cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Mads Dahm
Mads Dahm (født 21. oktober 1988 i Oslo) er en norsk tidligere fotballspiller som senest spilte for Lyn Fotball. Han er en stor og sterk midtstopper på 195 cm. Han har god teknikk i forhold til sin størrelse og posisjon på banen. Han har ikke alltid spilt midtstopper. Senest i 2010 i Adeccoligaen var han av Gunnar Halle tiltenkt en rolle som oppspillspunkt i en 4-3-3-formasjon, men grunnet skade og Lyn sin forkortede sesong grunnet konkursen fikk han lite spilletid.
Han vokste opp på Nordberg i Oslo og startet å spille fotball i Ski- og Fotballklubben Lyn som syvåring. Han debuterte for Lyn i cupen 11. mai 2006 mot Fossum IF og i Tippeligaen mot Sandefjord Fotball i serieåpningen i 2007. Han er yngre bror av Fredrik Dahm og brødreparet spilte sammen for Lyn i 2009. Sammen med Tommy Berntsen og Petter Furuseth bidro han til å redde profflisensen til Lyn for 2010-sesongen ved å investere i klubben. 19. januar 2010 ble det annonsert av Lyn at han hadde signert en kontrakt som strakk seg ut 2011. Som en følge av Lyns konkurs rakk han aldri å fullføre denne kontrakten og i august 2010 underskrev han en kontrakt med Lillestrøm Sportsklubb sammen med Tom Sadeh. På grunn av klubbens pressede økonomi fikk han ikke tilbud om ny kontrakt med Lillestrøm etter 2010-sesongen til tross for at han var ønsket med videre av trener Henning Berg. I februar 2011 annonserte han at han vendte tilbake til Lyn for å spille for klubbens 4.-divisjonslag til tross for et tilbud fra en Tippeligaklubb og interessenter i utlandet.
Dahm spilte samtlige kamper for Lyn i 2011-sesongen, som endte med opprykk, og han bar kapteinsbindet mesteparten av høstsesongen. Fra 2012-sesongen var han Lyn sin faste kaptein. Han pådro seg en skade i 1. runde i cupen mot Vålerenga Fotball og var ute store deler av sesongen.
Fjelljordfly
Fjelljordfly (Agrotis luehri) er en sommerfugl som tilhører familien nattfly (Noctuidae). Arten er oppkalt etter den norske entomologen C.F. Lühr. Den er kjent fra fjellet i Sør-Norge, og er foreløpig ikke funnet utenfor Norge. Den er slike en av bare tre sommerfuglarter som er regnet for å være endemisk for Norge. Inntil 1987 ble den regnet som identisk med Agrotis fatidica fra Alpene.
Utseende
Et middelsstort, grått eller brunlig nattfly, gjerne nokså kontrastrikt tegnet. Hannen har smalt fjærformede antenner. Forkroppen (thorax) er lysgrå med mørke tegninger. Forvingen er lyst grå eller gråbrun, midtfeltet noe mørkere. Dette er avgrenset av kraftige mellomlinjer som består av tettstilte rader av svarte flekker. Nyre- og ringmerkene er bredt svartkantede, området mellom dem gjerne rødbrunt. Langs ytterkanten er det smale, innovervendte, svarte pileflekker. Bakvingen er lysgrå med to uskarpe, grå tverrbånd.
Levevis
Arten finnes fra bjørkebeltet og opp på snaufjellet. Ellers synes lite å være kjent om biologien dens. De voksne sommerfuglene flyr i juli. august.
Utbredelse
Den er utbredt fra Ryfylkeheiene til Dovrefjell, men er ikke vanlig. Ikke funnet utenfor Norge.
Majesty
«Majesty» er en sang av det norske bandet Madrugada, opprinnelig utgitt som spor på albumet Grit i 2002, og senere utgitt på singel på EMI Music Norway i 2003. Singelen ble produsert av Head og Frode Jacobsen.
«Majesty» ble utgitt som digital singel i Storbritannia i 2003. Senere samme år ble den også gitt ut på CD. Den inneholder liveversjoner av «Seven Seconds» og «I'm Not Afraid».
«Majesty» ble frem til 2007 fremført i en lengre versjon live, hvor de første versene bestod av kun Sivert Høyem som sang og spilte akustisk gitar. Fra andre refreng kom også de andre instrumenter inn, og her var gitarspillingen til Robert Burås sentral. Sangen ble forlenget med en lang gitarsolo av Robert Burås. I 2008, på Highway of Light-turneen (etter at Burås var død), spilte Madrugada en annen versjon som liknet mer på plateversonen. Høyem og Jacobsen mente det var feil å spille den tidligere liveversjonen uten Burås, fordi soloen på en måte var Burås' «signatur». Sangen ble spilt ganske nært opp mot plateversjonen ellers, men en annen solo (forskjellig fra Burås' versjon) ble lagt til på slutten. Liveversjoner er med på «Live at Tralfamadore» og «Live at Oslo Spektrum».
Singel
De to live-sporene ble tatt opp på Silverwings i Berlin 17. oktober 2002 av Radio Eins.
Deflasjon
Deflasjon er reduksjon i det generelle prisnivået på varer og tjenester. En årsak kan være en minking av pengemengden i forhold til varer og tjenester, som i sin tur øker pengenes markedsverdi eller kjøpekraft. I tillegg vil mindre penger gjøre pengene vanskeligere å tjene (reduserte lønninger, oppsigelser), som fører til at låntakere ikke tjener nok til å betjene lånene sine. Konsekvensen er vanligvis at låntakere må selge unna investeringene sine, og når dette skjer i stor skala i et marked, vil markedsprisene kollapse. Dette gir stor profitt for de med penger som kan kjøpe investeringene billig. Det motsatte av deflasjon er inflasjon.
Negative konsekvenser
I økonomi snakkes det om at deflasjon er negativt. Deflasjon måles i fallende priser, og priser som faller over tid kommer som regel av minst én av to årsaker:
Norge
Norge hadde en kraftig vedvarende deflasjon mellom 1920 og 1933 som var villet (paripolitikk). Årsaken til denne deflasjonen var at den norske stat ønsket å bringe kronekursen tilbake på parikurs gullverdi. Resultatet ble redusert konkurransedyktighet på eksport, billigere import, konkurser, arbeidsledighet, bankkrise med kontoinnehavere som mistet sine innskudd, redusert mulighet for kreditt, og selvforsterkende deflasjon. Da parikurs ble nådd, ga andre land slipp på sin paripolitikk, og Norge fulgte etter, men først etter å ha vært igjennom det andre land fryktet.
