cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Ludvig Wilhelm Dahl
Dahl var æresdoktor ved Uppsala universitet og fikk sølvmedalje på Verdensutstillingen i Paris i 1878 for en grafisk fremstilling av sykdoms- og dødelighetsforholdene i Norge. I 1881-82 var han formann i Det medisinske selskap i Kristiania.
Dahl ble i 18. oktober 1877 av kongen utnevnt til ridder av St. Olavs Orden «for Fortjeneste af Sindssygevæsenet». Han var også kommandør av Dannebrogordenen.
Familie
Ludvig Wilhelm Dahl var far til malerne Cecilie Dahl og Nils Alstrup Dahl, forfatteren Anna Munch og spiritisten Ludvig Dahl (Køber-saken).
Sinnssykeasyl
Sinnssykeasyl, også bare kalt asyl, er en eldre betegnelse på en psykiatrisk institusjon. I Norge avløste «asylene» de tidligere dårekistene og dollhusene. Etter at sinnssykeasylene fikk svekket sin anseelse fra 1960-årene, endret institusjonene først navn til sinnssykehospital eller sinnssykehus, deretter til dagens fellesbetegnelse, psykiatrisk sykehus. Distriktspsykiatrisk senter (DPS) har i dag overtatt hovedansvaret for det generelle tilbud innen den psykiatriske spesialisthelsetjenesten.
Sinnssykeloven
Den 17. august 1848 ble Lov om Sindsyges Behandling og Forpleining vedtatt og mot slutten 1800-tallet ble dollhusene erstattes av asyler under medisinsk ledelse. Sinnssykeloven fastslo asyl som det tekniske uttrykk for de selvstendige sykehus for sinnssyke. I sinnssykeloven ble det stilt større krav til behandlingen av sinnslidende pasienter og omsorg for disse ble en offentlig oppgave. Kongelig godkjenning var nødvendig for å etablere et asyl.
Etablering av asyler
Sinnssykeasyl skulle være et sted for behandling, ikke bare et oppbevaringssted. Asylene ble gjerne lagt til mer isolerte, landlige steder utenfor byene for at pasientene skulle ha muligheter til arbeidsterapi og være i Bevægelse i Fri Luft. Asylene var ofte selvforsynte samfunn med gårdsdrift.
Fra 1890-årene til 1920 var det en sterk vekst i antall sinnssykeasyl i Norge. Asylets storhetstid ble også preget av det ble ansatt flere leger som var spesialisert innen psykiatri. Etter 1920 ble det ikke bygget så mange nye asyl, men antall sengeplasser økte. I 1950-årene gikk antall institusjonsplasser ned på grunn av den nye medikamentbehandling.
Lov om psykisk helsevern
Med små endringer ble sinnssykeloven stående frem til 1961. Fra 1960-årene ble institusjonslivet og psykiatrien utsatt for kritikk. Psykiatri som samfunnsproblem ble nå et tema og perspektivet gikk fra en liten avgrenset gruppe mennesker, de sinnssyke, til mer generelt å omhandle psykisk helse.
Etter at asylene fikk svekket sin anseelse endret institusjonene først navn til sinnssykehospital eller sinnssykehus, deretter til dagens fellesbetegnelse, psykiatriske sykehus.
Snutebladrullere
Snutebladrullere (Rhynchitidae) er en familie av biller i gruppen snutebiller (Curculionoidea). Deres mest slående trekk er at mange arter ruller sammen blader til en sigarlignende rull der larvene utvikler seg. De fleste artene lever i tropiske skoger, men noen arter finnes i de aller fleste områder. I Norge er det registrert 11 arter.
Utseende
Små til middelsstore biller (ofte 2 – 6 mm), kroppen gjerne mer eller mindre pæreformet, oversiden glatt eller fint hårete, som oftest mørke på farge, ofte med metallglans. Hodet er i midten trukket ut til en snute som vanligvis er lengre, ofte mye lengre, enn resten av hodet. Fasettøynene er runde og utstående. Brystskjoldet (pronotum) er omtrent så langt som bredt, framover tilsmalnet, med rundede sider. Hos noen arter har det en kraftig, framoverrettet pigg på siden. Dekkvingene er mye bredere enn brystskjoldet, med tydelige skuldre, parallellsidige eller bredest i den bakerste delen. Beina er kraftige og middels lange.
Aleksandr Poljakov
Poljakov er professor ved Universitetet i Princeton i USA og var kjent for en rekke grunnleggende bidrag til kvantefeltteori. Aleksandr Poljakov ble tildelt Lars Onsager-prisen, sammen med Alexander Belavin og Alexander Zamolodchikov i 2011, Harveyprisen i 2010, Lorentzmedaljen i 1994. Poljakov er medlem av det russiske vitenskapsakademiet og har vært det siden i 1984 og han ble medlem av det amerikanske National Academy of Sciences i 2005.
Snutebladrullere
Levevis
Snutebladrullerne er uvanlige i og med at billene legger forholdene spesielt til rette for avkommet sitt ved å bygge hus til dem. Ofte gjør de dette ved å rulle sammen blader. Bjørkebladrulleren (Deporaus betulae), som lever på bjørk, gnager et S-formet snitt fra ytterkanten til midtnerven på hver side av et blad, nær roten. De ytterste delen av bladet henger nå bare fast i midtnerven, og kan lett rulles sammen til en "sigar". Billen "syr" bladene sammen ved å punktere dem med snuten. Hun gnager så ut en eller flere lommer i "sigaren" og legger et egg i hver av dem. Larven lever av det sammenrullede bladet, etter ca. 3 måneder kryper den ut, slipper seg ned på bakken og forpupper seg i jorden. Sigarrulleren (Byctiscus betulae) lager et lignende kammer ved å folde sammen et eller flere blader til en kapsel. Den kan finnes på ulike slags løvtrær. Arten Lasiorhynchites sericeus lever i bladruller laget av eikebladrulleren (Attelabus nitens, familien Attelabidae) på eik. På grunn av sitt snyltende levesett blir den gjerne kalt "gjøksnutebille". Noen arter lager ikke bladruller, men de voksne billene gnager skader i frukter eller plantevev, og larvene ernærer seg på det skadede vevet. En del arter regnes som skadegjørere på trær og busker. De aller fleste artene lever på busker og trær, noen få på urter.
