cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Knutsen & Ludvigsen (film)
Om filmen
Filmens budskap ble beskrevet som et «veldig tidsriktig om den lille manns kamp mot staten og byråkratiet, hvor livet i storbyen er dårlig, og det beste er å bo for seg selv i naturen».
Hotel Alexandra
Hotel Alexandra er et hotell som ligger i Loen, Stryn kommune innerst i Nordfjord. Hotellet er kjedefritt og har vært familiedrevet helt siden etableringen i 1884. Hotellet ble da startet som Loen Hotell av Anders Markusson Loen. I 1890 overtok sønnen Markus Loen, og etter noen år ble hotellet omdøpt til Hotel Alexandra etter prinsesse Alexandra av Wales (senere dronning av Storbritannia). Hotellet har idag 189 hotellrom og 360 senger. Hotel Alexandra eier også Hotel Loenfjord, som ligger 100 meter fra Alexandra. Det er kort vei til brearmene Kjenndalsbreen og Briksdalsbreen.
Tierp kommune
Tierp kommune er en kommune i Uppsala län i landskapet Uppland i Sverige. Kommunens administrasjonssenter ligger i Tierp.
Kommunen er kjent for vallonbrukene, naturreservatet Florarna og en Atlas Copco-fabrikk. Inntil 2004 lå Pricks pepperkakebakeri her.
Tierp grenser til kommunene Gävle, Heby, Uppsala, Älvkarleby og Östhammar.
Tettsteder
Tierp kommune har ni tettsteder. I tabellen oppgis antall innbyggere per 31. desember 2010.
Internasjonalt
Tierp kommune har fem vennskapsbyer og to samarbeidsbyer
The Haunted Castle (1897)
The Haunted Castle er en britisk film regissert av George Albert Smith fra. Det er imidlertid også mulig at filmen er blitt feiklassifisert, og egentlig er spilt inn av Georges Méliès. Den er basert på en fortelling kalt The Haunted Hotel, hvor et vertshus ble drevet av spøkelser. Tråder ble benyttet for at det skulle se ut som objekter beveget seg av selv, en teknikk benyttet av magikere på den tiden.
Slaget om Kham Duc
Slaget om Kham Duc var et slag under Vietnamkrigen. Slaget var en del av Tết-offensiven og dens andre fase i mai 1968.
Slaget kom etter at de nordvietnamesiske styrkene var slått tilbake fra Da Nang av blant andre 1. marinedivisjon, 23. infanteridivisjon og den sørkoreanske brigaden, ble 1,800 amerikanske soldater og australske militære rådgivere, samt irregulære sørvietnamesiske militære enheter og sivile under sterkt ild og med mange falne evakuert fra den amerikanske basen som ble overlatt til nordvietnameserne, da den amerikanske øverstkommanderende i Vietnam, general William Westmoreland ønsket å unngå en tilsvarende situasjon som ved Khe Sanh, og risikere at garnisonen ble utslettet.
De første kampene rundt basen tidlig om morgenen 10. mai, da FNLs 1. regiment inntok forposten i Ngok Tavak om ettermiddagen, da den ble evakuert til tross for at denne hadde blitt forsterket. I mellomtiden ble også styrken i Kham Duc forsterket via luften samtidig som FNLs hovedstyrke også igangsatte angrepet mot byen Kham Duc.
Neste morgen ble basen omringet at den nordvietnamesiske 2. divisjon og tvang de amerikanske styrkene tilbake inn i sin base. Westmoreland beordret da full evakuering av Kham Duc, både militære og sivile. Dagen etter var evakueringen fullført, og både basen og byen var under fullstendig kontroll av Nord-Vietnam og FNL.
Nederlaget ved Kham Duc er blitt ansett som et av de største amerikanske militære nederlagene under Vietnamkrigen.
Snellen-tavle
Snellen-tavle er en synsprøvetavle som brukes av oftalmologer (øyenleger) og optikere for å måle en pasients visus (synsskarphet). Snellen-tavle har sitt navn etter en nederlandsk oftalmolog, Herman Snellen, som utviklet denne i 1862.
Beskrivelse
En tradisjonell Snellen-tavle består av 11 linjer med blokkbokstaver. Den første linjen består av kun én stor bokstav, normalt E, H, N eller A. De etterfølgende linjene har et økende antall bokstaver som er stadig mindre i størrelse. Pasienten dekker det ene øyet og leser nedover tavlen. Grenser for hva pasienten er i stand til å lese gir et mål på pasientens skarpsyn på det aktuelle øyet.
Rugdeberget (Oslo)
Rugdeberget (1–85, 2–90) er en vei (eller et nett av veier) og et boligområde på Hauketo i bydel Søndre Nordstrand i Oslo. Det har adkomst fra Bjørnerudveien på østsiden, men det er begrensinger på biltrafikk inne på området. Det er også adkomst via gangvei fra Øvre Prinsdals vei.
Snellen-tavle
Beskrivelse
Symbolene på en synsprøvetavle kalles optotype og er standardisert. På en Snellen-tavle er dette blokkbokstaver og er ment å oppfattes og leses som bokstaver. Dette letter kommunikasjonen mellom pasienten og den som utfører undersøkelsen. Disse bokstavene er imidlertid utformet med en spesiell enkel geometri der:
Rugdeberget (Oslo)
Navnet ble vedtatt i 1983, og bebyggelsen er tilknyttet Rugdeberget borettslag.
Snellen-tavle
Beskrivelse
Bare de ti bokstavene C, D, E, F, L, N, O, P, T, og Z brukes.
Veggmonterte Snellen-tavler er billige og brukes ofte hos primærlegen for en rask test av synskarphet. Ved en nøyere undersøkelse brukes mer moderne løsninger der bokstavene eller symbolen kan variere i rekkefølge slik at målingene blir mer pålitelige og slik at det blir vanskeligere for pasienten å gi inntrykk av et bedre syn enn hva som er tilfelle.
"6/6" (eller "20/20") visus
Snellen definerte «standard skarpsyn» til å være når en pasient er i stand til å gjenkjenne en optotype når den tilsvarer 5 bueminutt. Med andre ord, en optotype kan bare gjenkjennes dersom en er istand til å diskriminere mønstre som atskiller seg med en synsvinkel på 1 bueminutt.
