cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Hendrik Hubert Frehen
Frehen ble først og fremst betraktet som en vitenskapens mann som prøvde å gripe fatt i utfordringer på en intellektuell måte. Han la mye arbeid i å lære islandsk, men klarte aldri å mestre talespråket helt. Han fulgte opp instruksjonene og avgjørelsene fra Det andre Vatikankonsil og sørget for at ritualene ble utført i henhold til de nye regler gitt der. Blant annet fikk han oversatt messen og hellige tekster til islandsk. Biskop Frehen hadde omfattende kontakter i Nederland og Tyskland og brukte dem til å forbedre bispedømmets økonomiske situasjon. Han kom blant annet i forbindelse med St. Ansgarewerke i Tyskland og opprettet sitt eget hjelpefond i Nederland for den islandske katolske kirke. Biskop Frehen ble begravet på Landakot i Reykjavi den 7. november 1986.
Enkeltdistanse-VM på skøyter 2021
'''Det 21. enkeltdistanse-VM i hurtigløp på skøyter' ble arrangert i IJsstadion Thialf, Heerenveen, Nederland fra torsdag 11. til søndag 14. februar 2021 med Koninklijke Nederlandsche Schaatsenrijders Bond (KNSB) og den lokale organisasjonskomitéen House of Sports'' som arrangører.
Heerenveen og Thialf var det første stedet enkeltdistanse-VM ble arrangert for fjerde gang, de tre gangene tidligere var i 1999, 2012 og 2015. Enkeltdistansemesterskapet for 2021 skulle vært et test-arrangement foran Vinter-OL 2022 i Beijing i Kina, men da mesterskapet ikke kunne avholdes der på grunn av koronapandemien, så besluttet ISU å flytte mesterskapet til Heerenveen med strenge tiltak.
Det var første gangen at lagsprint ikke er en av øvelsene siden den ble innført i Enkeltdistanse-VM på skøyter 2019 i Inzell i Tyskland, og senere avholdt i Enkeltdistanse-VM på skøyter 2020 i Salt Lake City i USA, da øvelsen er flyttet til det nye sammenlagt-VM på skøyter som arrangeres i partallsår slik at øvelsen blir inkludert i Sammenlagt-VM på skøyter 2022. Dette betød at konkurranseøvelsene er de samme som vil være i Vinter-OL i Beijing i 2022. Det er to små forskjeller og den ene var at lagtempo-øvelsen arrangeres noe annerledes, den andre er at kvalifiseringen til fellesstart-øvelsen vil bli gjort via verdenscupen i hurtigløp på skøyter 2021/22.
Verdensmesterskapet på enkeltdistanser ble sendt på V4 og Viaplay i Norge, med Even Wetten som programleder og intervjuer og Mikael Flygind Larsen og Hege Bøkko som ekspertkommentatorer for mesterskapsløpene.
Tidsskjema
Tidsskjema for Enkeltdistanse-VM på skøyter 2021 i Heerenveen.
Alle tider er lokaltider UTC+01.00 (Sentraleuropeisk tid – CET).
Beste utøvere medaljer
Ved lik plassering er sorteringen gjort alfabetisk på nasjoner deretter etternavn på utøver.
Mitchell Leisen
Mitchell Leisen (født 6. oktober 1898 i Menominee i Michigan i USA, død 28. oktober 1972) var en amerikansk regissør, art director og kostymedesigner.
Han begynte sitt arbeid i filmindustrien på 1920-tallet innenfor scenografi og kostymedesign. Han regisserade sin første spillefilm i 1933 og ble fort kjent for sin gode estetiske sans og evne til å skape forseggjorte Hollywood-dramaer og screwballkomedier.
Blant hans filmer er hans adaptasjon av Alberto Castellas Døden tar ferie (1934), Midnattsdanseren (1939) og La det ikke bli dag (1941), de to siste med manus av Billy Wilder. Lett på tråden (1937), med manus av Preston Sturges og med Jean Arthur i hovedrollen, var en annan viktig karrieresuksess for regissøren. Hans comebackfilm, komedien To må man være, ble produsert av Charles Brackett med manus av Brackett, Richard Breen og Walter Reisch, og var en oppdatert version av hans tidigere screwballkomedier fra 1930-tallet. Dette ble hans siste suksessfulle film og han avsluttet sin tid i Hollywood innen fjernsyn.
Hendrik Hubert Frehen
Hans etterfølger som biskop av Reykjavík var den islandskættede amerikanske jesuitten Alfred James Jolson.
Episkopalgenealogi
Hans episkopalgenealogi er:
Huang Shan
Beskrivelse
Plantelivet i området følger høyden: Under 1000 moh finnes tropisk skog. Løvskog vokser på 1100 meters høyde og opp til tregrensen ved 1800 meters høyde, og over dette består vegetasjonen av gressmark. Området har en variert flora, en tredjedel av Kinas mosefamilier og mer enn halvparten av bregnefamiliene er representert i fjellene. Ettersom fjellene ofte er omgitt av skyer, tillater den at besøkende til fjelltoppene får se skyene fra oven og kan skue de interessante lyseffektene som byr seg frem da. Skysjøen (på kinesisk: 雲海, Yunhai) og Buddhas lys (佛光, Foguang) er slike fenomener som lokker mange turister. I snitt synes Buddhas lys kun et par ganger i måneden.
De varme kildene i området ligger ved foten av Den fiolette skytoppen. Vannet holder året rundt en temperatur på 42 °C. Vannet har høye konsentrasjoner av karbonat, og kildene oppsøkes gjerne av badende fordi de sies å ha kurerende effekt mot hud- og leddsykdommer og nervesykdommer.
De fleste naturlige bassengene finnes i Songguområdet. Noen særlig velkjente vann i området er Den gamle drages basseng (Lao Long Tai), Den grønne drages basseng (Qing Long Tai), Den blå drages basseng (Wu Long Tai), Den hvite drages basseng (Bai Long Tai) og Jadedammen.
Mao Feng («Pelstoppen») er et berømt grønt te fra Huangshanområdet och har fått sitt navn fra lodne biter av teblad.
Huangshan ble i 1990 oppført på UNESCOs Verdensarvliste for sin eksepsjonelle naturlige skjønnhet og for sine roll som habitat for uvanlige og truede arter. Det omfatter 154 km²og har en buffersone på 142 km².
Alice bor her ikke lenger
Ellen Burstyn ble tildelt Oscar for beste kvinnelige hovedrolle for filmen. Den ble kåret til beste film ved BAFTA-utdelingen.
