cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Mobiltelefon
Mobiltelefoni i 1980-årene
Det første automatiske systemet, NMT 450, ble en umiddelbar suksess. Selv de mest optimistiske prognosene ble sprengt etter kort tid. Spesielt i sentrale strøk var nettet overbelastet og det var vanskelig å få samtaler gjennom. I 1985 var trafikken på 450-nettet i Oslo-området i gjennomsnitt 22 000 samtaler daglig. NMT 900 var i en prosjekteringsfase og man så for seg at en tredobling av kapasiteten i nettet var nødvendig for å dekke behovet. De første delene av NMT 900 systemet ble operative i Oslo-området 2. halvår 1986 og i løpet av 1987 var også Bergen, Trondheim, Stavanger og Haugesund samt hovedveiene mellom disse byene dekket av NMT 900.
I 1991 ble det norske selskapet NetCom GSM tildelt mobil konsesjon i Norge, og NetCom og Telenor begynte året etter utbygging av GSM 900 mobilnett i Norge. Dette innledet æraen med digital mobiltelefoni.
Digital mobiltelefoni
Da tredje generasjons mobiltelefoni (UMTS) ble utbygd fra omkring 2001, ble det også mulig å overføre større mengder data via mobiltelefon. UMTS, eller såkalt 3G, har hastigheter opp til 384 kbps (datakapasitet), mens såkalt turbo-3G (HSDPA) har hastigheter i dag på 2 000-4 000 kbps, men som teoretisk vil kunne nå 14.400 kbps. Både NetCom og Telenor lanserte HSDPA i Norge høsten 2007.
I Norge bygger selskapet Nordisk Mobiltelefon Norge AS for tiden ut Ice CDMA 2 000 mobilnett i 450 MHz-båndet med meget god rekkevidde og båndbredde omkring 2 000 kbps, men tilbyr inntil videre (2008) kun datatrafikk, og ikke taletelefoni.
Etter hvert har telefonapparatene blitt mer avanserte og utstyrt med digitalkamera. Telefonene kan nå brukes til å sende digitale bilder, lyd og video (MMS) og de fleste telefoner har støtte for spill som gjør telefonen til en mobil underholdningsenhet. Mobiltelefonen har tradisjonelt vært et symbol på en person som følger med i tiden og som har et behov for å være tilgjengelig, men er i dag allemannseie og er mer brukt enn fasttelefonen. I 2007 var det 1 milliard fasttelefoni-abonnement og 3 milliarder mobilabonnement i verden.
Markedene for mobiltelefoni er grundig regulert i Europa, i Norge gjennom Nasjonal kommunikasjonsmyndighet. Siden nettverkene er svært kostbare å bygge ut har myndighetene stimulert konkurransen gjennom å pålegge de(n) dominerende netteier(ne) å slippe til konkurrenter i mobilnettet, enten gjennom videresalg av netteiers tjenester, gjennom egen tjenesteutvikling og eget utstyr utplassert i dette nettet (MVNO), eller gjennom adgang til å sende egen trafikk i netteiers nett (roaming). Både pris og vilkår for å sende samtalen ut av et nett (originering) og pris og vilkår for å motta samtalen til et nett (terminering) kan være regulert. Ekomloven med tilhørende forskrifter regulerer telefoni i Norge.
Mobilbruk og mobilpenetrasjon
Det er i 2008 om lag 3 milliarder mobilbrukere i 224 land og regioner i verden, fordelt på 930 mobilnettverk. Mobilpenetrasjon er antallet abonnementer per innbygger. Penetrasjon over 100 % forekommer, og betyr vanligvis at enkelte har to eller flere abonnementer, og at SIM-kort også brukes i styringssystemer, alarmsystemer, ol.
Tabellen viser antall mobilkunder per region og verdensdel fra 2001 til
Det er Europa som er verdens beste mobilmarked målt i utbredelse per innbygger, og inntekt per bruker. I år 2000 var 37% av alle verdens mobiltelefoner i Vest-Europa, mot 31% i Asia. Målt i verdi er fortsatt Europa verdens største mobilmarked, men Asia er i ferd med å innhente denne posisjonen. Antallet brukere er allerede kalrt større i Asia, med 41% av mobilbrukerne i slutten av 2007, mot 27% for Europa.
Største mobilmarkeder etter land
De største markedene 31.desember 2006, med mobilpenetrasjon i parentes, er:
• Kina 461 millioner (35 %)
• USA 233 millioner (77 %)
• India 166 millioner (15 %)
• Russland 120 millioner (84 %)
• Japan 102 millioner (79 %)
• Brasil 100 millioner (53 %)
• Tyskland 84 millioner (102 %)
• Italia 72 millioner (123 %)
• Storbritannia 70 millioner (116 %)
• Indonesia 64 millioner (28 %)
• Mexico 57 millioner (53 %)
• Ukraina 49 millioner (107 %)
• Spania 46 millioner (106 %)
• Tyrkia 44 millioner (60 %)
• Filippinene 42 millioner (49 %)
• Thailand 41 millioner (63 %)
• Sør-Korea 40 millioner (84 %)
• Polen 37 millioner (96 %)
• Pakistan 35 millioner (22 %)
• Sør-Afrika 34 millioner (72 %)
• Nigeria 32 millioner (24 %)
• Argentina 32 millioner (81 %)
• Colombia 30 millioner (64 %)
• Taiwan 23 millioner (102 %)
• Algerie 21 millioner (63 %)
Med over 500 millioner brukere er Kina verdens fremste mobilnasjon, etterfulgt av USA, India, Russland og Japan. Målt per innbygger har derimot østeuropeerne størst mobilbruk, mens inntekten per kunde er størst i Vest-Europa. I Vest-Europa har nå bare Belgia og Frankrike under 100 % mobilpenetrasjon. I Øst-Europa har mange land langt høyere mobilpenetrasjon enn for eksempel USA, Japan og Frankrike. Mobilen er utvilsomt et viktig statussymbol i mange nye markeder, i tillegg til at fastnettet ofte ikke er noe alternativ.
Rowan Blanchard
Rowan Eleanor Blanchard (født 14. oktober 2001 i Los Angeles i California) er en amerikansk skuespiller.
Rowan Blanchard spilte rollen som Rebecca Wilson i Spy Kids: All the Time in the World (2011). I 2014 er hun aktuell med TV-serien Girl Meets World, oppfølgeren til Boy Meets World. Blanchard spiller her hovedrollen Riley Matthews, datteren til Cory og Topanga Matthews fra originalserien. Serien går på Disney Channel. Hun er også en aktivist gjennom sosiale medier, og tar opp tema som likestilling.