Ved en vanlig synstest plasseres en Snellentavle i en avstand på 6m. Den som på denne avstand skiller symboler med detaljer på 1 bueminutt sies å ha normalsyn. Denne linjen på tavlen med betegnelsen 6/6 (meterisk eller 20/20 basert på 20fot avstand)
Tre linjer høyere på tavlen er bokstavene dobbelt så høye. En person med normalt syn vil kunne lese denne linjen fra 12m (40fot). Denne linen betegnes 6/12 (20/40).
Synsprøvetavler brukes ved mange slags øyeundersøkelser for å få et mål på personens synsevne. Tavlene er også brukt når en tilpasser brilleglass.
Den største bokstaven på tavlen er normalt en 6/60. Dersom pasienten har problemer med å se denne, betegnes han som blind i juridisk forstand. Mange er av den oppfatning at de har et dårlig syn dersom de ikke ser denne bokstaven med det blotte øyet. Imidlertid regnes normalt synsevnen etter at synet er korrigert med briller, kontaktlinser eller på annen måte. Mange som ukorrigert kan ha problemer, kan ofte lett lese 6/6 etter korreksjon
Kritikk av Snellen-tavle
Snellen-tavle har vært underlagt en viss kritikk. Det at antall bokstaver øker samtidig som størrelsen avtar introduserer to samtidige variable, noe enkelte mener er uheldig. Et annet moment er at tavlen inneholder få bokstaver, noe som gjør det mulig å lære den utenat for å gi inntrykk av et bedre syn enn hva som er tilfelle. Flere studier indikerer at den tette samlingen av bokstaver gjør dem vanskeligere å lese. Et annet moment er at det er et relativt stort sprang i skarpsyn fra linje til linje. Et alternativ til Snellen tavle kan derfor være en Landolt C-test.
Eksterne lenker
Sehschärfe
Antonio Bibalo
Antonio Gino Bibalo (født 18. januar 1922 i Trieste i Italia, død 20. juni 2008 i Larvik) var en italiensk-norsk pianist og komponist innen samtidsmusikken.
Musiker i Norge
Han flyttet til Norge i 1956, og ble norsk statsborger i 1968. De første årene i Norge livnærte han seg som barpianist. Som komponist skrev han flere soloverker for piano, to pianokonserter, to symfonier, og en rekke verk for kammermusikk (Autunnale, 1968, og The Savage, 1983).
I 1992 fikk han St. Olavs Orden og Lindemanprisen (1992). Fra Norsk Komponistforening mottok Bibalo flere ganger utmerkelsen «Årets verk» for sine musikkdramatiske verker; første gang for: Pinocchio (1969), dernest for Gengangere (1981), senere for Macbeth (1990) og til sist for Glassmenasjeriet (1996). I 1975 mottok Bibalo Norsk kulturråds Musikkpris 1975 for operaen Frøken Julie.
Bibalo har en stor og allsidig produksjon som viser en utviklet sans for dramatisk musikk; en betydelig del av hans verker er skrevet for scenen. Sitt internasjonale gjennombrudd fikk han med operaen The smile at the foot of the ladder (1958/1962), som var basert på Henry Millers roman av samme navn. Uroppførelsen i Hamburg i 1965 ble en suksess. En enda større suksess ble operaen Frøken Julie (1975), som var basert på Strindbergs drama Fröken Julie. For Kieleroperaen skrev Bibalo operaen Gjengangere (1981) med Ibsens skuespill som utgangspunkt. Hans siste opera, Macbeth, bygget på Shakespeares drama og ble urfremført ved Den Norske Opera under ISCM Verdensmusikkdagene i Oslo i september 1990.
Bibalos øvrige produksjon er for en stor del ren instrumentalmusikk. To klaverkonserter og to symfonier kan trekkes frem som eksempler på denne produksjonen: for hans eget instrument, klaveret, finnes flere sonater og en suite. Av kammermusikk kan man fremheve blant annet Autunnale (1968), The Savage (1982/83), 2 blåsekvintetter og en strykekvartett.
Bibalo var bosatt i Larvik, hvor han ble utnevnt til æresborger i 1996.
Verkliste
Bibalos virke som komponist spenner vidt; fra musikkdramatiske verker, både operaer og ballettforestillinger, til orkester- og kammerverk  samt stykker for klaver og vokal.
Nathanael Greene
Nathanael Greene (født, død 19. juni 1786) var en generalmajor i den kontinentale armé under den amerikanske uavhengighetskrigen. Da krigen begynte, var Greene menig i milits. Han gikk ut av krigen med et rykte som George Washingtons mest begavede offiser.
Før krigen
Greene ble født 1742 i Potowomut i Warwick, Rhode Island. Han var sønnen til Nathanael Greene sr og hans andre kone, Mary Motte. Faren var bonde, smed og kveker. Selv om hans fars sekt frarådet «literære bedrifter», utdannet Greene seg og studerte matematikk, militærtaktikkens historie og jus. Pastoren Ezra Stiles, senere president av Yale University, hadde sterk innflytelse på den unge Greene.
I 1770 flyttet han til Coventry, Rhode Island, for å ta seg av den familieeide smia kort tid før farens død. Der var han den første som oppfordret til etableringen av offentlig skole, og samme år ble han valgt som medlem av generalforsamlingen i Rhode Island hvor han ble gjenvalgt i 1771, 1772 og 1775. Han sympastiserte sterkt med «whigene,» eller patriotene, blant kolonistene. Han giftet seg i 1774 med Catherine Littlefield Greene. Catherine hadde bodd i East Greenwich med sin tante og onkel siden hennes mor døde da hun var ti år gammel. Hennes onkel var lederen av whigpartiet og guvernør i Rhode Island. Hennes tante og navnesøster, Catherine, var en nær venn og korrespondent med Benjamin Franklin fra 1751 til 1784.
Greene organiserte i august 1774 en lokal milits som fikk kontrakt som Kentish Guards i oktober. På denne tiden begynte han å skaffe seg mange dyre utgaver om militærtaktikk og begynte å lære seg krigens kunst. Han var i en komité i desember 1774 utnevnt av forsamlingen som skulle revidere militærlovgivningen. Hans ivrighet i å delta i militær tjeneste førte til at han ble utestengt fra kvekerne.
Krigens tidlige år
Greene hjalp til i 1775 med å sette sammen en styrke som sluttet seg til de amerikanske styrkene rundt Boston. På grunn av en stygg halting, ble han forbigått som offiser. Men han var fast bestemt på å tjene saken, tok opp en muskett og ble menig. 8. mai 1775 ble han forfremmet fra menig til brigadegeneral i Rhode Island Army of Observation som ble dannet i respons til beleiringen av Boston. Han ble utnevnt til brigadegeneral i den kontinentale armé av kongressen den 22. juni 1775. Washington gav Greene kommandoen over Boston etter at den ble evakuert av William Howe i mars 1776.