Jean Dujardin
Dujardin er særlig kjent for sitt samarbeide med regissør Michel Hazanavicius, først i to parodifilmer om Agent OSS 117 (2007 og 2009), så i The Artist (2011). For rollen som George Valentin i The Artist ble Dujardin tildelt blant annet Oscar for beste mannlige hovedrolle, Golden Globe for beste mannlige skuespiller i film – musikal eller komedie og prisen for beste mannlige skuespiller under Filmfestivalen i Cannes 2011.
Alice bor her ikke lenger
Handling
Når Alices (Ellen Burstyn) mann dør i en bilulykke tar hun med seg sin 12-årige sønn for å flytte tilbake til sin barndomsby i California, der hun vil forsøke å gjenoppta en tidligere karriere som sangerinne. Etter som de er uten penger må hun jobbe seg vestover, men kommer aldri lenger enn til Tucson hvor hun møter en ny mann. Hun blir der nødt til å ta jobb som serveringsdame.
Om filmen
Filmen innbrakte $21 millioner på kino på verdensbasis.
Ellen Burstyn vant i 1975 en Oscar i kategorien beste kvinnelige hovedrolle for sin prestasjon i denne filmen. Året etter vant filmen fire BAFTA-priser beste kvinnelige hovedrolle (Burstyn), beste film, beste manus og beste kvinnelige birolle (Diana Ladd).
En ung Laura Dern har en liten birolle i filmen.
VGs anmelder gav den terningkast fem.
I rollene
(utvalg)
Katrine Tjølsen
Katrine Tjølsen (født 28. januar 1993) er en norsk sjakkspiller og quizbokforfatter. I mars 2014 er hun Norges fjerde høyest rangerte kvinnelige sjakkspiller. Hun ble tildelt tittelen WIM den 8. januar 2010. Hun spiller for Bergens Schakklub, og er datter av legen, forskeren og sjakkdommeren Arne Tjølsen.
I 2007 gjorde Katrine Tjølsen seg bemerket ved å bli kadettnorgesmester (U16) i en alder av 14 år. Hun deltok også på fjerdebord for Norges kvinnelag under sjakkolympiaden i 2008. Der gjorde hun et svært sterkt resultat med 6 av 9 mulige poeng. I NM 2010 ble hun med 7.5 av 9 mulige poeng historiens første kvinnelige juniornorgesmester i sjakk, noe som gjorde at hun til NM 2011 var kvalifisert for eliteklassen. Tjølsen spilte etter dette førstebord for Norge i Sjakk-OL 2010, men gjorde med 3 av 10 poeng der et resultat godt under forventet.
Demonassa
Demonassa er en slekt av biller som tilhører den artsrike underfamilien Lamiinae i familien trebukker (Cerambycidae).
Utseende
Middelsstore, mer eller mindre brunspraglete trebukker.
Levevis
Som de fleste andre trebukker borer larvene i ved.
Utbredelse
Slekten er utbredt i Australia (Queensland, New South Wales).
Arne Gallis
Arne Gallis (født 29. november 1908 i Andebu, død 1997), professor, dr. philos., var språkforsker (slaviske språk).
Arne Gallis ble dr. philos. i 1947. Han arbeidet som førstebibliotekar ved Universitetsbiblioteket i Oslo 1951–1957, ble dosent i slaviske språk ved Universitetet i Oslo 1957, professor samme sted fra 1967–1975. Han utga en rekke undersøkelser over slaviske språk, flere bibliografiske arbeider, f. eks. bind 4 av Nynorsk bokliste for tidsrommet 1926–1935 (utgitt 1942), Jugoslavia-Norge, en bibliografi (utgitt 1953) og Slavistikkens historie i Norge (utgitt 1982). Han oversatte flere bøker, blant annet Boris Pasternaks monumentale roman om Sovjetunionen, Doktor Zhivago, til norsk (utgitt 1958, samme år som Pasternak får Nobelprisen i litteratur).
Rudolf Nurejev
Rudolf Khametovitsj Nurejev (født 17. mars 1938, død 6. januar 1993) var en sovjetiskfødt danser som ofte regnes som en av det 20. århundrets beste mannlige dansere.
Barndom og ungdom
Nurejev ble født i en tatarfamilie på et tog nær byen Irkutsk. Han kom et par dager for tidlig, og var den yngste av 4 barn. Han vokste opp under 2. verdenskrig i et lite hus i byen Ufa, og familien hans var fattig. Han ble mobbet på skolen fordi han måtte gå i søsterens gamle jakke og fordi han ikke hadde sko. Nurejev så sin første ballett på nyttårsaften 1945. Det var da han bestemte seg for at han ville bli danser.
Til å begynne med danset han bare folkedanser, men etterhvert ble han oppdaget av ballettlærere som så hans talent. De mente han burde begynne på Leningrad Ballettskole, men faren hans forbød ham å danse. Heldigvis fikk han hjelp av sin mor til å snike seg ut av huset. Da han ble 15, jobbet han som ekstradanser på det lokale operahuset. Da han begynte å tjene penger, kunne han betale for timer med ballettkompaniet. Etterhvert fikk han danset med corps de ballet og var med på en turne fordi en annen danser hadde skadet seg. Han fikk soloen fordi han var den eneste som kunne dansen. Nurejev kunne lære seg kombinasjoner og danser bare ved å se på dem en gang. I 1955 begynte han endelig på Leningrad Ballettskole.
Danser i Sovjetunionen
Over de neste tre årene jobbet han kjempehardt for å ta igjen de andre på sin alder. Det ga resultater, men han fikk rykte som en bråkmaker, fordi han nektet å følge regler som han synes var teite. Etter at han var ferdig med danseutdanningen ble han tatt opp i Kirov Ballet som soloist. Han jobbet der i 3 år og danset 15 roller med alle damene i kompaniet.
I 1961 dro Kirov på sin første utenlandsturne til Paris. Nurejev dro ut om nettene med franske dansere, noe som ikke var lov. Hans egenrådighet og holdninger førte til frykt hos det kommunistiske regimet i Kreml for at han ville hoppe av til Vesten, og dermed påføre regimet et propagandanederlag. Da Kirov-turneen skulle videre fra Paris til London, forsøkte den sovjetrussiske ambassade, under forskjellige påskudd, å få sendt Nurejev direkte tilbake til Russland fra flyplassen i Paris. Til tross for et stort oppbud av sovjetisk ambassadepersonell på flyplassen le Bourget, maktet Nurejev, ved hjelp av venner og det franske politiet på flyplassen, å hoppe av til Vesten under utropet: «Jeg vil være fri!»