Eksterne lenker
Sigarruller og Pselaphorhynchites aequatus:
Joe McElderry
McElderrys første singel, The Climb, gikk til topps på listene i Storbritannia og Irland. Debutalbumet Wide Awake ble lansert digitalt 22. oktober 2010, og den første singelen fra albumet er en coverlåt av Donkeyboys «Ambitions».
Loop
Loop kan være:
Smyčka Петля
Hulvei
Hulveier, også kalt hulveger, er gamle veifar som har fått sin forsenkede U-form fra erosjon av lang tids ferdsel av folk og hester. Hulveier er kjent over hele Europa, og enkelte er fortsatt i bruk.
Hulveier
Hulveier var vanlige før hjulkjøretøyenes tid. Frakt av last på hulvei skjedde gjerne ved hjelp av kløv eller slep, og vinterstid med slede. Over tid ga slitasjen fra ferdselen et veifar med en tydelig U-profil. Når veifaret ble for dypt og gjørmete av slitasje, flyttet man gjerne ferdselen noen meter til siden. Slik kan man finne en rekke parallelle hulveier som har blitt dannet over lang tid. Det ligger ofte kulturminner som hustufter, gravfelter, varp og andre veimerker langs disse ferdselsårene.
Hulveier var ofte i bruk over et langt tidsrom og kan være svært gamle. De kan sjelden dateres direkte, men kan i en del tilfeller knyttes til daterte kulturminner som ligger ved veifaret.
Der jordsmonnet er dypt nok, vil slike hulveier over tid kunne bli så dype at selv reisende til hest eller med vogner ikke vil være synlige over kanten på hulveien. Hulveier som er så dype at reisende er helt skjult er først og fremst et fenomen man kjenner fra fastlands-Europa og England. I Norge er jordsmonnet de fleste steder ikke dypt nok eller av en beskaffenhet som gir så dype hulveier.
Lalmsvatnet
Lalmsvatnet er et vann som ligger ved Lalm i Vågå kommune i Innlandet. Lalmsvatnet er en del av elva Otta. Det er veldig bra fiskemuligheter på Lalmsvatnet med store bestander av harr og ørret.
Hulvei
Kjente hulveier i Norge
Det største hulveiskomplekset i Østfold viste tett trafikk i oldtiden ned mot Visterflo i Tune, trolig for å unngå Sarpsfossen. Dessverre er dette hulveiskomplekset nå rasert. Et annet er påvist ved Kjellandsvik på Jeløy ved Moss.
En hulvei av ukjent opprinnelse, trolig svært gammel, går mellom sundstedet ved Hokksund og gården Øvre Hoen, trolig har den gått videre til andre gårder.
I årene 1998–2000 gjennomførte Vestfold fylkeskommune, med støtte fra Statens vegvesen, Norsk vegmuseum og Kulturhistorisk museum, et pionerprosjekt om hulveier i Vestfold, ledet av arkeologen Terje Gansum. Prosjektet skulle finne svar på hvor gamle hulveiene i Vestfold kan være, hvordan hulveier best kan studeres, og hvordan vi skal ta vare på dem. Prosjektet resulterte blant annet i boken «Hulveger – fragmenter av fortidens ferdsel», som er fritt tilgjengelig på nett.
Skarpnäcks gård
I 1953–1956 ble det oppført ca. 100 rekkehus med utleieleiligheter langs Riksrådsvägen. På begynnelsen av 1960-tallet oppførte man ytterligere rekkehus ved Nämndemansbacken og Sekreterarbacken.
I 1940 ble det besluttet at Skarpnäcksfältet skulle brukes som reserveflybane for jagerfly, men ble aldri tatt i bruk. I stedet flyttet byens seilflyklubb inn. I 1981 vedtok man å bebygge feltet med boliger, og 3400 leiligheter ble oppført. Området består utelukkende av røde teglsteinsbygninger, og har fått mange utmerkelser for sin spesielle arkitektur.
I midten av 1990-årene hadde dette området Nord-Europas høyeste barnetetthet.
Samisk nasjonalt kompetansesenter
Samisk nasjonalt kompetansesenter – psykisk helsevern (SANKS) er et kompetansesenter innenfor psykisk helsevern for samer i hele Norge. Senteret ble etablert i 2002 som en del av Finnmarkssykehuset og er en integrert del av spesialisthelsetjenesten for psykisk helsevern. Helse Nord mottar øremerkede midler over statsbudsjettet for drift. Senteret hadde i 2007 rundt 120 ansatte.
Kompetansesenteret er delt opp i tre avdelinger:
Skrubba
Skrubba er en bydel i Söderort i Stockholm kommune. Den grenser til bydelene Flaten og Orhem.
Skrubba ligger inneklemt mellom Drevviken og Trollbäcken i Tyresö kommune.
Skrubba var i eldre tider navn på et gårdsbruk i området, først omtalt i 1397. Området er i stor grad skogbevokst. I bydelens nordøstlige del ligger det et fjell som når 74 meter over havet, det høyeste naturlige punktet i Söderort.
The Chemical Wedding
The Chemical Wedding er et heavy metal-album av den senere Iron Maiden-sangeren, Bruce Dickinson gitt ut i 1998. Albumet har en lignende «sound» som sin forgjenger, Accident of Birth. Iron Maiden-gitarist Adrian Smith spilte også gitar på dette albumet. Det er utgitt på Bruce Dickinsons eget plateselskap, Air Raid Records.
Bruce Dickinson hentet inspirasjon fra dikteren William Blake da han skrev tekstene til albumet. «Gates of Urizen» er en tydelig henvisning til Blakes diktning, hvor Urizen er en inkarnasjon av fornuften. På coveret er Blakes maleri The Ghost of a Flea.
115 Thyra
115 Thyra er en hovedbelteasteroide. Den ble oppdaga den 6. august 1871 av James Craig Watson fra Detroit Observatory i Ann Arbor. Den er oppkalt etter den danske dronningen Tyra Danebod, gift med kong Gorm den gamle.
