cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Hay-Herran-traktaten
I ettertid har det blitt antatt at avtalen ikke ble ratifisert fordi Tomás Herrán fremforhandlet avtalen uten nødvendig oversikt over Colombias innenrikspolitiske situasjon. Det har også blitt nevnt at mange Colombianske politikere anså pengesummen avtalen gav som for lav, spesielt siden USA hadde vist seg villig til å betale 40 millioner dollar for kanalselskapet.
USAs regjering var ikke villig til å reforhandle avtalen eller endre pengesummen og gav snart sin politiske og militære støtte til et planlagt opprør i Panama, som ledet til provinsens uavhengighet og til byggingen av Panamakanalen.
Milton Keynes Development Corporation
Milton Keynes Development Corporation (MKDC) var et offentlig selskap som ble opprettet i 1969 for å styre utviklingen av og visjonen for den planlagte byen Milton Keynes i Buckinghamshire i England. Et av hovedprinsippene var at byen skulle bli et moderne uttrykk for hagebybevegelsen slik Ebenezer Howard hadde beskrevet det seksti år tidligere. Det skulle bli en «by av trær», der «ingen bygning var høyere enn det høyeste treet». De som designet byen skulle lære av tidligere feil, og bygge en by som folk ville være stolte av å bo i.
I 1992 ble MKDC nedlagt, og dets oppgaver ble overført til Commission for New Towns (CNT), og deretter til English Partnerships. Etter dette var planleggingen ved Milton Keynes' utvikling langt svakere, og nyere bydeler minner mer om det man finner ellers i Storbritannia. English Partnerships har fjernet høyderestriksjonen og forsøker pr. 2007 å få bygget høyblokker av en type som andre steder i England blir revet.
MKDC har i ettertid særlig blitt rost for måten de brukte vannveier og buffere i landskapet for å integrere naturmiljøet i byutviklingen. Milton Keynes Parks Trust har fortsatt ansvar for miljøet i byen, og de omfattende grøntarealene er fortsatt noe av det som trekker mest for nye innflyttere.
Li (navn 黎)
Navnet er også et av de vanligste vietnamesiske navn, men der skrives det Lê.
Navnet 黎 er listet som nr. 262 i Song-klassikeren De hundre familiers navn.
Navnet må ikke forveksles med Li, Kinas kanskje vanligste navn, som skrives både 李 og uttales Lǐ (fallende og stigende tone).
Kunståret 1369
Kunståret 1369 er en oversikt over hendelser, fødte og avdøde kunstnerpersonligheter i 1369.
Dødsfall
1369 in art
Fritzøehus landskapsvernområde
Fritzøehus landskapsvernområde er landets største sammenhengende bøkeskog. Den inngår i et kulturlandskap som omkranser Norges største privateide bolig, Fritzøehus.
Landskapsvernområdet består av en indre opparbeidet hage rundt Fritzøehus slott, og en ytre naturpark. Hele parken er oppdelt av rygger og koller av larvikitt. I den nordlige delen av parken finner vi de mest verdifulle bøkeskogene.
Bøkeskogen vest for Jordfalldalen vokser i et ravinelandskap, og vitner om nesten mellomeuropeiske vekstforhold. Skogen i parkens sørøstligste del er dominert av gran. Landskapsvernområdet ligger fra 5 til 135 meter over havet. Det er et rikt fugleliv i landskapsvernområdet, kjernebiter som spetter og ugler er godt representert. I Jordfalldalen er den sterkt utrydningstruede plantearten buesøtgress funnet.
Adkomsten til verneområdet er gjennom hovedporten til Fritzøeparken. Besøkende må ha adgangskort. Det får man på hovedkontoret til Treschow-Fritzøe. Den indre parken, rundt Fritzøehus slott, er ikke tilgjengelig for allmennheten. Formålet med vernet er å bevare et av landets største bøkskogsbestand, samt ta vare på et fint og variert omkringliggende natur- og kulturlandskap.
Fritzøehus
Fritzøehus er et slott i Larvik som ble tegnet av Jacob Wilhelm Nordan og bygget av Michael Treschow i årene 1863–1865. Anlegget har alltid vært eid av familien Treschow. Hovedbygningen ble påbygget i 1885–1889 og 1897–1898, og gulvarealet er nå på 2 302 m², fordelt på 75 rom og 21 kjellerrom. I borggården er det anlagt en vannfontene; der finnes også en bjørneskulptur formgitt av billedhuggeren Anne Grimdalen (1899–1961).
Fritzøehus er Norges største privateide bolig. Det var boligen til Mille-Marie Treschow (1954–2018), og ble etter hennes død overtatt av hennes arvinger.
Fritzøe golfbane ligger nedenfor hovedanlegget. Der ligger også Fritzøe gård, som tilhører Mille-Marie Treschows søster Scilla Treschow.
Fritzøehus park
Fritzøehus er omgitt av en park i engelsk stil, som ble anlagt i 1860-årene. Parkanlegget kalles Fritzøehus park eller Fritzøeparken, og er på ca. 1 700 mål. Det er i dag et landskapsvernområde. Blant vekstene i parken finnes ulike eksotiske varianter av grantreslekten: valnøttgran, slangegran og en kryp-koreagran med lilla kongler. Parken har også et rikt dyreliv, der man foruten dåhjort finner muflon, som er en villsaurase fra Middelhavet. I sommerhalvåret åpnes parken for guidede omvisninger.
Otter Rapids vannkraftverk
De totalt fem vannkraftverkene i Abitibi-komplekset nedenfor Abitibi Lake, omfatter:
Quincy Watts
Quincy D. Watts (født 19. juni 1970 i Detroit, Michigan) er en tidligere amerikansk friidrettsutøver.
Under OL 1992 i Barcelona vant han på tiden 43,50. Dette var en forbedring av den olympiske rekorden til Lee Evans fra 1968. Sølvmedalen gikk til tittelforsvareren Steve Lewis og bronsemedaljen til kenyaneren Samson Kitur. Watts tok også gull på 4 x 400 m stafett sammen med lagkameratene Andrew Valmon, Michael Johnson og Steve Lewis, foran lagene fra Cuba og Storbritannia.
Pedomorfose
Pedomorfose (pedo = barn, morfose = formdannelse) er et fenomen innen utviklingsbiologien. Det gir seg utslag i at det kjønnsmodne individ er i besittelse av karaktertrekk som opprinnelig kun er til stede i de stadier av individets ontogenese som går forut for kjønnsmodningen og er forsvunnet eller videreutviklet når denne er gjennomført. Hos noen arter salamandere kommer dette til uttrykk ved at formeringsdyktige individer fremdeles har gjellene i behold, øyelokk mangler og lemmene er svake og lite utviklet.
