cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Geisha
Opplæring
Når jenta kan det grunnleggende innenfor alle ovennevnte emner er hun kvalifisert nok til å bli en maiko, sammenlignbart med en lærling. I en høytidelig seremoni binder jenta seg med en «storesøster», en geiko eller maiko som blir deres mentor. Jenta har nå blitt en maiko og kan nå begynne å underholde i selskaper og på fester. Maikoen sitter i de første årene som regel stille og observerer det som skjer rundt henne. Før hun kan bli en suksessfull geisha må hun lære seg flere ting enn det man kan lære i et klasserom. En geisha må kunne helle te i en kopp på en elegant måte, uten å dyppe de lange ermene i teen. De må vite hvordan da skal føre en konversasjon, gå i de tunge kimonoene og snakke med den dialekten som hører til stedet hvor de jobber. De må kunne reglene til drikkespill og vite hvordan de skal oppføre seg for å få mennene rundt til å ha det hyggelig.
Arbeidsoppgaver
En geisha arbeider med å underholde gjester i meget dyre tehus. En geisha er en meget dyr affære, og et geisha-selskap kan fort koste flere tusen kroner. En suksessfull geisha må demonstrere skjønnhet, verdighet, kunstnerisk talent, sjarme og en suveren etikette.
De serverer drinker, konverserer med gjestene og utøver sine kunstneriske ferdigheter. De underholder også ved forretningsmøter eller fester for en betydelig pris hvor de foruten å konversere også vil vise enten Tachikata, som er tradisjonell japansk dans, eller Jikata som er sang og instrumenter.
Utseende
Maikoer og unge geishaer er sminket helt hvite i ansiktet og med de karakteristiske røde leppene og den sorte og røde øyensminken. De begynner med å gni inn et lag med voks på huden. Så blander de et hvit pudder med vann, som de påfører over hele ansiktet, i nakken og i utringningen. Øyenbrynene blir malt i halvmåneform i svart og litt rødt. Før ble det alltid brukt kull, men det er ikke tilfelle i dag. Så sminker de øynene med rødt og sort.
Leppenes utseende forandres under utdannelsens gang. I begynnelsen males bare midten av underleppen fordi små lepper ble ansett som veldig attraktivt. En geisha vil alltid ha en stripe med hud synlig langs hele hårfestet og på ryggen, for å få sminken til å se kunstig og maskeaktig ut, dette skal få mennene til å bli vare huden under sminken og ha en erotisk effekt.
Når den formelle kimonoen bæres etterlates tre «spisser» i nakken usmiket. Ellers etterlates bare to. Nakken og ryggen blir nemlig ansett som den mest opphissende kroppsdelen i Japan, og disse spissene så ut til å forlenge nakken. Geisha bruker å ha sine kimonoer lavere i nakken, for å vise mer av ryggen, dette kan ses i sammenligning med kvinner som bruker korte skjørt i vesten.
Kimonoene geisha bærer er annerledes enn de vanlige kvinner bærer. De er lengre, har lengre armer og viser som sagt mer av nakken. Fargene er ofte gladere og mer fargesprakende, med sirlige og intrikate mønstre. Som sminken viser kimonoen hvor gammel og erfaren geishaen er. Geisha bærer kimonoer med enklere farger og kortere, lettere obier. Geishaer bruker høye sandaler kalt okobo.
En geiko må ha langt nok hår til å kunne sette det opp i karakteristiske hårfrisyren. Frisyren forandrer seg over tid, maikoer bruker hovedsakelig variasjoner av en type kalt wareshinobu og geishaer en type kalt ofuku. Alle frisyrene er så arbeidskrevende at håret vanligvis bare vaskes en gang i uken, og geishaer sover på spesielle "puter" som gjør at de ikke ødelegger frisyren.
Maiko - Geisha-lærling
En maiko er en geishalærling. En maiko kjennetegnes ved sine lange ermer og darari obi (dinglende obi). En maiko bruker sterkere farger på sin kimono, og har i det hele et mer pafallende og fargesprakende utseende. Maikoer bruker røde krager med hvite sjatteringer. Etter hvert som maikoen blir eldre blir det hvite mer fremtredende. Når hun blir atten oppgraderes hun automatisk til geiko, noe som kalles "å snu kragen". Dette viser til at kragen deres nå er helt hvit uten noe rødt.
I dag finnes bare maiko i Kyoto, og de fleste maiko der blir aldri geisha, men velger å gå tilbake til skole og vanlige liv når de blir 18. Dette godtas fordi det er få unge jenter som vil bli geisha i dag, og maiko er en av Kyotos turiststraksjoner. Disse maiko som ikke velger å bli geisha undergår vanligvis ikke danse- og sangtreningen som kreves for å bli geisha i Kyoto.
Geishaen og mannen
En geisha har mange forskjellige slags forhold til menn. De er ikke prostituerte, men det er vanlig for en geisha å ha en mann som hun er involvert med følelsesmessig, økonomisk og seksuelt – men det er opp til den enkelte geisha å bestemme seg for om hun vil eller ikke. Et annet kjennetegn for en geisha er at hun aldri har one-night stands.
I den vestlige verden er det en vanlig misforståelse at geisha er prostituerte. Dette kan ha sin opprinnelse i likheten utseendemessig til kurtisanene og at begge yrkesgruppene under edo-perioden jobbet i det såkalte Red Light-distriktet. Denne misoppfatningen ble ytterligere forsterket da de amerikanske soldatene som tjenestegjorde i Japan under andre verdenskrig kom tilbake til USA og fortalte historier om det de kalte Gee-sha Girls. Det kan også ha med likheten med oiran, som var høy-klasse prostituerte i Japan.
Ola Joten
Ola Joten (født 14. april 1934, død 31. desember 2015) var ordfører i Engerdal 1975–83.
Geisha
Geishaen og mannen
Boken og filmen «Memoirs Of A Geisha» ble sterkt kritisert av geisha, fordi den tar opp hvordan hovedpersonen i boken selger sin uskyld til høystbydende i et såkalt mizuage-ritual. Dette ble forbudt i Japan og hører ikke lenger ved geishaenes liv. Det hørte til de prostituerte geishalignende kvinnene.
Ola Joten
Han satt i kommunestyret for Arbeiderpartiet 1964–1987 og igjen 1995–2003. Han var ordfører i to perioder, og varaordfører i periodene før og etter: 1972–1975 og 1984–1987. Han fungerte også som ordfører i 1975, etter at Edgar Krog flyttet fra kommunen.
