akseptert et bindende salgstilbud fra asiatiske interesser på 7,3 millioner dollar for bil- og passasjerfergen «Jupiter», som ble overført til eierselskapet MS Jupiter DA (Hurtigruten Group ASA (72,65 prosent) og Fjord1 (27,35 prosent)) i november 2005 etter avviklingen av Fjord Line-engasjementet til TFDS ASA. Skipet hadde tidligere vært utleid som hotellskip på Melkøya fra 15. februar 2006 med kontrakt ut 31. januar 2007. I forbindelse med salget av «Jupiter» måtte det foretas en regnskapsmessig nedskrivning i 2006 med en størrelsesorden på 17 millioner kroner. Salget av «Jupiter» medførte ingen økonomiske belastninger for selskapet, ettersom netto leieinntekter fra Statoil oversteg nedskrivningen og tapet selskapet hadde på skipet i 2005. Etter salget av bil- og passasjerfergen «Jupiter» ble Hurtigruten Group helt avviklet i ethvert engasjement knyttet til Fjord Line.
Hurtigruten ASA (2007–2015)
Den 26. april 2007 ble selskapsnavnet fornorsket og forenklet til Hurtigruten ASA.
3. september 2007 annonserte Hurtigruten ASA salg av enda et hurtigruteskip, «Narvik» sitt søsterskip «Lyngen» ble solgt til amerikanske Lindblad Expeditions i USA for 50 millioner kroner. Skipet ville bli forventet overlevert til de nye eierne i slutten av oktober 2007 som det nye ekspedisjonscruiseskipet «National Geographic Explorer». Salget av hurtigruteskipet ga Hurtigruten en mindre salgsgevinst. 3. september 2008 ble hurtigruteskipene «Polarlys» «Nordkapp» og «Nordnorge» lagt ut for salg. Ingen av disse hurtigruteskipene ble solgt i 2008.
24. oktober 2008 solgte Hurtigruten ASA sine bilferger og hurtigbåter i Troms og Hordaland til ferge- og hurtigbåtselskapet Torghatten Nord AS. Overtakelsen fant sted 5. januar 2009. Selskapet solgte dessuten hotell- og reisebyråvirksomheten sin høsten 2008. For å kutte ned kostander ble hovedkontoret til Hurtigruten ASA flyttet fra Narvik til Tromsø i 2012.
29. oktober 2014 ble en transaksjonsavtale mellom det britiske investering- og oppkjøpsfondet TDR Capital og Hurtigruten ASA undertegnet, der TDR Capital kjøpte 90 prosent av aksjene som et majoritetseierskap i Hurtigruten ASA for 5,7 milliarder kroner inkludert gjeld. Dette ble kjent da investeringsfondet i sommer 2014 hadde lagt inn et bud på syv kroner per aksje, som tilsvarer nesten dobbelt som markedsprisen og som verdsetter aksjekapitalen til rundt 2.940 millioner kroner. Den norske investoren Petter Stordalen beholdte sin gamle eierandel på 5 prosent, mens Trygve Hegnar s selskap Periscopus AS solgte seg ned fra drøyt 33 til 5 prosent. Sammen dannet de tre nye eierne joint venture-selskapet Silk Bidco AS.
Hurtigruten AS (2015–2021)
I februar 2015 ble det juridiske selskapsnavnet endret til Hurtigruten AS da den nye eieren Silk Bidco AS tok selskapet av Oslo Børs.
I juni 2015 ble den portugisiske bilfergen «Atlântida» kjøpt av Hurtigruten AS, som midlertidig fikk navnet «Norway Explorer». I september 2015 fikk skipet navnet «Spitsbergen» etter en navnekonkurranse med over 15 000 bidrag fra hele verden.
