cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Alonso de Ojeda
Ojedas 3. ekspedisjon 1509
Ojeda lyktes i å vende tilbake til Santo Domingo som passasjer i en større "rekoloniserings"-flåte til Hispaniola i 1504, og gjenopptok kontakten med sin venn Juan de la Cosa. Sammen ble de enige om å gjøre enda et forsøk på å kolonisere de kystene de hadde oppdaget og utforsket, og vendte tilbake til Spania, der de etter mye strev lyktes med å på ny skaffe seg tillatelse til kolonisering og rett på økonomisk utnyttelse av landet øst for Uraba-bukta. Organiseringen ble gjort grundig, og de skaffet seg også støtte og hjelp fra den innflytelsesrike Enciso, som valgte å delta selv. Ojeda og de la Cosa skulle seile i forveien, mens Enciso skulle komme etter med en suppleringsflåte. En annen ekspedisjon under ledelse av Nicuesa ble samtidig organisert for å kolonisere landområdene som var blitt oppdaget og utforsket av Columbus på hans 4. ekspedisjon 1502-04 (Darien og Mosquito-bukten), et område Nicuesa hadde gjort et mislykket forsøk på å kolonisere i 1506.
I 1509 la Ojeda og de la Cosa ut på ekspedisjonen som de hadde investert mye i for at det skulle lykkes. En av deltagerne var Francisco Pizarro, som senere skulle bli berømt for erobringen av Inkariket. Denne gang var ekspedisjonen godt bevæpnet, og lot seg ikke skremme av erfaringene med indianerne fra 1. ekspedisjon. Ved stedet hvor dagens Cartagena ligger gikk en stor gruppe ledet av Ojeda og de la Cosa i land for å fange indianere for å selge som slaver og røve til seg de verdier de kom over. Landsbyer ble brent ned, og store mengder indianere ble tatt til fange. Men indianerne gikk til motangrep, og nesten hele røvertoktsekspedisjonen ble tilintetgjort av indianernes piler og spyd. De la Cosa var en av de falne, mens Ojeda ble funnet i live under et stort skjold, som var dekket av indianernes piler. Redningsmennene bragte ham ombord i skipet hans der han kom til hektene igjen.
Mismodige seilte de gjenværende videre vestover, og fant en plass like øst for Uraba-bukta, der Ojeda grunnla sin koloni Santa Marta. Men det var et ugunstig sted, med aggressive indianere som naboer og et ugunstig klima. Kolonistene sultet og ble syke, og skipene ble raskt skadet av skipsmark. Flere av skipene var snart ubrukelige, og for å redde resten av kolonistene, seilte Ojeda med ett av de to fortsatt brukbare skipene med de rikdommene de tross alt hadde skaffet seg til Santo Domingo for å kjøpe nye skip og skaffe forsyninger. Ledelsen av kolonien Santa Marta overlot han til Francisco Pizarro i sitt fravær. Ojeda skulle aldri vende tilbake.
Ojedas skjebne i Santo Domingo 1509–15
Ojedas skip grunnstøtte på kysten av Cuba. Mens alle verdiene gikk til bunns med skipet, og mange av mannskapet druknet, lyktes det Ojeda å redde seg i land. Etter mye strev kom han seg til Santo Domingo, der han gikk i forbønn for sin fortapte koloni. Men da han allerede var kommet i vanry hos guvernør Ovando i 1502 og bak hans rygg hadde tilsneket seg herredømmet over kystene i sør på nytt, var det ikke hjelp å få fra den kanten. Han hadde heller ikke noe å vise for seg og kjøpe forsyninger eller skip for, da alle de verdier han hadde med seg jo hadde forsvunnet i dypet med det forliste skipet. I tillegg sto det skam over at han hadde mistet skip og mannskap. Ojeda måtte leve som en fattig og foraktet mann, og det eneste stedet som sto igjen for å finne ly var hos munkene i dominikanerklosteret i Santo Domingo. Her døde han i 1515 som en knekket mann, ute av stand til å hjelpe sin fortapte koloni.
James Jackson
James «Jimmy» Jackson (født 4. desember 1900 i Newcastle upon Tyne i Tyneside, død ca. 1976) var en engelsk fotballspiller.
Karriere
Jackson begynte sin karriere i de skotske klubbene Queen's Park, Motherwell og Aberdeen før han ble hentet til Liverpool av manager Matt McQueen i mai 1925.
Han fikk sin debut for de røde 14. november 1925, i hjemmekampen på Anfield mot West Bromwich, i en kamp Liverpool vant 2-0 etter to scoringer av Cyril Oxley.
Hans første mål for klubben kom 17. desember 1927, i bortekampen mot Tottenham Hotspur FC på White Hart Lane, i en kamp Liverpool tapte 1-3.
Jackson var egentlig forsvarsspiller, men han spilte faktisk på alle uteposisjonene på banen for de røde. Han ble etterhvert klubbens kaptein, og i sesongen 1928/1929 var han sammen med Tom Morrison de to eneste spillerne som var involvert i samtlige av de 45 kampene Liverpool spilte. Året etter mistet han kun en kamp.
Han la støvlene på hylla i 1933.
Etter karrieren ble han prest i den presbyterianske kirke.
Den hvite hesten fra Uffington
Den hvite hesten fra Uffington (engelsk: Uffington White Horse) er en 110 meter lang forhistorisk og meget stilisert figur av en hest i åsen til Berkshire Downs i det engelske grevskapet Oxfordshire. Figuren, som er laget ved at dype grøfter er fylt med hvit kalkstein, er datert til tidlig jernalder eller sen bronsealder. Figuren befinner seg i den bratte åsryggen White Horse Hill i det verdslige sognet Uffington (i grevskapet Oxfordshire, men historisk i grevskapet Berkshire), rundt 8 km sør for byen Faringdon og en tilsvarende distanse vest for byen Wantage.
Åsen utgjør en bratt skråning av naturområdet Berkshire Downs og har utsyn til Vale of White Horse («Dalen med den hvite hesten») til nord. Best utsikt til figuren er fra luften, eller direkte over dalen, særskilt fra landsbyene Great Coxwell, Longcot og Fernham. Stedet er eid og administrert av National Trust («Den nasjonale stiftelse for steder av historiske interesse eller naturskjønnhet») og er et vernet arkeologisk område. Dagsavisen The Guardian uttrykte i 2003 at «i mer enn 3 000 år har Den hvite hesten fra Uffington vært nidkjært voktet som et mesterverk av minimalistisk kunst,»
Historie
Figuren kan antagelig dateres til «sen forhistorie», det vil si jernalderen, tiden mellom 800 f.Kr. til 100 e.Kr., eller sen bronsealder, tiden mellom 1000 og 700 f.Kr. Denne antydningen til datering blir generelt holdt av forskere selv før 1990-tallet. Det er basert på likheten i figurens formgivning som er sammenlignet med andre figurer i keltisk kunst. Det ble bekreftet ved en arkeologisk undersøkelse i 1990, ledet av Simon Palmer og David Miles fra Oxfords arkeologiske enhet, som følge av at forekomster av finkornet silt ble fjernet fra en del av figuren, hestens nese, og som ble vitenskapelig datert til sen bronsealder.