Pedomorfose kan deles i minst to forskjellige, men beslektede, underkategorier; neoteni og progenese.
Pedomorphosis
Norges arktiske universitetsmuseum
Norges arktiske universitetsmuseum (inntil 2019: Tromsø Museum) er et regionalt museum etablert 16. oktober 1872. Det inngår i Universitetsmuseet i Tromsø. Museet holder til nær sørspissen av Tromsøya, men det ble i 2016 vedtatt bygging av nybygg i Tromsø sentrum.
Historikk
De tidligste tanker om et museum for Nord-Norge ble lansert i 1840 og resulterte i den første utstilling for Tromsø amt i 1870. To år senere ble et fast museum for Tromsø stift etablert i leide lokaler i Baptistmenighetens kirke i Fredrik Langnesgate, og senere i et nybygg i Muségata (1894). Museet ble flyttet til Folkeparken i 1961. Museets tidsskrift «Ottar» er blitt utgitt siden 1954. Tromsø Museum ble 1. januar 1976 en del av Universitetet i Tromsø og fikk navnet Tromsø Museum - Universitetsmuseet. Siden 1998 har museet vært med i «Museumsprosjektet» for utvikling av online museum. Pr. 2012 omfatter museet to vitenskapelige seksjoner: seksjon for naturvitenskap og seksjon for kulturvitenskap.
Samlinger og utstillinger på Tromsø Museum
Museet består av to vitenskapelige seksjoner: seksjon for naturvitenskap og seksjon for kulturvitenskap. Hver seksjon har store samlinger som dokumenterer mer enn 100 års utforskning av landsdelen og andre nordlige områder. De faste utstillingene på museet omfatter geologi og zoologi samt to samiske utstillinger, en arkeologisk utstilling og en kirkekunstutstilling. I tillegg kommer midlertidige utstillinger som museet selv produserer og utstillinger som hentes inn fra inn- og utland. Museet har også samlinger på Internett, blant annet ca. 50,000 bilder i Universitetsmuseenes fotoportal samt ca. 8000 gjenstander fra nyere kulturhistorisk samling og samisk-etnografisk samling.
Universitetsmuseet har fire avdelinger som er åpne for publikum: Tromsø Museum på Sørøya, Polarmuseet i sentrum, M/S Polstjerna i Sørbyen og Arktisk-alpin botanisk hage i Breivika.
UKEN
UKEN i Bergen er en studentuke, stiftet i 1946. Den er Vestlandets nest største kulturfestival etter Festspillene i Bergen, og arrangeres i mars måned hvert partallsår av rundt 1000 studenter ved Norges Handelshøyskole (NHH) og ellers i Bergen. I de senere årene har også studenter i resten av Bergen tatt del i arrangeringen av festivalen. UKEN arrangeres på dugnad av såkalte fUKENsjonærer.
NHHs egne revyartister underholder fra Aulascenen, og det avholdes i tillegg en rekke konserter og andre kulturarrangementer.
UKEorganisasjonen
UKEN er delt inn i syv seksjoner (Info-, PR-, Marked-, Økonomi-, Salg-, Arrangement- og Revyseksjonen), hver med sin seksjonssjef. Sammen med UKEsjefen utgjør disse åtte personene UKEstyret (US), som stemmes frem av NHH-studentene på høsten i hvert partallsår. Hver seksjon har i tillegg en assisterende seksjonssjef som ansettes i den første ansettelsesrunden på nyåret. Sammen med UKEstyret utgjør disse StorUKEstyret (STUS).
Seksjonene i UKEN er igjen inndelt i grupper, hver med sin gruppeleder.
Maskoten Orvil
Orvil overtok i 1980 som UKENs maskotfigur etter Bole med harpen. Orvil-figuren ble unnfanget ved den første moderne UKEN i 1980 og fikk navn gjennom en navnekonkurranse på skolen. Morgenavisen i Bergen fant frem til forfatteren Ernst Orvil og anklaget UKEN for å ha stjålet navnet, men forfatteren viste forståelse og uttalte at "sjikane er bedre enn ingenting". Orvil er tegnet av Geir Fuglaas som forklarte at Orvil var grønn siden det var den eneste fargen han hadde for hånden. Orvil uttalte i 2006 at han var en blanding av en ert og en and.
Under åpning av UKEN 14 ble det den 6.mars 2014 avduket en bronsestatue av denne maskotfiguren. Statuen har fått sin plass ved studentinngangen.
Historie
UKEN som revytradisjon startet i 1946. Den gang var StudenterUKEN et samarbeid med studenter fra Universitetet i Bergen. Revyen Ta tonen ble satt opp på Ole Bull kino. Revyen ble fulgt opp med ny revyforestilling i marsmåned annet hvert år. UKEN hadde fra 1946 til 1972 en egen maskot, Bole med harpen.
Utover 50- og 60-tallet ble StudenterUKEN utvidet til å inkludere nattklubbdrift, «Boles nattklubb», etter forestillingene. Studentdagen så også sin begynnelse i form av kapproing på Lille Lungegårdsvann mellom studenter fra NHH og UiB.
Da NHH i 1963 flyttet ut i Breiviken, avtok revyvirksomheten, og UKErevyen Dryl´an fra 1972 med Per Lillo-Stenberg som instruktør ble den foreløpig siste, også fordi StudenterUKEN ved Universitetet ble slått konkurs samme år.
Våren 1980 gjenoppsto studentfestivalen UKEN på NHH. UKEN 1980 med revyen Ka i all Bergen ble en publikumssuksess. I UKEN '88s revy, Boomerangen som forsvant (eller annet par utvendig), ble revysangen Sandkassa populær nok til en plass på Norsktoppen. Under Uken 2000 spilte Anders Hoff og Øyvind Rafto i ukerevyen Tvetidi´sammen, og startet senere komigruppen Raske Menn.
Til UKEN 84 fikk den første UKEbussen fast plass på Torgalmenningen som billettkontor. I 2006 ble den erstattet av UKEbussen «Torvald Menningen»
Tormod Hjortnæs Larsen
Tormod Hjortnæs Larsen (født 29. juli 1986) er en norsk friidrettsutøver innen sprint. Han kommer opprinnelig fra Dokka i Nordre Land. Som seniorløper har han representert Lillehammer IF og tatt 11 NM-medaljer. I tillegg til dette kommer flere NM-medaljer innendørs, og Larsen er regjerende mester på 60 og 200 meter fra NM i friidrett innendørs 2011.
Larsen har også representert Norge internasjonalt. Av større mesterskap var han med i Norges tropp til EM i friidrett 2010 og løp 4 x 100 meter stafett sammen med Philip Bjørnå Berntsen, Christian Settemsli Mogstad og Jaysuma Saidy Ndure.
