cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Werner Olsen
Tilskrevne arbeider
Werner Olsens ry som kirkebygger har ført til at han er tilskrevet de fleste byggeoppgaver som er kjente i Gudbrandsdalen i hans tid. Dette gjelder arbeider på Fåberg kirke, Listad kirke i Sør-Fron, Kvam kirke i Nord-Fron og Lesja kirke. Ingen av disse er bevart, og kildematerialet er tynt. Sønnen Oluf Wernersen videreførte tårnbyggertradisjonene i familien.
Pljussa
Pljussa (russisk: Плю́сса) er ei elv i Pskov oblast og Leningrad oblast i Russland. Den er ei østlig (høyre) sideelv til Narva. Elva er 281 kilometer lang og har et nedbørfelt på 6 550 km².
Elva har sine kilder i de nordøstligste delene av Pskov oblast. Den renner først hovedsakelig vestover, før den snur mot nord. Den munner ut i Narvareservoaret nord for byen Slantsy. Middelvannføringen ved Slantsy er 50 m³/s.
Hunter Valley
Hunter Valley (også kjent som Hunterregionen) er et område i det sentrale New South Wales i Australia rundt 120 kilometer til 310 kilometer nord for delstatshovedstaden Sydney. Området har navn fra elva Hunter og er best kjent for vingårder og kullindustri.
Mesteparten av befolkningen bor i de største byene Newcastle og Lake Macquarie.
Lokalstyrer
Området er delt inn i elleve lokalstyrer (Local Government Areas/LGA):
Laurent Le Boulc’h
Prest
Laurent Le Boulc’h ble presteviet den 19. juni 1988 av biskop Pierre Jean Marie Kervennic.
Biskop av Coutrances
Den 5. september 2013 utnevnte pave Frans ham til biskop av Coutances. Erkebiskopen av Rouen, Jean-Charles Marie Descubes, bispeviet ham den 27. oktober samme år; medkonsekranter var biskopen av Saint-Brieuc, Denis Moutel, ofg biskopen av Pontoise, Stanislas Lalanne.
Erkebiskop av Lille
Den 1. april 2023 utnevnte pave Frans ham til erkebiskop av Lille.
Episkopalgenealogi
Hans episkopalgenealogi er:
ViacomCBS Networks EMEAA
ViacomCBS Networks Europe, Middle East, Africa & Asia (EMEAA) er en del av MTV Networks International, et datterselskap av Viacom. MTV Networks Europe omfatter syv merkevarer som MTV, VH1, TMF, VIVA, Nickelodeon, Comedy Central og Game One.
MTV Networks Europe er i hovedsak basert i London, Storbritannia (MTVNI) og i Warszawa, Polen (MTVNI Emerging Markets group). I tillegg til disse har MTV Networks Europe også en rekke lokale kontorer i sentrale områder i hele Europa: Paris, Stockholm, Dublin, Vilnius etc.
MTV Networks Europe lanserte sin første tv-kanal i 1. august 1987, da MTV Europe. Utviklingen av MTV Networks Europes andre kanaler begynte i mars 1997.
MTV
Dette er en liste over regionale kanaler av MTV i Europa, i rekkefølgen av lanseringen:
Kringkastes fra MTV Networks Europe (London og Warszawa)
Noen MTVNE-kanaler er regulert av det britiske regulerings- og konkurransemyndighets-selskapet Ofcom uavhengig av om de er tilgjengelige i Storbritannia eller ikke. Ofcom har gitt lisenser til MTVNE å kringkaste følgende kanaler:
Kringkastes fra London
Kringkastes fra London, produsert i Warszawa
VH1 i Europa
Kringkastes fra London, Warszawa og / eller Moskva
Nickelodeon i Europa
Andre kanaler
TMF i Europa
Krinkastes fra London/Amsterdam
The Open Championship 1880
The Open Championship 1880 ble arrangert på Musselburgh Links i Musselburgh, East Lothian i Skottland i 1880.
Julián Barrio Barrio
Julián Barrio Barrio (født 15. august 1946 i Manganeses de la Polvorosa i provinsen Zamora i Spania) er en katolsk prelat og emeritert erkebiskop av Santiago de Compostela.
Prest
Julián Barrio Barrio ble presteviet 4. juli 1971 av biskopen av Astorga, Antonio Briva Mirabent, for det samme bispedømmet. Studier ved Universitetet i Oviedo gav ham lisesnsiater i historievitenskap og i geografi, og studier ved Det pavelige universitet Salamanca lisensiat i katolsk teologi.
Han har også doktorgrad i kirkehistorie fra Det pavelige universitet Gregoriana i Roma.
Hjelpebiskop i Santiago de Compostela
Den 31. desember 1992 utnevnte pave Johannes Paul II ham til titulærbiskop av Sasabe og til hjelpebiskop i Santiago de Compostela. Erkebiskopen Sav antiago de Compostela, Antonio María Rouco Varela, bispeviet ham den 7. februar 1993; medkonsekranter var den apostoliske nuntius til Spania, erkebiskop Mario Tagliaferri, og biskopen av Astorga, Antonio Briva Mirabent.
Erkebiskop av Santiago de Compostela
Den 5. januar 1996 utnevnte Johannes Paul II ham til erkebiskop av Santiago de Compostela. Han ble innført i embedet den 25. februar.
Pave Frans innvilget hans alderbetingede avskjedssøknad den 1. april 2023.
Episkopalgenealogi
Hans episkopalgenealogi er:
Bräcke stasjon
Bräcke stasjon er en grenstasjon som forbinder Mittbanan med Stambanan genom övre Norrland. Den ligger i Bräcke kommune i sentrum.
Den blir betjent av regionaltog mellom Östersund og Sundsvall, av fjerntog mellom Duved og Stockholm og av nattog Duved–Göteborg og Stockholm.
MF «Svanøy»
MF «Svanøy» er ei ferje som er bygd i 1992 og er eid av Fjord1 Fylkesbaatane. Det er et søsterskip til «Vikingen», «Hardingen», MF «Gökçeada I» og MF «Møysalen». I 2022 ble fergen satt inn i et fergesamband i Quebec, Canada.
Stortingets energi- og miljøkomité
Stortingets energi- og miljøkomité er den stortingskomiteen som behandler saker om miljøvern, forurensning, vassdrag, olje og gass, klimaspørsmål og regional planlegging.
Energi- og miljøkomiteen ble opprettet i 1993, og avløste Energi- og industrikomiteen og Kommunal- og miljøvernkomiteen.
Medlemmer
Energi- og miljøkomiteen har 20 medlemmer i perioden 2021–2025:
Tidligere ledere
Tabellen under viser komiteens ledere siden opprettelsen i 1993.