Mynter fra jernalderen som har en representasjon som er sammenlignbar med den hvite hesten har blitt funnet, noe som støtter den tidlige dateringen av denne figuren. Det har blitt foreslått at hesten har blitt framstil i angelsaksisk tid, mer særskilt i løpet av tiden til kong Alfred den store, men det er ingen positive bevis eller indikasjoner som støtter dette synet, og det har blitt avvist som folkeminne av forskeren Timothy Darvill.
Det er flere andre framstående forhistoriske steder lokalisert i nærheten, mest kjent er Wayland's Smithy, en gravhaug av typen langhaug og en kammergrav, som er mindre enn 2 km i vestlig retning. Figuren i Uffington er så langt den eldste av flere figurer av hvite hester på de britiske øyer, og den har en helt annen formgivning enn de andre.
Det har vært en langvarig debatt om hensikten var at den skulle representere en hest eller om det var ment framstille et annet dyr. Imidlertid har den blitt kalt for en hest helt siden minst 1000-tallet. Et middelaldermanuskript (cartularium) fra klosteret Abingdon Abbey, sammenstilt en gang mellom 1072 og 1084, refererer til «mons albi equi» ved Uffington, det vil si «Den hvite hesteåsen».
Tor Erik Gunstrøm
Han er også maler med flere separatutstillinger, samt skuespiller i diverse TV-serier. Hans far var dirigent og onkelen Eilif Gunstrøm var en av landets ledende bratsjister. I 2017 spilte han rollen som Bestefar i musikkspillet Piratbukta på Norsjø i Telemark med manus og musikk av Christin Grilstad Prøis og regi ved Ole Christian Øen. Senere samme sommer spilte han i sommermusikalen Den Gode Hensigt i Svelvik. Der spilte han Vertshus-Nils, også denne med manus og musikk av Christin Grilstad Prøis og regi ved Ole Christian Øen.
Eadric Streona
Eadric Streona (død 1017) var en angelsaksisk ealdorman av Mercia fra 1007 til 1017. Eadric fikk tilnavnet «Streona» (oversatt som «Den grådige») i Hemming's Cartulary ettersom han tilegnet seg land og midler som tilhørte kirken for seg selv. Han ble berømt allerede i middelalderen for sine forræderske handlinger under den danske erobringen av England ved at han opportunistisk skiftet side flere ganger.
Eadric var en av minst åtte barn og hadde en relativ beskjeden opprinnelse; hans far Ethelric var tilstede ved hoffet kong Æthelred den rådville, men var ikke av betydning og det er ikke kjent om han hadde noen titler. Selv før han ble ealdorman synes det som Eadric handlet som Æthelreds mann som gjennomførte de ubehagelige oppgavene; i 1006 fikk han drept ealdorman Ælfhelm av York. Han kom seg opp og fram, ble utnevnt til ealdorman av Mercia i 1007, og i 1009 ble han gift med kongens datter Ædgyth eller Edith og ble således kongens svigersønn.
Som ealdorman spilte Eadric en viktig rolle i affærene i kongeriket. I 1009 forhandlet han med vikinger på plyndringstokt for å redde livet til erkebiskop Ælfheah av Canterbury, uten å lykkes. Eadric fortsatte å organisere drap på framstående adelsmenn, antatt på kongens ordre, men i 1015 forrådte han sin svigerfar ved å alliere seg med danene ledet av Knut, sønn av Svein Tjugeskjegg, mot England.
I følge med sin nye herre Knut dro Eadric med plyndringstokt over hele England fram til sommeren 1016 da en rekke med slag ble utkjempet mot Edmund Jernside, sønn og etterfølger av den avdøde kongen. Det avgjørende slaget ble utkjempet ved Assandun den 18. oktober 1016. Eadric hadde på denne tiden atter skiftet side og stilt sine menn sammen med Edmunds. Da kampen begynte, flyktet han fra slagmarken med sine folk av ukjente grunner. Da det ble inngått en fredsavtale mellom Knut og Edmund, fikk Eadric fortsette som jarl, men et år senere fikk Knut den troløse Eadric drept i London under julefesten 1017, «meget rettferdig» slo Den angelsaksiske krønike fast. I henhold til Encomium Emmae var det nordmannen Eirik Håkonsson, nylig utnevnte jarl av Northumbria, som svingte øksa. I en avstemning i 2005 ble Edric Streona valgt av BBC History Magazine som den verste brite på 1000-tallet.
Tilnavn
Eadrics tilnavn «Streona» er løselig oversatt som «den grådige», og er først gang dokumentert i Hemming's Cartulary.
Familie
Eadrics familie synes å ha interesser i Shropshire og Herefordshire. Kronikøren John av Worcester navngir Eadrics far som Æthelric, en thegn som var til stede ved hoffet fra slutten av 980-tallet og framover, og hans søsken som Brihtric, Ælfric, Goda, Æthelwine, Æthelweard, og Æthelmær. Om den sistnevnt ble det sagt (feilaktig) at han var far til Wulfnoth Cild, som var far til den senere jarl Godwin av Essex. Kronikøren etterlot også et blankt mellomrom mellom Ælfric og Goda som det var i påvente av navnet til en annen bror. Thegner med disse navnene opptrer blant vitnene på chartere som ble utstedt i navnet på Æthelred den rådville på slutten av 900- og begynnelsen av 1000-tallet. Disse thegnene opptrer jevnlig i grupper av to eller tre, noe som kan bli tolket som at de var medlemmer av samme familie. Æthelric synes å ha vært ifølge fra midten av 990-tallet og framover av en eller flere av sine sønner (ikke inkludert Ælfric). Å bedømme listene med vitner, kan det antydes at den ikke nevnte broren kan ha hett Æthelnoth.