Mobiltelefon
Største mobilmarkeder etter land
Utviklingen av mobilmarkedet i USA går langsommere enn man nok kunne forvente, fortsatt har under 80 % skaffet seg mobiltelefon. Flere inkompatible teknologier har nok hemmet veksten, og fortsatt er tjenester som f.eks MMS ikke vanlig i amerikanske mobilabonnement. Mest avansert er brukerne og tjenestene i Japan, som har hatt 3G-tjenester siden 1998 og nå er på andre generasjons turbo-3G. Men penetrasjonen i Japan er ikke den høyeste – fortsatt har mange japanere ikke mobiltelefon.
Veksten i mobilbruk er sterkest i Afrika, og har vært det siden 2005, men har siden dette året likevel falt fra 60 % årlig til 40 % årlig. Før 2005 var veksten sterkest i Øst-Europa med opptil 70 % vekst. Etter sterke veksttall de siste ti årene har mobilveksten klart avtatt i hele verden, alle verdensdeler har nå en vekst på 10-35 % og alle verdensdeler vokser saktere enn i 2001.
Teknisk
Normalt vil en mobilsamtale i Norge hovedsakelig gå via fiberkabel i bakken. Dersom mobiltelefoni brukes til å forbinde maskiner med hverandre, snakker vi om maskin-til-maskin-kommunikasjon.
Mobiltelefoner i Norge støtter hele frekvensbåndet med alle operatørers frekvensblokker i 900-båndet, og kan derfor i utgangspunktet brukes i kundeforhold hos alle tilbyderne. Derimot låser ofte selgerne telefonen til en operatør. Det er SIM-kortet som sørger for at man hele tiden er tilknyttet nettet til bare et mobilselskap, slik at dette selskapet kan fakturere tjenestene. Mobiltelefoner som støtter to, tre eller fire ulike frekvensområder kalles dual-band-, tri-band- eller quad-band- telefoner, og kan svitsjes over i et annet bånd manuelt eller automatisk, for eksempel når man er i utlandet.
Restriksjoner på bruk i bil
I Norge er det forbudt å bruke håndholdt mobiltelefon under kjøring. Mobiltelefonen skal være fastmontert. Overtredelse av regelen gir pr. desember 2008 en bot på 1300 kroner. Følgende er fastsatt av Samferdselsdepartementet 17. desember 1999 med hjemmel i vegtrafikklov 18. juni 1965 nr. 4 § 23 b: "Fører av motorvogn må ikke bruke mobiltelefon under kjøringen, med mindre mobiltelefonen under bruken er plassert i eller på en holder som er forsvarlig fastmontert i motorvognen. Holder skal være montert i umiddelbar nærhet av rattet og så nært førers ordinære synsfelt under kjøring som praktisk mulig, med mindre holderen er en integrert del av kjøretøyets originalinnredning."
Mobilstråling
Mobiltelefonprodusenter og offentlige faginstanser som WHO, EU og Statens strålevern er enige om at elektromagnetisk stråling fra mobiltelefoner trenger inn i kroppen, men det er ikke dokumentert at slik stråling utgjør noen helsefare.
Utbyggerne av mobilnett i Norge
I Norge er det per i dag tre utbyggere av mobilnett:
Telenor er per tid den aller største. Grunnen til at fokuset på å bygge ut mobilnettet er så stort, er for å kunne tilby det raskest mulige mobilnettet til så mange kunder som mulig over hele landet. Dette krever at det bygges ut konstant etterhvert som teknologien utvikler seg. I 2022 så er utbyggingen av 5G nettet kommet svært godt i gang i mange Norske byer og distrikter.
Mobiltelefonprodusenter
Tabellen under viser salg i tredje kvartal 2010, i tusen enheter, ifølge IT/Telecom-analysebyrået Gartner.
Flisbyen Ballklubb
Flisbyen Ballklubb (stiftet 6. juni 1991) er en fotballklubb. I 2011 spiller A-laget i 3. divisjon, og har med seg flere kjente eliteseriespillere som blant annet Tom Buer og Marius Gullerud. FBK har også ett B-lag dette spiller i 6.div 2011, samt et C-lag som ble startet opp i 2011 og spiller i 9. div.. I tillegg har de et damelag og herrelag som spiller sjuerfotball. FBK har ikke noe eget idrettsanlegg, men spiller sine hjemmekamper på Lillestrøm Stadion.
Cubas herrelandslag i basketball
Cubas herrelandslag i basketball er landslaget i basketball som representerer Cuba i internasjonale konkurranser.
Blackout (Britney Spears-album)
Blackout er det femte studioalbumet til den amerikanske sangeren Britney Spears. Det ble utgitt av Jive Records den 26. oktober 2007. Spears begynte å jobbe med dette albumet tidlig i februar 2006.
Cubas herrelandslag i basketball
Landslaget er rangert som nummer 45 på FIBA-rankingen, og tok bronse i Sommer-OL 1972.
Jos De Man
Jos De Man (født 31. mars 1933 i Roeselare i Belgia, død 3. mai 2021 i Antwerpen) var en belgisk jurist, journalist og forfatter.
Paracylindromorphus
Paracylindromorphus er en slekt av biller som hører til familien praktbiller (Buprestidae).
Jos De Man
Biografi
De Man døde den 3. mai 2021, i en alder av 88 år, av covid-19 i Antwerpen.
Flisbyen Ballklubb
1993-1999 Opp- og nedrykk
Klubbens første sesong var i 1992 og det hele startet i 7. divisjon. I 1993 var klubben klar for 6. divisjon og så 5. divisjon i 1995. Det ble to sesonger i 5. divisjon før det ble klubbens første nedrykk. FBK spilte i 6. divisjon i 1996 til 1999, før klubben gikk på et nytt nedrykk og måtte spille i 7. divisjon i år 2000.
Paracylindromorphus
Levevis
Artene utvikler seg inne i gresstrå på tørre, varme enger.
Flisbyen Ballklubb
2000- Sportslig framgang
Med en 3.-plass i sin 7. divisjonsavdeling i år 2000 var Flisbyen igjen klar for 6. divisjon – og rykket rett opp til 5. divisjon foran 2002-sesongen. Det ble 5 sesonger i 5. divisjon før klubben ble klar for 4. divisjon. I den fjerde sesongen i 4. divisjon vant de sin avdeling og var for første gang klar for nasjonal liga og 3. divisjon foran 2011.
Paracylindromorphus
Utbredelse
Slekten er utbredt i Sør- og Mellom-Europa, Afrika og Asia.