Stortingets familie- og kulturkomité
Stortingets familie- og kulturkomité er en fagkomité i Stortinget. Den behandler saker om familie, barn og ungdom, kirke, tros- og livssynssamfunn, likestilling mellom kvinner og menn, forbrukersaker og saker om kultur og kulturminner. Komiteen behandler også mediepolitikken, herunder reguleringen av markedene for kringkasting og aviser, medieeierskap, og forvaltningen av NRK. Et viktig saksfelt er videre åndsverkslovgivningen og spørsmål knyttet til nettnøytralitet. Endelig sorterer politikken knyttet til idrett under familie- og kulturkomiteen, herunder fordelingen av tippemidler, fjernsynsrettigheter til idrettsarrangement, osv.
Nåværende medlemmer
Familie- og kulturkomiteen har 10 medlemmer i perioden 2021–2025:
2017–2021
Familie- og kulturkomiteen har 12 medlemmer i perioden 2017–2021:
2013–2017
Familie- og kulturkomiteen har ti medlemmer i perioden 2013–2017.
Hibbing
Hibbing er en by i St. Louis County i staten Minnesota i USA. Befolkningen er rundt 17 000. Byen ble grunnlagt i 1893 av Frank Hibbing, som fant jernmalm i jorden. Byen ligger kant i kant med verdens største dagbrudd for jernmalm, Hull-Rust-Mahoning Open Pit Iron Mine.
Byen ble grunnlagt med navnet Alice, men i 1922 ble man nødt til å flytte den et par kilometer fordi gruvedriften hadde spist seg inn i byen. Flyttingen ble finansiert gjennom tung beskatning av gruveselskapene.
Busselskapet Greyhound Lines ble grunnlagt i Hibbing. Selskapets kontorer er forlengst flyttet, og bussene stopper heller ikke i byen, men Greyhound Bus Museum ligger fortsatt i byen.
Musikeren og poeten Bob Dylan vokste opp i Hibbing.
Jinpubanen
Jinpubanen (forenklet kinesisk: 津浦铁路, tradisjonell kinesisk: 津浦鐵路, pinyin: Jīnpǔ Tiělù) er den opprinnelige jernbanestrekningen fra Tianjin i nord til Pukou i provinsen Jiangsu i Kina.
Under en konferanse i London i september 1898 bestemte britiske og tyske kapitalister seg for å bygge en jernbane fra Beijings havneby Tianjin til Zhenjiang 镇江. I mai 1899 gikk Qing-dynastiet med på finansieringen av byggingen og til en rekke banklån. I 1908 ble planene endret slik at endepunktet i sør skulle være Nanjings forstad Pukou, som ligger på nordre bredd av Yangtzefloden. Byggingen tok til i 1908 med tyskeren Julius Dorpmüller som sjefsingeniør, og strekningen ble ferdigstilt i 1912.
Den fikk 85 stasjoner, hvorav 31 i provinsen Shandong.
Jernbanetrafikken måtte transporteres på ferjelektere over Yangtze til Nanjing for der å knyttes til jernbanelinjene som utstrålte fra Nanjing. Slik var ordningen helt til byggingen av en kombinert vei- og jernbanebro over elven i 1968.
Torbjørn Lysaker Heggem
Torbjørn Lysaker Heggem (født 12. januar 1999) er en norsk fotballspiller som spiller for den svenske klubben.
Rosenborg
Den 26. april 2018 var han med å vinne Mesterfinalen i fotball for menn 2018. Rosenborg vant 1-0 mot Lillestrøm.
Jinpubanen
Jinpubanen utgjør nå hoveddelen av Jinghubanen (fra Beijing til Shanghai).
Torbjørn Lysaker Heggem
Rosenborg
Den 6. september 2018 signerte han proffkontrakt med Rosenborg.
Den 9. januar 2020 skrev han under en ny kontrakt ut 2021.
SKAI-TV
Dette var også KLMs eneste TV-samarbeid med den unge komikeren Stine Kjelland-Mørdre.
Torbjørn Lysaker Heggem
Ranheim (lån)
Den 28. januar 2019 ble han lånt ut til Ranheim fra Rosenborg ut sesongen 2019.
Den 9. januar 2020 ble han lånt ut til Ranheim fra Rosenborg ut sesongen 2020.
Sandnes Ulf
Den 26. januar 2021 skrev han under for Sandnes Ulf.
Brommapojkarna
Den 22. desember 2022 ble en overgang til Brommapojkarna formelt bekreftet av partene, mens kontrakten ble signert 8. januar 2023. Stockholmsklubben vil fra 2023 sesongen igjen spille i Sveriges øverste divisjon Allsvenskan.
Heike Friedrich
Heike Friedrich (født 18. april 1970 i Karl-Marx-Stadt, Sachsen) er en tidligere svømmer fra Øst-Tyskland, som under sommer-OL 1988, i Seoul, vant gullmedalje på 200 m frisvømming og sølvmedalje på 400 m frisvømming. Under langbane-VM 1986, i Madrid, vant hun fire gullmedaljer, hvorav to var individuelle og to på stafett. Hun har også ni gullmedaljer fra langbane-EM.
Michele Didoni
Michele Didoni (født 7. mars 1974 i Milano) er en italiensk kappgjenger.
Han største prestasjon er fra 1995 da han ble verdensmester på 20 km under VM i Göteborg.
«Blücher»
«Blücher» var en tysk krysser, det andre av fem skip av Admiral Hipper-klassen, som ble sjøsatt 8. juni 1937. «Blücher» deltok i den tyske invasjonen av Norge og sank 9. april 1940 etter å ha blitt truffet av granater og torpedoer fra norske kystfort ved Drøbak under slaget ved Oscarsborg festning. Skipet ble bygget etter Nazipartiets maktovertakelse, og avvisningen av Versaillestraktaten. Skipet var oppkalt etter Gebhard Leberecht von Blücher, en av seierherrene under slaget ved Waterloo, og ble bestilt i 1934. Etter å ha blitt sjøsatt i juni 1937 var skipet ferdig i september 1939 - kort tid før utbruddet av andre verdenskrig. Etter flere øvelsestokt, i Østersjøen, ble skipet tatt i bruk den 5. april 1940. Fartøyet fikk en begrenset klarering da en rekke tester og øvelser ennå ikke var gjennomført.
«Blücher» ble tildelt Gruppe 5, og var kontreadmiral Oskar Kummetz' flaggskip under invasjonen av Norge. Skipet ledet invasjonsstyrken som skulle sikre hovedstaden Oslo natt til 9. april. Skipet ble truffet av to av Oscarsborgs gamle 28 cm kanoner som antente større branner om bord. To torpedoer avfyrt fra torpedobatteriet på Oscarsborg traff deretter skipet og påførte alvorlig skade på skroget. Man fikk ikke kontroll på brannene og etter en magasineksplosjon fikk skipet kraftig slagside før det sank med store tap av liv.