Greenes brev i oktober 1775 og januar 1776 til Samuel Ward som da var en delegat fra Rhode Island i kongressen, talte for en uavhengighetserklæring. 9. august 1776 ble han forfremmet til en av de fire nye generalmajorene og fikk kommandoen over den kontinentale armés styrker på Long Island. Han pekte ut stedene som skulle befestes og bygde fortene og festningsverkene til Fort Putnam (stedet til dagens Fort Greene) øst for Brooklyn Heights. Alvorlig sykdom forhindret ham fra å delta i slaget ved Long Island.
I slaget ved Trenton ledet Greene en av de to amerikanske kolonnene. Etter seieren der, oppfordret han Washington om å rykke umiddelbart frem mot Princeton, men ble nedstemt av krigsrådet. Greene ledet reservestyrken i slaget ved Brandywine. I Germantown klarte ikke styrken under Greene å nå frem tidsnok siden han hadde en lengre distanse å marsjere enn høyrevingen under Sullivan. Dette nederlaget trodde han selv ville koste ham Washingtons tillit. Men da de først kom frem, utmerket Greene og hans styrker seg.
På sterk oppfordring fra Washington den 2. mars 1778, ved Valley Forge, aksepterte han embetet som forsyningsoffiser. Hans utførelse av denne vanskelige oppgaven har blitt karakterisert som «så godt som det var mulig under forholdene til den svært ustabile styrken,» og Washington var svært fornøyd. Men han tok embetet på den betingelsen at han skulle beholde retten til å lede styrker i felten. Dermed finner vi ham i spissen for den høyre vingen i Monmouth den 28. juni. I august ledet Greene og Lafayette landstyrkene som ble sendt til Rhode Island for å samarbeide med den franske admiralen Charles Hector i en ekspedisjon (slaget ved Rhode Island) som mislyktes. I juni 1780 hadde Greene kommandoen i slaget ved Springfield. Han sa opp stillingen som forsyningsoffiser i august etter en lang og bitter konflikt med kongressen om kongressens utnevnte kommisjønærers og skattestyrets innblanding i hæradministrasjonen. Før hans oppsigelse trådte i kraft, ble det hans oppgave å lede retten som dømte mahor John André til døden den 29. september 1780.
Kommandoen i sør
Han etterfulgte general Gates som øverstkommanderende i den sørlige armé den 14. oktober 1780 og tok kommandoen ved Charlotte, North Carolina den 2. desember. Hæren var svekket, dårlig utrustet og møtte motstand i en tallmessig overlegen styrke under Charles Cornwallis. Greene bestemte seg for å dele opp sine styrker og dermed tvinge britene til å gjøre det samme og skapte mulighetene for en strategisk interaksjon.
Denne strategien førte til general Daniel Morgans seier ved Cowpens den 17. januar 1781. Greene ble beseiret i slaget ved Guilford Court House (i Nord-Carolina den 15. mars) etter at han hadde svekket de britiske styrkene ved kontinuerlige bevegelser og trukket inn forsterkninger for sin egen styrke, men han påførte Cornwallis høye tapstall. Tre dager etter dette slaget, trakk Cornwallis seg tilbake mot Wilmington. Greenes evner og dømmekraft som general ble igjen vist frem de neste få ukene da han tillot Cornwallis å marsjere nordover til Virginia, mens han selv snudde for å gjenerobre det indre området i Sør-Carolina. Dette oppnådde han innen utgangen av juni, til tross for et nederlag for Francis Rawdon-Hastings ved Hobkirk's Hill (3 km nord for Camden) den 25. april. Dette slaget tvang britene til kysten.
Greene gav så sine styrker seks uker til å hvile på High Hills ved Santee River før han med 2600 menn den 8. september angrep britene under oberstløytnant James Stuart i Eutaw Springs. Amerikanerne som falt i dette slaget ble udødeliggjort av den amerikanske forfatteren Philip Freneau i sitt dikt fra 1781, «To the Memory of Brave Americans.» Slaget, selv om det taktisk sett var uavgjort, svekket britene i den grad at de trakk seg tilbake til Charleston hvor Greene holdt dem innestengt i de siste månedene av krigen. Greenes sørlige felttog viste imponerende strategiske trekk. Han var dyktig i å dele, unngå og trette ut sine motstandere med lange marsjer, og i faktiske trefninger tvang han fienden til å betale dyrt for en midlertidig fremgang, dyrere enn fienden kunne tillate seg. Han ble i stor grad assistert av dyktige underordnede, inkludert den polske ingeniøren, Tadeusz Kościuszko, de fremragende kavalerikapteinene Harry Lee og William Washington og partisanlederne Thomas Sumter og Francis Marion.
Etter krigen
South Carolina Georgia gav Greene store områder med land og penger, inkludert en eiendom, Boone's barony, sør for Edisto i Bamberg County. Disse solgte han for å betale regningene for rasjonene til hans sørlige armé. På eiendommen i Georgia, Mulberry Grove, 22 km fra Savannah, slo han seg ned i 1785 etter at han to ganger avslo stillingen som forsvarsminister. Han døde der 19. juni 1786 av solstikk.
Greene var en svært dyktig og, som andre fremtredende generealer på amerikansk side, selvlært soldat. Han var nummer to i militær dyktighet, bare bak Washington, blant offiserene i den amerikanske hær og den eneste general, med unntak av Washington, som tjente gjennom alle de åtte årene krigen varte. Som Washington hadde han evnen til å bruke små betydninger i største fordel. Hans holdning mot britene var human og til og med vennlig, han forsvarte til og med Gates som gjentatte ganger hadde ført intriger mot ham, da Gates' gjennomføring av felttoget i sør ble kritisert.
Kelvin-Helmholtz-mekanismen
Kelvin-Helmholtz-mekanismen er en astronomisk prosess som oppstår når overflaten til en stjerne eller en planet avkjøles. Avkjølingen forårsaker at trykket faller og stjernen eller planetene krymper som et resultat. Denne kompresjonen vil i sin tur varme opp kjernen til stjernen eller planeten. Denne mekanismen er bevist på Jupiter og Saturn og på brune dverger hvis sentraltemperatur ikke er tilstrekkelig høy til å undergå en kjernefysisk fusjon. Det er anslått at Jupiter utstråler mer energi gjennom denne mekanismen enn hva den mottar fra solen, mens Saturn ikke gjør det.
