cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
R.E.M.
I.R.S. Records og kultsuksessen: 1982–1986
Med det tredje albumet til bandet, Fables of the Reconstruction (1985), kom det flere endringer. I stedet for Dixon og Easter valgte R.E.M. Joe Boyd til produsent for innspillingen, som fant sted i England. Han hadde tidligere arbeidet med bland andre Fairport Convention og Nick Drake. Bandmedlemmene syntes øktene var uventa vanskelige, og var misfornøyde grunnet det kalde vinterværet og dårlig mat. I denne perioden var bandet på nippen til å løse seg opp. Den dårlige stemninga under innspilingsøktene endte opp med å gi konteksten til albumet. Stipe begynte å lage tekster med sørgmodig preg, og han sa i et intervju i 1985 at han var inspirert av «hele idéen med de gamle mennene som sitter rundt bålet, og hvor de forteller videre … legender og fabler til barnebarna». Fables of the Reconstruction var den mestselgende plata som var utgitt i USA av I.R.S. til da. Men albumet gjorde det dårlig i Europa, og meldingene fra kritikerne var varierte. Noen mente albumet var kjedelig og dårlig innspillet. Som tilfellet var med tidligere plater, var også singlene fra Fables of the Reconstruction for det meste oversett av de fleste radiostasjonene. På samme tid begynte I.R.S. å bli frustrerte over bandet sin motvilje mot å oppnå vanlig suksess.
Til det fjerde albumet fikk R.E.M. tak i John Mellencamp sin produsent, Don Gehman. Resultatet, Lifes Rich Pageant (1986), var mer tilgjengelig for lyttere utenom collegeradioene, og Stipe sin vokal var mer fremtredende i musikken. I et intervju med Chicago Tribune fra 1986 fortalte Peter Buck at «Michael var bedre på det han drev med, og han var sikrere på det. Og det synes jeg at man hører på stemmen hans.» Albumet hadde vesentlig bedre salgstall enn Fables of the Reconstruction, og enda til slutt på 21.-plass på albumlista til Billboard. Singelen «Fall on Me» var også spilt på kommersiell radio. Albumet var det første av albumene deres som solgte til gull, opp imot 500,000 eksempler. De amerikanske collegeradio-stasjonene holdt fram med å være den viktigste støtten til R.E.M., men nå kom bandet også høyere og høyere opp på de vanlige album- og singellistene. Likevel ville stasjonene, som bare spilte topp 40-musikk, fremdeles ikke spille musikken deres. Etter suksessen med Lifes Rich Pageant, gav I.R.S. ut Dead Letter Office, en samleplate med noen spor fra albumet, samt sanger som tidligere bare vært utgitt som b-sider eller ikke i det hele tatt. Kort tid etter satte I.R.S. sammen alle musikkvideoene deres (utenom «Wolves, Lower») til den første videoutgivelsen, Succumbs.
Gjennombruddet: 1987–1993
Don Gehman valgte å ikke produsere det femte albumet til R.E.M., og foreslo at gruppa burde arbeide med Scott Litt, som kom til å bli produsent for de fem neste albumene til bandet. Document (1987) inneholder noen av de mest åpenbare politiske tekstene til Stipe, spesielt gjelder dette «Welcome To the Occupation» og «Exhuming McCarthy», som var reaksjoner på det konservative politiske miljøet på 1980-tallet under president Ronald Reagan. Jon Pareles i The New York Times skrev i meldinga at albumet «'Document' er både selvsikkert og trassig. Dersom R.E.M. holdt på å gå fra kultstatus til større popularitet viser dette albumet at bandet vil klare det på sine egne vilkår». Document var albumet R.E.M. fikk gjennombruddet sitt med, og den første singelen «The One I Love» kom inn på topp 20 i både USA, Storbritannia og Canada. I januar 1988 var Document det første albumet deres som solgte en million eksemplarer. I lys av gjennombruddet erklærte bladet Rolling Stone R.E.M. som «America’s Best Rock & Roll Band» i desember 1987.
R.E.M. kom tilbake i 1990 for å spille inn det syvende albumet, Out of Time. I motsetning til tidligere album, inneholdt sangene på dette albumet utradisjonelle rockeinstrumenter, som mandolin, orgel og akustisk gitar. Det kom i mars 1991, og var det første albumet som både toppet listene i USA og Storbritannia. Albumet solgte til slutt 4,2 millioner bare i USA, og om lag 12 millioner eksemplar på verdensbasis (frem til 1996). Hovedsingelen fra albumet, «Losing My Religion», var en suksess verden over, og var ofte spilt på radio og vist på MTV. «Losing My Religion» var også den høyest rangerte singelen til R.E.M. på listene i USA, med 4.-plass på Billboard-lista. «Det har vært svært få hendinger som har endret livene våre i karrieren vår, fordi alt har hendt gradvis», har Mills sagt senere. «Dersom du vil snakke om endringer i livet, trur jeg «Losing My Religion» er det nærmeste man kommer». Den andre singelen fra albumet, «Shiny Happy People» (en av tre sanger på albumet som hadde Kate Pierson fra Athens-bandet The B-52’s med som vokalist) var også en stor suksess, og nådde 10.-plass i USA og 6.-plass i Storbritannia. Out of Time gav R.E.M. syv nominasjoner til Grammy Awards i 1992, det meste noen artister fikk det året. Bandet vant tre av prisene, en for beste alternative musikkalbum og to for «Losing My Religion», beste korte musikkvideo og beste popframføring av duo eller gruppe med vokal. R.E.M. hadde ingen turné for å promotere Out of Time, i stedet spilte de inn flere fjernsynsprogrammer, et av de til en episode av MTV Unplugged.
Etter en pause på noen måneder vendte R.E.M. tilbake til studioet i 1991 for å spille inn det neste albumet, som kom ut sent i 1992 med tittelen Automatic for the People. Selv om bandet ville lage et album med hardere rock etter det myke Out of Time, virket det alvorlige Automatic for the People «å gå enda lenger mot pine og grøssing», ifølge musikkavisen Melody Maker. Albumet handlet om temaer som savn og sorg, inspirert av «følelsen av … å fylle tretti», ifølge Buck. På flere av sangene var strengeinstrumentene arrangert av tidligere bassist i Led Zeppelin, John Paul Jones. Automatic for the People ble regnet som det beste albumet til bandet, både av mange kritikere og av Buck og Mills. Det kom opp på flere første- og andreplasser på de britiske og amerikanske salgslistene, og singlene «Drive», «Man on the Moon» og «Everybody Hurts» kom på den amerikanske topp 40-lista. Albumet solgte om lag ti millioner eksemplarer verden over. På samme måte som med Out of Time var det ingen turné for albumet. Dette, og hvordan Stipe så ut, fikk det til å oppstå rykte om at han var døende, noe som var sterkt tilbakevist av bandet.