Vraket ligger fremdeles på bunnen av Oslofjorden, øst for Askholmene, og ble i juni 2016 fredet som krigsminne og gravminne.
Bakgrunn
«Blücher» var oppkalt etter den prøyssiske generalfeltmarskalk og fyrste Gebhard Leberecht von Blücher (1742–1819) og var det tredje tyske krigsskipet med dette navnet.
Invasjonen av Norge
Kort tid etter ble det satt inn under Weserübung-Nord, det tyske overfallet på Norge. Den 6. april ankom 800-900 soldater fra den 163. infantridivisjonen, med ammunisjon og utstyr. Skipet hadde ennå ikke fått utført noen øvelser med hovedbatteriet, skadekontroll, eller kampstasjonsøvelser, og ble ikke ansett som fullt operativt. Det ble uansett satt inn grunnet mangelen på tyngre fartøy i Kriegsmarine. Den 7. april 1940 drar skipet fra Swinemünde med «Emden» og tre torpedobåter under kaptein Heinrich Woldag. Skipet møtte opp med «Lützow» på veien. Det var førende skip i invasjonsgruppe 5 (under kontreadmiral Oskar Kummetz), og sammen med krysserne «Lützow» og «Emden», og noen mindre skip, brakte det invasjonsstyrker bestemt for Oslo.
På vei mot Oslo den 8. april ble Gruppe 5 angrepet av HMS «Triton» (N15)» fra Royal Navy. Alle britiske torpedoer ble unngått.
Det norske bevoktningsfartøyet «Pol III» oppdaget den tyske flåtestyrken like før midnatt 8. april og skjøt varslingsraketter Dette alarmerte det norske forsvaret, Bolærne og Rauer gjorde klar. Det kom til noen få skudd uten virkning. På norsk side kjente en ikke størrelsen eller nasjonaliteten på inntrengerne.
Oberst Eriksen på Oscarsborg ble varslet og han satte umiddelbart i gang med å mobilisere de tilgjengelige styrkene. I tillegg ble kadetter ved befalsskolen ved Seiersten innbeordret for å øke bemanningen på Kopås. Fungerende sjef for torpedobatteriet ble tilkalt fra sin bolig i Drøbak. Politimesteren i Drøbak ble varslet og startet evakuering.
Siden var det lite informasjon som nådde oberst Eriksen. En mente at det hadde vært en større trefning i Skagerak og at en flåtestyrke hadde søkt tilflukt i fjorden. Eriksen beordret redusert bemanning og hvile.
Kl 03:38 meldte bevoktningsfartøyene «Furu» via Filtvet signalstasjon at «7 fartøyer, 3 større og 4 mindre går opp fjorden. Det er hørt tysk tale ombord!». Eriksen satte umiddelbart festningen i full beredskap, men tvilte på at det skulle være mulig å høre stemmer fra fartøyene. Klokken 04:21 norsk tid 9. april 1940 åpnet festningen ild mot «Blücher» med hovedbatteriets tyskbygde 280 mm-kanoner. Avstanden var da ca 950 meter, og «Blücher» passerte badeparken i Drøbak. Av ukjent årsak ønsket oberst Eriksen å heve basis med 6 meter, slik at ønsket treffpunkt skulle ligge i overbygget rett over hoveddekket. Han beordret derfor avstand 1 400 m. Det første prosjektilet traff langt høyere i stridsmasten høyt over broen. Her ble artillerioffiser II, Kapitänleutnant Puchammer, sjef for luftvernartilleriet, drept. Skadene i øvre del av stridstårnet var så store at kommandoen over artilleriet ble overført til artillerioffiser III på broen. Det andre prosjektilet fra hovedbatteriet traff nær flyhangaren mellom aktre mast og skorsteinen. Skuddet slo også ned i skipet, gjennom panserdekket og ødela rørføringen for damp til turbin 1, midtpropellen. Det store El-verk 2 mistet også damptilførsel og stanset. Strømforsyningen ombord ble kraftig redusert. Treffet skapte et inferno av flammer og røyk midtskips. Dette var like ved flyhangaren, og her var det stuet mye håndammunisjon for hærens personell. I tillegg var det også bensin og olje til flyene. Etter noe tid gikk også flere 50 kilos flybomber i luften. Festningen kunne bare skyte disse to skuddene, da personellet var 30 utrente rekrutter som brukte lang tid på å lade om. «Blücher» var dessuten kommet for nær og ute av disse kanonenes skuddfelt. Ildåpning fra hovedbatteriet var signal til Kopås om ildgivning. En av de første 15 cm-granatene fra Kopås ødela roroverføringen mellom bro og rormaskinen. Skipssjefen klarte å nødstyre med motor og sidepropellene. Fartøyet kunne håndstyres fra rormaskinen, men det kan ha vært nødvendig med kurér for å overbringe rorordre, noe som ville tatt for lang tid.
Returilden fra «Blücher» hadde liten virkning. Artilleriet pekte for høyt. Det tunge sjøartilleriet ble ikke avfyrt da det ikke fant egnede mål.
De sekundære, norske kystbatteriene bombarderte «Blücher» med skudd fra småkalibret 57 mm-ild fra Husvik på fastlandet på Drøbaksiden – ment til forsvar av fortets minefelt (som ikke var lagt) – og 15 cm-kanoner på Kopås på østre side av fjorden, mens «Blücher» brant kraftig. De større kanonene ødela mye ombord mens ilden fra 57 mm-kanonene ble fokusert mot overbygget og antiluftskytset. Ildgivingen undertrykket «Blücher»s lette artilleri mens hun sakte seilte forbi fortet. Husvik-batteriet måtte evakueres mens «Blücher» passerte og skjøt med det lette luftvernartilleriet rett ned i batteriet.
Tyskerne kjente ikke til torpedobatteriet på nordre Kaholmen. Det var bygget i 1901, innsprengt i fjell. I fjellhallen er det tre doble avfyringsrammer. Da disse var ladd, ble opptil tre torpedoer låret ned i sjøen og skutt ut via de tre undervannstunnelene. Torpedoene var østerriksk-ungarske, bygget i det daværende Fiume (dagens Rijeka i Kroatia). Mannskapene i torpedobatteriet var faste mannskaper med god øvelse. Øvelsesskyting med torpedoer var billig og enkelt å gjennomføre. En antar at det var skutt ca 200 øvelsesesskudd fra batteriet. En var derfor trygg på rutiner og betjening. Torpedobatteriet ble dermed festningens farligste våpen.