Vangsvatnet (Lesja)
Vangsvatnet er et vann som ligger i Lesja kommune i Innlandet. Det har et areal på 2,55 km² og ligger 1 166 meter over havet. Vannet har en fiskebestand av ørret og harr.
Knut Ødegård (1959)
Knut Ødegård (født 1959) er en norsk arkeolog. Han forsker på landskapsarkeologi og bosetningshistorie i middelhavsområdet, politikk, religion og sosiale forhold i greske bystater i antikken, gresk urbanisme og politiske og sosiale forhold i den romerske republikken og keisertiden.
Ødegård ble mag.art. i klassisk arkeologi ved Universitetet i Oslo i 1988. I perioden 1990–1994 var han stipendiat ved Universitetet i Oslo, tilknyttet Det norske institutt i Roma. Han var amanuensis i antikkens historie ved Universitetet i Oslo 1994–1998, og ble førsteamanuensis i antikkens historie ved Historisk institutt i 1998.
Knut Ødegård ble dr.philos. ved Universitetet i Oslo i 1998 med avhandlingen ''Bastion of Empire. The Topography and Archaeology of Cales in the Republican Period". Han var bestyrer ved Det norske institutt i Athen fra 2003 til 2007.
116 Sirona
116 Sirona er en hovedbelteasteroide. Den ble oppdaga den 8. september 1871 av Christian Heinrich Friedrich Peters fra Litchfield Observatory i Clinton, New York. Den er oppkalt etter den keltiske gudinnen Sirona.
Folkeswing
Folkeswing kalles også 4-takt swing og er en norsk dans skapt med basis i tradisjonell swingdans og folkedans. Danseformen regnes som en gren av swingdans og utgjør en selvstendig konkurransegren i Norges Danseforbund.
Utenfor de større byene er det denne dansen de fleste nordmenn forbinder med begrepet «swing». Turene går ofte opp på 4 taktslag – altså én takt. Folkeswing er vidt utbredt i landet og er i hovedsak basert på studier av tradisjonsdansere. Danseformen har siden 1999 vært en egen konkurransegren i Norges Danseforbund.
Det finnes flere dialekter av dansen, men hovedtrekkene er like.
Kip S. Thorne
Kip Stephen Thorne (født 1. juni 1940 i Logan i Utah i USA) er en amerikansk teoretisk fysiker, kjent for sine bidrag omkring gravitasjon og astrofysikk. Han ble i 2017 tildelt Nobelprisen i fysikk sammen med Rainer Weiss og Barry C. Barish for arbeidet med LIGO/VIRGO.
Utdannelse, tidlig karriere
Han ble tidlig venn og kollega av Stephen Hawking og Carl Sagan.
Forskning
Hans forskning har hovedsakelig vært fokusert på relativistisk astrofysikk og gravitasjon, med vekt på stjerner, sorte hull og spesielt gravitasjonsbølger og har gjort mange bidrag til kosmologi. Thorne har publisert over 150 artikler i vitenskapelige tidsskrifter og har vært medforfatter av flere vitenskapelige bøker.
Thorne var professor i teoretisk fysikk ved California Institute of Technology (Caltech) frem til 2009 og en av verdens ledende eksperter på hvordan Albert Einsteins relativitetsteori kan anvendes innen astrofysikken.
Kip Thorne ble i den bredere offentlighet kjent for sitt populærvitenskapelige verk Black Holes and Time Warps: Einstein’s Outrageous Legacy. I en kontroversiell studie undersøkte Thorne blant annet muligheten for tidsreiser ved hjelp av såkalte ormehull. Regissøren Christopher Nolan brukte ham som rådgiver i forarbeidet til filmen Interstellar. Filmen berører teorier om gravitasjon, astrofysikk, sorte hull og relativitetsteorien. Thorne skrev boken skrev boken The Science of Interstellar (2014).
I 2009 mottok han Albert Einstein-medaljen. I 2017 ble han tildelt Nobelprisen i fysikk sammen med Rainer Weiss og Barry Barish, for deres forskning på gravitasjonsbølger. Han ble tildelt Kavliprisen i astrofysikk i 2016 og gjestet da Oslo.
Privatliv
Thorne giftet seg for første gang i 1960. I 1984 giftet Thorne seg på nytt med Carolee Joyce Winstein, som var professor i fysioterapi ved USC.
SG Cortina
Sportivi Ghiaccio Cortina er en ishockeyklubb fra Italia. De spiller sine hjemmekamper på Stadio Olimpico del ghiaccio, som ligger i Cortina d'Ampezzo, Veneto. De spiller for tiden i Serie A.
Streaking
Streaking innebærer at man tar av seg klærne sine og løper naken gjennom et offentlig område. Det er tale om offentlig nakenhet med glimt i øyet, som i stedet for å sjokkere er det ment å underholde potensielle tilskuere.
Jonqueresklosteret
Jonqueresklosteret (Monestir de Santa Maria de Jonqueres) er et gammelt munkekloster i den katalanske byen Barcelona. Det ble åpna i 1214. På 1800-tallet ble klosteret flytta stein for stein, og det er i dag en del av kirken Concepción i distriktet Eixample.
Lars Nordrum
Lars Nordrum (født 28. oktober 1921 i Oslo, død 25. januar 1973 i Oslo) var en norsk teater- og filmskuespiller. Han huskes kanskje særlig for å ha vært stemmen til Stompa i Stompahørespillene.
Biografi
Nordrum debuterte 1935 på Centralteatret, fra 1938 knyttet til Nationaltheatret, bortsett fra to sesonger på Folketeatret. Også roller i film og radio. Begavet karakterkunstner som skapte egenartede sceneskikkelser med en sterkt personlig pregnans. Skapte også fantastiske komedieskikkelser hos Shakespeare og Holberg, kunne gjøre inntrykk som elegant sceneløve i Den glade enke, og gjorde en uforglemmelig innsats i musikalen Fantasticks på Chat Noir. Som kunstner nådde han imidlertid lengst i tragiske roller som for eksempel tittelrollen i Strindbergs Erik XIV, Osvald i Gengangere, Harald jarl i Sigurd Slembe.
