cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Sykling under Sommer-OL 1912
Sykling under Sommer-OL 1912. Sykling var med for femte gang på det olympiske programmet 1912 i Stockholm. Det ble konkurrert i 32 km landeveisritt, individuelt og i lag, kun for menn. Det ble kun kjørt et ritt, i lagkonkurransen ble tidene til de fire beste syklistene fra hvert land summert og de med kortest tid vant. Det var 123 syklister fra 16 nasjoner som deltok, hvorav 94 fullførte.
Prosopocoilus (Macrodorcinus) passaloides
Prosopocoilus passaloides er en bille som hører til familien hjortebiller (Lucanidae) i gruppen skarabider (Scarabaeoidea).
Utseende
En nokså liten (hannene ca. 20-25 millimeter), slank, halvblank mørkbrun hjortebille. Hannens kjever er middels lange og rette, med én tann i den indre delen og én nær spissen, området mellom dem ujevnt med svakt markerte tenner. Hodet er slett uten kjøler eller knøler, men med en vag, bredt U-formet grop foran. Hode og pronotum er tett og kraftig punktert. Antennene har en tre-leddet vifte. Pronotum er betydelig bredere enn langt, ikke innsnevret ved roten. Dekkvingene har punktrader, i alle fall på sidene. Beina er mørkbrune. Hunnen er mindre enn hannen, blankt svart, uten forstørrede kjever, kraftigere punktert og med mer tydelige punktrader på dekkvingene.
Levevis
Larvene utvikler seg i råtne trestammer. Utviklingen tar trolig ett år. De voksne billene drikker gjerne sevje fra trær.
Utbredelse
Arten er utbredt på Andamanene, Thailand, Malaysia, Sumatra og Borneo.
Røykeforbud
Røykeforbud er et forbud mot tobakksrøyking i offentlig rom, også innendørs på restauranter, kafeer, puber og diskoteker. Røykeforbudet er forskjellig fra land til land.
Etter 2000: Røykeforbud grunnet helsefare
1. juni 2004 ble røykeforbudet innført i det offentlige rom i Norge, medregnet spise- og utesteder. Røyking er tillatt på uteserveringer, men røyk må ikke sive inn i innendørs lokaler. Elektroniske sigaretter omfattes av røykeforbudet.
Røykeforbudet skal også forhindre passiv røyking, som er minst like skadelig som å røyke selv.
1800-tallet: Røykeforbud grunnet brannfare
Røykeforbud har også vært knyttet til brannfare, ikke minst til sjøs. 21. april 1858 nedla Drammen politikammer forbud mot røyking på gater, brygger, trelasttomter og andre brannfarlige steder, samt i gårdsrom. Da Ole Bull besøkte byen, skrev politimester Christian Schive ut en bot på 32 skilling til ham for røyking i Drammens gater. Bull forklarte med et smil at han vanskelig kunne unnvære sin sigar: «For å spare så vel Dem som meg selv for mer bryderi, vil jeg gjerne betale ti daler for de sigarer jeg kommer til å røyke på gaten under mitt opphold i Drammen.»
Også på Bryggen i Bergen og ved Muren var røyking strengt forbudt. Ettersom Ole Bull ikke var rundhåndet nok med gratisbilletter til bergenspolitiet under åpningen av Norges første nasjonale teater i 1850, skrev de ut bøter når de tok ham med sigaren på disse stedene. Hans svigerinne Marie Bull fortalte at han hver gang betalte sin tidalers bot med ironisk høflighet, mens han dampet på sigaren. Svigerinnen skrev at Bull til og med hadde moro av å gå rundt på Bryggen med en utent sigar i munnen for å drive ap med vakthavende betjent.
Bergen politikammer rykket inn sin kunngjøring av 11. januar 1849 i Bergen Adressecontoirs Efterretninger: «Forbudet mod Cigarrygning i Gaderne indskjærpes herved; hvorhos bemærkes, at Bøderne for Overtrædelse af dette Forbud tilfalde Anmelderen.» Boten gikk altså ikke i kommunekassen, men til den som rapporterte røykingen.
Christian 4.s røykeforbud
Christian 4. syntes ikke at han kunne forby røyking generelt i Danmark, selv om han med tanke på brannfaren forbød røyking om bord i orlogsskipene. I stedet trøstet gaster og offiserer seg med snus på hundevaktene. Derimot forbød Christian 4. røyking i Norge. I 1632 skrev han i Aabent Brev om Tubaksdrikken i Norge at «eftersom os underdanigst andrages den store Skade, som Tubaksdrikken Undersaatterne udi vort Riige Norge tilføier, da haver Vi naadigst for godt anseet dets Indførsel at forbyde...» Forbudet varte i 11 år, men smuglervirksomhet fikk majesteten til å ombestemme seg, og erstatte forbudet med høye avgifter.
Filmåret 1957
Filmåret 1957 er en oversikt over lanserte filmer, fødte og avdøde filmpersonligheter i 1957.
Ringnestunnelen
Ringnestunnelen er en veitunnel i Ås i Viken. Tunnelen er del av og var del av E6 til Nøstvettunnelen åpnet i 2009. Tunnelen har en omkjøringsvei for syklister rundt Amundsneset.
Michael B. Tretow
Bo Michael Tretow (født 20. august 1944 i Östra Eneby, Norrköping, Östergötlands län) er en svensk lydtekniker, komponist, musiker og artist. Internasjonalt er Michael B. Tretow mest kjent som musikkgruppen ABBAs lydtekniker. Han er også en av de som stod bak Caramba. Han har også laget den kjente sangen «Den makalösa manicken».
Sportsåret 1970
Sportsåret 1970 er en oversikt over hendelser, resultater, fødte og avdøde personer med tilknytning til sport i 1970.
Atylotus mallorcanus
Atylotus mallorcanus er en av kleggene i slekten Atylotus. Den tilhører gruppen av insekter med fullstendig forvandling (holometabole insekter), som gjennomgår en metamorfose i løpet av utviklingen. Larvene er radikalt forskjellige fra de voksne i levevis og i kroppsbygning. Mellom larvestadiet og det voksne stadiet er et puppestadie, en hvileperiode, der fluens indre og ytre organer endres.
Richard Holbrooke
Richard Charles Albert Holbrooke (født 24. april 1941 i New York City, død 13. desember 2010 i Washington D.C.) var en amerikansk diplomat med bred erfaring fra internasjonalt fredsarbeid. Han er kanskje mest kjent for å ha vært en viktig årsak til at Daytonavtalen, som gjorde slutt på Bosnia-krigen, ble skrevet under i 1995.
I 1993 ble han amerikansk ambassadør til Tyskland, og mellom 1994 og 1996 var han statssekretær for europeiske og kanadiske saker. Han fikk Manfred Wörner-medaljen da han gikk av, og året etter ble han Clintons spesialutsending til Kypros. Mellom 1999 og 2001 var han USAs FN-ambassadør.
