cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
USS «Carl Vinson» (CVN-70)
COVID-19 ble rapportert å ha spredt seg til mannskapet den 23. mars 2020. Skipet lå i tørrdokk for vedlikehold i Puget Sound Naval Shipyard.
TV (andre betydninger)
TV kan referere til
Saltøya
Saltøya er en øy i Fættenfjorden, en arm av Trondheimsfjorden i Trøndelag. Saltøya ligger ved Langstein i Skatval sogn i Stjørdal kommune. I sjøen ved Saltøya grenser den til Åsen i Levanger kommune. Saltøya er den største øya langs Skatvalslandet og i hele Stjørdal kommune. Den 300 dekar store Saltøya har 36 dekar innmark. Det eneste gårdsbruket på Saltøya har gårdsnummer 1 i Stjørdal kommune. Det er ingen fastboende på Saltøya. Øya er åpen for fri ferdsel, men er bare tilgjengelig med båt.
På sørspissen av øya står Saltøy fyrlykt, som er i bruk enkelte deler av året.
Historie
Gårdsbruket på Saltøya nevnes i Aslak Bolts jordebok på 1400-tallet som eiendom under kirkegodset på Fløan. Den første brukeren på Saltøya som man vet navnet på, er Ola fra tidsrommet 1557–1559. Gården har opp gjennom tiden hatt mange ulike eiere.
I 1730 bygslet Ola Eriksen gården av Henrik Beck. Gården ble siden solgt til Ingebrigt Ivarsen Berg i 1748, og til Arnt Johnsen fra Frosta i 1750. Arnt Johnsen hadde seks barn med Marit Pedersen, hvorav fire nådde voksen alder. Gården gikk videre til sønnen John Arntsen, og siden til dennes sønn Arnt Johnsen Saltøy i 1823. Hans eneste sønn, Peder, døde i en ulykke 9 år gammel i 1842. Datteren Malena Arntsdatter Saltøy giftet seg med Ola Johnsen Skjervold, og de overtok gården. Ved folketellingen i 1875 var det registrert en bebodd husmannsplass på sørsiden av Saltøya, Vika. Her bodde jekteskipper Sivert Torleifson med familie.
John Olsen Saltøy, sønn av forrige eier, overtok gården Saltøy i 1891. Han fikk ti barn med Anne Olsdatter Forbord, hvorav ett døde som spedbarn, mens fem emigrerte til Amerika. De øvrige barna flyttet til andre steder i Trøndelag. John solgte gården til Trondhjem Sanitetsforening i 1911, og kjøpte selv en plass under Øyan i Stjørdal.
Saltøya var feriekoloni for blant andre barn med tuberkulose mens den var i sanitetsforeningens eie. Videre ble den solgt til Ranheim Arbeidsmannsforening, senere en del av Fellesforbundet, i 1949/1950. Den ble blant annet brukt til leirskole. I 2013 ble øya solgt til private eiere.
Liste over kriger Chile har deltatt i
Denne listen er laget for å vise hvilke kriger Chile har vært delaktig i.
Mussa
Mussa eller «musse» er småsild som ennå ikke er årsgammel, som oftest under 12 cm lang. Nedlegges som sardiner. Etter sildestammens voldsomme nedgang (1968–70) er fiske etter mussa delvis opphørt.
Mussa på stampen
Det har vært diskusjon i medier om opphavet til uttrykket «mussa på stampen». . Det kommer trolig fra den norske komikerduoen Wesensteen, bestående av Harald Heide-Steen jr. og Rolv Wesenlund. Uttrykket ble til da de harselerte med uforståelige fiskerimeldinger på radio. De blandet sammen et par begreper slik at det ble morsomt. I lofotmeldingene kunne man melde om linefiske etter skrei: 200 kg på stampen. I en linestamp lå det ferdig agna line med 300 angler (kroker), og 200 kg på stampen betød at gjennomsnittsfangsten på line var 200 kg pr 300 angler. Lenger sør i landet – i fjordene og sundene på Vestlandet ble det fisket etter knapt årsgammel sild – mussa. Fangsten ble målt i skjepper, slik at i ei melding om dette kunne det hete: Femti skjepper mussa i gjennomsnitt. En skjeppe er 1/8 tønne, eller 17,5 liter. Linefiske etter mussa var nok ikke vanlig, men uttrykket «mussa på stampen» ble stående.
Ved nøyere gjennomgang av sketsjen sies det faktisk ingenting om mussa på stampen. Følgende leses opp av Harald Heide Steen jr. etter 1 minutt og 49 sekunder ut i sketsjen «vær og varsel»: «''Ingen kuling eller stormvarsel på strekningen Glomfjord-Gleiden. Fire hektoliter mussa, frisk bris i nedbør. Grønnsaksbanken, fjåsbermen, ekkofisk: 2. Tre hektoliters på stampen. Seks hektoliter mussa i hodet. Kuling, brosme og tre ganger fem.''»
Wesenlund brukte imidlertid uttrykket «mussa på stampen» i rollen som Fleksnes, i en sketsj der Fleksnes viser hvordan han flekser muskler for å sjekke damer, helst tre venninner av gangen: «Det tar meg 2-3 minutter, Fire hektoliter mussa på stampen!»
Sophie Turner
Sophie Turner (født 21. februar 1996) er en britisk skuespillerinne, kjent for sin rolle som Sansa Stark på HBOs fantasyserie Game of Thrones. Rollen som Sansa Stark fikk henne nominert for en Young Artist Award.
Karriere
Hun fikk sin første rolle i 2011, som Sansa Stark, datter av en mektig lord i HBOs fantasy-dramaserie Game of Thrones. Det var hennes dramaskolelærer som oppfordret henne til å prøvespille for rollen. Hun farget håret fra blondt til rødt før prøvespillingen.
i 2013 spilte hun hovedrollen for en indie thriller-film, Panda Eyes. En film basert på novellen Another Me, skrevet av Cathrine MacPhail. Hun spilte Adeline March i TV-filmen The Thirteenth Tale i 2013, og var med i komediefilmen i Barely Lethal.
Hun leste også en novelle skrevet av Lev Grossman i tillegg til lydbokversjonen av novellen Dangerous Women, skrevet av George R. R. Martin. Fortellingen i sistnevnte finner sted i Westeros, i A Song Of Ice And Fire-verdenen, mange år før starten av A Game Of Thrones.
Biografi
Turner var født i Northampton og flyttet til Warwick da hun var to år. Der gikk hun på Warwick Prep School til hun var elleve år gammel, og flyttet senere til King's High School. Turner har vært et medlem av den lokale teateret Playbox Theatre Company siden hun var tre år.
Turner er venner med skuespillerinnen Maisie Williams, som spiller Sansa Starks (hennes Game Of Thrones-rolle) lillesøster Arya Stark. De møttes på audition for roller for Game Of Thrones før de fikk rollene.