Lampronia
Utseende
Små til middelsstore (vingespenn 9–19 mm for de artene som forekommer i Norden), slanke møll. Antennene er trådformede, markert kortere enn forvingen. Kroppen og forvingen er vanligvis mørkbrune, hos mange av artene har forvingen hvite flekker eller tverrbånd. Hodet er gjerne kledt med oppstående, gulaktige skjell.
Utbredelse
Slekten er utbredt i Nord-Amerika, Europa og det nordlige Asia.
Storm (navn)
Storm er et mannsnavn med opprinnelse i det norrøne ordet stormr, «storm». Storm ble opprinnelig brukt som et tilnavn. Navnet kan også tolkes med betydningen «ivrig».
Sturm er en tysk form av navnet.
Utbredelse
Navnet Storm er kjent i norsk, dansk og engelsk kultur. Fra 1970 ble det ikke tillatt brukt som fornavn i Norge siden det også var et etternavn. Dette har siden blitt endret.
Hildebad
Hildebad eller Ildibad (død 541) ble østgoternes konge i Italia i 540.
Storm (navn)
Utbredelse
Foreløpig er navnet ganske sjeldent i Norge, bare 230 menn har Storm som eneste fornavn, men tall fra SSB viser at populariteten til navnet er økende.
Hildebad
Han ble valgt til å etterfølge Witiges som hadde deltatt i komplott sammen med Belisarius og hadde forlatt Ravenna. Ildibald styrte bare i rundt ett år før han ble drept av Gepid på en slottsbankett. Etter et kort mellomstyre under Erarik, ble han etterfulgt av sin nevø Totila.
Storm (navn)
Utbredelse
Storm brukes også noe som kvinnenavn.
Hildebad
Ildibad var egentlig en vestgoter, nevø av en av de vestgotiske kongene i Hispania.
Storm (navn)
Kjente personer med navnet
Personene i listen er ordnet kronologisk etter fødselsår.
Fjerdvatnet
Vatnet ligger i Sagvassdalen ved foten til Kråkmotinden, og er én av en rekke innsjøer som går under navnet Sagvatnan, som forbindes, og har utløp, gjennom Sagelvvassdraget.
Huesca
Huesca (aragonesisk Uesca, Katalansk Osca) er en by i Aragón, i nordøstre Spania. Huesca er hovedstaden i provinsen Huesca.
Tysk Sydvest-Afrika
Historie
Tyske misjonærers aktivitet i området tok til i 1840-årene. I 1883 fikk forretningsmannen A.E. Lüderitz en landkonsesjon på Angra Pequena (senere omdøpt til Lüderitz) av den tyske regjeringen. Området ble erklært som tysk protektorat i begynnelsen av 1884 og det tyske flagget ble offisielt heist i august samme året. Ved Berlin-konferansen i 1885 ble dette utvidet til å omfatte hele dagens Namibia, bortsett fra enklaven Walvis Bay, som britene hadde okkupert fra før. Koloniens hovedstad var Otjimbingwe (fra 1885), etter 1891 Windhoek (grunnlagt 1890). I 1903 hadde byen 3700 innbyggere, mens i 1910 hadde innbyggertallet steget til 13 000. Fra 1896 var Theodor Leutwein den første tyske guvernør i området. Den sparsomt befolkede kolonien tiltrakk mange tyske nybyggere, totalt rundt 13 000 frem til 1914.
Fjerdvatnet
E6 følger østsiden av vatnet fra grenden Kråkmo og nordover.
Tysk Sydvest-Afrika
Historie
I 1890 fikk den tyske utenriksministeren, grev Leo von Caprivi, overdratt fra britene en landstripe langs den angolansk-bechuanske grensen, Caprivi-stipen, for å gi Tysk Sydvest-Afrika adgang til Zambezi-elven.
Forvaltningen av området var problematisk dels på grunn av afrikandere og engelskmenn som var i området, men særlig siden de innfødte herero- og namastammene kjempet aktivt og periodevis med hell mot okkupasjonen av landet. Særlig namaenes leder, Hendrik Witbooi, viste seg å være en vanskelig motstander for tyskerne. Konfliktene eskalerte til Hererokrigen eller også Hererofolkemordet i 1904. Krigen startet med angrep på tyske farmere siden disse la beslag på stadig større deler av hereroenes område. Hereroene var forholdsvis godt organisert og bevæpnet, og tyskerne måtte få forsterkninger fra Europa for å vinne krigen. Etter et avgjørende slag i august flyktet hererofolket mot sørøst til Omaheke-området, den vestlige delen av Kalahariørkenen og mange omkom av tørst og sykdom. Tyskerne satte ut militære styrker ved vannhull og skjøt alle hereroere som nærmet seg. Av i utgangspunktet ca. 80-100 000 hereroere døde sannsynligvis rundt 65 000. I oktober begynte også et opprør i Namastammen, en konflikt som fortsatte i flere år til ca. 1908.
Det ble funnet diamanter i 1908. I 1915, under første verdenskrig, ble kolonien okkupert av Sør-Afrika, på vegne av Det britiske imperiet. Sør-Afrika beholdt kolonien som protektorat på mandat av folkeforbundet etter krigens slutt. Mandatet ble senere trukket tilbake, men Sør-Afrika fortsatte å okkupere området frem til selvstendigheten i 1990. De siste årene ble landet integrert inn i apartheid Sør-Afrika, da under navnet Sydvest-Afrika.
G! Festival
G! Festival (bare kalt G!) er den eneste årlige, utendørs musikkfestivalen på Færøyene. Den har vært arrangert i slutten av juli i Gøta på Eysturoy siden 2002. Navn som Europe, Gåte, Infernal, Kaizers Orchestra, Outlandish, Boys in a Band, Annika Hoydal, Høgni Lisberg, Páll Finnur Páll, Eivør Pálsdóttir, Teitur og Týr har spilt på festivalen.
Marina Nigg
Marina Nigg (født 24. april 1984 i Vaduz) er en tidligere alpinist som representerte Liechtenstein.
Nigg debuterte i verdenscupen 25. oktober 2003, og hennes beste plassering var en 11.-plass fra et slalåmrenn i 2011. Hun har deltatt i fem verdensmesterskap; 2005, 2007, 2009, 2011 og 2013. Hennes beste VM-plassering er en 20.-plass i slalåm fra 2009 da mesterskapet ble arrangert i franske Val d'Isère.