Han ble i 2009 ansatt som president Barack Obamas spesialutsending til Afghanistan og Pakistan, noe han var frem til sin død i desember 2010.
Ambratreslekta
Ambratreslekta (Liquidambar) er ei slekt i familien Altingiaceae. Den ble tidligere regnet til trollhasselfamilien (Hamamelidaceae).
Alle artene er store, løvfellende trær. Bladene sitter spredt og er håndflikete med 3–7 lapper. Trærne er sambu og vindbestøvet. Blomstene sitter i runde hoder, og frukten er tornet og kulerund. Utbredelsen er oppsplittet med én art i østlige Nord-Amerika, én i Sørvest-Asia og to i Øst-Asia. Enkelte botanikere skiller ut de sørligste amerikanske populasjonene som en femte art, Liquidambar macrophylla. Slekta hadde en mye større utbredelse fra eocen til pliocen, og den fantes da også i Europa og vestlige Nord-Amerika.
Molekylærgenetiske studier tyder på at Liquidambar i tradisjonelt omfang er parafyletisk. De to artene i Nord-Amerika og Sørvest-Asia danner en gruppe, mens de østasiatiske artene er nærmere beslektet med Altingia. Det er påvist at Semiliquidambar består av hybrider mellom østasiatiske Liquidambar-arter og Altingia. I 2013 ble det publisert en systematikk for Altingiaceae der alle 15 arter i familien samles i én slekt, Liquidambar. Dette er ment å gi et bedre bilde av de virkelige slektskapsforholdene i familien.
Aldri fred å få (1960)
Handling
Laurence «Larry» Mackay er lykkelig gift med Kate, som han har fire sønner sammen med. Han har bestemt seg for å slutte i jobben som dramaprofessor og i stedet satse på en karriere som teateranmelder. Det første teaterstykket han skal anmelde er en musikal satt opp av hans nære venn Alfred North. Larry får et stort dilemma da han hverken liker musikalen eller hovedrolleinnehaveren Deborah Vaughn. Etter å ha diskutert saken med Kate finner han ut at han må være ærlig i sin vurdering. Alfred tar det ikke pent, og de to er ikke lenger på talefot. Deborah benytter anledningen til å skape litt blest om seg selv. Hun oppsøker Larry på en restaurant og gir ham en ørefik foran en pressefotograf som hun har med seg. Larry vil ikke la henne få siste ordet, og skriver en spydig kommentar om henne i avisen.
All medieomtalen gir Larry innpass på eksklusive fester med teatereliten. Kate blir med ham, men som husmor er hun ikke interessant for de fornemme gjestene. Larry og Kate har i mange år diskutert å flytte på landet, men Larrys nye popularitet gjør ham plutselig lunken til dette. Da leieavtalen er iferd med å gå ut, og de må flytte innen tre uker, klarer likevel Kate til å overtale ham.
Grunnet tidspress finner de bare et stort, men svært nedslitt hus å flytte inn i. De blir raskt oppsøkt av sine nye naboer, som inviterer dem til å delta i den lokale teatergruppens oppsetning, som skal gå til veldedighet. Larry avviser dem blankt, men Kate vil gjerne være med. På barnas første skoledag blir de informert om at det ønskes at foreldre skal hjelpe til med aktiviteter etter skoletid, men også dette er Larry motvillig til. Kate kontakter Alfred for å høre om han har et teaterstykke å tilby teatergruppen, ettersom Larry ikke ville hjelpe. Alfred bestemmer seg for å lære Larry en lekse, og gir henne et dårlig teaterstykke som Larry skrev for mange år siden. Han endrer imidlertid både tittel og forfatter, slik at hun ikke skal være klar over det.
Kate organiserer oppussingen av huset. Alt bråket gjør at Larry ikke får arbeidsro, og Kate foreslår derfor at han skal ta inn på hotell i byen noen dager, mens hun får huset klart til han er tilbake. Han har lagt konflikten med Deborah bak seg, og hun benytter enhver mulighet til å flørte med ham når han er alene. Larry er imidlertid ikke interessert.
Da Larry møter opp for å se Kate øve på det nye teaterstykket til teatergruppen, innser han raskt at det er hans, og nekter dem å fremføre det. I den påfølgende krangelen sier Kate at hun aldri kommer til å tilgi ham dersom han ikke lar dem få fremføre teaterstykket, og han gir da motvillig tillatelse. På premierekvelden slakter Larry sitt eget teaterstykke, og ber publikum om å holde seg unna. På hotellrommet sitt innser han imidlertid at den nye, tøffe stilen hans bare har gjort ham ensom og ulykkelig. Larry bestemmer seg for å reise hjem igjen til Kate, men da han går til heisen er hun kommet for å slutte fred. Hun tilbyr seg å selge huset, men han ønsker at de skal fortsette å bo der, og at ting skal bli som før. Med konflikten lagt bak seg reiser de hjem sammen.
Produksjon
Isobel Lennart skrev manuset basert på boken Please Don't Eat the Daisies (1957), skrevet av Jean Kerr. Boken inneholdt historier om Kerrs liv med ektemannen Walter Kerr, som var en Pulitzerpris-vinnende dramatiker og dramakritiker i New York Herald Tribune. Da boken skulle filmatiseres stilte hun et krav om at navnet hennes, navnet på ektemannen og deres fire barn, samt avisen som ektemannen jobbet i, ikke skulle brukes. I filmen heter ekteparet Laurence og Kate Mackay, og avisen som ektemannen jobber i er ikke presisert.
Mottakelse
Variety likte filmen og mente den var underholdende og fartsfylt, selv om selve historien «var ganske tynn». Anmelderen trakk frem både Days og Nievens skuespillerprestasjoner som gode.
Andre versjoner
Fra september 1965 til april 1967 produserte NBC TV-serien Please Don't Eat the Daisies, som var basert på både boken og filmen. I hovedrollene spilte Pat Crowley og Mark Miller.
Kulturåret 824
Kulturåret 824 er en oversikt over hendelser, fødte og avdøde personer med tilknytning til kultur i 824.
Matt DePeters
Matthew «Matt» DePeters (født 20. august 1987) er en amerikansk freestyler. Han vil delta i Vinter-OL 2010.
Elisabeth Brudvik
Elisabeth Brudvik (født 1959) er en norsk tidligere svømmer som representerte Hamar IL.
Hun vant 6 NM-gull og 28 NM-medaljer i perioden 1973–1982.
Furene
Furene er et industriområde i Volda kommune på Sunnmøre. Selskaper som Bertel O. Steen, Fjord1 Buss Møre, Volda Mineralvatn; Furene AS og andre holder til der.