Danser i Paris
Han stakk til Paris og ble medlem av et ballettkompani i Paris, men sluttet etter et par måneder fordi han var misfornøyd med koreografen. Deretter begynte han samarbeidet med the Royal Ballet og Margot Fonteyn. Frem til 1970-tallet var han ansatt ved the Royal Ballet, men danset med mange andre kompanier. Han danset mange av de klassiske ballettene på sin egen måte, og danset over 100 nyere balletter med 40 koreografer, der noen kjente er L’Apres Midi en Faune (Faunens Ettermiddag) og Le Spectre de La Rose (Rosens Ånd). Han danset både klassisk ballett og moderne dans. I dag er dette vanlig, men han var en av de første som danset begge teknikkene. Nurejev er opphavsmannen til École française.
Skuespiller
På 1980-tallet var han med i flere filmer, men han hadde ikke nok talent til å fortsette med dette som en karriere. I 1983 ble han direktør i Paris Opera, og i 1989 besøkte han Russland og sin døende mor for første gang siden 1961.
Siste år
Nurejev hadde gjennom hele livet sitt et indre konflikt om sin seksualitet. Han var homoseksuell, og hans store kjærlighet var danseren Erik Bruhn. Tidlig på 1980-tallet en gang fikk han hiv-viruset, og han ble dødelig syk i 1990. Hans siste forestilling var La Bayadère i 1992, og han døde av aids 6. januar 1993 i Paris.
Fastings skanse
Fastings skanse er mindre skanse oppført på nordvestsiden av Kråkerøy. Skansen skulle være flankestøtte for Huth fort, som ligger på søndre Kjærringholmen, eller Huth-holmen i Glommas vestre løp. Skansen er oppført med en lav mur i kvaderstein med en voll over. Den ble oppført i 1807 med plass for 3 kanoner. Arbeidet ble utført under kapteinløytnant Thomas Fasting, en sjøoffiser som hadde deltatt i slaget på Københavns red i 1801.
Skansen finnes fortsatt, men er svært overgrodd. Fasting skanse og Huth fort med aktivitene rundt disse, har gitt navn til en rekke veier i nærheten av anleggene: Fastings vei, Huths platå, Mineveien, Fregattveien og Korvettveien.
Litteratur
Fredrikstad festnings vestre utenverker, Huth fort – Fastings skanse – Slevik batteri, – Erling Johansen, Egil Lund, Harald Stenseth, – Ola Øgar Svendsen
Vektløfting under Sommer-OL 1932
Vektløfting under Sommer-OL 1932. Det var sjette gang som vektløfting var på det olympiske programmet under OL i Los Angeles. Det ble konkurrert i fem ulike vektklasser alle kun for menn. Frankrike ble beste nasjon med tre gullmedaljer.
Kokand-khanatet
Kokand-khanatet (farsi: خانات خوقند; usbekisk: Qo'qon Xonligi) var en stat i Sentral-Asia der eksisterte fra 1709 til 1876 og var beliggende i det senere Kirgisistan, østlige Usbekistan og Tadsjikistan samt sørøstlige Kasakhstan. Både navnet på byen og på khanatet staves ofte Khoqand.
Historie
Kokand-khanatet ble opprettet i 1709, da Shaybanide-emiren Shahrukh av Minglar, en usbeker, erklærte uavhengighet fra Bukhara-khanatet og lot opprette en statsdannelse i den østlige del av Ferganadalen. Han lot oppføre et citadell som sitt hovedsete i byen Kokand og innledet dermed den nye stats dannelse.
Hans sønn Abd al-Karim og barnebarn Narbuta Beg udvidet citadellet. Imidlertid var både Abd al-Karim og Narbuta Beg tvungne til å underkaste seg en stilling som protektorat under og betale tribult til Qing-dynastiet i Kina mellom 1774 og 1798.
Abel Kirui
Abel Kirui (født 4. juni 1982) er en langdistanseløper fra Kenya. Han ble verdensmester i maraton ved VM i friidrett 2009 med tiden 2.06,54, 22. august 2009 i Berlin.
Han vant Wien Maraton i 2008 med ny løyperekord på 2.07,38. Hans personlige rekord (2.06,51) satte han 30. september 2007 under Berlin maraton, der han fikk sølv bak Haile Gebrselassie, som satte ny verdensrekord på maraton. Kirui løp 2007-sesongens sjette raskeste maraton i dette løpet.
Han kom på tredjeplass på Rotterdam Maraton i 2009, med tiden 2.05,04 bak sine landsmenn Duncan Kibet og James Kwambai, som var den sjette raskeste maraton noen sinne. Han vant også Paderborn halvmaraton i 2007.
Den 22. august 2009 vant han VM-gull foran landsmannen Emmanuel Mutai, ved VM i friidrett i Berlin, med ny verdensrekord på tiden 2.06,54.
Kode
Kode er i kommunikasjonssammenheng et sett av regler for å overføre informasjon ved hjelp av en annen form for representasjon. Eksempler kan være musikk, fraser eller tekst representert ved hjelp av noter, bokstaver eller morsekode.
Kode kan ha flere meninger:
Fredrikstad Idrettsforening
Fredrikstad Idrettsforening (stiftet 4. september 1896) er et idrettslag fra Fredrikstad i Østfold. Foreningen har en rekke aktiviteter innen friidrett, men står også for andre arrangementer. I 2006 arrangerte de nordisk mesterskap i terrengløp, og terrengløpet Fredrikstadmarka Rundt har de arrangert siden 1974.
Liste over fartsgrenser etter land
Liste over fartsgrenser etter land viser øvre tillatte hastighet i km/t for veitrafikk.
Dag Otto Lauritzen
Dag Otto Lauritzen (født 12. september 1956 i Grimstad) er en norsk programleder og tidligere syklist. I OL i Los Angeles i 1984 tok han bronsemedalje på fellesstarten. Han syklet profesjonelt fra 1984 til 1994. Han deltok åtte ganger i Tour de France og ble 14. juli 1987 første nordmann til å vinne en etappe i Tour de France.
Biografi
23 år gammel var Dag Otto Lauritzen ferdig utdannet politibetjent og fallskjermjeger i militæret. Under en repetisjonsøvelse ble han stygt skadet i det høyre beinet på et rutinemessig dropp. Legene mente at han mest sannsynlig ikke ville kunne gå skikkelig igjen, men Lauritzen ønsket ikke å gi opp. Han startet å trene sykkel som en alternativ trening og merket etter hvert at han hadde talent for denne sporten.
