cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
James David Lin Xili
Biskop
Men etterhvert (2005/2006) ble det klart at han hadde utviklet Alzheimers sykdom og ble da bragt til et sykehus i Wenzhou for pleie som skulle pågå til hans død. En gruppe nonner og lekfolk så til ham, men myndighetene ville ikke at han pleies i kirkelige omgivelser, der han trass i sin tilstand kunne bli en samlende symbolskikkelse.
Myndighetene var også ved ransakelser og arrestasjoner på vakt mot at kirkens egne forberedelser en etterfølger og klarere det med Vatikanet, ettersom myndighetene selv ville ha kontroll med dette.
Hans etterfølger som biskop i Wenzhou var Vincent Zhu Weifang.
Women’s Tennis Association
Women's Tennis Association (WTA), organiserer kvinnenes profesjonelle tennisturneringer WTA-touren (Sony Ericsson WTA Tour). WTA ble stiftet i 1973. WTA utgir ukentlig rankinger, både singel og double. Det utgis både ranking for de siste 12 månedene og for sesongen. Rankingene baserer seg på poeng som skaffes fra WTA-touren og ITF Women's Curcuit.
Jevgenij Sadovyj
Jevgenij Viktorovitsj Sadovyj (russisk: ; født 19. januar 1973) er en russisk tidligere svømmer som under sommer-OL 1992 i Barcelona vant tre gullmedaljer på 200 m og 400 m fri og 4×200 m fri stafett for Samveldet av uavhengige stater. Sadovyj tok to også to gull under langbane-EM 1991 i Athen, for Sovjetunionen, samt to gull og én sølv under langbane-EM 1993 i Sheffield, for Russland.
Fylkesvei 591 (andre betydninger)
I Norge finnes fylkesvei 591 i de følgende fylkene:
Høgaas batteri
Høgaas batteri eller Høgaasbatteriet er et forsvarsanlegg som ble bygd som ledd i opprustningen av Norge og Glommenlinjen i årene etter 1900 og underlagt Posisjonsartilleriet. Anlegget ble bygd i årene 1902-03 i form av et batteri utskilt som gnr/bnr: 51/4 fra gården Svindal Nordre i Fet kommune. På folkemunne fikk batteriet dermed navnet «Svindalsfestningen».
Batteriets formål var å hindre fremrykning nordover fra Trøgstad eller vestover fra Løken i Høland for videre å krysse Glomma i Fetsund i møte med Fetsund batteri. Det forelå også tanker om å armere DS «Glommen» og andre skip på Øyeren for å understøtte batteriet, men dette ble ikke gjennomført.
Konstruksjon
Fra batteriet ble det anlagt en 120 m lang vei mot nordvest ned til Rv 22.
Orienteringsbordet
Orienteringsbordet står bak batteriets venstre fløy. Dette hadde innrisset peilelinjer til kjente posisjoner i forterrenget. På denne måten kunne batterisjefen og kanonkommandørene komme til en omforent forståelse av forterrenget og alle ville forstå hvor en mente med: «Mål, 10 streker venstre for By, kanonvis, Ild!»
Orienteringsbordet var normalt standplass for ildleder. Slike siktebord ble derfor plassert høyt og med fri sikt slik det også står på Høgås. Etter reglementet skulle de omgis av en dekningsmur, men dette ble sjelden gjennomført. Et av de stedene der dette ble utført er på Sarpsborg østre batteri. Ved Høgås finner en ikke noen løse stener og ingen merker etter forankring i fjellet rundt orienteringsbordet. På kart over batterianlegget datert 1. mai 1903 er det heller ikke angitt noen dekningsmur. En må anta at det ikke har vært noen dekningsmur ved Høgås. Området rundt bordet er også ulendt og lite egnet for opphold.
«Kommandantens plass»
Etter lokal tradisjon er «kommandantens plass» ved muren som danner overgangen mellom nedre og mitre nivå. Det er ikke funnet belegg for dette. Denne plasseringen gir noe dekning, men dårlig oversikt over forterrenget, særlig mot venstre flanke og den høye åsen på denne siden. Videre gir plasseringen en særdeles dårlig oversikt over batteriets to øvre nivå. Best oversikt over forterreng og samtidig nærhet til alle standplasser får en på høyre fløy av øvre nivå. Det som normalt er kommandantens standplass i strid er ved orienteringsbordet.
Muren mellom midtre og nedre nivå stod opprinnelig på fjell. Ved en anledning ble det tent opp et kraftig bål mot fjellet og muren, så kraftig at fjellet sprakk og en stor blokk på ca. 1,5 tonn raste ut. For så sikre murverket over bekostet Forsvaret en forsterkning i betong.
100-årssalutt
16. juni 2005 lød kanondrønn fra Høgaas. Fjeldsrud vel, som har påtatt seg et visst ansvar for vedlikehold av batteriet, hadde satt i scene en feiring av 100-årsjubileet for unionsoppløsningen. Fra Råde var innlånt en tidsriktig kanon, en Ehrhardt 7.5 cm, her uten skjold. Asbjørn Lundeby var innlånt fra forsvarsforeningen som kanonkommandør og til nærforsvar møtte «infanterist» John Berg med blankpusset «Krag» anno 1898 med opplantet bajonett. Saluttammunisjon á 600 kroner, var anskaffet fra Kongsvinger festning og 100 årsjubileet ble feiret med en fem-skudds salutt, kanskje eneste gang kanoner har talt fra Høgaas batteri.
Batteri eller fort?
Det er noe uklarhet omkring navnet på anlegget. Ved etableringen ble det omtalt som batteri. Fra ca. 2004 har Forsvaret begynt å omtale det som fort.
Etter 2004
Landsverneplanen for Forsvaret kom 6. mai 2004. Her tok en i bruk betegnelsen Høgås fort, men i teksten omtales anlegget som et batteri. Fra nå av brukes batteri og fort noe vekselvis. Ved 100-årsmarkeringen for unionsoppløsningen i juni 2005 ble det skutt salutt fra Høgås batteri. Det ble utgitt et lite hefte av Nasjonale Festningsverk der en bruker Høgås fort. Samtidig setter Nasjonale festningsverk opp en informasjonstavle ved Fetsundbatteriet der en bruker Høgås batteri! Kongsvinger festnings venner ga ut et lite hefte i 2004 der en bruker Høgås fort. Begge disse heftene henter for en stor del teksten fra Landsverneplanen. I sin bok har Amundsen en mindre diskusjon omkring navnet, men bruker det som Landsverneplanen har introdusert i 2004.