Han var gift med den norskfødte svenske skuespilleren Lillebil Kjellén.
Maniitsoq kommune
Maniitsoq kommune er en tidligere kommune i Vestgrønland, på vestkysten av Grønland. Den 1. januar 2009 gikk kommunen sammen med Sisimiut kommune, til den nye Qeqqata kommune.
Navn og kommunevåpen
Navnet betyr «stedet med ujevnt terreng». Kommunevåpenet går i blått og hvitt, med et reinsdyrhode med horn sett forfra.
Geografi
Kommunens lengde, fra nord til syd er 195 km, og av et samlet areal på 79 500 km² er ca. 17 000 km² isfritt. Kommunen grenser til Nuuk kommune i syd, Sisimiut kommune i nord, og Ammassalik kommune i øst.
Historie
Grunnfjellet i kommunen er blant Grønlands eldste, med over 3 mrd år. Området har vært befolket i over 3000 år, og har vært befolket av både saqqaqkulturen, vikingtiden og den senere thulekulturen. De eldste funnene er fra ca. 1350 f.Kr. Maniitsoq Museum i byen Maniitsoq viser funn fra disse periodene. Fra 1600-tallet begynte hvalfangsten i området, og den første danske kolonien ble etablert i 1755. Denne ble kalt «Sukkertoppen», men ble flyttet i 1782 til den plass bygda ligger i dag. Den har også fått sitt grønlandske navn – Maniitsoq. Byen Maniitsoq feiret dermed sitt 225-årsjubileum i 2007.
Fram til forrige århundre var kommunen styrt av handelsbestyreren, og det første kommunevalget ble avholdt i 1951. De politiske partiene, slik vi kjenner dem i dag, ble imidlertid ikke opprettet før i 1979 i forbindelse med etableringen av Grønlands hjemmestyre.
Næringsliv
Hovednæringsgrunnlaget i kommunen er jakt og fiske. Maniitsoq er imidlertid én av de tre kommunene Greenland Development vurderer når de ønsker å etablere et aluminiumssmelteverk på Grønland. I Fiskefjorden ble det i 2005 etablert en olivingruve, som sysselsetter 50 mennesker. Man leter også etter diamanter i kommunen, men de vet ikke om funnene er store nok til å kunne drive diamantminer her.
I tillegg er turismen en økende bransje her som i mange andre deler av Grønland. Naturen gir gode muligheter for fotturer og opplevelsesturer for turister.
Byer og bygder i Maniitsoq kommune
Innbyggertallene er oppdatert pr 5. oktober 2007.
Kommunesammenslåing med Sisimiut kommune
1. januar 2009 skal Sisimiut og Maniitsoq kommune slås sammen.
De to kommunenes økonomiutvalg etablerte 2. juni 2005 et samarbeidsforum. 2.-4. mai 2006 avholdt kommunene et fellesmøte i Maniitsoq, der samarbeidsavtalen ble undertegnet. Både kommunestyrene og kommunaldirektørene deltok i dlegasjonene som signerte avtalen.
Navnet på den nye kommunen er ikke bestemt, men vil bli besluttet av overgangsutvalget, etter at en navnekonkurranse er avholdt. Arbeidsnavnet er «Midt» (kommune).
Jødisk museum Trondheim
12. mai 1997 åpnet Jødisk museum Trondheim som en del av bygget. I museets utstillinger kan de besøkende lære om historien, tradisjonene og seremoniene til jødiske i Midt- og Nord-Norge fra 1800-tallet og opp til i dag.
Hurtigløp på skøyter under Vinter-OL 1998 – 1000 meter herrer
1 000 meter herrer var en øvelse i hurtigløp på skøyter under Vinter-OL 1998 og ble avholdt i M-Wave i Nagano den 15. februar 1998.
Eppingskogen
Eppingskogen (engelsk: Epping Forest) er en gammel skog i nærheten av Epping, det sørøstlige England og mot grensen av Essex. Den oppstod omkring 8000 f.Kr., etter den siste istiden, og dekker i dag omkring 24 km² eller 6 118.32 acre. Den ligger på en rygg mellom elvene Lee og Roding.
Hurtigløp på skøyter under Vinter-OL 1998 – 1000 meter herrer
43 utøvere fra 17 nasjoner deltok på distansen.
Eppingskogen
Den tidligere kongelige skogen omfatter gressmarker, hei, elver, myr og dammer i tillegg til skog. Det meste er karakterisert som et område av særlig vitenskapelig interesse, og er også et særskilt område for konservering. Den strekker seg fra Forest Gate i sør og til Epping i nord, og skogen er rundt 19 km lang i nord-sørlig retning, men er ikke mer enn 4 km fra øst til vest på det bredeste, og i de fleste stedene er den langt smalere. Den tynne grusholdige jordsmonnet, resultatet av istiden, har gjort den uegnet for jordbruk. Det ligger to forminner fra jernalderen i skogen. Loughton Camp og Ambresbury Banks er restene etter to bosetninger eller leirplasser fra perioden.
Skogen har gitt navn til distriktet Epping Forest, og det meste av skogen ligger innenfor dette distriktet. Noen deler av den ligger innenfor Stor-Londons grenser, og blir administrert av City of London Corporation.
Hurtigløp på skøyter under Vinter-OL 1998 – 1000 meter herrer
Rekorder
Dette var gjeldende verdens og olympisk rekord før Vinter-OL i 1998:
Følgende nye verdensrekorder og olympiske rekorder ble satt under konkurransen:
Ligurere
Ligurere (gresk: Λίγυες) var et indoeuropeisk folk i oldtiden som har gitt navn til Liguria, en region i nordvestlige Italia. Det er lite som er kjent om det gamle liguriske språket. Det er antatt at det var indoeuropeisk med sterkt keltisk slektskap. Kun en del personnavn og stedsnavn er bevart, de med endelsen -asca eller –asco har betydningen «landsby». På grunn av den sterke keltiske (galliske) innflytelsen på deres språk og kultur, var de allerede i antikken kjent som kelto-ligurere (gresk: Κελτολίγυες, Keltolígues).