Første treffer kom trolig i det aktre av kjelerommene under broen. Det andre sannsynligvis trolig turbinrom 2/3. Dampoverføringen til midtturbin 1 var tidligere brutt grunnet artillertreffere. Tilsammen satte dette alt fremdriftmaskineri ut av spill. De dampdrevne generatorene falt snart ut sammen med mye av det elektriskeanlegget; kun dieselagregatene fortsatte å gå til fartøyet sank. Hun drev uten kontroll i den trange fjorden og da resten av den tyske flåten så torpedoene eksplodere, trodde man feilaktig at «Blücher» hadde gått på miner. De avbrøt angrepet. Oslo ble derfor ikke invadert om morgenen som planlagt. Idet resten av flåten bakket og tørnet om, ble «Lützow» truffet tre ganger fra Kopaas, og skipets A-tårn fikk kraftige skader.
Cirka kl 05:00 ankret «Blücher» opp ved Askholmene. Det brant heftig ombord. Ammunisjon ble bragt til magasinene, torpedoer desarmert eller friskutt,. Det var vanskelig å bekjempe ilden, dels på grunn av eksploderende håndammunisjon, kraftig brann, dårlig trente havarigjenger og lite vann grunnet utfall av mesteparten av generatorene. Omtrent klokken 06:00 inntraff en kraftig eksplosjon i nærheten av kjelerom 2, et magasin for 10,5 cm ammunisjon eksploderte og slo et større hull i skipsbunnen. Med dette var skipet tapt og det sank rundt klokken 06:22.
I tidsrommet omtrent idet det sank eller noe etter, hørte en at enkelte av de overlevende istemte den tyske nasjonalsangen «Deutschlandlied». Det hevdes at dette ble hørt av Eriksen og Andressen der de sto i nærheten av fyrlykta på nordre Kaholmen, omtrent tre km unna.
Av mannskapet på 1 308 mann, omkom 830 i det kalde vannet. Andre kommer til at 125 av mannskapet og 195 soldater omkom. På norsk side omkom to kvinner i Drøbak av ildgivningen fra «Blücher».
Forsinkelsen av invasjonen av Norge ga det norske kongehuset, regjering og storting tid til å evakuere. Også norske gullreserver ble flyttet i tide.
Besetning
Under invasjonen bestod besetningen blant annet av:
Bruk av besetningen etter senkningen
En del av Blüchers mannskap ble beordret tilbake til Tyskland etter senkingen, men mesteparten ble brukt under invasjonen av Norge. En av de første oppgavene var å bemanne kaprede norske krigsskip. I tillegg trengtes batteriene i Oslofjorden å bemannes grunnet frykt for eventuelle britiske angrep. KLT. Bloomfield, KLT. Knappe og 150 menn overtok Oscarsborg festning. Olt.zS Kühn tok over 15 cm batteriet ved Drøbak. Fjellbatteriet ved Håøya ble overtatt av løytnant Anders. KKpt. Helmut Karbe og KLT. Walter Pommerehne ble tildelt plasser i staben til den ledende admiralen i Norge. Pommerehne ble fra 17. april 1940 sjef for basen i Oslo. Som portsjef ble KKpt. Hugo Förster brukt, før han ble erstattet den 15. april av Lt.zS Bodenstein. Basen ved Larvik ble i starten kommandert av KLt. Baron von Engelhardt Bergeshof.
KzS Woldag
«Blücher»s skipssjef, KzS Woldag ble etter tapet av skipet innkalt til Berlin for å avlegge rapport. På tur tilbake til Norge den 16. april i en Junkers Ju 52 fra KGzbv styrtet dette et sted i nærheten av Drøbak. Stedet der flyet styrtet kan nå være lokalisert som i nærheten av Tofteholmen sør for tettstedet Tofte, der en rekke øyenvitner så en Junkers styrte og der det ble funnet blant annet brev til besetningsmedlemmer på «Blücher», brev som Woldag hadde med.
Vraket av «Blücher»
Vraket av «Blücher» ligger rett sørøst for Askholmene, på 90 meters dyp, og det har tidvis lekket olje. Vrakets tilstand ble første gang undersøkt i 1993. Skroget inneholdt frem til 1994 anslagsvis 1 500 m³ brunkulltjære i tanker langs bunn og sider på skroget. Brunkulltjære var et vanlig drivstoff for tyske krigsskip i perioden frem til og med annen verdenskrig. Ved en opprenskningsaksjon i 1994 ble mesteparten av brunkulltjæren pumpet ut og det ble gjennomført oljetømming av vraket. Totalt ca. 8000 tonn olje/vann ble transportert til Moss med Østfold Septik Industrisevice AS' kjemikalietanker MT «Mahdi» og oljelekteren «Pondus» for viderebehandling og dekantering av oljefasen. Oljedelen på 870 tonn, som var datidens dieselolje var en tyntflytende tjæreolje med kraftig tjærelukt, ble solgt og levert til Treschow Fritzøe i Larvik med oljelekteren «Pondus» og anvendt som fyringsolje.
Etter rensingen av det resterende vannet ble det tatt vare på ca. 100 tonn oljefase som senere ble levert til eieren av veteranbåten SS «Forlandet» i Oslo. Av den resterende vannfasen på ca 7000 tonn, ble 1400 tonn renset til 15 ppm og pumpet over bord under fart i skipsleia utenfor Horten etter krav fra Statens forurensningstilsyn. Det resterende vannet inneholdt mye glykol og lot seg ikke rense med valgte prosedyre, og ble derfor fraktet til Larvik for mellomlagring, og ble året etter fraktet til NSOs mottaksanlegg på Kambo utenfor Moss for endelig rensing og utslipp til sjøen. Da «Blücher» ble tømt for olje i 1994 oppga Forsvaret en antatt mengde ammunisjon på ca. 700 tonn i vraket, fordelt på flere magasiner. 108 av i alt 120 oljetanker ble anboret fra utsiden og tømt. De resterende 12 oljetankene ligger nær ammunisjonskammere og Forsvaret frarådet tømming av disse.
Vraket etter «Blücher» og slagskipet «Tirpitz» ble midlertidig fredet i 2014, og permanent fredet som krigsminne og gravminne i juni 2016.
Andre skip med samme navn
«Blücher» (1937) var det tredje tyske krigsskip som bar navn etter den prøyssiske Feldmarschall Gebhard Leberecht von Blücher, kjent fra slaget ved Waterloo. Det første skipet som ble oppkalt etter von Blücher var skoleskipet SMS «Blücher» (1877), bygget ved Norddeutsche Schiffbau AG, senere under navnet Krupp-Germaniawerft i Kiel, sjøsatt den 20. mars 1877. Etter en kjeleeksplosjon i 1907 ble den tatt ut av tjeneste og endte som frakteskip for kull i Vigo i Spania. «Blücher» (1901) ble sjøsatt som et sivilt, kombinert passasjer- og fraktedampskip. Den 11. april 1908 ble panserkrysseren SMS «Blücher» (1908) sjøsatt fra Kaiserliche Werft Kiel. Dette skipet ble senket den 24. januar 1915 i Slaget ved Doggerbank. Det bukket under for en overveldende samling av slagkryssere ledet av Vice Admiral David Beatty. Begge de to siste skipene med navnet «Blücher» led den skjebne å bli senket i løpet av de første 8 måneder av første- og andre verdenskrig.