Betegnelsen fort er ikke entydig og har vært brukt på forskjellig vis gjennom tidene. Dersom en sammenligner med andre anlegg som ble bygget i årene 1899-1918 som ledd i en militær oppbygning til forsvar mot Sverige, så er Høgaasbatteriet av tilsvarende størrelse og konstruksjon som de øvrige batteristillingene og langt mindre enn fort som Urskog fort, Greåker fort og, ikke minst, Høytorp fort.
Da batterianleggene i Fet ble anlagt ca. 1902, het de Fetsundbatteriet og Høgaasbatteriet. Lokalt har en brukt Vilbergfestningen og Svindalfestningen eller varianter av dette. Nasjonale Festningsverk har «oppgradet» anlegget på Høgås til «fort» ca. fra 2004.
Siden anlegget er fredet ble Riksantikvaren (RA) tilskrevet 21. oktober 2009. Ifølge tilsvar fra RA innhentet RA følgende uttalelse fra Forsvarsbygg: «Grunnen til valg av navn er at anlegget er benevnt med det navnet i Forsvarets eiendomsregister. Høgås batteri synes å ha større tradisjon. Ved neste revisjon av Landsverneplanen vil vi derfor vurdere å endre navnet.» Riksantikvaren skriver tilsvarende: «RA har tatt opplysningen til etterretning og vil på samme vis vurdere å endre betegnelsen på anlegget ved fremtidig revisjon...».
Tilsynelatende har navnet nå blitt tilbakeført til Høgås batteri og anlegget omtales bla. som Høgås batteri på kulturminnesøk
Adkomst
Batteriet er skiltet ved Rv. 22 der batteriveien kommer ned. Her er det også parkeringsmulighet for noen få biler.
Kilder og litteratur
(Stort sett samme innhold som Landsverneplanen)
Tove
Tove er et kvinnenavn med opprinnelse i det norrøne navnet Tófa som var en kortform av navn som begynte med Tor- og hadde sluttledd på f- eller v-. Eksempler er Torve som betyr «torden» og «hellig» og Þórfríðr (Torfrid) som betyr «torden» og «vakker».
Norrøn tid
Harald Blåtann giftet seg mot slutten av 900-tallet med en vendisk kongedatter ved navn Tove, senere kjent som Tove av Danmark. Faren hennes, Mistivoj, var knees (konge) over obotrittene, en slavisk folkegruppe i Holsten. Tove fikk reist en runestein over moren sin. I dag kalles den «Sønder Vissing-stenen 1» med innskriften tolket som: «Tove lot gjøre minnesmerke, Mistivojs datter, Harald den Gode Gormsøns kone, etter sin mor.»
Ved Gunderup kirke utenfor Ålborg finnes navnet på en runestein fra samme perioden med en innskrift om at "Toke reiste disse stein og gjorde disse kumbler etter sin måg Abe (Ebbe), en god thegn [lokal høvding] og Tove, sin mor. De ligger begge i denne gravhaugen. Abe (Ebbe) unnet Toke sitt gods etter seg.»
Da Olav den hellige stod fadder for sin islandske skald Sigvat Tordssons datter, gav kongen henne navnet Tove.
Utbredelse
Tove er kjent i Norge fra 1300-tallet og kom sannsynligvis fra Danmark. Tove var et vanlig navn i Norge i middelalderen. Over 20 forskjellige personer med navnet er nevnt i Regesta Norvegica. Tove var blant de mest populære navnene på nyfødte jenter i Norge i perioden ca. 1940–1970.
Tove brukes i dag hovedsakelig i Danmark og Norge. Navnet er lite utbredt utenfor Skandinavia.
Kjente personer med navnet
Personene i listen er ordnet kronologisk etter fødselsår.
Paulo da Gama
Paulo da Gama (født ca. 1465, død i juni/juli 1499) var broren til Vasco da Gama, og kaptein på det ene av de fire skipene som fullførte den første sjøreisen til India, og førte et skip på hvemreisen. Han døde i 1499, på vei hjem fra den berømte reisen.
Hanif Kureishi
Hanif Kureishi (født 5. desember 1954 i Bromley i London) er en britisk forfatter. Kureishi har skrevet i flere genrer, men er mest kjent for å ha skrevet filmmanus og romaner.
Bakgrunn
Hanif Kureishi vokste opp i en av Londons sydlige forsteder. Moren var fra England og faren Rafiushan fra Pakistan. Faren stammer opprinnelig fra Madras, men kom til Storbritannia for å studere jus. Han ga etterhvert opp studiene og arbeidet ved den pakistanske ambassaden i London. Rafiushan giftet seg med Audrey Buss og paret bosatte seg i Bromley. Der ble Hanif Kureishi født.
Kureishi gikk på Bromley Technical High School. Han studerte filosofi, først ved Universitetet i Lancaster, siden ved King's College i London.
Forfatterskap
Kureishi fikk sitt gjennombrudd som manusforfatter till spillefilmen My Beautiful Laundrette fra 1985. Filmen, som ble regissert av Stephen Frears, handler om en pakistansk-britisk ung mann som vokser opp i 1980-tallets London. Gjennombruddet som forfatter kom med romanen Bydels-Buddha (1990). Boken ble filmatisert av BBC og sendt som tv-serie. Musikken til serien ble komponert av David Bowie.
Kureishi ble i 2008 utnevnt til kommandør av Den britiske imperieordenen.
Privlaka
Privlaka er en kommune i Zadar fylke i Kroatia. Det økonomiske grunnlaget er landbruk, vindyrking, husdyrhold og turisme. Privlaka befinner seg på den regionale veien mellom Zadar, Nin og øya Vir.
Befolkning
Ifølge folketellingen i 2011 er det 2 253 innbyggere i området, hvorav 98% er kroatere.
Operafjell-ulykken
Et russisk jetfly av typen Tupolev 154M, kjennetegn RA-85621 fra Vnukovo Airlines i Moskva styrtet i Operafjellet på Svalbard 14 km øst for flyplassen under innflyving for landing mot vest på Svalbard lufthavn, Longyear. Flyet kom fra Vnukovo-flyplassen utenfor Moskva og hadde 130 passasjerer, russiske og ukrainske gruvearbeidere med familiemedlemmer og elleve besetning. Alle 141 om bord mistet livet. De omkomne ble bragt til Tromsø for identifisering. Etter minnestund i Tromsøhallen ble kistene ført til de respektive hjemsteder i Ukraina og Russland.
Ulykkesårsak
Ulykken var en «kontrollert flygning inn i terreng», dvs. at det ikke var noe teknisk galt med flyet og at pilotene hadde full styring. Flyet kolliderte med fjellet på grunn av feilnavigering. Havarikommisjonen kom frem til 18 vesentlige faktorer og fravik fra prosedyrer som ble identifisert som ulykkesårsaker.