Monster og New Adventures in Hi-Fi: 1994–1996
I januar 1995 dro R.E.M. ut på den første turnéen på seks år. Det ble en stor kommersiell suksess, men denne tida var vanskelig for gruppa. 1. mars dette året kollapset Berry på scena under en konsert i Lausanne i Sveits. Det var klart at han hadde fått en hjerneaneurisme. Han ble operert med en gang og var helt frisk igjen etter en måned. Aneurismen Berry hadde var bare begynnelsen på helseplagene som plaget bandet under Monster-turnéen. Mills måtte gjennom bukkirurgi for å fjerne en intestinal adhesjon i juli det året, og bare en måned senere måtte Stipe gjennom en nødoperasjon for å få reparert et brokk. Til tross for alle problemene hadde gruppa spilt inn mesteparten av det nye albumet selv om de var ute og reiste. Bandet hadde med seg åttesporsopptaker for å ta opp konsertene, og brukte opptakene som grunnelement til albumet. Etter å ha fullført turnéen var bandet i studio, og spilte inn resten av albumet.
R.E.M. signerte en ny kontrakt med Warner Bros. Records i 1996, til en verdi av 80 millioner USD, som var ny rekord på dette tidspunktet. New Adventures in Hi-Fi fra 1996 debuterte på andreplass i USA og førsteplass i Storbritannia. De fem millioner eksemplarene albumet solgte var en tilbakegang etter de høye salgstallene de fem siste årene. Skribent i Time Christopher John Farley, mente de dårlige salgstallene skyldes den matte kvaliteten og de minkende markedskreftene til alternativ rock i det hele. Samme år skilte R.E.M. lag med manageren Jefferson Holt, etter beskyldninger om seksuell trakassering fra en av de ansatte på kontoret deres i Athens. Advokaten til gruppa, Bertis Downs, IV, tok på seg manageroppgavene.
Berry slutter og Up: 1997–2000
Bandet avlyste opptaksøktene på grunn av at Berry slutta. «Uten Bill ble det annerledes, forvirrende», har Mills senere sagt. «Vi visste ikke helt hva vi skulle gjøre. Vi kunne ikke øve uten en trommeslager.» De resterende medlemmene i R.E.M. startet opp arbeidet med albumet i februar 1998 i Toast Studios i San Francisco. Bandet avslutta det ti år lange samarbeidet med Scott Litt, og fikk Pat McCarthy til å produsere plata. Dagens Radiohead produsent Nigel Godrich var assisterende produsent, og fikk inn tidligere Screaming Trees-medlem Barrett Martin og turné-trommeslageren til Beck, Joey Waronker. Innspillingen var prega av spenning, og gruppa var nær oppløsning. Bertis Downs kalte inn til krisemøte der medlemmene i bandet fikk tatt opp problemene sine og avgjorde at de ville holde frem som gruppe. Etter singelen «Daysleeper», kom albumet Up (1998), som debuterte på topp 10 i både USA og Storbritannia. Likevel ble albumet relativt sett på som en fiasko, med bare 900,000 solgte eksemplarer i USA ved midten av 1999, og til slutt rett over to millioner verden over. Fordi salgstallene i USA svikta, flytta den kommersielle basisen til R.E.M. seg til Storbritannia, der det var solgt flere R.E.M.-plater per innbygger enn i noen andre land, og singlene til bandet var regelmessig på topp 20.
Et år etter at Up kom ut, skrev R.E.M. musikken til den biografiske filmen Man on the Moon om Andy Kaufman, og dette var den første filmmusikken de laget. Filmen fikk tittelen fra sangen med samme navn fra Automatic for the People. Sangen «The Great Beyond» ble utgitt som en singel fra filmmusikk-albumet til filmen, Man on the Moon. «The Great Beyond» kom bare til 57.-plass på de amerikanske poplistene, men var den høyest rangerte singelen bandet noen gang har hatt i Storbritannia, med en tredjeplass i år 2000.
Reveal og Around the Sun: 2001–2005
R.E.M. spilte inn størsteparten av det tolvte albumet Reveal (2001) i Canada og Irland fra mai til oktober 2000. Reveal hadde samme «dystre stemning» som Up, og hadde med Joey Waronker på trommer, i tillegg til bidrag fra Scott McCaughey (som hadde starta bandet The Minus 5 med Buck) og Ken Stringfellow som hadde starta Posies. Salget av plata, over hele verden, var mer enn fire millioner, men i USA solgte Reveal omtrent det samme som Up. Albumet kom etter singelen «Imitation of Life», som kom opp på en 6.-plass på listene i Storbritannia. For internettsiden Rock’s Backpages, skildra Al «The Rev.» Friston albumet som «fylt med gylden herlighet i hver skru og sving», i motsetning til «hovedsakelig lite overbevisende arbeid på New Adventures in Hi-Fi og Up». På samme måte kalte Rob Sheffield Reveal for «en åndelig fornying med musikalske røtter» i bladet Rolling Stone og rosa det «forbløffende vennskapet som ikke slutter».
I 2003 gav Warner Bros. Records ut samlealbumet In Time: The Best of R.E.M. 1988-2003, som også hadde med to nye sanger, «Bad Day» og «Animal». Samme år dukka Berry overraskende opp under en R.E.M.-konsert i Raleigh i Nord-Carolina, der han sang støttevokal på sangen «Radio Free Europe». Siden satt han seg bak trommesettet for å spille til den tidlige sangen «Permanent Vacation». Dette var den første gangen han opptrådte siden han slutta i bandet.
R.E.M. gav ut Around the Sun i 2004. Under produksjonen av albumet i 2002, sa Stipe at «albumet høres ut som det tok av fra de siste platene inn til tidligere uoppdaget R.E.M.-territorium. På en måte er det primitivt og brølende». Etter at albumet hadde komme ut, sa Mills: «Jeg tror ærlig talt at tempoet på albumet var lavere enn det vi ville, når man tenker på den vanlige farten.» Around the Sun fikk blandet mottagelse av kritikerne, og debuterte på 13.-plass på Billboard-listene. Den første singelen fra albumet, «Leaving New York», var på topp fem i Storbritannia. Til platen og den etterfølgende turnéen leide bandet inn en ny trommeslager på heltid, Bill Rieflin, som tidligere hadde vært med i bandet Ministry. Sent i 2004 var R.E.M. på turné med Bruce Springsteen, Pearl Jam, Bright Eyes og andre under «Vote for Change» i anledning det amerikanske presidentvalget det året. I 2005 dro bandet ut på den første verdensturnéen med full lengde siden turnéen etter plata Monster ti år tidligere. Under turnéen deltok de også på London-konserten til Live 8.