Aa (elv)
Aa er en 80 km lang elv i Nord-Frankrike, som løper fra landsbyen Bourthes og ut i Nordsjøen ved Gravelines. Den renner gjennom to departementer; Pas-de-Calais og Nord.
Ruslan Khasbulatov
Ruslan Imranovitsj Khasbulatov (russisk: Руслан Имранович Хасбулатов) (født 22. november 1942 i Tolstoj-Jurt i Tajetsjenia i Den russiske føderasjon, død 3. januar 2023) var en russisk økonom og politiker som spilte en sentral rolle i hendelsene som ledet opp til den konstitusjonelle krisen i Russland i 1993.
Tidlig liv
Khasbulatov ble født i landsbyen Tolstoj-Jurt nær Groznyj i den russiske delrepublikken Tsjetsjenia. Da han var 1 år gammel, ble han sammen med sin mor og søsken deportert til Nord-Kasakhstan, hvor hele det tsjetsjenske og ingusjetiske folket ble deportert etter Stalins ordre. Hans far, som lå alvorlig syk på et sykehus, ble igjen og døde like etter.
Etter studier i Almaty flyttet Khasbulatov i 1962 til Moskva, hvor han studerte jus ved det prestisjefylte Statsuniversitetet i Moskva. Han ble uteksaminert i 1966, og meldte seg deretter inn i Sovjetunionens kommunistiske parti. Han fortsatte sine studier, og fokuserte på den politiske, sosiale og økonomiske utviklingen i kapitalistiske land, og fikk flere høyere grader mellom 1970 og 1980. I løpet av 1970- og 1980-årene publiserte han flere bøker om internasjonal økonomi og handel.
Politisk liv og krisen i 1993
Khasbulatov hadde vært en alliert til Jeltsin i hele denne perioden, men de to skilte lag etter Sovjetunionens kollaps i 1991. Under Den russiske konstitusjonelle krisen i 1993 ledet Khasbulatov (sammen med tidligere visepresident Aleksandr Rutskoj) det russiske øverste sovjet i dets maktkamp mot presidenten, som endte med Jeltsins voldelige angrep på og påfølgende oppløsning av parlamentet i oktober 1993.
Khasbulatov ble arrestert sammen med de andre parlamentslederne. I 1994 ble han benådet av den nyvalgte Dumaen, sammen med andre fremtredende ledere av anti-Jeltsin-fløyen.
Tilbakevending til privat liv
Etter at hans politiske karriere tok slutt vendte Khasbulatov tilbake til sitt yrke innen undervisning og økonomi, som grunnlegger og leder for Avdelingen for Internasjonal Økonomi ved Plekhanov-akademiet for økonomi. Han fortsatte imidlertid å kommentere den politiske utviklingen i Russland.
Karlsrud
Områdets boliglandskap er blokkleiligheter i sør, og hus og villabebyggelse i nord. Karlsrud har en egen grunnskole og t-banestasjon. Like ved Karlsrud skole ligger også Lambertseter videregående skole. Norges største REMA 1000-butikk og Elon ligger på Karlsrud.
Myken fyr
Myken fyr er et ledfyr som ligger på øygruppa Myken i Rødøy kommune i Nordland. Fyret ligger på Jutøya, og ble opprettet i november 1918. En fyrlykt ble satt opp på Jutøya alt i 1892.
Fyrstasjonen ble elektrifisert i 1955. Fyret har ikke fyrtårn, men en fyrlykt på toppen av fyrbygningens tak. Fyret ble automatisert og avfolket alt i 1975. I dag er fyret i bruk som overnattingssted.
Bakgrunnen for etableringen av fyrstasjonen
Folketallet på Myken og andre fiskerisamfunn i Nord-Norge økte etter 1850. Størst var folketallet i 1945 med 150 fastboende, mens det i 2016 var 9. Fiskeværet hadde ikke bare fastboende, men også mange tilreisende fiskere i forbindelse med skreiinnsig. Skreifiske skjer i den mørke årstiden og mange tilreisende fiskere følte seg usikre og lite trygge i farvannene. Dermed kom kravet om et fyr første gang i 1887. Fyrvesenet innvilget en fyrlykt i 1892, denne ble satt opp av planker, men brant ned kort tid etter. I 1894 kom det opp en lykt av jern. På denne tiden var det også under planlegging en dampskipsrute og fiskerihavn i fiskeværet. Dermed ble kravene om en tryggere innseiling desto sterkere.
Dampskipsrute ble opprettet i 1901 da Saltens Dampskibsselskab startet med seilinger til Myken. Med god sildefiskere og høye priser kom det stadig flere fiskere for å delta med Myken som utgangspunkt. Høsten 1915 deltok mellom 1200 og 1500 mann, fra Møre til Vesterålen. Fiskerne brukte drivgarn om natten sent på høsten, under slike betingelser mente de at et sikkert fyr var nødvendig. Det ble arrangert et massemøte og fiskerne valgte en komite for å fremme sin sak. Myken fiskeriforening og Nordland Fiskeriselskap sendte brev til styresmaktene i Kristiania. Stortingsmannen Olaf Amundsen fra Venstre støttet kravet om et fyr, etter dette ble det fortgang i saken og bevilgninger ble vedtatt.
Det første fyrapparatet ble bestilt, men den første verdenskrig skapte problemer ved at dette ble sterkt forsinket. Dermed ble det satt opp et provisorisk fyr med et fjerde ordens fyrapparat den 10. oktober 1917. Først året detter den 1. november 1918 ble det bestilte tredje ordens fyret tent. På grunn av forsinkelsen, inflasjonen og dårlig vær ble overskridelsene på nærmere 100 % av budsjettert beløp. Det var satt opp en enkel fyrlykt på Jutøyhatten som er navet på toppen av øya, men denne ble flyttet nord på øya og fikk tilnavnet Nordlykta. I 1917 var det også satt opp en fyrlykt sør på øya som ble kalt Sørlykta.
Det nye fyret ble altså satt opp på toppunktet (23 moh ) av den nakne Jutøya, som ligger rett ved Skjurøya der befolkningen i fiskeværet bodde. Bygningen var av laftet tømmer og står stort sett uforandret i dag.
På tiden da Myken fyr ble opprettet var det stadig flere britiske og tyske trålere som nærmet seg norske farvann. Med ledfyret på Myken ble det en tydelig markering av grunnlinjen fra Myken til Skomvær fyr i Lofoten, der noen av Norges rikeste fiskeriressurser finnes. Dermed ble dette en markering av norske rettigheter til fisk og hav.
Bemanning
En av fyrvokterne på fyret var Anders Eliassen som tjenestegjorde fra 1918 til 1949. Han hadde kone og fem barn som bodde på fyret. Familien hadde en ku ute på øya, men det var ikke mye å dyrke der ute. De tørket tang og sanket gress på holmene rundt, samt fikk høy fra fastlandet. Fyrvokterne fisket i tillegg mye. Om natten når fyret var tent var det kontinuerlig vakt ved fyrapparatet. Oljebrennerne som ble benyttet i fyrapparatene var såpass upålitelige at konstant årvåkenhet ble regnet som nødvendig.