Etter at innspillingen av første sesong av Game of Thrones var ferdig, adopterte Turner hunden Zunni, som spiller Sansa Starks skrekkulv Lady.
Hun ble forlovet med Joe Jonas 15. oktober 2017.
Vuorji
Vuorji er et fjell på grensa mellom Karasjok/Kárášjohka og Porsanger/Porsáŋgu/Porsanki kommuner i Finnmark. Fjellets høyeste punkt er 1 024 meter over havet, som er det høyeste punkt i Karasjok kommune. Ifølge historiske kilder er fjellet et gammelt samisk offersted.
Liste over fylker i Vest-Virginia
Liste over fylker i Vest-Virginia. Det er 55 fylker i den amerikanske delstaten Vest-Virginia.
Rovos Rail
Rovos Rail er et privat jernbaneselskap i Sør-Afrika. Rovos Rail ble stiftet i 1989 av Rohan Vos.
Historie
Rohan Vos skapte sin formue med salg av reservedeler til motorer av ulike slag. Han kjøpte sitt første lokomotiv og vogner i 1988, og selskapet Rovos Rail ble stiftet året etter. Opprinnelig var hans ambisjoner å anskaffe og restaurere et damptog for bruk på familieturer, men han oppdaget raskt at dette var et kostbart prosjekt hvoretter han begynte å selge billetter til sine togturer.
Stasjon
Rovos rail har sin egen private stasjon i Pretoria hvor det står 60 vogner og lokomotiver, men ikke eget spornett. Sporkapasistet leies av de eksisterende jernbaneselskaper.
Turer
En årlig to-ukers tur blir satt opp til Dar-es-Salaam hvor toget benytter den kinesiskbygde jernbanen TAZARA fra Zambia til Tanzania. Til denne turen benyttes togsettet Edwardian Train og en tilsvarende tur til Swakopmund i Namibia hvor togsettet The Pride of Africa blir brukt.
Stord kyrkje
Stord kyrkje er en langkirke fra 1857 i Stord kommune i Vestland fylke.
Byggverket er i tegl og har 530 plasser.
Den tidligere middelalderkirken var fra 1300-tallet, men ble revet i 1854. Den nye kirken ble bygget på samme sted i perioden 1854-57.
Middelalderkirken
Selve kirkehuset i Stord var en steinkirke fra middelalderen (Man tror at middelalderkirken ble bygget rundt 1300-tallet), først kalt Årland kirke etter gården kirken ble bygget på. Den var en av de 20 middelalderske steinkirkene i Sunnhordland, av disse står fortsatt tre igjen. Den fungerte som kirke for stordabuene til den ble revet i 1855 og avløst av den nåværende Stord kirke, bygget i 1857. I 1674 blåste kjølen av den gamle middelalderkirken av.
I privat eie
I løpet av 1720-årene solgte kongen alle kirkene i landet til private for å bøte på en skrantende økonomi. Første eier av kirken var oberstløytnant Hans Fredrik Green; han betalte 560 riksdaler for kirken. Oberstløytnant Green eide ikke Stord-kirken i mange år, men han markerte seg i løpet av den tiden det varte. I 1725 fortalte flere husmenn at han i kraft av å være kirkeeier tok arbeid av dem. Dette kom i tillegg til det årlige høstedagsarbeidet husmennene hadde på prestegården. Presteenken Elisabeth, som hadde vært gift med den nylig avdøde Thomas Scheen, krevde 12 skilling hver fra åtte navngitte husmenn, og hun fikk gjennomslag for kravet sitt. Det hjalp ikke at husmennene forsvarte seg med at arbeidet de hadde gjort for kirkeeier Green måtte føre til at de ble «fri for det arbeide som Sogne Presten til hørte». Det synest som om militærmannen hadde fått husmennene til å tro at arbeid for ham og kirken måtte kunne regnes som godt nok arbeid til også å oppfylle arbeidsplikten deres for prestefolket og prestegården.
Under befaringen kom det snart opp en vanlig diskusjon om ansvarsdelingen mellom kirkeeiere og sognet. Ved dette tilfellet gjaldt det kirkeklokken. Den manglet en eikeblokk, står det; trolig gjaldt det bjelken den skulle henge etter. Eierne av kirken mente at siden folket brukte klokken uten å betale noe for bruken, var det rimeligst at de – «Almuen» – fikk påkoste istandsettingen av klokken. Noen enighet kom ikke i stand under befaringen, men det ble protokollført at saken måtte avgjøres av ”Stiftets høye Øvrighed”. Klokken var både stor, «vellydende og kostbar». Skade burde derfor hindres, hvis så skjedde ville neppe en så god klokke komme opp igjen – «i vore Tiider».
Klokkeskaden var den mest alvorlige mangelen ved Stord kirke i 1781. Her og der manglet noen bord eller åser, ja, i koret «fattes et Vindue». Hele korgulvet burde tas opp, likeledes trengte den nederste delen av gulvet på «Fruentimmersiden» – kvinnesiden – å bli skiftet ut.
Kirkesbefaringen i 1781 ble ikke fulgt opp de første årene. Sogneprest Paludan rapporterte i 1782 at etter «det Syn» som hadde vært året før, «er siden intet reflecteret paa». Først ved inngangen til 1785 heter det at kirkene var kommet i brukbar stand. Også Eric Olsen kunne i 1796 melde fra om at både Stord kirke og de andre kirkene i prestegjeldet var i forsvarlig stand. Kirkeeierne var fortsatt de samme som i 1781.
Klokken i kirken er fra 1594, og ble flyttet over fra den gamle kirken til den nye. På klokken står det på latin: «Verbum Domini manet in æternum» - 'Guds ord blir til evig tid'.
Dagens kirke
Som så mange andre kirker ble Stord kirke på 1800-tallet revet for å gjøre plass til en ny og større kirke. Cand. theol. Andreas Grønning tegnet den nye kirken i 1853, denne ble akseptert av kommunestyret og i mars 1854 også av kirkedepartementet. Grønning døde imidlertid i 1856, og arkitekt Frederik H. Stockfleth overtok derfor ledelsen av byggearbeidene. 6. september 1857 ble den nye kirken innviet.
Kirken var bygget i teglsten, men man oppdaget raskt at dette ikke var standhaftig nok mot det røffe kystklimaet. I 1864 besluttet man derfor å montere bordkledning i tre utenpå hele bygningen.
Kirken ble restaurert i 1955-1957 under ledelse av arkitekt Torgeir Alvsaker. Av gamle «skatter» kan det nevnes prekestol og pulpiturbrystning fra 1623, over døpefonten henger en forgylt due fra slutten av 1600-tallet, alterkalk og disk fra 1650, oblatøse fra 1717, dåpsfat trolig fra 1600-tallet, messehakel, messeskjorte, to lysestaker fra 1664, klingpung fra 1665.