Personlige rekorder
Larsen har følgende bestenoteringer på sprintdistansene  :
EMD
EMD er en forkortelse brukt for blant annet:
Litteraturåret 1950
Litteraturåret 1950 er en oversikt over utgivelser, hendelser, prisvinnere og avdøde personer med tilknytning til litteratur i 1950.
José María Bocanegra
José María Bocanegra (født 25. mai 1787, død 23. juli 1862) var en meksikansk politiker. Han var president i Mexico i kun seks dager, i perioden fra den 18. til den 23. desember 1829.
Joaquín Suárez (Uruguay)
Joaquín Suárez er største by i kommunen Suárez i Canelones-departementet i det sørlige Uruguay. Byen har 6 570 innbyggere.
Byen er hovedstad (spansk: cabecera eller alcaldía) i kommunen Suárez.
Historie
Byen ble grunnlagt i 15. oktober 1882 av Francisco Piria.
Eksaptasjon
Eksaptasjon (også kalt koopsjon eller preadaptasjon) er et begrep som betegner skifte i et trekk eller funksjon hos en levende organisme under evolusjon. Det innebærer at utviklingstrekk som primært hadde en eller flere bestemte definerte funksjoner etter hvert begynner å tjene nye funksjoner som følge av evolusjonær utvikling og seleksjon. Hos f.eks. hvaler er forlemmene som opprinnelig ble benyttet som bevegelsesorganer blitt omdannet til styringsmekanismer, og hos pattedyr er svettekjertler som tidligere kun skille ut svette blitt modifisert til melkekjertler som nærer avkommet.
Joaquín Suárez (Uruguay)
Befolkning
Joaquín Suárez har 6 570 innbyggere (beregning 2011).
Eksaptasjon
Eksaptasjoner er vanlige i både anatomi og atferd. Fuglefjær er et klassisk eksempel: til å begynne med utviklet fjærene seg for temperaturregulering, men senere ble de tilpasset flyvning. Interessen for eksaptasjon gjelder både prosessen og produktet av evolusjonen: prosessen som skaper komplekse egenskaper og produktet som kan være ufullkommen utformet.
Joaquín Suárez (Uruguay)
Befolkning
Kilde:
Kommune
Byens ordfører (alcalde) er Leandro D'Andrea (2010-2015).
Transport
Ruta 8 forbinder Joaquín Suárez med Montevideo, Pando, Melo og Aceguá.
Slaget ved Las Navas de Tolosa
Slaget ved Las Navas de Tolosa (spansk: la Batalla de Las Navas de Tolosa) eller slaget ved Al-Uqab (arabisk: معركة العقاب), i samtidens kronikker også enkelt kjent som Slaget (La Batalla), var et viktig vendepunkt i Reconquista – gjenerobringen av Iberia for de kristne fra muslimene – og i Spanias historie i middelalderen. Styrkene til Alfonso VIII av Castilla forente seg i dette slaget med hærene til de rivaliserende kristne kongene, Sancho VII av Navarra og Pedro II av Aragón mot det berberske, muhammedanske Almohad-dynastiet, som styrte den sørlige halvdelen av Den iberiske halvøy. På de kristne kongenes side kjempet også soldater fra fire ridderordener: Santiago-ordenen, Calatravaordenen, Tempelridderne og Johanittene. Almohadkalifen an-Nāṣir li-Dīn Allah Muḥammad bin al-Manṣūr (kalt Amir al-Mu'minin – "Miramamolín" (kalifens tittel) i de spanske kronikkene, ellers kjent som Muhammad al-Nasir) ledet almohadhæren, som inkluderte soldater fra hele almohadenes rike. De fleste av almohadenes soldater kom fra den afrikanske delen av riket, som inkluderte dagens Marokko, Algerie og Tunisia, og også områder så fjerne som dagens Senegal og Mauritania, samt mesteparten av den sørlige halvdelen av Iberia.
Bakgrunn
I 1195 hadde kong Alfonso VIII av Castilla blitt beseiret av almohadene i den såkalte katastrofen ved Alarcos. Etter denne seieren hadde almohadene inntatt viktige byer som Trujillo, Plasencia, Talavera, Cuenca og Uclés. Deretter hadde kalif Muhammad an-Nasir krysset Gibraltarstredet med en mektig hær, og invaderte de kristnes territorium og inntok Calatravaordenen befestning i Salvatierra. Da var den muslimske trusselen mot de iberiske, kristne kongedømmene så stor at pave Innocens III formanet europeiske riddere til å dra på korstog mot muslimene i Iberia. Erkebiskop Rodrigo Jiménez de Rada av Toledo organiserte koalisjonen av de iberiske kongedømmene, som kom til å bestå av rundt 50.000 soldater under Alfonso VIIIs kommando (mens kongene Sancho VII og Pedro II ledet hver sin flanke i hæren), mot muslimenes hær som skal ha vært på 200.000 mann.
Det var enkelte uenigheter innenfor den kristne koalisjonen som ble samlet for å gå imot almohadene: franske og andre europeiske riddere var ikke vant med den iberske sommerheten, og enda viktigere motsatte de seg Alfonso VIIs humanitære behandling av jøder og muhammedanere som tidligere hadde blitt beseiret i den kristne erobringen av Malagón og Calatrava la Vieja. Før dette hadde de skapt problemer i Toledo, hvor de ulike kristne korstogshærene samlet seg, hvor de angrep og myrdet i jødekvarteret i byen. Også mer enn 30.000 mann deserterte og dro hjem over Pyreneene.
Slaget
Alfonso krysset fjellkjeden som beskyttet almohadenes leir ved å snike seg gjennom Despeñaperros-passet ledet av en lokal gjeter. Dermed kom den kristne hæren overraskende på almohadenes hær.
Ifølge legender omringet kalif an-Nasir teltet sitt med en livvakt av slavekrigere lenket sammen for å kunne forsvare kalifen. Den navarresiske styrken ledet av sin konge Sancho VII brøt seg gjennom denne livvakten. Kalifen kom seg likevel unna, men hæren hans ble fullstendig knust, og mistet ifølge kildene omtrent 100.000 mann på slagmarken.
De kristnes tap var forholdsvis mye mindre, og blir beregnet til omtrent 2000 døde (noe som faktisk er mer enn legendene skal ha det til). De kristne tapene var spesielt høye blant ridderordenene. De falne inkluderte Pedro Gómez de Acevedo (Calatrava-ordenens bannermann), Alfonso Fernández de Valladares (Santiago-ordenens kommandant), Pedro Arias (Santiago-ordenes mester, døde av såre fra slaget 3. august) og Gómez Ramírez (Tempelordenens mester). Ruy Díaz (Calatrave-ordenens mester) var så hard såret at han måtte frasi seg sin kommando.