Phratora
Phratora er en slekt med biller som tilhører familiegruppen bladbiller (Chrysomelidae).
Utseende
Phratora er mellom 4-5 mm lange. Kroppen er litt langsmal og ikke så oval som bladbillene ofte er. De har ofte en metallisk glans, vanligvis i en mørk bronse farge, både på hode, halsskjold (pronotum) og dekkvingene. Dekkvingene har regelmessig punktur, ordnet i langsgående rekker.
Levevis
Både larvene og de voksne (imago) billene lever av å spise blad på næringsplanten. I Norden lever de på bladene til ulike seljer (Salix sp.) og osper (Populus sp.). Larvene gnager på bladets underside, og kan gjøre betydelig skade.
Phratora tilhører gruppen av insekter med fullstendig forvandling (holometabole insekter), som gjennomgår en metamorfose i løpet av utviklingen. Larvene er radikalt forskjellige fra de voksne i levevis og i kroppsbygning. Mellom larvestadiet og det voksne stadiet er et puppestadie, en hvileperiode, der billens indre og ytre organer endres.
5 år med Jan Eggum – 14 utvalgte sanger
5 år med Jan Eggum – 14 utvalgte sanger er et samlealbum med Jan Eggum, utgitt i 1980.
Georg von Bertouch
Georg von Bertouch (egentlig Georg Bertuch ; født 19. juni 1668 i Ostheim, Franken eller Helmershausen, Thüringen; død 14. september 1743 i Christiania) var en tyskfødt komponist og offiser i den dansk-norske hæren.
Liv
Han stammet fra en gammel brabantsk slekt. Som ung gutt bodde Bertouch i Eisenach og studerte etter eget utsagn fiolin og komposisjon hos Daniel Eberlin, en fiolinist i hertugens hoffkapell. I henhold til Spitta disputerte Bertouch i Kiel 1693 med en doktoravhandling som omhandlet et juridisk-musikalsk tema: De eo quod justum est circa ludos scenicos operasque modernas.
Senere ble Bertouch yrkesmilitær og deltok angivelig i over 22 slag. Han brevvekslet med fremtredende komponister, eksempelvis Johann Sebastian Bach og Antonio Lotti. Bertouch er én av 13 distingverte musikere som Johann Mattheson (1681–1764) dediserte avhandlingen Das Beschützte Orchester (1717) til.
På sine eldre dager var han kommandant ved Akershus festning i Oslo (1719–1740), som Jørgen Christopher von Klenows etterfølger. Ved sin avskjed fra stillingen i 1740 ble han forfremmet fra generalmajor til generalløytnant.
Han var gift med Anna Veile Bredahl (født 17. april 1675, død i Christiania 30. april 1735), og de var foreldre til Carl Rudolph von Bertouch.
Musikk
Bertouch fikk ikke publisert et eneste stykke i sin levetid, den vitenskapelige førsteutgaven ble utgitt i 2006 – 2008. .
Tre kirkekantater fra tidlig 1690-tall er bevart i avskrifter, men den viktigste årsaken til at han aldri ble glemt, er 24 triosonater i samtlige dur- og molltonearter som er delvis er bevart i et fragmentarisk manuskript med tittel XXIV Sonates composées par les Canons, Fugues, Contre points & parties, selon le sistéme de 24 modes & les preceptes du fameux Musicien, componiste & Polihistor Jean Mattheson, a 3, auec la Basse continüe. Ordet «fuge» i tittelen tyder på at Bertouchs samling er et tidlig eksempel på bruk av Das Wohltemperierte Klavier som forbilde, men spørsmålet er ikke avklart. De 18 bevarte sonatene viser at han var fortrolig med Arcangelo Corellis nyskapninger.
Josué Anunciado de Oliveira
Josué Anunciado de Oliveira (også kjent som bare Josué, født 19. juli 1979 i Vitória de Santo Antão) er en brasiliansk fotballspiller som for øyeblikket spiller for den tyske klubben Wolfsburg som defensiv midtbanespiller. Han har også spilt flere kamper på det, og ble våren 2010 tatt ut i troppen til VM i fotball 2010 av landslagstrener Dunga.
Spillerkarriere
Josué startet sin karriere i Goiás i 1997 og spilte der 190 kamper før han i 2005 gikk videre til São Paulo. Der var han med på å vinne Campeonato Brasileiro Série A, Copa Libertadores og VM i fotball for klubblag. Etter å ha spilt 60 kamper på to sesonger meldte han overgang til Wolfsburg i august 2007.
I 2009 ble Josué valgt til kaptein for Wolfsburg, og ved sesongslutt vant klubben sitt første seriemesterskap noensinne.
Landslagskarriere
Josué fikk sin landslagsdebut for den 27. mars 2007 i en vennskapskamp mot. Han var en del av laget som vant Copa América i 2007, og han var også med på å vinne Confederations Cup 2009 i Sør-Afrika. I midten av mai 2010 ble han tatt ut til VM i fotball 2010 av landslagstrener Dunga som én av 23 spillere.
Richard Chelimo
Richard Chelimo (født 24. februar 1972, død 15. august 2001) var en kenyansk friidrettsutøver (langdistanseløper) som hovedsakelig konkurrerte på 10 000 meter.
Chelimos gjennombrudd kom i 1990 da han fikk andreplass i junior-VM i terrengløp. Samme år tok han gullmedalje på 10 000 meter i junior-VM. Under VM 1991 i Tokyo vant Chelimo sølvmedalje på samme distanse, syv tiendedeler bak landsmannen Moses Tanui.
Fra gull- til sølvmedalje
Under OL 1992 i Barcelona tok han sølvmedalje bak Khalid Skah, etter først å ha fått tilkjent seieren. Da Chelimo og Shah som ledet løpet tok igjen marokkaneren Hammou Boutayeb med en runde, hindret Boutayeb kenyaneren, og Skah løp inn til seier. Etter løpet ble Skah beskyldt for å ha tjent på denne hindringen, og ble diskvalifisert. Det marokkanske friidrettsforbundet protesterte, og avgjørelsen ble omgjort. Det spanske publikumet gav høylytt uttrykk for hva de mente om hendelsen, da Skah ble møtt av en øredøvende pipekonsert ved premieutdelingen.
Dødsfall
I 2001 døde Chelimo av kreft.
Hypohypurini
Hypohypurini er en gruppe av små, runde, mer eller mindre skjellkledte snutebiller.
