cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Despotiko
Arkeologi og historie
En del av de fineste gjenstandene fra de seneste utgravningene er stilt ut i de arkeologiske museum i Parikia, hovedstaden på naboøya Paros, sammen med andre fortidsgjenstander fra regionen. En del glimt fra Despotikos tidlig moderne og moderne historie kan bli rekosntruert fra historiske topografiske kart og beskrivelser fra reisende fra denne perioden.
Miljø, natur og biologisk mangfold
Ettersom det er liten og ikke fast menneskelig bosetning, bortsett fra besøkende, foruten også moderat press fra husdyr på beite er en del naturlig habitater som er typisk for sentrale Kykladene godt bevart. Av den grunn er Despotiko, Strongyli og den sørligste delen av Antiparos som det omliggende havområdene blitt utvalgt som et område for prosjektet NATURA 2000. Det er økologisk nettverk av beskyttede områder innenfor Europaunionen. Store områder er dekket av buskvekster som garrigue. Munkesel (Monachus monachus) er fast tilstede i de grunne områdene. På havbunnen er det sjøgress av typen Posidonia oceanica som gir habitat for et mangfold av fauna og flora.
Megacyllene
Megacyllene er en slekt av biller som tilhører den artsrike underfamilien Cerambycinae i familien trebukker (Cerambycidae).
Utseende
Middelsstore, avlange, brune til svarte trebukker, vanligvis med gulaktige tegninger. Antennene er spinkle, oftest kortere enn kroppen. Pronotum er rundet, vanligvis tydelig bredere enn langt. Dekkvingene er jevnbrede eller noe avsmalnende bakover. Beina er lange og slanke. Artene i denne slekten kan være ganske ulike i farge, men de fleste har en viss likhet med vepser.
Levevis
Larvene utvikler seg i hard og tørr, død ved på greiner og stammer av løvtrær. De voksne billene besøker gjerne blomster.
Utbredelse
Slekten er vidt utbredt i Amerika, fra det sørlige Canada i nord til Argentina i sør.
Pietro Caputo
Han ble kreert til kardinal i 1219 av pave Honorius III.
Rytmisk gymnastikk under Sommer-OL 1984
Rytmisk gymnastikk under Sommer-OL 1984 ble arrangert fra 9. til 11. august i UCLAs Pauley Pavilion. Dette var første gang øvelsen var en del av gymnastikk under sommer-OL. Øvelsen ble hardt rammet av den Sovjet-ledede boikotten, som innebar at de seks beste utøverne fra VM året før uteble fra mesterskapet.
Golden Sun
Golden Sun (黄金の太陽 開かれし封印) er et japansk konsollrollespill utviklet av Camelot Software Planning til Game Boy Advance. Golden Sun er det første spillet i Golden Sun-serien.
Handling
Spillet foregår i en fantasi-verden kalt "Weyard" et massivt, jord-lignende miljø som består av flere store kontinenter og hav. Spilleren kontrollerer fire tenåringer i Golden Sun: Isaac, spillets tause hovedperson, og hans nære venner Garet, Ivan og Mia. De viktigste antagonistene i spillet er Saturos og Menardi, noen utrolig kraftige og talentfulle Adepts. Spilleren må også samhandle med andre karakterer, slåss mot forskjellige monster, og tilegne seg stadig kraftigere evner og utstyr.
Selv om mange av spillerens handlinger er obligatoriske for å gjennomføre hele spillet, kan man også besøke tidligere besøkte steder, og fullføre andre mål. En del av spillet foregår også i fangehull, og andre steder, som ofte har puslespill integrert i handlingen. Disse oppgavene krever at spilleren gjennomfører en rekke handlinger: For eksempel å lage en provisorisk bro ved å skyve tømmerstokker ut i elver, eller flytte sporet til en gruve-vogn for å få tilgang til nye områder.
Dagfinn Hjertenes
Dagfinn Hjertenes (født 13. august 1943 i Florø, død 28. februar 2006) var en norsk næringslivsmann og politiker (H).
Bakgrunn og yrkeskarrière
Han hadde handelsskole fra 1961, Befalsskolen for Infanteriet i Nord-Norge fra 1963, Bankakademiet og diverse kurs fra Forsvaret og bankvirksomhet. Hjertenes var sersjant/fenrik i Brigaden i Nord-Norge i 1964, kontorarbeider og skipsmegler i Florø 1965–1966, medarbeider i Den Vestenfjeldske Creditreformforening i Bergen 1968–1969, medarbeider ved Arna trygdekontor i 1968, bankassistent i Bergens Kreditbank 1969–1972, distriktskonsulent i Sogn og Fjordane Sparebanklag 1972–1979, banksjef ved Den norske Creditbanks filial i Florø 1986–1987, selvstendig næringsdrivende 1994–1996 og næringssjef i Flora kommune 1996–2001.
Hans styreverv i næringslivet inkluderte blant annet styreformann i Botnaneset Industriselskap 1981–2000, formann i Norsk Petroleumsforenings avdeling i Sogn og Fjordane 1986–1998, medlem av Saga Petroleums bedriftsforsamling 1988–1999, styremedlem i Firda Billag 1989–2006, styreformann i Vestnes Innredning 1998–2006 og styremedlem i Fylkesbaatane i Sogn og Fjordane 2000–2004.
Politisk og organisatorisk arbeid
Hjertenes var politisk aktiv for Høyre i mange år, og var formann i Florø og omegn Unge Høgre 1958–1962, sekretær i Sogn og Fjordane Unge Høgre 1960–1962, formann i Sogn og Fjordane Unge Høyre 1965–1968, organisasjonssekretær i Hordaland Høyre 1967–1968, formann i Askøy Høyre 1968–1972, ordfører i Flora 1980–1985 og 1988–1989, styremedlem i Florø Høyre 1976–1990, innvalgt på Stortinget fra Sogn og Fjordane 1989–1993, styremedlem i Sogn og Fjordane Høgre fra 1989, medlem av Høyres sentralstyre 1990–1992 samt formann i Flora Høgre 1990–1996. På Stortinget var han medlem av Energi- og industrikomiteen 1989–1990 og Forsvarskomiteen 1990–1993. Han var en sterk pådriver for å få lagt oljevirksomhet til hjembyen, noe som også ble en realitet, og ble ellers beskrevet som svært omgjengelig og en dyktig problemløser.
Ellers hadde han tillitsverv som formann i Sportsklubben Djerv 1970–1972, formann i Sogn og Fjordanes regionale høgskolestyre 1983–1989, formann i Sogn og Fjordane idrettskrets 1994–2003 samt ombudsmann for Forsvaret og for sivile vernepliktige 2002–2006.