Geisha
Geishaen og mannen
I klassiske japanske tresnitt, Ukiyo-e, kan man skille mellom geisha og kurtisaner ved at geisha alltid knytter sin obi med knuten på ryggen og kurtisanen har knuten på magen (dette fordi de prostituerte ikke kan være brydd med å knyte knuten på ryggen hver gang de kler på seg i løpet av en kveld). Geisha og prostituerte må registere seg, og man kan bare ha èn registrering av gangen, og man sa gjerne at geisha som sov rundt hadde dobbel registrering. Dette var er veldig dumt for en geisha å gjøre, fordi det vil ødelegge henne i øynene på en mann som kunne tenke seg å være hennes «danna».
Ola Joten
Han har drevet gården Kroken i Sømådalen, sittet i fylkeslandbruksstyret 1988-91, og vært leder av fjellstyret i Engerdal, samt leder i Norges Fjellstyresamband.
Carema (andre betydninger)
Carema kan vise til:
Their First Misunderstanding
Their First Misunderstanding er en amerikansk stumfilm fra 1911, regissert av Thomas H. Ince og George Loane Tucker.
Handling
Tom Owen og Mae Darcy holder et veldig stille bryllup, og har til hensikt å overraske vennene sine med kunngjøringen senere. Ett år senere er Tom alt for opptatt med forretninger, i stedet for å tilbringe tid sammen med Mae.
En tidligere kjæreste av Tom, Belle Stuart, fortsetter å flørte med Tom til tross for at han nå er en gift mann. Mae møter senere en berømt poet, Claude Jones, som underholder henne. Da er det Tom sin tur til å føle seg misunnelig.
Euphaniini
Euphaniini er en gruppe av biller som hører til familien kortvinger (Staphylinidae).
Utseende
Euphanias-artene er små (ca. 2 millimeter), brede, mørke kortvinger. Hodet er bredt ovalt med middelsstore fasettøyne, foran med to skarpe furer i pannen. Antennene er middels lange, de innerste og ytterste leddene fortykkede (dette trekket er overdrevet på figuren over). Pronotum er ovalt, bredere enn langt. Dekkvingene er jevnbrede med flere brede lengdefurer. Bakkroppen er middels lanmg og rundet, beina nokså korte. Oxypius peckorum er mye større (ca. 6 millimeter), hodet er avlangt med små fasettøyne, pronotum skarpt sekskantet (innbuktet foran), dekkvingene ganske korte.
Utbredelse
Gruppen er har en ganske spredt utbredelse. Euphanias forekommer i Middelhavsområdet, det sørlige Russland, og Brasil, mens den eneste arten i slekten Oxypius lever i Australia. Alle artene er regnet som sjeldne.
Muhamed Mujić
Muhamed Mujić (født 25. februar 1932 i Mostar, død 20. februar 2016 samme sted) var en jugoslavisk fotballspiller som deltok i De olympiske leker i 1956 i Melbourne.
Mujić vant en olympisk sølvmedalje i fotball under Sommer-OL i 1956 i Melbourne. Han var med på det jugoslaviske laget som kom på andreplass i fotballturneringen bak Sovjetunionen. Jugoslavia vant kvartfinalen 9–1 over USA og i semifinalen beseiret de India 6–0. Finalen tapte de 0–1 til. Mujić spilte tre kamper og scoret tre mål i turneringen.
Mujić spilte 32 landskamper og scoret 17 mål for Jugoslavia i perioden 1956–1962.
Adverbialt genitiv
Et adverbialt genitiv er i grammatikken et substantiv som blir deklinert i genitiv og fungerer som et adverb.
Adverbiale genitiv i engelsk
I gammel- og mellomengelsk var kasusen genitiv produktiv, og adverbiale genitiv var vanlige. Til tross for at moderne engelsk egentlig ikke har genitiv, finnes det noen rester av kasusen, blant annet en rekke adverbiale genitiv. Enkelte av disse blir nå analysert som alminnelige adverb, blant annet de følgende:
Enkelte ord ble dannet fra adverbiale genitiv sammen med en parasittisk -t:
Det adverbiale genitiv overlever også i en rekke stamfraser, for eksempel på engelsk i «I work days and sleep nights»; ordene days og nights – som nåtildags blir analysert som flertallssubstantiv – stammer historisk fra genitiv og instrumentalis kasusformer av day og night. (At de fungerer som adverb og ikke direkteobjekter synliggjøres av omformuleringen «I work during the day and sleep at night.») Det moderne britiske utsagnet «Of an afternoon I go for a walk» har en lik bakgrunn, men bruker perifrasen «of + substantiv» for å erstatte den opprinnelige genitiven. Denne perifrastiske formen sies å ha blitt særlig brukt «i de isolerte og fjellrike regionene av det sørlige USA» og har «en markert litterær følelse».
Madonna og barnet med Sankt Anne
Madonna og barnet med Sankt Anne (Også kalt: Anna selv tredje) er et bilde malt av Leonardo da Vinci mellom 1506 og 1513. Maleriet viser Sankt Anna, hennes datter jomfru Maria og Jesusbarnet. Denne komposisjonen blir kalt Anna selvtredje, et alternativt navn til maleriet. Maleriet er ett av Leonardo da Vinci mest kjente verk, og demonstrerer tydelig hans anerkjente sfumato-teknikk. Maleriet henger ved Louvre, Paris.
Historie
I 1498 begynte Leonardo på en skisse med sammen navn, men som inkluderte Johannes (se venstre bilde). I likhet med mange andre malerier av Leonardo, er det lite vi med sikkerhet vet om maleriet. Muligens begynte Leonardo på maleriet etter et oppdrag av franskekongen Ludvig XII i 1499. Det er også fullt mulig det ble malt som en altertavle i SS. Annunziata. Hva vi vet er at Leonardo arbeidet lenge med motivet, og at han gjorde flere versioner av motivet, blant annet bildet til venstre. Han jobbet spesielt lenge med kappen til Madonna, og ble ikke helhetlig førnøyd med verket før hans siste leveår. Leonardos utkast til maleriet vakte publikums interesse helt fra det øyeblikket han tegnet den første skissen. Det ferdige maleriet ble tatt enormt godt imot, og menn og kvinner fra hele Italia kom for å se kunstverket, som ble beskrevet som en visuell åpenbaring for folket.
I 2008 fant en konservator ved Louvre ulike sketsjer på baksiden av maleriet. Infrarøde refleksjoner ble brukt for å finne figurene, som blant annet viser et hestehode, som er likt det da Vinci tegnet i Slaget ved Anghiari. Den andre tegningen viser halvparten av et skallhode. Det tredje viser Jesusbarnet som leker med et lam, noe som likner det på forsiden. Talspersonen ved Louvre uttalte at sketsjen var "mest sannsynlig" utført av Leonardo, og at det var første gangen noen sketsj tegninger hadde blitt funnet på baksiden hans verk.