Utseende
Små (ofte 2 – 3 mm), sterkt hvelvede, ofte nærmest kulerunde biller. Kroppen, særlig undersiden, er høyt hvelvet. Grunnfargen er mørkebrun eller svart, men denne er ofte nesten helt dekket av lyse skjell, særlig på undersiden. De mangler påfallende, oppstående hår. Hodet er temmelig lite, fasettøynene er store, men flate, snuten er lang, slank og krum. Normalt peker denne nedover eller bakover, og den kan foldes inn i en fure mellom framhoftene. Antennene er knebøyde, ganske slanke med en markert kølle, og sitter festet på snuten i den ytre halvdelen. Brystskjoldet (pronotum) er mye smalere enn dekkvingene, fremst med en markert "krage", sidene er rundede. Det har ofte et par lave knøler på sidene og er sterkt punktert, men punkteringen er ofte mer eller mindre dekket av lyse skjell. Dekkvingene har markerte skuldre og tydelige punktrekker. Overflaten er gjerne ujevn med lave knøler eller grunne fordypninger. På sidene er dekkvingene bøyd ned slik at de dekker deler av dyrets sider. Beina er forholdsvis korte, og kan foldes tett inntil kroppen.
Levevis
Småsnutebillene lever for det meste på ulike slags urter og småbusker. Larvene utvikler seg vanligvis i modnende frø i belger, frøkapsler eller lignende, eller i blomster.
Lasiochila
Lasiochila er en slekt av biller som tilhører familiegruppen bladbiller (Chrysomelidae). Både larvene og de voksne (imago) er planteetere.
Utseende
Middelsstore, avlange og smale, er eller mindre rødbrunlige skjoldbiller. Oversiden er blank og kraftig punktert. Hodet er lite, antennene litt kraftige og knapt halvparten så lange som kroppen, som er nokså jevnbred. Pronotum er avrundet firkantet. Dekkvingene er jevnbrede, med kraftige punktrader, beina forholdsvis korte.
Levevis
Både larver og voksne lever på planter og eter fra dem. Denne slekten lever på bambus og andre storvokste gress.
Utbredelse
Slekten er utbredt i Sørøst-Asia, fra India i vest til Taiwan i øst.
Systematisk inndeling
Hispinae inkluderer noen ganger gruppen (underfamilien) skjoldbiller, da som stammen Cassidini, i denne oversikten er den holdt utenfor, og plassert inn i som søstergruppen skjoldbiller. Andre klassifikasjoner plasserer denne gruppen (som Hispini) som en undergruppe av skjoldbillene.
Guaçuí
Guaçuí er en kommune i delstaten Espírito Santo i sørøstregionen av Brasil.
Nadezjda Allilujeva
Nadezjda Sergejevna Allilujeva (russisk: Надежда Сергеевна Аллилуева) (født i Baku, død 9. november 1932 i Moskva) var Josef Stalins andre kone. Hun ble gift med Josef Stalin, som da var 41 år gammel, i 1919. Den menneskelige kontakt mellom de to sviktet i begynnelsen av 1930-årene på grunn av forholdene i Sovjetunionen.
Hun etterlot seg den seks år gamle datteren Svetlana Allilujeva som forlot Sovjetunionen i 1967 og immigrerte til USA hvor hun ble en kjent forfatter.
Humayuns grav
Humayuns grav er en samling av bygninger i Delhi, India. Mausoleet over stormogulen Humayun ble reist av hans enke i 1569–70. Både selve gravmonumentet og havene rundt med kanaler og gangveier er viktige eksempler på tidlig mogularkitektur. Samlingen er satt på UNESCOs liste over verdensarven.
Horse Guards Parade
Horse Guards Parade er en stor paradeplass ved Whitehall i London. Plassen var tidligere åsted for ridderturneringer, og har vært brukt for en rekke parader, inspeksjoner, mønstringer og andre seremonier siden 1600-tallet.
Plassen er åsted for den årlige faneparaden som markerer monarkens offisielle fødselsdag. Denne paraden, kalt Trooping the Colour, er en seremoni utført av regimenter fra Storbritannia og Commonwealth-landene. Tradisjonen er mange hundre år gammel.
Humayuns grav
Mausoleet ligger omgitt av en stor have.
Horse Guards Parade
Paradeplassen er åpen mot vest, hvor den møter Horse Guards Road og St. James's Park. Den er omgitt i nord av det gamle admiralitetet og Admiralitetscitadellet, i øst av Horse Guards–bygningen (hærens hovedkvarter) og i sør av bakveggen til Downing Street 10, den britiske statsministerens offisielle residens.
Humayuns grav
Arkitektur
Den muslimske erobringen av det indiske subkontinentet førte også til at islamsk arkitektur ble introdusert på det indiske subkontinentet, og i Delhi, som var hovedstaden i Sultanatet Delhi, begynte det å dukke opp monumenter i den nye stilen. De første herskerne som bygget etter islamsk byggeskikk var Mamelukk-dynastiet, som bygget Qutb Minar i år 1192 etter vestlig tidsregning samt nabobygningen Quwwat-ul-Islam-moskeen i 1193. I de kommende århundrene ble det nordlige India styrt av stadig nye, utenlandske dynastier, og dette ga utspring til den såkalte indo-islamske arkitekturen. Tidligere hadde man i denne delen av verden konstruert bygninger ved hjelp av arkitraver, men de islamske arkitektene førte med seg buekonstruksjonen, som skulle komme til å kjennetegne de byggverkene som ble reist under mogulenes herredømme. Samtidig ble elementer fra den tradisjonelle indiske arkitekturen, særlig fra Rajastan-området, videreført. Eksempler på slike opprinnelig indiske elementer er dekorative braketter, balkonger, utsmykkede pendentiver (det vil si triangulære, bærende elementer som muliggjør konstruksjonen av en rund kuppel på firkantet bygningskropp), og ikke minst chhatrier, som er en type hevede paviljonger toppet med runde kupler, og som er typiske for Rajastan. Alt dette dannet en distinkt mogulsk arkitektur som skulle bli et varig minnesmerke over de fire århundrene som det mogulske styret varte. Kombinasjonen av rød sandsten og hvit marmor hadde også vært i bruk i gravmonumenter og moskeer under Sultanatet i Delhi, det fremste eksempelet er den rikt utsmykkede Alai Darwaza-bygningen i Qutb-komplekset i Mehrauli, som ble bygget i år 1311 under Khilji-dynastiet. Også Taj Mahal er et eksempel på typisk mogulsk arkitektur.
Horse Guards Parade
Flere militærmonumenter og -trofeer omgir utsiden av paradeplassen, deriblant statuer av feltmarskalkene Horatio Kitchener, Frederick Sleigh Roberts og Garnet Wolseley; en tyrkisk kanon laget i 1524 og erobret i Egypt i 1801; og Cádiz-monumentet, et minnesmerke over slutten på beleiringen av Cádiz i Spania i 1812.