11. juni 2018 ble det annonsert at Hurtigrutens datterselskap KVE Holdings AS kjøpte det norske skipsverftet Kleven Verft i Ulsteinvik på Sunnmøre. Datterselskapet overtok over hundre prosent av aksjene i Kleven Verft, Kleven Maritime Contracting og Kleven Marine Technology. Hensikten med oppkjøpet var å sikre de 750 arbeidsplassene ved verftet for å kunne fullføre ferdigstillelsen av sine to nye ekspedisjonscruiseskip, som fikk navnene «Roald Amundsen» og «Fridtjof Nansen».
I januar 2020 bekreftet konsernsjef Daniel Skjeldam om at selskapet er veldig fornøyd med situasjonen med sine private eiere siden 2015. I april 2017 ble det kjent at Hurtigruten AS kunne være på børs igjen før sommeren 2017, men det ble ingen børsnotering.
15. oktober 2020 annonserte Hurtigruten AS at rederiet ville splitte kystfart og ekspedisjonscruise ved å reorganisere rederiet med to nye enheter. Selskapet spisset satsingen ved å bygge opp de to nye organisasjonene Hurtigruten Norge og Hurtigruten Expeditions – som har til formål å sikre vekst og utvikling i hvert av de to kjerneområdene – norskekysten og eksedisjonscruise.
Hurtigruten Group AS (2021– i dag)
I februar 2021 ble selskapsnavnet endret til det gamle Hurtigruten Group AS som følge av etableringen av de to nye organisasjonene og varemerkene Hurtigruten Norge og Hurtigruten Expeditions som inngår i Hurtigruten Group. I tillegg til varemerke og datterselskapet Hurtigruten Svalbard som i mars 2021 fikk tilbake leien av eiendomsporteføljen som går strekker seg til stiftelsen i 1988, ettersom Hurtigruten solgte reiselivsvirksomhet sine eiendommer på Svalbard til Store Norske Spitsbergen Kulkompani AS.
Organisasjon
Hurtigruten Norge (juridisk navn: Hurtigruten Norway AS) ble stiftet 17. februar 2021 og er et norsk varemerke og datterselskap under morselskapet Hurtigruten Group AS. Selskapet opererer den originale kystruten (Bergen–Kirkenes) og de to nye ekspressrutene Nordkapp-ekspressen (Oslo–Honningsvåg) og Svalbard-ekspressen (Bergen–Svalbard) med oppstart i 2023.
Administrerende direktør i Hurtigruten Norge er Hedda Felin, mens styrets leder er Daniel Andreas Skjeldam. Selskapet har 50 ansatte og har hovedkontor i Oslo.
Hurtigruten Norge har tre datterselskaper:
Den originale kystruten
Hurtigruten Norge opererer den originale kystruten mellom Bergen og Kirkenes fra 1893, og anløper de 34 havnene året rundt med passasjerer og gods med sju av sine hurtigruteskip. Hele rundturen varer i 12 dager og er av mange kalt «Verdens vakreste sjøreise».
Nordkapp-ekspressen
I vintersesongen 2023 skal Hurtigruten Norge opprette vinterruten Nordkapp-ekspressen med seilinger i utgangspunkt vekselvis i Oslo og Bergen med Honningsvåg som vendehavn. Nordkapp-ekspressen skal opereres i vinterhalvåret i perioden oktober til mai og betjene en 13-dagers gods- og passasjerrute med anløp til flere havner utenom den ordinære kystruten, disse er blant annet Kristiansand, Farsund, Åndalsnes, Lødingen og Alta. Ekspressruten betjenes av hurtigruteskipet «Trollfjord» som er flaggskipet på ruten.
Svalbard-ekspressen
Svalbard-ekspressen har tidligere vært operativ drevet av Hurtigruten i perioden mellom 1962 og 1982. I sommersesongen 2023 oppretter Hurtigruten Norge Svalbard-ekspressen med seilinger mellom Bergen og Svalbard, som skal opereres sommerhalvåret i perioden mai til september og betjene en 15-dagers gods- og passasjerrute med anløp til havner som ikke ligger inne i den tradisjonelle kystruten, disse er blant annet til Træna, Lofoten, Senja, Bjørnøya, Longyearbyen og Ny-Ålesund. Ekspressruten betjenes av hurtigruteskipet «Trollfjord» som er flaggskipet på ruten.