Beskrivelse og komposisjon
Bildet viser en gruppe på tre personer foran et fjellandskap. I midten av bildet ser vi jomfru Maria (Madonna) sitte på fanget til hennes mor Anna. Komposisjonene til de tre er lagt til svært tett inntil hverandre. Det kan se ut som om Jesusbarnet prøver å gå over lammet, men blir holdt tilbake av hans mor. Samtidig ser Anna fredlig ned på Jesusbarnet med et smil. Anna støtter hennes venstre arm på hoften hennes, mens høyre armen er skjult vekk. Anne bærer et grått slør på hodet, og en langarmet grå kjole, muligens en subtil påminnelse om hennes enketilstand. Bildet er påfallende i det at kvinnene ser i utgangspunket like gamle ut. De kunne like godt vært søskne enn mor og datter. Resultatet er nok gjort for å fjerne muligheten for at maleriet ble ett mor-og-datter bilde, og lar hovedfokuset være på Jesusbarnet. Maria er iført en rød kjole med dyp utringning og korte ermer. Det er kantet med en krusning på halsen. Hoftene og underkroppen er dekket av en lang blå frakk, som ifølge Sigmund Freud kan ligne på en gribbe sett fra siden. Madonna har ingen smykker, som står i kontrast med mange andre bilder av Madonna på den tiden. Hennes mørke hår dekkes heller ikke av det vanlige hvite skautet som også har vært inkludert. Dersom en videre undersøker komposisjonen til kvinnene kan man konkludere med at Anne må være fysisk mye større enn Madonna, eller i hvert fall ha nokså lange bein, for å kunne ha Madonna på fanget i bildets komposisjon. Men dette kan forklares med at Leonardo bevisst fremhevet Madonna for å sterkere vise kjærligheten mellom mor og sønn.
Jordsmonnet og landskapet er steinete, og viser nesten ingen tegn til vegetasjon eller jordbruk. Forgrunnen er steinete og mørk, og har to grove lag med jord, mens det under ligger flere trinn over hverandre. Over Anna stiger det opp store spisse fjell, som er tapt i en grå sfumato. Måten Leonardo har avbildet bakgrunnen og fjellene på er beskrevet som svært mystisk og kompleks, og kan ligne bakgrunnen på Mona Lisa. Leonardo da Vinci skriver i sine notater; «Jeg vil hevde at den blå luften ikke i seg selv har noen farge, men at denne blir fremkalt av den varme, disige fuktigheten som igjen danner ørsmå og usynlige partikler. Denne fuktige luften fanger solens stråler (...) Enhver vil selv kunne se dette som jeg har, dersom man bestiger Monbose, en fjellkjede i alpene».
Grunnen til de noe mørke og ødelagte sidene på bildet er fordi maleriet ble før brettet inn for å få det mindre og tynnere, men siden har de blitt brettet ut igjen.
Jan Aleksander Lipski
Jan Aleksander Lipski  (født 1690 i Hudzkow ved Gniezno i Polen, død 20. februar 1746 i Kielce) var en av Den katolske kirkes kardinaler. Han var biskop av Luzk noen måneder i 1732, og deretter erkebiskop av Kraków 1732–1746.
Han ble kreert til kardinal i desember 1732. Han deltok ikke ved konklavet 1740.
Lavprisflyselskap
Lavprisflyselskap (Low-cost carrier, LCC) er betegnelsen på et flyselskap som i regelen tilbyr billetter til en lavere pris og med mindre komfort og/eller servicegrad enn de tradisjonelle fullserviceselskapene. Southwest Airlines er regnet som det første lavprisselskapet, det begynte med lavprisflyvninger tidlig på 1970-tallet ved å satse på én flytype og kutte all ekstraservice.
Hva som definerer et lavprisflyselskap er ikke entydig, men de fleste selskapene har det til felles at flystrekninger selges enkeltvis, slik at passasjerene selv både tar risikoen ved forsinkelser og må foreta ny innsjekking ved flybytte. Vanligvis må passasjerer også betale ekstra for de fleste tjenester, fra billettbestilling, kredittkortbetaling via setereservasjon og bagasjehåndtering til matservering.
Begrepet refererer til flyselskap med lavere driftskostnader enn konkurrentene. Selv om det ofte brukes om alle selskap som har lave priser og begrenset servicetilbud, uavhengig av driftsmodell, er begrepet i sin opprinnelige betydning ikke dekkende for regionale selskap som driver korte ruter uten spesiell service underveis eller om fullserviceselskap som også tilbyr billetter til reduserte priser.
Av de over 100 lavprisselskaper som er etablert i Europa, er 74 gått inn av forskjellige årsaker, mens 40 fortsatt har virksomhet (mai 2012).
Forretningsmodell
Lavprisselskaper er bygd på et eller flere av disse elementene:
U19-EM i fotball for kvinner 2011
U19-EM i fotball for kvinner 2011 ble arrangert i Italia i 2011.
Niccolò Albergati
Biskop
Albergati ble mot sin vilje utnevnt til biskop av Bologna i 1417. Pavene Martin V og hans etterfølger Eugenius IV benyttet ham til en rekke viktige oppdrag. I 1435 deltok han som pavens legat ved fredsforhandlingene mellom England, Frankrike og Bourgogne i Arras. Sekretæren hans var Æneas Piccolomini, den senere pave Pius II. Under fredsforhandlingene i 1435 laget Jan van Eyck en tegning av Albergati. Det malte portrettet ble laget kort tid etter.
Kardinal
Han ble utnevnt til kardinal i mai 1426 av pave Martin V, med Santa Croce in Gerusalemme som tittelkirke. Han meglet mellom den tyske keiser og pave Martin, og franskekongen og pave Eugenius IV.
Han tok del i konferansene med den gresk-ortodokse kirke forut for forsoningen mellom den katolske og den greske kirke som ble erklært i Firenze. Paven utnevnte ham til storpønitentiar kort tid før han døde. Albergatis statue er blant de som pryder fasaden på Santa Maria Maggiore i Roma.
Han forfattet en rekke teologiske og andre traktater, som «Recollecta multae electionis», «Apologia pro Eugenio IV», prekener, bønner og brev.
Albergati ble saligkåret 25. september 1744 av pave Benedikt XIV og er gravlagt ved karteuserklosteret i Firenze.