Tidlig karriere
Eadric selv er kanskje først identifiserbar på charternes vitnelister sammen med sin far og bror Brihtric i 1002. Andre medlemmer av Eadrics familie synes å ha vært tilstede ved hoffet en del i 1004-1005; det er ingen lister hvor Eadric opptrer i 1006, men han var rapportert i dette året for å være involvert i drapet på ealdorman Ælfhelm av York:
Eadric opptrer blant thegnene i 1007 ved klosteret St Albans Abbey, det samme året hvor han ble utnevnt til ealdorman av Mercia. Det kan også ha vært i 1007, eller der omkring, at Eadric giftet seg med Ædgyth, Æthelreds datter. Det kan enten reflektere eller redegjøre for han plutselig forfremmelse til en høytstående maktposisjon da John av Worcester antyder at bryllupet hadde skjedd i 1009.
Ealdorman av Mercia
Eadric ble utnevnt som ealdorman av Mercia i 1007. Denne posisjonen hadde stått ledig siden 985 da hans forgjenger Ælfric Cild ble fordrevet fra landet etter å ha blitt anklaget for forræderi. Da Eadric giftet seg med kongens datter på omtrent samme tid må han ha fått kongens gunst og velvilje i tiden før. Ambisjoner og hensynsløshet kan forklare hans framgang, men andre faktorer kan også ha vært gjeldende, ikke minst Æthelreds behov for sterke og handlekraftige militære rådgivere i en tid da England var konstant i krig. En annen som ble løftet opp var Uthred av Bernicia som ble jarl av Northumbria og påførte den skotske kongen Malcolm II et tungt nederlag. At Eadric kunne være en hensynsløs militær leder viste han i 1009 da han, sammen med en viss Ubis, herjet så dypt i Wales som til St Davids, i henhold til walisiske annaler.
På denne tiden hadde Æthelred beordret at ny flåte med krigsskip skulle bygges på en nasjonal skala, men dette prosjektet ble svekket da Wulfgeat, som ble anklaget av Eadrics bror Brihtric for forræderi, gikk over til piratvirksomhet. Med en svekket flåte var England mer sårbar for en invasjon, en hær ledet av danske Torkjell Høge ankom sjøveien i 1009 og drev herjing over mye av landet. Mens Æthelred ønsket å slå tilbake militært, var det Eadric som frarådet ham. En mer detaljert forklaring er at de danske vikingene gjorde et angrep mot Kent som gikk dårlig, og angelsakserne hadde en god sjanse til å overvinne dem da de forsøkte å unnslippe mot kysten: «Æthelred omringet danene før de kunne nå sine skip, alle var klare for å overfalle dem; men slik det ofte var tilfelle, var det ealdorman Eadric som forhindret det.» Hva tilfellet enn var, førte denne ubesluttsomheten til ytterligere to år med konflikt og kunne ble avsluttet da Eadric, mens han var i London, sørget for en utbetaling på 48 000 pund til danene ved påsken (13. april) i 1012. Han forhandlet også på denne tiden for friheten til Ælfheah av Canterbury, men biskopen nektet å bli betalt løsepenger for, og hans voktere drepte ham i irritasjon.
Invasjon
I 1013 kom Svein Tjugeskjegg til England med den hensikt ikke bare å herje England og presse løsepenger, men å overta den engelske tronen. Ved slutten av året hadde den angelsaksiske motstanden brutt sammen og Svein hadde erobret landet. Eadrics posisjon på denne tiden er ikke klar, men i henhold til kronikøren Roger av Wendover hadde Eadric «krysset over» Den engelske kanal og søkte tilflukt i Normandie sammen med dronning Emma «og et hundre og førti soldater.» Landets konge, Æthelred, flyktet etter dem i januar 1014.
Imidlertid endret situasjonen seg brått da Svein døde den 3. februar 1014. Mannskapet på de danske skipene på elven Trent sverget umiddelbart sin lojalitet til hans sønn Knut, men ledende stormenn i England sendte et forslag til Æthelred for å forhandle hans gjeninnsettelse på tronen. Han ble krevd å erklære sin lojalitet til adelsmennene, gå med på reformer på det som de tidligere hadde vært misfornøyde med, og tilgi alt som hadde blitt sagt og gjort mot ham i hans tid som konge. Æthelred gikk med på kravene, og det var Olav Haraldsson fra Norge som skipet ham over fra Normandie og tilbake til England. Knut vendte tilbake til Danmark for å bli akseptert som konge i Danmark. I England ble de angelsaksere som hadde samarbeid med ham forfulgt og straffet. Avtalen som stormennene krevde av Æthelred er av stor konstitusjonell interesse for tidlig engelsk historie da det er den første nedtegnede pakt mellom en konge og hans undersåtter, og antyder også at mange i England hadde underkastet seg Svein Tjugeskjegg av den enkle grunn at de ikke hadde tillit til Æthelred.
I 1015 var det et stort rådsmøte i Oxford. Blant deltakerne var de to brødrene Sigeferth og Morcar (eller Morkare), som var to av thanene (ministre) fra de sju burher i Øst-Midlands. Navnene antyder at de kan være av blandet angelsaksisk og norrønt opphav. De to ble innkvartert hos den gjestmilde Eadric, men straks de kom innenfor dørene lot dem bli stukket ned. Årsaken kan være at Morcar kan ha vært involvert å skaffe støtte for Svein Tjugeskjegg i Northumbria, og at de hadde underkastet seg Svein i Gainsborough i 1013. Motivene var antagelig både politiske og økonomiske da kong Æthelred etterpå kunne konfiskere deres landområder og besittelser. Brødrenes folk måtte flykte for Eadrics menn, og søkte tilflukt i tårnet i domkirken, i henhold til William av Malmesbury, og det ble satt ild på tårnet for å få dem drept. Sigeferths enke Ældgyth ble grepet og ført til Malmesbury i Wiltshire, hvor kongen hadde sin residens.
Deretter skjedde det noe uventet da kongens sønn Edmund Ætheling, den senere kong Edmund Jernside, kom til stedet og forlangte å møte den fengslete kvinnen. Han fant åpenbart medynk for Ældgyth og velbehag, tok kvinnen ut av fangenskapet mot sin fars vilje og til protester fra hennes voktere. Edmund dro av sted i slutten av august til de sju burher med Ældgyth som sin hustru og overtok Sigeferth og Morcars besittelser. Han gjorde ikke bare opprør mot sin far, men gjorde seg også til Eadric Streonas fiende.
Ny invasjon
Knut kom tilbake i august og gikk i land ved Sandwich i Kent med en invasjonsstyrke på kanskje i overkant av 300 skip. Umiddelbart satte han i gang en plyndring i Dorset, Wiltshire og Somerset. Som den ledende stormann samlet Eadric en hær ved Cosham nord for dagens Portsmouth hvor kong Æthelred lå syk. Edmund kom fra nord for hjelpe til. Krønikeskriveren Florence av Worcester var sterkt negativ til Eadric. Det var ikke mulig for dem å samarbeide, og Florence mente også at «den slu ealdorman» forsøkte å myrde Edmund. I uansett tilfelle skiltes de to hærene da uenigheten mellom Edmund og Eadric ikke kunne forsones. Ifølge Den angelsaksiske krønike forlot han leiren med 40 skip og seilte til Knuts leir for å bli hans mann.