Historie
I henhold til den greske historikeren Plutark kalte liguerne seg selv for ambronere. Det er mulig det indikerer et forhold til annen folkegruppe/stamme av samme navn i nordlige Europa.
Den greske geografen Strabon kunne legge til at liguerne var et annet stammefolk enn keltere (gallere) som var bosatt i resten av Alpene, skjønt de hadde samme levevis som sine nabofolk.
Androstenedion
Androstenedion (også kjent som 4-androstenedion) er et 19-karbon steroidhormon produsert i binyrene, samt i testikler og eggstokker.
Ligurere
Historie
Den greske dramatikeren Aiskhylos lot helten Herakles kjempe mot ligurerne på en steinete slette i nærheten av munningen av elven Rhône (som renner fra Sveits gjennom Frankrike og ned i Middelhavet). Den greske historikeren Herodotos omtalte liguerne som boende på landet overfor Massilia (dagens sørfranske by Marseille) som ble grunnlagt av grekere.
Også historikeren Thukydides omtalte liguerne ved at de forviste sikanere, et folk på Sicilia som han mente opprinnelig kom fra Iberia, noe som synes å gi liguerne altfor stor geografisk utstrekning. Periplus (manuskript med som omhandler havner og sjøreiser) til Pseudo-Skylaks beskrev ligyere (liguere) som boende langs kysten av Middelhavet fra Antion (Antibes) så langt som munningen av Rhône, og deretter sammenblandet dem med iberere fra Rhône til Empúries i nordlige Spania.
Ligurene synes å hatt tatt arbeid som leiesoldater i andres tjeneste. Liguriske hjelpetropper er nevnt i hæren til den kartagiske hærføreren Hamilcar I i 480 f.Kr. Greske ledere på Sicilia fortsatte å rekruttere leiesoldater fra samme sted så sent som på tiden til Agathokles (361-289 f.Kr.).
Liguerne kjempet lenge og hardnakket mot omerne, men motstanden førte til sist at de ble forvist fra sitt hjemland. I løpet av 100-tallet f.Kr. ble de assimilert i romersk kultur og ligurisk var blitt erstattet av latin i løpet av det neste århundret. Romerske kilder beskrev ligurerne som mindre enn gallere, men fysisk sterkere, mer grusomme og fryktelige som krigere, derav deres omdømme som leiesoldater.
Jengelvatnet
Jengelvatnet (sørsamisk: Giengelvihke) er en innsjø i kommunene Grane og Hattfjelldal i Nordland og Røyrvik kommune i Trøndelag.
Ligurere
Historie
Folk med liguriske navn bodde sør for Placentia (dagens italienske by Piacenza) så sent som 102 e.Kr.
Moderne teorier om opphavet
Moderne forskere har fremmet ulike og avvikende teorier om ligurernes opprinnelse. Hva som mangler er DNA-undersøkelser.
På 1800-tallet knyttet den franske historikeren Amédée Thierry dem til iberere, mens den tyske filologen Karl Müllenhoff, som studiet av kildene til Ora maritima av den latinske poeten Avienus fra 300-tallet e.Kr. (som selv bygde på lån fra en eldre inneholde lån fra en eldre, fønikisk periplus), hevdet at navnet «ligurere» refererte til ulike folk som bodde i vestlige Europa, inkludert keltere, men mente at de «virkelige» ligurere var en befolkning fra før den indoeuropeiske innvandringen fra neolittisk tid.
Arturo Issel, geolog og paleontolog fra Genova på slutten av 1800-tallet, betraktet ligurerne som direkte etterkommere av Cro-Magnon-befolkningen som levde over hele Gallia fra den mesolittiske perioden.
Dominique-François-Louis Roget, baron de Belloguet, hevdet en «gallisk» opprinnelse for ligurerne. I løpet av jernalderen var språket, de fremste guddommene og håndverkskunsten (som ble avdekket i området Liguria), særlig torquer (halssmykker av metall) var lik de galliske naboene.
Den franske historikeren Henri d'Arbois de Jubainville var tilhenger av en indoeuropeisk opprinnelse, og argumenterte for de første indoeuropeiske talerne i vestlige Europa var liguerne. Hans liguriske hypotese fant sin refleksjon mengden av samtidig filologisk arbeid. I hva som senere ble kalt for keltisk-ligurisk, ble de Jubainvilles teori ekspandert i andre utgave av hans innledende studie, og snart også støttet av arkeologi. Den ble assosiert med traktbegerkulturen i nordlige Europa som hadde ekspandert til også å dekke Sentral-Europa. Lingvisten Julius Pokorny adopterte den keltisk-ligurisk-teorien som grunnlag for sin illyriske teori, og knyttet den til en oppstilling av lignende bevis fra østlige Europa (hovedsakelig Balkan), og deretter ble ligurere-illyrere knyttet til den forhistoriske urnemarkskulturen.
En tradisjonell oppfatning er at ligurerne representerte den nordlige grenen av en meget gammel og annerledes etnisk-lingvistisk lag fra det urlatinske språket, i seg selv en gren av uritaliske språk på den italienske halvøya. Denne nordlige grenen er antatt å ha dekket et område som strakte seg fra Liguria til Sicilia (det lugriske-sikanske lag).
North American AT-6 Texan
North American AT-6 Texan er et treningsfly som ble brukt til videre utdannelse av piloter før de fikk trening på det flyet de skulle fly i tjeneste. AT var den amerikanske forkortelsen for Advanced Trainer, men etter 1948 fikk alle treningsfly prefikset T, og AT-6 Texan ble T-6 Texan. I britisk og kanadisk tjeneste fikk flyet navnet Harvard, og dette navnet ble brukt også blant annet i Norge. Over 20 000 fly ble bygget og flyet var fremdeles i tjeneste i flyvåpenet til Paraguay så sent som 1999. En Harvard er også fremdeles i registeret til RAF, i tjeneste hos Defence Evaluation and Research Agency. Over 1 100 Texan/Harvard/SNJ er fremdeles bevart og svært mange er fremdeles flydyktige. Noen opereres av flere flyvåpens «museum-flights», men et stort antall fly er også i hendene på private operatører og flyet kan sees jevnlig på flyshow. Det finnes tre flyvedyktige Harvard i Norge, LN-PFX, LN-TEX og LN-WNH.