Prestegårdsveien
Prestegårdsveien kan blant annet vise til:
Deflasjon
Norge
I 2002–2003 opplevde Norge igjen deflasjon, siden landet er sterkt påvirket av energipriser. Ettersom tjenester har økt sin andel av tilbudssiden i økonomien er tilbudssiden blitt mindre sårbar for økte energipriser. Økt energiforbruk i husholdningene har derimot gjort disse mer sårbar for økte energipriser. Mens økte energipriser i 1970-årene ga inflasjon (stagflasjon), har økte energipriser på 2000-tallet bidratt til reduksjon i annet forbruk hos husholdningene. Av denne grunn har Norges Bank og Statistisk sentralbyrås egne konsumprisindekser blitt justert for endringer i energipriser, KPI-JAE.
Selv om Norge etter oljeprisfallet hadde en kraftig innstramming i økonomien som ga negativ vekst i BNP i 1987, hadde vi ikke deflasjon. Det utløste heller ikke inflasjon at de privateide bankene DnB, Kredittkassen og Fokus Bank gikk konkurs i 1992/1993, før staten overtok eierskapet i en periode.
Matthew Breeze
Matthew Christopher Breeze (født 10. juni 1972) er en australsk fotballdommer. Han ble FIFA-dommer i 2001 og dømmer i A-League.
Han dømte blant annet bronsefinalen i U20-VM i 2003, bronsefinalen i Confederations Cup 2005 og en semifinale i Asiamesterskapet i fotball i 2007 da Australia ble en del av Det asiatiske fotballforbundet. Han har også dømt U17-VM og flere kamper i den øverste divisjonen i Qatar.
Han skal dømme kamper i Confederations Cup 2009.
Roblog
En roblog (fra robot og blogg». er en blogg som kontrolleres av roboter på egen hånd uten menneskelig styring.
Med utviklingen som skjer innenfor robotikk vil konseptet med egne blogger for roboter øke. Mange har begynt å få ulike roboter i hjemmene sine og ønsker kanskje at disse kan fortelle sin egen historie til beboende i hjemmet, men også familie og venner.
En roblog kan samle og generere informasjon basert på dens interaksjon med omgivelsene og handlinger i verden. Roblog som et konsept er en spesialisert utgave av Blogject som konsept ble etablert av Julian Bleecker.
Daglige bloggposter kan være skrevet i naturlig språk og rapportere interessante situasjoner og mulige problemer som oppstår. En roblog kan også bidra i diskusjoner på sin egen blogg, eventuelt motta råd og tips direkte fra mennesker som kan brukes til å endre oppførelse og logikk.
Eugene Oberst
Eugene Oberst (født 23. juli 1901, død 30. mai 1991) var en amerikansk sportsutøver som deltok i de olympiske leker 1924 i Paris. Oberst vant en olympisk bronsemedalje i friidrett under OL 1924 i Paris. Han kom på tredjeplass i spydkast bak Jonni Myyrä fra Finland og Gunnar Lindström fra Sverige. Det var tjueni deltakere fra femten nasjoner som deltok i spydkonkurransen som ble avviklet 6. juli 1924.
Kiltunnelen
Kiltunnelen er en nederlandsk veitunnel under tidevannselven Dordtsche Kil mellom 's-Gravendeel i Hoeksche Waard og Dordrecht i Zuid-Holland provinsen. Den ble bygget som en synketunnel, det vil si at prefabrikkerte tunnelelementer ble senket ned i elven og koblet sammen.
Tunnelen ble åpnet 1. oktober 1977, og var den første bompengefinansierte tunnelen i Nederland. Unntatt fra denne regelen er langsomtgående trafikk og offentlig transport, som passerer gratis. Bomstasjonen for all trafikk ligger på Dordrechts side av tunnelen, og der kan man enten betale kontant eller med et «telekort» (abonnementskort). At det ikke kunne betales med bankkort var noe som i 1990-årene førte til en del irritasjon.
Noen få kilometer lengre sør er en jernbanetunnel anlagt for høyhastighetslinjen fra Amsterdam til Brussel i Belgia under Dordtsche Kil.
Tunneldriften koster årlig ca. 8 millioner euro, herav betales 6.5 millioner med bompengene. (Kilde: Budsjett 2005 «Wegschap Dordtse Kil»)
Unilever
Historie i Norge
Historien går tilbake til Lilleborg og Denofas samarbeid på slutten av 1920-tallet. Sistnevnte var matoljeprodusent og ble etablert i 1912. Tilknytningen til Unilever har sammenheng med at den britiske såpeprodusenten Lever Brothers hadde store eierandeler i Denofa.
Margarine Unie og Lever Borthers slo seg sammen i 1930. Dette førte til at de inngikk en egen avtale om samarbeid med Lilleborg. Samarbeidet førte til at både produksjon og eierskap av utvalgte Unilever-merker ble tatt over av Lilleborg. Et av disse merkene var Sunlight.
Samtidig som Unilever på 1960-tallet ekspanderte i takt med at verdensøkonomien ble utviklet, etablerte selskapet seg på nye markeder – blant annet i Norge. Unilever Norge ble startet i 1968.
I Norge representeres selskapet i dag gjennom Unilever Norge AS med merkevarer som Dove, Axe, Vaseline, Neutral, Domestos, Knorr, Lipton, Carte d'Or, Maizena, Maille, Slotts og Ben & Jerry's. Produktene distribueres til dagligvarebutikker og hotell/restauranter over hele landet. Det er per dags dato 40 ansatte i Unilever Norge.
Satsing på iskrem
Unilever er verdens største aktør på iskrem. Deres globale markedsandel er på 17 prosent, noe som tilsvarer om lag 400 millioner konsumenter. Det globale iskremmarkedet vokser årlig med om lag 3 prosent. Veksten er størst i Asia og Afrika, men også i Europa ser man en jevn vekstrate. Globalt står iskrem for 10 prosent av Unilevers totale omsetning.
Gjennom merkevarer som Magnum og Ben & Jerry’s er Unilever kjent for norske konsumenter. På verdensbasis bruker Unilevers iskremavdeling en hjertelogo.
Unilever arbeider med å utvikle lokale iskremprodukter fordi smakspreferansene er ulike. Dette, kombinert med å adoptere produksjonen av kjente, lokale merkevarer har vært en klar strategi for Unilever over lengre tid. Innenfor Unilever er det derfor mange ulike iskremsatsinger. Merkevaren Ben & Jerry’s er et eksempel på dette. Ben & Jerry’s er unike grunnet smak og satsing på CSR.
Unilever har fokus på å utvikle sterke bånd med sine detaljlister. Det er en uttalt strategi å ta vare på både små utsalgssteder og store dagligvaregrossister.