Rundt årsskiftet fulgte Eadric Knut inn i Warwickshire hvor de herjet og plyndret. Edmund var den eneste motkraften, samlet en hær for å møte dem, med styrkene fra Mercia nektet å slåss mot danene og forlot dem. Edmund dro videre for å samle en ny hær og med støtte fra sin svoger, jarl Uhtred av Northumbria, plyndret de Eadrics landområder i Staffordshire, Shropshire, og Cheshire. Uchtred hadde underkastet Svein i 1013, men da Æthelred kom tilbake på den engelske tronen etter Sveins død, endret Uhtred sin lojalitet og giftet seg med Æthelreds datter Ælfgifu. Mens Uhtred var sørpå med sine styrker, invaderte Knut Yorkshire. Da Uhtred fikk vite dette dro han nordover for å møte Knut, kanskje for å underkaste seg, men ble drept av Thurbrand the Hold før det kunne skje. Knut innsatte nordmannen Eirik Håkonsson som jarl over Northumbria.
Æthelred døde den 23. april i London, og hans sønn Edmund ble valgt til konge av hva som var igjen av hans fars kongedømme. Han hadde knapt med tid: den danske hæren dro sørover mot London. Samtidig kom stormennene og biskopene sammen i Southampton og valgte Knut som sin herre og konge. Edmund dro til Wessex hvor han ble hyllet som konge. Knut seilte til London og la byen under beleiring, men byen lot seg innta. Da Knut fikk vite at Edmund var Wessex, flyttet krigen dit. Til tross for mangelen på tid hadde Edmund samlet mange folk til sin hær. De to hærene møttes ved Penselwood i Somerset i begynnelsen av juli. Til tross for stor mannefall på begge sider, ble slaget ikke avgjørende og ingen seier til noen av partene.
Det kom til nytt slag senere på sommeren. De møttes ved Sherston i Wiltshire nord for Themsen og slaget varte i to dager. De kjempet fram til mørket kom den første dagen, hvilte på slagmarken og fortsatte neste dag. I henhold til John av Worcester holdt Edmund på å få overtaket da Eadric løftet et avhogde hode til fallen mann som lignet på Edmund. Han svingte hodet og ropte til angelsakserne:
Angelsakserne trodde ham ikke. Kun de mest forsakt begynte å flykte, men da de oppdaget at kampen fortsatte og kongen levde, vendte de tilbake til slaget Som dagen før fortsatte den intense krigen hele dagen til tussmørket kom. Om natten forlot danene slagmarken og dro til London. Slaget ved Sherston ble ikke en seier for Edmund, men en knepen seier for danene som holdt valen. Men det var stort mannfall på begge sider. Edmund kom snart etter og fordrev danene over Themsen ved Brentford, men fikk igjen store tap og trakk seg tilbake til Wessex for å skaffe ny tropper. Knut gjenopptok beleiringen av London, men maktet ikke å få gjennombrudd. Danene trakk seg tilbake til Kent. Edmund fikk tilsynelatende initiativet i begynnelsen av oktober 1016. Han trengte med hæren inn i Kent og det kom en mindre trefning ved Otford, og danene flyktet. Etter slaget skiftet Eadric side igjen. Hans beveggrunner er uklare. Det er mulig han søkte en form for likevekt mellom Edmund og Knut som han selv kunne profitere på. Eadric møtte Edmund ved Aylesford, og til tross for motsetningene mellom dem aksepterte Edmund ham tilbake. Knut seilte nordover til Essex, dro opp elven Orwell og herjet Mercia.
Slaget ved Assandun
Edmund samlet en femte hær og trengte inn i Essex. De to hærene møttes den 18. eller 19. oktober 1016. Slaget ved Assandun, som det er blitt kjent som, ble utkjempet enten ved Ashingdon i sørøst eller Ashdon i nordvestlige Essex. Det endte med dansk seier, og årsaken for tapet ble tilskrevet feigheten til Eadric. Som Den angelsaksiske krønike uttrykte, han «forrådte sin naturlige herre og alle menneskene i England.» Florence av Worcester skildret det samme:
Danenes seire ved Sherston og Assandun ble dyrekjøpt. Angelsakserne var krigstrette og motløse. Det ble Eadric som ble valgt til megler mellom Knut og Edmund. Edmund ville kjempe videre, men hans folk var innstilt på et kompromiss. Forslaget var å dele England mellom dem. I henhold til Encomium Emmae organiserte Eadric et hærmøte i nærheten av Deerhurst hvor han selv holdt hovedtalen. Han la ikke skjul på at han selv hadde flyktet fra slaget, men det skyldes slett ikke feighet eller frykt, men for at han var sikker på at motstand var forgjeves. «Det er bedre at vår konge sitter med halve riket i fred,» skal han sagt, «enn at han skal miste det hele på en gang.»
England skulle deles ved Themsen hvor Knut tok den nordlige delen og Edmund den sørlige. Partene gikk med på det og den møysommelige fredsavtalen holdt en måneds tid før den ramlet sammen ved at kong Edmund brått og uventet døde den 30. november 1016. De samtidige kilder nevner ingenting om dødsårsaken. Ingen av kildene antyder drap eller selvmord. Dødsfallet var så beleilig for kong Knut at det kunne mistenkes bestilt verk, men ingen av krønikeskriverne antyder at Eadric sto bak, selv ikke Florence av Worcester som gjerne anklaget Eadric for det ene og det andre, men han var arkitekten bak fredsavtalen og hadde mest å tape på å ødelegge sitt eget verk, og synes å ønske likevekt mellom danene og angelsakserne. Stormennene kom sammen om valgte Knut som konge av England. Eadric beholdt sin posisjon nær makten.
Edmund Jernside ble gravlagt i Glastonbury. Knut sørget for at mulige trusler mot tronen ble ryddet av veien. Edmunds bror Ædwig Ætheling var en slik, men det motstridende informasjon om hvordan han døde. En av dem var at Knut tok Eadric Streona til side og spurte om hva som kunne bringe Ædwigs liv i fare. Eadric skal ha svart at han kjente en mann ved navn Æthelweard som kunne sørge for det. Kort tid etter maktovertagelsen belønnet Knut de menn som hadde hjulpet ham. Han delte England inn i fire administrative og militære deler og kalt dem jarledømmer: Den største delen, Wessex beholdt han selv, Torkjell Høge fikk jarledømmet East Anglia, Eirik Håkonsson hadde allerede fått tildelt Northumbria, og den eneste angelsakserne blant dem, Eadric Streona, fikk delt Mercia.