Kalifen Muhammad an-Nasir døde allerede neste år i et slag i Marrakech etter å ha flyktet fra slaget.
Etter slaget tok kongedømmet Navarra i bruk et nytt våpenskjold til minne om Sanchos bedrift i slaget. Dette nye skjoldet besto av et nettverk av gull kjeder (sic) på en rød bakgrunn med en smaragd i midten. Dette er fremdeles Navarras våpenskjold, slik det også framstilles i Spanias riksvåpen.
Etterspill
Almohadenes knusende nederlag i slaget var et viktig bidrag i å framskynde almohadenes tilbakegang både i Iberia og i Maghreb. Dette styrket framgangen til den kristne Reconquista som et par århundre tidligere hadde blitt begynt av kongeriker nord på halvøya, og førte til en kraftig tilbakegang for den allerede sviktende makten til maurerne på Den iberiske halvøy. Kort tid etter slaget erobret castillanerne Baeza og Sevilla, som begge var store befestede byer nær slagmarken, og som kunne brukes som utgangspunkt for å erobre Andalucía. Deretter erobret Ferdinand III av Castilla Córdoba i 1236, Jaén i 1246 og Sevilla i 1248; og siden erobret han Arcos, Medina-Sidonia, Jerez de la Frontera og Cádiz. Etter denne serien av seire var det bare Ferdinands død som hindret castillanerne i å krysse Gibraltar og føre krigen inn i amlohadenes kjerneområder. Ferdinand III døde i Sevilla 30. mai 1952, og pest spredte seg over de sørlige delene av Iberia mens hæren og flåten hans forberedte seg på å krysse Gibraltarstredet. På middelhavskysten forsatte Jaime I av Aragón med å erobre Balearene fra 1228 til 1232 og Valencia, som overga seg 28. september 1238.
Fram til 1252 hadde almohadriket nesten blitt ødelagt på grunn av press fra en annen framvoksende afrikansk stormakt, marinidene, en ny assosiasjon av maghrebiske berberstammer. I 1269 brøt endelig det betydelig svekkede amlohadiske riket sammen da den siste kalifen ble myrdet. Dette året hadde marinidene tatt kontrollen over Maghreb og mesteparten av almohadenes tidligere imperium, med unntak av de tapte områdene i Iberia. Senere forsøkte marinidene å gjenvinne disse tapte områdene, men de ble beseiret i et avgjørende slag av Sancho IV av Castilla, Ferdinands barnebarn, og enda senere av Alfonso IV av Portugal i slaget om Río Salado i 1340, som blir regnet som det siste store slaget mellom kristne og muhammedanske hærer på Den iberiske halvøy.
I 1294 gjenerobret Sancho Tarifa, nøkkelen til kontrollen over Gibraltarstredet; og Granada, Almería og Málaga var da de eneste gjenværende store muslimske byene i Iberia. Disse tre byene utgjorde så kjernen i Nazhariemiratet Granada, som var en vasallstat under Castilla helt til emiratet ble endelig erobret av de katolske monarkene.
Ralph Berzsenyi
Ralph Berzsenyi (født 26. februar 1909 i Fiume, død 10. juni 1978 Budapest) var en ungarsk sportsskytter som deltok i de olympiske leker 1936 i Berlin.
Berzsenyi vant en olympisk sølvmedalje i skyting under Sommer-OL 1936 i Berlin. Han kom på andreplass i 50 m rifle liggende med 296 poeng bak norske Willy Røgeberg som vant på maksimale 300 poeng. Det var 66 skyttere fra tjuefem nasjoner som deltok i konkurransen som ble avholdt 8. august 1936.
Svaneapoteket i Ålesund
Det tidligere Svaneapoteket i Ålesund, som ble bygget etter bybrannen i 1904, er et av de fremste eksemplene på jugendstil i Norge og en representant for Ålesundjugenden. Apoteket skal ha blitt tatt i bruk i 1908.
Byggherre og arkitekt
Byggherre var apoteker Jørgen Anton Øwre. Han var medlem av Ålesunds kommunestyre og formannskap, og ordfører i årene 1909–1910. Han valgte arkitekt Hagbarth Martin Schytte-Berg (1860–1944) til å tegne og oppføre det nye apoteket. Arkitekten var en av de ledende i arbeidet med å bygge Ålesund etter brannen. Før han dro til Ålesund for å være med på gjenoppbyggingen, hadde han blant annet tegnet Skien kirke (1887–1894) og Fagerborg kirke i Oslo (1900–1903).
Arkitekten ble valgt fordi han var den flinkaste, ein særskilt bestemt, sjølvstendig og dugande arkitekt. Han ble bedt om å ta på seg ansvaret for hele den nye bygningen. Dette gjaldt hele byggeoppgaven, planløsning, materialvalg, innredning og stildetaljer både i eksteriøret og i interiøret. Han hadde også ansvaret for tilsetting av arbeidsfolk og gjennomføring av det praktiske byggearbeidet.
Bygningen
Apotekinteriøret har de samme stildetaljene som eksteriøret. Romplassen er maksimalt utnyttet. Hyller og skap er bygd inn i veggene og fyller alle flater mellom dørene og opp til en høyde som kan nås fra gulvet. Lokalene er lyse og trivelige og vi finner igjen uglemotiver og stavkirkeornamentikken i utsmykkingen av bygningsdelene. Apotekinnredningen med dekor er òg tegnet av arkitekt Schytte-Berg. Tvinnereim mener at samtidens krav til arkitektur om at den skulle tilfredsstille behov både for nytte og komfor ser ut til å ha blitt imøtekommet her. Innreiinga fungerer rasjonelt for dei tilsette, dermed kan kundane raskt få dei tenestene dei ynskjer. Bruken av uglemotivet og de gamle norske arkitekturelementene gir en psykologisk virkning av trygghet og nasjonal hjemlig atmosfære.
Bygningen ble fredet i 1985. Fredningen omfatter også apotekinteriøret og deler av leiligheten i 2. etasje hvor apotekeren bodde.
Ombygging og restaurering
Apoteket ble i 1985 overtatt av apoteket Bjørn Lamborg. Det var da fredet og riksantikvaren ville ikke gi noen dispensasjon fra fredningsbestemmelsene. På det tidspunkt var det også et sterkt ønske lokalt om å beholde apoteket på opprinnelig sted. Da hadde selve bygningen blitt restaurert, men ikke apoteket. Dets lokaler var delvis ombygget i 1960, men nå nedslitt og tilfredsstilte ikke kravene til apotekdrift. I offisinet, som var fredet, ble en del av de små skuffene erstattet med bredere skuffer, men med samme front. Grunne hyller i fondveggen ble utvidet, og et svalskap utstyrt med bygningsmessige detaljer som originalinventaret ble tilpasset som et nytt element i reolrekken. Arbeidet ble utført av Grimsmo Industrier AS fra Hareid, (tidligere Vestlandske Orgelverksted). På dette tidspunkt var det stor vilje til fortsatt apotekdrift i lokalet.