Flisbyen Ballklubb
Flisbyen Ultras Casuals Kamikaze
Flisbyen Ultras Casuals Kamikaze (F.U.C.K), som er Flisbyens supporterklubb, er kjent for sine «kjendis-FUCKers». På FBKs hjemmeside er kjendisene LL Cool J, Rob Lowe, Christina Milian, Kevin Dillon, Peter Mueller, Håvard Bøkko og Dan Eggen avbildet med Flisbyen-drakter.
Margrethe Loe Elde
Margrethe Loe Elde (født i 1968) er en norsk tekstilkunstner.
Utdannelse
Hun har hovedfag fra Hovedfag Statens Håndverks- og Kunstindustriskole i Oslo (1994). Hun er utdannet fra Statens høgskole for kunsthåndverk og design i Bergen (1994-1995).
Samlinger
Hun er innkjøpt av blant annet Nordenfjeldske Kunstindustrimuseum, Nasjonalmuseet, KODE, Kongsberg Kommune og Buskerud Fylkeskommune.
St Anne’s College
St Anne's College er et kollegium ved University of Oxford i England. Kollegiet var tidligere et kollegium forbeholdt kvinner, men har vært et blandingskollegium siden 1979 og er nå stolt av å være «et moderne, fremtidsrettet, intellektuelt ambisiøst kollegium». Kollegiet ligger i Nord-Oxford og ligger ved siden av nabolaget Jericho og ble etablert og utvidet ved gradvis å kjøpe viktorianske bygninger mellom veiene Woodstock og Banbury.
Kollegiet ble etablert i 1879 som The Society of Oxford Home-Students og er i dag et av de største kollegiene ved Oxford med omtrent 450 lavere grads- og 300 hovedfagsstudenter i en relativt lik blanding av menn og kvinner. I årsmeldingen for 2013 opplyser kollegiet at de forventer at deres legat vil overstige 30 millioner pund innen 31. juli 2013.
Late Love
Late Love er debut-musikkalbumet til gruppen Wolves Like Us, utgitt ved plateselskapet Prosthetic i 2011.
Albumet ble generelt positivt mottatt av flere kritikere, ifølge tjenesten Metacritic. Tor Martin Bøe ved VG ga albumet terningkast fire, og hevdet at «My Enemy» var den beste låten på albumet.
Steve Timmons
Steve Dennis Timmons (født 29. november 1958 i Newport Beach i California), amerikansk volleyballspiller som deltok i de olympiske leker 1984 i Los Angeles, 1988 i Seoul og 1992 i Barcelona.
Svart sumpfly
Svart sumpfly (Celaena haworthii) er en sommerfugl som tilhører familien nattfly (Noctuidae). Den finnes nord til Nordland i Norge.
Steve Timmons
Timmons ble olympisk mester i volleyball under Sommer-OL 1984 i Los Angeles. Han var med på det amerikanske laget som vant volleyballturneringen foran Brasil og Italia. De beseiret Canada med 3-0 i semifinalen og i finalen slo de Brasil med 3-0.
Svart sumpfly
Utseende
Et middelsstort (vingespenn 25 – 30 mm), svartbrunt nattfly. Kroppen og forvingen er brunsvart, forvingen med et lysere tverrbånd nær ytterkanten. Nyre- og ringmerkene er hvite eller brunhvite, fra den nedre delen av nyremerket går det to hvite streker mot ytterkanten. Bakvingen er brungrå.
Steve Timmons
Fire år senere, under Sommer-OL 1988 i Seoul, vant han en ny olympisk tittel med det amerikanske volleyball-laget. De vant semifinalen med 3-0 over Brasil og finalen med 3-1 over Sovjetunionen.
Svart sumpfly
Levevis
Svart sumpfly lever på myrer og andre fuktige steder. Larvene utvikler seg til stråene til myrull (Eriophorum spp.) og siv (Juncus spp.). De voksne sommerfuglene flyr om natten, men også av og til midt på dagen i solskinn, i august – september.
Utbredelse
Arten forekommer i Europa og videre østover til Stillehavet i Øst-Sibir. I Norge er den utbredt nord til Nordland.
Auguste Piccard
Auguste Antoine Piccard (1884–1962) var en sveitsisk forsker kjent for sine meteorologiske oppdagelser og utforsking av dyphavene.
Piccard utdannet seg ved ETH i Zürich og ble fysiker ved Det frie universitetet i Brussel i 1922.
Den 27. mai 1931 gjennomførte han og Paul Kipfer en ballongferd som tok av fra i Augsburg, Tyskland og som bragte dem opp til 15 781 meters høyde i den øvre atmosfæren. Hensikten var å måle kosmisk stråling. Den 18. august 1932 nådde Piccard og Max Cosyns 16 940 meter fra Dübendorf i Sveits. Han gjennomførte 27 ballongferder, helt opp til 23 000 meter. Etter andre verdenskrig brukte han erfaringen han hadde ervervet til å utforske dyphavene. I 1953 konstruerte han batyskafen «Trieste» som han benyttet i sin utforsking. I 1960 brukte hans sønn den til å dykke til bunnen av Marianergropen.
Piccards var professor i fysikk og meteorologi, og det var interessen for kosmisk stråling som brakte ham opp i stratosfæren. Hans ballongferder hadde stor betydning for meteorologifaget.
Han var far til forskeren Jacques Piccard og tvillingbror til kjemikeren Jean Piccard.
Piccard i populærkulturen
Piccard var inspirasjonskilde for skikkelsen Professor Calculus (i Norge kjent under navnet Professor Tryphon Tournesol), som er en av gjennomgangsfigurene i den belgiske tegneserien Tintin. Han var også inspirasjonskilde (sammen med tvillingbroren) for Star Trek-skikkelsen Jean-Luc Picard.
Yvonne Hijgenaar
Yvonne Hijgenaar (født 15. mai 1980) er en nederlandsk syklist som konkurrerer i banesykling. Hun representerte landet sitt i Sommer-OL 2012 i London, der hun ble nummer 5 i lagsprint. Hun er tidligere skøyteløper.
Moses fra Khoren
Moses fra Khoren (armensk: Մովսես Խորենացի, Movses Khorenatsi; ca. 410–490-tallet) var en armensk skribent og historiker som skrev om Armenias historie. Han var virksom på siste halvdel av 400-tallet e.Kr., men han har også blitt datert til så sent som 700-tallet. .
Flere av opplysningene om hans liv som er utledet fra hans tekster, blant annet at han hadde vært lærling hos Mesrop Masjtots, oppfinneren av det armenske alfabetet, regnes for usikre.
Bjerknessenteret
Bjerknessenteret for klimaforskning er et forskningssamarbeid om jordens klimasystem. Alle forskerne er ansatt hos en av de fire partnerne: Universitetet i Bergen, NORCE, Havforskningsinstituttet og Nansensenteret for miljø og fjernmåling.