Død
Den engelske historikeren Frank Stenton, ekspert på den angelsaksiske perioden, så en oppløsningstendens i samfunnet. En anonym munk ved Abingdon skrev år for år om krig og elendighet, forræderiet til en leder og det nytteløse tapperheten til en annen. Hans fortelling formidler inntrykket av et gammelt og rikt samfunn som er hjelpeløst overfor dets fiender ettersom dets ledere ikke er i stand til å regjere. «Det var bestemt en tidsalder hvor en mann kunne forråde staten uten å miste verken posisjon eller politisk innflytelse.»
Den fremste blant Knuts ledere var Torkjell. Eadric var den eneste angelsakser i Knuts innerste krets. Selv om han hadde overlevd kongeskiftet, og var blant de fremste som gjorde Knut til konge, hovedmannen bak seieren ved Assandun, hadde han en mindre posisjon enn han hadde under Æthelred den rådville. Ved juletid i 1017 reiste han til London for å kreve større innflytelse som han åpenbart mente han fortjente. I henhold til Encomium Emmae, hvor Emma er den fremste kilden og selv var tilstede ved hoffet: «Da han krevde belønninger av kongen (...), sa kongen mørk i hu: 'Vil du, som har bedratt til herre med svik, være tro mot meg? Jeg skal betale deg den lønn du har fortjent'...» Han ropte på Eirik Håkonsson, og sa «Betal den mann hva vi skylder ham!» Eirik svingte sin toeggede øks og hogde hodet av Eadric. Florence av Worcester skrev at «Hans lik lot han [Knut] kaste over bymuren og forsvinne ujordet.» Selv skriveren av Den angelsaksiske krønike, som var negativ innstilt til danene og Knut, mente at Eadric ble drept «med god grunn». Torkjell Høge giftet seg på et ukjent tidspunkt med Ædgyth, datter av Æthelred, som i forveien hadde vært gift med Eadric. Eadric er ikke kjent for å ha hatt noen barn. Eadrics posisjon ved Mercia ble ved et tidspunkt fylt av Leofric, hvis familie kom til å holde Mercia fram til den normanniske erobringen.
Karakter
Han opptrer som den sentrale skurken i det anonyme skuespillet Edmund Ironside, nå en del av Shakespeare Apocrypha, det vil si de drama eller dikt som ved et eller annet tidspunkt ble tilskrevet William Shakespeare, men som siden av ulike grunner er blitt avvist av forskningen. I dette skuespiller er Edricus (navnet er blitt latinisert) en illegitim sønn av en bonde som klarer å bli jarl ved løgn og smiger. Stolt av sitt talent for uærlighet, er han likeglad med om det er dansk eller angelsaksisk styre over England, men støtter danene av egeninteresse. Eadric er også en dramatisk figur i den danske romantiske og gullalderdikter Adam Oehlenschlägers drama Knud den Store (1838).
I 2005 ble Eadric Streona valgt av BBC History Magazine som 1000-tallet verste brite.
Roberts County
Roberts County er navnet på to fylker i USA:
Finnsnes Idrettslag
Finnsnes Idrettslag (stiftet 29. januar 1922) er et idrettslag fra Finnsnes i Troms. Finnsnes Idrettslag Allianse består av Finnsnes IL Turn og Finnsnes IL Fotball. Finnsnes IL Fotball spiller sine hjemmekamper på Finnsnes Stadion, som kan ta rundt 2-300 tilskuere.
Fotball
Senioravdelingen i klubben er representert ved A-laget som spiller i 4.divisjon og et b-lag som spiller i 5.divisjon. Etter flere sesonger hvor seniorlaget var orientert og konsentrert mot Tromsø, vedtok klubben i 2019 at fokuset på seniorsatsingen igjen skulle rettes mot Finnsnes og Midt-Troms. Det medfører at klubben i praksis er i gang med å bygge et nytt og svært ungt lag, først ledet av Frank Otto Berntzen.
Damesatsingen er i samarbeid med FK Senja og FIL/FK Senja stiller lag både i 2. og 3.divisjon. Samarbeidslaget har etter et par tøffe sesonger i 2.divisjon, etterhvert tatt solide steg og opplever svært god spillertilgang av unge talenter fra området.
I tillegg har klubben en ​barne- og ungdomsavdeling som er i stadig utvikling og vekst.
Styret i klubben består av Øivind Søreng - Styreleder, Astrid Kolbeinsen-nestleder, Susanne Albertsen, Eilif Skogheim, Anders Berntsen, samt Hanne Borhaug (varamedlem) og Heidi Hilmarsdatter (varamedlem)
Tabellen (2019)
Norsk Tipping Ligaen
Tabellen (2017)
A-laget spiller i 2017-sesongen i 2 . divisjon, avdeling 1
1996-sesongen
Sesongen 1996 var FILs beste noen sinne. Laget vant 2. divisjon avd. 6 og spilte kvalifisering om opprykk til 1. divisjon. Motstanderen, Sarpsborg vant sammenlagt 3-2 og rykket opp. Kampen i Sarpsborg tapte Finnsnes 2-0, men returoppgjøret i snødrivene hjemme på Finnsnes stadion ble vunnet med 2-1.
2006–2007
Tidlig høsten 2006 ble det klart at Morten Kampevold ikke ønsket å fortsette sin jobb som hovedtrener for FIL i 2007, og dermed startet søkingen etter ny hovedtrener. Finnsnes IL hadde straks fem klare favoritter til å overta laget, men valget falt på Ørjan Sandal. Dette ble bekreftet av FILs egne internettsider klokken ni på morgenen, den 30. november 2006. Han signerte da en kontrakt som strekker seg ut 2008-sesongen. Finnsnes slet i bunnen av 3. divisjon første del av 2007-sesongen, noe som førte til at Sandal til slutt måtte gå i august. Frank Berntzen overtok, og lagets første kamp med Berntzen som hovedtrener endte med seier 3-2 hjemme mot topplaget Skjervøy. Utover høsten fortsatte FIL å vinne kamper, og takket være dette berget laget plassen i divisjonen.
2010-sesongen
Før sesongen 2010 ble Thomas Hagerupsen ansatt som trener. Gryllefjordværingen hentet unge og eldre spillere med en del rutine. Flere av dem har spilt på tippeligalag! Han prøver å bygge opp ett "nytt" lag, noe han er på vei til å klare. Sesongens FIL kaptein er Julian Haug. Det overtok han etter Yngve Waller Nilsen. Julian er en ekte FIL gutt som har gått gradene i klubbens barne- og ungdoms-lag.