Men innføring av selvvalg i apotekene og nye krav til effektivitet gjorde det etterhvert umulig å drive apotek i bygningen, og apoteket flyttet til et kjøpesenter.
Da apoteket flyttet fra bygningen, ble det overtatt av Jugendstilsenteret. I forbindelse med åpningen av Jugendstilsenteret i 2003 ble interiøret restaurert og de opprinnelige fargene på vegg og tak tilbakeført.
Taube
Taube er en gammel svensk adelsslekt som opprinnelig stammer fra Bispedømmet Minden (i nåværende Nordrhein-Westfalen i Tyskland). Slekten spredte seg allerede i første halvdel av 1200-tallet til Livland med ordensridderne fra Niedersachsen, der medlemmene av slekten hørte til Sverdbroderordenen.
På 1600-tallet mottok flere medlemmer av Taube-slekten svensk adelskap. Oberst for den estlandske adelsfanen, Berndt Taube, ble i 1652 utnevnt til friherre av Carlöö, og ble stamfar for den i Sverige nå utdøde friherrelige ætten Taube af Carlöö.
Edvard Taube av Odenkat, oberst for den estlandske adelsfanen og Torstenssons Dragonregemente, ble introdusert på Riddarhuset som svensk adelsmann i 1668 og ble stamfar for den adelige ætten Taube (nr. 734). Edvard Taubes slektskap med Berndt Taube er ikke helt sikkert, men sannsynlig. Edvard Taubes sønn Fredrik Evert Taube ble i 1692 utnevnt til friherre og ble stamfar for den friherrelige ætten Taube af Odenkat. Fredrik Evert Taubes sønn Edvard Didrik Taube ble opphøyet i grevestanden i 1734 og ble stamfar for den grevelige ætten Taube (nr. 112).
En annen grevelig ætt Taube (nr. 62) stammer fra generalguvernør i Narva, Ingermanland og Kexholm Jakob Johan Taube av Kuddinge (Livland) til Sesswegen (Cesvaine i Latvia) (1624–1695), i det hans sønn, Gustaf Adam (1673–1732) ble greve 1719.
Visekunstnerne Evert Taube og hans sønn, Sven-Bertil Taube, tilhører den adlige ætten Taube (nr. 734 på Riddarhuset).
Slaget ved Rügen
Slaget ved Rügen (8. august 1715) var det første større sjøslag mellom den dansk-norske orlogsflåten og den svenske flåten i en formaltaktisk orden der begge parter på åpen sjø stiller seg i kjølvannsorden i en ubrutte slaglinje i parallell kurs. De to «sjøslagene» i 1712 så svært lite skade på hverandres styrker. Dessuten var det et strategisk oppgjør om kontroll over forbindelsen mellom Sverige og Svenske Pommern.
Bakgrunnen
I 1712 hadde danskene sperret innløpene til Stralsund over Greifswalden Bodden etter Slaget i Westtief og tatt kontroll over farvannet omkring Rügen, men Stenbock og hans hær ødela de allierte planer om å erobre Stralsund med Rügen, og anstrengelsene mot Stralsund var lite helhjertet i 1713 og 1714. I 1714 hadde svenskene klart å bryte gjennom ved et par anledninger og skaffet de svenske styrkene sårt tiltrengte forsyninger og annet de hadde hatt behov for. Krangel mellom Danmark-Norge og Russland om bekostelser ved krig førte dessuten til at krigen var gått i stå til fordel for svenskene.
Men i den 22. november 1714 kom Karl XII til Stralsund. Da nyheten ble kjent i København, spredte det sjokk gjennom Det kongelige hoffet. Bedre ble det ikke da man forsto at Karl XII slett ikke ville over til Sverige, men bli i Stralsund for å holde stand og dessuten ta en offensiv rolle under krigen mot de allierte. Det betød at et angrep mot den danske sørgrensen gjennom de nordtyske traktene fra Svenske Pommeren i 1600-tallet kunne blir en sterk mulighet, og derfor måtte Rügen med Stralsund tas for å eliminere trusselen. Første skritt var å gjenreise sjøblokaden ved å sende ut østersjøeskadren allerede i januar 1715 under schoutbynacht Gabel. Stralsund blir samtidig satt under observasjon av de allierte hærer i nærheten.
Karl XII gav ordre til schoutbynacht Wachtmeister om å fare vestover for å finne og ødelegge en russisk sjøstyrke og eventuelt forene seg med Gøteborgseskadren, men denne lite fornuftige ordren førte til Slaget ved Femern i april 1715, der hele eskadren ble utslettet. I ettertiden kom flere dårlige nyheter, på den diplomatiske fronten hadde Karl XII demonstrert en sterk motvilje mot fred eller våpenstillstand, og var karakterisk mot avslåelser til noen av de allierte selv under grundige forholder. Frederik IV skulle utnyttet det ved å bruke de svenske provinsene Bremen-Verden som var besettet av danskene i 1712 som agn for det tyske fyrstedømmet Hannover som da var i personalunion med Storbritannia. Den 2. mai 1715 sluttet Hannover seg til Danmark-Norge og Storbritannia som på sin side var trøtt av den strie svenske holdningen, kom etter. Den 17. mai sluttet Preussen seg til de allierte mot Sverige som nå var omringet av fiender på alle grenser.
Stralsund var nesten uinntagelig så de allierte skulle betraktet det nødvendig å blokkere byen sammen med Rügen fra svenske transportsflåter gjennom dansk-norsk sjøherredømme med den orlogsflåten. Admiral Raben deretter skulle blokkere Rügen mens viseadmiral Sehested skulle gjentar sin bragd ved å forsere og kontrollere innløpene til Greifswalden Bodden med grunngående krigsskip. Dessuten planlegge danskene en landgangsoperasjon ved bruk av egne styrker og forbereder et stort antall mindre transportfartøyer for overgang til Rügen.
Gabel etter seieren under Slaget ved Femern gikk til Kattegat for å blokkere den svenske Gøteborgseskadren med en styrke på 5 linjeskip og 1 fregatt i mai 1715 og var der fram til tidlig juli da han fikk meldninger om at svenskene hadde avtaklet deres skiper og sendt deres besetninger til Karlskrona. Peter Wessel ombord på sine nye fregatten, Hvide Ørn med 30 kanoner sluttet seg til Gabel i juni. Så kom ordren fra København om å sluttet seg til hovedflåten ved Bornholm. Gabel gikk senere syk på land så eskadren fortsetter uten ham. Men det var kjent at Gabel og Raben går ikke godt sammen så det var mange som betvilet Gabels tilstand. Wessel på sin side fortsetter.