Columbusmonumentet i Barcelona
Columbusmonumentet (katalansk: Monument a Colom) er ett av de mest kjente monumentene i Barcelona. Det er befinner seg mellom sørenden av La Rambla og Passeig de Colom, foran Port de Barcelona. Monumentet ble reist i forbindelse med verdensutstillinga i 1888 til ære for Christofer Columbus. Det er i dag ett av de mest kjente landemerkene i den katalanske byen.
North American AT-6 Texan
North American BT-9/14 Yale
North American utviklet på eget initiativ i 1935 et treningsfly under betegnelsen NA-16 som skulle vise seg å ha ytelser sammenlignbare med samtidige kampfly og USAAC kjøpte umiddelbart 42 fly under betegnelsen BT-9. Disse ble fulgt av 40 BT-9A, 117 BT-9B og 67 BT-9C. 40 fly ble også levert til den amerikanske marinen under betegnelsen SNJ-1.
Columbusmonumentet i Barcelona
Statuen av Christofer Columbus står på toppen av en jernsøyle, og er lagd av skulptøren Rafael Atché. Søyla og skulpturen er til sammen rundt 60 meter høye. Statuen peker ut mot havet. Inne i søyla er det en heis som besøkende kan ta opp til toppen, hvor det er en flott utsikt over byen.
North American AT-6 Texan
North American BT-9/14 Yale
BT-14 var en videreutvikling av BT-9 som ble bygget i 251 eksemplarer, hvorav 27 senere ble oppgradert til BT-14A standard. Canada opererte BT-14 under betegnelsen Yale Mk.I.
North American BC-1
Etter at USAAC i 1937 utlyste en konkurranse om en kontrakt for et nytt treningsfly oppgraderte North American sin NA-16 med blant annet større motor, opptrekkbare landingshjul og en rekke andre forbedringer og meldte den på som NA-26. Denne vant konkurransen og fikk betegnelsen BC-1. 177 BC-1 ble bygget, hvorav 30 ble ombygget for trening i instrymentflygning under betegnelsen BC-1I. BC-1A var en videreutvikling av BC-1 som ble bygget i 93 eksemplarer før betegnelsen ble endret til AT-6.
North American AT-6 Texan
I 1940 bestemte USAAC seg for å slutte å bruke betegnelsen BC (Basic Combat) og erstatte den med AT (Advanced Trainer), forskjellen mellom BC-1A og de ni første AT-6 som ble levert lå dermed bare i navnet.
Egentlig identiske med BC-1A. De ni første AT-6 var faktisk bare de ni siste av en bestilling BC-1A. De ytterligere 85 AT-6 som ble produsert hadde bare små endringer fra de ni første.
Som AT-6 men med små endringer. I alt 1 847 fly ble bygget. 298 av disse ble overført til den amerikanske marinen under betegnelsen SNJ-3. Etter 1948 fikk AT-6A betegnelsen T-6A. De første AT-6A ble levert til USAAC 27. september 1940.
Ny motor, en R-1340-AN-1, standardisert bestykning og opsjon for bombelast. 400 bygget, det første ble levert 12. januar 1942. Minst femti AT-6B ble levert til forskjellige latinamerikanske land (f.eks. fire til Uruguay). Denne versjonen var ettertraktet av en rekke mindre flyvåpen etter den andre verdenskrig på grunn av dens våpenkapabilitet. Minst ni ble kjøpt av Sverige mellom 1951 og 1953.
Som AT-6B, men med utstrakt bruk av alternative metall-legeringer og balsatre for å spare aluminium. 2 970 ble bygget og ble levert fra 12. februar 1942. Av disse ble 747 levert til RAF som Harvard Mk.IIa hvorav 436 gikk til Sør-Afrika. Ellers ble blant annet 53 fly levert til New Zealand i desember 1942 og 149 til Sør-Rhodesia i januar 1943. AT-6C fikk betegnelsen T-6C etter 1948.
Som AT-6B men med et 24V elektrisk system. 4 388 ble bygget og levert fra 22. juli 1943. 537 av disse ble levert til RAF som Harvard III. De som ble levert til den amerikanske marine fikk betegnelsen SNJ-5.
En lettere modifisert versjon av AT-6D med blant annet styrket skrog. 956 ble bygget hvorav 411 ble levert til den amerikanske marine under betegnelsen SNJ-6. Ble T-6F etter 1948.
Versjon beregnet som angrepsfly utstyrt med en R-1820-75 stjernemotor på 785 hk, en bestykning på fem 7,62 mm mitraljøser (to i nesen, to i vingene og en i bakre del av cockpit) og fester under vingene for en bombelast på opptil 200 kg. 52 fly ble produsert, inkludert 30 for Brasil, 12 for Chile og 10 for Thailand. De siste 10 ble holdt tilbake og levert til USAAC som A-27.
North American T-6 Texan
Felles betegnelse på 2068 forskjellige modeller av AT-6 som ble modernisert og standardisert mellom 1949 og 1953.
97 T-6G modifisert for overvåkning av slagfelt og FAC ( Forward Air Control ). Mange av disse ble brukt av det amerikanske flyvåpenet under Koreakrigen.
Betegnelse brukt på CCF Harvard Mk.IV overført til det italienske flyvåpenet.
Betegnelse brukt på 285 CCF Harvard Mk.IV overført til henholdsvis de belgiske, franske og vesttyske flyvåpen.
North American Harvard
Harvard var det britiske og kanadiske navnet på AT-6 Texan, og de fleste versjonene tilsvarte amerikanske versjoner. En Harvard IIb ( KF183 ) er fremdeles i aktiv tjeneste med DERA ( Defence Evaluation and Research Agency ).
Britisk betegnelse på 400 NA-49 som ble levert fra 1938. 450 NA-76 opprinnelig bestilt av Frankrike, men tatt over av RAF etter at Frankrike falt i 1940. 747 AT-6C som ble overført til RAF. Britisk betegnelse på AT-16 532 AT-6D som ble overført til RAF.