2011-sesongen
Etter sesongen 2010 ga Thomas Hagerupsen seg som trener for Finnsnes. Da han slutta, satte han FIL-styret på sporet av Bjørn Johansen. Noen uker gikk, og FIL-styret jobba i kulissene for å ansette Bjørn Johansen. Sentral i jobben for å få Johansen som trener, var FIL-legendene Yngvar Bendiksen og Yngve Waller Nilsen. 19. november ble Bjørn Johansen presentert som trener for Finnsnes fra og med 1. januar 2011. Han signerte en toårskontrakt. Det førte også til at forhenværende trener Thomas Hagerupsen gjorde helomvending, og går inn som assistenttrener i Finnsnes fra 2011.
Erik Nystuen
Erik Nystuen (født 20. februar 1957) er en norsk fotballspiller som spilte 118 kamper for i perioden 1983–1987. Han er registrert med 35 scoringer i denne perioden. Men tar du med scoringer fra før KIL rykket opp til den høyeste divisjonen er han tidenes toppscorer for KIL med 160 mål.
Han gikk under kallenavnet Gullfot.
Han er far til Kongsvingerspiller Espen Nystuen.
Trond Ivar Døvle
Trond Ivar Døvle (født 19. august 1975 i Larvik) er en norsk tidligere fotballdommer som representerte Fjellhamar FK. Han debuterte som dommer i 1. divisjon fotball for herrer 26. august 2007 i kampen mellom Raufoss og Sparta Sarpsborg. Den 25. oktober 2009 dømte han sin første kamp som førstedommer i eliteserien. Det var oppgjøret mellom Tromsø og Start i den 29. serierunden. Siden 2014 har han vært fast dommer i eliteserien. Fra 2005 til 2007 var Døvle styremedlem i Klanen, en supporterklubb for Vålerenga Fotball.
Døvle er utdannet lektor med fagene norsk og samfunnsfag. Han underviste ved Bjerke videregående skole i Oslo fra 2002 til 2010. For tiden er Døvle ansatt som dommerutvikler i Akershus Fotballkrets. Han er gift med håndballspilleren Mona Helen Skorstad.
Døvle var aktiv frem til 2019.
Newzealandsk mesterskap i alpint 2015
Newzealandsk mesterskap i alpint 2015 ble arrangert 9. og 11. august 2015.
Resultater menn
Mange utenlandske utøvere deltok i rennene, uten å delta i det nasjonale mesterskapet. Jack Gower kom på tredjeplass i storslalåmrennet, og Simon Steimle kom på fjerdeplass. Norske Kjetil Hvammen kom på sjuendeplass, Henrik Fjeldavlie Munkejord på tiendeplass og Espen Måløy på 14.-plass. Marc Gini vant slalåmrennet, foran Erik Read og Simon Steimle. Henrik Fjeldavlie Munkejord kom der på sjuendeplass.
Resultater kvinner
Mange utenlandske utøvere deltok i rennene, uten å delta i det nasjonale mesterskapet. Carole Bissig kom på andreplass i storslalåmrennet, og i slalåm vant Sabina Majerczyk foran Maisie Ida og Carole Bissig.
Aktuelle Kamera
Aktuelle Kamera var et nyhetsprogram produsert av Deutscher Fernsehfunk (kalt Fernsehen der DDR 1972–1990), det statskontrollerte TV-selskapet i DDR. Programmet ble sendt mellom 21. desember 1952 og 14. desember 1990, med daglige sendinger fra 11. oktober 1957. Tilsammen ble det produsert ca. 12 000 programmer, hvert på 30 minutter.
Andreas Strand (entomolog)
Andreas Strand (født 1895 i Haugesund, død 1980) var en norsk entomolog og arbeidet med nordiske biller. Andreas Strand ble medlem i Norsk entomologisk forening i 1920 og regnes for en gigant i norsk entomologi. Han har flere perioder bak seg i styret, som sekretær, viseformann og revisor.
Andreas Strand tok eksamen artium og senere tok han Telegrafskolen, og ble engasjert hos Telegrafverket i Haugesund. I 1917 flyttet han til Kristiania og fikk stilling hos Telegrafstyret. Senere som kontorsjef i utenriksavdelingen, en stilling han hadde til han gikk av med pensjonen. Han ble tidlig interessert i naturen og insekter, allerede på middelskolen. I 1914, var han i Stavanger og møtte Tor Helliesen, som var bestyrer ved Stavanger museum. Helliesen var særlig interessert i biller (Coleoptera) og hadde en stor samling fra Rogaland, og anbefalt Stand å begynne med å samle biller. Sammen drog de ut på en ekskursjon og Stand fikk innføring i innsamling og preparering av insekter. Men det var først i 1917, da han flyttet til Kristiania at interessen for alvor ble vakt.
Strand tok ingen utdannelse inne zoologi (entomologi) og sier at det var et bevisst valg, han regnet med at en entomolog på heltid hadde mye papirarbeid. . Strand var også ofte på utenlandsreiser, som del av sitt arbeide i Telegrafverket, men samlet ikke biller fra utlandet, han skal ha uttalt at hans interesse knyttet seg til de nordiske artene. Ofte ble delegasjonen fra Telegrafstyret møtt av utenlandske billeforskere som ønsket å møte Strand.
Aktuelle Kamera
Aktuelle Kamera var et av de viktigste redskapene for kommunistregimets «agitasjon og propaganda», og hadde en sterkt propagandistisk stil, der kommunistregimet og livet i DDR og østblokken ble forherliget, mens vesten og spesielt Vest-Tyskland ble fremstilt negativt. Programmet unnlot å dekke hendelser som ble oppfattet som ubehagelige for kommunistregimet.
Fordi det var mulig å få inn vesttysk fjernsyn i det meste av DDR foretrakk flertallet av DDRs innbyggere å se på vesttyske nyheter. Kommunistregimet forsøkte å vanskeliggjøre dette, bl.a. ved å ta i bruk den franske farvestandarden SECAM istedenfor PAL-standarden som ble brukt av vesttysk kringkasting. Dette gjorde at vesttysk fjernsyn bare kunne vises i sort-hvitt på mange fjernsynsapparater i DDR. DDR-innbyggere kunne imidlertid skaffe seg PAL-dekodere, og etter hvert gav kommunistregimet opp å bekjempe «republikkflukt via fjernsyn».