Hun deltok også for Liechtenstein under Vinter-OL 2010 og oppnådde en 22.-plass i slalåm. Under Vinter-OL 2014 i Sotsji deltok hun også i slalåm.
Boston (kortspill)
Boston er et kortspill som stammer fra den amerikanske frigjøringskrigen av franske marineoffiserer under beleiringen av den britiske flåten i Boston havn 1775–1776.
Boston stammer i likhet med Bridge fra Whist og har likhetstrekk med kortspillet amerikaner. I Boston finnes det veldig mange forskjellige meldinger og det kan spilles uten makker eller med makker. Spilleren med høyeste melding bestemmer om man vil om spørre om makker. I tillegg til «vanlige» meldinger finnes det passmeldinger hvor man ikke skal ha stikk eller ha akkurat et stikk.
Boston spilles gjerne av 4-6 spillere, men på den måten at det kun er 4 spillere som spiller hvert spill, de andre sitter over dette spillet. Er det flere enn 4 spillere er giveren en av dem som sitter over.
Telencephalon
Telencephalon (storhjernen eller hemisfærehjernen) er navnet på en større region av hjernen som er tilegnet mange forskjellige funksjoner. Mange omtaler denne delen av hjernen som cerebrum, men en teknisk (og mer presis) angivelse er telencephalon, som strukturelt omfatter storehjernens hemisfærer med dens hjernelapper, samt en del mindre strukturer. Embryologisk er telencephalon den mest anteriøre del av hjernen som utvikles fra prosencephalon.
Telencephalon er den største strukturen i hjernen til virveldyr. Det er den delen som utviklingsmessig ligger mest rostralt, det vil si lengst fra ryggmargen. Storehjernen er avledet fra telencephalon på fosterstadiet, og hos pattedyr refereres den teknisk til som telencephalon, med de to hjernehalvdelene (hemisfærene) og andre mindre hjernestrukturer.
Sammen med lillehjernen (cerebellum) og hjernestammen (truncus encephali) danner storehjernen hele hjernen til mennesket, og storehjernen utgjør 87 % av en menneskehjerne. Storehjernen hos mennesket er tilegnet en rekke funksjoner som av mange betraktes som unike trekk som skiller mennesket fra andre arter.
Hersjøen (Østre Toten)
Hersjøen er en innsjø i Østre Toten kommune i Innlandet. Den er en del av Andelvas nedbørfelt og har utløp mot øst til Stubbelva som renner til Steinsjøen, hvorfra Steinsjøelva fortsetter videre mot Hurdal. Hersjøen ligger 492 meter over havet og har et areal på 2,29 km².
Telencephalon
Oppbygging
Storehjernen er den yngste strukturen i fylogenetisk forstand, pattedyr har her de største og mest velutviklede hjerner av alle arter. Storehjernens utviklingsmessige region, telencephalon, utvikler seg fra forhjernen, en av de tre vesiklene som utvikler seg fra fosterstadiets nevralrør (de to andre er midthjernen og bakhjernen).
Tradisjonelt er storehjernen delt inn i fire deler, men nyere forskning beskriver flere underregioner.
Hos mennesker omgir storehjernen eldre deler av hjernen. Det limbiske system, luktsystemet og motoriske systemer sender fibre fra subcortikale (dypere) områder i storehjernen til områder i hjernestammen. Kognitive og viljestyrte systemer sender fibre fra hjernebarken til thalamus og andre regioner i hjernestammen. Storehjernens nevrale nettverk fremmer kompleks lært atferd som for eksempel språk.
Overflaten til en frisk storehjerne har grårød farge og bløt konsistens. Ytterst har storehjernen et lag som hovedsakelig består av nervecellekropper og gliaceller. Dette laget kalles hjernebarken og cellemassen kalles grå substans. Hjernebarken er sterkt foldet hos høyerestående pattedyr som mennesket, noe som er karakteristisk for dyr med mer avanserte hjerner. Foldingen gir en stor overflate med plass for flere nerveceller på et mindre volum som gjør hjernen kompakt nok til å passe i skallen. De dype furene kalles (sulci) og forhøyningene mellom furene kalles hjernevindinger (gyri). Innenfor hjernebarken er en hvit substans, som for det meste består av aksoner og gliaceller. Hvitfargen kommer av et stort innhold av myelin. I den hvite substansen finnes også bunter av nervecellekropper som kalles ganglier.
Storehjernen er delt i lengderetningen av en dyp fure, som skiller den i en venstre- og en høyre hjernehalvdel. Hos pattedyrene er de to hjernehalvdelene forbundet via commisurer, og hos placentale pattedyr av hjernebjelken (corpus callosum), som består av aksoner.
Hjernelappene
Storehjernen deles inn i fire «lapper» som skilles av hjernens furer. I tillegg til den dype furen som skiller hjernehalvdelene fra hverandre, går det en fure bakover på hver sideflate som kalles den sylviske spalte. Fra midten på denne furen går det en fure oppover og bakover, sentralfuren. Alle lappene har en rekke hjernevindinger.
Struktur
Storehjernen består av følgende underregioner:
Språk og kommunikasjon
Tale og språk er hovedsakelig tilskrevet deler av hjernebarken, som er i overflaten av storehjernen. Motoriske egenskaper ved språket, som formuleringsevnen, tilskrives Brocas område i pannelappen. Taleevnen tilskrives Wernickes område på grensen mellom isse- og tinninglappen. Disse to områdene er forbundet med hverandre via et system av hvit substans, arcuate fasciculus. Skader på Brocas område fører til ekspressiv afasi (Brocas afasi), der pasienten forstår tale og tekst utmerket, men har problemer med selv å produsere ord. Skader på Wernickes område fører til reseptiv afasi (Wernickes afasi), der pasienten har problemer med å motta informasjon. Han snakker flytende og grammatisk riktig, men det han sier gir ingen mening.
Bevegelse
Motorisk funksjon av kroppen styres av storehjernen. Disse funksjonene oppstår i primær motorisk cortex og andre motoriske områder i pannelappen. Når denne delen av hjernen skades, vil hjernen i mange tilfeller ikke være i stand til å sende signaler til nerver som sender ut impulser til motoriske nevroner, noe som kan føre til sykdommen Amyotrofisk lateralsklerose (ALS). Denne type skader fører mer til tap av muskelkraft og presisjon enn til total lammelse. Årsaken til dette er at det er andre, eldre områder i hjernen som også styrer motorisk funksjon.