Merkevarer
Knorr er Unilevers største internasjonale merkevare. Omsetningen er på totalt 2,3 milliarder euro i mer enn 100 land. Knorr har mange produkter, blant annet supper og buljonger, sauser, nudler og middagsretter.
Grotli
Grotli er en bygd som ligger der Gamle Strynefjellsveien tar av fra riksvei 15 vest i Skjåk kommune. Veikrysset og hotellet ligger om lag 925 moh. Grotli ligger nederst i Breiddalen som regnes som utgangspunkt for Ottadalen. Planer om vei til Geiranger, etter hvert også Stryn, førte til opprettelse av en statlig fjellstue i 1869. Veiene ble åpnet i henholdsvis 1889 og 1894, og i 1905 ble det opprettet et privat høyfjellshotell på Grotli. Siden 1977 har det vært helårsvei til Stryn.
Det er fast bosetning på Grotli. Det er flere hyttefelt på Grotli og skitrekk i tilknytning til hotellet.
Katarina II av Russland
Katarina II av Russland (russisk: Екатерина II Алексеевна [Jekaterina II Aleksejevna]; kjent som Katarina den store; født i Stettin, død  i Tsarskoje Selo) var tsarina av Det russiske keiserriket fra 1762 til hun døde i 1796.
Hun omtales oftest som tsarina, selv om dette er noe unøyaktig. Tittelen tsar/tsarina ble offisielt avskaffet i 1721 og erstattet med imperator (-itsa), men forble i alminnelig bruk i Russland.
Livet før hun ble keiserinne
Den tyskfødte Katarina ble født som prinsesse Sophie Augusta Friederike av Anhalt-Zerbst-Dornburg (klengenavn Figchen) i Stettin, der faren var befal over et prøyssisk regiment. Hun var datter av Christian August av Anhalt-Zerbst og Johanna Elisabeth av Slesvig-Holsten-Gottorp, og kusine av Gustav III av Sverige og Karl XIII av Sverige.
I 1744 valgte tsarina Elisaveta Petrovna Sophie til kone for sin nevø, den russiske tronfølgeren Karl Peter Ulrik av Holstein-Gottorp, senere Peter III (1728–1762). Tsarinaen inviterte Sophie og hennes mor til det russiske hoffet, og de ankom dit i februar 1744. Av statshensyn konverterte Sophie til russisk-ortodoks tro i juli samme år, og skiftet i den anledning navn til Ekatarina Aleksejevna.
Morens intriger til fordel for Fredrik II av Preussen utsatte Katarina for mye ubehag ved det russiske hoffet i forlovelsestiden, og hennes ekteskap med tronfølgeren Peter, som ble inngått i september 1745, var mislykket. Det ble ikke fullbyrdet før etter tolv år på grunn av Peters impotens og mentale umodenhet og drikkfeldighet. Han viste henne raskt åpenbar likegyldighet, og Elisabeth lot hoffet overvåke av frykt for statskupp. Katarina lot seg imidlertid ikke bryte ned av problemene, hennes æreslyst og maktbegjær holdt henne oppe. I begynnelsen av sitt gledesløse ekteskap sysselsatte hun seg med studier, og lot seg villig påvirke av den franske opplysningsfilosofien. Etter at Peter fant seg en elskerinne, ble Katarina involvert med andre prominente folk ved hoffet. Hun ble fort populær blant flere mektige politiske grupper som var i opposisjon til hennes ektemann. Katarina var belest, og holdt seg orientert om aktuelle hendelser i Russland og resten av Europa. Hun korresponderte med mange av sin samtids store tenkere, blant andre Voltaire og Diderot.
I 1762, etter å ha flyttet inn i Vinterpalasset i St. Petersburg, tok Peter over tronen som Peter III av Russland. Men hans eksentrisitet og politiske linje, deriblant en uvanlig kjærlighet til Fredrik den store, leder av nabolandet og den tidligere fienden Preussen, støtte bort de samme gruppene som Katarina hadde dyrket. Dette ble forsterket av at han avsluttet krigen mot Preussen under syvårskrigen ved St. Petersburgtraktaten hvor han gav tilbake alt Russland etter mye strev hadde oppnådd overfor Preussen. Etter at Peter returnerte fra overoppsynet med sin upopulære krig med Danmark-Norge, nektet Katarina og hennes tilhengere ham å komme inn i Russland før han ga sitt ord på at han ville abdisere fra tronen. Dette resulterte i et forholdsvis fredelig statskupp. Katarinas fortrolige, Jekaterina Dasjkova, bemerket at Peter virket nærmest glad for å bli kvitt tronen. Det eneste han krevde var en rolig eiendom og nok forsyninger av tobakk og burgunder til å drukne sine sorger i. Dette er sannsynligvis ganske overdrevet.
Katarina ble mor til tre barn, men det er tvilsomt om Peter var faren til noen av dem. Imidlertid erklærte han aldri Paul som uekte. Dette skulle komme til å bli særdeles viktig rent politisk i statskuppet som sikret Katarina tronen i 1762. Mange av de som støttet Katarina i maktovertakelsen, så for seg at Paul skulle utnevnes til keiser og at Russland skulle styres av adelige rundt hoffet. Katarina hadde imidlertid andre intensjoner, og sikret seg tronen selv. Hun var for øvrig klar over at to personer hadde vel så stor rett til tronen som henne selv. Det var sønnen Paul og Ivan VI som ble fengslet som lite barn av Elisabeth I ved hennes maktovertakelse med streng ordre om at han skulle ha forbud mot å lære å lese. Videre forelå det ordre fra keiserlig hold om at dersom noen gjorde forsøk på å frigi han, skulle han drepes umiddelbart. Dette ble til virkelighet da noen av tilhengerne hans prøvde nettopp å fri han fra fangenskap i 1762. Dermed var det bare Katarinas egen sønn som kunne sies å ha større legalitet til tronen enn henne selv.
Keiserinne
17. juli 1762 tok Katarina over tronen. Seks måneder senere ble Peter III drept. Aleksej Orlov (yngre bror av Gregorij Orlov, som var Katarinas elsker, og som støttet kuppet) var delaktig i å få Peter III drept, men man har aldri kunnet bekrefte at det var nettopp han som utførte handlingen. Selv om det lenge hadde vært gnisninger mellom Alekseij og Katarina var dette ikke nok til å forhindre spekulasjon om at hun hadde vært involvert i drapet, men mye av dette kom først fram etter hennes avgang.
Innenrikspolitikk
Inspirert av bøkene til Beccaria og Montesquieu satte Katarina opp et dokument som skulle reformere lovverket. Det ble nedsatt en lovgivningskommisjon som skulle utforme lovdokumentet. Kommisjonen hadde representanter fra alle klasser bortsett fra leilendingene (husmennene). Men Katarina oppløste kommisjonen før den fikk gjort ferdig arbeidet, muligens fordi hun ble mer konservativ etter Pugatsjov-opprøret (et bondeopprør ledet av Jemeljan Pugatsjov i 1773–1774 og som truet Øst-Russland).