Robert Kirby
Robert Kirby (født 16. april 1948, død 3. oktober 2009) var en britisk musiker og strengearrangør innen rock og folkemusikk. Han var mest kjent for sitt bidrag på Nick Drake-albumene Five Leaves Left og Bryter Layter, men har også arbeidet med Ralph McTell, Paul Weller og Elvis Costello. Kirby døde av naturlige årsaker i New York 3. oktober 2009, 61 år gammel.
Konsert til ære for Nick Drake
2. juli 2005 holdt Kirby en konsert i Central Park, New York hvor han fremførte 18 av Nick Drakes sanger, med de originale arrangementene. Five Leaves Left ble fremført i sin helhet, i tillegg til utdrag av Bryter Later og Made to Love Magic. Med seg hadde han gitaristen Josh Max og sangeren Julie James fra New York-gruppa The Maxes. Konserten hadde over 3000 tilskuere med Nick Drake-fans fra hele USA.
John Travolta
Travolta ble kjent som Vinnie Barbarino i TV-serien Welcome Back, Kotter på 1970-tallet. Han fikk et gjennombrudd i filmen Saturday Night Fever i 1977, med Oscar-nominasjon for beste hovedrolle. Det virkelige store gjennombruddet kom med hovedrollen i filmen Grease året etter, der han spilte sammen med Olivia Newton-John. Etter dette medvirket han i flere filmer som fikk liten oppmerksomhet, inntil han med filmen Pulp Fiction gjorde suksess på ny og fikk en ny Oscar-nominasjon. Han har senere fått en stjerne på Hollywood Walk of Fame.
Privatliv
Travolta giftet seg med skuespillerinnen Kelly Preston i 1991, og var gift med henne til hun døde i 2020. De har datteren Ella Bleu (født 2000) og Benjamin født 2010; deres sønn Jett (født 1992) døde 2. januar 2009 i en alder av 16, av et anfall under en familieferie. Han led en sykdom kalt Kawasakis sykdom som kan resultere i varierte smertefulle bivirkninger som anfall og i noen tilfeller hjerteproblemer.
John Travolta er medlem av scientologikirken. Sammen med skuespillerkollega Tom Cruise er han bevegelsens fremste kjendismedlem. I 2000 spilte han dessuten i Battlefield Earth, en kritikerslaktet science fiction-film basert på en roman av L. Ron Hubbard, scientologikirkens grunnlegger.
Travolta er utdannet pilot og eier fem fly, deriblant en Boeing 707-138 som har Qantas maling og merking da han er en goodwillambassadør for flyselskapet. Flyet bærer navnet Jett Clipper Ella og er oppkalt etter hans barn og Pan American World Airways som brukte Clipper i sine flynavn.
Fronten
Fronten var en norsk avis med et sterkt nazistisk preg, utgitt mellom 1932 og 1940 av Eugen Nielsen. Redaktør var Adolf Egeberg jr.
I begynnelsen ble avisen utgitt annen hver uke, men utgivelsen ble etterhvert mer sporadisk. Nielsens hovedfokus, som reflektert av hans utgivelser, var angrep på frimurere.
Nielsen var også nøkkelperson i Norges Nasjonal-Socialistiske Arbeiderparti (NNSAP). Da Nasjonal Samling i 1940 oppnådde nært samarbeid med den tyske okkupasjonsmakten, ble Fronten etterhvert nedlagt. Nielsen fortsatte som anti-frimurer-konsulent for Sicherheitsdienst.
Botswana
Botswana, offisielt Republikken Botswana (setswana: Lefatshe la Botswana), er en innlandsrepublikk i det sørlige Afrika. Under britisk styre (1885–1966) ble de nåværende landegrenser etablert. Britene ga landet navnet The Bechuanaland Protectorate. Den selvstendige nasjonen fikk navnet Botswana som sitt nye navn, etter uavhengigheten fra britene 30. september 1966. Landet grenser mot Sør-Afrika i sør og sørøst, Namibia i vest og nord, Zambia i nord (150 m grense) og Zimbabwe i nordøst. Botswana har siden uavhengigheten blitt regnet som et av Afrikas vellykkede demokratier.
Botswana har en av Afrikas sterkeste og mest stabile økonomier. Den er tett bundet opp til Sør-Afrika og er dominert av gruvedrift, særlig diamanter. Kvegdrift og turisme er også viktig for økonomien. San-folket, eller Buskmennene, må flytte fra Kalahariørkenen hvor de bor på grunn av bygging av diamantgruver. Derfor er det en pågående uenighet i landet mellom regjeringen og buskmennene. Landet er oppkalt etter sin største etniske gruppe, tswanaene.
Naturgeografi
Med et areal på omkring 600,000 km² er Botswana litt større enn Frankrike, samtidig med at landet er et av de tynnest befolkede i verden.
Den sørlige delen av Botswana er dominert av halvørkenen Kalahari som dekker opp mot 70 % av landet. Verdens største innlandsdelta, Okavango-deltaet, ligger i den nordvestlige delen av landet. Det store saltbassenget Makgadikgadi-bassenget ligger mot nord.
Klimaet er halvtørt med varme vintre, men ofte med minusgrader om natten, og hete somre. Iblant forekommer lengre tørkeperioder. I august blåser en vestlig vind som fører med seg sand i mengder som gjør at sikten blir dårlig.
Noen store miljøproblem er begrenset tilgang til ferskvann og ørkenspredning. All elektrisitet blir produsert av fossilt brensel i tillegg til importert elektrisitet.
Demografi
Botswana har omkring 1,9 millioner innbyggere. Den etniske sammensetning er:
Siden uavhengigheten har innbyggertallet steget kraftig, men stigningen er gått ned på grunn av høy aids-dødelighet, og i år 2005 var det et fall i befolkningstallet på en prosent, noe som også skyldtes utvandring.
Språk
Det offisielle språket er engelsk. Parlamentet forhandler på engelsk, og alle større aviser gis ut på engelsk. Fra andre klasse blir det undervist i engelsk i skolen.
Blant befolkningen snakkes på tilsvarende måte setswana, et bantuspråk som de fleste innbyggerne forstår. I grunnskolen er det et undervisningsspråk. I tillegg finnes det flere minoritetsspråk i Botswana, for eksempel snakker san eller buskmann-folkene et eget språk.
Historie
Batswana (flertall av «Motswana») er et begrep som betegner alle innbyggere i Botswana og henviser til landets etniske gruppe (kalt «tswana» i Sør-Afrika). Før europeisk kontakt, levde tswanaene som gjetere og jordbrukere under stammestyre.