Som amatør tok han to NM-titler og vant nordisk mesterskap i 1983 og 1984. Han var medlem av Glåmdal SK. I OL i Los Angeles i 1984 tok han bronsemedalje på fellesstarten etter å ha slått lagkameraten Morten Sæther på målstreken. Samme år fikk han kontrakt med det profesjonelle sykkellaget Peugeot. Lauritzen deltok åtte ganger i Tour de France. Kronen på verket satte han ved å vinne en fjelletappe opp til Luz Ardiden den 14. juli 1987 og ble da den første nordmannen til å vinne en etappe i Tour de France. Den 10. mai 1993 ble han andre nordmann til å vinne en etappe Vuelta a España da han vant 15. etappe fra Santo Domingo de la Calzada til Santander.
Lauritzen la opp som proffsyklist i 1994 og jobbet deretter 13 år som eiendomsmegler.
Fra 2003 er Lauritzen sykkelkommentator for TV 2. Han var ambassadør for Tromsø 2018 sitt arbeid med å få vinter-OL til Norge.
I 2007 kom Lauritzen til semifinalen i Skal vi danse (sesong 3) der Kristian Ødegård var en av programlederne. Lauritzen og Ødegård fikk god kjemi og innledet et mangeårig TV-samarbeid.
I februar 2009 vant han NRKs TV-serie Mesternes Mester, hvor han slo Stian Grimseth i finalen.
Våren 2010 og 2013 var Lauritzen aktuell med TV2-programmet På hjul med Dag Otto, hvor han og Kristian Ødegård syklet rundt i Europa sammen med utvalgte gjester. Våren 2014 hadde TV-serien navnet På tur med Dag Otto der man i løpet av 8 episoder følger Ødegård og Lauritzen i noen av Lauritzens største drømmer uten sykkel. Han er også med som gjest i TV2 programmet Huskestue hvor han har utført flere sesonger med programleder Kristian Ødegård. Den 9. mai 2014 vant programmet Gullruten 2014 for beste underholdningsprogram. Serien var også nominert i klassen beste nye programserie. Sammen med Ødegåard ble han nominert til Gullruten 2019 i klassen beste programleder for serien.
1. påskedag 2011 hadde helsemagasinet TV 2 Sporty premiere på TV 2 med Dag Otto Lauritzen som programleder. Programmets hensikt var å gi tips, motivasjon og inspirasjon til å trene og å holde et sunt kosthold. Statsminister Jens Stoltenberg var gjest i det første programmet. Programmet gikk på TV 2 til 2014.
I 2020 var Lauritzen aktuell med programmet Kompani Lauritzen, som viste seg å være en stor suksess. Første program hadde totalt 865.000 seere, finalen hadde totalt 994.000 seere. Under Gullruten 2020 fikk Kompani Lauritzen prisen for årets nyskapning. Sesong 2 av den populære serien hadde premiere 13. mars 2021, mens sesong 3 hadde premiere 26. februar 2022. Kompani Lauritzen vant Gullruten 2022 i klassen beste konkurransedrevne reality, mens Lauritzen og Ødegård ble sammen nominert til publikumsprisen for serien, og var en av fire finalister etter den innledende avstemningen.
Barnebøker
Sammen med Frode Eie Larsen har Lauritzen gitt ut følgende barnebøker i serien Mot og mysterier:
Michel Hazanavicius
Michel Hazanavicius (født 29. mars 1967 i Paris) er en fransk filmregissør, produsent og manusforfatter.
Hazanavicius er mest kjent for sine to parodifilmer om OSS 117 (2007 og 2009) og filmen The Artist (2011), alle med Jean Dujardin i hovedrollen.
For The Artist ble Hazanavicius belønnet med en Oscar for beste regi, og nominert til Oscar for beste originalmanus og beste filmklipp.
Johannes Bergh
Johannes Bergh er navnet til flere personer:
Eldred Pottinger
Eldred Pottinger (født 12. august 1811; død 15. november 1843 i Hongkong) var offiser i artilleriet i Det britiske ostindiske kompani, militærdiplomat og eventyrer. Han ble kjent som «Helten av Herat».
Globalskolen
Globalskolen gir nettbasert kompletterende grunnskoleopplæring i norsk, samfunnsfag og KRLE på første til tiende årstrinn. Globalskolen startet i 1998. I 2021 hadde skolen 1200 elever i mer enn 100 forskjellige land. Globalskolen AS er eid av Volda kommune, og hovedkontoret ligger i Volda. Skolen har 25 ansatte bosatt rundt i Norge. Globalskolen delfinansieres av offentlige midler til kompletterende undervisning.
Eldred Pottinger
Bakgrunn
Eldred Pottinger var sonn av Thomas Pottinger fra Mountpottinger i County Down (nå i Nord-Irland) og hans hustru Charlotte Moore. Eldred, som var nevø ti sir Henry Pottinger, fikk sin utdannelse ved Ostindien-kompaniets kadettanstalt i Addiscombe.
Globalskolen
Globalskolen er et undervisningstilbud i norsk, samfunnsfag og KRLE for elever i grunnskolealder bosatt i utlandet. Undervisningen skjer via Internett gjennom læringsplattformen Canvas og er ukeplanbasert. Tilbudet er skreddersydd for familier som ønsker å holde kontakten med Norge og norsk skole. Globalskolen gir undervisning med hovedvekt på lese- og skriveopplæring. Ordinære norske fagplaner ligger til grunn. Opplegget er godkjent av Utdanningsdirektoratet og kommer inn under ordningen for kompletterende undervisning. Tilbudet gjelder også for elever som har norsk som andrespråk. Elevene skal bruke minimum 90 minutter per uke på opplæringen i hvert semester – som er på 15 uker.
Eldred Pottinger
Ostindiakompaniet
Han ble i 1827 sendt som artillerieoffiser til Bombay og ble etterhvert politisk offiser i sin onkels stab i residenturet i Sindh. Herfra dro han i 1837, forkledt som innfødt hestehandler, på en eventyrlig rekognoseringsreise i Britisk Indias nordvestlige grenseområder, og kom via Kabul til slutt til Herat. Da byen ble beleiret av persiske styrker hjulpet av russiske rådgivere, tilbød Pottinger sine tjenester til emiren av Shah Kamran og hans vesir Yar Mahomed. Han fikk overdratt til seg oppdraget å lede byens forsvar, og klarte å holde byen.
Pottinger ble utnevnt til politisk agent i Herat, fikk brevet-rang som major og ble opptatt som kompanjong i Order of the Bath for bragden. Han forble i Herat til september 1839 of dro så til Calcutta.