På grunn av bondeopprøret omorganiserte Katarina den russiske provinsadministrasjonen og ga dermed regjeringen større kontroll over de landlige distriktene. Denne reformprosessen var ferdig i 1775 og skapte provinser og distrikter som var enklere å håndtere for regjeringen. Katarina innførte flere drastiske reformer innen det russiske samfunnet. For det første etablerte hun det frie økonomiske samfunnet som oppfordret til modernisering av landbruk og industri. For det andre oppfordret hun til utenlandske investeringer i russiske økonomisk underutviklede områder. Hun løsnet også på sensurloven og oppfordret adelen og middelklassen til å ta utdanning. Et annet resultat av opprøret var imidlertid at Katarina og hoffet hennes ble mistenksomme og redde for bøndene og hva de kunne finne på om de fikk frihet og muligheter. Dette førte igjen til at mange av de lovene som bandt bøndene strammere til landet sitt ble innført under Katarinas styre.
I 1785 utstedte Katarina et privilegiedokument som tillot lavadelen å henvende seg direkte til tronen som juridisk enhet, gjorde adelstitler arvelige, fritok adelen fra statlige krav og skatter og ga dem full kontroll over sine leilendinger og landeiendommer. I tillegg ga Katarina landområder i Ukraina til utvalgte adelige og bevilget dem også leilendinger. Hun oppfordret også til kolonisering av Alaska og andre erobrede områder.
Katarina fortsatte å «vestliggjøre» Russland. Men til forskjell fra Peter den store holdt hun seg for god til å bruke makt. Hun fokuserte heller på individuell innsats. For eksempel bestemte Katarina at Russland skulle være blant de første landene som vaksinerte befolkningen, da koppervaksinen ble oppfunnet. Bøndene, som var mistenksomme overfor alt nytt eller utenlandsk, var livredde for vaksinen. For å dempe frykten hos folket, lot Katarina seg vaksinere først av alle i hele Russland. Etter å ha ventet to uker på en eventuell reaksjon, viste Katarina ingen tegn til sykdom. Denne historien spredte seg rundt i landet, og fikk bøndene til å la seg vaksinere frivillig. Historien spredte seg også i Europa, noe som var med på å overbevise folk om at det var trygt å underkaste seg «den skrekkelige lansetten» (sprøyten).
Keiserinne Katarinas bestrebelser for å styrke utdannelsessystemet førte til at hennes religionspolitikk på en helt bakvendt måte kom på kant med pavedømmet. I 1773 hadde pave Klemens XIV etter betydelig press oppløst jesuittordenen, den katolske kirkes fremste presteorden blant annet på det akademiske området. Etter hvert som det pavelige oppløsningsdekretet høytidelig ble forkynt i de forskjellige landene, måtte jesuittene legge ned sin virksomhet og eksmedlemmene gå over i annen prestetjeneste. Men i Russland forhindret Katarina resolutt at dette skulle skje: Hun forbød de katolske biskopene å være tro mot paven på dette punktet. Tvert imot fikk hun biskopene til å beordre jesuittene til å bli på sine poster, og til å utvide sin virksomhet i landet.
Utenrikspolitikk
Katarinas utenriksminister Nikita I. Panin hadde stor makt i begynnelsen av hennes regjeringstid. Han var en skarp statsmann, og han brukte mye energi og mange millioner av rubler på dannelsen av Den nordlige overenskomst mellom Russland, Preussen, Polen, Sverige og muligens Storbritannia. Hensikten med denne overenskomsten var å svekke makten til fyrstehusene Bourbon-Habsburg. Da det ble tydelig at denne planen ikke kunne lykkes, mistet Panin Katarinas gunst, og i 1781 fikk han avskjed som utenriksminister.
I det politiske spillet i Europa hadde Katarina en viktig rolle. Hun opptrådte som megler i den bayerske tronfølgekrig (1778–1779) mellom Preussen og Østerrike. I 1780 etablerte hun en gruppe som skulle forsvare nøytral skipsfart mot Storbritannia under den amerikanske revolusjonen. I utenrikspolitiske saker var Katarina bevisst på sitt opphav, og hun ønsket å bli oppfattet som en opplyst hersker. Hun var en pionér som ga Russland rollen som internasjonal megler i tvister som kunne føre til, eller førte til, krig. Denne rollen overtok England senere, og beholdt den gjennom mesteparten av 1800-tallet og 1900-tallet.
Katarina inntok en ledende rolle ved de siste oppdelingene av Polen i 1790-årene. Hun var redd for at Maikonstitusjonen i Polen skulle føre til en oppblomstring av samveldemakten, og at den voksende demokratiske bevegelsen i samveldet skulle bli en trussel for de europeiske monarkiene. Ved den tredje og siste delingen av Polen i 1795 fikk hun lagt Volhynia, Podolia, Lillerussland og de gjenstående delene av Litauen til sitt rike. Oppløsningen av Polen var med på å opprettholde de absolutte monarkiene og maktbalansen i 1700-tallets Øst-Europa i et århundre til.
Det blir sagt at Katarina fikk lagt til rundt 518 000 km² til det russiske territorium, i tillegg til at hun formet Russland i et større omfang enn noen av lederne både før og etter henne, med mulig unntak av Lenin, Stalin og Peter den store.
Kunst og kultur
Katarina var tilhenger av opplysningstiden og anså seg selv som «en filosof på tronen». Hun var veldig bevisst på hvordan hun ble oppfattet i utlandet, og ønsket å fremstå som en sivilisert og opplyst monark i Europa, selv om hun ofte ble sett på som en tyrann i Russland. Selv om hun erklærte sin kjærlighet til frihetsidealene, gjorde hun mer for å binde de russiske leilendingene til landet og herren sin enn noen annen hersker siden Ivan den grusomme. Like spissfindig som hun var mektig, fikk hun en av tidens største tenkerne på sin side, Voltaire. Hun korresponderte med ham i femten år, fra hennes tronbestigelse til hans død. Han hyllet henne med tilnavn, kalte henne «Nordstjernen» og «Russlands Semiramis», som refererte til den legendariske dronningen av Babylon. Selv om Katarina aldri møtte Voltaire ansikt til ansikt, sørget hun bittert over ham da han døde.