Sent i det 19. århundre brøt det ut fiendtligheter mellom shonaene i Botswana og ndebelestammene som migrerte inn i territoriet fra Kalahariørkenen. Spenningene eskalerte også med boere fra Transvaal. Etter appell fra tswana-lederne Khama III, Bathoen og Sebele om assistanse, satte den britiske styresmakten «Bechuanaland» under sin beskyttelse den 31. mars 1885. Det nordlige territoriet forble under direkte administrasjon som Protektoratet Bechuanaland og er dagens Botswana, mens det sørlige territoriet ble del av Kapp-kolonien og er nå del av den nordvestre provinsen i Sør-Afrika. Majoriteten av setswana-språklige mennesker lever i dag i Sør-Afrika.
Da unionen Sør-Afrika ble dannet i 1910 ut av de største britiske koloniene i regionen, ble ikke protektoratet Bechualand, Basutoland (nå Lesotho) og Swaziland inkludert, men provisjoner ble lagt for at de senere kunne innlemmes. Men et vagt forsøk ble gjort for å konsultere deres innbyggere, og selv om etterfølgende sørafrikanske regjeringer forsøkte å få områdene overført, Storbritannia utsatte stadig saken og det ble aldri noe av. Valget av regjeringen fra nasjonalistpartiet i 1948 som innførte apartheid og Sør-Afrikas utmelding fra Samveldet i 1961, gjorde slutt på muligheten for å innlemme territoriene i Sør-Afrika.
En ekspansjon av britisk sentral autoritet, og evolusjonen av stammestyret resulterte i etableringen i 1920 av to råd som representerte afrikanere og europeere. Proklamasjoner i 1934 regulerte stammestyret og makten. Et europeisk-afrikansk råd ble dannet i 1951, og grunnloven fra 1961 etablerte et konsulterende lovgivende råd.
Storbritannia aksepterte i juni 1964 forslag for demokratisk selvstyre i Botswana. Regjeringssetet ble flyttet fra Mafeking i Sør-Afrika til nylig etablerte Gaborone i 1965. Grunnloven av 1965 førte til det første valget og til uavhengighet 30. september 1966. Seretse Khama, en leder i uavhengighetsbevegelsen og som hadde legitimt krav på høvdingskapet til Ngwato, ble valgt til den første president, gjenvalgt to ganger og døde i embetet i 1980.
Politikk og administrasjon
Botswana er en demokratisk republikk med en president som både er statsoverhode og regjeringssjef. Den utøvende makten ligger hos regjeringen sammen med presidenten. Presidenten velges av parlamentet. Den første presidenten var Seretse Khama som satt i 14 år til sin død i 1980. Presidentskapet gikk videre til den sittende visepresidenten, Quett Ketumile Masire, som ble valgt på nytt i det ordinære valget i 1984 og gjenvalgt både i 1989 og 1994. Masire trakk seg fra embetet i 1998. Presidentskapet gikk nok en gang videre til den sittende visepresidenten, Festus Mogae. Han ble valgt i 1999 og gjenvalgt i 2004. Seretse Khama Ian Khama, sønn av den første presidenten, ledet landet fra 1. april 2008 til 1. april 2018, da Mokgweetsi Masisi overtok.
Lovgivende makt ligger hos både regjeringen og parlamentet i Botswana. Valget til parlamentet finner sted hvert femte år. Parlamentet har to kammer der folkeforsamlingen utgjør det ene og femten ledende høvdinger, House of Chiefs, utgjør det andre, men har primært en rådgivende funksjon. Landets grunnlov stammer fra 1965. Domstolene er uavhengige av den utøvende og lovgivende grenen.
Landet har et flerpartisystem. Siden uavhengigheten har partisystemet blitt dominert av Botswana Democratic Party (BDP) som hele tiden har hatt regjeringsmakten. Opposisjonspartier er Botswana People's Party (BPP) og i den seneste tid i urbane områder i stigende grad også Botswana National Front (BNF), men med begrenset påvirkning. Ved valget i oktober 2004 vant BDP igjen med overveldende flertall, mens de splittede opposisjonspartiene kun fikk i alt fem plasser i parlamentet. Valgene anses for å være frie og rettferdige.
Transparency Internationals korrupsjonsindeks har for Botswana til nå vært gunstig. I 2005 lå landet på 32.-plass, Norge ligger på 8.-plass, EU-landet Italia på 40.-plass og nabolandet Sør-Afrika på 46.-plass.
Administrativ inndeling
Botswana er delt inn i ni distrikter og 28 underdistrikter.
Distriktene i Botswana er:
Næringsliv
Botswanas økonomiske vekst har siden uavhengigheten i 1966 vært en av verdens største. Den økonomiske veksten var i gjennomsnitt 9 % i året fra 1966 til 1999. I løpet av denne tiden har landet blitt forvandlet fra ett av verdens fattigste land til et middelinntektsland. Diamant-utvinningen er en av de største grunnene til utviklingen, og for tiden står diamantene for en tredjedel av BNP og 90 % av eksportinntektene. Andre viktige næringsveier er turisme og landbruk. Negativt i Botswanas økonomi er en høy arbeidsledighet og at halvparten av befolkningen er svært fattig. Stor illegal innvandring fra Zimbabwe gjør at man måtte bygge et stengsel mellom landene. Det er også mulig at diamantressursene er i ferd med å ta slutt.
Helse
38,8 % av den voksne befolkningen var i 2002 smittet av hiv. I 2003 startet regjeringen et omfattende program som involverte gratis eller billige medisiner i tillegg til en informasjonskampanje for å stoppe spredningen av viruset.
Største byer
Innbyggertallene er beregnet per 2005.
Oppføring på UNESCO sine lister
Verdensarvsteder
Oppføringer på UNESCO sin verdensarvlist (World Heritage List), verdens kultur- og naturarvstede.
Mesterverker i muntlig og immateriell kulturarv
Oppføringer på UNESCO sin liste (Intangible Cultural Heritage), knyttet til aktivt vern av immateriell kultur. Årstallet angir når det ble listeført hos UNESCO.
Kvantefeltteori
Kvantefeltteori (engelsk QFT, Quantum field theory) er en fysisk teori som anvender kvantemekanikk på felter. Kvantefeltteori er basisen for store deler av moderne teoretisk fysikk, spesielt innen partikkelfysikk. Den ble utviklet blant annet av Paul Dirac, Vladimir Fock, Wolfgang Pauli, Sin-Itiro Tomonaga, Julian Schwinger, Richard Feynman og Freeman Dyson.
Johann Balmer
Johann Balmer (født 1. mai 1825 i Lausen, død 12. mars 1898 i Basel) var en sveitsisk matematiker og fysiker.