Bjerknessenteret hadde status som senter for fremragende forskning fra 2002 til 2011.
Senteret har særlig fokus på høye breddegrader og formidler kunnskap om klimaendringer for forskere, politikere, industri og publikum.
Den vitenskapelige staben består av mer enn 200 forskere og studenter som kommer fra over 40 land – deriblant Norge, Tyskland, USA, Frankrike og Kina. Forskerne er rekruttert fra flere fagområder med forankring i meteorologi, oseanografi, geologi, fysikk og matematikk.
Senteret ble i 2013 tildelt Christieprisen, som deles ut av Universitetet i Bergen til mottakere som har «bidratt til å fremme eller synliggjøre universitetets sentrale rolle i samfunnsutviklingen».
Ledelse
Bjerknessenteret ledes av Kikki Kleiven ved Universitetet i Bergen. Eystein Jansen og Tore Furevik er tidligere direktører.
Wien
Wien (uttales /viːn/, bairisk: Wean) er Østerrikes hovedstad og største by. Den ligger ved Donau. Byen er inndelt i 23 distrikter. Wien er også en egen østerriksk delstat (siden 1921), som er fullstendig omsluttet av delstaten Niederösterreich. hadde innbyggere per.
Det er en betydelig industri i byen, som likeledes er et viktig sentrum for kultur og vitenskap.
Universität Wien ble grunnlagt i 1365. Byen har flere faghøyskoler, det østerrikske nasjonalbibliotek, verdensberømte muséer, teatre og operaer, blant annet Burgtheater og Staatsoper.
Byen er en betydelig turistby og et viktig trafikknutepunkt. Den er sete for mange internasjonale organisasjoner, som OPEC og Det internasjonale atomenergibyrået, og er dessuten den fjerde FN-byen ved siden av Genève, Nairobi og New York.
Wien har en interessant byplanhistorie. Byen har en indre middelaldersk kjerne som inntil midten av 1800-tallet var omgitt av festningsverk. Festningsverket var blitt bygget ut i løpet av det 15. og 16. århundre for å holde fienden ute, i første rekke tyrkerne. Dette førte til at byen etter hvert holdt på å bli kvalt. Et av byens problemer var at det ikke fantes noen naturlige gjennomfartsveier mellom bykjernen og omlandet, til den bebyggelse som var grodd opp der. Fra 1809 til 1850 hadde ruinene av festningsverket stått uendret, men i 1857 gav keiser Frans Josef sin tillatelse til at befestningene i en bredde av 600 meter kunne rives, og en fikk frigjort et enormt byggeområde. Det ble utlyst en stor konkurranse, og de tre prisvinnernes bidrag ble bearbeidet av regjeringen. Ringstraße, som området ble kalt, består av ca. 30 offentlige bygninger, 38 statuer, syv fontener og fem parker fordelt over ca. 4 km. Ringstrasse fungerte ikke bare som et overgangsområde mellom sentrum innenfor og arbeiderbydelene utenfor. Det hadde også en militær funksjon i tilfelle opptøyer, og kaserner ble plassert strategisk på strekningen.
Gatenettet preges av dette ringformede strøket. Blant de kulturhistorisk mest betydningsfulle bygninger kan særlig nevnes domkirken Stephansdom, keiserens tidligere residens Hofburg, det keiserlige lystslott Schönbrunn, slottet Belvedere, foruten rådhuset og parlamentsbygningen. Naturparken Prater med forlystelseområde er også berømt.
Historie
I romertiden var Wien en befestet leir, Vindobona. I 1278 ble den sentrum i det habsburgske rike (senere Østerrike-Ungarn), noe den var frem til slutten av første verdenskrig, og som medfører at Wien i dag er mye større og mer praktfull som hovedstad enn det nåværende Østerrikes størrelse skulle tilsi. Hele den indre byen finnes på UNESCOs liste over verdens kulturarv. Den ble utsatt for store ødeleggelser under annen verdenskrig, men gjenoppbygget etter krigen.
Wien spilte også en stor rolle i stridighetene mellom de europeiske maktene og Det osmanske riket, og fra begynnelsen av 1500-tallet lå byen nært grensene mot Det osmanske riket. I 1529 ble Wien for første gang beleiret av de osmanske troppene, som imidlertid måtte heve beleiringen etter kort tid. I 1683 ble imidlertid Wien beleiret av osmanene for andre gang, og først etter hjelp fra en rekke katolske stater, deriblant Polen, klarte de keiserlige troppene å heve beleiringen. I de påfølgende krigene ble imidlertid tyrkerne jaget bort fra de ungarske slettene, og Wien ble ikke lenger en grenseby. Et varig minne fra den tyrkiske beleiringen er wienernes forkjærlighet for kaffe.
I 1809 led Napoleon sitt første store nederlag utenfor Wien, men han holdt byen okkupert en stund. Wiens befolkning ble tidoblet fra ca. 130 000 i 1801 til over to millioner i 1910. Følgelig var bolignøden større enn i noen annen europeisk by. I 1910 bodde knapt 1% av Wiens befolkning i husstander på bare én familie. Bare 7% disponerte et bad. Mindre enn en fjerdedel hadde toalett. Mange var Bettgeher (= sengegåere), dvs at de ikke leide et rom, bare en sengeplass. Mange slet med tuberkulose og tarminfeksjoner på grunn av den sviktende drikkevannsforsyningen. Byen var svært konservativ. Frem til 1900 var det forbudt å etablere varehus i Wien, ettersom mer enn halvparten av innbyggerne levde av å drive en liten forretning som neppe ville tåle for mye konkurranse. Telefoner og heiser vant svært langsomt innpass, klær ble sydd for hånd, og frem til 1918 var skrivemaskiner bannlyste fra offentlige kontorer.
Jødisk befolkning
På begynnelsen av 1800-tallet hadde Galicja, som da tilhørte det østerrikske keiserriket, en stor og voksende jødisk befolkning, og størstedelen av jødene i Det østerrikske keiserrike bodde der (omkring 333.000 av offisielt 467.000 i 1850). Lemberg var på 1800-tallet dominerte jøder (rundt en tredjedel av innbyggerne) og etniske polakker (i overkant av 50 % av innbyggerne); etniske ukrainere utgjorde 10-20 %. Den jødiske befolkningen i Galicia var ved århundreskiftet på over 800.000, samtidig flyttet mange jøder fra Galicia til Wien. Fra 1857 til 1890 økte tallet på jødiske innbyggere i Wien fra 6000 til 146.000 slik at hovedstaden i 1890 hadde 12 % jødiske innbyggere noen som hadde stor betydning for Wiens kulturelle og politiske liv. Jødene fra Galicia slo seg stort sett ned i Leopoldstadt. Lemberg var sentrum for den jødiske opplysningsbevegelsen, haskalá. Borgerskapet i Lemberg, både jøder og etnisk polske, brukte stort sett tysk språk til daglig og i skolene, og relaterte seg i stor grad til det kulturelle livet i Wien.