Alteret som var i den gamle kirken kan man fortsatt se i kapellet i Stord kirke.
Petar Trbojević
Petar Trbojević (født 9. september 1973) er en serbisk vannpolospiller.
BVN
Nederlandse Wereldomroep (RNW) begynte i 1996 Zomer-TV, med sikte på å formidle programmer via satellitt til nederlandsktalende på ferie i utlandet. Programmene som ble sendt stammet fra nederlandske kringkastingsselskaper og BVN sto først for het Beste van Nederland. I 1997 kom det med programmer fra den flamske kringkasteren BRTN.
I 1999 kom Vlaamse Radio- en Televisieomroeporganisatie (VRT) formelt med i samarbeidet og kanalen ble kjent som het Beste van Vlaanderen en Nederland.
BVNs tv-programmer distribueres via satellitt, kabel og internett.
French Open 1987
French Open 1987 ble spilt på Roland Garros-stadion i Paris. French Open er en Grand Slam-turnering i tennis på grus. Ivan Lendl beseiret Mats Wilander i singlefinalen for herrer og Steffi Graf vant damefinalen over Martina Navrátilová.
Alta vannverk
Alta vannverk er et vannverk som gir drikkevann til Alta by. Vannverket pumper grunnvann fra en løsmassebrønn fra Raipas til et høydebasseng i Komsafjellet med en kapasitet på 100 l/s. Dette bassenget er på ca. 8000 m³. Før 1992 tok vannverket vannet sitt fra vannene på Raipasfjellet, dette er nå reservekilder til vannverket. Vannverket har en kapasitet på 20940 personekvivalenter, noe som er forventet å holde til 2015.
Vannforbedring i dagens vannverk består kun i lufting av vannet da grunnvannet er av høy kvalitet. I 2003 ble vannet kåret til Nord-Norges beste vann og var med blant 14 andre vannverk i landsfinalen i regi av Norsk Kommunalteknisk Forening.
Revazi Mindorashvili
Revazi Mindorashvili (født 1. juli 1976) er en georgisk bryter som bryter i fri-stil i 74-kilosklassen. Han representerte Georgia under Sommer-OL 2008 der han tok gullmedaljen.
Marja-Liisa Kirvesniemi
Marja-Liisa Kirvesniemi (født Hämäläinen 10. september 1955 i Simpele) er en finsk tidligere langrennsløper.
Hun var den store forgrunnsfiguren under vinterlekene 1984 i Sarajevo. Hun vant alle de tre individuelle langrennsøvelsene (5, 10 og 20 km), i tillegg til at hun var med på å ta bronse for Finland på stafetten.
Under OL 1988 i Calgary tok hun en ny stafettbronse, og under lekene på Lillehammer i 1994 ble det ytterligere to medaljer – bronse på 5 km og 30 km.
I 1989 ble hun tildelt Holmenkollmedaljen.
Marzahnparken
Gärten der Welt
Gärten der Welt (Hager fra hele verden) er et 210 dekar stort inngjerdet område som inneholder anlegg fra ulike deler av verden:
Marja-Liisa Kirvesniemi
Hun var gift med den tidligere langrennsløperen Harri Kirvesniemi.
Marzahnparken
Gärten der Welt
Navnet på en kinesisk hage gjenspeiler gjerne eierens skjebne. Navnet Den gjenvunne månens hage henspiller således på Berlins gjenforening.
etter forbilde fra tilsvarende anlegg i Hampton Court Palace, England, 1600-tallet, Thomas Michael Bauermeister
Lichtenberg (ortsteil)
Lichtenberg er en ortsteil i bydelen Lichtenberg i Berlin.
Etymologi
Navnet Lichtenberg henspiller på at den første bosettingen lå på en høyde med gode solforhold. Det tyske ordet Licht betyr lys, og Lichtenberg kan slik sammenliknes med det norske stedsnavnet Solberg.
Historie
En landsby ved navn Lichtenberg ble grunnlagt på 1200-tallet. Lichtenberg ligger i landskapet Barnim og var den gangen omgitt av et tynt befolket landbruksområde øst for byen Berlin. Først mot slutten av 1800-tallet steg innbyggertallet i takt med utbyggingen av industrivirksomheter i området. I 1907 var Lichtenberg blitt så stor at den ble gitt bystatus. Ved reformen i 1920 ble imidlertid Lichtenberg innlemmet i Stor-Berlin.
Etter murens fall i 1990 ble industrivirksomheten i området skrittvis nedlagt, da produktene som ble laget her ikke var konkurransedyktige. Det gjenværende næringsliv er mindre håndverksbedrifter. Etterhvert har det kommet til handelsbedrifter, bl.a. et IKEA-utsalg.
Zentralfriedhof Friedrichsfelde som tidligere tilhørte Friedrichsfelde kom etter en endring av ortsteilenes grenser i 2001 innenfor Lichtenbergs område. Her finnes Gedenkstätte der Sozialisten, hvor en rekke av Berlins og Tysklands kjente sosialister og kommunister ligger begravet.
Kalandseidet
Kalandseidet ligger i Fana bydel i Bergen. Det er et landområde (eid) mellom Kalandsvatnet og Osvassdraget. I eldre tid gikk grensen mellom Sunnhordland og Nordhordland her.
Kommunikasjon
Hovedveien (E39, Osveien) mellom Bergen og Os går over Kalandseidet. Vestover fra eidet går det vei til Fana kirke. Nordøstover går det vei innover Hauglandsdalen, med forbindelse (ikke kjørbar) til Samnanger (anleggsvei).
Nesttun-Osbanen hadde stasjon på Kalandseidet 1894–1935. Stasjonsbygningen ble revet i 1908 og flyttet til Fane stasjon. Samtidig med jernbanelinjen ble det åpnet butikk (landhandel) og poståpneri. Butikken var i lange tider den nærmeste butikken for folk fra Os som ville kjøpe øl, siden butikkene der ikke fikk selge.
Postkontoret ble lagt ned i 1996 og dagligvarebutikken i 2005, men i 2006 ble det etablert både en eksklusiv bilbutikk (eksisterer ennå) og kiosk/kolonial (nedlagt sommeren 2007) i de gamle lokalene til dagligvarebutikken. Det ble senere etablert en restaurant med navn El Toro Tapasbar & Restaurant i de samme lokalene, men denne ble nedlagt i 2010. Postadressen Kalandseidet omfatter et større område enn selve eidet. Postnummeret er nå 5229 (tidligere 5210).
Songshan (Chifeng)
Songshan (mongolsk:   ; ) er et bydistrikt i byprefekturet Chifeng (mongolsk: Ulanhad) nordøst i den autonome region Indre Mongolia i Folkerepublikken Kina.