Kvantefeltteori
Kvantfeltteorien kombinerer den spesielle relativitetsteorien med kvantemekanikken, ved å tillate skapning og tilintetgjøring av partikler, dvs. overganger mellom materie (med masse) og energi. Partiklene beskrives som ladning av felter, og krefter mellom partikler beskrives som utveksling av virtuelle partikler (virtuelle vekselvirkningsbosoner). Dette visualiseres ofte med Feynman-diagram, en beskrivningsmåte som ble oppfunnet av Richard Feynman.
Johann Balmer
Han studerte arkitektur og matematikk ved universitetene i Karlsruhe og Berlin og fullførte sine studier og eksamen ved Basel i 1849. I den sammenhengen hadde han skrevet en matematisk oppgave om sykloiden. Han tilbragte resten av sitt liv i samme by hvor han underviste i skriving og regning på en skole for unge damer og ved universitetet. Han engasjerte seg i mange sammenhenger i byens offentlige liv og var en dypt religiøs person.
Kvantefeltteori
Partikkelfysikkens standardmodell er en spesiell type kvantefeltteori – en såkalt gaugeteori – som beskriver den fundamentale strukturen hos materien og dens vekselvirkninger. Anvendelse av kvantefeltteori på elektromagnetiske felt leder til kvanteelektrodynamikk (QED, quantum electrodynamics) som også anvendes innen atomfysikk. Moderne kondenserte fasers fysikk bruker kvantefeltteori for å beskrive egenskaper, for eksempel for superledere. Innenfor kosmologi brukes kvantefeltteori for å beskrive engenskapene til det tidlige universet, for eksempel inflasjonsfasen.
Johann Balmer
Til tross for at Johann Balmer var matematiker, blir han ikke husket for mye innenfor det feltet. Han hadde derimot interesser i mange andre retninger og var opptatt av bl.a. filosofi og kabbalastikk. Men det var hans fascinasjon av tallsymbolikk som ga han berømmelse.
Balmer-formelen
I Basel ble han av en bekjent fortalt om de fire synlige spektrallinjene til hydrogen og deres bølgelengder. Disse verdiene viste han i 1885 kunne sammenfattes i den enkle formelen
hvor konstanten B = 364,6 nm og hvor n = 3,4,5 og 6. Dette fikk han til å forutsi at det måtte være nye linjer for høyere verdier av n. Den neste for n = 7 måtte ha bølgelengden 397 nm, og den ble observert av den svenske fysiker Ångström. Alle disse spektrallinjene utgjør Balmer-serien.
Balmer mente at lignende formler måtte finnes også for andre spektralserier. Men han var spesielt fornøydd med selv å finne den for hydrogen som han mente var den enkleste substansen og spesielt viktig da dens Fraunhoferske absorpsjonslinjer var observert i spektret fra Solen.
hvor konstanten R_\infty = 10 973 732 m-1 er Rydberg-konstanten. Her angir m = 1,2,3, ... hvilken spektralserie det gjelder og nummerer spektrallinjene i den gjeldende serie. For gir dette generelle resultatet Balmers formel med.
Alt dette fikk sin forklaring ved etableringen av Bohrs atommodell som markerte en milepæl i etableringen av kvantefysikken.
Palisades Tahoe
Palisades Tahoe er et vintersportanlegg ved landsbyen Squaw Valley i Placer County, California USA. Det regnes er et av de største og mest avanserte skisportsområdene i USA.
Boris Pasternak
Boris Leonidovitsj Pasternak (Борис Леонидович Пастернак; født i Moskva, død 30. mai 1960) var en russisk forfatter. Han ble tildelt nobelprisen i litteratur i 1958.
Bakgrunn og virke
Han ble født i Moskva som sønn av Leonid Pasternak og Rosa Kaufmann, begge russiske jøder. Faren var kunstner og professor ved Moskvaskolen for maleri, skulptur og arkitektur, og moren var konsertpianist, datter av maleren Isidor Kaufman.
Inspirert av sin nabo Aleksandr Skrjabin, bestemte Pasternak seg for å bli komponist og begynte på Moskvas konservatorium. I 1910 forlot han brått konservatoriet for å begynne å studere under de nykantianske filosofene Hermann Cohen og Nicolai Hartmann ved Philipps-Universität Marburg. Trass i at han ble tilbudt å bli forsker på universitetet, bestemte han seg for at filosofi ikke var et levebrød, og flyttet tilbake til Moskva i 1914. Hans første diktsamling, influert av Aleksandr Blok og de russiske futuristene, ble publisert senere samme år.
Pasternaks tidlige diktning består av tydelige allitterasjoner og alluderer sinnrikt på hans favorittpoeter som Rilke og Lermontov.
Under første verdenskrig underviste han og arbeidet på en kjemifabrikk i Vsevolodovo-Vilve nær Perm i Uralfjellene, der han utvilsomt fikk erfaringsgrunnlag for å skrive Doktor Zhivago mange år senere. I motsetning til mange av hans slekt og venner, forlot ikke Pasternak Russland etter revolusjonen. I stedet ble han fascinert av de nye ideene og mulighetene som revolusjonen førte med seg. I 1930-årene falt han i unåde hos de sovjetiske myndighetene, han ble beskyldt for subjektivisme, men unngikk likevel å havne i fangeleir.
Utenfor Russland er Pasternak best kjent for den monumentale, tragiske romanen om Sovjetunionen, Doktor Zhivago som utspiller seg i perioden mellom 1905-revolusjonen og andre verdenskrig. Romanen ble nektet utgitt i Sovjetunionen, men smuglet ut av landet og utgitt i Milano i 1957. Pasternak ble tildelt nobelprisen i litteratur i 1958, men han ble forhindret i å motta den, som følge av press fra sovjetiske myndigheter. Prisen ble oppfattet som en fornærmelse av Sovjetunionens kommunistiske parti og de sovjetiske myndigheter. Det ble iverksatt kampanjer mot ham.
Filmen Doctor Zhivago kom i 1965 i David Leans regi. På slutten av 1950-tallet hadde Stanley Kubrick sammen med Kirk Douglas forsøkt å få rettighetene til å filme Doktor Zhivago. Kubrick skrev til Pasternak i januar 1959 noen måneder etter at Pasternak fikk nobelprisen i litteratur. Manuskriptet hadde blitt smuglet ut og ble utgitt i Italia i 1957. Douglas håpte på tillatelse til å gjøre innspillingen i Sovjetunionen.
Pasternak var fylt av en kjærlighet til livet som gav ham håp gjennom de tunge årene. Denne kjærligheten til livet går som en rød tråd gjennom alle Pasternaks verker.