Humayuns grav
Arkitektur
Gravmonumentet er 47 meter høyt og er i bredden. Dette er det første indiske byggverket konstruert med en typisk persisk dobbeltkuppel som hviler på en høy sylinderformet bygningskropp. På toppen av kuppelen er det et seks meter høyt messingspir med en halvmåne på toppen, noe som var vanlig utsmykning av gravmonumenter reist under Timurid-dynastiet. Den ytre kuppelkonstruksjonen gir støtte til det hvite marmoreksteriøret, mens den indre kuppelen former et hule-lignende interiør. Som kontrast til den helhvite ytre kuppelen er eksteriøret for øvrig i rød sandstein, med detaljer i hvit og sort marmor og i gul sandstein, slik at helhetsinntrykket ikke blir monotont.
Monumentet er symmetrisk og enkelt utvendig. Men dette står i skarp kontrast til den komplekse innvendige grunnplanen.
I hovedrommet finnes det også et spesielt, symbolsk element, en mihrab over det sentrale marmor-kniplingsverket eller jaali-en som vender mot vest og mot Mekka. I stedet for den tradisjonelle inskripsjonen av Koranens sure 24, er mihrab-en her kun et omriss som lar lyset slippe direkte inn i gravkammeret fra qibla, det vil si fra den retningen Mekka befinner seg i. Dette grepet tjener til å fremheve keiserens status som høyere enn sine rivaler og derfor nærmere den guddommelige herskeren.
Det høyloftede gravkammeret der Humayuns kenotaf er plassert, er omgitt av fire oktagonale kamre i to etasjer. Disse kamrene har er sammenbundet av buehvelvede passasjer med mindre kamre imellom, og dette tyder på at bygningen opprinnelig var ment som et dynastisk mausoleum. Konstruksjonen med i alt åtte sidekamre gjør det mulig å bevege seg i krets rundt hoved-kenotafen, noe som er vanlig praksis i sufismen og dessuten kan sees i mange keiserlige mogulske mausoleer. Men denne konstruksjonen gjenspeiler også forståelsen av Paradiset i den islamske verdensoppfattelsen. Hvert av hovedkamrene er i sin tur omgitt av åtte mindre kamre, og følgen er at den symmetriske grunnplanen over byggverket består av i alt 124 hvelvede kamre. Det står kenotafer i en rekke av de mindre kamrene, til minne om andre medlemmer av den mogulske kongefamilien eller mogulhoffet. Blant annet finner vi kenotafen til Humayuns enke Hamida Begum her. Hele komplekset inneholder i alt over 100 graver.
Ibatiba
Ibatiba er en kommune i delstaten Espírito Santo i sørøstregionen av Brasil.
Warren Paoa Kealoha
Warren Paoa Kealoha (født 3. mars 1904 død 8. september 1972) var en amerikansk svømmer som deltok i de olympiske leker 1920 i Antwerpen og 1924 i Paris.
Kealoha ble olympisk mester i svømming under OL 1920 i Antwerpen. Han vant 100 meter ryggsvømming med tiden 1.15,2. Fire år senere, under OL 1924 i Paris vant han samme distansen med tiden 1.13,2 nytt olympisk rekord.
Allround-NM på skøyter 1952 for herrer
Norgesmester ble Hjalmar Andersen, Spk Falken etter 3 distanseseiere.
The King of Rock ’n’ Roll: The Complete 50’s Masters
The King of Rock 'n' Roll: The Complete 50s Masters er en samleboks av Elvis Presley.
Albumet ble utgitt i sommeren 1992, 15 år etter hans død.
Mars-programmet
De første fartøyene var små, og ble sendt opp med Molniya-raketten. Proton-K-raketten ble brukt til å skyte opp større fartøy på fem tonn. Proton-K feilet på de første to oppskytningene i 1969. Pålitelighet var et problem i det russiske programmet fra slutten av 60-tallet til tidlig 70-tallet. Dette ble derimot endret på da videreutvikling av raketter og fartøyer ble prioritert over å introdusere helt nye.
I tillegg til Mars-programmet hadde Sovjetunionen allerede sendt en sonde til Mars igjennom Zond-programmet Zond 2, men sonden feilet på veien. To fartøy til ble sendt i løpet av Phobos-programmet. I 1996 skjøt Russland fart Mars 96, det første interplanetariske oppdraget siden oppløsningen av Sovjetunionen. Oppdraget ble mislykket da sonden ble ødelagt under oppskyting.
Mars 1M
De første sovjetiske forsøkene på å sende sonder til Mars var med to Mars 1M-fartøy som begge veide ca. 650 kg. Begge ble skutt opp i 1960, men mislykket å komme i bane. Romfartøyet ble omtalt som Marsnik av vestlig media.
Mars 3MV
Mars 1 ble skutt opp i 1962, men feilet på veien til Mars. Mars 2MV-4 No.1 og Mars 2MV-3 No.1 på om lag 900 kg ble skutt opp samme år, men kom ikke ut av jordas bane på grunn av feil med bærerakettens øvre steg.
Mars 2M
Mars 2M No.521 og Mars 2M No.522, kjent som Mars 1969A og B var tyngre fartøy på henholdsvis 4,9 og 5,5 tonn. De ble skutt opp med Proton-K raketter og besto av banefartøy. Begge ble ødelagt under oppskytning.
Mars 4M
Mars 4M-fartøyet ble brukt i både Mars 2 og Mars 3 -oppdragene. Fartøyene var identiske, og bestod av et banefartøy, og en landingsenhet. Mars 4M var det første fartøyet som nådde overflaten på Mars igjennom Mars 3-oppdraget.
Mars 2
Mars 2 slapp løs nestigningsmodulen 4,5 timer før den nådde Mars 27. november 1971. Nedstigningsmodulen nådde atmosfæren med en fart på ca. 6 km/s med en langt brattere vinkel enn planlagt. Nedstigningssystemene feilet, og landeren krasjet på, som førte til at Sovjetunionen hadde første ubemannede landing på Mars. I mellomtiden forflyttet banefartøyet seg til en bane på 1 380 x 24 940 km, en 18-timers bane rundt Mars med en helling på 48,9 grader. Vitenskapelige instrumenter ble tatt i bruk i en periode på 30 minutter hver gang fartøyet nådde periapsisen.
Visa om Klara
«Visa om Klara» er et skillingstrykk Alf Prøysen samlet inn til sin visespalte i bladet «Magasinet for Alle» i 1950-årene. Skillingsvisa er også tatt med i samlingen De gamle visene med Alf Prøysen, utgitt på Forlaget For Alle i 1972. Prøysen mente at denne visa tilhørte Ernst Rolfs første repertoar, da han opptrådte som «bondekomiker Ragnar Johannsson», men hvem som var opphavsmann, var ukjent for Prøysen, som selv hadde hørt visa på grammofonplate da han var liten.