Luktesansen
Luktelappen ligger på undersiden av den forreste delen av hjernen. Hos de fleste pattedyr omfatter luktesystemet en forholdsvis stor del av storehjernen, men hos mennesket er denne delen av hjernen relativt mye mindre. Skader på luktelappen fører til tap av luktesansen.
Hukommelse
Hukommelse forbindes med hippocampus. Dette på grunn av studiet av en pasient (HM, som fikk fjernet både høyre- og venstre hippocampus kirurgisk for å behandle alvorlig epilepsi. Etter operasjonen fikk HM anterograd amnesi, eller tap av evnen til å forme nye minner.
Følelser
Emosjonelle funksjoner tilskrives et vidt nettverk av regioner i storehjernen og andre regioner som sammen omtales som det limbiske system. Amygdala er en kjerne som medvirker til frykt-følelsen. Denne regionen er den del av Papez’ sirkel, som er en anatomisk løype mellom forskjellige hjerneregioner som kontrollerer informasjon.
Eksterne lenker
Cérebro
ADF
ADF har flere meninger:
Rugdestien (Oslo)
Rugdestien (1–15, 6–16) er en vei på Ris i bydel Vestre Aker i Oslo. Den går som blindvei sørøstover fra Rugdeveien. Navnet ble vedtatt i 1985.
Kristiansund (tettsted)
Tettbebyggelsen i byen Kristiansund ligger, sentrert omkring en lun havn, fordelt på øyene Kirkelandet, Innlandet, Skorpa og Nordlandet og danner tettstedet Kristiansund. Dette defineres av SSB som ett sammenhengende tettsted med en befolkning på per 1. januar.
Havna er grunnlaget for plasseringen av byen, som har sitt opphav i ladestedet Lille-Fosen. Og betydningen av orden fosen skal være en god, lun havn, altså den lille gode havna. Slike havner var viktige stoppesteder i skipsleia langs norskekysten, knutepunkter for trafikken og et naturlig sted for bebyggelse, handel og videreutvikling til et bysamfunn.
Kommunen Kristiansund har i tillegg ett større og to mindre tettsteder. Det største, Rensvik, var tidligere administrasjonssenter for Frei kommune med innbyggere per 1. januar. På østsiden av øya ligger Solsletta med, mens bor på Storbakken som ligger på sørsiden av Frei. Kvalvåg regnes ikke lenger som et eget tettsted.
Bitskifting
I datamaskiner er bitskifting en operasjon som kan utføres på et ord. Den flytter alle bitverdiene én eller flere plasser til høyre eller venstre. Man skiller mellom flere forskjellige typer bitskifting ut fra hvordan man fyller på nye bitverdier en den enden man skifter fra og til en hvis grad hvor det blir av bitverdiene som forsvinner utenfor enden man skifter mot.
Atanatar II
Atanatar II er en figur fra J.R.R. Tolkiens fiktive verden Midgard.
Bitskifting
Logisk skifting
Ved logisk skifting fyller man på med 0 i den enden man skifter fra. Bitverdien som forsvinner ut i enden blir enten forkastet eller lagret i et statusregister. For tall som kun er positive vil skifting mot venstre eller høyre med n plasser tilsvare henholdsvis multiplikasjon og divisjon med 2n.
Atanatar II
Han etterfulgte sin far Hyarmendacil I i året 1149 i det tredje tidevervet som den 16. kongen av Gondor.
Bitskifting
Aritmetisk skifting
Ved aritmetisk skifting fyller man på med 0 i høyre ende dersom man skifter mot venstre. Hvis man derimot skifter mot høyre fyller man på med fortegnsbiten til venstre. På den måten bevarer man fortegnet til den verdien man utfører operasjonen på. Dersom negative tall representeres med toerkomplement, vil skifting mot venstre eller høyre med n plasser tilsvare henholdsvis multiplikasjon og divisjon med 2n (hvor resultatet rundes av mot −∞).
Sirkulær skifting
Ved sirkulær skifting lar man bitverdien som blir skjøvet utfor den ene enden komme tilbake igjen på den andre siden. I en variant av sirkulær skifting introduserer man enda en bitpositsjon, typisk menteregisteret. Bitverdien som blir skiftet ut av ordet havner i menteregisteret, men den forrige verdien av menteregisteret skiftes inn i den andre enden.
Atanatar II
Han var kjent som Atanatar II Alcarin (Alcarin betyr den storslåtte), for Gondor opplevde sin største rikdom og makt under han. Hans rikdom var så stor at historikerne bemerket at i Gondor var edle steiner var bare steiner som barna kunne leke med.
Atanatars dyder og dåder var ikke så storslåtte som tilnavnet tilsa. Han anstrengte seg ikke i det hele tatt for å opprettholde makten som hans far hadde hatt, og bevoktningen av Mordor ble totalt forsømt. Derfor var hans styre sett på som starten av Gondors nedgangstid.
Han ble etterfulgt av sin sønn Narmacil I i år 1226 T.T.
Atanatar II Atanatar II Atanatar II
General Grievous
General Grievous er en fiktiv figur fra Star Wars-universet. Han er prominent antagonist i Star Wars Episode III: Sithene tar hevn, der han blir spilt av Matthew Wood. Ifølge bonusmaterialet som følger med DVD-utgivelsen ba George Lucas sitt kreative team om å skape en figur som fungerte som et frampek på Anakin Skywalkers transformasjon til Darth Vader: den tunge pusten, kyborgkroppen og et ondt sinn. General Grievous ble lært å bruke lyssabler av Count Dooku og var egentlig et medlem av rasen Kaleesh.
Grievous var med på kampen på Geonosis, men var nede i gangene under bakken. I begynnelsen på Star Wars Episode III: Sithene tar hevn fanget han kansler Palpatine og satte ham på et av separatistenes kommandoskip. Jediene Obi-Wan Kenobi og Anakin Skywalker ble fanget av generalen da de hadde befridd kansleren. Da de greide å unnslippe, flyktet Grievous til planeten Utapau der han senere ble drept av Obi-Wan Kenobi. Han fikk en maske på for å beskytte seg mot solen og ble mer og mer en maskin.
Unidad Revolucionaria Nacional Guatemalteca
URNG ble grunnlagt som en paraplyorganisasjon på begynnelsen av 1980-tallet med flere revolusjonære grupperinger som var aktive i Guatemala. Dette var Guerrilla Army of the Poor (EGP), Revolutionary Organisering of People in Arms (ORPA) og flere væpnede styrker som bestod av fattige bønder og opprørere.