I 1841 ble Pottinger utnevnt til politisk agent i Kohistan, nord for Kabul. Da den afghanske motstand mot den britiske okkupasjon forsterket seg i desember 1841 (og ble til den første anglo-afghanske krig), søkte han tilflukt i Charikar, hvor det var stasjonert en avdeling gurkhaer. Hele garnisonen ble utslettet av afghanerne, men Pottinger klarte å flykte unna sammen med en annen offiser, løytnant Houghton, og kom seg i sikkerhet til Kabul. For de sår han var blitt tilført under forsvaret av Charikar fikk han en skadeserstatning på høyde med en årslønn.
I Kabul var situasjonen blitt uholdbar også der. Den britiske sendemann sir William Macnaghten var blitt myrdet. Det ble Pottinger som fremforhandlet kapitulasjonsbetingelsene med den afghanske øverstkommanderende, Akbar Khan. General Elphinstone forlot byen og la på vei med sine styrker og med 12.000 sivilister på etkatastrofalt tilbaketog mot Jalalabad. Pottinger ble holdt tilbake som gisler sammen med to andre offiserer, George Lawrence og Colin Mackenzie. De tilbragte flere måneder i afghansk fangenskap, til en britisk unnsetningshær under general George Pollock lyktes i å komme dem til unnsetning.
Pottinger ble så stilt for en granskningskommisjon, og frifunnet fra enhver taddel.
Han reiste så til Kina for å besøke sin onkel, som i mellomtiden var blitt guvernør av Hongkong. Der døde han av feber, 32 år gammel, i november 1843. Ostindiakompaniet utbetalte en pensjonsrente på 100 pund til hans stemor.
Geitmyrsveien (Oslo)
Geitmyrsveien (1–75, 20–76 ) er en gate i Oslo som ligger i bydel St. Hanshaugen.
Gaten er ca. 1,6 km lang. Den går fra Ullevålsveien på St. Hanshaugen, langs  (gatenr. 1-33), og er nord for parken grense mellom strøkene Lovisenberg og Valleløkken (gatenr. 34-54/63A), og senere mellom Lindern og Lovisenberg frem til Kirkeveien / Griffenfeldts gate (ring 2) der gaten ender.
Bebyggelsen i Geitmyrsveien langs parken St. Hanshaugen er boliggårder og en rekke fine byvillaer. Nr. 33 er gårdsanlegget Nicolailøkken med våningshus i sveitserstil oppført 1836 og intakt tun med driftsbygninger. Nr. 44-48 tilhører Frølichbyen. I nr. 69-71 ligger Det odontologiske fakultet (tidl. Tannlegehøyskolen) og i nr. 75 Nasjonalt folkehelseinstitutt.
Gaten har fra 1879 navn etter Gjetemyren gård i Tåsenveien 2. I dag kalles området med kolonihager og skolehager mellom Griffenfeldts gate (krysset med Geitmyrsveien), Uelands gate og Kierschows gate for Geitmyra.
Busslinje 37 (Helsfyr–Nydalen) går i Geitmyrsveien mellom Colletts gate og Kirkeveien. Fra 1899 gikk det trikk (linjen Sagene–Akersgata, senere blant annet Sagene ring) i Geitmyrsveien mellom Colletts gate og Kirkeveien. Trikkelinjen ble nedlagt i 1961.
Fire freske fyrer
Filmen var skrevet av Bert Kalmar, Harry Ruby, Arthur Sheekman, og Nat Perrin, og regissert av Leo McCarey. Foruten brødrene spilte også Margaret Dumont, Raquel Torres, og Louis Calhern.
Filmens originaltittel «Duck Soup» er et slang uttrykk som betyr «a piece of cake», altså noe som er svært enkelt å gjøre. Uttrykket ble valgt for å kunne fortsette å ha et dyr i tittelen som ved brødrenes tre tidligere filmer: Animal Crackers, Monkey Business, og Horse Feathers. McCarey fant på tittelen til filmen, og da Groucho spurte etter en forklaring sa han:
Handling
Filmen foregår nesten i sin helhet i det lille landet Freedonia. Landet er så godt som bankerott, og da regjeringen ber den rike enkefru Teasdale om et nytt lån på 20 millioner etter å ha kastet bort det forrige lånet, krever Teasdale at statsministeren avgår med øyeblikkelig virkning. Hun mener at landet krever en mer handlekraftig mann, «en mann som Rufus T. Firefly» (Groucho Marx). Firefly blir utnevnt til statsminister i en gallamiddag der han opptrår særdeles arrogant overfor og samtidig flørter med Teasdale. Han kommer fort i klammeri med ambassadøren for nabolandet, Sylvania, herr Trentino (Louis Calhern). I løpet av kvelden kommer det fram at Firefly har stor makt, og at han har planer om å forby det meste, gjerne mens han selv gjør det. Mot slutten av scenen skal Firefly kjøres bort, og hentes i den kongelige bil, det vil si en motorsykkel med sidevogn. Firefly beordrer sjåføren (Harpo Marx) til å kjøre, og han kjører i motorsykkelen mens sidevognen blir stående.
Trentino har planer om å finne en årsak til å styrte Firefly, men det lyktes dårlig. Han ansetter de to spionene Chicolini (Chico Marx) og Pinky (Harpo). De skal infiltrere regjeringen, noe de lykkes overraskende bra med; Chiccolini blir krigsminister. Fireflys sekretær, Bob Roland (Zeppo Marx), oppdager at det er noe muffens med Trentino. Han anbefaler Firefly å fornærme ham, da Trentino er fintfølende, og sannsynligvis vil slå Fifefly, og dermed vil bli utvist. Firefly prøver dette da han inviterer seg selv til Teasdales hageselskap, oppdager Trentino mens han prøver å forføre Teasdale, fornærmer ham, blir fornærmet selv og slår Trentino. Trentino erklærer Freedonia krig.
I oppbyggingen til det store angrepet til Freedonia oppdager Trentino at krigsplanene til Freedonia er i Teasdales hus. Han sender dermed Chicolini og Pinky dit for å få tak i dem, noe de greier usedvanlig dårlig. Chicolini blir også tatt etter speilscenen (se under). Chicolini skal akkurat til å dømmes for høyforræderi da Trentino, gjennom mekling fra Teasdale, kommer for å gjøre det godt igjen. Mens Firefly venter på at Trentino skal komme til ham, overbeviser han seg selv om at Trentino kommer til å nekte å ta ham i hånden, og før Trentino rekker å gjøre noe, slår Firefly til ham igjen og erklærer at han nekter å bli fornærmet på denne måten. Dermed blir det erklært krig igjen, noe som gjør at rettssalen glir over i et sang- og dansenummer.
Krigen går svært dårlig for Freedonia, og statsminister Firefly, Bob Roland, Teasdale og Chiccolini og Pinky, som har byttet side til Freedonia, er alene i huset til Teasdale da sylvanske tropper kommer inn gjennom døren. Nummer tre er ambassadør Trentino selv, som blir fanget i en hjemmelaget gapestokk og kastet frukt på til han overgir seg.