North American Harvard i norsk tjeneste
34 Harvard II/IIb ble overtatt fra RAF i 1945 og ytterligere 5 SNJ 3/4 i 1948. Disse tjenestegjorde i luftforsvaret fram til 1955/56 da de fleste gjenværende flyene ble overlatt til Tyrkia.
Produksjon i andre land
NA-33 produsert under lisens i Australia fra 1938. Produkjonen inkluderer 40 Wirraway I, 580 Wirraway II og 135 Wirraway III.
26 kopier av NA-16 produsert i 1941. Utstyrt med en Nakajima Kotobuki II-kai stjernemotor på 600 hk. 150 fly produsert. Begge de japanske kopiene fikk kodenavnet "Oak" av de allierte.
Versjon bygget etter krigen for det kanadiske flyvåpenet. 1800 AT-6A bygd i Canada for britisk tjeneste. Fikk betegnelsen Harvard Mk.IIb i britisk tjeneste.
North American NA-16-4 bygd i Sverige, 53 av ASJA og 60 av SAAB. R-975-E3 stjernemotor på 455 hk. 23 bygd i Sverige av ASJA. Piaggio P VIIc RC35 stjernemotor på 525 hk.
Palau del Baró de Quadras
Palau del Baró de Quadras er en modernistbygning i Barcelona som er tegna av arkitekten Josep Puig i Cadafalch. Bygningen ligger i gata Avinguda Diagonal. Cadafalch fikk oppdraget av baron Manuel de Quadras. Den har to fasader, ettersom baksida av bygningen ligger i gata Carrer de Rosselló. Fasaden ut mot Diagonal er et typisk eksempel på stilen til Cadafalchs, som likte å etterligne gotiske byggverk fra Nord-Europa.
Elli-Kaija Köngäs-Maranda
Elli-Kaija Köngäs-Maranda (født Elli-Kaija Köngäs, i Tervola 1932, død 1982) var en internasjonalt kjent finsk feministisk folklorist og antropolog.
Hun giftet seg med den kanadiske antropologen og strukturalisten Pierre Maranda. De gjorde studier sammen på Salomonøyene i Melanesia. Senere ble de skilt. Deres sønn Nicolas Maranda har gjort seg bemerket som folkrockartist og musiker.
Karriere
Elli-Kaija Köngäs-Maranda underviste ved University of British Columbia fra 1970 til 1976, og ved Université Laval fra 1976 og frem til sin død i 1982, bare 50 år gammel. Blant fagfeller var hun mest berømt for sine strukturanalyser av tradisjonell kultur, hvor hun demonstrerte både presisjon og matematisk intellekt. Hun publiserte en lang rekke avhandlinger på engelsk, fransk, finsk, russisk og tysk, og var på omfattende foredragsturneer både i Europa (inkludert Norge) og andre steder.
Hennes feministiske engasjement kom særlig til syne gjennom monografien hun skrev på bakgrunn av det feltarbeidet hun foretok blant lau-folket i perioden 1966 til 1976.
Hun ble i 1978 valgt inn som medlem av American Folklore Society. I 1983 innstiftet selskapets kvinnegruppe to minnepriser etter henne – en for studenter og en for profesjonelle. Minnefondet ble opprettet etter en suksessfull auksjon og salg av T-trøyer. American Folklore Society har også satt opp et eget minnesmerke over henne. Köngäs-Miranda ligger begravet i barndomsbyen Tervola.
Mycerobas
Mycerobas er en gruppe finker som omfatter fire arter med asiatiske kjernebitere.
Systematikk
Clements et al. (2010) plasserte de to artene i slekten Hesperiphona sammen med med Coccothraustes, men molekylære data fra en studie i 2012 slår fast at Coccothraustes er monotypisk og kun omhandler én art, som er vidtspredd i Eurasia, mens Eophona omhandler to arter i Øst-Asia og Hesperiphona to arter i Nord-Amerika. Kjernebiter (C. coccothraustes) er derfor eneste art i denne slekten, mens de to nordamerikanske artene gulbrynkjernebiter (H. vespertina) og tåkekjernebiter (H. abeillei) hører hjemme i slekten Hesperiphona. Denne plasseringen støttes også av HBW Alive og BirdLife International.
Inndeling
Inndelingen og rekkefølgen av den følger HBW Alive og er i henhold til Collar, Newton & Bonan (2017). Norske navn på artene følger Norsk navnekomité for fugl og er i henhold til Syvertsen et al. (2008). Navn og beskrivelser i parentes er ikke offisielle navn, men kun midlertidige beskrivelser i påvente av offisielle navn.
UFC 114
UFC 114: Jackson vs. Evans var et MMA-arrangement i regi av UFC i Las Vegas, Nevada, USA 29. mai 2010.
Bakgrunn
Den mye omtalte kampen mellom Rashad Evans og Quinton Jackson er satt opp som hovedkamp for dette arrangementet. Begge var trenere under den tiende sesongen av The Ultimate Fighter og en kamp mellom dem var avtalt for UFC 107. Men Jackson trakk seg fra kampen og la midlertidig opp som følge av en krangel mellom han og UFC om hans innvolvering i den nå ferdigspilte A-Team filmen. I mellomtiden vant Evans en kamp mot Thiago Silva under UFC 108.
Noen uker før arrangementet måtte Forrest Griffin trekke seg på grunn av en skulderskade. Jason Brilz tok plassen hans på kort varsel.
Bonuser
Utøvere ble tildelt bonuser verdt $65 000.
Hårkan
Hårkan er ei elv i Jämtland i Sverige. Den er ei sideelv til Indalsälven, og er 184 km lang, med et nedbørfelt på 3 990 km², hvorav en betydelig del ligger i Norge. Hårkan har sitt kildeområde i Lierne kommune i Trøndelag, og munner ut i Indalsälven like øst for tettstedet Lit.
Hårkan har mange fiskeplasser, først og fremst for fiske etter harr, men også ørret, gjedde, sik og abbor.