Katarina ble kjent som beskytter av kunst, litteratur og utdanning. Eremitasjen, muséet som i dag dekker hele det gamle Vinterpalasset, ble etablert med Katarinas private samling. Hun skrev en håndbok for barneoppdragelse inspirert av John Lockes tanker. Katarina grunnla også det kjente Smolnyinstituttet for adelige unge damer, en skole som siden ble en av de beste av sitt slag i Europa. Smolnyinstituttet lot etter hvert også døtre av rike handelsmenn få utdanning på lik linje med døtre til bojarene og adelen. Katarina skrev komedier, fiksjon og memoarer, mens hun dyrket Voltaire, Diderot og D'Alembert, alle franske encyklopedister som senere udødeliggjorde ryktet hennes i sine skrifter. Hun greide også å lokke matematikeren Leonhard Euler tilbake fra Berlin til St. Petersburg.
Måten Katarina beskyttet kunsten på, førte til en utvikling uten sidestykke av kunst i Russland. Under hennes styre ble den klassiske og europeiske innflytelsen som inspirerte til «Imitasjonstiden» importert og studert. Gavrila Derzjavin og andre forfattere i hennes epoke, la grunnlaget for de store forfatterne på 1800-tallet, spesielt den udødelige Pusjkin.
Katarinas styre var imidlertid også preget av en allestedsnærværende sensur og statlig kontroll av publikasjoner. Da Radisjtsjov publiserte sin Reisen fra Petersburg til Moskva (Путешествие из Петербурга в Москву) i 1790, der det i romans forkledning ble advart mot opprør på grunn av de elendige sosiale forholdene til bønder og leilendinger, forviste Katarina ham til Sibir.
Privatliv
Katarina hadde mange elskere i løpet av sin tid som herskerinne. Hun ga dem ofte gode stillinger i samfunnet så lenge de hadde hennes gunst, for så å pensjonere dem med store landeiendommer og leilendinger når hun gikk lei av dem. Da ektemannen Peter tok seg en elskerinne, svarte Katarina med samme mynt, og i 1752 hadde hun et forhold til grev Sergej Vasiljevitsj Soltikov (også skrevet Saltikov). Katarinas første sønn, storfyrst Paul, som ble født i 1754, ble sett som et resultat av dette forholdet. Kort tid etterpå forsvant Soltikov fra hoffet. Noen år senere ble den vakre og verdensvante polakken Stanislaw Poniatowski Katarinas elsker, og hun begynte å ta aktiv del i det politiske intrigespillet.
Etter at Peter besteg tronen i 1762, var Grigorij Grigorjevitsj Orlov Katarinas elsker. Han og broren Aleksej ga henne en mengde eventyrlystne tilhengere. På en hoffest i juni 1762 forulempet Peter sin kone offentlig, og det begynte å gå rykter om at han ville skille sed fra henne og i stedet gifte seg med sin elskerinne. Etter dette forsvant all tvil hos Katarina, og brødrene Orlov spilte en viktig rolle i hennes statskupp mot Peter. Etter at Katarina tok over tronen, gikk det rykter om at hun tenkte å gifte seg med Orlov, noe hun tilbakeviste strengt.
I 1774 tok Grigorij Aleksandrovitsj Potemkin over som Katarinas elsker, og avløste den etterhvert så besværlige Orlov og hans etterfølger, den ubetydelige Aleksander Vasiltsjikov. Potemkin hadde sterk innflytelse på Katarinas orientalske politikk. Han hadde forstand til å beholde en god del av sin makt, selv etter at han måtte gi plass til de yngre offiserene som etter hvert ble Katarinas «generaladjutanter». Etter at forholdet til Katarina tok slutt, plukket han selv ut en kandidat som hadde både den fysiske skjønnhet og de mentale egenskapene han visste at Katarina likte. Generaladjutantene var så å si hennes offisielle erkjente elskere. Blant de mest kjente elskerne er Sergej Saltykov, Lanskoj, Mamonov og den siste i den lange rekken, Platon Zubov. Mange av disse mennene elsket henne, hun var ansett som ganske vakker etter den tids mål og var veldig generøs mot sine elskere – også etter at forholdene var avsluttet.
Død
Katarina hadde et slag den 5. november 1796 og hun døde senere av dette uten å ha kommet til bevissthet. Hun ble begravd på St. Peter og St. Paulus-fortet i St. Petersburg. Hun ble etterfulgt av sin sønn, Paul I av Russland. Han var sønn av en av Katarinas elskere – sannsynligvis Sergej Soltikov, og var ikke hennes favorittsønn. Det gikk rykter om at hun ifølge Peter den stores erklæring om at tsaren selv kunne utrope sin arving ville gi tronen til Pauls sønn Aleksander, men hun gjorde det aldri – kanskje fordi hun fryktet at Aleksander da ville lede et opprør mot henne.
Det finnes mange historier om omstendighetene rundt hennes død som fikk henne til å framstå i et dårlig lys, og det antas at det verste og mest seksuelle ble satt ut i det franske aristokrati for å skade hennes ettermæle. Sannheten er et helt «kjedelig» slagtilfelle.
Katarina etterlot seg to sønner, Paul I av Russland (1754–1801), trolig sønn av Katarinas elsker Sergej Saltykov, og Aleksej Gregorevitsj Bobrinskij, født 11. april 1762 (med Grigorij Orlov).
Kongsposten
Kongsposten var en av de illegale avisene som ble utgitt under den tyske okkupasjonen av Norge under andre verdenskrig. Den kom ut i Flekkefjord.
Kongsposten ble utgitt fra august til desember 1941, og var en stensilert avis. Utgivere var blant andre Ola Eide, Tor Njaa, Gudmund Seland, Johannes Seland og Gunvald Tomstad. Gruppa kunne distribuere den illegale avisen portofritt gjennom posten med Quislings «solmerke» på konvoluttene. På denne måten ble avisen sendt i posten fra Kristiansand.
Den spesielle forsendelsen ble mulig fordi Tomstad hadde meldt seg inn i NS for å dekke en illegal radiosender gruppa drev. I NS ble han utnevnt til propagandaleder for NS i Vest-Agder, og fikk dermed fri tilgang til postdistribusjon. Kongsposten ble til sluttet stanset fordi gruppa bak avisen måtte sikre driften av radiostasjonen.
Av deltagerne i gruppa mistet Tor Njaa senere livet i tysk fangenskap.
Kamjanske
Kamjanske (ukrainsk: Кам'янське́; russisk: Каменско́е – Kamenskoje) er en by ved elven Dnipro (russisk: Днепр – Dnepr) i Dnipropetrovsk oblast i det sentrale Ukraina.
Byen hadde 252,100 innbyggere (2008), og dekker et areal på 138 km².