Episkopalgenealogi
Hans episkopalgenealogi er:
Levende skjold
Levende skjold er en betegnelse på sivilpersoner, ofte kvinner og barn, som frivillig eller under tvang blir utplassert i eller omkring bygninger og anlegg av strategisk betydning, for eksempel kraftverk, broer, regjeringsbygninger eller militære anlegg.
Dermed blir det umulig for en fiende å angripe disse målene uten å drepe et stort antall sivile, noe som ville være i strid mot krigslover og være negativt for opinionen og soldatenes moral.
Österlånggatan
Österlånggatan er en gate i Gamla stan i Stockholm, som strekker seg i nord-sørlig retning fra Slottsbacken til Järntorget.
Historikk
Österlånggatan gikk akkurat som Västerlånggatan like utenfor bymuren og var en av Gamla stans hovedgater. Gaten nevnes allerede på 1400-tallet med navnet Långa gatan. I 1558 brukes navnet Østra long gatan og i 1593 Østralånggatenn.
På 1600-tallet ble Skeppsbron anlagt, og den ble da den østligste hovedgaten. Dermed mistet Östra långgatan sin betydning som hovedgate. I dag spiller Österlånggatan som turistgate en mer bortgjemt rolle enn Västerlånggatan. Her er takten noe roligere og butikkene mindre preget av souvenirer.
På Österlånggatan 51 finnes den klassiske restauranten Den gyldene freden, grunnlagt i 1722 og en av Stockholms eldste gjenværende på samme adresse.
Johann Elgaaen
Johann Elgaaen (født 22. september 1915, død 28. januar 1992) var en norsk badmintonspiller som representerte Oslo BK.
Han vant fire NM-gull i perioden 1951–1954. Han vant kongepokalen i 1951 og 1952. Begge gullene i mixed double tok han sammen med sin kone Berit Elgaaen.
TVN
TVN kan vise til:
Bemidji State University
Bemidji State University  er et delstatseid universitet i Bemidji i delstaten Minnesota, USA. Det ble opprettet i 1919.
Ved universitetet var det 4 918 studenter og 362 vitenskapelig ansatte i 2006, og samme året var skolepengene US$ 6 690 for studenter folkeregistrert i delstaten. Studiene gis opp til mastergradsnivå.
Arquebus
Arquebus kan vise til:
Galba (andre betydninger)
Galba har flere betydninger.
Through Darkened Vales
Through Darkened Vales er en amerikansk stumfilm fra 1911, regissert av D. W. Griffith.
Handling
Hardtarbeidende Dave elsker Grace, men hun avviser ham for en prangende frier. Men Grace blir blind på grunn av en ulykke, og frieren hennes forlater henne kort tid senere.
Grå buemåler
Grå buemåler (Macaria alternata) er en sommerfugl i gruppen av de egentlige målere (Geometridae). I Norge er den funnet langs kysten til Rogaland og dessuten i Sør-Trøndelag. Den ligner sterkt på gul buemåler (Macaria notata), men skiller seg fra denne på at forvingens ytterkant er dypere innbuktet og innbuktningen er kantet med svart, og at bakvingens uttrukne spiss er lengre.
Utseende
En middelsstor (vingespenn 27 – 32 mm), slank, grå måler. Kroppen er lys grå, hodet og den fremste delen av brystet ("kragen") er brunlige. Vingene har spredte, korte, gråbrune tverrstreker. Forvingen er ganske sterkt innbuktet bak spissen og ser dermed sigdformet ut, innbuktningen er kantet med svart. Langs forvingens fremkant er det fire brune flekker, den ytterste er stor og smalt rektangulær. Fra hver av flekkene går det ut et brunlig tverrbånd, disse er vanligvis noe mer tydelige enn hos gul buemåler. Bak den ytterste flekken er det en litt uregelmessig, rund, svart flekk som gjerne er delt i to. Bakvingens bakhjørne er trukket ut til en ganske lang spiss.
Larven er lang og slank, glatt og sterkt varierende i fargen.
Levevis
Grå buemåler lever i løvskog og kratt, gjerne ute ved sjøkanten. Larven lever på vier (Salix spp.), svartor (Alnus glutinosa), slåpetorn (Prunus spinosa) og tindved (Hippophae rhamnoides). De voksne sommerfuglene flyr om natten i mai – juni og kommer gjerne til lys. Denne arten skremmes ikke så ofte opp om dagen.
Utbredelse
Grå buemåler lever i Europa. I Norge er den funnet langs kysten til Rogaland, dessuten i Sør-Trøndelag.
Hong Sung-heun
Hong Sung-heun (født 28. februar 1977 i Hoengseong), sørkoreansk baseballspiller som deltok i de olympiske leker 2000 i Sydney.
126-film
Selv om 126 var en gang svært populær har det ikke blitt produsert slik film siden 2008, og svært få laboratorier kan fremkalle filmen.
Historie og tekniske detaljer
I 1963 introduserte Kodak en ny film innkapslet i en plastkassett, og med dette reintroduserte de «126»-begrepet som tidligere hadde vært brukt om 126-filmrullene som var i bruk fra 1906 til 1949. Tallet 126 viste til at bildene var 26 mm x 26 mm kvadrater. Imidlertid er den faktiske billedstørrelsen 28 mm x 28 mm, men dette blir vanligvis redusert til omtrent 26,5 mm x 26,5 mm ved maskering i prosessen.
126-formatet ble definert som  ISO standard 3029, men dette har siden blitt trukket tilbake.
Som med 120-formatet ligger det en papirremse bak filmen, og bildenummeret er synlig gjennom et lite vindu bak på kassetten. Kameraer for denne filmtypen har et vindu i baklokket, hvor man både kan se bildenummeret og også en del av etiketten som viser filmtype og -hastighet. Kassetten har en rull som den eksponerte filmen vikles opp på, men ingen spole som filmen rulles ut fra: Den ueksponerte filmen og papiret er simpelthen rullet sammen og plassert inni kassetten. Bildet posisjoneres og holdes på plass av kassetten. Filmen er 35 mm bred, men i motsetning til 135-film er den uperforert, bortsett fra ett registreringshull per bilde som på det tidligere 828-filmformatet. Kameraet er utstyrt med en registreringsnål som smetter inn i dette hullet når filmen er trukket helt frem til neste bilde. Fremtrekksmekanismen går da i lås, og forhindrer at filmen trekkes forbi rammene som på forhånd er eksponert på filmen. Øverst på filmkassetten er det et lite firkantet merke som indikerer filmhastigheten. Noen mer avanserte kameraer brukte dette merket til å bestemme riktig eksponering av filmen, eller til å justere lysmåleren hvis det fantes. Selv om det bare har blitt produsert film i hastigheter mellom ISO 64/19° og ISO 400/27° for dette formatet, er standarden definert med 20 forskjellige hastigheter, fra ISO 20/14° til ISO 1600/33°.