Accelerate og Collapse into Now: 2006–2011
EMI, som ny eier av plateselskapet I.R.S., gav ut en samleplate med de beste av R.E.M. sine verk på deres plateselskap i september 2006, med navnet And I Feel Fine... The Best of the I.R.S. Years 1982-1987. DVD-en When the Light Is Mine: The Best of the I.R.S. Years 1982-1987 kom ut på samme tid. Samme måned spilte alle de fire opphavlige bandmedlemmene under seremonien da de var med i Georgia Music Hall of Fame. Samtidig som de øvde til seremonien, spilte bandet inn en coverversjon av «#9 Dream» av John Lennon til platen Instant Karma: The Amnesty International Campaign to Save Darfur, et tributtalbum til inntekt for Amnesty International. Sangen, som også ble utgitt som en egen singel i samband med albumet og kampanjen, var den første studioinnspillingen til Bill Berry med bandet siden han sluttet, nesten ti år tidligere. I oktober 2006 ble R.E.M. for første gang nominert til å være med i Rock and Roll Hall of Fame. Bandet var et av fem nominerte som var tatt med det året, og seremonien gikk for seg 12. mars 2007 på Waldorf-Astoria Hotel i New York. Gruppa, som var satt inn av vokalist i Pearl Jam, Eddie Vedder, framførte fire sanger sammen med Bill Berry.
Arbeidet med det fjortende albumet til gruppa, Accelerate, begynte tidlig i 2007. Bandet startet innspillingen samman med produsent Jacknife Lee i Vancouver og Dublin, der de spilte fem kvelder mellom 30. juni og 5. juli i Olympia Theatre, som en del av en «øving til arbeidet». R.E.M. Live, det første konsertalbumet til bandet, med opptak fra en konsert i Dublin i 2005, kom i oktober 2007. R.E.M. gav ut Accelerate tidlig i 2008. Albumet debuterte som nummer to på Billboard-listene, og var det åttende albumet til bandet som toppet de britiske albumlistene. Musikkanmelderen i Rolling Stone, David Fricke, regnet Accelerate for å være en bedring etter de andre albumene som hadde komme etter at Berry hadde slutta. Han kalte albumet «en av de beste platene R.E.M. noensinne har laget.»
I 2010 gav R.E.M. ut videoalbumet R.E.M. Live from Austin, TX – en konsert de spilte i Austin City Limits i 2008. Gruppa kunngjorde i 15. oktober 2010 at innspillingen av det kommende albumet, Collapse into Now, var ferdig. Albumet ble utgitt 7. mars 2011.
Musikkstil
Michael Stipe synger i «klagande, skarpe, krummende vokaltoner» som biografiskrivaren David Buckley sammenligner med keltiske folkemusikk-artister og en muslimsk mujahid. Stipe harmoniserer ofte med Mills i sangene, for eksempel i refrenget på «Stand», der Mills og Stipe bytter på å synge teksten, slik at det blir en slags dialog mellom de to. Tidligere artikler om bandet fokuserte ofte på syngemåten til Stipe (skildra som «momlende» av The Washington Post), som ofte gjorde tekstene hans uforståelige. Skribent i bladet Creem, John Morthland skrev i musikkmeldingen av Murmur, at «jeg aner fremdeles ikke hva disse sangene handler om, fordi verken jeg eller noen andre jeg kjenner har vært i stand til å oppfatte tekstene til R.E.M.» Stipe kommenterte i 1984 at «det er bare måten jeg synger på. Dersom jeg prøvde å kontrollere det, ville det være ganske falskt». Produsent Joe Boyd overtalte Stipe til å begynnee å synge tydeligere under innspillingen av Fables of the Reconstruction.
Måten til Peter Buck å spille gitar på har av mange blitt trukket fram som det mest karakteristiske aspektet i musikken til R.E.M. På 1980-tallet skrev britiske musikkjournalister at den «sparsomme, arpeggio-baserte, poetiske» stilen minnet de om det amerikanske folkrock-bandet The Byrds fra 1960-tallet. Buck har uttala at «gitarist i The Byrds, Roger McGuinn var en stor inspirasjonskilde for meg da jeg spilte gitar». Gitarspillinga hans var også sammenlignet med Johnny Marr, som spilta i alternativ rock-bandet The Smiths på samme tid. Da Buck hevdet han var tilhenger av gruppa, innrømte han at han tidligere hadde kritisert bandet bare fordi han var lei av å bli spurte om han var påvirka av Marr. Buck misliker generelt gitarsoloer, og han forklarte dette i 2002: «Jeg vet at når gitaristene går inn i disse tøffe soloene, folk går amok til slikt, men jeg skriver ikke sanger som passar til det, og jeg er ikke interessert i det. Jeg kan gjøre det dersom jeg må, men jeg liker det ikke.» Mike Mills sin melodiske tilnærming til basspillingen er inspirert av Paul McCartney og Chris Squire i bandet Yes. Han har sagt at han «alltid spilte melodisk bass, som pianobass på en måte … Jeg ville aldri spille på den tradisjonelle måten». Mills har mer erfaring med musikk enn de andre i bandet, noe han har sagt «gjorde det enklere å gjøre abstrakte musikalske idéer om til realitet».
Kampanjer og aktivisme
Gjennom karrierene sine har medlemmene i R.E.M. prøvd å få sosiale og politiske saker fram i lyset. Ifølge avisa Los Angeles Times, er R.E.M. regnet for å være en av de «mest liberale og politisk korrekte rockegruppene» i USA. Medlemmene er «på samme side» politisk, og deler et utsyn som er liberalt og progressivt i amerikansk forstand. Mills har vedgått at det av og til er uenigheter mellom bandmedlemmene om hvilken saker de skal støtte, men sa at «av respekt for den eller de som er uenige pleier de diskusjonene å være private, også fordi vi ikke vil la folk få vite hva som skiller oss, så de kan utnytte det til sine egne formål». Et eksempel på dette er at Buck i 1990 sa at Stipe arbeidet med den omstridte organisasjonen People for the Ethical Treatment of Animals (PETA), men at resten av bandet ikke gjorde det.