De første skriftlige kilder som nevner en bebyggelse her, er fra 1750. Fra 1936 til 2016 het byen Dniprodzerzjynsk (ukrainsk: Дніпродзержи́нськ; russisk: Днепродзержинск – Dneprodzerzjinsk), etter elven Dnipro/Dnepr og Tsjeka-grunnleggeren Feliks Dzerzjinskij. Kamjanske er også kjent som Leonid Brezjnevs fødested.
Kamjanske er en industriby, og har flere større stålverk. Byen har også et stort vannkraftverk i Dneprodzjerzjinsk-demningen, i drift fra 1964. Oppdemmingen er et reservoar på hele 2,45 km³.
Befolkningutvikling
Kilder: 1959: 1979–2013, 2021: 2015:
Barkåkerveien
Barkåkerveien kan vise til:
Hvitt sandjordfly
Hvitt sandjordfly (Agrotis ripae) er en sommerfugl som tilhører familien nattfly (Noctuidae). Den er bare kjent fra Lista i Norge.
Levevis
Den er knyttet til sanddyner, der larvene utvikler seg på ulike urter, blant andre sodaurt, strandmelde og strandreddik. De er aktive om natten og graver seg ned i sanden på dagtid. De voksne sommerfuglene flyr i juni – juli.
Utbredelse
Den har en ganske begrenset utbredelse i Nord-Afrika og Vest-Europa. I Norge er den bare kjent fra Lista i Vest-Agder.
Borough Market
Borough Market er et matmarked som driver både grossist- og detaljsalg. Det ligger i The Borough i Southwark i London, og er et av de største matmarkedene i verden. Utvalget dekker alle verdenshjørner, og markedet regnes for å holde svært høy kvalitet.
Grossistmarkedet er åpent på morgenen alle ukedager, mens detaljhandelen bare er åpen på torsdag, fredag og lørdag. Historisk er det frukt og grønnsaker som har vært de viktigste varene, men i senere år har man også begynt å selge alle slags delikatesser. Mange gårdbrukere selger sine produkter på markedet, og det samme gjør en del store selskaper.
Det første markedet på stedet er nevnt allerede i 1276. Det lå ved Southwark-enden av London Bridge, og var et ståkete sted med mange problemer. Det ble så flyttet til St Margarets kirke på High Street. I 1550 gav Edvard VI et charter til City of London slik at Corporation fikk kontroll over alle markeder i Southwark. Dette ble bekreftet av Karl II i 1671. Men markedet forårsaket så store trafikkproblemer at det ble nedlagt gjennom et parlamentsvedtak i 1754.
Vedtaket åpnet for at lokale innbyggere kunne åpnet et nytt marked et annet sted, og i 1756 ble et område på 18 000 m² i Rochester Yard tatt i bruk. I løpet av det 19. århundre vokste det til å bli et av byens viktigste markeder.
De nåværende bygningene er fra 1851, med noen senere endringer. Inngangen er i art deco-stil, og ble reist i 1932.
Markedet administreres av seksten styremedlemmer som må bo i området.
Borough Market og området rundt har blitt brukt i innspillingen av flere filmer, som Bridget Jones' Diary (2001), Lock, Stock and Two Smoking Barrels (1998) og Harry Potter og fangen fra Azkaban (2004).
ALI
ALI kan bety flere ting:
Christoph Gruber
Christoph Gruber (født 25. mars 1976 i Schwaz) er en østerriksk tidligere alpinist.
ALI
ALI
Christoph Gruber
Christoph Gruber representerte Østerrike internasjonalt fra 1993. I 1995 ble han juniorverdensmester i storslalåm og i kombinasjonen. I 1997/98 vant han Super-G sammenlagt i Europacupen, og i sesongen 1999/2000 gikk han til topps i totalsammendraget i Europacupen.
Han debuterte i verdenscupen 27. november 1998 i Aspen, og vant fem verdenscuprenn i løpet av karrieren.
Rajah Balasingham
Rajah Balasingham, eller Yogarajah Balasingham er en norsk-tamilsk politiker (Arbeiderpartiet, medlem i Oslo bystyre 2003–2007) og var 2009 leder for Norsk Tamilsk Forum. Balasingham har markert seg i media. Ifølge oppslag i NRKs nettsted sympatiserer Balasingham med Tamiltigrene.
Altervin
Med altervin menes vin som brukes i feiringen av nattverd i kristen liturgi. Hvilken vin som brukes, eller om det i det hele tatt er vin, varierer mellom de forskjellige kirkesamfunnene.
Ortodoks, anglikansk og katolsk altervin
I Den ortodokse kirke, Den anglikanske kirke og Den katolske kirke brukes kun alkoholholdig vin av druer. Dersom noe annet brukes, er ikke nattverden lovlig eller gyldig feiret. Det eneste unntaket er at katolske prester som er alkoholikere kan få dispensasjon til å bruke gjæret druesaft, hvor gjæringen er stoppet før det er utviklet alkohol, såkalt mustum.
I enkelte kirker (blant annet den katolske og den anglikanske) er det tillatt med sterkvin, såfremt den er basert på vin fra druer. Fordelen er at den har lang holdbarhet, og fordi det vanligvis bare er presten som drikker av kalken under messen, går det ikke med mye vin ved hver nattverd.
Om vinen er rød eller hvit har ingen betydning, og siden det 17. århundre har vært vanlig med hvit vin. Årsaken er bruken av kalkduker av hvitt lin til å tørke kalken med; med rødvin er det vanskelig å få dukene ren etterpå.
Protestantisk altervin
I Den norske kirke brukes "Hvilken som helst type ren, vanlig druevin – hvit eller rød" (Gudstjenestebokens Generalrubrikker). Det er menighetsrådet i hver enkelt menighet som avgjør om det skal brukes rød eller hvit vin, og om vinen skal være alkoholfri eller alkoholholdig. Alkoholholdig vin kan blandes opp med inntil 50 prosent vann dersom menighetsrådet godkjenner dette. Mange menigheter bruker Vinmonopolets kirkevin, som er alkoholfri.
Fylkesvei 2460
Fylkesvei 2460 går mellom Hølera og Garthus i Sør-Aurdal kommune.
Frem til 2019 hadde veien betegnelsen fylkesvei 228 (Oppland).
«Kobben» (A-1)
«Kobben» var den første undervannsbåten i det norske sjøforsvaret. Ubåten var i tjeneste fra 28. november 1909, til kommandoen ble strøket 30. september 1919. Ubåten ble kondemnert i 1926, og solgt og hugget i 1933.
I 1912 ble det bestilt fire nye ubåter, og i tråd med navnebestemmelsene for disse mistet «Kobben» navnet sitt den 21. februar 1913, og ble benevnt «A-1» i stedet.