Wien hadde i mellomkrigstiden over 200,000 jødiske innbyggere, nær 10 % av byens befolkning, hvorav mange bidro til byens produktive akademiske og kulturelle liv. Blant andre Sigmund Freud, Gustav Mahler, Stefan Zweig, Karl Popper og Viktor Frankl. Nesten alle jødiske østerrikere bodde i Wien som var et viktig senter for sionisme og for jødisk kultur og utdanning. Ved folketellingen i 1934 var 92 % av Østerrikes 191,481 jødiske borgere i Wien. Videre bodde 6 % av jødene Niederösterreich som omslutter Wien og Burgenland langs grensen til Ungarn.
Under Franz Josefs lange regjeringstid opplevde jødene frihet og relativ trygghet. En stor del av jødene var assimilert til tyskspråklig kultur og hadde antatt en tysk identitet. Politisk var en stor del av jødene i Wien sosialdemokratiske eller sosialliberale, og la vekt på innsats og kvalifikasjoner fremfor nedarvede privilegier. Ungdom av jødisk bakgrunn gjorde det godt i utdanningssystemet og for eksempel var opp mot 40 % av legestudentene av jødisk bakgrunn.
Demografi
Befolkningstallet i Wien nådde en topp i 1916 etter en lengre tids tilvekst. Tilveksten skjedde på tross av barske vilkår for de tilflyttende, men forholdene ble gradvist forbedret, særlig med de store tiltakene under Røde Wien. Byen har i dag gode forhold, både med hensyn til utdannelse, transport, helse, kultur og natur. Etter 1916 inntraff et befolkningsfall pga. krigs- og etterkrigstidene og Wall Street-krakket og depresjonen i 1930-årene.
Befolkningssammensetningen er preget av tiden da Wien var hovedstad i det multietniske Østerrike-Ungarn. Både kultur, religion og språk stammer fra forskjellige folkeslag. Forskjellene er likevel i stor grad visket ut, og bevisstheten om opphav er derfor liten i dag. For eksempel betraktes mange slaviske etternavn i dag som alminnelige «wieneriske». Samtidig er den opprinnelige wienerdialekten sammensatt av ord fra både tysk og det tysk-slaviske-jødiske jiddisch. Dialekten er nå for det meste erstattet av en ny, «hevet» wienerdialekt. Jødiske borgere har også etter 2. verdenskrig stort sett forsvunnet fra byen.
I nyere tid har det laveste innbyggertallet vært i 1987, etter dette har det igjen er steget svakt, og i begynnelsen av 2007 bodde rundt 1,67 millioner mennesker i byen. Omtrent en sjettedel av befolkningen i Wien hadde riktignok ikke østerriksk statsborgerskap. Av utlendingene kommer de fleste fra et av de tidligere jugoslaviske landene.
Randområdene av Wien (kalt «fleskebeltet») har de siste årtiene vokst ved tilflytning, noe som skyldes bedre pendlermuligheter samt roligere og grønnere omgivelser enn i sentrum. Dessuten er folk fra det øvrige Østerrike og spesielt fra Niederösterreich flyttet til hit stort omfang, idet jobbmulighetene i Wien er større enn i de øvrige delstatene generelt.
Religion
Selv om andelen av folk som bekjenner seg til den romersk-katolske tro har falt sterkt siden midten av det 20. århundre er denne trosretningen likevel stadig den dominerende i Wien. Omtrent halvdelen av innbyggerne bekjenner seg til den. Stefansdomen er katedralen for Wien erkebispedømme.
I Østerrike har Islam været anerkjent siden 1912 og presidenten for Østerrikes muslimske trossamfunn har hovedsete i Wien, hvor religionen har blitt den nest største med ca. 8 % av innbyggerne.
Den jødiske menigheten i Wien består kun av omkring 7,000 personer etter en stor emigrasjon før og utryddelse under 2. verdenskrig. Den eneste synagogen som overlevde Krystallnatten er Stadttempelet i 1. Bezirk.
Mecopini
Mecopini er en gruppe av biller i familien snutebiller (Curculionidae). De fleste av artene lever i tropene, to arter finnes i Nord-Europa, men ingen er kjent fra Norge. Conoderinene kan særlig kjennes på at fasettøynene er uvanlig store, og øyesnutebiller ville være et godt norsk navn på denne gruppen. Gruppen er meget artsrik i tropene, men de fleste artene er sannsynligvis ennå ikke beskrevet. I de siste årene er det blitt samlet inn store mengder materiale fra trekroner i tropene, som foreløpig ikke er taksonomisk utredet.
Wien
Religion
Det finnes også en ortodoks menighet med ca. 6 % og en evangelisk-luthersk biskop i byen med ca. 5 % av innbyggere.
Mecopini
Utseende
Små til middelsstore snutebiller med lang snute og lange til svært lange bein. Hodet har en lang, sylindrisk snute og store fasettøyne som dekker det meste av hodet. På farge er de gjerne nokså brokete, med rødlige, brunlige, gule og hvite tegninger. De knebøyde antennene sitter festet langt ute på snuten.
Levevis
For de fleste av de tropiske artene er lite kjent om biologien, men disse billene ser ut til å være tallrike i trekronesjiktet i tropisk regnskog. Man finner ofte billene på død ved og løvverk. Det er kjent at larvene kan utvikle seg i død ved, i bladstilker (på tropiske planter med store blader, blant annet slekten Cecropia), som bladminerere og i frø. Noen få arter er kjent som skadedgjørere, blant annet på bomull. Hos noen arter kjemper hannene om hunnene, de har da gjerne spesielle strukturer (spydlignende pigger, lange bein) som de bruker i denne kampen. Et uvanlig trekk er at de voksne billene av noen arter er svært kjappe og løper rundt på en måte som minner om enkelte fluer. Det vanlige hos snutebiller er at de voksne billene er ganske trege.