Ski-VM 2025
Ski-VM 2025 skal arrangeres i Trondheim i Norge fra 26. februar til 9. mars 2025. Dette vil bli andre gang byen arrangerer verdensmesterskapet i nordiske grener, første gang var i 1997. Granåsen skisenter skal brukes.
Dette vil bli det første ski-VM hvor distanserennene i langrennsøvelsene er like lange for både kvinner og menn. Distansene blir 10 km intervallstart, 20 km skiatlon, 50 km fellesstart og 4 × 7,5 km stafett.
Nye øvelser er sprint for para-utøvere i langrenn - både kvinner og menn, samt fellesstart 5 km/normalbakke i kombinert for kvinner. Dessuten endres øvelsen normalbakke/10 km i kombinert for menn til normalbakke/5 km og i skihopping blir øvelsen mikslagkonkurranse normalbakke endret til mikslagkonkurranse stor bakke.
Arrangørby
Trondheim var eneste kandidat ved søknadsfristens utløp 1. mai 2019. 1. september 2019 var satt som frist for levering av den formelle søknaden, og 2. oktober ble den presentert for Det internasjonale skiforbundet (FIS) av representanter for Trondheim 2025.
Rebecca Langrehr
Rebecca Langrehr (født 4. april 1998) er en tysk moderne femkjemper.
Hun representerte Tyskland under Sommer-OL 2020 i Tokyo, hvor hun ble nummer 28.
Gastão Vidigal
Gastão Vidigal er en kommune i delstaten São Paulo i sørøstregionen av Brasil.
Industrias Kaiser Argentina
miniatyr|200px|Kaiser Carabela miniatyr|200px|IKA Estanciera miniatyr|200px|IKA Torino Industrias Kaiser Argentina S.A., forkortet IKA, var en argentinsk bilprodusent dannet i 1956 som et joint venture med Kaiser-Willys. Etter at Renault gradvis økte sin eierandel på begynnelsen av 1970-tallet byttet bedriften navn til Renault Argentina S.A.
Historikk
På begynnelsen av 1950-tallet hadde Juan Peróns regering forhandlet med flere amerikansk biltilprodusenter om å starte bygging i Argentina. Den eneste som til slutt var interessert var Kaiser. Størsteparten av den argentinske eierrandelen havnet hos den statlige bilfabrikken IAME. mini|Den første Jeep Fra Argentina. mini|Jeep Estanciera mini|Jeep Gladiator Da IKA ble dannet hadde Kaiser tatt kontroll over Willys-Overland og de første kjøretøyer som IKA bygde var ulike versjoner av jeepen. Etter at Kaiser la ned byggingen av Manhattan-modellen flyttet man stanseverktøyet til Argentina, hvor byggingen fortsatte under navnet Carabela. For å kunne tilby kundene noe mindre biler kom IKA Bergantin som var basert på Alfa Romeo 1900. IKA lisenbygget også ulike modeller fra Renault og for å erstatte den gammelmodig Carabela ble det også bygget biler fra American Motors Corporation på lisens. I 1965 tok IKA over konkurrenten Siam Di Tella.
IKA's første egne konstruksjon var IKA Torino som ble introdusert i 1966. Mye av teknikken kjennes igjen fra AMC's biler, men den sekssylindrede motor med overliggende kamaksel som kom fra Jeep og karosseriet ble tegnet av Pininfarina. Fra slutten av 1960-tallet økte Renault sine interesse og bilene ble kallt IKA-Renault.
Bielefeldavtalen
Bielefeldavtalen var en overenskomst som kom istand i mars 1920 mellom regjeringen i Fristaten Preussen og Rote Ruhrarmee under den pågående Ruhroppstanden. Bakgrunnen var generalstreiken i Ruhrområdet, som fortsatte etter Kappkuppet.
Mot innenriksminister Carl Severings vilje ble frikorpsene satt inn mot de streikende, og det kom til heftige kamper med den nystiftede Rote Ruhrarmee. Overenskomsten som Severing klarte å få istand med de streikende, førte bare delvis til at Ruhrarméen innstilte kampene. I begynnelsen av april marsjerte tropper fra Reichswert inn i Ruhrområdet og slo ned opprøret på en blodig måte.
EM i langdistansetriatlon 2015
EM i langdistansetriatlon 2015 (europamesterskapet i langdistansetriatlon) ble arrangert i Weymouth i Storbritannia i 2015.
Narvik Montessoriskole
Narvik Montessoriskole, inntil juli 2013 Fagernes skole, er en barneskole i Narvik-bydelen Fagernes som ble etablert i 2013 med oppstart i august samme år. Skolen har tilhold i lokalene til den tidligere kommunale Fagernes skole, som ble tegnet av arkitekten Oddvar Undersaker og oppført i 1957.
Montessoriskolen drives av stiftelsen Narvik montessoriskole.
Bybuss
Bybuss er en buss bygget spesifikt for bytrafikk. Innenfor en by stilles det sentrale krav som fremkommelighet, gjennomstrømning av passasjerer og tilstrekkelig kapasitet på korte, men intensivt trafikkerte bussruter. Bybussen stopper som regel ved alle stoppesteder, etter faste intervaller. Bybusstrafikkens omfang varierer sterkt fra by til by etter byens størrelse og lokale behov.
Busstyper
Benevnelsen «bybuss» utelukker ikke andre busstyper utenom singelbussen.
Motordrift
De første bybussene var snutebusser med motorkasse som rommet bensinmotor og senere dieselmotor. De første frembygde busser hadde sjåførsetet plassert ovenpå selve motorkassen, senere avløst med half-cab med førerhus på den ene siden av motorkassen og innbygd motor i buss med flat front. Siden begynnelsen på etterkrigstiden valgte enten flåtekunden eller bussprodusenten frontmotor, undergulvmotor eller hekkmotor, som regel med dieselmotor. Hekkmotoren vant sterk popularitet i mange land etter hvert som lavgulvbussen ble foretrukket som fremtidige bybusser. Automatiske girkasser var ikke vanlig før 1980-tallet, men de er nå en ufravikelig del av enhver bybuss av ny dato.
Standardiseringen av konstruksjon og utforming av den moderne bybussen har siden 1980-tallet åpnet opp et nytt felt for forbedring; drivstoffalternativene. Det oppsto et krav om miljøvennlige busser, og i 1991 kom de første bussene med propandrift i Oslo. Dette startet eksperimentering med henblikk på de neste tiår, noe som fremdeles ikke er overstått. Biodiesel, bioetanol, biogass og hydrogen har vært utprøvd og tatt i bruk. Dieselmotoren, som forurenset mindre enn bensinmotoren med hensyn til CO2, etterlot seg mer NOx-gassblanding som skaper lokal forurensning, og var ikke lenge et attraktiv motorvalg for den fremtidige bybussen. Nå har utviklingen dreiet seg til strømdrevne busser, dvs. elbusser, i tråd med nye lademetoder og strømdriftmetoder.