Kalandseidet
Fotball
Kalandseid idrettslag samler alle de idrettsinteresserte i området. Idrettslaget ble stiftet i 1962, og har aktiviteter innenfor turn, håndball, fotball, orientering og ski. Fotballgruppen er i særklasse størst, og kvinnefotballen har alltid vært en sentral del av fotballgruppen. Idrettslaget har et veldig moderne anlegg. Helt ny idrettshall ble åpnet i 2003, og på fotballbanen ble det lagt krøllgress i 2007. A-laget har tilhold i 5. divisjon, men senest i 1997 var A-laget i 3. divisjon.
Songshan (Chifeng)
Det har et areal på 5.955 km² og teller 540.000 innbyggere.
Kalandseidet
Kjente personer
Av kjente personer bosatt på Kalandseid kan nevnes Kurt Oddekalv (leder for Norges Miljøvernforbund). Toppkusken Atle Hamre er født på Hamre ved Kalandsvannet og toppkusken Gunnar Austevoll er født like ved selve Kalandseidet.
Danilo Ikodinović
Danilo Ikodinović (født 4. oktober 1976) er en serbisk vannpolospiller.
Han representerte Serbia og Montenegro under Sommer-OL 2004 i Athen, hvor laget hans tok sølv. Under Sommer-OL 2000 tok han bronse med Jugoslavia.
Olivenflue
Olivenflue (Bactrocera oleae Gmelin, 1790) tilhører familiegruppen båndfluer (Tephritidae).
Utseende
Olivenfluen er ca. 0,7–1,2 millimeter lang. Vingene hos denne arten uten mørke flekker eller tverrbånd, noe som er vanlig hos de fleste andre artene båndfluer.
Levevis
Larvene til olivenfluen lever på oliven.
Fluer tilhører gruppen av insekter med fullstendig forvandling (holometabole insekter), som gjennomgår en metamorfose i løpet av utviklingen. Larvene er ofte radikalt forskjellige fra de voksne, både i levevis og i kroppsbygning. Mellom larvestadiet og det voksne stadiet er et puppestadium, en hvileperiode, der fluelarvens indre og ytre organer endres.
Hilde F. Tveråen
Hilde Frankmo Tveråen (født 1968) er en norsk lokalpolitiker (Ap) som siden 2015 er ordfører i Folldal kommune.
Estlands forente venstreparti
Estlands forente venstreparti (estisk: Eestimaa Ühendatud Vasakpartei, russisk: ) er et politisk parti som representerer den russiske minoriteten i Estland.
Ved parlamentsvalget i 1995 hadde mange russere i Estland oppnådd stemmerett, og flere russiske minoritetspartier stilte felleslister under navnet «Vårt hjem er Estland» og fikk seks mandater i Riigikogu. Ved parlamentsvalget i 1999 var valgloven endret, og ikke alle de russiske partiene klarte å enes om felleslister, så Det estiske forente folkepartiet (EÜRP), stiftet i 1994, tok med kandidater fra mindre partier på sine lister, og de fikk på nytt seks mandater i Riigikogu. De mest høyrenasjonale, som Det russiske partiet i Estland, stilte egne lister og falt ut.
I 2003 hadde russiske velgere i Estland for en stor del funnet innpass i de estiske partiene, fremfor alle Det estiske senterpartiet, og rene minoritetspartier falt for sperregrensen. Det estiske sikkerhetspolitiet skrev i sin årsmelding for 2007 at EÜRP, som da hadde skiftet navn til Konstitusjonspartiet, ble finansiert og styrt av det russiske regimet for å påvirke estisk politikk.
Etter Russlands invasjon av Ukraina ble motsetningene mellom etniske estere og russere skjerpet. Estlands forente venstreparti lot gruppen «Sammen» (estisk: Koos, russisk: ), som deler det russiske regimets syn på krigen, stille kandidater på sine lister ved parlamentsvalget i 2023. Fremgangen holdt likevel ikke til noe mandat.
Bohuslav Šťastný
Bohuslav Šťastný (født 23. april 1949 i Chotěboř), var en tsjekkoslovakisk ishockeyspiller som deltok i de olympiske vinterleker 1972 i Sapporo og 1976 i Innsbruck. Šťastný vant en olympisk bronsemedalje i ishockey under vinter-OL 1972 i Sapporo. Han var med på det tsjekkoslovakiske laget som kom på tredjeplass i turneringen bak Sovjetunionen og USA. Det var elleve lag som deltok. Det ble spilt en kvalifiseringsrunde der de fem vinnerne sammen med regjerende verdensmester Sovjetunionen ble kvalifisert for A-gruppen. Tsjekkoslovakia møtte Japan i kvalifiseringen, de vant med 8-2. Deretter ble det ble spilt en enkeltserie der alle lagene møttes en gang. Sovjetunionen vant serien med ti poeng foran USA og Tsjekkoslovakia med seks poeng. Tsjekkoslovakia hadde bedre målforskjell enn USA men de tapte kampen mot USA med 1-5, derfor kom USA foran i slutt-tabellen. Šťastný spilte i alle seks kampene, inklusive kvalifiseringskampen, og scoret ett mål i OL-turneringen.
Bebinca
Bebinca, også kjent som bibik, er en tradisjonell dessert fra Goa. Ingrediensene er mel, eggeguler, sukker, ghee (klarnet smør) og kokosmelk. Retten inngår som nærmest obligatorisk ved store feiringer som etter fødsler, til bryllup, jul og påske. Den bakes i en særskilt lerovn med kull som varmekilde, plassert over. Den må bakes lagvis, og har tradisjonelt 16 lag.
Marc Macédot
Marc Macédot (født 15. september 1988 i Garges-lès-Gonesse) er en fransk friidrettsutøver som konkurrerer i sprintløp.
Idrettskarriere
Macédot deltok på det franske laget som vant gull på 4 x 400 meter stafett ved EM i friidrett innendørs 2011 i Paris.
Han deltok ved EM i friidrett 2012, der Frankrike kom på 6.-plass på 4 x 400 meter, og Lag-EM i friidrett 2013 kom han på 10.-plass på 400 meter og 5.-plass på 4 x 400 meter stafett.
Ved Lag-EM i friidrett 2014 kom Frankrike på 2.-plass på 4 x 400 meter i Super League. Frankrike vant Super League sammenlagt dette året.
Caymanøyenes flagg
Caymanøyenes flagg er en britisk Blue ensign med koloniens våpenskjold i den frie enden av flaggduken. Våpenet viser tre gulkantede grønne stjerner, en for hver av de tre hovedøyene i Cayman-gruppen, på bølget hvit og blå bakgrunn. Den gule løven på rød bunn i skjoldhodet skal vise Caymanøyenes lojalitet til Storbritannia. Over skjoldet vises representanter for lokal flora og fauna, en skilpadde og ananas. Våpenet og flagg ble godkjent 14. mai 1958.
Handelsflagg
Caymanøyene fører et handelsflagg med rød duk og våpenet i den frie enden, etter mønster av den britiske Red ensign.