Sehested i knipe
Raben med 16 orlogsskip anså ikke seg sterk nok mot den svenske flåten på 20 til 21 orlogsskip og deretter holdt fram nordover langs Rügens østkyst i sikte for svenskene. Begge var i linjeformasjon og det kunne ha kommet til sjøslag, men Sparre hadde fått ordre om å kun engasjere etter kongens befaling og dessuten å når Stralsund først og fremst så svenskene gikk ikke til angrep. Så snart Raben var kommet nordøst for Jasmund på Rügen styret han mot Møn mens Sparre stoppet forfølgelsen og vendt om til Prorens Wieck på østkysten av Rügen.
Sehesteds eskadre blir etterlatt til seg selv mellom Ruden og Usedom ved Osttief innløpet der Karl XII hadde anbrakt batterier på øya Ruden, ved Perd og på nordspissen av Usedom. Sparre sendt 5 linjeskiper mot Osttief. Slaget ved Usedom varer i elleve farefulle dager der svenskene hadde fanget inn Sehesteds eskadre som består av stykkprammer, mindre orlogsskiper og grunngående fartøyer på tre kanter. Gang på gang seilte de fem linjeskiper inn, beskyter Sehesteds skip og trakk seg vekk. Farvannet var for grunt for de svenske linjeskipene som var under ledelse av krigerkongen Karl XII ombord på Öland
Sehested, som hadde fått god kjennskap til det aktuelle farvannet, kunne bringe de mer sårbare skip, inkludert orlogsskipet Ditsmarsken(46), i sikkerheten utenfor skuddhold fra både batterier, den svenske stralsundseskadren og de fem linjeskipene under Karl XII. Men stillingen var uholdbar. De var omringet og kunne ikke unnslippe. Det var da de prøyssiske tropper invaderte Usedom og derfra klart å tar øya Ruden der de fikk batteriet nøytralisert. 29. juli 1715 var det lengste sjøslaget i krigen over da Sehested kunne søkte tilflukt hos prøysserne som kort etterpå tok byen Wolgast.
Opptrappingen
I mellomtiden sendt han ut sine fregatter for å rekognoserer på svenskene blant dem Hvite Ørn(30) under Peter Wessel som var svært aggressiv på å oppsøke svenskene. Ved morgen den 8. august 1715 kom Wessel over en svensk båt og en jolle og forfølge dem helt fram til det svenske linjeskipet Skåne(64) og innhentet svenskene bare et stykke vekk. Da hadde Wessel oppdaget den svenske flåtens ankerplassen og kort etterpå stakk av før svenskene reagert over den frekkheten de bevitnet.
Rabel fikk meldning om den svenske flåtens posisjon og de tilfangetatte svenskene var med på å opplyset dem om flåtens størrelse og tilstand. Deretter satt han seil på flaggskipet og for østover mot Rügens nordspissen sammen med den dansk-norske flåten på 26 krigsskip tilsammen. Sparre fikk meldinger fra sine rekognoseringsfartøyer om at den dansk-norske flåten nærmet seg ved kl. 8 om morgen og brøt straks opp.
Flåtene
Avantgarden, 1. eskadre:
Senteren, 2. eskadre:
Arrieregarden, 3. eskadre:
Admiral Erik C. Sparre med den svenske flåten:
Avantgarden, 2. eskadre:
Senter for IKT i utdanningen
Senter for IKT i utdanningen var et statlig forvaltningsorgan under Kunnskapsdepartementet. Senteret hadde som formål å bidra til at bruken av IKT i skolen bedrer kvaliteten på undervisningen og at IKT-bruk fører til økt læringsutbytte. Hovedmålgrupper for senteret var barnehage, grunnskole og videregående opplæring, i tillegg til førskolelærer- og lærerutdanningen. Senteret var lokalisert til Oslo og Tromsø, med hovedkontor nominelt i Tromsø. Senteret hadde ca. 40 ansatte i Oslo og ca. 40 i Tromsø.
Slaget ved Rügen
Flåtene
Senteren, 1. eskadre:
Senter for IKT i utdanningen
Fra 1. januar 2018 ble Senter for IKT i utdanningen fusjonert med Utdanningsdirektoratet under navnet Utdanningsdirektoratet – direktoratet for barnehage, grunnopplæring og IKT.
Slaget ved Rügen
Flåtene
2 fregatter og 2 brigantiner.
Senter for IKT i utdanningen
Oppgaver
Senteret utførte forsknings- og kartleggingsoppgaver om bruk av IKT i skole og barnehage, hvorav den største er den kvantitative undersøkelsen Monitor som annethvert år siden 2003 har undersøkt IKT-bruken i norsk skole. Senteret hadde redaktøransvar for det IKT-pedagogiske forskningstidsskriftet Nordic Journal of Digital Literacy. I samarbeid med andre fagmiljø informerer senteret om juridiske problemstillinger knyttet til IKT i skolen knyttet til personvern, opphavsrett , identitetsforvaltning og bruk av skytjenester i utdaningssektoren
Slaget ved Rügen
Taktikk
Ved det tidspunktet var den formaltaktiske linjeorden med linjeære orden fullstendig akseptert i begge flåter. Det ment en rigid opprettelse av linjeformasjonen så begge flåter skulle utkjempet en ren artilleriduell på parallelle kurser under vanskelige manøvrering fordi hvis det oppstår brudd i linjen kunne et gjennombrudd skjer så man kunne brøt opp motpartens formasjon.
Senter for IKT i utdanningen
Oppgaver
Senteret innredet et høyteknologisk læringslaboratorium kalt «Rom for læring» som lånes ut gratis til klasser som vil teste ut læringsopplegg.
Slaget ved Rügen
Taktikk
For å unngår dette måtte posisjonen i lovart sikres, dvs. være mellom vindsretningen og fienden som måtte være i le, har å krysse mot vinden for å nærme seg eller manøvrere. Siden vindsretningen skiftet på seg under et sjøslag kunne begge parter manøvrer seg for å vinne lovartposisjonen. Dessuten kunne en på le fordi skipene krenger, ha bedre muligheter for deres artilleri uten at sjøen kom inn i kanonportene i motsetning til en på lovart som kan ved røft vær ikke åpne kanonportene på laveste lag der de sterkeste kanoner var satt.
Senter for IKT i utdanningen
Historikk
Senter for IKT i utdanningen ble opprettet 1. januar 2010. Senteret var da en sammenslåing av organisasjonene utdanning.no, ITU, UNINETT ABC. Senteret ble foreslått gjennom stortingsmelding nr. 31 (2007-2008) Kvalitet i skolen.