Teknisk utvikling
Fyret ble elektrifisert i 1955. I 1965 ble det lagt sjøkabel fra fastlandet som skaffet fyret elektrisitet. Fyret ble automatisert og avbefolket i 1975. I 2000 ble Fyrstasjonen fredet. I dag er det mulig å leie rom på den gamle fyrstasjonen for feriering og konferanser.
Tekniske fyrdata
Fyret består av en hvit trebygning med fyrlykt og lavt tårn på taket. Fyrkarakteren er Oc 6s, det vil si fast lys med formørkelse hvert 6. sekund. Fyrlysets høyde over havet er 40 meter, lysvidde er 16,8 til 12 nm og det er 13 sektorer (med hvit, grønt og rødt lys). Lysstyrken er 30 200 cd og brenntiden er fra 1. august til 5. mai.
27. serierunde i Eliteserien 2018
27. runde i Eliteserien i fotball for menn 2018 startet med –  Lørdag 27. oktober, hoveddelen av kampene ble spilt søndag 28. oktober 2018, runden ble avsluttet med  –  Mandag 29. oktober.
Kampfakta
'''Lørdag 27. oktober''' <div id="Strømsgodset v Vålerenga "> '''Søndag 28. oktober''' <div id="Bodø/Glimt v Stabæk"> <div id="Odd v Tromsø"> <div id="Ranheim v Lillestrøm"> '''Mandag 29. oktober'''
René Rouffeteau
René Rouffeteau (født 30. mars 1926 i Saint-Denis, død 27. april 2012) var en fransk syklist som deltok i de olympiske leker i 1948 i London. Rouffeteau vant en olympisk bronsemedalje i sykling under Sommer-OL 1948 i London. Han var med på det franske laget som kom på tredjeplass i landeveisrittet over 194,6 kilometer bak Belgia og Storbritannia. De andre på laget var José Beyaert, Jacques Dupont og Alain Moineau.
Holger Holgersens legat
Legatets formål er å yte støtte til fremme av ornitologi og entomologi. Overskuddet deles ut årlig, annen hvert år til entomologi og ornitologi. Legatet forvaltes av Stavanger museum.
Pamperis
Pamperis er en slekt av sommerfugler som hører til underfamilien ringvinger (Satyrinae) i den store familien flikvinger (Nymphalidae). Slekten omfatter bare én kjent art.
Levevis
Larvene utvikler seg trolig på bambus i slekten Chusquea, i likhet med de fleste andre Pronophilina.
Utbredelse
Arten lever i Chile.
Huttoniidae
Huttoniidae er en gruppe (familie) av edderkopper som tilhører undergruppen Entelegynae i gruppen Araneomorphae. Familien finnes i dag bare på New Zealand, og det er bare beskrevet én art. Imidlertid er det kjent fossiler fra Nord-Amerika.
Utbredelse
Nålevende arter bare på New Zealand. I tillegg til den beskrevne arten, Huttonia palpimanoides, kjenner man ca. 20 hittil ubeskrevne arter.
Fossile arter
Familien er kjent fra rav som stammer fra kritt-tiden, funnet i Alberta og Manitoba i Canada. Dette viser at den tidligere må ha hatt en mye videre utbredelse og at forekomsten i New Zealand er en relikt.
Cylletron
Cylletron er en gruppe (slekt) av biller som hører til underfamilien punktøyekortvinger (Omaliinae) i den store familien kortvinger (Staphylinidae).
Fet Skiklubb
Fet Skiklubb (stiftet 28. april 1955) er en skiklubb fra Fet i Lillestrøm, som driver med langrenn og skiskyting.
Cylletron
Utseende
En middelsstor, avlang, blank, mørkbrun kortvinge. Kroppen er fint punktert. Pronotum er bredere enn langt, med rundede sider, grovt punktert. Dekkvingene er jevnbrede, dekker lite av den spoleformede bakkroppen.
Fet Skiklubb
Klubben arrangerer Fetrennet på Hvalstjern skistadion, som i 2023 var både kretsmesterskap og uttaksrenn til IBU-cupen.
Cylletron
Levevis
Arten lever på bakken, gjerne på skogbunnen.
Fet Skiklubb
Norgesmesterskapet i rulleskiskyting i 2005 ble avholdt av klubben på Hvalstjern.
Cylletron
Utbredelse
Slekten er utbredt i Skandinavia og det nordvestlige Russland. I Norge er den utbredt i Midt- og Nord-Norge, men mangler lengst i sør.
Nettbuss Møre
Merkevaren TIMEkspressen, linje 11, ble kjørt av Nettbuss Møre mellom Volda og Kristiansund.
Nettbuss Møre var det største busselskapet i Møre og Romsdal, med 389 ansatte og 294 busser. I 2007 reiste 10,3 millioner med Nettbuss Møre. Omsetningen i 2007 var 279 millioner kroner.
Historikk
Aarø Automobilselskap var først med ordinær rutebil drift i Norge og ble stiftet 12. mai 1908 av Johan Aarø sammen med sønnen Ole B. Aarø. I dag er selskapet, via flere oppkjøp og fusjoner, en del av Nettbuss Møre. Selskapet hadde base ved Årø, litt øst for Molde. Samme dag som selskapet ble stiftet, gikk første turen, den 36 kilometer lange veien fra Molde til Batnfjordsøra. En rute som ble kjørt med en nyinnkjøpt sju-seters UNIC 1907-modell. Batnfjordsøra var endestasjon med korrespondanse videre nordover til Kristiansund og Trondheim med dampbåt. Batnfjordsøra ligger midt mellom Molde og Kristiansund. I dag er denne veistrekningen en etappe av E-39.
Nettbuss Møre var aktivt med i ekspressruter gjennom NOR-WAY Bussekspress. Det skjedde gjennom tre ruter:
1. Mørelinjen – som er den eldste og ble etablert av Surnadal Billag alt i 1935. Videreført av Nettbuss Møre fra 2003.
2. Dag- og Nattekspressen Ålesund/ Molde – Åndalsnes – Oslo (samarbeid med Lesja Bilruter og Veøy Buss)
3. Nordmørsekspressen Kristiansund – Sunndalsøra – Oppdal – Oslo, som startet 1. juni 2004.
Volda Mineralvatn
Volda Mineralvatn AS, tidligere Brænne Mineralvatn, var en sunnmørsbedrift som lå ved Volda sentrum. Bedriften ble startet i 1915, og ble fra 1927 drevet av familien Brænne. I oktober 2009 meldte bedriften oppbud og Volda Mineralvatn og Brænne-brusen opphørte som produkt etter 94 år med drift. Fabrikken produserte saft, leskedrikk, brus og mineralvann. Den hentet vann til produksjonen fra sin egen kilde, Aasen-kjelda, som ligger like ved Ivar Aasens hjemsted, 150 meter nede i grunnfjellet.