23. mars 1982 kom den pensjonerte guatemalanske generalen Efrain Rios Montt til makten som leder av en militærjunta som begynte en voldelig kampanje i høylandet i Guatemala, der det bodde flere urfolk og indianerstammer. Han hadde støttespillere innen URNG frem til han ble styrtet året etter.
I 1987 forandret gerilja-organisasjonen URNG navnet sitt til Guatemalas Party of Labour (PGT). Den 29. desember 1996 ble en fredsavtale undertegnet av regjeringen i Guatemala og URNG i nærvær av FNs generalsekretær Boutros Boutros-Ghali. Dette var den offisielle slutten på en 36 år lang borgerkrig.
Generalsekretæren i URNG, Comandante Rolando Moran, og president Álvaro Arzú hadde i fellesskap fått Unescos fredspris for deres felles innsats for å få slutt på borgerkrigen og å nå frem en varig fredsavtale i Guatemala.
I det neste frie valget, avholdt den 9. november 2003, fikk partiet 4,2% av stemmene og 2 av 158 seter i kongressen. I presidentvalget, avholdt samme dag, fikk deres kandidat Rodrigo Asturias 2,6% av stemmene. Ved valget i 2007 fikk partiet 3,72% og to plasser i Kongressen. I presidentvalget den samme dagen, fikk partiets kandidat Miguel Ángel Sandoval bare 2,14% av stemmene.
Konflikten mellom Erik XIV og hertug Johan
Konflikten mellom Erik XIV og hertug Johan var en kortvarig maktkamp mellom de to eldste sønnene av Gustav Vasa i 1563 som fikk sin kulminasjon med beleiringen av Åbo slott i Åbo.
Hertugdømmene
Etter sin død i 1560 etterlot Gustav Vasa seg fire sønner; Erik, Johan, Magnus Vasa og Karl. Erik ble den nye kongen (Erik XIV), men som kongesønner hadde også de yngre brødrene deres rett på å gjøre krav. Gustav Vasa var i årene før sin død, klar over muligheten for fremtidige motsetninger mellom brødrene, likevel nedfestet han i sitt testament at de tre gjenværende sønnene skulle ha tittelen hertug over hvert sitt hertugdømme. Hensikten kan være for at hans sønner skulle ha et standmessig underhold i tråd med deres fyrstelige status.
Den nest eldste broren, Johan, ble hertug i Finland med sitt hertugdømme på en tredjedel av landet, mens Magnus Vasa ble hertug over Östergötland, nordre Västergötland og Dalsland. Den fjerde og siste sønnen som bare var ti år ved farens død, skulle ble hertug over Värmland, Närke og Södermanland i 1568. Disse tre hertugdømmene utgjorde en fjerdedel av staten Sveriges årsinntekter for kronen.
Arboga artikler
Men Erik XIV kunne ikke bare finne seg i dette, så under et riksmøte med Riksdagen fikk han opprettet en rekke artikler om innskrenkning av hertugdømmenes selvstendighet. Deriblant forbud mot utenrikspolitiske foretaksomhet for at den kongelige utenrikspolitikken skulle forbli uforstyrret. Disse artiklene ble het Arboga artikler.
Etter riksdagen i Arboga måtte hertug Johan aksepterte innskrenkningene året 1561. Den finske hertugen hadde opprinnelige tenkt å bygge opp en maktbase med innflytelse østover og på Baltikum fra sitt hertugdømme, men med Arboga artikler ble denne muligheten forhindret.
Hertugens intriger
Ikke lenge etterpå fant hertugen i Finland en ny vei for sin ærgjerrighet ved å kaste sine øyne på to gifteklare prinsesser, Anna og Katarina som søsken av den polske-litauiske konge Sigismund II August. Gjennom sine polske kontakter som han ville få ved å gifte seg med den polske kongens søster, håpet han på innflytelse over begivenhetene i Baltikum. Allerede vinteren 1561 sendte hertugen sin fortrolige tyske sekretær til Polen for å legge fram sine planer om ekteskap. Erik XIV som allerede hadde grepet inn i de kompliserte affærene på de baltiske landene, begynte å betrakte hertugens polske kontaktene med mistenksomhet.
Om sommeren i 1562 reiste hertugen med sitt admiralskip til Danzig med den polske utsendingen grev Tecynski som hadde forhandlet i Åbo om det planlagte ekteskapet med den yngste av de to prinsessene, Katarina. Reisen ble foretatt på tross av brev fra Erik XIV som hadde forbudt ham fra å begi seg dit. Under hans opphold i Polen var han opptatt av å skape intriger og lot polakkene tro at han kunne påvirke Erik XIV til et forbund med Polen. Ekteskapet ble inngått den 4. oktober 1562 i Vilnius. I gave fikk hertugen syv litauiske slott som pant mot et lån på 120 000 daler til sin svoger.
Dette var intet mindre enn et opprør mot Erik XIV som nå hadde skjønt at hans bror hadde ignorert hans advarsel om å fortsette med sine ekteskapsplaner og deretter være i den polske kongens selskap i for mange uker. Erik XIV hadde startet en aggressiv ekspansjon fra sitt brohode i Estland som ville få ham på kollisjonskurs med Polen-Litauen. Så snart nyheten om de tolv slottene og ekteskapet kom til Stockholm, beordret han sitt krigsfolk under Svante Sture mot de nærmeste slottene. To viktige festninger, Weissenstein og Karkus, ble inntatt idet hertugen dro fra Reval i november 1562.
Da hertugen ved ankomsten til Åbo fikk nyheten om det inntruffet med de pantsatte slottene i Litauen, fikk han føle konsekvensene av sine handlingene. Erik XIV begynte å betrakte sin halvbror som en sikkerhetstrussel. Spenningen mellom Sverige og Danmark-Norge hadde økt ved nyåret som skulle sluttet med krigsutbrudd i sommeren 1563. Med seg hadde den danske kongen Frederik II Lübeck og Polen-Litauen.
Konflikten
Erik XIV kom i gang med å nøytralisere den trusselen han ment hadde oppstått i det finske hertugdømmet og tok til fange en av hertugens væpnerne i Uppland, Johan Bertilsson av ætten Slang. Han ble torturert og tvunget til innrømmelser om at hertugen hadde planer om å gjør opprør mot kongen. Johan Bertilssons tilståelser ble trukket tilbake etter at han ble ført ut av torturkammeret, men Erik XIV lot ham og to andre adelige henrette.