Gulvhøyde
Ordinære busser med høy innstigningshøyde mellom bakken og gulvet dominerte bybusstrafikken i meget lang tid, og de med undergulvmotor kunne ha enda større innstigningshøyde. Siden 1980-tallet har tendensen gått i retning laventrebuss med lav entre, eller lavgulvbuss med 70 % eller 100 % av hele gulvet i samme høyde. Sistnevnte kunne ha tre dobbeltdører istedenfor to, ettersom det er samme gulvhøyde i hele passasjerrommet i karosseriet.
Dørarrangementet
Den typiske bybussen har som regel to doble dører, en forut foran forhjulet inn til sjåførplassen og en midtskips for rask utgang. Men lavgulvbusser med en lik gulvhøyde kunne ha tre doble dører ved å ha en ekstra åpning i hekken. Dørarrangementet kan varieres fra bussoperatør til bussoperatør i møte med lokale krav og behov. I eldre tid var innvendig svingdør eller utvendig svingdør brukt, men senere har automatiske skyvedører og innvendig svingdør blitt vanlig.
Historikk i Norge
Hesteomnibussens historie i de norske byene siden 1834 eller 1842 er dårlig kjent, blant annet var disse ment for lokaltrafikk fra bysentrum til utkantstrøk. Den første bussruten med selvgående busskjøretøyer innenfor et byområde startet i juli 1899 da hesteomnibusene mellom Stortorvet i Kristiania og Grefsen bad (kalt diligencer) ble erstattet med to britiskbygde dampbusser bygd av LIFU. De to dampbussene ble retirert etter få måneder fordi reisekomforten ble alvorlig svekket av dårlig vegtilstand, blant annet på grusveger, som medførte at dampbussene fikk kallenavnet «Tarmristeren». Det var først i 1909 en ny bussrute ble åpnet i Kristiania, da Francis Bennett som eier av Bennetts Reisebureau åpnet rutene mellom Kristiania og forstadsområdene Sundvollen og Voksenkollen med to charabanc-kjøretøyer. Rutene var beregnet på turister, men ble nedlagt i 1915 grunnet drivstoffmangel etter den første verdenskrigs utbrudd. Dette var begynnelsen på lokaltrafikken i den norske hovedstaden, som tiltok etter etableringen av Norsk Trafik A/S med Kristiania Sporveisselskab som eier i 1918. Den første ruten ut av byen var mellom Vålerenga og Østensjø.
Etter hvert som forstadsbusstrafikken tok seg opp, ble det åpenbart at byen var i ferd med å vokse i alle retninger. Utbyggingstempoet skjøt fart og forsteder, boligområder og arbeidsområder spredte seg raskt ut fra eldre bygrenser innenfor datidens kommuneområde. Det oppsto store hull i kollektivnettet, som inntil da var besørget med sporveisdrift. Rutebilselskapene, som kappet om busslinjene ut fra byen, var forhindret fra å få konsesjon i bykommunen fordi det kommunale A/S Oslo Sporveier (OS) hadde fått enerett på all konsesjon i byen, som i 1925 ble omdøpt til Oslo. Det var åpenbart at man ikke kunne tilby transport over større og grisgrendte områder, ettersom kostnadsfaktoren betød at bruk av sporvei bare var hensiktsmessig der den var lønnsom. Busskjøretøyet var dermed et fleksibelt, rimelig og praktisk alternativ for å henge med i byens vekst. Et problem med sporveisnettet var at det var spredt ut i vifteform fra sentrum, slik at man måtte ha tverrgående ruter mellom sporveiene. Dette var bare mulig med buss.
Den første bybusslinjen (Linje 18) ble åpnet den 13. november 1927 mellom Alexander Kiellands plass og Loelvdalen (Kværner). OS sendte en ordre på ti busser til Strømmens Verksted, som kjøpte inn amerikanskbygde chassiser fra American Car & Foundry (ACF) med bensinmotor av merket Hall-Scott med en ytelsesevne på 65 hestekrefter. Etter disse var ferdigbygd, ble de levert til OS som utprøvde dem fram til åpningen av den nevnte busslinjen. Samtlige busser av denne serien, betegnet som A 100 til 109, hadde plass for førti passasjerer, og var de første bussene i Norge som var basert på busschassis med dobbeltdør foran i karosseriet. Passasjerene kunne dermed stige inn til sjåføren, som også fungerte som konduktør, mens de som skulle av gikk ut i den bakre delen av dobbeltdøren. Sporveisbussen ble en umiddelbar suksess, så Linje 19 ble åpnet mellom Lille Tøyen Hageby og Storgata i januar 1928. De to busslinjene var begynnelsen på bussnettverket som raskt spredte seg utover byen, først som tverrgående ruter, deretter som egne busslinjer.
Bergen Sporvei (BS) fulgte etter ved å kjøpe inn 5 busskjøretøyer for Linje 5 fra Mulen til Nøstet i 1928. Linjen ble åpnet den 6. juni 1928, blant annet fordi man trengte en tilbringerrute mellom jernbanestasjonen og utstillingsområdet for Landsutstillingen i dette året. De tre første bussene var av merket ACF, som ble bygd av karosserifirmaet P.H.T. Schmidt. Som OS hadde BS gode erfaringer med nystart av bybusstrafikk, og ACF-bussene var også populære, og en ny serie på åtte busser med chassis fra ACF ble kjøpt i 1929-30. Bergenserne satte meget stor pris på den fleksible og praktiske bussen i det ulendte terrenget rundt bysenteret og havneområdet i Bergen, og sporveisforlengelsen stoppet helt opp like etter den første bussen var levert. I 1940 var bussflåten på 28 busskjøretøyer. Trikken ble nedlagt og erstattet med buss i 1965.
Bussen kom meget tidlig til Trondheim, ettersom hesteomnibusen var en stor suksess som bybusstransport fra 9. mai 1893. Men Trondhjems Omnibus Aktieselskab ble nedlagt i 1902 etter at kommunemyndighetene overtok konsesjonsområdet mellom Lademoen og Ila, slik at landforbindelsen mellom byen og forstedene mot vest ble brutt. Den elektriske sporveien overtok, og bussen kom ikke tilbake på rimelig lang tid. Trondheim Sporvei (TS) var forbausende konservativ, ettersom sporveiselskapet ikke tok i bruk busser for ruter med mindre trafikkunderlag før på 1960-tallet. Rutebilselskapene kunne kjøre ned i sentrum og ta opp og slippe av passasjerer innenfor byområdet, det var 19 bilruter som stakk innom - bare en enslig rute kjørte innenfor byens grenser i 1928.