Brænne Mineralvatn var en av de siste frittstående brus-fabrikantene i Norge, og slet tungt i konkurransen med Romsdalsbaserte Oskar Sylte Mineralvannfabrikk.
Brænne gjorde en avtale med Lidl i juli 2004 om å produsere en del av deres brusmerker.
Walkin’ My Baby Back Home
«Walkin' My Baby Back Home» er en populær amerikansk sang, skrevet av Fred E. Ahlert (melodi) og Roy Turk (tekst) i 1930. Den kom første gang på den amerikanske listen i 1931 med versjoner av Nick Lucas (# 8), Ted Weems (også # 8), The Charleston Chasers (# 15) samt Lee Morse (# 19).
En innspilling gjort av Jo Stafford 9. november 1945 ble utgitt på 78-platen Capitol 20049 samt på hennes LP-plate Songs by Jo Stafford (Capitol B-D23).
Harry Richman spilte inn sangen 4. november 1947. Denne versjonen ble utgitt på 78-platen Decca 24931.
En slagerversjon ble spilt inn av Nat King Cole 4. september 1951 og utgitt på 78-platen Capitol 2130. Den kom på en åttendeplass i 1952.
Sangen lå også på listen samme år som nummer fire i en versjon spilt inn i februar 1952 av Johnnie Ray og utgitt på 78-platen Columbia 3971.
«Walkin' My Baby Back Home» var også tittelmelodien til en film fra 1953 med Donald O'Connor, Janet Leigh, Buddy Hackett og Scatman Crothers i hovedrollene. I filmen ble sangen fremført av Donald O'Connor.
I 2008 spilte Natalie Cole inn sangen som en virtuell duett med sin far og det var den første singlen fra CD-platen Still Unforgettable. Den ble utgitt 9. september 2008.
Andre versjoner
Blant de tallrike artistene som har spilt inn «Walkin' My Baby Back Home» kan en nevne Louis Armstrong, Maurice Chevalier, Bing Crosby, Ella Fitzgerald, Paul Anka samt Dean Martin.
«Sakta vi gå genom stan»
I 1961 spilte Monica Zetterlund med Georg Riedels orkester inn «Sakta vi går genom stan» til en EP med samme navn (Philips 433 404 PE). Beppe Wolgers skrev den svenske teksten med lokalisering til Stockholm.
Norske versjoner
Beppe Wolgers og Hartmann er kreditert for den norske teksten. Viggo Sandvik har også skrevet en norsk tekst. og Inge Ulrik Gundersen har skrevet en norsk tekst på Fredrikstad-dialekt. Edvard Hoem har skrevet en tekst på nynorsk.
Joseph Hou Joshan
Joseph Hou Joshan (胡若山, født 22. februar 1881 i Zhoushan i Kina, død 28. august 1962 i fengsel i Hangzhou ) var katolsk biskop av Taizhou (Linhai) i provinsen Zhejiang i Kina.
Bakgrunn
Han ble foreldreløs som femåring og ble så oppdratt av katolske misjonærer. Han studerte på skoler i Dinghai, Ningbo og Jiaxing. Den 6. november 1906 trådte han inn i lasaristenes orden.
Prest
Han ble presteviet 5. juni 1909.
Han gjorde pastoralt arbeide i seks år. Deretter underviste han i filosofi og dogmatisk teologi ved presteseminaret i Ningbo. Han var teologisk rådgiver ved den kinesiske plenarsynoden i 1924 i Shanghai.
Biskop
Den 30. juli 1926 ble han utnevnt til apostolisk vikar av Taizhou, og bispeviet av pave Pius XI i Peterskirken i Roma 28. oktober samme høst.
Da Taizhou ble elevert til bispedømme i 1946, ble biskop Hou dets første ordinarie biskop.
Da kommunistene overtok makten i Kina i 1949, forble han i Taizhou. Men han ble arrestert og holdt fengslet av myndighetene i Hangzhou. Han døde i fengselet i 1962.
Episkopalgenealogi
Hans episkopalgenealogi er:
Ragna Wettergreen
Ragna Marie Wettergreen (født Olsen; 1864–1958) var en norsk skuespillerinne.
Familie
Ragna Wettergreen var datter av byggmester Olaus Olsen og Inger Marie Rynning Kristianisen, og søster av skuespiller Marta Frogg. Hun ble 1. november 1889 gift i Kristiania med overrettssakfører Haakon Ingolf Wettergreen (1858–1902). Hun ble gift annen gang i 1903 med artillerikaptein Roald Skancke (1876–1932). Før hun ble gift benyttet hun kunstnernavnet Ragna Rynning.
Biografi
Hun debuterte på Christiania Theater 3. mars 1886, i rollen som Hermine i stykket En Hovmester. Annendebuten kom i stykket Leonarda, hvor hun spilte Aagot. Hun var ansatt ved Christiania Theater i perioden 1886–1899, før hun fulgte de fleste av teaterkreftene derfra til det nye Nationaltheatret.
Fra 1899 til 1934 var hun en av hovedkreftene ved Nationaltheatret, unntatt sesongene 1905–09 da hun var primadonna ved Fahlstrøms Theater. Hun spilte i flere urfremføringer av Henrik Ibsen. Hennes kunst forente sikker intuisjon, stor sjarm, sterkt temperament og en nyansert teknikk. Blant hennes ypperste karakterroller var Gina Ekdal i Vildanden, fru Arvik i Når den ny vin blomstrer, Konge-Juliane i Hamsuns Livet ivold, Alice i Dödsdansen og Laura i Faderen av Strindberg. Hun var også en glansfull lystspillkunstner. Hun trakk seg tilbake fra scenen omkring 1940, men juni 1952 vendte hun tilbake i sin gamle glansrolle som bestemoren i Eventyret av G. A. de Caillavet og Robert de Flers. Hun var med på 105 oppsetninger i Nasjonalteateret i Oslo. I de siste forestillingene var hun nesten 88 år gammel.
Ragna Wettergreen fikk kunstnerlønn fra 1949.
I Stavanger er hun hedret med Ragna Wettergreens gate som ligger på Auglend på Hinna.
MK Airlines Flight 1602
MK Airlines Flight 1602 var en Boeing 747-200F som styrtet etter at flyet tok av fra Halifax lufthavn i Canada med destinasjon Zaragoza lufthavn i Spania. Ulykken skjedde på grunn av en pilotfeil. Flyet slo i bakken, ble slitt sønder og eksploderte. Alle de syv besetningsmedlemmene omkom.