Flåte
Hurtigruten Norge har åtte norsk-registrerte hurtigruteskip i sin flåte. Sju av disse opererer den originale kystruten mellom Bergen og Kirkenes, mens hurtigruteskipet «Trollfjord» opererer ekspressrutene Nordkapp-ekspressen og Svalbard-ekspressen. De fleste av hurtigruteskipene bærer stolte tradisjonelle navn, hvorav det eldste hurtigruteskipet bærer navn som strekker seg helt tilbake til oppstarten i 1893.
Organisasjon
Hurtigruten Expeditions AS ble stiftet 23. februar 2021 og er et norsk varemerke og datterselskap under morselskapet Hurtigruten Group AS. Ekspedisjonscruiseselskapet er verdens største og ledende innen fokusering på oppdaging, eventyr og vitenskap, og opererer en flåte med spesialbygde ekspedisjonscruiseskip som tilbyr ekspedisjonscruise og som utforsker over 250 destinasjoner i 30 land over hele verden.
Administrerende direktør i Hurtigruten Expeditions er Asta Sofie Lassesen, mens styrets leder er Daniel Andreas Skjeldam. Selskapet har 19 ansatte og har hovedkontor i Oslo.
Hurtigruten Expeditions har fire datterselskaper:
Destinasjoner
Hurtigruten Expeditions seiler til destinasjoner som følger fotsporene til de store polarheltene og tilbyr globale ekspedisjonscruise med sine ekspedisjonscruiseskip som seiler til destinasjoner i Alaska, Antarktis, De britiske øyer, Mellom-Amerika, Karibia, Europa, Galápagosøyene, Grønland, Island, Nord-Amerika, Nordvestpassasjen, Sør-Amerika, Svalbard, Afrika og Kapp Verde.
Flåte
Hurtigruten Expeditions har en flåte på åtte ekspedisjonscruiseskip, mange av skipene har fått navn ifra kjente norske polarhelter og norske polarskuter.
Hurtigruten Svalbard
Hurtigruten Svalbard AS er et norsk varemerke og datterselskap under morselskapet Hurtigruten Group AS. Reisearrangørselskapet er det lengst operative reisearrangøren på Svalbard som strekker seg tilbake til stiftelsen 2. desember 1988. Hurtigruten Svalbard tilbyr ekspedisjonsturer til de mange vidundrene i høyarktisk natur i Spitsbergen året rundt med landbaserte opplevelser, overnatting og servering i og rundt Longyearbyen, som er den største bosetningen på den arktiske øygruppen.
Administrerende direktør i Hurtigruten Svalbard er Tore Magne Hoem, mens styrets leder er Hedda Felin. Selskapet har 288 ansatte og har hovedkontor i Longyearbyen. Hurtigruten Svalbard er datterselskap under Hurtigruten Global Sales AS i Tromsø, som igjen er datterselskap under morselskapet Hurtigruten Group AS i Oslo.
Amaliene
Amaliene var en ledende undergruppe av vestgoterne, et germansk folkeslag som konfronterte Romerriket i dets nedgangstid i vest. De ble regnet for å være de viktigste og fremste blant de gotiske krigerne og viktigst i kongelig verdighet.
Men det var Alarik, en balti, som ledet sitt folk i plyndringen av Roma i 410. Denne suksessen, og dynastiet av konger han skapte, høynet rivaliseringen med amaliene som ranet til seg tronen i 415 og gjorde Sigerik til vestgoternes konge. Men Sigeriks styre varte bare i syv dager før han ble myrdet og erstattet med en balti.
Edward Gibbon skriver i History of the Decline and Fall of the Roman Empire (kapittel 31, fotnote 160):
Det ser ut til at det var i dette vakuumet at baltiene, som var dominerende i Italia og Gallia, klarte å overta vestgoternes lederskap.