Båten ble bestilt 28. september 1907, fra Germaniawerft i Kiel, og datidens pris for ubåten var 936 000 kroner. Kommandoen ble heist 28. november 1909, med Carsten Tank-Nielsen som sjef. Etter uker med testing, dykkeprøver og overtagelse fra verftet, ankom ubåten Horten den 12. desember, sammen med «Fram», som fungerte som moderskip. Senere ble korvetten «Ellida» omgjort til moder- og verkstedsskip for undervannsbåter. Som det står i Norges Sjøforsvar 1814-1914:
«Disse baater egner seg nemlig ikke for beboelse over længre tid, hvorfor besetningen utenfor øvelsestiden bør oppholde sig på et moderskib, hvor også samtidig det nødvendige til baatens utrustning og betjening vil forefindes, f.eks. torpedoer, proviant, dynamo til opladning av de elektriske akkumulatorer [batterier], en del redningsapparater etc. etc.»
«Kobben» markerte et stort skille mellom den gamle tid, med dampfregatter og kanonjoller, og viste seg som et svært effektivt våpen i norske farvann. I 1912 gikk en derfor inn for å anskaffe fire nye undervannsbåter hos samme firma, gitt navnene A-2, A-3, A-4 og A-5 (A-5 ble dog konfiskert av den tyske marinen ved krigsutbruddet i 1914), og klassifisert som A-klasse undervannsbåt. Disse ubåtene var noe større enn «Kobben», og hadde vesentlige forskjeller fra «A-1».
Klara Guseva
Under OL 1960 i Squaw Valley stod hurtigløp på skøyter for kvinner på det olympiske programmet for første gang. Klara Guseva gikk til topps på 1,000 meter, to tideler foran Helga Haase fra Tyskland.
Hennes videre internasjonale deltakelse begrenset seg til allround-VM 1961 i Tønsberg, der hun kom på femteplass sammenlagt, samt en distanse under OL 1964 i Innsbruck (4.-plass på 3,000 meter).
Foula
Foula (norrønt: Fugløy; skotsk: Foula/Foola) er en øy i den skotske øygruppen Shetland. Den er en av de mest fjerne britiske øyene som er fast bosatt. I henhold til folketelling i 2011 har øya en befolkning på 38 innbyggere, som hovedsakelig livberger seg med fiske og sauedrift. Øya har siden begynnelsen av 1900-tallet vært eid av familien Holbourn.
Foula har 400 meter høye klipper og store fuglbestander på opp mot en halv million fugler av arter inkludert rødnebbterne, smålom og storjo. En passasjerbåtforbindelse knytter Foula til stedet Walls på vestkysten av øya Mainland. Fra flystripen på Foula går det direkteflyvninger til Tingwall. Det transatlantisk passasjerskip RMS «Oceanic», i sin tid verdens største skip, led skipbrudd i 1914 ved det nærliggende Shaalds, etskjult rev som ligger utenfor Foula. Filmen The Edge of the World fra 1937 brukte Foula som innspillingssted.
Geografi
Foula ligger i Atlanterhavet, 15 nautiske mil (28 kilometer) vest for Walls på Shetland. Det var en del av Walls sivile sogn. Øya er omtrent 4 ganger 6 km, med en lavtliggende kyststripe langs østsiden. Med et areal på 12,7 km2, er øya den syvende største og vestligste av Shetlandsøyene. Den reiser seg fra lave, sammenbrutte klipper i øst til stupbratte 150–365 m klipper i vest. Øya har fem topper, som stiger til 418 m ved Sneug og 376 m ved Kame. I nordenden er Gaada Stack, en naturlig klippebue og mot sør-vest ligger Da Sneck Ida Smaalie, en spektakulær 30 m dyp og 2 m bred sprekk i klippene. Foula ligger på samme breddegrad som St. Petersburg.
Foula har en befolkning på 38 personer, bosatt i samfunnene Hametun og Ham. Øyboere levde tidligere av fiske, først etter hvitfisk (torsk, hvitting, hyse og tilsvarende), deretter hummer. I dag driver de fleste øyboere kombinert gårdsdrift (croft) med inntekt fra sauehold og turisme av fugletittere.
Et skjult rev, «Hoevdi Grund» eller «Shaalds o' Foula», ligger litt over 3 km øst for Foula mellom øya og Shetlands fastland. Tidevannet her kan nå 12 knop (22 km/t; 6 m/s), og ettersom revet ligger under en meter fra overflaten, utgjør det en betydelig trussel mot skipsfarten.
Forhistorie
Til tross for sin fjerne beliggenhet ble Foula bebodd for første gang så langt tilbake i tid som for 5000 år siden. Mellom 2006 og 2008 tok Bath & Camerton Archeological Society flere turer til Foula for å studere forhistoriske stående steiner (bautasteiner). En spesiell subsirkulær steinsirkel av interesse ble oppdaget i 2006 ved Da Heights nord i Foula. En ytterligere undersøkelse lansert i 2007 avslørte at den subsirkulære steinkonstruksjonen var menneskeskapt, elliptisk i form med aksen pekende mot midtvinterssolverv, bygget før 1000 f.Kr.
1400- til 1800-tallet
Øya var et av de siste stedene hvor det ble snakket norn, en dialekt av norrønt språk som er lite dokumentert, men ved begynnelsen av 1700-tallet var det få igjen på Shetland som snakket det. Den lokale dialekten på Foula var sterkt preget av norn/norrønt. I 1774 besøkte George Low, en ung skotsk prest, Foula i håp om å finne rester av muntlig fortellinger på norn, som da var bortimot utryddet. Han fant fragmenter av sanger, ballader og romanser, og fra hans beste kilde, en gammel bonde kalt William Henry, er balladen nå kjent som «Hildina». Henry var ganske dårlig kjent med språket, slik at selv om han som barn hadde lært alle de 35 strofene i balladen utenat i dens opprinnelige norn, kunne han bare gi Low et sammendrag av innholdet i stedet for en oversettelse. «Hildina» er det eneste bevarte diktet på norn.
Fylkesvei 2456
Fylkesvei 2456 går mellom Tollefsrud og Nerby i Sør-Aurdal kommune.
Foula
1400- til 1800-tallet
I 1720 rammet en koppeepidemi de rundt to hundre menneskene som bodde på Foula. Da øyboerne var så isolert fra resten av verden, hadde de ingen immunitet mot kopper, i motsetning til de fleste nordeuropeiske folkeslag på denne tiden, og ni av ti av øyas befolkning døde i epidemien.
Fylkesvei 2456
Frem til 2019 hadde veien betegnelsen fylkesvei 225 (Oppland).