Cesur
Cesur (fra latin caesura, «snitt», «overskjæring». Alternativt «cesura», flertall: caesurae) er i metrikken en betegnelse for en pause som deler en verselinje i to.
I de fleste tilfeller vises cesur ved hjelp av tegnsetting; komma, semikolon, tankestrek og lignende.
Cesur ble i stor grad brukt i gresk og latinsk lyrikk, spesielt i den heroiske verseformen daktylisk heksameter. I tradisjonell angelsaksisk poesi ble to halvsetninger knyttet sammen ved hjelp av et pustemellomrom. I moderne utgivelser av denne litteraturen markeres cesur enten av et lengre typografisk mellomrom, eller ved tegnsettingen //.
Musikk
Innen musikken brukes begrepet om en kort pause mellom to fraser, oftest som en pustepause og gjerne ved at tonen rett før pausen forkortes for at tempoet ikke skal påvirkes. Ellers kan cesur også brukes som et agogisk virkemiddel.
Eksempler
Cesur ble brukt i gresk poesi, eksempelvis i åpningslinjen av Iliaden:
Denne linjen inkluderer en maskulin cesur etter θεὰ, et naturlig brudd som deler linjen i to logiske deler. I motsetning til senere forfattere benytter homeriske verselinjer ofte en feminin cesur.
Angelsaksisk:
Cesur var enda viktigere i angelsaksiske vers enn i gresk og latin poesi, som for effektens skyld kunne utelate cesur i hvilken som helst linje. I alliterative vers som var i bruk på de fleste eldre germanske språk, var cesur en integrert del av selve verseformen. Følgende er fra åpningslinjen i Beowulf:
Calanus brevicornis
Calanus brevicornis er en art av hoppekreps, en del klassen Maxillopoda. Den er et dyreplankton som utgjør føde for blant annet fiskeyngel. Den lever av alger og plankton.
Arten ble første gang beskrevet av John Lubbock i 1863.
Syver Leivestad
Syver Leivestad (født 13. september 1955) er ordfører (H) i Hole kommune fra 2019.
Leivestad er utdannet både sivilt og militært som fly- og maskiningeniør, og har offisersutdanning fra Luftforsvaret. Han har hatt en karriere som sjefsingeniør i Fred Olsens Flyselskap, og administrerende direktør i Partnair A/S. Han ledet sistnevnte selskap gjennom Partnair-ulykken, og gikk i 1990 over til SAS hvor han har ledet statsjonsvirksomheten på Fornebu, organisasjonsavdelingen og HR-avdelingen i SAS Norge, og var deretter teknisk direktør i SAS Norge. Leivestad var også aktiv innen bilbransjen og ble i mars 2004 administrerende direktør i Norges Bilbransjeforbund (NBF).
Atylotus olsufjevi
Atylotus olsufjevi er en av kleggene i slekten Atylotus. Den er utbredt i Europa, i Portugal. Ikke i Norge.
Atylotus olsufjevi tilhører gruppen av insekter med fullstendig forvandling (holometabole insekter), som gjennomgår en metamorfose i løpet av utviklingen. Larvene er radikalt forskjellige fra de voksne i levevis og i kroppsbygning. Mellom larvestadiet og det voksne stadiet er et puppestadie, en hvileperiode, der fluens indre og ytre organer endres.
Roti (øy)
Roti er en øy i Indonesia. Øyen ligger 500 km nordøst for Australia. Sammen med noen små øyer i nærheten utgjør Roti regionen Roti Ndao, som i 2005 hadde en befolkning på ca. 109 000.
Det sies at Roti fikk sitt navn ved en feiltakelse da en portugisisk sjøfarer kom til øyen og spurte hvor han var. Mannen han spurte, som ikke snakket portugisisk, misforstod og introduserte i stedet seg selv; "Roti".
Spring Is Here
«Spring Is Here» er en amerikansk populærmusikksang med melodi av Richard Rodgers og tekst av Lorenz Hart. Den ble skrevet til musikalen I Married an Angel (1938), hvor den ble introdusert av Dennis King og Vivienne Segal. (i rollene som Count Willy Palarffi og Countess Peggy Palarffi)
«Spring Is Here» ble spilt under rulletekstene i begynnelsen og delvis sunget av Jeanette MacDonald i åpningsscenen i filmversjonen av I Married an Angel (1942). Den ble også spilt på et kostymeparty, sunget av Jeanette MacDonald og Nelson Eddy og spilt som bakgrunnsmusikk.
Norsk versjon
Egil Hagen har skrevet en norsk tekst. På norsk bærer den tittelen «Vår i luften».
Jean-Pierre Leveugle
Jean-Pierre Leveugle (født 1943) er en belgisk dirigent.
Leveugle var dirigent for Brass Band Midden-Brabant i en årrekke, og sammen med dem representerte han Belgia flere ganger i europamesterskapet for brassband.
Aa Saint-Omer Golf Club
Aa Saint-Omer Golf Club er en golfklubb i Pas-de-Calais i Frankrike. Klubben er vert for turneringen Aa Saint-Omer Open hvert år på Europatouren.
Camille Chamoun
Camille Nimr Chamoun (arabisk:, Kamīl Sham'ūn; født 3. april 1900 i Deir el Qamar, død 7. august 1987 i Beirut) var president i Libanon fra 1952 til 1958. Han var en av landets førende kristne ledere under mesteparten av den libanesiske borgerkrigen (1975 – 1990).
Chamoun ble utdannet til advokat i Frankrike. Han ble valgt inn i det libanesiske parlamentet for første gang i 1934, og han ble gjenvalgt ved valgene i 1937 og 1943. Som forkjemper for Libanons uavhengighet fra Frankrike, ble Chamoun arrestert den 11. november 1943, og satt fengslet i elleve dager, sammen med Bishara el-Khoury og Riad Al Solh. Massive offentlige protester førte til hans løslatelse den 22. november 1943 som også feires som Libanons frigjøringsdag.
Chamoun ble gjenvalgt til den libanesiske nasjonalforsamlingen, i 1947 og 1951, og han satt som ambassadør til Storbritannia fra 1944 til 1946, og som ambassadør til FN etterpå. Da president Bishara el-Khoury ble tvunget til å gå på grunn av påstander om korrupsjon i 1952, ble Chamoun valgt til å erstatte ham. Mot slutten av presidentperioden, forsøkte forskjellige arabiske grupperinger med betydelig støtte i Libanons muslimer (spesielt sunni-muslimer) å styrte Chamoun og hans regjering i juni 1958. Chamoun var grunnlegger av National Liberal Party, og som leder av dette patiet ble han valgt til nasjonalforsamlingen igjen i 1960. Han ble beseiret ved valget i 1964. Chamoun huskes som en av de viktigste kristne nasjonalistiske ledere i Libanon.