Kjente scener
Duck Soup har flere kjente scener som har gått over til å bli kjente rutiner i komedieverdenen. Den mest kjente scenen er speilscenen, som er blitt kopiert svært ofte. en kjent replikk, «This means war!» har blitt kopiert svært ofte, særlig av Snurre Sprett, som har stjålet mye fra Groucho Marx.
I en annen berømt scene driver Brødrene Marx gjøn med Hays Code (et sett med moralsk retningslinjer for filmer) ved å vise en kvinnes soverom og deretter å vise en kvinnes sko på gulvet og deretter en manns sko på gulvet og deretter en hestesko. Grunnen er at Harpo sover i sengen sammen med en hest.
En annen scene driver gjøn med nasjonalisme ved å sammenligne det med et minstrel show.
Speilscenen
Speilscenen er filmens mest kjente scene, og en klassiker innen komedietradisjonen. Hendelsen foregår da Pinky, forkledd som Firefly, leter etter Freedonias hemmelige planer, skrur på en radio og løper rett inn i et speil som knuser. Bak speilet er det et annet rom, og Pinky løper inn dit. Firefly kommer ned og lurer på hva som har skjedd. Han får se området der speilet var, og mistenker at noe er galt. Imidlertid spiller Pinky speilbildet til Firefly. Firefly er overbevist om at «speilbildet» ikke er et speilbilde, og prøver å sette ut Pinky. Dette resulterer i en rekke minneverdige scener, som blant annet inkluderer at de to bytter plass, og at speilbildet Pinky mister hatten, som Firefly høflig plukker opp. Det mest imponerende med scenen er timingen mellom de to. Alle bevegelsene til Firefly blir kopiert av Pinky helt fram til Chicolini (også utkledd som Firefly) kommer og ødelegger scenen.
Speilscenen er ikke en original med brødrene Marx, men det er deres versjon som er markant mest kjent. Denne scenen har blitt dublisert og etterlignet i mange andre filmer og sjangrer. Harpo selv gjorde en reprise av denne scenen, kledd i sitt vanlige kostyme og med Lucille Ball utkledd som ham i en TV-episode av I Love Lucy. I denne episoden bryter Harpo opp scenen ved å miste hatten. Lucy mister også sin hatt, men Harpos hatt er festet til en gummistrikk og den spretter tilbake til ham. Lucy og Harpo klemmer rundt hverandre mens TV-publikumet applauderer.
Hattescenen
Mens Chicolini og Pinky prøver å spionere på Firefly under et skalkesjul av å være peanøttselger, bryter de ut i en av sine mange slåsskamper. De blander inn en lemonadeselger, som allerede er noe irritert over at de har tatt seg inn på hans område. Etter at Chicolini i stor grad har fortalt alle planene og hemmelighetene sine til lemonadeselgeren i et forsøk på å forklare Scenen bryter ut i et hattebyttescene, der lemonadeselgeren bare vil ha sin hatt, men de andre to bytter hatter i et kjapt tempo han til slutt bare blir med på. Etter å ha fått nok av de to, går lemonadeselgeren løs på Chico, men Chico sparker lemonadeselgeren så han mister hatten, som Pinky plasserer på den lille flammen som holder peanøttene varme så den brenner opp.
I en senere scene kommer lemonadeselgeren tilbake med en stråhatt, forsyner seg av peanøtter uten å betale, og Pinky ender opp med å slå nøttene vekk fra ham. Nok en gang får Pinky tak i hatten, som han nok en gang brenner opp. Denne gangen velter lemonadeselgeren hele peanøttvognen overende. Pinky tar igjen ved å vasse oppi lemonaden til lemonadeselgeren.
Filmens mottakelse
Filmen er ofte regnet som en fiasko, noe som er en overdrivelse. Det var den sjette mest sette filmen det året, men den var ikke en like stor suksess som den foregående filmen, Horse Feathers. Det ble brødrenes siste film hos Paramount. Filmens begrensede suksess var ikke den eneste grunnen, men den spilte en rolle.
Den musikalske innledningen til Grouchos figur er tilsvarende som den i Animal Crackers og Horse Feathers, og publikum på den tiden kan ha sett på det som oppkok, mens et moderne publikum ikke nødvendigvis trenger å få samme assosiasjon. Grouchos åpningsnummer ble ikke forbundet så tett til ham som i Animal Crackers, slik som dens bitende satire gir gjenklang av:
Flere år senere har Grouchos sønn Arthur Marx i et radioshow beskrevet Irving Thalbergs vurdering av filmens fiasko slik:
Over tid har filmens omdømme bedret seg. Den antatte nødvendige kjærlighetshistorien som ble inkludert i andre filmer med Brødrene Marx kan ofte bli sett på som en forstyrrelse, og de første filmene er mer sett på som mer rendyrkede komedier. Duck Soup blir i våre dager sett på som en klassisk politisk farse. Filmen er på 85.-plass til Det amerikanske filminstituttets liste over de hundre års beste filmer noensinne og på femteplass på listen for «Hundre år, hundre morsomheter», og har blitt utvalgt for de filmer som er verd å bevare for ettertiden. Filmen er også på Internet Movie Databases liste over de 250 beste filmene.
Sanger
Ingen av de to varemerkene, Harpos harpe og Chicos piano, er benyttet i denne filmen, skjønt Harpo forsøker kort å late som han spiller harpe på strengene til et piano. Det er svært sjelden at ingen av de to musikalske opttredene foregår, da de er i samtlige andre filmer.
Liste over professorer ved Det teologiske fakultet (UiO)
Dette er en liste over noen tidligere og nåværende professorer ved Det teologiske fakultet ved Universitetet i Oslo.