Ongniudbanneret
Ongniudbanneret (mongolsk:  ; ) er et banner (fylke) i byprefekturet Chifeng øst i Indre Mongolia i Folkerepublikken Kina.
Caymanøyenes flagg
Guvernørens flagg
Guvernøren, koloniens øverste myndighet og kronens representant, fører eget flagg etter samme modell som øvrige guvernører i britiske besittelser. Det vil si det britiske unionsflagget med koloniens våpenskjold omgitt av en krans i midten.
Ongniudbanneret
Det har et areal på 11.882 km² og teller 470.000 innbyggere.
Pugh Rogefeldt
Anders Sture Torbjörn «Pugh» Rogefeldt (1947–2023) var en svensk låtskriver, gitarist og sanger.
Pugh Rogefeldt, kjent som bare «Pugh», startet sin karriere i slutten av 1960-årene. I 1970-årene hadde han en rekke store hits i Sverige med sin helt egen type musikk, som vel kan sies å være en blanding av rock, progrock og flere andre musikkstiler. Han var banebrytende hva gjelder å bruke det svenske språket. Ikke bare brukte han svensk, han brukte det også på en måte som ikke hadde vært gjort tidligere i moderne svensk rockemusikk. Seinere gikk han over til mer «vanlig» rock and roll og i 1980-årene bremset karrieren opp litt for så å stige til nye høyder i 1990-årene, da sammen med medlemmene i gruppa Grymlings.
«Pugh» fortsatte å gi ut noen plater i 1990-årene og 2000-årene. Han avholdte også en del konserter, ga ut noen samlealbum og hadde ulike samarbeidsprosjekter med andre musikere i Sverige.
Starten
Rogefeldt ble født den 2. mars 1947 i Västerås, som ligger cirka 10 mil vest for Stockholm i Sverige. Som barn sang han i kor og spilte blues i et hobbyband. Han begynte å skrive sanger og 1968 slapp han singelen «Haru vart på cirkus». Pugh sendte demoer til en rekke plateselskap og når han endelig fikk svar, fra Metronome, hadde han allerede begynt militærtjenesten. Han stakk av for å gå i studio, noe han seinere måtte betale med tre måneder i fengsel.
Albumet Ja, dä ä dä ble spilt inn 1969. På platen hadde han med den kjente gitaristen Georg Wadenius, kalt «Jojje», og på trommer Janne Karlsson, kalt «Loffe». Loffe kom fra gruppa Hansson och Karlsson. På platen kan man finne blant annet låtene «Här kommer natten» og «Små lätta moln». Platen ble en kommersiell suksess og fikk svensk Grammis. Neste album, Pugish, kom 1970, med singelen «Föräldralåten». Platen inneholdt den samme type rock og var influert av mange ulike stilarter, jazz, folkemusikk, bluesrock, pop og det var til og med elementer fra barnemusikk på platen.
Så kom albumet Hollywood i 1972, men det var uten Karlsson og Wadenius. På denne platen hadde han med flere andre kjente svenske musikere, blant annet Jan Bandel på trommer, Göran Lagerberg på bass og Lasse Wellander og Kenny Håkansson på gitar. Denne platen inneholder flere av hans mest kjente sanger så som «Jag är en liten pojk», «Jag har en guldgruva», «Visan om Bo» og «Nationalsång». På det neste albumet, Pugh on the Rocks, som kom 1973, hadde han med blant annet Peps Persson, gitaristen Janne Schaffer og Janne Lucas Persson, som alle var etablerte svenske musikere. Av låtene på albumet kan nevnes «Långsamma timmar» og «Bä, bä, vita lamm». På Pugh on the Rocks tolker Pugh et flertall kjente melodier som andre har skrevet, blant annet Chuck Berry.
Storhetsperioden
I 1974 ble bandet Rainrock grunnlagt. Et av de andre medlemmene var hans bror Ingemar Rogefeldt. Deretter fulgte en meget suksessrik periode for Pugh. Først kom albumet Bolla och rulla i 1974, med blant annet låtene «Hog farm», «Silver-Lona» og «Dinga linga Lena». I 1975 kom hans kanskje mest populære utgivelse, nemlig konsertalbumet Ett steg till. Dobbel-LP-en, med 17 låter, inneholdt både eldre og nye låter. Av de nye kan nevnes «Vandrar i ett regn».
Med gruppa Rainrock hadde han utviklet et litt hardere sound enn tidligere, men i 1977 utga han en ny plate hvor han hadde byttet ut bandet og også forandret stil til mer country og rhythm and blues. På platen, som heter Bamalamas, hadde han denne gang med blant annet Wadenius, Björn J:son Lindh og Marie Bergman. I 1978 stilte han opp i den svenske Melodifestivalen med melodien «Nattmara».
Ny fremgangsperiode
I 1978 ga han også ut albumet Attityder. Han fortsatte og gi ut album i 1980-årene, men ikke med samme suksess som tidligere. I 1990 dannet han gruppa Grymlings, sammen med Göran Lagerberg, Michael Rickfors og Magnus Lindberg. Deres første album, Grymlings, som kom samme år, ble en enorm suksess. Den største hiten på platen var «Mitt bästa för dig», av Pugh, men også «Där gullvivan blommar», av Pugh og Rickfors, ble en hit.
I 1991 slapp Pugh et nytt soloalbum, Människors hantverk, og 1992 kom andre albumet med Grymlings, Grymlings II. Denne platen solgte også brukbart og ga Pugh mulighet å ta litt pause fra rampelyset og flytte ut på landsbygda. Først 1999 kom han tilbake med et nytt album, Maraton, som høstet bra kritikker. Samme år sang han også en duett med rapperen Petter på hans album Bananrepubliken.
I 2000-årene ga han ut flere samlealbum og et par nye album, blant annet platen Vinn hjärta vinn i 2006, hvor han igjen hadde med seg Wadenius og Karlsson. Han gikk her tilbake til det rocksoundet som han hadde på de tidligste platene. I 2000-årene spilte han også en del konserter og var med på TV. Pugh fikk fire barn, og bodde fra 1987 i Lokrume på Gotland.
I desember 2021 meddelte Rogefeldt at han avsluttet musikkarrieren ettersom han hadde fått nervesykdommen Kortikobasal degenerasjon.
Privatliv
Rogefeldt var fra 1987 bosatt i Lokrume på Gotland. Han fikk fire barn. Pugh Rogefeldt døde 1. mai 2023 i Slite.
Jevgenij Saltsyn
Jevgenij Ivanovitsj Saltsyn (russisk: Евгений Иванович Сальцын; født 26. februar 1929) var en sovjetisk vannpolospiller som deltok i de olympiske leker 1960 i Roma.
Saltsyn vant en olympisk sølvmedalje i vannpolo under Sommer-OL 1960 i Roma. Han var med på det sovjetiske laget som kom på andreplass i vannpoloturneringen bak Italia. Saltsyn spilte en kamp og scoret to mål i turneringen.