Foula
1400- til 1800-tallet
Foula forble i den julianske kalenderen da resten av Storbritannia tok i bruk den gregorianske kalenderen i 1752. Foula holdt seg til den julianske kalenderen ved å holde 1800 som et skuddår, men øya observerte ikke et skuddår i 1900. Som et resultat er Foula nå en dag foran den julianske kalenderen og 12 dager bak den gregorianske, og feirer således juledag gregoriansk 6. januar og nyttår gregoriansk 13. januar.
Octavian Goga
Octavian Goga (født 1. april 1881 i Resinár i kongedømmet Ungarn i Østerrike-Ungarn, død 7. mai 1938 i Ciucea i Romania) var en rumensk forfatter og politiker.
Foula
1400- til 1800-tallet
Forfatteren og journalisten John Sands bodde på Foula og Papa Stour en stund på slutten av 1800-tallet. Han kjempet hardt mot det rådende truck system, et arkaisk engelsk begrep som henviser til at lønn ikke ble betalt med vanlige penger, men i form av varer eller tjenester, eller substitutter for penger, vanligvis til arbeidsgiverens fordel. og tegnet politiske tegninger som viste dets mangler. I den ene tegnet han Foula som en vakker ung kvinne som ble kvalt av en kongeboa merket «landeiendom», overvåket av andre reptiler kalt «misjonær», «laird og «truck».
Octavian Goga
Han var statsråd flere ganger etter første verdenskrig, og han var en av lederne for det nasjonalkristne partiet fra 1935, og statsminister fra desember 1937 til februar 1938. Under sitt kortvarige styre rakk Gogas regjering å innføre en rekke antisemittistiske lover. I 1938 uttalte han til Time: «Det jødiske problemet er gammelt her, og det er en rumensk tragedie. Enkelt sagt, vi har alt for mange jøder».
Foula
1900-tallet
Professor Ian Holbourn kjøpte Foula rundt 1900, og ble dens siste laird. Han beskrev katastrofen den 8. september 1914, da det store passasjerskipet RMS «Oceanic» fra selskapet White Star Line traff et undervannskjær kalt Shaalds utenfor Foula, og ble et vrak i løpet av to uker. Holbourns opplevde på nytt et stort forlis den påfølgende 7. mai 1915, da han reiste med RMS «Lusitania» som ble senket av tysk ubåt, men overlevde forliset.
Octavian Goga
I sine dikt, skrevet på et arkaiserende språk, protesterte han mot ungarenes undertrykkelse av rumenerne i Transilvania.
Foula
1900-tallet
Professorens barnebarn, Robert Holbourn, en ingeniør innen skipsteknikk, fungerte som øyas Peat Marshal, bokstavelig «torvmarskalk», i mange år. Torv er en verdifull og knapp ressurs for varme og brensel på øyene i Shetland. Skjæringen krever dyktighet, og det tar flere år å mestre. De mest dyktige øyboerne blir kjent som cutters, «kuttere» og, i ånden til en langvarig tradisjon på Foula. Det er ikke enkelt å kutte torv, selv om kutteren får det til å se slik ut. Et L-formet verktøy skjærer og skuffer ut torven i en bevegelse, og former en slafset murstein på omtrent 4-5 cm ganger 10-12 cm. Den tørker i 4 til 12 måneder og er deretter klar for brenning som en billig kilde til drivstoff.
Et fyrtårn på sørspissen av øya ble bygget i 1986. Opprinnelig drevet av acetylengass, har det blitt omgjort til sol- og vindkraft.
Religion
Mange innbyggere i Foula går til et presbyteriansk sogn kjent som Foula Kirk eller Baxter Chapel som er en del av Den skotske kirke. Kapellet er bygget av gråfarget stein og ligger «på halen av 7 Hamnafield».
Film
Return To The Edge Of The World (1978) er en dokumentarfilm som forteller om en gjenforening 40 år senere av rollebesetning og mannskapet til ovennevnte The Edge of the World da de besøkte øya.
Folkeminne, festligheter og tradisjoner
Foulas innbyggere har bevart mange norrøne tradisjoner for folkeminne og festligheter. De følger fortsatt den julianske kalenderen for julefeiringer, med alle øyboerne samlet i ett hus den 6. januar, men en dag senere. Nyttårsdag faller på den 13. januar.
Tito Beltrán
Tito Ernesto Beltrán (født 1. juli 1965 i Chile) er en operasanger (tenor), og er siden 1986 bosatt i Sverige. Han har opptrådt med blant andre Robert Wells på det årlige Rhapsody in Rock og har vært med å sette publikumsrekord i Sverige for show med 43 000 personer på Ullevi lørdag 9. august 2003.
Han fikk en Grammy Award for platen «La Dolores».
Uncle Albert/Admiral Halsey
«Uncle Albert/Admiral Halsey» er en sang av Paul McCartney og Linda McCartney fra deres album Ram, utgitt i 1971.
Sangen er eksprimintell i stilen. Det er ikke bare en sang på sporet, men mange individuelle låtsnutter som er samlet sammen og gjør opp sangen. Dette var en metode som McCartney og hans tidligere partner John Lennon brukte når de hadde mange uferdige sanger. Denne type låtskriving ser vi blant annet på Beatles-albumet Abbey Road.
Anji
Anji (kinesisk: 安吉县; pinyin: Ānjí Xiàn) er et fylke i provinsen Zhejiang i Folkerepublikken Kina. Det er del av byprefekturet Huzhou.
I 1999 hadde det en befolkning på 447,166.
Kulturminner
Småbyen Dipu (Dipu chengzhi, 递铺城址), Dusongpasset og den gamle postveien (Dusongguan he gu yidao, 独松关和古驿道) og Anchengs gamle bymur (Ancheng chengqiang, 安城城墙) er oppført på Folkerepublikken Kinas liste over kulturminner.
Michael Hester
Michael Hester (født 2. mai 1972 i Sydney) er en fotballdommer fra New Zealand. Han ble FIFA-dommer i 2007. Han er født i Australia. Han dømmer kamper både i New Zealand og Australia.
I 2008 dømte han kamper i sommer-OL i Beijing.
Han er orlogskaptein i den Newzealandske marinen.
Den internasjonale paralympiske komité
Den internasjonale paralympiske komité (IPK) er en internasjonal idealistisk organisasjon for idrettsutøvere med funksjonshemning.
IPK ble stiftet 22. september 1989, for å «sette paralympiske idrettsutøvere i stand til å oppnå sportslig utmerkethet og inspirere og begeistre verden». De organiserer i dag blant annet De paralympiske lekene. Organisasjonen er satt sammen av representanter for 179 nasjonale paralympiske komiteer, fire internasjonale organisasjoner for sport for funksjonshemmede samt fem regionale paralympiske organisasjoner. Hovedkvarteret ligger i Bonn i Tyskland.