Kunsten å krige
Sun Zi Bing Fa eller Kunsten å krige (kinesisk: 孫子兵法 ; pinyin: Sūnzĭ Bīngfǎ; egentlig «Sun Zis militærstrategi», er skrevet av Sun Zi rundt 500 f.Kr. Den er en innflytelsesrik kinesisk bok om militær strategi (men for det meste ikke direkte om taktikk). Hovedtanken bak boken går ut på at krigen skal vinnes lenge før det egentlige slaget begynner. Historikere er stort sett enige om at verket Kunsten å krige slik det foreligger i dag, er skrevet av Sun Zi, men at hans etterfølgere, som omtaler ham som «mester Sun», nok har bidratt til å redigere verkene gjennom en lengre periode. Historikere pekte også lenge på en annen mulig kandidat som forfatter av verket; Sun Bin (380-316 f.Kr). Denne personen har da også fått æren av å ha forfattet en annen bok om krigerkunst med samme tittel. I et gravfunn i Shandong-provinsen i det østlige Nord-Kina fant man i 1972 en rekke militærteoretiske skrifter, blant annet en utgave av Sun Zi og også en av Sun Bin. Gravene stammer fra 140-118 f.Kr. Funnet viser to ting; Sun Zis og Sun Bins verker er nokså forskjellige, og Sun Zis verk forelå omtrent som i dag allerede 150-200 år f.Kr. (Bøckman 1999)
13 kapitler
Verket slik det fremstår i dag har tretten kapitler (Bøckman 1999):
Kunsten å krige er også i dag populær lesning, blant annet innenfor kommunikasjon og ledelse, da nok som mer filosofisk strategisk tenkning og kuriosa.
Sun Zi
Historikere har svært begrenset viten om Sun Zis liv (det er faktisk omstridt om han har levd), men det eldste kjente eksemplaret «Kunsten å krige» (eller «Krigskunsten» som den også blir kalt) ble skrevet på papyrusruller rundt 250f.kr. Disse rullene ble funnet i Shadongprovinsen i Kina i 1972. At rullene er datert til å blitt skrevet rundt 250 år etter Sun Zis levetid gjør det vanskelig å avgjøre om han er en sagnfigur eller ikke. Beretningen om selve Sun Zis bedrifter stammer fra rundt år 200f.kr av den kinesiske historikeren Sima Qian og hevder blant annet at han ble ansatt som øverste general i staten Wu i det sentrale Kina. Her skal han ved bruk av enkle prinsipper kunnet skape og splitte allianser og utnytte disse til å beseire keiserdømmets fiender.
Beskrivelse
Boka understreker at det er viktig å forberede seg, kjenne sin fiendes og sin egen svakhet og vite når det er tid for å slå til. Selv om det i dag altså ikke er sikkert om det var Sun Zi som skrev boka, har verket likevel overlevd historiens gang fordi dens analyse av krigens gang flere ganger har blitt brukt av kjente historiske personer, ofte med stor suksess.
Boka tar også avstand fra begreper som ære og bruk av religiøse varsler i krig og tar i stedet utgangspunkt i menneskets natur og faktorer som kan vurderes i den virkelige verden. Mange av lærersetningene i boka virker nokså innlysende, slik som, angrip fiendens svakeste punkt med din største styrke. Den virkelige verdien av slike råd kommer først tydelig frem når en ser tilbake på eksempler hvor hærførere ikke har fulgt slike enkle lærersetninger.
Kaja Høglund
Kaja Høglund (født 16. september 1994) er en norsk sprangrytter. Hun rir for Sylling rideklubb.
Hun har med ponnien «Odd One Out» vunnet to gullmedaljer i norgesmesterskap og to bronse- og en sølvmedalje i lagkonkurranse i nordisk mesterskap. I 2009 byttet hun hest til ponnien «Harley Davidson».
Sem (bibelsk person)
Sem (hebraisk: – Šēm; gresk:  – Sḗm; arabisk: سام – Sām; betydning: «navn», eller «ry, velstand» ) er i Det gamle testamentet i Bibelen, tilsvarende også i islamsk litteratur, navnet på en av Noahs sønner, i henhold til tradisjonen den eldste, skjønt andre henviser til den nest eldste.
I Første Moseboks kapittel 10:21 står det om hans relative alder og ætt i relasjon til den yngre broren Jafet. Tvetydighet i teksten har ført til ulike oversettelser. I den norske Nettbibelen lyder bibelsitatet: «Sem, Jafets eldste bror, fikk også barn. Han ble stamfar til alle Eber-sønnene.»
Ifølge Første Mosebok 11:10 var Sem fortsatt 100 år gammel da hans sønn Arpaksjad ble født, to år etter syndfloden, noe som gjør at han var bortimot 99 år da oversvømmelsen begynte, og at han levde i ytterligere 500 år etter dette, noe som betyr at han ved sin død var rundt 600 år.
Hans sønner var Elam, Assur, Arpaksjad, Lud og Aram. Han fikk også døtre, sier Bibelen, men de nevnes ikke ved navn. Arpaksjad ble stamfar til Abraham. Sem omtales som stamfaren til flere folkeslag, som derfor ble kalt semitter.
Ifølge blant andre den jødiske historikeren Josefus, som levde i det første århundret e.Kr., ble de fem sønnene til Sem stamfedre til nasjonene Elam, Assyria, Kaldea, Lydia og Syria.
Frösjön
Frösjön er en innsjø beliggende på grensen mellom Stockholms og Södermanlands län i landskapet Södermanland i Sverige.
Nord for innsjøen ligger Klämmingen. Frösjön dreneres via Sigtunaån til Sillen, og derfra via Trosaån til Østersjøen. Ved Frösjöns vestbredde ligger Frustuna kyrka, øst for innsjøen ligger Visbohammar, og sør for innsjøen ligger Gnesta.
Akerøy fort
Akerøy fort er det sydligste av utenverkene til Fredrikstad festning. Fortet ligger på Hvaler, ca. 2 mil sør for Fredrikstad på en liten holme – Festingsholmen NØ for Akerøya. Holmen er ca. 100*200m og rommet Akerøy fort og to bolighus, det ene kommandantbolig.
Fortet ble etablert allerede i 1664 som en liten tømmerskanse under tilsyn av general Rüsenstein. Den ble anlagt som forsvar både mot kapere og svenske sjøstridskrefter som opererte i Nordsjøen og Skagerrak og for å sikre innseilingen til Fredrikstad. Det er godt le bak Akerøya samtidig som det er rask og lett adkomst til åpent farvann under forskjellige vindretninger. Flere fortøyningsfester i sundet vitner om dette. Det var derfor også viktig å hindre at havnen ble benyttet av fremmede. Den fremskutte posisjonen gjorde det også aktuelt for Tordenskjold å benytte havnen i 1716 og 1718. Til anlegget hører også redutten på Akerøyas høyeste punkt, 30m over havet. Her har en et vidt utsyn over ytre Oslofjord. Redutten ble restaurert i 1979 av Østfold kulturminnevern.
Etter planer av general Johan Caspar de Cicignon ble fortet noe utvidet og fikk et kanontårn, en donjon omkring 1680. Over tårnet var et høyt tretak som beskyttet murverk og kanoner mot nedbør.
I 1685 var Christian Vs på inspeksjon og fant da den gamle tømmerskansen i en elendig forfatning. Dette førte til at det tidlig i 1740-årene ble bygget en ytre festningsmur.