OS var på den andre siden ganske visjonært med bybussen. Suksessen man hadde opplevd i de første to årene etter åpningen av Linje 18 førte til et målrettet arbeid for å skaffe seg avansert bussteknologi til nye og mer kapable busser som måtte kjøpes inn til busslinjene som opplevde trafikkvekst. OS og Strømmens Verksted fulgte meget godt med på det som skjedde i Amerika, hvor en ny busstype beregnet utelukkende for bybusstrafikk hadde blitt utviklet, først av Twin Coach Co., deretter av andre bussprodusenter som ACF. I 1928 ble et eksemplar av den nye busstypen bestilt fra ACF, som fikk nummeret A-125. Denne bussen, som var av type Metropolitan Coach med «bulldog»-konstruksjon (senere frembygd buss), viste seg med sin tomvekt på over 8 tonn å være for tung for gatene i Oslo. (Maksimalgrense var 11 tonn i fullvekt)
Strømmens direktør og konstruktør Alf Ihlen og driftsingeniør Einar Isdahl hos OS visste råd. Man fjernet ganske enkelt chassiset og beholdt karosseriet, som fikk bunnramme som ble integrert med hjulopphenget. Den nye bussen, som ble prøvekjørt i oktober 1929, var en ganske dristig konstruksjon, fordi bussrammen dels var oppført i aluminiumsbjelker og jernbjelker. På dette tidspunktet var bruk av aluminium som bærende element i konstruksjoner helt nytt. ACF hadde advart Ihlen på det sterkeste mot å bruke aluminiumsbjelker i bunnrammen. Bussen som dannet bakgrunnen for serien B1 fikk kallenavnet «Makrellkassa». Tomvekten var på 6,5 tonn. Makrellkassene, som var meget langt forut for sin tid, utgjorde de første fem serier fra B1 til B5 med mindre endringer, selv om B3 utgjorde et unntak med tomotorsdrift. I januar 1934 ble det besluttet at man skulle bygge selvbærende busskonstruksjoner, og Strømmens Verksted leverte bussen med nummeret A-179.
Etter krigens slutt i 1945 hadde OS lært av andre busselskaper, Schøyens Bilcentraler satte allerede i 1933 inn treakslede busser (boggibuss) kjøpt fra AEC i Storbritannia, som viste seg som meget rimelige og kapable busser (plass for 68 passasjerer) med dieselmotor. Disse bussene, som gikk på ruten fra Grorud til Bygdøy, var også de første i Norge som var bygd for gjennomstrømningsprinsippet, slik at passasjerer kunne komme inn og ut så raskt som mulig ved stopp. OS var raske til å følge etter, også da tomannsbetjening ble innført for å forkorte tidsbruken ved stopp. Det var et akutt vognbehov etter krigen, noe som førte til forskjellige anskaffelser av tilgjengelige busskjøretøyer fra flere land. De første svenskbygde bussene i Oslo ble kjøpt i 1947 da OS beordret 20 Scania-Vabis B22. Schøyens Bilcentraler som var blitt en direkte konkurrent for OS med sine forstadsbusslinjer som gikk gjennom byområdet, kjøpte flere brukte AEC busser med halvhytte-konfigurasjon. Utover 1950-tallet stabiliserte bussmarkedet seg, og mer ordnede bussanskaffelser for bybusstrafikken i Oslo og Bergen startet, mens voksende byer rundt om i Norge etter hvert omdannet eksisterende bilruter til utelukkende bybussruter. Den første bybussen som utelukkende var bygd for enmannsbetjening kom til Hamar da Hamar og Omland Bilruter kjøpte den svenske Scania Vabis C70 «Capital» i 1958. Capital-bussen var tung og uvant å kjøre, så den ble solgt tilbake til Sverige etter omleggingen til høyrekjøring i 1966. Man hadde busser som var innredet slik at de kunne kjøres som enmanns- og tomannsbusser, men det var først i 1965 at den første rene enmannsbetjente bussen kom i tjeneste i Oslo. Denne bussen var levert fra Tyskland og var av merket Büssing Senator 12R. OS hadde også besluttet seg for en ny fargesetting, knallrød, som skulle bli en nær permanent fargesetting for «sporveisbusser» fram til det tjueførste århundret.
I Bergen ble trikkene erstattet med busser i 1965, og gjennom et kommunevedtak i 1960 ble det også besluttet at trikkedriften i Oslo skulle avvikes. Men i Oslo ble vedtaket trukket tilbake i 1977, slik at trikken fortsatte, ettersom den som et skinnegående transportalternativ var mer kapabelt og behagelig enn bussen. Det skjedde ikke i Trondheim. Siden 1951 hadde bilruteselskapet Trondheim Bilruter (TBR) tatt opp konkurransen med sporveiselskapet innenfor bygrensen med sine rød/grå busser, og fra 1966 var det besvart med en egne bussflåte i gul/blå farge. Dette førte til et anstrengt forhold som ble satt på spissen da kommunepolitikerne i 1974 tvang gjennom en sammenslåing av TBR, TS og A/S Gråkallbanen til Trondheim Trafikkselskap (TT). Alle selskapene hadde kommet i finansielle problemer, slik at det oppsto motsetninger om fremtidig strategi. Etter lang tids kamp endt det med nedleggelsen av trikken i Trondheim i juni 1988.
Urbaniseringen av den norske befolkningen hadde skutt rett opp i været i den siste halvdelen av 1900-tallet. Etter innføringen av enmannsbetjening ble bybussen en fast del av bussflåtene for private og offentlige busselskaper i byer rundt om i hele landet. Det ble også hjulpet ved at den politiske ledelsen tilla mye politisk vekt på kollektivtrafikk for å redusere veksten i biltrafikken etter hvert som fortettingen av trafikkmønsteret tiltok seg. Den første leddbussen ment som bybuss kom i Oslo da VBK leverte femten leddbusser basert på Volvo B10M i 1981. Tidlige leddbusser i Norge som de levert av Knudsen karosserifabrikk i 1964-67 var bygd som regionalbuss med enkeltdør, mens leddbusser som bybuss hadde dobbeltdør. De første lavgulvsleddbussene kom til Oslo i 1992.
Den moderne bybussen i Norge
På grunn av stor trafikk og korte avstand mellom stoppestedene måtte bussene for denne oppgaven utformes for effektiv og tidsbesparende transport av passasjerer. Det stilles ikke høye krav til komfort, rask gjennomstrømning av passasjerer inn og ut av kjøretøyet innebar dobbelte dører, lav innstigningshøyde og en stor andel ståplasser. Lavgulvbuss med knelingsevne var det oftest foretrukne valget for de fleste busselskaper og ruteselskapene som besørget bybusstrafikk, men ikke alltid. I ordinær trafikk er hyppige hastighetsvariasjoner en del av hverdagslivet, noe som innebar bruk av automatiske girkasser for å lette belastningen på sjåføren.