Transkaukasia
Transkaukasia eller Sør-Kaukasia (russisk: Закавказье – Zakavkazie, oversatt: På andre siden av Kaukasus) er et geografisk område som ligger mellom Russland i nord og Tyrkia og Iran i sør, og omfatter landene Armenia, Georgia og Aserbajdsjan.
Transkaukasia består av den delen av regionen Kaukasia som ligger mellom fjellkjeden Kaukasus i nord, det armenske høylandet og Talysjfjellene i sør, og lavland og sletteområder mot Svartehavet i vest og Det kaspiske hav i øst.
Etter at Det russiske keiserrike brøt sammen, ble Den transkaukasiske demokratiske føderale republikk etablert i februar 1918, men denne opphørte allerede i mai samme år, som følge av krigføringen mot Det osmanske riket i første verdenskrig og de store indre motsetningene.
Området var i perioden 1922 til 1934 en felles republikk innen Sovjetunionen under navnet Den transkaukasiske SFSR, som senere ble delt opp i tre separate sovjetrepublikker.
Hele Transkaukasia lå under Sovjetunionen frem til 1991, da de tre landene ble selvstendige. Etter samveldets oppløsning har det vært en rekke konflikter i området, blant annet Abkhasia og Sør-Ossetia som søker selvstendighet fra Georgia, og Nagorno-Karabakh som Armenia og Aserbajdsjan strides om.
Landene i området produserer olje, mangan, te, sitrusfrukter og vin.
Tsjad under Afrikamesterskapet i friidrett 2004
Tsjad deltok i Afrikamesterskapet i friidrett 2004 (utendørs) fra 14. til 18. juli 2004 i Brazzaville i Republikken Kongo.
Resultater (ufullstendig)
(Q, q – kvalifisert, NM – ikke noe gyldig resultat, SB – årsbeste, PB - personlig rekord)
Kigali internasjonale lufthavn
Kigali internasjonale lufthavn, tidligere kjent som Gregoire Kayibanda internasjonale lufthavn, men også referert til som Kanombe internasjonale lufthavn, betjener Rwandas hovedstad Kigali. Flyplassen ligger i forstaden Kanombe øst i Kigali, rundt 14 kilometer fra Kigali sentrum.
Trafikk
Flyplassen hadde 135,189 passasjerbevegelser i 2004. I 2008 hadde dette økt til rundt 300,000. I mai 2011 kunngjorde Rwanda Airports Authority at flyplassen ville bli oppgradert på grunn av den store trafikkøkninga.
Fasiliteter
Flyplassen har tre terminaler. Hovedterminalen på to etasjer ble bygdb for å erstatte en bygning med én etasje, som nå er en VIP-terminal. Hovedterminalen kan ta opptil seks små til mellomstore fly, men har også muligheter for å ta imot fly på størrelse med en Boeing 767. Sørsida av rullebanen har to landingsplasser for helikoptre som brukes av militærhelikoptre, med tilgang til hovedrullebanen. Det er også en fraktterminal ved flyplassen.
RwandAir har hovedkontor i andre etasje i hovedterminalen.
Ny lufthavn
Det er planer om å erstatte den nåværende flyplassen med en ny lufthavn som skal ligge sør for Kigali på sørsida av elva Nyabarongo i Bugesera. En ny lufthavn er nødvendig fordi den nåværende flyplassen ikke har plass til utvidelser av rullebanen eller fasiliteter. Den nye flyplassen vil ha én rullebane, med muligheter for å legge til én til om det trengs. Bygginga av denne er planlagt å begynne i 2012 og stå klar til flygninger i 2016.
Pietà (Michelangelo)
Pietà (1498–1499) av Michelangelo er en marmorskulptur i Peterskirken i Roma, den første av et antall verker over det samme temaet av håndverkeren selv. Statuen ble bestilt av den franske kardinalen Jean de Bilheres, som representerte Michelangelo i Roma. Den ble laget for kardinalens begravelsesmonument, men ble i det attende århundre flyttet til det første kapellet til høyre når en kommer inn i basilikaen.
Michelangelo hugget, i løpet av mindre enn to år, en av de mest bemerkelsesverdige skulpturene som noensinne er skapt ut ifra en enslig marmorsten. Hans fortolkning av pietàen er vidt forskjellig fra de som tidligere er skapt av andre håndverkere. Michelangelo bestemte seg for å skape en ung, rolig og himmelsk jomfru Maria istedenfor en sorgfull og eldre kvinne.
Michelangelo, som ofte var arrogant i møte med andre og konstant misfornøyd med seg selv, så på håndverket som om det kom fra indre påvirkning og fra kultur. I motsetning til rivalen Leonardo da Vincis idéer, så Michelangelo på naturen som en fiende som var nødt til å overvinnes. Skikkelsene han laget er kraftfulle og dynamiske; hver på sin plass og utenfor omverdenen. For Michelangelo gikk billedhuggerens arbeide ut på å frigi formene som allerede befant seg i stenen. Han trodde at enhver sten hadde en iboende skulptur, og at det å skulptere simpelthen gikk ut på å hugge vekk alt som ikke hørte statuen til.
Giorgio Vasari forteller at kort etter installasjonen av pietàen, overhørte Michelangelo noen som mente at dette var verket til en annen billedhugger, Cristoforo Solari. Dette førte til at Michelangelo risset inn MICHAELA[N]GELUS BONAROTUS FLORENTIN[US] FACIEBA[T] (Michelangelo Buonarroti, Firenze, lagde den) på skulpturen. Det var det eneste verket han signerte. Han angret senere på sitt utbrudd av stolthet og lovte aldri å signere flere verker med sine hender.
Vukovar
Vukovar er en by i Øst-Slavonia, nordøst i Kroatia, der elven Vuka munner ut i Donau.
Etymologi
Den første stavelsen Vuk er avledet av elven Vuka. Den andre stavelsen var (ungarsk vár eller város) er ungarsk for borg eller by. Oversatt betyr navnet byen ved Vuka.
Elvens navn Vuka er avledet av det sørslaviske ordet vuk som betyr ulv.
Tidlig historie, romertiden og middelalderen
Regionen har vært bebodd siden neolittisk tid. Vučedolduen som ble funnet under arkeologiske utgravinger ca. 5 kilometer øst for byen i landsbyen Vučedol er et symbol for Vukovar.
I romertiden fantes tallrike bosettinger og festningsanlegg langs Donaulimes. Slaverne innvandret i det sjette århundret. Vukovar ble i begynnelse av det 13. århundret som Volko, Walk og Wolkov. Fra det 14. århundret var det mest brukte navnet Vukovár. Under det ungarske kongedømmet var Vukovar setet for regionen Srem som lå mellom Drava og Sava.