Filmen var opprinnelig tilgjengelig i lengder på 12 og 20 eksponeringer, men på den tiden produksjonen opphørte var den kun tilgjengelig i kassetter med 24 eksponeringer. Filmen skal ikke spoles tilbake, og er veldig lett å sette inn i kameraet.
Formatet ble introdusert av Kodak under merkenavnet Kodapak, sammen med Instamatic-kameraet. Selv om Instamatic-navnet i blant blir brukt synonymt med 126-formatet, ble det også brukt på senere kameraer i 110-format, som da ble kalt Pocket Instamatic, og på M-serien av 8 mm filmkameraer.
Rundt ti millioner kameraer ble laget av Kodak og andre selskaper. Imidlertid var disse med svært få unntak forholdsvis enkle amatørkameraer. Kodak avviklet formatet offisielt 31. desember 1999.
Tilgjengelighet og bruk
Ferrania-fabrikken i Italia, var de siste til å produsere 126-film. De lagde da en ISO 200 fargefilm som ble markedsført under varemerket Solaris. Den siste produksjonen var planlagt i april 2007, men en ekstra produksjonsrunde fant sted senere samme år. I mars 2009 opplyste Ferrania at de kun produserer fargefilm i 135-formatet i 200 og 400 ASA.
Ettersom filmen er 35 mm bred og kan fremkalles i en prosess som er industristandard, er det fremdeles mulig å fremkalle 126-filmer så lenge laboratoriet vet at det er en standard 35 mm film. Kopiering av bildene kan imidlertid by på problemer, ettersom moderne utstyr ikke kan håndtere det kvadratiske formatet. Noen standard scannere for datamaskiner kan scanne 126-negativer. De trenger da en sort maskering, som enkelt kan lages av sort papir. .
Stuping under samveldelekene 2006
Stuping under samveldelekene 2006. Stuping var en av flere sporter under de attende samveldelekene som ble arrangert i Melbourne i Australia i perioden 15. til 26. mars 2006. Det var attende gangen som stuping var med på programmet i Samveldelekene. I lekene i 2006 ble det konkurrert i ti øvelser, 1 og 3 meter sviktstup og 10 meter tårnstup for både kvinner og menn. For første gang i samveldelekene ble det også konkurrert i synkronstuping, to øvelser for menn og to for damer. Australia ble beste nasjon med fem gullmedaljer foran Canada som også vant fem gull.
.bw
.bw er Botswanas nasjonale toppnivådomene (ccTLD) for Internett. Det administreres av University of Botswana.
Registrering
Det ser ikke ut til at det finnes noe offisielt registernettsted eller noe informasjon online om hvordan en kan registrere domener i dette TLDet, men noen ISPer i Botswana tilbyr denne tjenesten, og det gjøres ved å fylle ut et skjema som sendes inn per brev.
De fleste nåværende registreringer er på tredje nivå under subdomener på andre nivå, så som co.bw og org.bw, men noen registreringer direkte på andre nivå finnes også.
Eksterne lenker
Toppdomän
Jean-Marie Domenach
Jean-Marie Domenach (født 13. februar 1922, død 5. juli 1997) var en fransk venstreorientert, katolsk forfatter og intellektuell.
Liv og virke
Han studerte ved Lycée du Parc i Lyon.
Han overtok i 1957 redaktøransvaret for tidsskriftet Esprit, det litterære og politiske organ for personalismen som ble gjenopplivet etter annen verdenskrig i 1945 av Emmanuel Mounier og videreført fra 1950 til 1957 av Albert Béguin. Han trakk seg tilbake fra dette da han var 54 år, og henga seg deretter til forfatterskap og til undervisning på universitetsnivå. Han fordømte bruken av tortur under krigen i Algerie, og arrangerte et møte for å fordømme Parismassakren i 1961.
Frognerkilen
Frognerkilen er en kil, eller trang vik, innerst i Oslofjorden, mellom Filipstad (Oslo), Skillebekk og Skøyen i øst og Bygdøy i vest.
Frognerkilen er en naturlig båthavn, da den ligger lunt til. Frognerkilen har navn etter Frogner hovedgård, som eide hele stranden fra Frognerelven til Skillebekk, som var grense mot Bymarken. Ved innseilingen til Frognerkilen ligger på østsiden Kongen, som er klubbhuset til Christiania Roklub, og på vestsiden Dronningen, som inneholder klubb- og selskapslokalene til Kongelig Norsk Seilforening. Frognerkilen inngår i planene for Havnepromenaden, som ble vedtatt i 2008. Om vinteren i årene 1880–1900 når fjordisen hadde lagt seg, ble det laget til en skøytebane hvor blant annet Allround-VM på skøyter 1900, menn ble arrangert, og mester dengang ble Edvard Engelsaas.
Frognerkilen har gitt navn til den geologiske Frognerkilformasjonen, en åsrygg av kalkstein og skifer datert til sen ordovicium for ca 453 millioner år siden, da Norge lå sør for ekvator.
Kulturminne
Frognerkilen er et kulturminne og har nummer 137441 i Riksantikvarens kulturminnebase.
Brunt urtefly
Utseende
Et middelsstort (vingespenn 28 – 33 mm), kraftig bygd nattfly. Forvingen er avrundet trekantet og gulaktig gråbrun på farge. Den har, vanligvis tydelige, mørke nyre- og ringmerker som ikke er omgitt av lyse ringer, ellers er vingemønsteret gjerne utydelig, men det kan være et mørkt tverrbånd nær vingespissen. Bakvingen er hvit.
Levevis
Denne arten kan påtreffes i mange ulike miljøer, men mest i åpne områder. Larven lever på mange ulike urter, blant andre brennesle (Urtica dioica) og løvetann (Taraxacum spp.). I det sørligste Norge har arten to generasjoner hver sommer, som flyr henholdsvis i juni – juli og i august – september, lenger nord har den bare én generasjon som flyr på ettersommeren. Larven overvintrer i en kokong i jorden og forpupper seg om våren.
Utbredelse
Arten forekommer i Europa og videre østover til Altaj. I Norge er den vanlig på Sørlandet og Østlandet og er ellers funnet i indre Sogn, noen steder i Møre og Romsdal og i det sørlige Nordland.