Den typiske bybussen i det tjueførste århundret i en norsk by er som regel av type singelbuss med to aksler med lavgulvkarosseri eller laventrekarosseri, hvor motoren er plassert i hekken hvor det som regel er et høyere dekknivå. Smidigheten på smale veger i urbane omgivelser innebar at bybussen ofte har noe kortere akselavstand enn tilsvarende busser, og hekkmotoren har den fordelen at fremkommeligheten vil være bedre på vinterføre. Krav om størst mulig brukervennlighet for passasjerene innebar at folk som trenger hjelpemidler som rullestol skulle kunne stige om bord gjennom en kombinasjon av lavt gulv og bussens knelingsevne.
Pope County (Illinois)
Pope County er et fylke i den amerikanske delstaten Illinois. Administrasjonssenteret ligger i Golconda.
Pike County (Illinois)
Pike County er et fylke i den amerikanske delstaten Illinois. Administrasjonssenteret ligger i Pittsfield.
Riksdagsvalget i Finland 2015
Riksdagsvalget i Finland 2015 ble avholdt over hele Finland den 19. april 2015, og valgte 200 representanter til Riksdagen for perioden 2015–2019. Representantene ble valgt ved forholdstallsvalg i 13 valgkretser. Til forskjell fra tidligere valg måtte partiene over en nasjonal sperregrense på 3 % av stemmene for å bli representert, men hadde anledning til å inngå i listeforbund i den enkelte valgkrets. Velgerne hadde mulighet til å forhåndsstemme mellom 8. og 14. april. Det var en samlet valgdeltagelse på 70,1 %.
I’m My Own Grandpa
«I'm My Own Grandpa» (Noen ganger fremført som «I'm My Own Grandpaw») er en amerikansk noveltysang, skrevet av Dwight Latham og Moe Jaffe. Den ble fremført av Lonzo and Oscar i 1947.
Riksdagsvalget i Finland 2015
Valgresultat
Sluttresultat fra den finske valgmyndigheten:
I’m My Own Grandpa
Sangen handler om en mann som, gjennom en usannsynlig (men lovlig) kombinasjon av ekteskaper, blir stefar til sin egen stemor. Det vil si: Ved å stilltiende droppe ste-moderatorene blir han sin egen bestefar.
I 1930-årene hadde Latham ei gruppe, The Jesters, på radio: Deres spesialiteter var biter av talt humor og noveltysanger. Mens han leste en bok om Mark Twains anekdoter fant han et avsnitt, hvor Twain beviste at det ville være mulig for en mann å bli sin egen bestefar. I 1947 utvidet Latham og Jaffe idéen til en sang, som ble en hit for Lonzo and Oscar.
Geneologi
I sangen gifter fortelleren seg med en enke som har en voksen datter. Deretter gifter hans far seg med enkens datter. Dette skaper en komisk forvirring av relasjoner gjennom en blanding av blod og ekteskap. For eksempel er fortellerens far nå også hans stesvigersønn. Situasjonen blir ytterligere komplisert når begge parene får barn.
Selv om sangen fortsetter å nevne at både fortellerens hustru og stedatter fikk barn med fortelleren og hans far, blir fortelleren faktisk «sin egen bestefar» med en gang hans far gifter seg med kvinnens datter.
Sangen fortsetter med at
Hendelse fra det virkelige liv
Ifølge en artikkel av James Pylant på genealogymagazine.com var sangen inspirert av en anekdote, som har blitt publisert med jevne mellomrom av aviser i godt over 150 år. Det tidligste sitatet var fra the Republican Chronicle i Ithaca, New York 24. april 1822 og det ble kopiert fra London Literary Gazette:
"Et bevis på at en mann kan være sin egen bestefar. Det var en enke og hennes svigerdatter og en mann og hans sønn. Enken giftet seg med sønnen og datteren med den gamle mannen. Enken ble derfor moren til sin ektemanns far følgelig bestemoren til sin egen ektemann. De fikk en sønn, som hun var oldemoren til. Nå, som sønnen til en oldemor enten må være en bestefar eller grandonkel, var denne gutten derfor sin egen bestefar. N. B. Dette var faktisk tilfellet med en gutt på en skole i Norwich."
Skjønt ikke ofte inntreffer situasjoner slik som dette av og til i virkeligheten. Ett kjendiseksempel er Bill Wyman og Mandy Smith-affæren, som innbefattet hans sønn og hennes mor.
Situasjonen er innbefattet i et [set] av problemer [attributed] til Alcuin av York og også i den siste historien i Baital Pachisi; the question asks to describe the relationship of the children to each other. Alcuin's solution is that the children are simultaneously uncle and nephew to each other; he does not draw attention to the relationships of the other characters.
Coverversjoner
Sangen har også blitt innspilt av:
«Jeg er min egen bestefar» med Øystein Sunde
Øystein Sunde ga ut en norsk coverversjon med tittelen «Jeg er min egen bestefar» i mars 1984 på Sundes musikkalbum I Husbukkens tegn (Philips 818 605-1). Sunde skrev den norske teksten som er nærmest en direkte oversettelse av originalteksten. Sangen ble også utgitt på samlealbumet Sundes verden – 52 av de aller beste På denne innspillingen deltok:
Både tekst og noter til «Jeg er min egen bestefar» ble publisert i notaboka Kjekkere å ha–2 i 1992. I boka forteller også Sunde litt om hvordan Bill Wyman og Mandy Smith nesten realiserte denne teksten.
Sunde fremførte «Jeg er min egen bestefar» i programmet Så hatten passer (sendt 29. november 1997 på NRK1). Han ble kompet av Henryk Lysiak (elektrisk piano), Åge Westgårdsrønningen (rytmegitar), Johnny Sareussen (bass) og Einar Hagerup (trommer). Opptaket var fra 31. januar/1. februar 1997 i Grieghallen.
Amira Kandil
Amira Kandil (født 21. februar 2003) er en egyptisk moderne femkjemper.
Hun representerte Egypt under Sommer-OL 2020 i Tokyo, hvor hun ble nummer 29.
Luxembourg under Vinter-OL 1994
Luxembourg under Vinter-OL 1994. Én mannlig sportsutøver, Marc Girardelli fra Luxembourg deltok i alpint under Vinter-OL 1994 i Lillehammer i Norge. Luxembourg, som deltok for femte gang i et vinter-OL, vant ingen medaljer. Beste plassering var en fjerdeplass i super-G for menn.