Andreas Strand (entomolog)
Biller
Han konsentrerte seg først om palearktiske løpebiller i slekten Carabus. Denne samlingen ble senere overlatt til Universitetet i Lund. De hadde fra før en stor samling av løpebiller samlet av Carl H. Lindroth. Strand konsentrerte seg deretter om å samle biller, særlig fra Nord-Norge. Han har kommet med flere bidrag til kunnskapen om nord-norske biller, det første i 1932, mens hovedverket kom i 1946, Nord-Norges Coleoptera, en bok på over 600 sider.
Hans insektsamling med nordiske biller finnes på Zoologisk museum i Bergen. Den inneholdt ca. 80 000 eksemplar, fordelt på 4 609 arter. Foruten selve samlingen er også Strands notater og bibliotek oppbevart ved museet.
Utmerkelser
Andreas Strand ble i 1965 utnevnt til Doctor honores causa ved Universitetet i Bergen. Samme året fikk han Kongens fortjenstmedalje i gull for sin vitenskapelige innsats. Han var æresmedlem i Norsk entomologisk forening og flere andre nordiske entomologiske foreninger.
Publikasjoner
Andreas Strand har skrevet mer enn 120 publikasjoner. De fleste i Norsk Entomologisk Tidsskrift. Astrid Løken har utarbeidet en liste over Anders Strands publikasjoner, i sin artikkelserie om skandinaviske entomologer.
Attila Keresztes
Attila Keresztes (født 18. januar 1928 i Budapest, død 27. september 2002 i Budapest) var en ungarsk og amerikansk fekter som deltok i de olympiske leker 1956 i Melbourne og 1964 i Tokyo. Keresztes ble olympisk mester i fekting under Sommer-OL 1956 i Melbourne. Han var med på det ungarske laget som kom på vant lagkonkurransen i sabel foran Polen og Sovjetunionen. De andre på laget Aladár Gerevich, Rudolf Kárpáti, Pál Kovács, Jenő Hámori og Dániel Magay.
Keresztes representerte USA under Sommer-OL 1964 i Tokyo.
Riket
Riket har flere betydninger, blant annet:
Radio Korgen
Radio Korgen er en ikke-kommersiell nærradio i Hemnes kommune, Nordland. Radio Korgen gikk på lufta med sin første offisielle sending 19. mars 1982. Den ble etablert av en initativgruppe på seks personer, deriblant Trygve Aanes, Per-Jomar Hoel og Halldor Vasdal.
Radio Korgen var blant de 8 første nærradioer som fikk konsesjon i Norge, og den eneste av disse som fremdeles er i drift. Radio Korgens profil er det man kan kalle en «bygderadio». Driften er dugnadsbasert, og kan ikke overleve uten frivillige lisenspenger fra lytterne. Den har faste sendinger og er kanskje særlig populær hver lille julaften, da kanalen åpner for at utflyttede hemnesværinger får sende en hilsen over eteren.
Solveig Anita Bygdåsmo, ansvarlig redaktør
Vegar Skaret, styreleder
Hege-Tanita Berg-Klemetsen, kasserer
Morgan Lillevold, styremedlem
Hilde Karin Skreslett, styremedlem
Oxford English Dictionary
Oxford English Dictionary (OED) er en ordbok over det engelske språk som utgis av Oxford University Press. Det er en av de største og mest kjente engelske ordbøker, med 301 000 hovedoppslagsord og 350 millioner tegn pr. 30. november 2005. Det har også 157 000 kombinasjoner og avledninger og 169 000 fraser, hvilket gir 615 000 ordformer. I tillegg finner man 137 000 uttaleangivelser, 249 300 etymologier, 577 000 kryssreferanser og 2 412 400 illustrerende sitater.
Første utgave ble utgitt i 1928. Den siste fullstendige utgaven på papir var andre utgave fra 1989, som bestod av tyve bind med tilsammen 21 730 sider.
OEDs mål er å forsøke å nedtegne ordenes mest kjente betydninger og varianter i alle former av engelsk, både geografisk og tidsmessig. Dette betyr at den dokumenterer engelsk slik det tales i en rekke land, og slik språket har utviklet seg siden man først kunne snakke om et engelsk språk omkring år 740. En stor mengde slang- og dialektord er inkludert. For å gjøre det mulig å bruke verket er det lagt noen praktiske begrensninger på dette: Ord som hadde forsvunnet ut av språket før 1150, slutten på den gammelengelske æra, blir ikke tatt med, mens dialektord og former som er nye etter 1500 blir tatt med kun dersom de fortsetter et eldre ords historie, illustrerer et annet ords historie eller har en egen litterær gangbarhet.
Verket har hatt stor innflytelse på leksikografisk arbeid innen det engelske språk, og regnes av mange for å sette normen for engelsk rettskrivning.
Fresh Fish Special
Fresh Fish Special er et musikkalbum med Robert Gordon, utgitt i 1978.
ESP Guitars
ESP Guitars er en USA-basert, japanskeid gitarprodusent. ESP står for Electric Sound Products. ESP Guitars har idag sitt hovedsete i det nordlige Hollywood i California, USA. De produserer elektriske gitarer og bassgitarer.
Historie
I 1975 startet Hisatake Shibuya en butikk i Tokyo,Japan, som het Electric Sound Products, eller ESP. Den butikken solgte ekstradeler til gitarer. Året etter fikk ESP et omdømme som en selger av høy-kvalitets deler. På denne tiden, startet ESP også å produsere gitarer for det japanske markedet.
ESPs Ekstradeler ble først introdusert på det amerikanske markedet i 1983. ESP begynte å lage instrumenter for lokale artister mellom 1984 og 1985. Blant disse artistene var Page Hamilton av Helmet, Vernon Reid fra Living Colour, Bruce Kulick fra KISS og Ron Wood fra Rolling Stones. På den tiden introduserte ESP også sin 400-serie som selskapet første beregnet på USA.
I 1986 oppdaget George Lynch ESP mens han var på en turné i Tokyo. Lynch gikk inn i en ESP-butikk for å på reparert gitarhalsen sin, og han fant ut at ESP også bygde gitarer etter spesielle ønsker. Som et resultat av dette, ble han kjente gitar Kamikaze. Raskt etter dette introduserte ESP modellene M1 Standard, MI Custom, Horizon Custom og bassgitaren Surveyor bass på markedet.
I 1987 oppdaget Kirk Hammett fra Metallica ESP og han laget hans kjente gitar KH-2 som ble lansert som signaturmodell i 1989. På samme tid lanserte George Lynch sin første signatur-modell. ESP la nå også sitt hovedkvarter i downtown New York, 19th Street. I 1989, ble hovedkvarteret flyttet til 48th Street, som lå nærmere de store musikkbutikkene.