Wien
Geografi
Wien er med et areal på 414,65 km² den minste delstaten i Østerrike. Samtidig er det den eneste delstaten som ikke grenser opp til et annet land, da den er avgrenset av delstaten Niederösterreich på alle sider. På grunn av sin særstatus som delstat og samtidig statutarby råder Wien over det største trafikk- og byggeareal av de 9 delstatene i forhold til størrelsen. 11,3 % av det samlede arealet er bebygget, 11,1 % er ferdselsarealer og 2,2 % er banelegemer. Dessuten er Wien delstaten med størst andel parkarealer som utgjør 28,4 % eller 117,76 km². Wien er også en av fire delstater som driver vinifikasjon, 1,7 % av arealet er dekket av vinmarker. Skogarealet dekker 16,6 % og landbruksjord utgjør i alt 15,8 %.
Beliggenhet
At Wien har utviklet seg til en av Europas viktigste storbyer kan byen blant annet takke sin geografiske plassering for. Byen ligger mellom den nordøstlige enden av Alpene i den nordøstlige delen av Wienbekkenet. Den historiske byen Vindobona oppsto opprinnelig på den sydlige siden av Donau, men i dag strekker byområdet seg på begge sider av elven. Wien oppsto i skjæringspunktet mellom de gamle ferdselsårene i øst-vestlig retning (Donau) og nord-sydlig-retning (Bernsteinstrasse). Her kunne Donau lett passeres, ettersom elven i Wienbekkenet forgrenet seg i tallrike elvearmer med mellomliggende småøyer.
Siden Jernteppets fall i 1989 har trafikk- og handelsforbindelsene til de nordlige og østlige nabolandene vokst. Den geografiske nærheten til den forhenværende østblokken er særlig viktig i denne sammenhengen. Wien ligger for eksempel kun 60 km fra den slovakiske hovedstaden Bratislava, noe som er den korteste avstanden mellom to hovedsteder i Europa.
Landskap
Av Wiens byområder er kun en relativt liten del bebygget. Omkring halvparten av Wiens areal er gressletter, hvorav store deler blir utnyttet til landbruk.
Wien stiger fra 151 moh i Lobau til 542 m, som nås på Hermannskogel. I nordvest, såvel som i den vestlige og sydvestlige delen av Wien, strekker Wienerwald (Wienskogen) seg med sine høye fjell (Leopoldsberg og Kahlenberg) og skoger helt inn til byområdet. Donau løper gjennom «Wienerporten», som er en snever åpning mellom Leopoldsberg på høyre bredde og Bisamberg på venstre bredde, på sin vei inn mot Wien. Fra Wienerwald flyter også tallrige små elver inn i byen, hvorav den mest kjente er Wienerelven. Fjellene i vest går i syd over i jernalderterrassene (Wienerberg og Laaer Berg). Dette samlede området blir utnyttet til dyrking av vindruer.
Den østlige delen av byen er preget av flate områder omkring Moravafeltet, som benyttes til landbruk, men som riktignok i tiltagende grad blir bebygget. I sydøst ligger Donau-Auen nasjonalpark, et landskap langs Donau som i 1996 ble nasjonalpark.
Byen er som mange europeiske byer preget av den fremherskende vestavinden, som muligens har medvirket til at beboelsesområdene fortrinnsvis ligger mot vest, mens de forurensende industriområdene overveiende er plassert i byens østlige del.
Inndeling
Wien er oppdelt i 23 bydeler ("bezirke") som hver ledes av en bezirksformann. Inndelingen har eksisteret i sin nåværende form siden 1954.
Klima
Wien ligger i overgangen mellom et maritimt klima og fuktig kontinentalklima i henhold til Köppens klimaklassifisering. Byen har varme somre med gjennomsnittlig høye temperaturer på 22 til 26 °C, med maksimumstemperaturer over 30 °C og minimumstemperaturer på rundt 15 °C. Vintrene er relativt kalde med gjennomsnittlig temperaturer rundt frysepunktet, og snøfall forekommer hovedsakelig fra desember til mars. Vår og høst er kjølig til mildt. Nedbør er generelt moderat gjennom hele året, i snitt 620 mm årlig, med betydelige lokale variasjoner, Wienskogen i vest er den våteste delen (700 til 800 mm årlig) og de flate slettene i øst den tørreste delen (500 til 550 mm årlig).
Transport
Kollektivtrafikken i Wien er sammensluttet i et felles trafikkselskap, Wiener Linien, som inngår i aksjeselskapet Wiener Stadtwerke, som eies 100 prosent av Wiens bystyre. Nettet er godt utbygget og består av 33 sporvognslinjer, 45 busslinjer og 5 U-banelinjer, samt lokaltoget til Baden (Badner Bahn). I Wiens indre by, innenfor Ringstraße, kjører som regel minibusser som lett kan komme rundt i de små gatene. Den største del av sporvognene kjører langs med eller ut fra Ringstraße; hele 7 linjer går ut fra Schottentor. Busslinjene går hovedsakelig fra U-banestasjonene og betjener ytterområdene. Utover Wiener Linien betjener det private selskapet Dr. Richard også en rekke busslinjer. Wiener U-Bahn ble åpnet i 1976, og de fem nåværende linjene, som kjører som en blanding av undergrunnsbane og bybane, bygges ut fortløpende. Der er konkrete planer for (og dermed også finansiering til) utbygging frem til 2020. Wiener Linien transporterer årlig 772 millioner passasjerer (2006).
Den nasjonale og internasjonale togtrafikken utgår fra de 2 store sekkestasjonene Westbahnhof og Franz-Josef-Bahnhof. Det bygges også en ny gjennomgangsstasjon, Wien Hauptbahnhof, som når den står ferdig i 2015 skal knytte sammen linjene fra nord, øst, sør og vest, og dermed forbedre Wiens internasjonale togforbindelser.
Hovedveinettet fra Wien stråler ut fra Gürtel mot de viktigste byene i det gamle Østerrike-Ungarn (f.eks. Praha, Trieste og Budapest). Motorveinettet går mot vest, sør og øst samt en kortere strekning mot nord langs en del av Donau. Motorveiene bindes sammen på tvers av to forbindelsesmotorveier. For den interne trafikken i Wien spiller Ringstraße og Gürtelstraße viktige roller som gjennomkjørsels- og fordelingsgater. De to ringveiene løper langs de gamle vold- og forsvarverkene.
Flytrafikken betjenes fra Flughafen Wien-Schwechat som årlig betjener 7,9 millioner passasjerer og 115,000 flyavganger (2005). Den ligger i Schwechat 18 km sørøst for Wien.
Historisk sett har Donau hatt stor betydning for transport av gods og passasjerer, men i dag er betydningen for Wien minimal og passasjertransporten er hovedsakelig begrenset til turistseilaser.