Toppklokke
Toppklokke (latin: Campanula glomerata ssp glomerata eller superba) er en klassisk hageplante som tilhører klokkefamilien.
Toppklokkene har lilla eller mørk blåfarge. Planten er flerårig, svært hardfør og blir mellom 15-100 cm høy. Blomstringen skjer i juli-august. Toppklokke hører til de klassiske bondehageplantene og den var meget populær som prydplante i gamle dager. Toppklokke kan bli svært gammel som hageplante og den klarer seg lenge på samme sted uten stell. Den trives på frisk, veldrenert jord eller i bakker og skrenter, eng, skogsbryn og i veigrøfter.
Toppklokke har 20-25 mm lange klokker i klase, og begerflikene er spisse. Den har blomsterklaser både øverst i stilken og underveis i bladhjørnene. Bladene er eggrunde og spisse, og fint rundtannete.
En variant av arten er ulltoppklokke (Campanula glomerata ssp farinosa). Den skilles fra toppklokke ved at ulltoppklokke har tettere bladvekst, er mer kompakt, og bare har en blomsterklase øverst på stengelen. Toppklokke har ofte enkelte klokkeblomster nedover stilken i bladhjørnene.
Utbredelse
Den vokser i Norden i store deler av det sørlige Finland, samt i østlige Sverige fra omtrent Sundsvall til Linköping. Det er også spredte forekomster sør og vest i Sverige. I Danmark vokser den bare i større bestander på Sjælland og Lolland.
Arten kom til Norge på 1860-tallet, da den ble distribuert fra Botanisk hage i København. Den er kjent i 15 av Agders 30 kommuner og finnes helt opp til Bjåen i Bykle på 920 moh. Arten kommer opprinnelig fra Europa og Asia.
Søkemotor
En søkemotor er en type programvare som leter frem informasjon fra Internett (nettsider eller andre nettressurser) eller fra datasystemer som ikke er på Internett. Søkemotoren rangerer treffene etter hva den oppfatter som mest relevant etter det søk som er gjort. Typisk ligger søkemotoren tilgjengelig som et nettsted, der brukeren legger inn søkeord eventuelt sammen med filterinnstillinger, og treffene vises gjerne som klikkbare lenker.
Historie
Den første søkemotoren for Internett var Wandex, en såkalt web crawler (søkerobot), utviklet av Matthew Gray ved MIT i 1993. Denne søkemotoren finnes ikke lenger, men en annen tidlig søkemotor, Aliweb, som også kom i 1993, finnes den dag i dag. Lycos kom også tidlig, allerede i 1994.
Senere ble flere søkemotorer ble tilgjengelige, som WebCrawler, Hotbot, Excite, Infoseek, Inktomi og AltaVista. Disse konkurrerte med bl.a. Yahoo!, som var en ren katalogtjeneste. Yahoo fikk imidlertid søkemotorfunksjon i 2002 (Inktomi), og overtok i 2003 Overture, som eide AlltheWeb og AltaVista. I 2004 lanserte Yahoo! sin egen søkemotor, som kombinerte teknologien fra disse oppkjøpene.
Fra ca. 2001 ble Google den mest brukte søkemotoren. Google er fortsatt den største søkemotoren på Internett. Tjenesten er kjent for å bruke betalt søkemotorannonsering ved å tilby annonser som er relevante for søkeordene.
Søkemotorer
Det finnes en rekke søkemotorer for internett, blant annet:
Andre søkemotorer er Rubrikk, DMOZ (Open Directory Project), Gigablast, Accoona, AltaVista, AlltheWeb, Overture, Fjalar, Kvass.no, Search, Ask Jeeves, Webcrawler, Hotbot, a9, Clusty, Ez2Find, Fast, Teoma, WiseNut, GoHook, Walhello, Kartoo, Yelo, Cuil og Snap.
Av Open Source-søkemotorer kan nevnes Htdig, Nutch, Egothor og OpenFTS.
Slik fungerer søkemotorer
Søkemotorer er stadig i utvikling, og de fleste har utviklet seg og tatt i bruk andre, bedre teknikker i tillegg til de som er beskrevet her. De forskjellige søkemotorene er ulikt utformet, men det ha to ting tilfelles: en søkerobot og en indeks (søkemotor). Søkeroboten leser en nettside, identifiserer eventuelle linker, og følger en av de mulige linkene videre. «Kommersielle» søkemotorer har gjerne også en database med nettsider de tidligere har besøkt, som de besøker igjen etter en viss tid. Indeksen er som en indeks bakerst i en bok, bare mye større. Den består av alle ordene som den har kommet over på alle nettsider den har besøkt. Hvert av ordene i indeksen har en liste over alle nettsider der ordene forekommer.
Hvervenbukta
Hvervenbukta er et bade- og friluftsområde syd i Oslo, like ved grensen til Nordre Follo kommune. Stedet ligger ved Bunnefjorden i Bydel Søndre Nordstrand, ikke langt unna Ljan og Holmlia.
Søkemotor
Slik fungerer søkemotorer
Når søkeroboten leser en ny nettside, legges den til i søkemotoren: Søkemotoren registrerer alle ordene som forekommer i dokumentet. For hvert av ordene legges nettsiden til i listen over steder dette ordet forekommer. Det vil for eksempel si at hvis søkeroboten leser en side med 50 ord som forekommer en eller flere ganger, så legges nettsiden til i forekomstlisten til alle disse 50 ordene.
Hvervenbukta
Området tilhørte opprinnelig Ljansgodset (Ljan gård, Stubljan, gnr. 193/1). Hovedbygningen her var fra 1765, og brant ned i 1913. Aker kommune overtok eiendommene i 1937. Noen av de resterende bygningene i området brukes nå av kunstnere og kunsthåndverkere.
Søkemotor
Slik fungerer søkemotorer
Søkeroboten må ha minst én side å starte fra, deretter foregår traverseringen langs lenker den finner på sidene den leser. Dette betyr at en søkerobot bare registrerer de sidene som det finnes lenker til.
Hvervenbukta
Badeplassen i Hvervenbukta har kafé med uteservering og kiosk, toaletter og utedo, benker, dusj og drikkevannsanlegg. Stedet er tilrettelagt for bevegelseshemmede, og har også badevakt i sommermånedene.
Hvervenbukta har også campingplass.
Fylkesvei 876 (andre betydninger)
I Norge finnes fylkesvei 876 i de følgende fylkene:
Walther Wenck
Walther Wenck (født 18. september 1900 i Wittenberg i Tyskland, død 1. mai 1982 i Bad Rothenfelde) var en tysk general i den tyske hæren under andre verdenskrig. Han var en yngste generalen under krigen og på grunn av dette og hans unggutt-utseende fikk han kallenavnet gutte-generalen.