Eivind Sundt
Eivind Sundt (født 15. november 1918, død 21. august 1987) var en norsk godseier og entomolog. Han var yrkesmessig engasjert med skogsdrift og trelast. Hans interesse for insekter (entomologi) var på fritiden.
Han ble tidlig interessert i naturen og insekter, og allerede som 12-13 år gammel begynte han å samle på biller. Sundt ble i 1931 eller 1932 kjent med Thomas Georg Münster og dette fikk stor betydning. I sin samling hadde Münster hundrevis eller tusenvis av sigarkasser med biller. De ble nære venner og var ofte ute å samlet biller. Etter Münsters død knyttet Sundt et nytt vennskap med Andreas Strand, de hadde nesten daglig kontakt. Sammen med Strand ble det mange samleturer, blant annet til Nord-Norge. Sundt forteller at å samle i motlys mot en lav kveldsol ofte kunne gi fine resultat. Han forteller at Strand var ivrig med å samle flomrusk langs elvebredden og ofte kjørte bil med insekthoven ut av bilvinduet. Senere anskaffet Sundt seg en spesial hov for å bruke under bilkjøring. Disse metodene ga mange fine funn.
Eivind Sundt ble medlem i Norsk Entomologisk forening i 1937 og var medlem i 50 år. Han har flere perioder bak seg i styret, som kasserer og revisor i 23 år.
Fjærvinger / frynsevinger
Særlig slekten Acrotrichis interesserte Sundt, og han beskrev ni nye arter for vitenskapen. Til å begynne med konsentrerte han seg om de fennoskandinaviske artene. Dette medførte en revisjon basert på et materiale på 10 000 eksemplar. Etterhvert utvidet Sundt sin interesse til å omfatte hele den palearktiske sone og Nearktis. Sundt opparbeidet seg stor internasjonal kompetanse på denne gruppen og fikk mange internasjonale kontakter. Han påtok seg å bearbeide materiale fra ulike steder i verden, som Tyskland, Etiopia, Canada og Mongolia. Materialet fra museet i Chicago omfattet alene mer enn 100 000 dyr.
Hans viktigste vitenskapelige arbeid er nok revisjonen av de nordiske artene.
Utmerkelser
Eivind Sundt ble i 1980 æresmedlem av Norsk entomologisk forening. Æresmedlemskapet fikk han for sin innsats og studie av biller. Noe som gjorde han til en internasjonal spesialist på gruppen fjærvinger  (Ptiliidae).
Publikasjoner
Eivind Sundt har skrevet tolv vitenskapelige publikasjoner.
Saint-Omer
Mot slutten av den andre verdenskrig bygde Tyskland et stort anlegg her for å starte rakett-angrep på England, som en siste krampetrekning mot de allierte. Heldigvis ble V-2-rakettangrepene aldri realisert som planlagt. La Coupole, en enorm betongkuppel, er nå et museum.
Aa Saint-Omer Golf Club er sete for den årlige golfturneringen Aa Saint-Omer Open, som er en del av Europatouren.
Befolkningsutvikling
Antall innbyggere i kommunen Saint-Omer
Ulf Lundell
Ulf Lundell, døpt Ulf Gerhard Lundell, også kalt «Uffe», (født 20. november 1949 i Stockholm) er en svensk rockesanger, låtskriver, forfatter, billedkunstner og poet.
Musiker
I fotsporene til Bob Dylan og Bruce Springsteen fikk Lundell en meget sentral posisjon som sanger og låtskriver i Sverige på 1970- og 1980-tallet. Presis som i sine bøker, kjennetegnes hans musikk av en kombinasjon av det utadvendte og det sarte.
Starten
Lundell ble født i et arbeiderklassehjem i Stockholm. I ung alder fikk han sin første gitar. 1966 begynte han å arbeide og gikk fra den ene jobben til den andre, blant annet som postmann. Han begynte også å skrive sine egne sanger og sendte dem inn til ulike plateselskaper. Etter noen år fikk han endelig en avtale med EMI. Det resulterte i debutplaten Vargmåne i 1975. På den platen finner man klassikere som «Sextiosju, Sextiosju» og «Stockholms City».
Gjennombrudd
Året etter slapp han Nådens År, som var en slags hyllest til hans sønn Calle. Dette ble hans så langt mestselgende plate. Ripp Rapp kom ut i 1979, og i 1980 kom Längre Inåt Landet. Dette var et dobbeltalbum som var innspilt i London. På dette albumet hadde han med blant annet Mats Ronander på gitar og munnspill og Niclas Strömstedt på keyboards. Så kom albumet Kär Och Galen 1982. Dette albumet inneholdt bl.a. sangen «Öppna landskap», som nærmest fikk status som en ny nasjonalsang i Sverige og vel får sies å markerte det store gjennombruddet for Lundell. Sangen ble nevnt i taler av både konge og politikere. Som en av få sanger, ble denne også kjent utover landets grenser.
Den Vassa Eggen fra 1985 betraktes ofte som et av hans beste album, selv om det er veldig ulikt Kär Och Galen. «Den Vassa Eggen» handler mye om en skilsmisse han nettopp hadde opplevd.
De følgende årene var det en intensiv turnevirksomhet. I 1988 gikk han gjennom en stor forandring i livet og ble kristen. Samme år kom platen Evangeline som var et dobbelalbum med klart religiøse tekster. Utanför murarna kom 1989. Med Måne Över Haväng kom Lundell tilbake med tekster som var kritiske til den moderne sivilisasjonen, fortsatt med den samme melodiske rocken. Xavante fra 1994 fulgte i samme stil, men live begynte Lundell å bruke et hardere og røffere lydbilde. Nå startet også en veldig produktiv periode. Det ble turneer, samlealbum og stort sett nye studioalbum hvert år.
På Andra Sidan Drömmarna, som var et dobbel-album og kom ut i 1996, og Män Utan Kvinnor fra 1997 handlet om det samme som de to tidligere platene, og var også preget av pessimisme. De fikk blandet mottakelse.
Produktiv
På Slugger og Fanzine brukte han en del av den vrenglyden han hadde brukt live. De platene solgte ikke så mye. I 2000 kom så albumet I Ett Vinterland. Der var han igjen tilbake til den melodiske rocken som han brukte på 90-tallet.
På 2000-tallet har Lundell fortsatt å gi ut plater og bøker, hvert eller annet hvert år. Han har også turnert mye på hele 2000-tallet, senest en stor turne i 2015 med strålende omtale.
Forfatter
1976 debuterte han som romanforfatter med generasjonsromanen Jack. Jack handler om en ung artist og det å vokse opp Stockholm i de første frynsete årene av 1970-tallet. Boken ble fort en bestselger. Foruten som egen bokutgivelse, gikk den i Norge som føljetong i Dagbladet. Boken ble filmatisert 1977. Regissøren var Janne Halldoff som skrev manuset sammen med Lundell. Forfatteren prøvefilmet med seg selv for hovedrollen, men ga den isteden til Göran Stangertz. Musikken sto Lundell og bandet Nature for.