Capri c’est fini
«Capri c'est fini» er en fransk sang, skrevet og fremført av Hervé Vilard. Den ble utgitt på hans debutsingle (Mercury) i juni 1965 og ble en enorm fransk og internasjonal hit. Sangen var starten på Vilards karriere og gjorde ham umiddelbart berømt. Platen solgte i 3.3 millioner eksemplarer. Vilard spilte inn versjoner på syv ulike språk. Inspirasjonen kom da Vilard så en reklame-reiseplakat for den italienske byen Capri i en stasjon på Métro de Paris. «C'est fini» kommer fra en populær sang med Charles Aznavour, som har samme tittel. Sangen forteller om et brudd i et forhold, som hadde begynt i Capri.
Coverversjoner
Sangen har vært gjenstand for mange coverversjoner. I 1980 spilte René Simard inn sangen. I 1994 gjorde Ludwig von 88 en versjon på albumet 17 plombs pour péter les tubes. I 2004 tolket vokalgruppen Indigo sangen på albumet Classixties. En punkversjon ble innspilt av Furax og utgitt på gruppas album À la recherche de la nouvelle Punk Star (2006). In 2008, Francis et ses peintres in participation with Philippe Katerine gjorde en coverversjon på albumet La Paloma. Caravelli gjorde også en easy listening-versjon som finnes på Reader's Digest Music: A New Day Has Come (2007).
Fremmedspråklige versjoner innbefatter mest notabelt med Udo Jürgens på italiensk og tysk (og beholder den franske tittelen) i 1966, en mye senere nederlandskspråklig versjon, «Parijs was zo mooi», med Doran i 1998 og en tredje nederlandskspråklig versjon (som beholder den franske tittelen) med Freddy Birset i 2002.
Den engelskspråklige versjonen bærer tittelen «Kiss Tomorrow Goodbye», fremført av britiske Vince Hill på hans album So Nice (1967). En amerikansk versjon ble fremført av Lainie Kazan.
Svensk versjon
Allan Forss har skrevet den svenske teksten. Den svenske tittelen er «Du vet».
Ekspressbuss Vestlandet
Ekspressbuss Vestlandet var et prosjekt i regi av Vestlandsrådet vedtatt høsten 2006. Prosjektet hadde som målsetting å bedre ekspressbussforbindelsen langs vestlandskysten mellom Stavanger og Trondheim. Hovedtanken var å tilby et sammenhengende ekspressbusstilbud uten bussbytter, med avgang hver time på dagtid og annenhver time på natten innen 2009, men ingenting hadde blitt oppnådd til da. I juni 2010 ble prosjektet lagt fram for Samferdselsministeren for å søke en mulig statlig medfinansiering, men dette førte ikke med seg noe og i 2011 ble prosjektet gitt opp.
Prosjektet ble formelt styrt av samferdselsgruppen i Vestlandsrådet og prosjektlederen hadde kontor hos Hordaland fylkeskommune i Bergen.
Ise Jingū
Ise Jingū (japansk: 伊勢神宮) er et Shintotempel som befinner seg i byen Ise i prefekturet Mie i Japan. Tempelet ble oppført år 4 f.Kr. og er tilegnet solgudinnen Amaterasu. Offisielt kjent som Jingū  (神宮) består tempelkomplekset av en rekke mindre templer, som er sentrert omkring de to hovedtemplene Naikū (内宮) og Gekū (外宮). Ypperstepresten eller yppersteprestinnen ved tempelet må komme fra Japans keiserhus, og den nåværende yppersteprestinnen er Atsuko Ikeda, som er assistert av den tidligere prinsesse Sayako Kuroda.
Løvenes konge 2 – Simbas stolthet
Løvenes konge 2 – Simbas stolthet er en tegnefilm av The Walt Disney Company. Den er en oppfølger til Løvenes konge, utgitt direkte på video.
Den ble etterfulgt av Løvenes konge 3 – Hakuna Matata (2004).
Handlingsreferat
Etter å ha returnert til Pride Lands, forklarer Simba for Kiara hvilken risiko han mener alle utenforstående utgjør mot dem. Samtidig forteller Zira i «Outlands» at Simba drepte Scar, og forviste alle som fulgte Scar. Kovu ser ikke problemet med å ha Kiara som venn, og Zira innser at hun kan bruke Kovus vennskap med Kiara til å hevne seg på Simba. Flere år senere begynner Kiara, nå en ung voksen, sin første jakt på egen hånd. Men Simba får Timon og Pumbaa til å følge henne i hemmelighet.
Som en del av Ziras plan fanger Kovus søsken Nuka og Vitani henne i en brann, slik at Kovu kan redde henne. Simba blir tvunget til å akseptere Kovus plass i deres gjeng, når han redder Kiara. Kovu vurderer å angripe Simba, men han blir avbrutt av Kiara og begynner å tilbringe mer tid sammen med henne. Kovu havner i konflikt mellom sitt oppdrag og sine romantiske følelser for Kiara.
Hajeren
Hajeren er en innsjø i Kongsberg kommune, Viken. En liten krok på østsiden ligger også i Holmestrand kommune, Vestfold.
Løvenes konge 2 – Simbas stolthet
Handlingsreferat
Rafiki, en mandrill som fungerer som rådgiver, leder dem til jungelen, hvor han introduserer dem for upendi (Swahili for «kjærlighet») og de to løvene blir forelsket. Den kvelden lar Simba ham sove inne i området deres sammen med resten av flokken deres, etter å ha blitt oppfordret av Nala til å gi Kovu en sjanse. Da Zira får vite om at Kovu lot være å drepe Simba, legger de en felle for dem. Outsiders angriper deretter Simba, men broren til Kovu dør. Kovu returnerer til Simba og Kiara og ber Simba om tilgivelse, men blir forvist.
Stemmer
Sangen Han bor i deg er i den norske versjonen fremført av Jan Werner Danielsen
Hajeren
I vannet finnes ørret, ørekyt og rikelig med abbor. I forbindelse med Hakavikreguleringen, blir det jevnlig satt ut ørret i vannet. Det er begrenset rekruttering av den ville ørretbestanden, og utsettingen bidrar helt klart positivt til ørretbestanden.
Martin Rønning Ovenstad
Han har tidligere spilt for og. Han debuterte for Mjøndalen mot 25. april 2010 og skåret sitt første mål for klubben 16. mai 2011 mot Sandnes Ulf. Før 2012-sesongen dro Ovenstad til. I sin første sesong i klubben spilte han tre kamper, mens han i 2013 var på banen i 13 seriekamper, da laget vant Eliteserien. Han fikk deler av 2014-sesongen spolert på grunn av sykdom.