R.E.M. har fått inn penger til fond innenfor miljøvern, kvinnesak og menneskerettigheter, og har vært involvert i kampanjer for å støtte opp om registrering av nye røystarar ved valg. Under Green-turnéen tok Stipe seg tid til å informere publikumet om ulike viktige sosialpolitiske spørsmål. På slutten av 1980-årene og i 1990-årene brukte bandet (spesielt Stipe) i økende grad mediedekningen sin på nasjonalt fjernsyn til å nevne mange saker de mente var viktige. Et eksempel på dette er da bandet var med på MTV Video Music Awards i 1991, og Stipe hadde på seg hvite skjorter med påskrifter som «regnskog», «kjærlighet kjenner ingen farger» og «kontroll av pistoler nå». R.E.M. fikk også operksomhet rundt Aung San Suu Kyi og brott på menneskerettighetene i Burma da de jobbet med ulike frihetskampanjer. Bandet var med på Vote for Change-turnéen i 2004, der de som var med ville mobilisere de amerikanske velgerne til å støtte den demokratiske presidentkandidaten John Kerry. Det at de politiske holdningene til R.E.M. kommer fra et rikt rockeband som har kontrakt med et multinasjonalt plateselskap, har fått kritikk fra noen kanter. Tidligere redaktør i bladet Q, Paul Du Noyer, kritiserte «kjendisliberalismen» til bandet, og sa: «Det er en helt smertefri opprørsform de har. Det er ingen risiko i det i det hele tatt, men ganske mye framvising av lojalitet ovenfor kundene. Og når jeg hører uttrykkene de bruker for å si hvor lite de liker valget av George W. Bush, til president i USA, hører jeg bare lyden av demokratiske teddybjørner som blir kastet ut av barnesenger.»
Siden sent i 1980-årene har R.E.M. vært involvert i lokalpolitikken i hjembyen Athens i Georgia. Buck forklarte i 1987 til bladet Sounds at «Michael sier alltid 'tenk lokalt og handle lokalt' – vi har gjort mange ting i byen vår for å prøve å gjøre den til en bedre by». Bandet har ofte donert penger til lokale velgjerande formål, og hjulpet med oppussning og bevaring av historiske bygninger i byen. Valget av Gwen O’Looney til borgermester to ganger i 1990-årene var på grunn av R.E.M. sin politiske påvirkning.
Medlemmer
Hovedmedlemmer
Turnerende musikere og studiomusikere
Seterstøa stasjon
Stasjonsbygningen ble bygget i sveitserstil og er som andre stasjonsbygninger langs Kongsvingerbanen, tegnet av arkitektene Heinrich Ernst Schirmer og Wilhelm von Hanno. På Sander stasjon og Disenå stasjon finnes bygninger av samme type.
1696 Nurmela
1696 Nurmela er en hovedbelteasteroide og går i bane innenfor asteroidefamilien Flora. Den ble oppdaget 18. mars 1939 av Yrjö Väisälä i Åbo. Asteroiden er oppkalt etter Tauno Nurmela, professor i romanske språk og rektor ved Åbo universitet.
Seterstøa stasjon
Stasjonen ble lagt ned i desember 2012 i forbindelse med innføring av ny grunnrutemodell for jernbanetrafikken i østlandsområdet.
Viltloven
'''Lov 29. mai 1981 nr. 38 om jakt og fangst av vilt (viltloven)''' er en norsk lov som trådte i kraft 2. april 1982. Lovens regulerer «alle viltlevende landpattedyr og fugler, amfibier og krypdyr» (§ 2) i Norge. Den gjelder også innenfor Norges økonomiske sone. I lovens § 1 er lovens formål definert slik:
Viltloven regulerer også hvordan jakt og fangst kan utøves. Her er hovedprinsippet at jakt og fangst skal utøves på en slik måte at viltet ikke utsettes for unødige lidelser og slik at det ikke oppstår fare for mennesker eller husdyr eller skade på eiendom.
Flekkhubro
Flekkhubro (Bubo africanus) er en ugle i gruppen Bubo. Før 1999 ble den klassifisert som en underart av Bubo cinerascens, men den er nå klassifisert som egen art.
Beskrivelse
Det er en middels stor ugle og en av de minste hubroene. Høyden er 45 cm, den veier fra 480 til 850 gram og har en vingelengde på 33 til 50 cm, noe som gir et vingespenn på 100 til 140 cm. Ansiktet er blekt og øynene er gule. Kroppen er brun med lyse flekker på oversiden og lysere med striper på undersiden. Flekkhubro har ekstra store øyne som gjør at mer lys slipper inn i øyet. Fuglen oppnår derved et ekstra godt nattesyn.
Den har store øredusker oppe på hodet. De kan til forveksling ligne ører. Men ørene er gjemt på hver side av hodet under noen stive fjær. Duskene brukes til å signalere med. Overkroppen er brunlig, underkroppen er lysere med brune tverrstriper.
Habitat og utbredelse
Flekkhubro finnes i det meste av Afrika sør for Sahara, men ikke i tette skoger. De finnes i steinete utmark, buskmark, åpne skoger og halvørken, men unngår ikke befolkede områder og jakter gjerne på insekter under gatelys. De kan også ofte jakte nær veier og blir ofte drept av kjøretøy, men også av kollisjon med ledninger. Den viktigste dødsårsaken er likevel gift brukt i landbruket for å drepe insekter og skadedyr.
En underart av flekkhubro, bubo africanus milesi, holder til på vestsiden av Den arabiske halvøy.
De jakter om natta og tilbringer dagen skjult i trær, steinhull eller tomme huler.
Levevis
Flekkhubro er kjøttetere og byttet består av små pattedyr, fugler, insekter og krypdyr.
Den finner seg en make for livet og får egne unger etter et år. De bygger reir på bakken, men kan også bygge reir på vannbord over vinduer. Etter paring i juli legger hunnen to til fire egg og ruger selv i de 32 dagene som går før ungene kommer ut. I denne tiden forlater hun bare reiret for å spise den maten som hannen bringer til henne. Ungene kan fly etter sju uker, men først etter tolv uker forlater de foreldrene.
622 Esther
622 Esther er en hovedbelteasteroide. Den ble oppdaga den 13. november 1906 av Joel Hastings Metcalf fra Taunton i Massachusetts, USA. Den er oppkalt etter Ester fra Esters bok i Bibelen.
Lucas Moreira Neves
I 1974 ble han kalt til Roma der han først var visepresident for Det pavelige råd for lekfolket 1974–1979. Deretter ble han bispeviet, ble sekretær for Kongregasjonen for biskopene 1979–1987, og sekretær for Kardinalskollegiet 1979–1987.
Han var erkebiskop av São Salvador da Bahia 1987–1998 og dermed primas for Brasil.