Mellom 1990 og 1992 ble ESP en kjent leverandør av så vel signaturmodeller som av standardprodukter. I 1993 flyttet ESP hovedsetet sitt igjen, denne gangen til Los Angeles. Der åpnet de kontorer i Sunset Blvd. i Hollywood. Tre år senere, ble LTD opprettet for å produsere høykvalitetsprodukter på en mer økonomisk måte. LTDs popularitet økte og ble mye nevnt av mange artister i årene som kom og deres forløp.
I 2002 ble ESP ranket som musikkindustriens raskest voksende selskaper. De introduserte den kjente xtoen line, begynnelsen på Semi-hollow Paramount-serien. I 2005 feiret ESP sin 30-årsdag og utgav James Hetfields Truckster i den lange rekken av signaturmodeller. Året etter viste de stolt frem 22 av sine nye siganturmodeller og standard-modeller på winder NAMM 2006. Standardserien inneholdt flere kjente modeller som ESP LTD EC-500 og ESP LTS B-500. Siganturmodellene inneholdt blant signaturmodellene til Dave Mustaine, George Lynch, Stephen Carpenter, Michael Wilton og Page Hamilton.
Noen kjente utøvere som spiller ESP
Et stort antall mer eller mindre kjente musikere spiller på ESP-gitarer – de fleste i sjangeren rock og metal. Noen av dem er listet opp her:
Kronstad
Historie
Kronstad var en del av gamle Årstad kommune som ble innlemmet i Bergen i 1915, og hører til Årstad sogn under Bergen domprosti i Den norske kirke. Sognekirken Årstad kirke ligger på grensen mot nabostrøket Årstad i øst. Området dekkes av lokalavisen Årstadposten.
Infrastruktur
På Kronstad ligger også Kronstad hovedgård, Haukelandshallen, Krohnsminde idrettsplass, Kronstad skole, Hunstad skole, Gimle skole (Bergen), Møllebakken skole, Årstad videregående skole, Kunstskolen i Bergen, Adventkirken, Den evangelisk-lutherske frikirken, tidligere Kronstad stasjon og tettbebygde boligområder. På Kronstad ble lokalsykehuset Kronstad distriktspsykiatriske senter samlokalisert i et nytt bygg i 2013, og Høgskolen i Bergen ble samlokalisert i et nytt bygg som ble tatt i bruk i august 2014. Kronstadparken bolig- og næringsområde er under utbygging like ved og vil ferdig utbygget bestå av rundt 4.000 arbeidsplasser og 600 boliger. Bybanen i Bergen har to holdeplasser på Kronstad (Danmarks plass og Kronstad). I tillegg ligger bybanedepotet her og har utsatt beboerne på Kronstad for plagsom nattestøy.
I 2004 vedtok Bergen bystyre å endre plasseringen av et 50 meter svømmeanlegg med stup fra Nygårdstangen til Nymark på Kronstad. Kommunen utredet en tomt til svømmebassenget på NSBs tidligere jernbaneverksted, på nordre del av den tidligere NSB-tomten på Kronstad som Statsbygg hadde kjøpt til ny høyskole, begrenset av Kronstadsporet i nord, Inndalsveien i vest og boligblokker i øst. På området stod det delvis perrongbygg og utleiebygg med festeavtaler med grunnereieren. Kronstadtomten ville være ca 26 millioner rimeligere å bygge ut Nymarkstomten. Kommunen ble enig med Statsbygg om en kjøpesum på 35 millioner, pluss omkostninger for tomten. Bruttoareal var anslått til rundt 8.000 kvadratmeter. Investeringene ble anslått til totalt 280 millioner som skulle behandles i bystyrets budsjettforhandlinger i desember 2005. Svømmehallen på Kronstad ble planlagt å stå ferdig i oktober 2008 i regi av Bergen bygg og eiendom KF. Dette ble aldri noe av. I stedet ble ADO Arena oppført på Nygårdstangen.
Kronstad hadde 5 071 innbyggere 1. januar 2014 og et areal på 0,99 km² hvorav 0,01 km² er ferskvann, fordelt på grunnkretsene Gimleveien, Kronstad, Jørgen Moes gate, Grønneviken, Hunstad, Pinnelien, Krohnsminde, Bjørnsons gate, Garborgs gate og Fabrikkgaten.
Gatenavn
Mange av gatenavnene i området hedrer forfattere og kulturpersonligheter, som Ibsens gate, Bjørnsons gate, Jonas Lies vei, Edvard Griegs vei, Kiellands gate, Sivles gate, Asbjørnsens gate, Jørgen Moes gate, Zinken Hopps gate, Lucie Wolffs gate, Camilla Colletts gate, Arne Garborgs gate, Hulda Garborgs gate, Johanne Juells gate, Arnoldus Reimers gate og Laura Gundersens gate. I andre deler av området hedres helgener, som St Olavs vei, St Hallvards vei, St Clemens vei, St Sunnivas vei og St Torfinns vei, og noen gater har tilknytning til lokale stedsnavn som Kronstadveien, Pinnelien, Hunstadsvingen og Gimleveien. Klaus Hanssens vei er oppkalt etter legen og politikeren, Ole Landmarks vei er oppkalt etter arkitekten, og Kronstadtorget endret navn til Danmarks plass etter andre verdenskrig som takk for danskehjelpen under krigen.
Advent
Advent er en kristen høytid som markerer forberedelse til juletiden. Navnet kommer fra latin adventus Redemptoris eller adventus Domini, «Frelserens ankomst» eller «Herrens ankomst». Høytiden markeres på forskjellige måter i ulike kirkesamfunn. I den lutherske og den romersk-katolske kirken omfatter advent de fire ukene før jul, og første søndag i advent er første dag i kirkeåret. Den ortodokse kirkens advent varer i seks uker, men i den reformerte kirken i Nederland og den anglikanske kirken markeres ikke adventstiden.
Første søndag i advent er den søndagen som kommer nærmest 30. november og kan falle mellom 27. november og 3. desember. I 2023 er første søndag i advent. Det er flere folkelige, sekulære skikker knyttet til advent, deriblant adventskrans, adventsstjerne og adventskalender.
Tradisjoner og historie
I ortodokse kirker begynner advent 15. november, og varer i 40 dager. I andre kirker begynner den på søndagen som er nærmest festen for St. Andreas (30. november), og varer fram til jul. Fjerde søndag i advent kan da senest falle på julaften.
Det er usikkert når kristne begynte å markere adventstiden. Den tidligste referansen man har til at det er noe spesielt med tiden før jul, er fra et konsil i Zaragoza i 380, der det forbys å være fraværende fra kirken i de tre ukene mellom 17. desember og Herrens åpenbaring (Epifani), 6. januar. Den første helt sikre henvisningen er fra synoden i Lerida i 524. Advent ble da fastlagt som starten på kirkeåret.