Den første direktøren for senteret var Sylvi Barman-Jenssen. I mai 2011 kunngjorde hun at hun trakk seg fra 1. juni 2011. Fra våren 2012 tiltrådte Trond Ingebretsen som ny direktør.
Slaget ved Rügen
Sjøslaget
Ved kl. 12 hadde Sparre med 21 linjeskip satte kursen mot nord-nordøst under nordvestlig frisk kuling. Raben klar over behovet for å vinne seg lovartposisjonen, nærme seg den nordøstlige kysten av Rügen for å hindret Sparre fra å kom i lovart i en sørvestlig kurs østfra. Så da Sparre var kommet helt opp til Rabens flåte, manøvrer så Raben om på en vending slik at man kunne nå seile på en parallellkurs med svenskene i nordøstlige kurs. Danskene med Raben i spissen hadde vunnet kampen om lovart og kunne nå engasjerer svenskene ved kl. 14 om ettermiddag.
Kampene var til tider ført på kloss avstand med destruktive bombardement på hverandre som forårsaket stor ødeleggelse spesielt på den svenske siden som opplevde konsentrert ild på deres admiralskipene under Sparre, Henck og Lillie. Flaggskipet Göta Lejon(92) fikk hele 40 grunnskudd på og under vannlinjen og over 60 var drept eller skadet. Lillie og Henck falt på deres post. Den svenske ilden var til gjengjeld sterkt på den danske avantgarden der viseadmiral Jost Juel blir drept på Justitia(90).
Etterhvert måtte to svenske linjeskiper brøt ut av linjen så de blir beskyttet mens linjen blir tettet igjen. Et tredje linjeskip var så sønderskutt at det måtte tars på slep. I mellomtiden stevner de mindre fartøyer inkludert fregattene på danskene og nordmenns lovart og på svenskenes le så fregattene blir bare tilskuere selv om de kunne gripe inn for å hjelpe disse som falle fra linjen.
Sjøslaget fortsetter fram til kl. 20 om aften, da hadde danskene og nordmenn klart å presset Sparre i en østlig kurs vekk fra den vestlige del av Østersjøen og Rügen så svenskene måtte krysser mot vinden tilbake. Sparre måtte erkjent at han hadde blitt manøvrert vekk fra sitt operasjonsområde uten mulighet for å vendt tilbake og derfor hadde ikke annet valg enn å for mot Karlskrona om Bornholm.
Ved mørkets fall satt Raben sine fregatter etter svenskene for å holdt et øyne med dem og en av disse, Hvite Ørn under kaptein Peter Wessel oppdaget to linjeskiper med halvt ødelagt reisning og mange grunnskudd.
-Han der hilser på oss i natt
Kaptein Nyman ombord på linjeskipet Gotland(56) uttalte de nå kjente ordene da han tok kikkerten fra øyet etter å ha sett seileren i horisonten og identifisert den som fregatten Hvite Ørn(30) ved Bornholm. Gotland(56) var i le med Ösel(56) i lovart da Wessel hadde kommet over dem. En som overhøre kapteinens ord, spurte hvordan han kunne være så sikker på det siden de er ute på åpen sjø i snart kullsvart mørke. Til det svarte kapteinen:
«Om natten vore två gångar så lang, og mørkret aldrig så tjokt, så hittar han oss endå.»
Ösel var senkeferdig da dette linjeskipet nådde fram til Karlskrona.
Etterspillet
Raben hadde ikke slått, men drevet den svenske flåten og kunne den 9. august overtar sin motstanders ankerplassen som var symbolsk fordi det vist at sjøslaget var et strategisk oppgjør som falt ut til den dansk-norske orlogsflåtens favør. Han deretter for vestover for å eskorter transportsflåten på 175 fartøyer fra Grønsund i Danmark til Pommern der Sehested hadde anlagt en base for transportsflåten som nådde fram den 9. september etter en ferd siden den 27. august 1715.
I 13. september startet trefningen ved Westtief. Etter to dager sluttet denne med at man tok kontroll over Greifswalden Bodden sjøen på nytt. Ved 1. oktober kunne Sehested fullført arbeidet, og beleiringen av Stralsund kunne begynner i nærme fremtid istedenfor bare avsperret byen fra resten av landet. Rügen falt under allierte kontroll i november 1715.
Dorothea av Sachsen-Lauenburg
Dorothea av Sachsen-Lauenburg (født 9. juli 1511, død 7. oktober 1571 på Sønderborg slott) var datter av hertug Magnus I av Sachsen-Lauenburg og hertuginne Katharina av Braunschweig-Wolfenbüttel. Hennes søster Katarina var gift med kong Gustav Vasa av Sverige.
Dorothea giftet seg med hertug Christian, den senere Christian III i 1525, og ble dermed dronning av Danmark og Norge.
Etter Christian IIIs død i 1559 overtok hun Sønderborg slott og Sønderborg. Som enkedronning bodde hun for det meste på Koldinghus. Hun forsøkte å gifte seg med Christian IIIs halvbror, hertug Hans den eldre, men ble forhindret både av kirken og deler av familien. Dorothea var en aktiv dronning, som til sønnen Frederik IIs store irritasjon, blandet seg i alt fra lokalpolitikk til invasjonen av Ditmarsken og ikke minst i den nordiske syvårskrig. Her skrev hun, bak ryggen på ham, til sin nevø Erik XIV av Sverige, for å forhandle om fred. Det ble aldri et varmt forhold mellom mor og sønn, og kong Frederik fratok henne gleden ved å se kongen gift, som han ventet med til hun var død.
I 1581 fikk Frederik flyttet morens legeme fra Sønderborg slottskapell til Roskilde domkirke.
Island Falls vannkraftverk
Island Falls vannkraftverk er et vannkraftverk og en demning i elven Abitibi, beliggende 40 km nordøst for Smooth Rock Falls og langt nordøst i provinsen Ontario i Canada. Denne elva renner nordover og munner ut i James Bay ved Moosonee, helt sør Hudson Bay. Vannkraftverket får kraft fra egen demning i elva.
De totalt fem vannkraftverkene i Abitibi-komplekset nedenfor Abitibi Lake, omfatter:
Obbukta
Obbukta (russisk: О́бская губа́ – Obskaja guba) er ei enorm bukt i Nord-Russland. Den ligger i provinsen Jamalo-Nenetsk, nordøst for de nordlige Uralfjellene.
The Ladder
The Ladder er det sekstende studioalbumet fra progressiv rock-bandet Yes, utgitt september 1999. Dette albumet ble ansett som Yes' definitive retur til soundet fra 1970-tallet, selv om det er meget moderne i lydmiksingen. Dette er det første albumet Igor Khoroshev medvirker som fulltids-medlem.