Han ble kreert til kardinal av pave Johannes Paul II i 1988, med Santi Bonifacio ed Alessio som sin tittelkirke.
Så ble han kalt tilbake til Vatikanet der han var prefekt for Kongregasjonen for biskopene 1998–2000, men trakk seg på grunn av sykdom.
Episkopalgenealogi
Hans episkopalgenealogi er:
Rundemanen
Rundemanen (568 moh.) er et av byfjellene og de de syv fjell rundt Bergen. Rundemanen er en del av det samme fjellmassiv som Ulriken og Fløyfjellet. Det går en grusvei (bom) opp til Rundemanen via Fløyen til bruk for transport og utrykninger. Det ble satt opp en mast i 1978, men den ble ikke stående så lenge. I dag er det plassert en 106 meter høy mast på toppen som ble reist i 1990.
Navnet
Rundemanen er noen ganger feilaktig skrevet Rundemannen (slik det uttales i Bergen). Navneopprinnelsen kan trolig knyttes til mellomnederlandsk rand som betyr «kant»/«rand» og mond som betyr «fjell».
Turområdet
Den velkjente turen Vidden passerer Rundemanen. Turstier fører sørover til nabofjellet Blåmanen eller nordvestover til Kvitebjørnen eller Sandviksfjellet. Det går også en tursti ned til Tarlebøvatnet øverst i Våkendalen og videre grusvei ned til Svartediket.
I 1928 forsøkte Turistforeningen å skaffe midler til å få oppført en sportshytte på Rundemanen, finansiert av en «lappeleir» i Bergen sentrum, på tomten som lå øde etter bergensbrannen i 1916. Bergen hovedpostkontor (i dag Xhibition) ble senere reist på branntomten. Kjøpmannen Henrik Platou hadde besøkt Røros og avtalt med to samiske familier at de skulle bo i denne leiren. Fra 17. mai til 15. oktober 1928 var leiren en attraksjon med tolv personer og tolv reinsdyr midt i Bergen sentrum, mellom furu, gran og lyng arrangert som et høyfjellslandskap av gartnere. Arrangementet var vellykket, men grunnet dårlig økonomi i 1929 ble sportshytten likevel ingenting av, og syv av reinsdyrene solgt og sluppet løs i Bergsdalen.
Bergen radio
I 1911 ble det bestemt at Bergen radio skulle bygges på Rundemanen. Stortinget bevilget 80.000 kroner til formålet, regnet som et samfunnsoppdrag pålagt Norges Telegrafvæsen med tanke på sikkerheten til sjøs. Med Bergen radio fikk man direktekontakt med skipene via en gnistsender på 5 kW fra Telefunken. Bergen Radio åpnet 1. september 1912 som den første senderstasjonen i Bergen. I 1922 fikk stasjonen som den første i Europa en rørdrevet sender. I 1923 ble det holdt en tale i Oslo, som skulle bli Norges første kringkasting. Den gikk via masten på Rundemanen. Den var en av de viktigste kystradiostasjonene helt til 1960-tallet, men ble lagt ned på slutten av 1980-tallet. I 1990 kjøpte Forsvaret bygningene som etter hvert gikk over til Bergen kommune. De senere årene har bygningene forfalt, og det har vært forslag om å rive dem. I stedet ble Bergen Radio senderstasjon i 2007 fredet av Riksantikvaren. Byggene eies i dag av Norsk teknisk museum. I 2011 ble de restaurert utvendig i samarbeid med Riksantikvaren og Hordaland fylkeskommune.
Sambandsbunkeren inne i fjellet
Sambandsbunkeren går 55 meter innover i fjellet, er på mange hundre kvadratmeter og med mange rom. Den ble planlagt og bygget rundt 1955, visstnok med støtte fra Nato, opprinnelig planlagt som kommandoplass for luftvern og operasjonssentral for radar og varslingstjeneste, men i motsetning til Gråkallen kontroll- og varslingsstasjon ved Trondheim ble den aldri fullført, for den kalde krigen flyttet det militære fokuset nordover. Men anlegget ble brukt til radiotjenester i Forsvaret. Tjernet ved bunkerens to innganger ble fylt igjen med de utgravde massene. Kanskje ble anlegget påbegynt av tyskerne, men dette er ikke dokumentert. De første 30 meter er tak og vegger av ren fjellvegg, men bak noen kraftige ståldører er det lange flotte ganger som kjelleren i en boligblokk, med linoleum på gulvet. I 2016 stod fremdeles mange datamaskiner igjen. Her hadde mannskapet oppholdsrom, toaletter og kjøkken. Et falskt vindu på kjøkkenveggen gir illusjon av utsikt. Den største hallen er over 39 m lang og vel ti m bred, det er egen ferskvannstank og nødstrømsanlegg. Bunkeren var underlagt flyforsvaret på Flesland flyplass. Under krigen bygde tyskerne et luftvernbatteri på Blåmanen. Vest for anlegget ses en overdekket forsvarsstilling fra den gang. Det norske forsvaret overtok anlegget. Fra 1946 og utpå 1950-tallet var et operativt luftvernbatteri. I 1952 ble den første radiolinjen satt opp mellom Bergen og Haugesund, også kalt «sildelinjen». I 1953 ble en linje fortsatt mot Oslo via Finse. Linjen - etablert på fjelltopper og avhengig av fri sikt - ble satt opp av ti elever fra Bergen yrkesskole. Arbeidslagene som monterte linjene, ble senere til NERA. De neste tiårene samarbeidet NERA med Forsvaret og sivile utbyggere med disse anleggene. På Rundemanen var anlegget et sambruk med Televerket som leide hele anlegget rundt 1990. De bygget en hytte over den ene inngangen. Gjennom en kjellerdør kom man inn i bunkeren. På samme tid ble gittermasten satt opp av Televerket. I 2014 ble Telenor oppsagt av Forsvaret. Det ble krangel, siden Telenor hadde mye infrastruktur lagret i fjellhallen. Telenors hytte ble revet høsten 2020. Terrenget skal tilbakeføres, og inngangen til fjellhallen mures igjen. Byantikvaren og Forsvaret vil bevare innløpene til anlegget, og lengst ute vil det bli en fire meter dyp «hule» der folk kan sitte.
Chattahoochee (elv)
Chattahoochee er ei elv som renner langs grensen mellom delstatene Georgia, Alabama og Florida i det sørøstlige USA. Den er 692 kilometer lang, og har et nedbørsområde er på 22 714 km².