P.C. Skovgaard
P.C. Skovgaard, Peter Christian Thamsen Skovgaard (født 4. april 1817, død 13. april 1875) var en dansk landskapsmaler. Skovgaard var født i Hammerhus ved Ringsted.
Han viste anlegg for tegning allerede som liten gutt og fikk undervisning av moren. Han kom på Kunstakademiet i København og var der i perioden 1831-45. Han var elev av J.L. Lund. Skovgaard er kjent for sine storslåtte malerier av det danske landskapet og står som en av hovedpersonene innenfor gullalderens malerkunst. I studietiden var han ofte å finne i kunstsamlingene i København for å studere den europeiske landskapskunsten. Senere utviklet han sin egen stil bygget på naturstudier. Hans personlige uttrykksform skulle få stor betydning for kunstnerne som fulgte i generasjonene etter.
Samtidig med studiene var ble han med på turer arrangert av C.W. Eckersberg. Her sto både kunsten og det sosiale i sentrum sammen med malervennene J.Th. Lundbye, Lorenz Frølich og Dankvart Dreyer.
Reiser
I perioden 1854-1855 var Skovgaard i Italia på reise sammen med Høyen og Wilhelm Marstrand. Besøket fikk stor betydning for hans videre arbeid og rett etter hjemkomsten malte han sitt mest kjente verk «Bøgeskov i maj».
I årene etter var han på flere reiser og ofte sammen med Høyen. Han var blant annet i England og Frankrike i 1862.
I tillegg til sine landskapsmalerier utviklet Skovgaard seg også innen portrettmaleriet.
Ekteskap og barn
Skovgaard giftet seg med Georgia f. Schouw, datter av J.F. Schouw i 1851. Hun hadde tidligere vært forlovet med vennen J.Th. Lundbye. Ekteparet fikk tre barn; Joakim Skovgaard, Niels Skovgaard og Susette Skovgaard.
Odd Arne Vangen
Odd Arne Vangen (født 27. september 1964) er en norsk fotballassistentdommer som representerer Nybergsund Idrettslag. Han har vært assistentdommer i FIFA siden 2001, men han begynte å dømme i 1984.
Han har dømt 376 kamper i den norske toppdivisjonen, og dømte Cupfinalen i fotball for menn i 2002. Han dømte sin første kamp i Eliterserien i 1992, og ga seg som toppdommer etter sesongen 2014.
MS «Bourbon Orca»
MS «Bourbon Orca» er et norsk ankerhåndteringsskip designet av Ulstein Design AS, og er av typen Ulstein AX104. Skipet var byggnummer 273 ved Ulstein Verft i Ulsteinvik, Møre og Romsdal, og ble overlevert rederiet Bourbon Offshore Norway AS sommeren 2006. MS «Bourbon Orca» er det første skipet levert med den innovervendte baugformen Ulstein X-Bow.
Karura
Karura (迦楼羅) er en enorm, ildsprutende skapning i japansk mytologi. Den har menneskekropp og ansikt eller nebb fra en ørn. Den stammer fra den hinduistiske fugleguden Garuda.
MS «Bourbon Orca»
Daværende forsvarsminister Kristin Krohn Devold døpte skipet den 26. juni 2006.
Redningsaksjoner i Middelhavet, 2014
Skipet med besetning havnet høsten 2014 flere ganger i situasjoner der de måtte plukke opp flyktninger på vei fra Nord-Afrika til Europa. Det er antatt at de reddet nærmere 2000 personer. For innsatsen ble mannskapet, den 7. desember 2014, tildelt prisen «Årets heltedåd» under tildelingen Norske helter, et samarbeid mellom Gjensidigestiftelsen, VG og TVNorge. I 2015 ble mannskapet tildelt Annette Thommessens minnepris.
Karura
Karuraen er sagt å være slangers og dragers fiende, og livnærer seg av sistnevnte. Bare en drage som eier en buddhistisk talisman, eller som følger buddhismens regler, kan unnslippe karuraen.
Karuraen blir ofte forvekslet med Hōō (鳳凰), eller føniksen.