Bakgrunn
Wenck var sønn av hæroffiseren Maximillian Wenck og fikk sin utdannelse gjennom den prøyssiske hæren. Allerede som 11-åring begynte han som kadett i Naumburg og våren 1918 begynte han på Preußische Hauptkadettenanstalt i Lichterfelde, i Steglitz-Zehlendorf i det vestlige Berlin. Etter avslutningen av første verdenskrig var han med i frikorps Reinhardt.
Militær karriere
I januar 1921 gikk han inn i det nyopprettede Reichswehr og februar 1923 begynte han på en infanteriskole i München og tjenestegjorde deretter i infanteriregiment 9, Graf Neun som løytnant. 3. oktober 1928 giftet han seg med Irmgard Wehnelt og fikk med henne tvillinger.
Etter den nasjonalsosialistiske maktovertakelsen i januar 1933 søkte Wenck seg til en såkalt Kraftfahrttruppe, som var en kamuflert betegnelse brukt på stridsvognsavdelinger på grunn av bestemmelsene i Versaillestraktaten. 1. mai 1933 ble han overført til 3. Kraftfahr-Abteilung. Denne beordringen skyldtes den daværende oberstløytnant Heinz Guderian som da arbeidet i Reichswehrministerium som inspektør for Karftfahrtruppen. Han hadde merket seg den unge Wenck. 1. mai 1934 ble han utnevnt til kaptein og gikk i årene 1935-1936 ved Det prøyssiske krigsakademiet. Deretter tjenestegjorde han i panserstyrkenes generalstab.
Andre verdenskrig
Ved utbruddet av andre verdenskrig var han major i operasjonsstaben i 1. panserdivisjon og deltok i felttoget i Frankrike. For sin rolle i den hurtige erobringen av Belfort ble han utnevnt til oberstløytnant. 26. januar 1942 ble han tildelt Det tyske kors i gull og forfremmet til oberst. 28. desember 1942 ble han tildelt Jernkorsets ridderkors og 1. mars 1943 utnevnt til generalmajor som den yngste generalen i Tyskland, 42 år gammel. Han ble da plassert som sjef for generalstaben til 1. panserarmé under kommando av Eberhard von Mackensen. Senere var han sjef for generalstaben i Armégruppe A og ble utnevnt til generalløytnant 1. april 1944. Etter 20. juli-attentatet ble Wenck Guderians nærmeste medarbeider.
I februar 1945 ble han sjef for 12. armé og spilte en viktig rolle i slaget om Berlin. I slutten av april 1945 angrep 12. armé østover fra Elben for å hjelpe 9. armé, som var omringet i området rundt Halbe. Planen var at begge armeene samlet skulle bryte ut mot vest. Deler av 9. armé, ca. 40 000 soldater klarte å bryte gjennom og møte 12. armé i området ved Beelitz ca. 60 km sør for Berlin. Sammen med 9. armé og et stort antall sivile trakk 12. armé seg deretter vestover og overga seg til amerikanske styrker ved Elben. Selv om oppgavene er svært usikre, er det anslått at opptil 250 000 sivile flyktninger og ca. 100 000 tyske soldater klarte å ta seg fram til Elben og overgi seg til de amerikanske styrkene som sto på vestsiden av elven.
Etter krigen
Etter krigen satt han i krigsfangenskap fram til 1947, da han ble løslatt. Han arbeidet deretter som forretningsmann til han gikk av med pensjon i 1966 som generaldirektør i firmaet Diehl i Nürnberg som leverte forsvarsmateriell. Han døde i en trafikkulykke ved Bad Rothenfelde rundt 24 km sør Osnabrück i Niedersachsen, 82 år gammel.
Keramiske materialer
Keramiske materialer, også kalt keramer, er et begrep som dekker uorganiske ikke-metalliske materialer som er dannet under oppvarming. Ordet er avledet av gresk κεραμικός (keramikos), «pottemakerleire».
Hovedgrupper
Keramer kan deles i tre hovedkategorier:
Historikk og anvendelse
Den tidligste kjente bruken av keramer er så langt tilbake som 4000 f.Kr. da det ble benyttet for å lage byggestener og primitive kjøkkenutstyr. Inntil 1960 var keramer hovedsakelig produsert med tradisjonell leire som råstoff, og omdannet til keramikk, teglstein, fliser, fajanse, porselen og lignende, samt sementer og glass.
Mange keramer er harde, porøse og sprø. De er dermed slitesterke i bruk, men svake for mekaniske støt og sjokk. Studiet og utviklingen av keramer omfatter metoder for å løse utfordringene ved slike materialegenskaper, øke materialene bruddstyrke og finne fram til nye anvendelser.
På 1960-tallet ble det utviklet keramiske materialer forsterket ved aluminiumsoksid som ga økt bøyestyrke. Senere erstatninger eller tilskudd av spinell (MgAl2O4), zirkoniumoksid (ZrO2) og yttriumoksid har gitt stadig sterkere konstruksjonskeramer.
Nyere anvendelser er innen brenselceller, gasspermeable membraner, diffusjonsbelegg, korrosjonsbeskyttende skikt, termiske barrierebelegg, optiske materialer, og tannrestaurering (f.eks. CEREC).
Typer og råstoff
Naturlige råstoff:
Halvfabrikata oksider:
Keramer:
Produksjon av keramer i Norge
Norge hadde i 2006 totalt 17 større bedrifter som produserer keramer til ulike formål. I tillegg kommer to store produsenter av silisiumkarbid som er et viktig keramisk råstoff. I alt sysselsatte disse 17 bedriftene 1782 personer, omsatte for 2.833 milliarder kr og produserte 483 000 tonn materialer.
Bakre vokal
En bakre vokal er en type vokal som brukes i talespråk. Det som kjennetegner uttalen av bakre vokaler er at tunga er så langt bak i munnen som mulig uten å skape hindringer som vil gjøre lyden til en konsonant. De bakre vokalene som defineres i det internasjonale fonetiske alfabetet (IPA) er:
Skjerstad prestegjeld
Skjerstad prestegjeld ble utskilt fra Bodø prestegjeld ved kongelig reskript den 8. juni 1770. Samtidig ble Rørstad (Folda) og Saltdal utskilt som egne prestegjeld.
Mellom 1595 og 1770 var Skjerstad sogn et residerende kapellani underlagt Bodøen prestegjeld (Bodø domkirke prestegjeld). Kapellaniet omfattet de østligste gårdene Mjønes, Vågan og Naurstad, i Skjerstad sogn.