Elva har sitt utspring i Appalachene i det nordligste Georgia. Den renner sørvestover like nord for sentrum av storbyen Atlanta og danner deretter halve grenselinjen mellom Georgia og Alabama og også en del av grensa mellom Georgia og Florida. I den kunstige Seminolesjøen løper den sammen med elva Flint og danner Apalachicola, som fortsetter sørover til Mexicogulfen.
Døvhet
Døvhet er et annet navn for hørselstap eller hørselshemming, og er bortfall av evnen til å oppfatte lyd. Medfødt døvhet kan skyldes arvelige sykdommer, sykdommer hos moren i svangerskapet eller sykdom hos barnet. Flere sykdommer og skader kan gi delvis, eller fullstendig døvhet.
Ordet døv kan ha mange forskjellige betydninger avhengig av bakgrunnen til personen som benytter seg av ordet eller av sammenhengen som ordet blir benyttet i. Den mest benyttede definisjonen av døvhet er en fysiologisk tilstand hvor individet ikke er i stand til å oppfatte lyder.
Det kan være en rekke forskjellige årsaker til døvhet. Høy støy på arbeidsplassen svekker hørselen. Vitenskapelige studier har vist at øreplugg reduserer risikoen for hørselstap; men veldig lite.
Det er egentlig et mindretall av mennesker som er helt døve. Det aller fleste som lider av døvhet har fortsatt en liten hørselsrest, og kan høre kraftige lyder slik som kraftig trafikkstøy. De fleste døve har tegnspråk som førstespråk, men noen behersker også muntlig tale.
Kjente mennesker som ble døve
Den første døve person som tok doktorgrad i Norge var Hilde Maria Haualand.
Christian Sørenssen
Christian Sørenssen (født 25. september 1765 i Christiansand, død 16. august 1845) var en norsk teolog, stortingsmann og biskop.
Han var representant ved de to første storting, og var altså stortingsmann fra 1814 til 1817. Han var imidlertid ikke spesielt opptatt av politikk, og utmerket seg ikke som taler under stortingets forhandlinger.
Sørenssen var fra 1823 til 1845 biskop i Akershus Stift, som tilsvarte dagens bispedømmer Oslo, Hamar og Tunsberg, i tillegg til Telemark.
Han døde under 16. august 1845, på veien mellom Moss og Son under en visitasreise.
Fyllingsdalen kirke
Fyllingsdalen kirke er en modernistisk arbeidskirke i halvsirkelform fra 1976 i Bergen kommune.
Byggverket er i betong og har 342 plasser.
Oppstad
Gardsnavnet var på gammalnorsk Uppstaðir som betyr «det øvre bostedet», sett i forhold til den eldre garden Os i Strøm. I dag uttales navnet oppsta, med o-lyd. Selv om kirken først ble bygd på Oppstad var nok det eldste bostedet i Oppstad trolig Øyen på øyen med samme navn. Tidligere omfatta Oppstad også Størrjebygda i Sand og området omkring Austvatn i Mo. Etter delingen av Odalen i to kommuner søkte disse grendene om å få høre til Nord-Odal, og de inngikk i henholdsvis Sand og Mo sogn etter dette. Dermed besto Oppstad i senere tid bare av det som nå kalles Oppstadbakken. Tidligere regna man også Størrjebygda til Oppstadbakken.
Navnet Oppstadbakken stammer fra den opprinnelige tydingen av ordet bakke, som er høyereliggende landstrekning som på den ene siden begrenses av en fordjupning som strekningen faller av eller avbrytes mot ved en bratt vegg eller skråning. Ellers vekker navnet ofte stor forundring fordi Oppstadåa, som er ei mil lang, bare har et fall på under en meter gjennom bygden. I flomtidene på våren renner åen derfor motsatt veg. Dette spesielle fenomenet har vært hovedårsaken til danningen av Engene og våtmarksområdet Seimsjøen naturreservat.
Losna (innsjø)
Losna er en innsjø som ligger i kommunene Ringebu og Øyer i Innlandet. Losna er en del av Gudbrandsdalslågen, som i dette området er så bred og renner så langsomt at denne delen regnes som en innsjø. Losna regnes fra elvedeltaet i Fåvang naturreservat i nord, til Trettenstrykene dyrefredningsområde i sør. Strekningen er om lag 11 km. Største dybde er 55 meter, (125 moh. målt ved vannstand 179 moh.), i et område sørover fra Borgeneset og Losna stasjon. Tidligere var innsjøen også omtalt som Losnen eller Løsnevann. E6 følger Losnas østre bredd mens Dovrebanen går langs vestre bredd.
Før var det bra fiske etter storørret på Losna, men fisket har gått tilbake med årene. Pilking på isen etter lake har også vært populært på Losna (særlig nordenden). Strømmen forandrer seg stadig slik at det har blitt utrygt å ferdes på isen i nordenden. Losna har vært kjent for godt lakefiske. Ifølge Amund Helland ble det også fisket harr, abbor, sik og ørret. På 1850-tallet ble Losna trafikkert av den flatbunnede dampbåten «Dalegudbrand» (bygget 1848) mellom Båstø og Elstad. Ei «stor og uhøveleg skreppe» skrev Aasmund O. Vinje om båten. Planen var å gå helt til Sør-Fron for å lette transporten gjennom Gudbrandsdalen (med Hovedbanen til Eidsvoll og dampbåt på Mjøsa og Losna hadde Gudbrandsdalen motorisert forbindelse store deler av veien til Christiania). På prøveturen gikk båten forbi Hundorp, men de ga opp å presse seg mot strømmen i rutetrafikk og ruten gikk derfor bare til Elstad. «Dalegudbrand» ble i 1861 flyttet til Mjøsa der den var i bruk som lekter til 1921. Den gang tømmer ble fløtet på Lågen, ble tømmerlensa dratt robåt eller håndkraft langs Losna, senere med motorbåt. Isen på Losna har blitt brukt som kjørevei.
Flommen i 1995 kulminerte i Losna 3. juni og da var vannstanden så høy at målestasjonen ble satt under vann og utstyret måtte berges unna. Vannføringen var da 2500 m3/s, det største som ble målt på 1900-tallet. Vannstanden var da 184,43 moh (6,07 meter over nullpunktet), på det meste steg Losna med 80 cm i døgnet under Flommen.
1697 Koskenniemi
1697 Koskenniemi er en hovedbelteasteroide og går i bane innenfor asteroidefamilien Vesta. Den ble oppdaget 11. september 1940 av Heikki Alikoski i Åbo. Asteroiden er oppkalt etter den finske forfatteren Veikko Antero Koskenniemi.
Willem Christiaan van Manen
Willem Christiaan van Manen (født 8. august 1842, død 12. juli 1905) var en nederlandsk teolog, som virket ved universitetet i Leiden fra 1885 til 1903.