Your Cheatin’ Heart
«Your Cheatin' Heart» er en amerikansk sang med melodi og tekst av Hank Williams. Den blir betraktet som én av hans største sanger og som én av de største sangene innen countrymusikken. Sangen er en langsom bluesballade, hvor jeg-personen forteller sin elskerinnwe om den skylden hun vil føle for å ha bedratt ham.
Historien lyder at Williams ble foranlediget til å skrive «Your Cheatin' Heart», da han tenkte på sin første hustru Audrey Williams, mens han kjørte rundt med sin andre hustru Billie Jean Jones. Det antas at hun skrev ned teksten for ham sittende i passasjersetet. Williams samarbeidet med Nashville-låtskriveren Fred Rose i å frembringe sangens endelige utkast før han spilte den inn med His Driftin' Cowboys i sin siste innspillingssession noensine 23. september 1952. Den ble utgitt av MGM Records påfølgende år med katalognummer 11416.
Rolling Stone rangerte den som nummer 213 på sin liste over the 500 Greatest Songs of All Time.
«Your Cheatin' Heart» ble rangert som nummer fem på CMTs 100 Greatest Songs in County Music i 2003 og som nummer én på CMTs 40 Greatest Done Me Wrong (Cheatin') Songs i 2004.
Norsk versjon
Jacob Hjelte har skrevet en norsk tekst. På norsk bærer den tittelen «Ditt hjertes svik».
Film og TV-serie
Your Cheatin' Heart var også tittelen på en film om Hank Williams' livshistorie, gjort i 1964, med George Hamilton i rollen som Williams og Susan Oliver i rollen som hans hustru, Audrey. Soundtracket ble spilt inn av Hank Williams jr.. Your Cheatin' Heart var også tittelen på en TV-serie for BBC.
Nicola de Chiaromonte
Nicola de Chiaromonte eller  Chiaramonti  (død 1227) var en av den av den katolske kirkes kardinaler. Han tilhørte Cistercienserordenen og var biskop av Frascati.
Han ble kreert til kardinal i 1219 av pave Honorius III.
David Perlmutter
David Perlmutter er en amerikansk lege, forsker, forfatter og behandler innen funksjonell medisin som holder til i Naples i Florida. Han er leder av Perlmutter Health Center. Han har skrevet flere bøker om helse og er kjent for sin bruk av funksjonell medisin i behandling av hjerneskader.
Virke
Funksjonell medisin er en form for alternativ medisin som fokuserer på samspillet mellom omgivelsene, fordøyelsessystemet, hormoner og immunsystemet. Behandlingsformen er generelt ikke anerkjent i det vitenskapelige miljø, selv om enkelte institusjoner har åpnet for forskning på fenomenet.
Perlmutter utga i september 2013 boken Grain Brain, hvor han argumenterer for at gluten kan forårsake nevrologiske skader. Boken kom på The New York Times bestselgerliste.
Ifølge Perlmutter har 40 % av befolkningen problemer med å fordøye gluten skikkelig, og at de resterende 60 % også er i faresonen. Perlmutter mener at gluten blant annet kan være en årsak til migrene, autisme, infertilitet, schizofreni og over 30 andre tilstander.
Som promotør av behandlingsformen funksjonell medisin har Perlmutter og bøkene hans møtt kritikk fra andre leger og fagpersoner. Perlmutter mener at man ikke trenger å ta hensyn til inntak av kolesterol i kostholdet eller LDL-kolestrol i blodet, og at hjernen trenger store mengder kolesterol for å fungere optimalt. Bøkene Grain of Truth av Stephen Yafa og The Gluten Lie av Alan Levinovitz er skrevet som respons på Perlmutters bok fra 2013.
Perlmutter har vært både positiv og kritisk til bruk av vaksinering. Mens han på den éne siden har anerkjent at vaksinasjon som konsept er viktig for å unngå spredning av infeksjonssykdommer, har han også uttalt at innholdet av kvikksølvforbindelsen thiomersal kan skade barns hjerner. Han anbefaler derfor foreldre å ikke la sine barn få vaksiner dersom de inneholder thiomersal, og han mener også at vaksinasjonsprogrammet er en så stor belastning for barnets immunforsvar at det må spres utover et lengre tidsrom.
Perlmutter har opptrådt som medisinsk rådgiver på The Dr. Oz Show. Hans bidrag til den medisinske litteraturen omfatter publikasjoner i Journal of Neurosurgery, Southern Medical Journal, Journal of Applied Nutrition og Archives of Neurology. Han har også bidratt til artikler i Huffington Post, The Daily Beast, og Mind Body Green.
Hertug av Cornwall
Hertug av Cornwall er en adelstittel i England. Det var den første engelske hertugtittel, og er den siste som er knyttet til et faktisk hertugdømme, hertugdømmet Cornwall. Det andre eksisterende hertugdømmet i landet, hertugdømmet Lancaster, har ikke hatt noen hertug siden det ble innlemmet i kronen i 1413. Den går ikke i arv, men må gjenopprettes hver gang. Til tross for dette er den ikke overført til Storbritannias eller Det forente kongerikes høyadel.
Etter normannernes erobring av England i 1066 utnevnte de nye herskerne av England deres egne menn som jarl av Cornwall. Den første av disse var faktisk en bretoner fra den historiske regionen Cornouaille (som er fransk kognat for Cornwall) i Bretagne i Frankrike. Edward, den svarte prinsen, sønn av Edvard III av England, ble opphøyd til den første hertug av Cornwall etter at Edvard III hadde mistet tittelen som hertug av Normandie. Hertugdømmets besittelser, som var basert på de til de tidligere jarlene, utgjorde ikke hele dagens grevskap, og mye av det lå utenfor selve Cornwall, og dets utstrekninger har variert ved at besittelser har blitt solgt og anskaffet i årene løp. Etter at Edvard døde før kongen, ble hertugdømmet opprettet på nytt for hans sønn, den framtidige kong Rikard II av England. Ved et charter av 1421 ble hertugdømmet gitt til kongens eldste sønn. Cornwall var det første hertugdømmet konferert innenfor kongeriket England.
Den nåværende hertugen er prins William. Dette er i tråd med tradisjonen for å gi tittelen til monarkens eldste sønn.
Gavião Peixoto
Gavião Peixoto er en kommune i delstaten São Paulo i sørøstregionen av Brasil.
Triewaldsgränd
Triewaldsgränd er en gate i Gamla stan i Stockholm, den strekker seg fra Järntorget i nord mot Kornhamnstorg og Slussplan i syd og er cirka 50 meter lang.
Smuget nevnes allerede i 1733 som Triwalds gr og fikk sitt navn etter handelsmannen og amatørfysikeren Mårten Triewald som på begynnelsen av 1700-tallet eide en tomt i Medusa-kvartalet som ligger øst for smuget.