Die Verräterin
Die Verräterin er en tysk stumfilm fra 1911, regissert av Urban Gad.
Handling
En kvinne forråder et militært regiment hvor offiseren hun er interessert i er utplassert, fordi offiseren forakter henne.
Men kvinnen begynner å angre på sine gjerninger når den samme offiseren blir tatt til fange, og kvinnen forsøker å frigjøre ham.
NBA Rookie of the Year
National Basketball Association Rookie of the Year er en pris som gis til den beste spilleren i NBA som spiller sin første sesong. Vinneren får Eddie Gottlieb Trophy. Prisen ble først delt ut i 1952-1953 sesongen.
Northrop Grumman Shipbuilding Newport News
Northrop Grumman Shipbuilding Newport News, tidligere Northrop Grumman Newport News eller Newport News Shipbuilding and Drydock Company, var det største privateide skipsverftet i USA før det ble kjøpt opp av Northrop Grumman i 2001. Verftet er et av to som kan levere alle typer tjenester til atomdrevne ubåter og det eneste som kan bygge hangarskip av Nimitz-klassen og Gerald R. Ford-klassen. Det samarbeider ofte med marineverftet Norfolk Naval Shipyard. Verftet ligger i byen Newport News i Virginia.
Historie
Verftet ble bygget i 1886 av Collis P. Huntington for å reparere skip som fraktet kull fra Newport News. Verftet ble snart involvert i å bygge krigsskip for Den amerikanske marinen og i 1897 hadde verftet levert sine tre første skip.
Bethel College
Bethel College  er et privat, kristent universitet i Mishawaka i delstaten Indiana, USA. Det ble opprettet i 1947.
Ved universitetet var det 2 093 studenter og 184 vitenskapelig ansatte i 2006, og samme året var skolepengene US$ 17 450 for studenter folkeregistrert i USA. Studiene gis opp til mastergradsnivå.
Northrop Grumman Shipbuilding Newport News
Historie
I 1959 ble den første atomdrevne ubåten bygget på verftet, USS «Shark» (SSN-591), sjøsatt.
Den 28. januar 2008 ble de to skipsbygger divisjonene av Northrop Grumman, Northrop Grumman Ship Systems og Northrop Grumman Newport News, samlet som en divisjon under navnet Northrop Grumman Shipbuilding. Den nye sektoren består blant annet av følgende verft: Northrop Grumman Shipbuilding Newport News, Ingalls Shipbuilding og Avondale Shipyard.
Ibrahim Biogradlić
Ibrahim Biogradlić (født 8. mars 1931 i Sarajevo, død 20. februar 2015 samme sted) var en jugoslavisk fotballspiller som deltok i De olympiske leker i 1956 i Melbourne. Biogradlić vant en olympisk sølvmedalje i fotball under Sommer-OL 1956 i Melbourne. Han var med på det jugoslaviske laget som kom på andreplass i fotballturneringen bak Sovjetunionen. Jugoslavia vant kvartfinalen 9–1 over USA og i semifinalen beseiret de India 6–0. Finalen tapte de 0–1 til Sovjetunionen. Biogradlić spilte én kamp i turneringen.
Biogradlić spilte én landskamp for Jugoslavia i 1956.
EM i roing 1895
EM i roing 1895 (europamesterskapet i roing) ble arrangert i Oostende i Belgia i 1895.
Chonchi
Chonchi er en kommune i provinsen Chiloé i regionen Los Lagos i Chile.
Skjoldbule
En Skjoldbule er en bule av metall i midten av et skjold. Dette er ofte det eneste som finnes igjen av skjoldet i vikinggraver etter nærmere tusen år, og antallet skjoldbuler kan indikere hvor mange skjold som er begravd.
Damsnegler
Damsnegler (Lymnaeidae) er en familie av vannlungesnegler (Basommatophora). Ti arter er funnet i Norge. Den største norske arten er Lymnaea stagnalis stor damsnegl, hvor skallet kan bli nærmere 6 centimeter høyt.
Utseende
Skallet er høyrevridd. Å lese et skall vil si å holde det på en spesiell måte slik at antall vridinger kan telles og høyden kan måles. Åpningen skal vende mot deg og toppen opp. Mål er skallhøyde og nummer er vridninger.
Skallets fasong og farge kan variere en god del, men det er ofte grått eller brunt med striper. Det har litt av samme form som hos blæresnegler, men kan skilles fra disse på at damsnegler har flate og brede tentakler. Hos blæresnegler er de tynne og runde. Men det er vanskelig å skille mellom artene og noen arter kan bare skilles på indre anatomiske forskjeller.
Levevis
Damsnegler er utbredt over hele Norge, de lever i næringsrike tjern og dammer, med frodig vegetasjon. De finnes på grunt vann, ofte i eller like over vannkanten.
Damsnegler er hardføre og tåler tørke en kort tid. De mestrer også lett brakkvann.
Alle lungesnegler er tvekjønnet. For å kunne legge egg kreves allikevel to snegler, som under paringen, befrukter hverandre gjensidig. De legger egg i lange eggkapsler omgitt av gelé og festet til steiner og planter.
Systematisk inndeling med europeiske arter
Denne inndelingen omfatter stort sett bare de europeiske ned til artsnivå. Damsnegler er en delgruppe av vannlungesnegler.
Lahnstein
Lahnstein er et etternavn av tysk opphav. Per 2022 er det kun 14 personer i Norge som bærer navnet Lahnstein.
Brugger & Thomet MP-9
Brugger & Thomet MP-9 er en sveitsisk maskinpistol i kaliber 9 x 19 mm Luger.
Våpenet er i utgangspunktet en Steyr TMP som Brugger & Thomet kjøpte designet på i 2001. De videreutviklet den med foldekolbe som svinger til høyre og integrert picatinnyskinne. De produserer også en halvautomatisk versjon under navnet Brügger & Thomet TP9.
Ludwig Schübeler
Ludwig Christian Inniss Schübeler (født 6. juni 1890 i Glemmen, død 3. september 1945) var en norsk prest.
Han ble student i 1908 og tok teologisk embedseksamen i 1915. Han var prest i Sjømannskirken i Leith fra 1919 til 1926, og dermed småkirkeprest i Oslo fra 1928. Han var aktiv i Oslos østkant, og det var protester da han ble foreslått som sogneprest på Frogner i 1936. Minister Nils Hjelmtveit ignorerte protestene og ansatte Schübeler.