Van Manen er sannsynligvis den mest kjente representanten for en radikal krets av nederlandske teologer og filosofer som på slutten av 1800-tallet og begynnelsen av 1900-tallet delte det syn at ingen av Paulus' brev i Det nye testamente er autentiske. Van Manen avviste læren om Jesu legemlige oppstandelse. Etter først å ha motsatt seg tanken i mange år, konkluderte han med at Paulus' brev var pseudepigrafiske skrifter fra det 2. århundre, og at Apostlenes gjerninger var basert på den romerske historikeren Josefus' verker.
Bakterier
Bakterier (gresk βακτήριον [bakterion] = «liten stav») er encellede mikroorganismer. De er typisk bare noen få mikrometer lange og kan ha mange forskjellige former, eksempler på disse fasongene er stavbakterier, kokker og spiriller. Studien av bakterier er en gren av mikrobiologien. Bakterier er allestedsnærværende på jorden og kan leve i alle slags miljøer. De har blitt påvist i jordsmonn, radioaktiv væske og varme kilder for å nevne noen. Det er om lag 40 millioner bakterieceller i et gram jord og én million bakterieceller i en milliliter ferskt vann; i hele verden er det omtrent fem kvintillioner (5×1030) bakterier. Bakterier spiller en vital rolle i resirkulering av næringsstoffer, og mange prosesser er avhengige av bakterier, slik som fiksering av nitrogen fra atmosfæren.
Flesteparten av disse bakteriene har imidlertid ikke blitt beskrevet, og kun halvparten av stamtreet har arter som kan bli dyrket frem i laboratoriet. Det kan være mange flere bakterieceller enn menneskeceller i en menneskekropp, med høyest innhold på huden og i endetarmen. Likevel er majoriteten av disse bakteriene uskadelige, men heller fordelaktig for «naturens husholdning» og de forskjellige livsprosessene. Noen få bakterier er patogene for mennesker, eksempel på sykdommer som blir fremkalt av bakterier er kolera, syfilis, miltbrann og svartedauden. De mest fatale infeksjonssykdommene er de som hemmer åndedrettssystemet, med tuberkulose som alene dreper omtrent to millioner mennesker per år.
Ukritisk bruk av antibiotika til å behandle bakterielle infeksjoner og i forskjellige jordbruksprosesser har gjort at antibiotikaresistens har blitt et stort problem, både i industrialiserte land og i utviklingsland. Restriktiv bruk av antibiotika bl.a. i Norge gjør at det her har vært et noe mindre problem. Forebygging, hygieniske tiltak og ikke-medikamentell behandling blir dermed viktigere, for eksempel vil mange bakterier hemmes eller drepes av sølv.
Bakterier er også viktig i industrien, de blir blant annet benyttet til å behandle avfallsvann, produksjon av ost og yoghurt, de blir også anvendt i produksjon av antibiotika og andre kjemikalier.
Bakterier er prokaryoter. Ulikt dyreceller og andre eukaryoter, inneholder bakteriecellene ingen cellekjerne og har sjelden membran-bundet organeller. Likeledes inkluderer begrepet bakterier tradisjonelt alle prokaryoter, den vitenskapelige nomenklaturen etter oppdagelsen av prokaryotisk liv består av to forskjellige typer av organismer som utviklet seg uavhengig av hverandre fra samme stamfar. Disse evolusjonære områdene blir kalt bakterier og archaea.
Bakterienes plassering
Bakterier regnes innenfor tradisjonell systematikk som et av «rikene» av liv innenfor biologien. Man deler ofte bakteriene inn i ekte bakterier og arkebakterier. Ofte opererer man med følgende evolusjonære hovedgrupper eller «riker» i den taksonomiske systematikken:
Dette systemet med «riker» er fortsatt omstridt. Den svenske Nationalnyckeln till Sveriges flora och fauna opererer med 5 riker, mens en gruppe europeiske biologer observerer 3 basale grupper hvor bakterier og arkebakterier utgjør to, og den siste gruppen av eukaryoter siden gir opphav til protister, planter, sopp og dyr. Systematikkens «riker» representerer et forsøk på å forene behovet for oversikt med behovet for å dele livsformene opp i mest mulig naturlige grupper.
Bakteriologiens historie
Nederlenderen Anton van Leeuwenhoek var den som først oppdaget bakteriene (1674). Louis Pasteur og Robert Koch forsket videre på bakterier, og grunnla en egen bakteriologisk vitenskap.
Robert Koch var den første til å dyrke bakterier på et fast medium. Koch benyttet gelatin som løsemiddel for næringsløsningene han brukte til å dyrke frem patogene (skadelige) bakterier og utviklet med det en metode for å dyrke frem bakterier på en fast plate som var fri for forurensing. Han la et sylteglass eller et glass over platen for å unngå kontaminasjon.
Gelatin var fantastisk for å dyrke frem bakterier i et kulturmedium. Gelatin hadde likevel sine ulemper, da gelatin ikke er i fast form ved kroppstemperatur (37 °C), den optimale temperaturen for dyrking av patogene bakterier for mennesker. Det måtte finnes et mer allsidig vekstmedium, og dette viste seg å være agar.
Agar er et polysakkarid som utvinnes fra røde alger. Walter Hesse var den første til å bruke agar som vekstmedium. Ideen om å bruke agar som vekstmedium kom fra Hesses kone, Fannie. Fannie Hesse brukte agar for å tilberede syltetøy og når Walter prøvde det ut som vekstmedium fungerte det utmerket. Walter skrev til Robert Koch om oppdagelsen og Koch bestemte seg raskt for å bruke agar i sine egne studier.
I 1887 publiserte Julius Richard Petri en artikkel som omhandlet en modifikasjon av Kochs plate. Petris innblanding viste seg å være av stor betydning. Den nye metoden gjorde det mulig å sterilisere separat fra mediet og flytte kolonier fra en mindre plate til for eksempel to større. Den originale ideen om platen er ikke forandret den dag i dag og platen har blitt oppkalt etter Petri. En Petri-plate er laget av enten glass som blir sterilisert av varme eller laget av plast som blir sterilisert av etylenoksid. Denne nye platen hadde stor betydning for den videre forskningen på mikroorganismer.
Koch oppdaget at forskjellige kolonier som hadde utviklet seg på en kontaminert plate hadde forskjellig form (farge, morfologi, størrelse). Disse forskjellene i koloniform gjorde at man klarte å skille ulike bakterier fra hverandre på platen. Man klarte også å skille forskjellige celler i mikroskopet, og ved hvilke temperaturer og næringsstoffer de trives i.