Habsburgerne og osmanerne
I det 16. og 17. århundret var byen okkupert av Det osmanske riket. Mot slutten av den osmanske perioden hadde byen 3 000 innbyggere. Fra slutten av det 17. århundret var Vukovar del av det habsburgske riket og en del av kongedømmet Slavonia. Slavonia var formelt en del av både det kroatiske kongedømmet og det ungarske kongedømmet. Vukovar var i denne perioden hovedstad i Srem. Fra 1868 ble det slavonske og det kroatiske kongedømmet slått sammen til Kroatia-Slavonia og Vukovar ble hovedstad i dette riket.
Første halvdel av de tjuende århundret
I 1910 hadde byen 10,359 innbyggere, herunder 4 092 (39,50 %) kroater, 3,503 (33,80 %) tyskere, 1,628 (15,70 %) serbere, 954 (9,20 %) ungarere, og 183 (1,80 %) av annen opprinnelse.
Fra 1918 var Vukovar del av det nyetablerte Kongeriket Jugoslavia. Mellom 1918 og 1922 var Vukovar administrativt hovedsete for Srem fylke og mellom 1922 og 1929 hovedsete for Srem oblast. Fra 1929 var den en del av Sava Banovina og fra 1939 del av det kroatiske Banovina. Mellom 1941 og 1944 var Vukovar del av Den uavhengige staten Kroatia Under den andre verdenskrigen ble byen bombet av allierte styrker. Fra 1945 var Vukovar en del av Folkerepublikken Kroatia som en del av det sosialistiske Jugoslavia.
Kroatia-krigen
Under Vukovar-slaget høsten 1991 som var en del av Kroatia-krigen, ble byen beleiret og beskutt i 87 døgn av serbiske styrker. Byen var nærmest helt ødelagt da den falt 18. november 1991.
Vukovar var en staselig by, med flotte bygninger fra den habsburgske perioden. Den jugoslaviske hæren (JNA) brukte "Groznyj-metoden". I en måned hamret artilleriet løs og reduserte byen til en ruinhaug.
Den 19. november 1991 tok enheter fra den jugoslaviske hæren JNA under ledelse av den senere krigsforbryterdømte Mile Mrkšić kontroll over sykehuset i Vukovar. Sykehusets ledelse og en del ansatte ble innkalt til et møte, mens 400 ikke-serbere – skadede pasienter, ansatte, familiemedlemmer, tidligere forsvarere av byen, journalister, kroatiske politiske aktivister og andre sivile ble tvunget ut av sykehuset, til tross for at det var avtalt ordnet evakuering fra sykehuset med Røde Kors. Minst 264 av disse ble deretter torturert, mishandlet og drept ved Ovčara utenfor byen.
Mrkšić er, sammen med de to andre ansvarlige offiserene Miroslav Radić (som ble frikjent) og Veselin Šljivančanin (som ble dømt), kjent som Vukovar-Tre.
Befolkningssammensetning
Ved folketellingen i 2001 hadde byen Vukovar ca. 31,670 innbyggere.
Vukovar i kunsten
Krigen ved og i byen er skildret i den amerikanske filmen "Harrison's Flowers." Den inngår også i Jo Nesbøs roman Frelseren.
Tithoes
Tithoes er en slekt av biller som hører til familien trebukker (Cerambycidae).
Utseende
Store til svært store (opptil 90 millimeter), kraftige, mørkt brune eller rødbrune trebukker. De utmerker seg særlig ved svært kraftige kjever (mandibler), særlig hos hannene, som også har forstørret hode. Pronotum har kraftige pigger på sidene. Antennene er omtrent to tredjedeler så lange som kroppen hos hannene, omtrent halvparten så lange som kroppen hos hunnene, og krafti sagtakkede. Pronotum og dekkvingene har vanligvis flekker av lyse skjell.
Levevis
Larvene borer i død ved, ofte i døde røtter. De etterlater seg grove ganger i veden. Utviklingen tar flere år. Disse billene besøker ikke blomster, og mange arter er nattaktive. En del av dem kommer til lys. Disse artene forekommer særlig på savanne og andre forholdsvis tørre områder.
Utbredelse
Slekten er vidt utbredt i tørre områder av Afrika inkludert den sørlige delen av Den arabiske halvøya.
Vombater
Vombater er en familie kortbeinte, muskuløse pungdyr som går på alle fire bein. Ordet vombat kommer fra Dharug, et av språkene til de australske urinnvånerne. Ved første øyekast kan de ligne litt på en liten bjørn eller murmeldyr.
Egenskaper og utseende
De har en gråbrun pels over ryggen, hvit på buken, og har korte, kraftige ben. Vombater blir 90–115 cm lange, med hale 2–5 cm. De måler ca. 36 cm i skulderhøyde, og voksne individer veier mellom 22 og 39 kg.
En hunn føder en unge om gangen, etter en graviditet på mellom 21 og 30 dager. En nyfødt unge veier rundt 2 gram. Den klatrer inn i pungen til moren og blir der i rundt 5 måneder.
Adferd
Vombatene graver store hulesystemer med gnager-aktige fortenner og kraftige klør. De er først og fremst skumrings- og nattaktive, men kommer ut for å lete etter mat på kjølige eller overskyede dager. Vombater er marklevende. De er vanskeligere å få øye på enn mange andre dyr, men etterlater seg tydelige spor. Gjerder anses ikke som noen stor utfordring, vombatene graver seg ubesværet under eller gjennom slike hinder. De etterlater seg en særpreget kubisk lort.
Vombater er planteetere, og eter stort sett gress, halvgress, urter, bark og røtter. Vombater forekommer i tempererte skoger, fjelltrakter, tresavanner, gressletter og buskstepper, i Australia og Tasmania.
Vombater og mennesker
Vombater er ikke redde for mennesker, og noen har derfor med et visst hell prøvd å temme dem. De egner seg imidlertid dårlig som husdyr. De er ikke spesielt sosiale fra naturens side. De er sterke og raske, og kan lett velte en voksen mann. De har skarpe tenner, og de kan bli aggressive hvis de blir provosert eller bare er i dårlig humør.
Avføring
Avføringen fra vombater er formet som lett avrundede kuber. En teori om grunnen til dette er at vombater bruker avføring til kommunikasjon og legger avføringen fra seg på stener og andre steder som stikker opp. Hadde avføringen vært kuleformet, ville den rullet ned.
Artur Taymazov
Artur Taymazov (født 20. juli 1979) er en usbekisk bryter som bryter i fri-stil i 84-kilosklassen. Han representerte Usbekistan under Sommer-OL 2008 der han tok gullmedaljen. Han har også gull fra Sommer-OL 2004, og sølv fra Sommer-OL 2000.
Andrea Minguzzi
Andrea Minguzzi (født 1. februar 1982) er en italiensk bryter som bryter i gresk-romersk-stil i 84-kilosklassen. Han representerte Italia under Sommer-OL 2008 der han tok gullmedaljen.