Schübeler var aktuell som biskop ved flere anledninger, og mottok et betydelig antall stemmer ved flere bispevalg.
Fra 1942 til 1945 var han medlem av Den midlertidige kirkeledelse, grunnet den tyske okkupasjonen av Norge. Han ga ut boken Kirkekampen slik jeg så den i 1945, og hadde tidligere gitt ut bøkene For sværds egg i 1927, Boken om bispen i 1938, og Finnlands sjel i Finnlands strid i 1940.
Einar Løchen
Einar Løchen (født 2. november 1850, død 27. november 1908) var en norsk venstrepolitiker og jurist. Han satt i statsrådsavdelingen i Stockholm fram til 1899 da han ble justisminister i Johannes Steens andre regjering. Han var høyesterettsjustitiarius fra 1900 til 1908.
Bernard Maciejowski
Bernard Maciejowski  (født 1548 i Lillepolen i Polen, død 19. januar 1608 i Kraków) var en av den katolske kirkes kardinaler. Han var biskop av Luzk 1587–1600, og deretter erkebiskop av Kraków fra 1600, og erkebiskop av Gniezno fra 1606.
Han ble kreert til kardinal i desember 1604, med San Giovanni a Porta Latina som tittelkirke.
Episkopalgenealogi
Hans episkopalgenealogi er:
Storlosjen for frie og anerkjente murere i Illinois
Storlosjen for frie og anerkjente murere i Illinois (engelsk: Most Worshipful Prince Hall Grand Lodge Free & Accepted Masons in Illinois) er en storlosje som ble grunnlagt i Springfield, Illinois den 15. februar 1867.
Louis Lavelle
Louis Lavelle (født 15. juli 1883 i Saint-Martin-de-Villeréal, Lot-et-Garonne i Frankrike, død 1. september 1951 samme sted) var en frank filosof. Hans hovedverk er La Dialectique de l'éternel présent, et metafysisk verk i fire bind: De l'Être (1928), De l'Acte (1937), Du Temps et de l'Eternité (1945) og De l'Âme Humaine (1951).
Av Lavelles øvrige verker kan nevnes La dialectique du monde sensible: Lu perception visuelle de la profondeur (1921), La conscience de soi (1933), La présence totale (1934), L'Erreur de Narcisse (1939), Le Mal et la Souffrance (1940), La Parole et l'Écriture (1947) og Les puissances du Moi (1948).
Syntomiini
Euphaniini er en gruppe av biller som hører til familien kortvinger (Staphylinidae).
Utseende
Små, nokså kraftige, svarte kortvinger, gjerne med noe metallglans. Oversiden er tett og kraftig punktert. Antennene er noe kølleformede. Hodet er kort og bredt med litt utstående fasettøyne. Pronotum er rundet, betydelig bredere enn langt. Dekkvingene er lett rundede, nokså brede, bakkroppen rundet.
Levevis
Artene lever på bakken mellom løvstrø.
Utbredelse
Slekten er utbredt i Holarktis.
Jens Zetlitz
Jens Zetlitz (født 26. januar 1761 i Stavanger, død 14. januar 1821 i Kviteseid) var en norsk dikter og luthersk prest, preget av opplysningstidens ideer og prosjekter. I både Stavanger, Bergen og Oslo finnes det gater oppkalt etter Jens Zetlitz.
Popartisten Bertine Zetlitz er Zetlitz-familiens mest kjente nålevende (2019) person.
Bakgrunn, studietid
Jens Zetlitz' foreldre var regimentsfeltskjær Sigismundus Zetlitz (1725–62) og Mette Christine Magnus (1735–72). Hans far døde tidlig, og da også stefaren døde rett etter å fått han inn på Bergen katedralskole ble han veiledet av Nordahl Brun som også ble hans økonomiske støtte.
På slutten av 1700-tallet flyttet han til København for å studere teologi. Han var der i to perioder. Zetlitz var en av de mest utpregede norske patrioter, hvilket ikke minst skyldtes hans vennskap med Johan Nordahl Brun. Han sluttet seg imidlertid aldri til eneveldets politiske motstandere eller viste noen fiendtlig stemning mot den danske konge og regjeringen. Da han var i København for annen gang, forsøkte han sammen med Jonas Rein og noen andre norske studenter å gjenopplive Det Norske Selskabs tradisjoner. Selv ble han særlig kjent for sine selskapssanger og drikkeviser.
Prest
Han flyttet tilbake til Norge etter fullendte studier, og virket som personalkapellan på Lye, sokneprest i Vikedal og senere i Hvidesø (Kviteseid) til sin død. Som prest var han påvirket av tidens rasjonalistiske ånd, selv om han ikke helt brøt med den lutherske ortodoksi. Det seminarium som hans forgjenger Niels Windfeld (1735–1810) hadde grunnlagt, fikk Zetlitz ikke til å fungere; men Napoleonskrigene og den trykkende pengemangel gjorde også oppgaven særdeles vanskelig. Karakteristisk for opplysningstidens prester var deres interesse for det almennyttige ved prestegjerningen. Likesom Grundtvig ville Zetlitz bidra til almuens opplysning, og forfattet Læse-Bog for fremvoxende Bønder-Børn. Videre ble hans predikensamling Prædikener og Leilighedstaler utgitt etter hans død. De vitner om en lys og glad forkynnelse, med fokus på Gud som en skaper som viser menneskene velvilje.
Ved sin ankomst til Kviteseid i 1811 sluttet han vennskap med klokkeren, Ole Bjørnsen, og med Ole Blom, som drev Blom-familiens savmøller. De tre tilbrakte megen tid sammen, og i en nyttårshilsen i 1814 uttrykker Bjørnsen sin bekymring for Zetlitz' alkoholkonsum:
Ved en anledning i 1815 hadde Zetlitz unnlatt å gjøre opp for seg etter at Blom hadde kjøpt inn for ham i Skien. Ved det årlige pinseofferet minnet Blom ham om saken:
Jens Zetlitz var kjent som «Glædens Sanger» og skrev en rekke viser der ble sunget lenge etter hans død. Han var en ekte lyrisk natur, som så livet fra den lyse side, gledet seg over tilværelsen og sang sin glede ut. Om hans nasjonale sanger er der sagt at de manglet Johan Nordahl Bruns kraft og Claus Frimanns folkelige tone, men han var imidlertid beslektet med dem begge. Sammen med Brun, Frimann og Edvard Storm var han med på å skape et bilde av den frie og selvstendige norske odelsbonden som også etter deres tid fikk stor betydning for norsk patriotisme og selvfølelse.