Jan Elvheim
Jan Elvheim (født 8. juli 1949 i Vefsn, Nordland, død 17. mai 2019) var en norsk politiker (Ap). Han var innvalgt på Stortinget fra Troms i perioden 1989-1993 og var vararepresentant i periodene 1985 – 1989 og 1993–1997.
Elvheim var klubbformann ved Harstad Stålindustri 1978-1981, medlem Landsstyret i Jern- og metallarbeiderforbundet 1982-1988, klubbformann Kaarbøs Mekaniske Verksted 1982-1989 og medlem Forbundsstyret i Fellesforbundet 1988-1989.
Alise Fakhrutdinova
Alise Fakhrutdinova (født 23. februar 1990) er en usbekisk moderne femkjemper.
Hun representerte Usbekistan under Sommer-OL 2020 i Tokyo, hvor hun ble nummer 30.
Lilit Mkrtsjan
Lilit Mkrtsjan (armensk: Լիլիթ Մկրտչյան; født 9. august 1982 i Jerevan) er en armensk sjakkspiller.
Hun var med på det armenske kvinnelaget som tok gull i det femte europeiske lagsjakkmesterskapet i Plovdiv i 2003.
Håkon Jarvis Westergård
Håkon Jarvis Westergård (født 24. september 1992 i Bergen) er en norsk orienteringsløper som løper for den norske klubben IL Tyrving. Westergård er norgesmester i orientering.
Håkon Jarvis Westergård har i flere sesonger hevdet seg i nasjonale orienteringsløp og representert Norge i mesterskap. I 2015 var han en del av det norske laget som tok sølvmedalje på sprintstafetten under VM i Inverness. Bergenseren løp en sterk andreetappe. Elise Egseth, Øystein Kvaal Østerbø og Anne Margrethe Hausken Nordberg løp de øvrige etappene. I 2016 fikk Westergård sitt gjennombrudd i et individuelt løp da han ble nummer 6 på sprintdistansen under EM i tsjekkiske Jesenik.
Camilla av Storbritannia
Camilla av Storbritannia (født 17. juli 1947 som Camilla Rosemary Shand, senere, som følge av sitt første ekteskap kjent som Camilla Parker Bowles) er dronning av Det forente Kongeriket Storbritannia og Nord-Irland samt andre samvelderikene (som inkluderer Canada, Australia og New Zealand) gjennom sitt ekteskap med kong Charles lll. De giftet seg i Windsor rådhus den 9. april 2005. Hun ble dronning ved dronning Elizabeth IIs død den 8. september 2022, da Charles ble konge. Kong Charles lll og dronning ble Camilla kronet 6. mai 2023 Westminster Abbey i London.
Bakgrunn
Hun ble født Camilla Rosemary Shand i London. Hennes foreldre var Rosalind Cubitt, eldste datter av den 3. baron Ashcombe, og major Bruce Shand. I 1973 giftet hun seg med brigader Andrew Parker Bowles; dette ekteskapet ble oppløst i 1995. Hun har to barn med Parker Bowles; Tom, født i 1974, og Laura, født i 1978. Det har vært en offentlig hemmelighet at Camilla og prins Charles i mange år hadde et forhold til hverandre mens de begge var gift på hver sin kant.
Dronning
Camilla ble dronning av Storbritannia, Canada, Australia, New Zealand og de andre samveldrikene ved dronning Elizabeth IIs død den 8. september 2022, da Charles ble konge.
Norges ambassade i Wien
Norges ambassade i Wien er en norsk utenriksstasjon. Kontorlokalene huser den norske ambassaden i Østerrike, FN-delegasjonen og Norges faste delegasjon til OSSE.
Norges utsendinger til Wien før 1960
Norge etablerte forbindelser med den daværende stormakten Østerrike-Ungarn i 1905, samme år som oppløsningen av unionen med Sverige. Frem til 1905 var Norge representert i landet gjennom den felles svensk–norske utenrikstjenesten, som hadde et stedlig generalkonsulat i byen.
Ministre med sideakkreditering til Wien 1906–1960
Fra 1906 til 1960 var Norge representert på diplomatisk nivå i Østerrike-Ungarn og senere Østerrike av en minister med residens i et av nabolandene, som hadde Wien som sideakkreditering, ofte sammen med flere andre sideakkrediteringer. Den første ministeren, Thor von Ditten, hadde hovedakkreditering til og residens i Berlin, og sideakkreditering til både Wien og Roma.
Kaukasushøne
Kaukasushøne (Tetraogallus caucasicus) er en monotypisk hønsefugl i fasanfamilien og inngår i slekten kongehøns, som består av fem arter. Arten har tilhold i fjellene mellom Svartehavet og Kaspihavet i Kaukasus i Asia. Arten er ifølge BirdLife International livskraftig.
Norges ambassade i Wien
Ministre med sideakkreditering til Wien 1906–1960
Følgende personer var ministre med sideakkreditering til Wien:
Kaukasushøne
Biologi
Kaukasushøne blir cirka 52–56 cm lang og har en vingespenn på 80–95 cm. Hannen veier cirka 1 930 g, hunnen cirka 1 730 g. Arten skiller seg fra andre kongehøns gjennom å ha mørk grå underside. Hunnen skiller seg fra hannen gjennom noe dusere farger og tettere flankestriper. Hun mangler også hannens lille spore. Fjærdrakten har ellers et kryptisk mønster i grått, brunt, hvitt og svart, men på avstand kan fuglene se helt grå ut. Vingene har store, hvit felt som andre kongehøns.
Habitatet består av fjellskråninger fra tregrensen omkring 2 500 moh og opp til snølinjen, men hovedsakelig under 4 000 moh, noen steder fra 1 800 moh og oppover. Fuglene finnes på skrenter og steinete utspring, ispedd raviner og klipper, men ikke i skog eller kratt; de unngår også store snødekker. Kaukasushøna trekker ned fra de største høydene om vinteren. Arten sies å trekke ned til foten av fjellene i kantsonen mot steppen i Dagestan etter kraftig vintersnøfall; i varmt vær, etter hekkingen trekker de opp i større høyder, til områdene ved den permanente snølinjen.
Arten er endemisk for Store Kaukasus. I Lille Kaukasus og videre sørover overtar den nære slektningen kurdistanhøne. I Kura-dalen i Georgia lever de to artene på henholdsvis nord- og sørsiden av dalen, men utbredelsene overlapper ikke.