Kasai
Kasai kan være:
Det er også et navn brukt om flere provinser i Den demokratiske republikken Kongo
Siv Kristin Rotevatn
Siv Kristin Rotevatn (født 25. juli 1964 i Oslo) er en norsk forfatter.
Rotevatn er utdannet cand.mag. med idéhistorie mellomfag og nordisk grunnfag, og har tatt Forfatterstudiet i Bø. Hun bor i Nedre Eiker.
Kvalfeltet
Kvalfeltet (eller Kvål) er et tettsted i Ringsaker i Innlandet omtrent seks kilometer fra Brumunddal. Tettstedet ligger like nordvest for Nydal og hadde innbyggere per. Kvål ble regnet av Statistisk sentralbyrå som et tettsted inntil 2012, da beregningsmetodikken ble endret, og igjen fra 2021.
Fylkesvei 885 (andre betydninger)
I Norge finnes fylkesvei 885 i de følgende fylkene:
Kongedømmet Strathclyde
Strathclyde (kumbrisk: Ystrad Clud eller Alclud var et av britonske kongerikene i Hen Ogledd, det brytonsktalende delene av hva som i dag er sørlige Skottland og nordlige England. Dagens engelske navn Strathclyde er sammensatt av Strath = elvedal + «clyde», i betydningen «dalen til elven Clyde». I tidlig middelalder var Strathclyde et eget kongerike som utviklet seg i tiden etter at romerne trakk seg ut av romersk Britannia på begynnelsen av 400-tallet. Det var også kjent som Alt Clut, et brytonisk betegnelse for festningen Dumbarton Castle som var hovedstaden i området. Det kan ha hatt sin opprinnelse i folket damnonene (latin: Damnonii) som er kortvarig omtalt i den antikke geografen Klaudios Ptolemaios’ verk Geografike, men det er ingen historiske nedtegnelser om dem.
Etter at festningen Dumbarton Castle ble angrepet og herjet av en norrøn hær fra Dublin i 970, begynte navnet Strathclyde å bli brukt, kanskje en refleksjon av kongerikets senter flyttet til Govan (nå en del av Glasgow). I den samme perioden ble det også referert til som «Cumbria», og dens innbyggere «kumbriere». I løpet av middelalderen ble det erobret av kongeriket Alba, og ble en del av det nye kongeriket Skottland. Det forble et særskilt område til inn på 1100-tallet.
Dumbarton Rock
Her var Willam Wallace fengslet i kort tid etter at engelskmennene tok ham til fange, og her var Maria Stuart før hun dro videre til Frankrike. Likevel er dette et av de minst kjente historiske steder i Storbritannia, og figurerer ikke på listen over Storbritannias femti fremste steder å besøke. Likevel var dette sentrum for et britonsk kongerike før Skottland og England var blitt til.
I dette området i hva som ble Skottland kalte waliserne Yr Hen Ogledd, «Det gamle nord». Oldtidens britonere dominerte hele øya før romernes erobring og ga øya navnet Britannia. Etter romerne kom germanske folk fra nordlige Europa, som går under fellesnavnet angelsaksere, og de kalte den opphavelige befolkningen for walisere, «de fremmede» (gammelgermansk: walchaz, «fremmed»). Angelsakserne dominerte etter hvert Britannia mens britonerne holdt stand i tre regioner, Wales, Cornwall og i «gamle nord» for århundrer. Strathclyde var et av flere mindre britonske kongeriker i nord, og Strathclyde holdt lengst av dem alle i den regionen som til sist ble Skottland.
Opprinnelse
Klaudios Ptolemaios’ verk Geografike, en seilers sjøkart, ikke en etnografisk undersøkelse, lister en rekke folk eller grupper av stammer, i sørlige Skottland for tiden ved den romerske invasjonen av De britiske øyer og etableringen av romersk Britannia på 100-tallet e.Kr. Foruten Damnonii nevner Klaudios også Otalini, hvis hovedstad synes å ha vært Traprain Law; i deres vest var Selgovae i Southern Uplands, og lenger vest i Galloway, også Novantae. I tillegg var det gruppe kjent som Maeatae i de romerske nedtegnelsene, antagelig i området rundt Stirling. Hovedstaden til Damnonii er antatt til å ha vært ved Carman, i nærheten av Dumbarton, rundt 8 km i innlandet fra elven Clyde.
Henanuniversitetet
Henanuniversitetet (kinesisk: 河南大学, pinyin: Henan Dàxué) er et offentlig universitet i byen Kaifeng i provinsen Henan i Folkerepublikken Kina.
Det ble grunnlagt i 1912, og er dermed et av de eldste universiteter av moderne type i Kina. Det het opprinnelig Preparatory School for Further Study in Europe and America. Senere fikk det navnet Zhongzhou-universitetet (1923), Henan Zhongshan-universitetet (1927), Henan provinsuniversitet (1930), og Henan nasjonaluniversitet (1942).
Ved utgangen av 1940-årene hadde det kommet opp i seks fakulteter.
Kongedømmet Strathclyde
Opprinnelse
De romerske navnene for de britonske stammene er hovedsakelig latinske oversettelser av de keltiske originalene, som engelske forskere sjelden oversetter. Det er likevel mulig å antyde disse. Caledonii var muligens «det harde folket», Selgovae var «jegerne», og Novatae «det sterke folket». Votadini var «Fothads folk», og Damnonii er på et vis knyttet til det keltiske ordet for «dyp», og «havfolket» er således en mulig tolkning, tilsvarende med tilsvarende stammer ved kysten med likelydende navn.
Selv om den nordlige grensen synes å ha vært Hadrians mur for det meste av historien til romersk Britannia, graden av romerske innflytelse nord for muren er usikker. Det eksisterte romerske festninger nord for muren, og festninger så langt nord som Cramond kan ha eksistert som en langvarig okkupasjon. Den formelle grensen var tre ganger flyttet lengre nord. To ganger var flyttet til grensen ved Den antoninske mur på omtrent den tiden da Hadrians mur ble bygget, og på nytt under keiser Septimius Severus, og ytterligere lengre nord, bortenfor elven Tay, under Agricola krigføring i nord. Skjønt hver gang ble de snart flyttet tilbake. I tillegg til disse kontaktene drev de romerske hærene straffeekspedisjoner nord for grensene. De ulike stammene reiste også sør for grensen, enten det var for å drive handel, for å drive plyndring, eller for å tjenestegjøre i den romerske hæren. Romerske handelsmenn kan også ha reist nordover, og romerske subsidier, eller bestikkelser, ble sendt til stammer og høvdinger som romerne betraktet som nyttige. Et stort antall romerske mynter fra mellom 369 og 410 har blitt funnet i Marchidun, det vil si dagens Roxburgh Castle.