To utsendinger kom til Åbo der de kunngjorde at det skulle holde såkalte räfsteting som bestemt i Arboga artikler om overtredelser, men hertugen lot dem fengsles bare for å oppleve at hans fremste rådgiverne straks brøt deres troskapsed. Utsendingene ble befridd kort etterpå, men skaden var gjort. Utsendingene opplyste så at hertugen måtte svare for sine handlinger i Stockholm, men det nektet hertugen å gå med på. Han fryktet oppriktig å bli arrestert ved ankomsten. Utsendingene kom tilbake med to av hertugens rådgiverne som vitnet på vegne av kongen mot deres tidligere herre under riksdagen i juni 1563. Riksdagen avsa sin dom om at hertugen hadde brutt Arboga artikler som landsforræder.
Erik XIV med riksdagens dom i hånden tilbyr seg å benåde hertugen mot en rekke vilkår, men hertugen nektet å akseptere disse strenge vilkårene. Brødrestriden hadde brutt ut midt i krigsutbruddet av den nordiske syvårskrigen. Så snart svaret nådde Erik XIV, sendte han ut en ekspedisjon under ledelse av Ivar Månsson Stiernman.
Beleiringen av Åbo Slott sluttet den 12. august 1563 etter en liten strid idet hertug Johan kapitulerte, overlot sitt slott og hertugdømmet i kongens besittelse. Da var bare 350 mann tilbake av 1 200 mann, resten hadde desertert.
Blodbadet
28. august var hertugen med hans hustru og deres tjenerfolk kommet til Vaxholm der de møtte den kongelige anklageren Jöran Persson som leste opp anklagen. Persson ble fornærmet av den arrogante hertugen som kalt ham «prästekläpp». Senere ble de satt i husarrest i Gripsholms slott. Selv om landsforræderi var straffbart med døden, kunne ikke Erik XIV enkelt begå mord på sin egen bror og la en kongesønn drepes. Dette ble likevel seriøst vurdert.
Men til gjengjeld var skjebnen for mange venner og tidlige medarbeiderne av hertugJohan gruoppvekkende. Mange var trofaste mot deres herre under beleiringen av Åbo slott. I Stockholm ble de stilt for retten og dømt for landsforræderi.
Totalt tretti ble dødsdømt og de fleste av dem ble halshugget. Det var de første blodige utrenskninger av den såkalte Höga nämnden, en rettinstans under Jöran Perssons kontroll som var beryktet for de svenske adelige.
Hertug Johan ble befridd etter et forlik med sin bror i 1567 med bevegelsesfrihet, men konflikten i 1563 satt sine spor i den ærgjerrige hertugen som fort fant en alliert i sin yngre brorKarl idet misnøyen med Erik XIV spredte seg etter Sturemorden og tilbakeslagene under den nordiske syvårskrigen.
Natriumhydrogensulfid
Natriumhydrogensulfid (NaHS) er et hydrogensulfid som brukes som hårfjernemiddel i garverier, til fabrikasjon av viskosesilke, til fremstilling av fargestoffer og svovelholdige forbindelser som natriumtiosulfat, Na2S2O3, triglykolsyre, tiourinstoff m.fl.
Spjeltfjelldalen naturreservat
Spjeltfjelldalen naturreservat ligger i Hemnes kommune i Nordland. Naturreservatet ligger i Spjeltfjelldalen mellom Gresvatnet og Røssvatnet. Området har et areal på ca. 30 250 dekar, hvorav ca. 30 000 dekar landareal og ca. 250 dekar ferskvann. Området er vernet for å ta vare på et produktivt høyereliggende våtmarksområde av stor regional verneverdi, særlig på grunn av det rike og varierte fuglelivet.
Australias forsvar
ADF har et bemanningsmål på 50 000 soldater i aktiv tjeneste, men på grunn av flere internasjonale operasjoner de siste årene er tallet oppe i rundt 53 000. I tillegg kommer reservekomponentene. Australia har ikke verneplikt, og både menn og kvinner over 17 år kan verve seg. Offiserer utnevnes i et dokument som signeres av generalguvernøren personlig.
ADF består av tre forsvarsgrener: Royal Australian Navy, Australian Army og Royal Australian Air Force. I tillegg kommer flere organisasjoner som er underlagt forsvarsdepartementet, men ikke inngår i ADF: Defence Intelligence Organisation, Defence Materiel Organisation og Defence Science and Technology Organisation.
Hverdag & fest
Hverdag & fest er et musikkalbum med Ole Ivars, utgitt i 2003.
Lågdalsmuseet
Lågdalsmuseet er et distriktsmuseum for kommunene Øvre Eiker, Kongsberg, Flesberg, Rollag og Nore og Uvdal og ligger i gangavstand fra bykjernen i Kongsberg. Det ble grunnlagt 22. februar 1924 av Tov Flatin, Per Mortensen og Otto Monsen. De første årene holdt museet til i Kongsberg Sølvverks gamle smeltehytte, der Norsk Bergverksmuseum holder til.
Museet har 32 bygninger, blant annet flere Numedalstun, ei Kongsberggate med krambu, bergmannsstue og skolestue.
Stedet har også mange ulike gårdsdyr som for eksempel geiter, griser, kuer, hester, kaniner, sauer og høns.
På området ligger også Glitre gård, som var hjemmet til flere av byens bergembetsmenn. Her finner man også Norges siste bevarte tårnlåve. I sommerhalvåret er det et levende museum med beitende norske husdyr.
Islands sentralbank
Islands sentralbank (islandsk: Seðlabanki Íslands) er sentralbanken på Island. De har hovedkontor i Islands hovedstad Reykjavík.
Bakgrunn
Island fikk sin uavhengighet fra Danmark i 1918. Landets første bank var statseid, og ble etablert i 1885; Landsbanki Íslands. Før dette var det kun et par mindre sparebanker på øya. Landsbanki var en kommersiell bank, men hadde allerede fra starten av rett til å utstede penger. Før dette fikk Island sine penger fra Danmark (Kurantbanken).
Den andre banken (fra 1904) var Íslandsbanki, et aksjeselskap som hovedsakelig hadde danske investorer på eiersiden. Denne banken hadde også rett til å utstede penger, basert på gullstandarden, slik at det i en periode var to banker som kunne utstede penger. Etter at de fikk sin uavhengighet ble det et politisk press fra befolkningen, som var imot at utenlandsk kontrollerte banker skulle kunne utstede islandsk valuta. Denne retten ble derfor gradvis overført fra Íslandsbanki til Landsbanki Íslands.