Obbukta
Økonomisk betydning
Området rundt bukta er svært tynt befolket, og den største bosetningen er Novyj Port på vestsiden av bukta, med rundt 1800 innbyggere. Jamburg er nest størst med rundt 300 fastboende.
The Ladder
Albumet kom på 99.-plass på Billboard 200 i USA og på 36.-plass på UK Albums Chart i Storbritannia.
Bakgrunn
Gitarist og keyboardist Billy Sherwood var hovedsakelig den som produserte det forrige albumet, Open Your Eyes, og bandet søkte nå etter en ekstern produsent og fant canadiske Bruce Fairbairn for å få objektive ører og tanker. Sherwood var nå nærmest degradert til «annen-gitarist» i bandet etter at Khoroshev tok over tangentene.
Selv om innspillingene gikk over all forventning og alle var meget fornøyd med resultatet, endte avslutningen av albumet tragisk. Rett før de siste vokal-opptakene og den siste lydmiksingen, døde Bruce Fairbairn. Han ble funnet i sitt eget hjem av vokalist Jon Anderson, og Yes har dedisert albumet til Fairbairn.
Sporliste
All musikk skrevet av Jon Anderson, Steve Howe, Billy Sherwood, Chris Squire, Alan White og Igor Khoroshev. Tekster av Jon Anderson.
Kongsfoss kraftverk
Kongsfoss kraftverk er et vannkraftverk ved Åmot i Modum kommune i Viken fylke.
Kraftverket ble satt i drift i 2004, og utnytter et fall på 15 meter i Kongsfossen i Simoa.
Kraftverket driftes av Midt Nett Buskerud AS og eies av Modum Kraftproduksjon KF som er 100% eid av Modum kommune.
Alt i 1920 ble det bygget en kraftstasjon ved Kongsfoss. Denne utnyttet bare en mindre del av fossens potensial. Kraftverket havarerte i 1986 og var ute av drift til 1989. I 1991 ble den ombygde kraftstasjonen kjøpt av Modum kommune. Da aggregatet fikk en større skade i 2001 ble det besluttet å bygge en ny kraftstasjon istedenfor å reparere den gamle.
Tala (Uruguay)
Tala er største by i kommunen Tala i Canelones-departementet i det sørlige Uruguay. Byen har 5 089 innbyggere.
Byen er hovedstad (spansk: cabecera eller alcaldía) i kommunen Tala.
Historie
Byen ble grunnlagt i 2. mai 1860 av Ildefonso de León.
Befolkning
Tala har 5 089 innbyggere (beregning 2011).
Kilde:
Kommune
Byens ordfører (alcalde) er Mario Pérez (2010-2015).
Transport
Ruta 7 Aparicio Saravia forbinder Tala med San Jacinto, Migues, Fraile Muerto og Melo.
Yugurer
Yugurer (egentlig Sarı Yoğur «gule uighurer» 裕固族, Yùgùzú) er navnet på en av de minste av de 55 offisielt anerkjente etniske minoriteter i Folkerepublikken Kina. Ifølge folketellingen i 2000 utgjør de 13 719 personer. De lever først og fremst i det autonome fylket Sunan Yugur (肃南裕固族自治县), som ligger under Zhangye i provinsen Gansu.
Det tales tre språk blant yugurene. Om lag en tredel av dem taler østyugurisk, også kalt engger. Dette er et mongolsk språk). En tredjedel taler vestyugurisk, også kalt yohur. Det er et tyrkisk språk). Den siste tredjeparten taler kinesisk, som også er kommunikasjonsspråket mellom øst- og vestyugurene, ettersom de færreste av dem behersker begge de språkene. Høyere lamaer og enkelte dannede yugur behersker i tillegg tibetansk.
Vestyugurene er for det meste buddhister, men ellers er de for det meste shamanister.
All Time Low
All Time Low er et amerikansk poppunk-band fra Towson i Maryland, en forstad til Baltimore, dannet i 2003. Bandet består av vokalist og rytmegitarist Alex Gaskarth, gitarist og støttevokalist Jack Barakat, bassist og støttevokalist Zack Merrick og trommeslager Rian Dawson. Bandets navn er hentet fra tekstene i sangen «Head on Collision» av New Found Glory. Bandet turnerer hele året, har vært hovedartist på mange turneer og musikkfestivaler som Vans Warped Tour, Reading og Leeds og Soundwave.
Bakgrunn
Bandet var opprinnelig et high school-band og debuterte med EP-en The Three Words to Remember in Dealing with the End i 2004 og deres første album The Party Scene i 2005 gjennom det lokale plateselskapet Emerald Moon. Mens de var på turneer med andre band, fanget de oppmerksomheten til Hopeless Records. Bandet signerte hos dem og slapp EP-en Put Up or Shut Up i 2006, som nådde nr. 20 på amerikanske Independent Album Chart. All Time Lows andre album, So Wrong, It's Right kom i 2007 og ble en stor suksess. Selv om albumet ikke nådde noen hitlister eller fikk mye radiospilling, ble albumets andre singel «Dear Maria, Count Me In» sertifisert til gull av RIAA for 500 000 solgte enheter i USA i 2011. Dette ble fulgt opp i 2009 med albumet Nothing Personal som debuterte som nummer fire på amerikanske Billboard Hot 200 og solgte 63 000 eksemplarer uken etter utgivelsen. Singelen «Weightless» nådde plass 104 i USA, mens andresingelen «Damned If I Do Ya (Damned If I Do Don't» nådde nummer 67 på Billboard-listen.
All Time Low slapp sitt første livealbum, Straight to DVD, i 2010. Mens de spilte inn sitt fjerde album, bidro gruppen med sangen «Painting Flowers» til filmmusikken til Almost Alice. Dirty Work er bandets fjerde album, utgitt i 2011 som bandets debut med plateselskapet Interscope. Albumet nådde en sjetteplass på Billboard 200 med 45 000 solgte album første uken. Dirty Work har solgt 107 000 eksemplarer i USA fra og med oktober 2012, og ble til slutt sertifisert til sølv av BPI i Storbritannia for 60 000 solgte album. Singelen «I Feel Like Dancin'» nådde nummer 113 i USA.
I mai 2012 annonserte All Time Low sin avgang fra plateselskapet Interscope og la ut sin nye singel «The Reckless & the Brave» på sin egen hjemmeside til gratis nedlasting. Bandets femte studioalbum, Don't Panic!, ble utgitt 9. oktober 2012 av Hopeless Records.
7. april 2015 ble All Time Lows sjette album gitt ut. Den ble en stor suksess, toppet iTunes sine lister, og nådde også førsteplass på Billboards rockliste.