Kultur
Viktige strømninger som har sitt opphav i Wien er gjerne også navngitt etter byen. Eksempler på dette er wienerklassisismen, første og Andre Wienerskole (musikk), Wienerkretsen (filosofi), Wienergruppen (litteratur) samt den østerrikske skole (vitenskapsteori). Den europeiske kulturepoken omkring århundreskiftet 1900 er ofte kalt Wiener Moderne, idet byen i dette tidsrommet hadde stor innflytelse på hovedstrømningen av europeisk kultur.
Som kulturby har Wien stor internasjonal betydning, og mange prominente musikere og komponister kommer da også fra denne byen. Musikalske spesialiteter fra Wien inkluderer Wienervalsen, Wiener Sängerknaben samt store begivenheter som Nyttårskonserten og Operaballet. Wiener Staatsoper og Volksoper er sentrale scener for henholdsvis opera- og operetteforestillinger, men de oppfører begge forskjellige, gjerne overlappende, genre. Volksoper setter også opp musicals.
Theater an der Wien har hatt mange urfremføringer av forestillinger de siste årene, blant annet på Schönbrunn slott hvor det er marionettedukketeater. Klassisk musikk høres hovedsakelig på Wiener Musikverein og Wiener Konzerthaus, men nylig er det også oppført et Musikkens Hus som fungerer som klangmuseum. Slottet Belvedere fungerer også som museum med østerriksk kunst fra middelalder til i dag. Alle stilperioder representeres også innenfor arkitekturen i Wien: fra den gotiske Stefandomen over Stadtbahnstation Karlsplatz i jugendstil til det farverike Hundertwasserhaus og Wiener Gasometer som er en kombinasjon av gammelt og nytt.
Sub- og ungdomskulturen i Wien har et hovedsete i Werkstätten- und Kulturhaus («Verksted- og kulturhus»), som huser flere hundre arrangementer årlig. Med sine over 12,000 kvadrameter grunnflate er det blant de største bygningene i av denne art i Europa. Også Ernst-Kirchweger-Haus, som har vært okkupert siden 1990, er sentrum for en aktiv og aktivistisk ungdomskultur. Volxtheaterkarawanen er et av tiltakene fra ungdomskulturen som gjennom diverse aksjoner og begivenheter prøver å skape oppmerksomhet omkring forhold de betrakter som urettferdige.
Mat
Wien er verdenskjent for sin Wienerschnitzel, et stykke benfritt kalvekjøtt som er banket flatt, dekket med mel, egg og raspet brød og så stekt i smør. Denne spesialiteten kan man få nesten overalt hvor det serveres mat fra wienerkjøkkenet. Av andre eksempler på Wiens kjøkken kan «Tafelspitz» (meget magert kokt kjøtt av rundbiff), som tradisjonelt serveres med «Geröstete Erdäpfel» (kokte poteter most med en gaffel og deretter stekt) og pepperrotsaus, «Apfelkren» (en blanding av pepperrot og eple) og «Schnittlauchsauce» (en purreløksaus tilberedt med majones).
Wien har dessuten en lang tradisjon med kaker og desserter: apfelstrudel (varm butterdeigstang med eple), «palatschinken» (søte pannekaker) og knödel (boller) ofte fylt med frukter som for eksempel aprikos. Sachertorte, en tørr sjokoladekake med aprikosmarmelade fra Hotel Sacher, er verdenskjent.
Om vinteren er det små gateboder der det selges Maroni (stekte kastanjer) og potetrösti. Pølser er også populære og selges også fra gateboder natten igjennom. Av populære pølser kan nevnes Wiener-/Frankfurterpølsen, «Burenwurst» (kokt med blandet kjøtt) og «Käsekrainer» (krydret svinekjøtt med små stykker ost).
«Naschmarkt» var opprinnelig et marked med frukt, grønnsaker, krydder, fisk, kjøtt og andre matvarer fra hele verden. Idag eksisterer de side om side med restaurantboder som serverer delikatesser. Det avholdes et loppemarked ved siden av Naschmarkt hver lørdag.
I sentrum av Wien ligger det også mange spesialforretninger for mat.
Drikkevarer
Wien er, i likhet med Paris og Praha, en by som har sin egen vinproduksjon i umiddelbar nærhet. Vinen som produseres blir servert i små vinstuer og er kjent som Heuriger. Den dyrkes blant annet i Döbling og Floridsdorf. Vinen blir ofte drukket med kullsyreholdig vann som Gespritzter eller Spritzer. Grüner Veltliner er den mest kjente hvitvinen i Østerrike. Zweigelt og Blaufränkisch er de vanligste rødvinene.
Sebastián Piñera
Miguel Juan Sebastián Piñera Echenique (født 1. desember 1949) er en chilensk økonom og forretningsmann som er Chiles president. Han er medlem av sentrum–høyrepartiet Renovación Nacional (Nasjonal fornyelse), som er en del av koalisjonen Alianza por Chile (Alliansen for Chile). Piñera var president første gang fra 11. mars 2010 til 11. mars 2014. Michelle Bachelet var både hans forgjenger og etterfølger. Hans andre presidentperiode begynte 11. mars 2018.
Wien
Vennskapsbyer
Wien er vennskapsby med følgende byer:
Sebastián Piñera
Akademisk karriere
Piñera er utdannet økonom med doktorgrad fra Harvard University, der han studerte fra 1973 til 1976. Etter å ha vendt tilbake til Chile arbeidet han for FNs økonomiske kommisjon for Latin-Amerika og var professor ved Universidad de Chile, Pontificia Universidad Católica de Chile og ved Universidad Adolfo Ibañez.
Karriere i forretningslivet
Utover 1980-tallet gikk han over til å bli forretningsmann. Han arbeidet for Citicorp og etablerte en rekke foretak, blant dem bankkortselskapet Bancard SA. Før han ble president eide Piñera fjernsynskanalen Chilevisión og hadde eierandeler i flyselskapet LAN Airlines (27 % av aksjene), fotballklubben Colo-Colo (13 %) og flere andre selskaper.
Politisk karriere
I presidentvalget i desember 2009 stilte han som Alianza por Chiles kandidat under kampanjenavnet Coalición por el Cambio (Koalisjonen for forandring). Han vant første valgomgang med 44 % av stemmene. I andre valgomgang, som ble avholdt 17. januar 2010, sto valget mellom Piñera og Eduardo Frei Ruiz-Tagle fra sentrum-venstrekoalisjonen Concertación de Partidos por la Democracia (Samling av partier for demokratiet). Resultater offentliggjort av Chiles valgkommisjon etter andre valgomgang ga Piñera 51,61 % av stemmene, med 48,38 % til sentrum-venstrekandidaten Frei (99 % av stemmene opptalt). Allerede på bakgrunn av de foreløpige resultatene, basert på opptelling av 60 % av stemmene, innrømmet Frei nederlaget og gratulerte Piñera med valgseieren. Det var første gang siden overgangen til demokrati i 1990 at høyresiden vant et presidentvalg i Chile.