Så kom Sømnen i 1977. Den boken er mer melankolsk. Lundell er ofte opptatt av sin egen generasjon og sine egne problemer og kan være meget selvutleverende. Sömnen ble filmatisert i 1984. Av andre romaner kan nevnes Kyssen (1981), Hjärtats ljus (1983), En varg söker sin flock (1989), Saknaden ( 1992), Friheten (1999), Frukost på en främmande planet ( 2003) og Värmen (2005).
Lundell skriver også dikt. En av hans utgivelser er «Tid för kärlek» (1984). Mange av bøkene hans er oversatt til norsk.
Ali Mahir Pasha
Ali Mahir Pasha (arabisk: علي ماهر باشا; født 1882, død 25. august 1960) var en egyptisk politiker. Han var Egypts statsminister fra 30. januar til 9. mai 1936, for andre gang fra 18. august 1939 til 28. juni 1940, for tredje gang fra 27. januar til 2. mars 1952, og for fjerde og siste gang fra 23. juli til 7. september 1952. Hans siste regjering endte da han ble tvunget til å trekke seg på grunn av hans opposisjon mot Den egyptiske landreformen.
Ulf Lundell
Bibliografi
Romaner
Poesi
Norman Rockwell
Norman Rockwell (født 3. februar 1894 i New York City i USA, død 8. november 1978) var en amerikansk maler og illustratør. Han ble særlig kjent for en stor mengde poengterte omslagsillustrasjoner til det populære ukebladet The Saturday Evening Post mellom 1916 og 1963.
Norman Rockwell arbeidet i en realistisk, fotobasert malertradisjon med detaljerte, ofte humoristiske hverdagsmotiver fra amerikansk folkeliv. Han ble enormt populær hos publikum, og høstet stor anerkjennelse også av kunstkjennere, for sine håndverksferdigheter og som samtidsskildrer. Rockwells forføreriske bilder er samtidig blitt anklaget for å være overtydelig, kitschaktig fortellerkunst med sentimental idyll, konservative holdninger og endimensjonale poenger. De representerer likevel noe av det beste innen 1900-tallets illustrasjonskunst og populærkultur, og har hatt stor betydning for amerikaneres syn på seg selv og landets nyere historie.
Kya fyr
Kya fyr er et kystfyr som ligger på holmen Kya, 15 kilometer ut i havet vest for bygda Seter i Osen kommune i Trøndelag. Fyret er det nordligste på Fosenhalvøya. Fyrstasjonen ble opprettet i 1920, og automatisert og avfolket i 1958. Det regnes for å være et av Norges mest værutsatte fyr, der landgang selv i godt vær er vanskelig.
Arnfinn Nordbø
Arnfinn Nordbø (født 1. juli 1983 i Stavanger), vokst opp i Randaberg, er en norsk forfatter som i 2009 gav ut boka Betre død enn homofil? på Det Norske Samlaget. Nordbøs historie ble kjent da han i mai 2008 ble intervjuet av Stavanger Aftenblad. Han har vært en viktig bidragsyter i debatten om homofili og kristendom. For boken fikk han Siddisprisen 2009, og i forbindelse med tildelingen uttalte juryen at han fortjente heder «fordi han reiste opp en debatt mange trodde var gått ut på dato i 2009.» I 2009 tronet Arnfinn Nordbø øverst på Gaysirs kåring over hvem som hadde størst evne, vilje og mot til å påvirke homofiles levekår i Norge. I begrunnelsen stod det: "I kraft av sitt mot, sin stolthet og synlighet kan Arnfinn ha satt igang prosesser i de konservative kristne miljøene som på sikt kan flytte fjell. Han gir inspirasjon til unge kristne homofile."
Nordbø har også vært aktiv sangevangelist. Sammen med sin bror har han gitt ut tre musikkalbum med religiøse sanger.
Kya fyr
Byggingen av fyret
Kya fyr var ett av syv store kystfyr som ble bygget i 1920-årene. De andre fyrene var Geitungen, Storholmen, Bremstein, Måløy-Skarholmen, Fugløykalven og Makkaur. Kystfyrene ligger lengst ute og er første landkjenning for skip som kommer fra åpent hav. Bevilgningen ble gitt i 1915 for bygging av en fyrstasjon på den lave holmen Kya sør for havstykket Folda. Den opprinnelige planen var å bygge et boligbygg i naturstein for fyrbetjeningen og deres familier ved siden av selve fyrbygningen. Fyrdirektøren ombestemte seg da han ble gjort kjent med at bølgene ofte slår over holmen. En fryktet ikke at bygningen skulle ødelegges, men «at kvinder ikke vil kunne holde det ut uten at deres nerver blir ødelagt». Isteden ble det foreslått et jerntårn, innredet kun for å huse fyrbetjentene.
Norman Rockwell
Norman Rockwell påvirket også flere illustratører, blant annet den svenske ukebladtegneren Gerd Miller (1925–1988) og den danske, internasjonalt kjente Kurt Ard som leverte Rockwell-inspirerte forsideillustrasjoner til Allers Familiejournal og andre magasiner på 1960- og 1970-tallet.
Kya fyr
Byggingen av fyret
Det ble vedtatt å mure opp en syv meter høy sokkel av naturstein. På denne ble det satt opp et ni meter høyt støpejernstårn, hvor små værelser for fyrbetjentene ble innredet. I fyrbygningen var det også kjøkken, proviant- og kullrom, samt vanntank. Det var vanlig å bygge en solid sokkel som selve tårnet hviler på, fordi støpejernstårnene ikke var solide nok til å tåle harde påkjenninger fra bølger.
Norman Rockwell
Illustrasjonseksempler
Flere av Norman Rockwells magasinillustrasjoner har fått nærmest ikonisk status i amerikansk populærkultur. Det gjelder blant annet fire frihetsmotiver opprinnelig malt for The Saturday Evening Post i 1943 og trykt som propagandaplakater for sivil krigsinnsats i USA under andre verdenskrig.
Kya fyr
Byggingen av fyret
Det var kjent at havdønningene som slår inn mot Kya ville gjøre landingsforholdene vanskelige, selv på gode dager. Det ble derfor bygget en solid kai med kran. Et naust av betong ble også bygget; fra dette gikk en skinnegang ned til kaien. Fyrvesenet torde ikke å la kranen på kaien stå ute permanent, og derfor ble den tatt ut og inn av naustet hver gang det var bruk for den.
Fyret ble bygget av et lag arbeidere fra Dalsfjorden på Sunnmøre, slik tilfellet er med mange norske fyr.
Bildegalleri
Fotografiene nedenfor er tatt det året fyret ble bygget.