I tiden fra 1681 og frem til 1807 var det tilbeordret kommandanter på Akerøy fort. Enkelte hadde med seg hele familien. På fortet var det en permanent vaktstyrke. I 1801 på bare 19 mann, men på krigsfot kunne fortet huse opp til 150 mann. Akerøy fort ligger avsides og det må mang en gang ha vært en ensom og kjedelig tjeneste i fredstid.
Fortet ble aldri angrepet. Det hadde imidlertid sin misjon som et tyngdepunkt i ytre Oslofjord og beskyttet uthavnen med sine 27 kanoner og 150 manns garnison. Under Napoleonskrigene (1807–1814) mistet en den dansk-norske flåte etter angrepet på København i 1807. Uten flåtestyrker til understøttelse og forsyninger anså en at fortet ikke ville kunne holdes og stattholder og øverstkommanderende prins Christian August beordret i 1808 fortet demolert. I 1883 ble fortet brukt av marinen som skytemål og ble siden liggende som ei steinrøys.
Restaureringen
Etter raseringen på 1800-tallet lå fortet i ruiner frem til 1962 da «Komiteen for Restaurering av Akerøy Fort» tok til med gjenreisningen. I løpet av 1960-tallet var det meste av murverket gjenreist etter oppmålinger utført av Riksantikvaren. Til arbeidet ble det både samlet inn lokale midler og midler fra myndighetene. En stor del av arbeidet ble imidlertid gjort på dugnad bl.a. ved sommerleirer med unge norske og utenlandske deltakere. I 1999 stoppet videre restaurering opp av mangel på midler.
Stortingets sekretærer
Stortingets sekretærer utnevnes hvert år når Stortinget trer sammen i begynnelsen av oktober, i samsvar med Norges Grunnlov. Det er fastsatt i Stortingets forretningsorden at sekretærene skal velges blant stortingsrepresentantene, og at det skal være en sekretær og en visesekretær.
Sekretæren har ansvar for å føre protokollen, og å underskrive den sammen med Stortingets president. I praksis fører en valgt sekretær protokollen bare under Stortingets konstituering, høytidelige åpning og under møter for lukkede dører. Det er også den valgte sekretæren som undertegner vedtak om endringer eller tillegg til Grunnloven. Under vanlige møter i Stortinget er det en medarbeider fra Stortingets administrasjon som er sekretær. Dette ble innført i 1974 som en midlertidig ordning, men er ikke senere blitt formalisert.
I rapport fra reglementskomiteen avgitt våren 2017 ble det drøftet om det var grunn til å opprettholde funksjonen som Stortingets valgte sekretær. En samlet komité gikk inn for at ord­ningen skulle videreføres.
Spirit of St. Louis
«Spirit of St. Louis» var flyet til Charles Lindbergh som han brukte til å krysse Atlanterhavet med 20. mai 1927. Det var den første flyvningen uten stans fra New York til Paris. Lindbergh fløy den 5,800 km lange strekningen fra Roosevelt flyplass til Aëroport Le Bourget på 33 timer og 30 minutter.
Navnet
Flyets offisielle navn var Ryan NYP (New York to Paris). Flyet var en videreutvikling av typen Ryan M-1, som ble mye brukt som postfly i USA i 1920-årene, mens henvisningen til St. Louis er en heder til Lindberghs støttespillere i hans daværende hjemby i Missouri.
Design og utvikling
The Spirit of St. Lous var et enmotors monoplan designet av Donald A. Hall fra flyprodusenten Ryan Airlines i San Diego, California. For å spare tid ble NYP basert på flyprodusentens Ryan M-2 postfly.
Designet var eksperimentelt, og amerikanske luftfartsmyndigheter ga derfor flyet registreringsnummeret N-X-211. Hall beskrev sitt design i artikkelen "Engineering Data on the Spirit of St. Louis", som han forberedet for NACA (National Advisory Committee for Aeronautics). Artikkelen er med som et vedlegg til Lindberghs bok The Spirit of St. Louis, som vant Pulitzerprisen i 1953.
Ryan Airlines
I 1927 var Ryan Airlines eid av Benjamin Franklin Mahoney, som hadde etablert selskapet sammen med T. Claude Ryan i 1925. Ryan fortsatte i selskapet også etter at Mahoney kjøpte hans andel i 1926.
Spirit ble designet og bygd i San Diego for non-stop flygningen fra New York til Paris. Flyet ble likevel oppkalt etter byen St. Louis fordi både Lindbergh og hans investorer bodde i den byen.
Flyvningen ble inspirert av en belønning på $25 000, kjent som Orteigprisen, utlyst for den første flyvningen uten stans fra New York til Paris. Tre tidligere forsøk før Lindberghs flyvning, hvor seks flyvere døde, var alle i biplan.
Hall og Ryan Airlines jobbet tett med Lindbergh for å konstruere og bygge Spirit på kun 60 dager. Betalingen Ryan Airlines krevde for arbeidet er ikke kjent, men Mahoney tilbød å bygge flyet "til kostpris".
Yumenguan
Passet og signalildtårnene langs den gamle grensevollen er oppført på Folkerepublikken Kinas liste over kulturminner.
Spirit of St. Louis
Konstruksjon
Lindbergh mente at flere motorer førte til større risiko for feil. For å øke brennstoffseffektiviteten ble den aerodynamiske konstruksjon av Spirit of St. Louis utviklet til en av de mest avanserte i sin tid.
Lindbergh mente at en flyvning i et enkeltseters monoplan konstruert rundt den pålitelige Wright J-5C "Whirlwind" stjernemotor ga den beste sjansen for å lykkes. Ryan NYP hadde en bensinkapasitet på 1 700 liter (1 082 kg), som var nødvendig for å gi nok rekkevidde til den planlagte flyvningen uten stans. Den store hovedbensintanken var plassert i fremre seksjon av flykroppen og foran piloten, noe som bedret flyets massesentrum. Plasseringen av bensintankene foran piloten reduserte risikoen for at piloten ville bli klemt ihjel i tilfelle flyet styrtet. Samtidig betydde denne konstruksjonen at det ikke ville være plass til en frontrute, og at synsfeltet fremover var begrenset til sidevinduene. Et periskop ble installert for å gi sikt fremover ved flyvning i lav høyde. Lindbergh benyttet også spesielle navigasjonsinstrumenter, slik som et induksjonskompass, som lot Lindbergh navigere med jordens magnetiske deklinasjon.
Flyets førerkabin var 94 cm bred, 81 cm lang og 130 cm høy. Det var så trangt at Lindbergh ikke kunne strekke ut beina.