Kochs oppdagelser av kulturmedium og iver etter å dyrke rene bakteriekulturer gikk langt utover hva man kunne forvente på den tiden. Verden står i stor takk til Robert Koch og hans medhjelpere for deres innsats innenfor bakteriologi og mikrobiologi.
Opphav og tidlig evolusjon
Stamfaren til nåtidens bakterier var encellede mikroorganismer som var den første formen for liv på vår jord for omtrent fire milliarder år siden. For ca. 3 milliarder år siden var alle organismer mikroskopiske, og bakterier og archaea var den dominerende formen for liv. Det har blitt funnet fossiler av bakterier som stromatoliter, men mangelen på morfologi gir oss liten nytte for å studere deres evolusjon eller å datere deres tidsløp. Det er mulig å bruke genteknologi til å rekonstruere deres fylogenetikk, og disse undersøkelsene tyder på at bakteriene har et opphav fra to ulike organismer, erkebakterien og eubakterien. Den siste stamfaren til bakterier og archaea var sannsynligvis en hypertermofil som levde rundt 2,5-3,2 milliarder år siden.
Eldste bevis for liv
Det eldste beviset man har for liv på jorden er nylig avdekte mikrofossiler funnet i Nunavik i Quebec, Canada. Funnet (som ble publisert 1. mars 2017) dateres cirka 3 770 millioner år tilbake i tid. Før denne oppdagelsen var det eldste beviset mikrofossiler funnet i Vest-Australia, datert cirka 3 460 millioner år tilbake.
Det var en internasjonal forskergruppe, under ledelse av University College London, som gjorde funnet. Det besto av en fossil bakterie som levde på jern, og funnet ble gjort i et lag med kvarts. Gruppen av forskere besto av folk fra flere land og organisasjoner, blant annet fra Norges geologiske undersøkelser.
Morfologi og stamtre
Molekylære metoder har derfor revolusjonert bakterie-systematikken, men gir sprikende resultater. Grunnene er at bakterier kan utveksle gener mellom ulike bakteriearter, til og med mellom nokså fjernt beslektede. Blant kandidatene til den mest basale grenen i bakterienes stamtre er for eksempel både Planctomycetes, Thermotoga maritima og Aquificae. Delgruppene som er nevnt i boksen øverst til høyre, er basert på den nyeste kunnskapen (per 2004). Man vil likevel måtte forvente en del endringer i fremtiden, både grunnet bedre fylogenetiske analysemetoder og fordi nye arter vil bli beskrevet.
Andre vanlige inndelinger er etter utseende, levevis eller celleveggens bygning, men de færreste av disse peker ut naturlige slektskapsgrupper.
Inndeling etter utseende
På samme måte som ulike planter og dyr har forskjellig utseende (morfologi) har bakterier ulikt utseende, både på makroskopisk og mikroskopisk nivå. For bakteriologer/mikrobiologer er det viktig å kunne skille de ulike bakterieartene. Dette kan gjøres ved å undersøke deres koloniutseende på forskjellige vekstmedia for så å definere koloniens morfologi.
Inndeling etter levevis
Fordelt på utseende er det kun tre typer som er patogene (dvs. parasittiske):
Nanobakterier
Noen mikrobiologer har foreslått en type veldig små bakterier i naturen, celler som blir kalt for nanobakterier på grunnlag av svært små bakterieliknende strukturer som kan dukke opp i stein. Størrelsen på slike nanobakterier er antatt til å være under 0,1 µm for kokkeformet strukturer. Skeptikere mener nanobakterier er enkle mekanismer av kjemiske eller geokjemiske reaksjoner av ikke-levende materiale. De peker på at de minste bakteriene vi kjenner til er betydelig større enn disse antatte nanobakteriene. Et annet viktig argument er at de er for små til å inneholde essensielle biomolekyler for liv. Det er høyst usannsynlig at disse molekylene kan eksistere i et volum av 0,1 µm eller mindre. Spørsmålet om nanobakterier er liv eller geologi er ikke klarlagt, det samme gjelder spørsmålet om den nedre grensen for størrelsen på levende organismer. Blir nanobakterier påvist vil de være den minste formen for liv vi kjenner til.
Cellestruktur
[[Fil:Mycobacterial cell wall diagram.png|miniatyr|300px|1. Ytre lipider
2. Fettsyrer
3. Polysakkarider (arabinogalactan)
5. Plasma membran
6. Lipoarabinomannan (LAM)
7. Fosfatidylinositol mannoside
Ekstracellulær struktur
Konsentrasjonen av oppløste stoffer i bakterieceller er høy, dette gjør at det blir et høyt trykk inne i cellen. En typisk Escherichia coli har et trykk på 2 atm. Det er celleveggens jobb å motstå dette trykket. Prokaryoters cellevegg består hovedsakelig av peptidoglycan og er vanskelig å se i et lysmikroskop, men kan bli sett i et elektronmikroskop.
Peptidoglykan
Peptidoglykan finnes både hos Gram-positive og Gram-negative bakterier, men hos Gram-negative er det flere lag av andre stoffer utenpå dette stive laget (se bilde). Peptidoglycan består av to sukkerderivater, N-acetylglukosamin og N-acetylmuraminsyre og en liten gruppe av aminosyrer. Det finnes over 100 variasjoner av oppbygningen av peptidoglykan og de mest vanlige aminosyrene er: L-alanin, D-alanin, D-glutaminsyre og lysin eller diaminopimelsyre (DAP). Disse bestanddelene er koblet sammen i en repetert struktur som kalles glykan tetrapeptide.
Strukturen til peptidoglykan er koblet sammen i flak hvor glykankjeder som blir dannet fra sukker blir koblet sammen av peptid-kryssbindinger som er dannet av aminosyrer. Glykogenet som binder sammen sukkeret i kjedene er veldig sterkt, men disse kjedene alene er ikke nok til å gi ubøyelighet/stivhet i alle retninger. Peptidoglykanets fulle styrken kommer først når det blir kryssbundett av aminosyrene. Kryssbindeingen er karakteristisk for de forskjellige bakteriene. Jo mer stiv en bakterie er jo mer kompleks krysslinking.
I Gram-negative bakterier blir dette gjort ved direkte linking av aminogruppen diaminopimelsyre til karboksylgruppen i D-alanin. Gram-positive krysbindes av en peptidbru som varierer hos forskjellige bakteriegrupper. Hos gule stafylokokker (Staphylococcus aureus), en godt studert G+ bakterie, er peptidbruen koblet sammen av fem aminosyrer.