The Love Romance of the Girl Spy
The Love Romance of the Girl Spy er en amerikansk stumfilm fra 1910 regissert av Sidney Olcott.
Schindler
Schindler kan referere til
Mustelinae
Mustelinae er en underfamilie med rovpattedyr som tilhører mårfamilien (Mustelidae) og mangler norsk navn. Fire av de 16 artene i denne gruppa finnes i Norge, men bare tre av dem hører naturlig hjemme her. Den fjerde arten ble importert hit for pelsdyrfarming, fra hvor mange har rømt og klart å etablere seg i norsk fauna. Tidligere ble det regnet mange flere arter og slekter til denne gruppa, men disse har siden fått en ny inndeling (se under fylogeni).
Mustelinae består utelukkende av små, langstrakte og slanke arter med tilliggende tett og fin pels. Noen av artene har hvit vinterpels. Alle er kortlemmede dyr med ypperlige klatreegenskaper. Noen er også ypperlige svømmere med nær tilknytning til vann.
Inndeling
Inndelingen følger Sato et al. (2004), Fulton & Strobeck (2006) og Law, Slater & Mehta (2018).
Jan Jirka
Jan Jirka (født 5. oktober 1993) er en tsjekkisk sprinter. Han har bronse på 200 meter og sølv på 4 x 100 meter stafett fra U23-EM i friidrett 2015 som fremste internasjonale meritter.
Idrettskarriere
Jirka deltok ved junior-VM i friidrett 2012. På 200 meter løp han på 21,50 sekunder, og fikk 33. beste tid i kvalifiseringsrunden, og gikk dermed ikke videre til semifinalene. Han deltok der også på 4 x 100 meter stafett, der Tsjekkia ble diskvalifisert.
Ved U23-EM i friidrett 2013 satte han personlig rekord i innledningsheatet på 200 meter, med 21,15 sekunder, men gikk ikke videre til finalen. Han deltok også på 4 x 100 meter stafett, der Tsjekkia kom på 5.-plass med ny tsjekkisk U23-rekord med 39,23.
Tsjekkia konkurrerte i Super League ved lag-EM i friidrett 2014, og de kom der på 10.-plass på 4 x 100 meter stafett, med Jirka på laget.
Ved U23-EM i friidrett 2015 fikk han to medaljer. På 200 meter kom han på 3.-plass, bak hhv. Karol Zalewski og Leon Reid. I tillegg var han med og vant sølv på 4 x 100 meter stafett, der Frankrike vant.
Henning Myrvang
Henning Ragnar Myrvang (født 18. august 1946, død 7. august 2020 ) var en norsk politiker (Ap). Med sine 32 år som ordfører i Sør-Odal kommune, var han en av Norges lengstsittende ordførere. Han stilte ikke til gjenvalg som ordfører i 2007.
Henning Myrvang ledet sitt siste ordinære kommunestyremøte den 25.10.2007. Ved innledningen av møtet holdt fylkesmann Sigbjørn Johnsen en tale for ordfører Henning Myrvang og avsluttet med å tildele ham Kongens fortjenstmedalje i gull etter 32 år som ordfører i Sør-Odal kommune og for sitt store samfunnsengasjement.
Henning var æresmedlem i Arbeiderpartiet, og i Sør-Odal Sanitetsforening.
Hennings plass: plassen foran rådhuset i Sør-Odal er oppkalt etter den legendariske ordføreren.
Karen Thomle
Karen Mathea Gulbrandsdatter Thomle (31. mai 1874 - 15. mai 1962), gift Lunde fra 1923, var jordmor og en av stifterne av Den norske jordmorforening i 1908.
Liv og virke
Thomle startet privat jordmorpraksis i Huitfeldts gate i Kristiania (dagens Oslo) i 1898, da hun første gang annonserte i Aftenposten. Hun har jevnlig annonser om virksomheten i hovedstadsavisene fra da og til 1923, fra ulike adresser i området rundt Vika. En del av jordmødrenes arbeidsoppgaver var å melde dødfødsler til gjeldende menighet. Thomle står som melder til Garnisonsmenigheten ved Akershus festning ved dødfødsel i 1906.
Da Jordmorforeningen ble stiftet 1908, ble Karen Thomle valgt inn i styret som revisor, et verv hun hadde til og med 1916. I 1920 ble hun varasekretær i foreningen. Hun var formann i Osloforeningen i 13 år, og var blant annet opptatt av jordmødrenes pensjon.
Barselhjemutstillingen
I en reportasje i ukebladet Urd om Barselhjemutstillingen ble «Jordmoravdelingen» beskrevet. Der var et ideelt rom for fødende kvinner stilt ut: «et lyst, vennlig rum i skinnende hvitt», men det var ikke dette som gjorde inntrykk på artikkelforfatteren. Det var «Elendighetshjemmet». Utstillingskomiteen hadde hentet innboet til dette hjemmet fra et arbeiderhjem på Sagene. Som betaling hadde komiteen kjøpt inn helt nye møbler og utstyr til dette hjemmet. Thomle beskrev arbeiderhjemmet i bladet: «Kjøpt og bragt hit akkurat som det stod og var». Opptakten var at jordmoren var blitt tilkalt for å hjelpe til ved fødselen. Hun ble sjokkert over å se den elendigheten der fødselen skulle skje. Kvinnen satt i skitne omgivelser, omgitt av sine små barn. Mannen var fraværende: «bare søndagshatten hans og den halvskidne snippen paa hylden fortæller at ogsaa han eksisterer».
Familieliv
Karen Thomles foreldre var Gulbrand Andersen Thomle (1830-1916) og Inger Mathea Baggerud (1839-1917) på Thonvold Nordre i Nordre Land.
Hun avsluttet trolig sin praksis som jordmor da hun giftet seg i 1923. Ektemannen var grosserer Johs P. Lunde (1870-1939) (døpt Paul Johannes, kalt Jannis), bosatt på eiendommen Solbakken (Ormsundveien 49) på Ormøya og eier av sko- og lærvarefirmaet Peder Lunde. Han hadde også slekt i Nordre Land. Paret var velstående, dro på utenlandsferier til Frankrike, Italia og Verdensutstillingen i New York i 1939. De hadde hytte i Valdres.
Harqinbanneret
Harqinbanneret (mongolsk:  ; ) er et banner (fylke) i byprefekturet Chifeng i den autonome region Indre Mongolia.
Det har et areal på 3.071 km² og teller 370.000 innbyggere.
Rashid Al-Athba
Rashid Al-Athba (født 18. august 1980) er en qatarsk skytter som konkurrerer i trap. Han representerte landet sitt under Sommer-OL 2012 i London, der hans beste resultat var nummer 7 i dobbel-trap.
Viktor Jelenić
Viktor Jelenić (født 31. oktober 1970) er en serbisk vannpolospiller.