I presidentvalget i 2017 fikk han 54,58 % av stemmene.
Riksrett
De såkalte «Pandor Papers» dokumenterte økonomiske uregelmessigheter blant annet knyttet til bankkonti i skatteparadiser impliserte også Piñera, som ble besluttet stilt for riksrett den 9. november 2021. 78 av underhusets 155 representanter, et knapt flertall, stemte for riksrettforhandlinger. Selve saken vil bli avholdt i overhuset, hvor opposisjonen kun har 24 av de 29 stemmene som skal til for å avsette en president. Saken vil utspille seg parallelt med det riksomfattende valget; imidlertid tillater landets grunnlov uansett ikke gjenvalg av presidenten.
Souk
Souk eller souq (arabisk: سوق sūq), også stava soq, esouk, suk, sooq eller suq, er en markedsplass eller et handelsstrøk i en arabisk eller berbisk by. Begrepet brukes ofte for å navngi det lokale markedet.
Selv om hvert nabolag i en by ofte har en lokal souk som selger mat og andre dagligvarer, er den største souken ofte en viktig og sentral struktur i byen, hvor det gjerne også selges tekstiler, juveler og andre verdifulle varer.
Epainette Mbeki
Epainette Mbeki (født Nomaka Epainette Moerane, 16. februar 1916 i Mount Fletcher, død 7. juni 2014 i East London), også kjent som «MaMbeki» og «Ma Mofokeng», var en sørafrikansk lærer og mor til den tidligere sørafrikanske presidenten Thabo Mbeki. Hun var gift med antiapartheidaktivisten Govan Mbeki.
Liv og virke
Hun ble født Nomaka Epainette Moerane i jordbruksdistriktet Mount Fletcher i Drakensberg nær grensen mellom Lesotho og Transkei. Hun var av bafokengklanen og hadde sesotho som morsmål. Hun ble lærer ved Taylor Street Secondary School i Durban, sammen med sin mann, Govan Mbeki. De flyttet senere til Idutywa hvor hun startet landhandel og ble kjent som Ma Mofokeng.
Epainette Mbeki sto bak et prosjekt for Khanyisa-pærlearbeid, der afrikansk pærlekunst ble en næring for 24 kvinner i Ngcingwane. Hun var drivkraft bak «Linda Mbeki Hospice», som ble etablert til minne om datteren som døde i 2005. Mbeki sto også bak etableringen av Nomaka Mbeki Technical Senior Secondary School. Hun eide og drev «Goodwill Trading Store».
Sønnen, Thabo Mbeki, ga morens visdom mye av æren for sin politiske suksess, men hun var ikke enig:
Skaueren
Skaueren (Skogerholmen) er ei lita øy i Indre Oslofjord, nordøst i Asker kommune. Den ligger mellom Høyerholmen og Konglungen, og rett syd for øya Langåra. Mellom Skaueren og Langåra ligger den lille Terneholmen, mens Raudskjæra ligger lengre ute sør for Skaueren.
Med lengde og bredde på omtrent 300 x 75 meter har Skauern et flateinnhold på om lag 22,5 mål. Høyeste punkt er bare ti moh, men utsikten mot Nesodden, Drøbaksundet og Asker er likevel upåklagelig. Til tross for navnet er det veldig lite skog på Skauern. Gressletter og busker ligger inneklemt mellom oppsprukket kalkstein. Denne kalksteinen oppstod for mange millioner år siden.
Striden om diskriminerende setefordeling i fly
De tre flyselskapene British Airways, Qantas og Air New Zealand er blitt kritisert for sine omstridte passasjerregler, som på kjønnsbasert grunnlag setter begrensninger for hvilke flyseter en mannlig passasjer kan benytte ved en flyreise. British Airways forandret regelverket sitt i august 2010, etter at flypassasjeren Mirko Fischer fikk rettens medhold i en sak han selv hadde anlagt mot selskapet.
British Airways
I mars 2001 ble det kjent at British Airways praktiserte et regelverk som forbød voksne mannlige passasjerer å sitte ved siden av mindreårige passasjerer, også når barnas foreldre var til stede under flyreisen. Dette førte til anklager om at flyselskapet definerte alle menn som potensielle pedofile og kvinner som ute av stand til å begå overgrep. Bakgrunnen for at denne praksisen ble offentlig kjent, var at en næringslivsleder hadde valgt å bytte flysete, fordi han ønsket å snakke med to kollegaer. En kabinansatt ba ham deretter om å flytte på seg, fordi han dermed ble sittende ved siden av to barn, noe som var et brudd på flyselskapets regelverk. Næringslivslederen, som arbeidet for et personellrekrutteringsselskap, ga uttrykk for at han følte seg mistenkeliggjort. British Airways innrømmet offentlig at kabinpersonalet hadde instrukser om å holde menn borte fra barn på grunn av faren for pedofili.
Ny blest om denne praksisen ble skapt i 2005, da en annen mannlig flypassasjer, Michael Kemp, klaget over å ha måttet bytte flysete med sin kone under en flyreise med GB Airways. Kabinpersonalet hadde sagt til ham at selskapets velferdsregler forbød voksne menn å sitte ved siden av barn og unge. Dette tilfellet tiltrakk seg enda mer oppmerksomhet i media, ettersom også jentas foreldre befant seg ombord i flyet. Michele Elliot, lederen av barnerettighetsorganisasjonen Kidscape, sa at praksisen var fullstendig absurd, fordi den stemplet alle menn som potensielle overgripere.
Det mest profilerte offeret for denne praksisen var politikeren Boris Johnson (senere borgermester i London), som kom med krass kritikk av selskapet etter at flypersonalet hadde forsøkt å skille ham og barna hans fra hverandre under en flyreise. Han sa at forsvarerne av ordningen manglet evnen til å forstå hvilken skade som forvoldes ved å holde hele den mannlige befolkningen kollektivt ansvarlig for tendensene til en ørliten minoritet, og trakk paralleller til det synkende antallet mannlige lærere og det reduserte prestasjonsnivået i skolen. I likhet med andre observatører hevdet Johnson det var feil å overse kvinnelige overgripere, og betegnet flyselskap med slike ordninger som "feige", fordi de hadde gitt etter for moralsk panikk. Men British Airways forsvarte ordningen, som skal ha blitt innført etter press fra kunder. Selskapet hevdet at ordningen var et sikkerhetstiltak mot seksuelle overgrep.