Teksten
1.Det beste her i verden det er å elsket bli, så tenkte jeg forleden jeg skulle ut å fri, Ja du skulle ha sett min Klara så rød som ei rose det var a to ringer i ørene det bar a som hun en gang hadde fått ut av meg.
2.Så kledte jeg meg i min beste stas og puss, så banka jeg på døra til hennes faders hus. Jeg banket og hvisket: Klara, men ikke en stemme svara jeg tenkte: Hvor kan pikebarnet vara og treder så forsiktig like inn.
3.Der møtte meg et skue som stivnede mitt blod, på gulvet midt i stuen en fremmed herre sto. Tett opp til hans bryst lå Klara så rød som ei rose det var a en giftering på fingeren det bar a som hun ikke hadde fått ut av meg.
5.Jeg sendte dem et isblikk og tok min stokk og hatt, så vandrede jeg ut i den stjerneklare natt. Titt ofte jeg møter Klara to små søte tuller det har a dem er jeg forresten ikke far a' og forresten er jeg nesten like glad.
Dato-tids-gruppe
Dato-tids-gruppe (DTG) er en NATO-standard for representasjon av dato og klokkeslett eller en angivelse av dato og klokkeslett i henhold til denne standarden.
De to første sifrene angir dag i måneden; de to neste angir klokketimen; det tredje paret av sifre angir minuttet. Tidssonen angis i forhold til UTC; Z angir selve UTC; A­–I,K–M angir UTC+1 til UTC+12; N–Y angir UTC-1 til UTC-12; J angir lokal tid. Månedene angis med de tre første bokstavene fra deres respektive engelske navn, og året, om det er oppgitt, angis med de siste to sifrene fra årstallet.
DTG-en står normalt plassert i headingen på en beskjed; den kan, dersom den er unik for hver beskjed, bli brukt som identifikasjon på hver beskjed.
I Norge er også DTG benyttet i fellessambandet hos nødetatene; den forekommer da i forkortet utgave der måned og år ikke er tatt med.
The Open Championship 1883
The Open Championship 1883 ble arrangert på Musselburgh Links i Musselburgh, East Lothian i Skottland i 1883.
1819 i Danmark
Begivenheter i året 1819 i Danmark.
Pål Benum
Pål Sverre Benum (født 3. august 1935 i Verdal i Trøndelag, død 23. september 2021) var en norsk professor i medisin som var spesialist i ortopedi og tilknyttet Ortopedisk avdeling ved St. Olavs hospital. Han var også langdistanseløper og OL-deltaker i 1964.
Benum studerte medisin ved Universitetet i Oslo og Universitetet i Bergen. Han ble spesialist i i ortopedi i 1974 og avla den medisinske doktorgrad (dr.med.) samme år. Benum ble professor ved Det medisinske fakultet ved Norges teknisk-naturvitenskapelige universitet i 1982, og avdelingsoverlege ved Regionsykehuset i Trondheim hvor han bygget opp ortopedisk avdeling til å bli landsledende med sterkt fokus på forskning. I 1990-årene startet han et stort prosjekt med utvikling av individtilpassede proteser. Han introduserte også nye operasjonsmetoder.
Benum publiserte et betydelig antall artikler innen ortopedisk kirurgi. Han var også sterkt involvert i faglig organisasjonsarbeid og var president i Norsk ortopedisk forening 1976–80 hvor han ble utnevnt til æresmedlem i 1998. Han var også leder av Spesialitetsforeningen for ortopedi og president i Nordisk ortopedisk forening 1984–86, hvor han ble utnevnt til æresmedlem i 2010. Benum ble pensjonist i 2005, men fortsatte som professor emeritus for å fullføre pågående prosjekter.
Benum ble i 2006 utnevnt til ridder av 1. klasse av St. Olavs Orden.
Som langdistanseløper deltok Benum under sommer-OL for Norge i 1964 i Tokyo med 19.-plass på 10 000 meter.
I tenårene konkurrerte Benum i hurtigløp på skøyter (i sesongene 1949/50-1954/55) først for Verdal IL og senere for Steinkjer IL.
Sadio Mané
Sadio Mané (født 10. april 1992) er en senegalesisk fotballspiller som spiller for den saudiarabiske klubben.
Den 28. juni 2016 skrev han under en femårs-kontrakt med Liverpool.
Bayern München
Den 22. juni 2022 skrev han under for til 30. juni 2025.
Landslaget
Under Sommer-OL 2012 i London deltok han for landet sitt der laget hans ble utslått i kvartfinalen.
Han ble tatt ut i s tropp til VM i fotball 2018 i Russland.
Han ble tatt ut i s tropp til VM i fotball 2022 i Qatar, men måtte trekke seg på grunn av skade.
Parc de Diagonal Mar
Parc de Diagonal Mar er en park i bydelen Diagonal Mar i distriktet Sant Martí i Barcelona. Det er den største parken i den nordøstlige delen av byen, og ligger der hvor avenyen Avinguda Diagonal møter havet. Den regnes som Barcelonas tredje største park, men er i realiteten noe mindre ettersom den også inneholder fem private boligområder. Disse opptar over halvparten av parkens offisielle 14 hektar. Bare seks hektar av parken er grøntarealer og vann.
Piano poems
Piano poems er et musikkalbum med Kjetil Bjerkestrand, utgitt i 2010.
Parc de Diagonal Mar
Parken har rektangulær form, og ble bygd fra 1997 til 2002. Den er utforma av arkitektene Enric Miralles og Benedetta Tagliabue. Den består av seks hovedområder: fontener, et idretts- om amfiteaterområde, en bar, et «magisk fjell» for små barn, et lekeområde for barn og et hundeområde. Disse områdene er gruppert rundt dammen som skjærer gjennom parken på samme måte som Avinguda Diagonal skjærer gjennom Barcelona.
Ibiraçu
Ibiraçu er en kommune i delstaten Espírito Santo i sørøstregionen av Brasil.
Parc de Diagonal Mar
I det siste har det oppstått en undervannsfauna i dammen, ettersom mange setter ut kjæledyrene sine der, blant annet fisker, skilpadder, krabber og frosker. Disse lever sammen med endene og de andre fuglene som opprinnelig var satt ut i parken.
Parc de Diagonal Mar er med sin spesielle arkitektur byens mest kontroversielle park etter Parc Güell, og har møtt hard kritikk, men den synes å være populær både blant naboene og de besøkende.
Konspirasjonsteori
En konspirasjonsteori er en teori eller forestilling om at problematiske samfunnsforhold eller noe annet skyldes en hemmelig konspirasjon der mektige grupper sammensverger i et skjult komplott for å fremme egne interesser. I henhold til vanlig definisjon er denne antakelsen ikke empirisk bevist eller den er i strid med etablerte eller allment godtatte forklaringer.