Norges ambassade i Wien
Generalkonsuler i Wien i tiden uten egen ambassade
Det var tre personer som innehadde stilling som generalkonsul i Wien i tiden Norge ikke hadde egen legasjon eller ambassade der:
Kaukasushøne
Biologi
Arten er hovedsakelig planteeter som beiter alltid oppover skråningene og direkte på bakken. Dietten er variert og består av ulike plantedeler som blader, frukt, stilker, knoller med mer. Nesten 40 % av totalvekten om våren og sommeren består av gress, som Poa og Festuca. Resten av året er Campanulla og Alchemilla populært. Endring i kosthold gjennom året er begrenset til ulike deler av planten som blir spist; skudd og lignende når det er tilgjengelig; mest tørrstoff om høsten og vinteren.
Norges ambassade i Wien
Ambassadører etter 1960
I 1960 etablerte Norge egen ambassade med stedlig ambassadør i Wien
Kaukasushøne
Inndeling
Inndelingen følger Birds of the World og er i henhold til Winkler, Billerman & Lovette (2020). Norske navn på artene følger Norsk navnekomité for fugl og er i henhold til Syvertsen m.fl. (2008, 2017, 2020).
Jeanne Ellegaard
Jeanne Ellegaard (født 2. juli 1987) er en dansk curlingspiller bosatt i København. Hun setter andre sten på Danmarks curlinglandslag.
Noord-Holland
Noord-Holland (norsk Nord-Holland, vestfrisisk: Noard-Holland) er en provins i Nederland. Hovedstaden heter Haarlem. Største by er Amsterdam.
Jeanne Ellegaard
Ellegaard begynte med curling da hun var 10 år og debuterte i internasjonal sammenheng som reserve på Lene Nielsens lag under Junior-VM i curling i 2006, men fikk ikke spille i noen av rundene. Da hun året etter satte tredje sten for skip Madeleine Dupont på juniorlandslaget under Junior-VM i USA i 2007 endte Danmark opp med bronsemedalje.
I sitt første internasjonale seniormesterskap, Curling-EM 2010, var det igjen Nielsen som var skip. Ellegaard satte andre sten og Danmark kom på en femteplass. Året etter ble det fjerdeplass både i EM og VM, og det ble også resultatet da Ellegaard satte andre sten under EM i 2012.
Noord-Holland
Kommuner
Fra 1. januar 2019.
Laurens Janszoon Coster
Laurens Janszoon Coster ble i Nederland lenge regnet som boktrykkerkunstens oppfinner. Coster skulle ha levd i Haarlem fra rundt 1370 til 1440.
Nyere forskning har ikke funnet noen bevis for at det ble trykket bøker i Nederland før Gutenberg. Det er lite som tyder på at Laurens Janszoon Coster er en historisk person.
Mexico under Vinter-OL 1994
Mexico under Vinter-OL 1994. En mannlig sportsutøver fra Mexico deltok i alpint under Vinter-OL 1994 i Lillehammer i Norge. Mexico, som deltok for femte gang i et vinter-OL, vant ikke noen medaljer. Beste plassering oppnådde Hubertus von Hohenlohe, som fikk en 48.-plass i utfor for menn.
Pamela Jelimo
Pamela Jelimo (født 5. desember 1989) er en kenyansk friidrettsutøver og OL-vinner. Hun har spesialisert seg på 800 meter.
Tidlig karriere
Jelimo begynte å løpe i 2003, 13 år gammel, mens hun gikk på Koyo Secondary School i Kapsabet. Hun startet som sprinter, og hun ble kenyansk High Schoolmester på 400 m og 400 m hekk i 2005.
I juni 2007 ble hun nr 5 i det kenyanske mesterskapet på 400 m. Samme år vant hun gull på 400 m under det afrikanske juniormesterskapet og satte ny kenyansk juniorrekord på 200 m med 24,68. Hun skal ha løpt sin første 800 m 19. april 2008 under de kenyanske uttaksløpene til Afrikamesterskapet. Hun løp da på 2.01.02, og treneren hennes foreslo da at hun skulle satse på 800 m. Hun er ansatt i det kenyanske politiet, der hun trener sammen med Janeth Jepkosgei, en av hennes største rivaler på distansen.
Verdens beste på 800 m
Hun fikk sitt gjennombrudd under Afrikamesterskapet i 2008, 18 år gammel. Hun vant 800 m på 1.58.70, ny kenyansk juniorrekord. 25. mai 2008 vant hun 800 m under Hengelo Grand Prix på ny juniorverdensrekord – 1.55.76. Den gamle rekorden (1.57.18) var satt av kinesiske Yuan Wang i 1993. 1. juni 2008 løp hun imponerende under Golden League stevnet i Berlin og vant på tiden 1.54.99, ny afrikansk rekord. Den tidligere afrikanske rekorden (1.55.19) ble satt av Maria Mutola i 1994. 18. august 2008 vant Jelimo OL-gull på 800 m under OL i Beijing. Hun vant på tiden 1.54.87 – ny personlig rekord, og hun ble samtidig den første kenyanske kvinne som vant et OL-gull.
Under Golden League-stevnet i Zürich 29. august 2008 forbedret hun sin personlige rekord til 1.54.01, det tredje beste resultatet gjennom tidene, og det beste på distansen på 25 år. Bare Nadezjda Olizarenko og verdensrekordholder Jarmila Kratochvílová har løpt raskere. En uke senere avsluttet Jelimo en fantastisk sesong med å vinne det sjette av seks løp i Golden League. Hun var den eneste som vant alle seks konkurransene, og hun vant dermed vinnerpotten, gull for 1 million dollar, alene.
Fernando María Guerrero
Fernando María Guerrero Ramírez (født 30. mai 1873 i Manila på Filippinene, død 12. juni 1929) var en av de tre mest fremstående patriotiske filippinske diktere under og etter den filippinske revolusjon. De to andre var Jose Palma (1876–1903) og Cecilio Apostol (1877–1938).
Han skrev blant annet Mi Patria (Mitt fedreland), et patriotisk dikt på spansk. Han er også kjent for de patriotiske diktene La Bandera og Mariposas Negras.
Ernst Hoppenberg
Ernst Hoppenberg (født 26. juli 1878 i Bremen, død 29. september 1937) var en tysk svømmer som deltok under de olympiske leker OL 1900 i Paris. Hoppenberg ble olympisk mester i svømming to ganger under OL 1900 i Paris. Han vant 200 meter rygg individuelt og han var også med på det tyske laget, Deutscher Schwimm Verband Berlin, som vant 200 meter lagkonkurranse. De andre på laget var Julius Frey, Max Hainle, Herbert von Petersdorff og Max Schöne. Hoppenberg omkom i en bilulykke i 1937.
Terje Nyberget
Terje Viktor Nyberget (født 8. juli 1953 på Østre Toten) er en norsk offiser og politiker fra Bardu. Han var stortingsrepresentant for Troms fra 1989 til 1993, som representant for Fremskrittspartiet.