Georgisk
Georgisk er et kartvelsk (eller sørkaukasisk) språk som er majoritetsspråket i Georgia i Kaukasus, og minoritetsspråk i nabolandene Iran og Tyrkia. Jødegeorgisk er et jødisk språk som er en variant av georgisk, og av og til regnes som et eget språk.
Klassifikasjon
Georgisk er det største og mest brukte språket i den kartvelske familien, en familie som også inkluderer svanisk, mingrelsk og lazisk, som alle tales i Georgia (de fleste brukere av lazisk lever imidlertid i Tyrkia).
Det er ikke påvist slektskap mellom georgisk og andre kaukasiske språk enn de kartvelske.
Historie
Man tror at georgisk skilte seg fra megreliansk og lazisk tidlig på 1000-tallet f.Kr. Basert på graden av forandring i språket, antar lingvister (f.eks. G. Klimov, T. Gamkrelidze og G. Machavariani) at det første skillet i språkfamilien forekom på 2000-tallet f.Kr, da svanisk skilte seg fra de tre andre språkene.
Georgisk har en rik litteraturtradisjon. Det eldste overlevende verket på georgisk er Martyrdommen til den hellige dronning Shushanik (წამებაჲ წმიდისა შუშანიკისი დედოფლისაჲ) av Iakob Tsurtaveli, fra det 5. århundre e.Kr.
Skriftsystem
Georgisk har blitt skrevet med flere skriftsystemer i historien. I dag er det det georgiske alfabetet («mkhedruli») som brukes. Det georgiske alfabetet har 33 bokstaver som brukes til vanlig, og et halvt dusin bokstaver som nå er foreldete. Bokstavene stemmer nesten helt til lydene i georgisk.
Ifølge de tradisjonelle historiene som ble skrevet ned av Leonti Mroveli i det 11. århundre, ble det georgiske alfabetet laga av Pharnavaz I, den første kongen av Kaukasisk Iberia (også kalt Kartli), i det tredje århundre f.Kr. De første eksemplene fra alfabetet stammer imidlertid fra 5.–4. århundre f.Kr. I løpet av århundrene ble alfabetet modernisert. I dag finnes tre forskjellige varianter av det georgiske alfabetet, som er så forskjellige fra hverandre at man ikke kan forstå de to andre ved å forstå ett. Disse variantene kalles «asomtavruli» (majuskler), «nuskhuri» (minuskler) og «mkhedruli». Det finnes ingen majuskler eller minuskler i mkhedruli.
Grammatikk
Georgisk er et agglutinerende språk. Det er visse for- og etterstavelser som settes sammen for å danne verb. I noen tilfeller finnes det opptil åtte morfemer i ett verb samtidig. Et eksempel er ageshenebinat («dere hadde bygd»). Verbet kan deles inn i flere deler: a-g-e-shen-eb-in-a-t. Hvert morfem her har betydning for hvilken tid verbet er i og hvem som utførte handlingen.
Synkope er et utbredt fenomen i georgisk. Når en etterstavelse (spesielt flertallssuffikset -eb-) legges til et ord som har enten vokalene a eller e i siste stavelse, faller denne vokalen bort. For eksempel betyr megobari «venn». For å si «venner» sier man megobrebi, med tap av a i siste stavelse i rota.
Sult (film)
Sult er en skandinavisk biografisk dramafilm fra 1966 av den danske regissør Henning Carlsen, basert på romanen til Knut Hamsun ved samme navn. Romanen og filmen regnes som en biografi om Knut Hamsun frem til 1888.
Georgisk
Grammatikk
Det er sju kasus i georgisk: nominativ, ergativ, dativ, genitiv, instrumentalis, adverbial og vokativ. Setninger bygges vanligvis opp med subjektet i nominativ og objektet i akkusativ (eller dativ). Dette er imidlertid motsatt i mange tilfeller (noe som for det meste avhenger av verbets karakter). Dette kalles en dativkonstruksjon. I fortid av transitive verb, og i nåtid av verbet «å vite», står subjektet i ergativ.
Sult (film)
Per Oscarsson, som hadde hovedrollen, sultet i lang tid før filminnspillingen, slik at han skulle få et riktig utseende til rolleskikkelsen. Han ble belønnet med Gullpalmen for beste mannlige hovedrolle i Cannes i 1966 for sin innsats i filmen. Filmen mottok Bodilprisen for beste danske film og Oscarsson Bodilprisen for beste mannlige hovedrolle i 1967.
Georgisk
Grammatikk
Georgisk er et postposisjonelt språk, hvilket betyr at adposisjoner plasseres etter (i stedet for foran) substantivene de gjelder, enten som endelser eller som egne ord. Mange georgiske postposisjoner er avhengige av at substantivet er i en viss kasus. (Dette er på samme måte som preposisjoner styrer kasus i flere indoeuropeiske språk, som tysk, latin og russisk.)
Sult (film)
Handling
I 1890 ankommer en fattig og ensom forfatter ved navn Pontus (spilt av Per Oscarsson) til Kristiania (Oslo) fra landsbygda. Han besøker en pantelåner gjentatte ganger. Han selger eiendeler for litt penger, men gir deretter alt sammen til en tigger. Andre penger han får tak i, gir han også bort. Han har skrevet en artikkel som en avis-redaktør (spilt av Henki Kolstad) sier ja til å publisere, men bare dersom Pontus går med på å gjøre en del korrigeringer. Men Pontus er alt for stolt, og fortsetter derfor å gå sulten.
Pontus ber om et bein som han ønsker å gi til sin fiktive hund, men som han gnager på i hemmelighet i en liten bakgate. Han har flere ganger muligheten til å gjøre situasjonen litt bedre for seg selv, men stoltheten hans kommer i veien hver gang. For eksempel når han takker nei til den sårt tiltrengte hjelpen fra en bekymret kamerat. Når han ikke lenger klarer å betale husleien, kaster hus-eieren (spilt av Else Heiberg) ham ut. En annen utleier gjør det samme kort tid senere. Sulten overvelder Pontus konstant, og han driver mellom hallusinasjon og virkelighet samtidig som han kjemper for å overleve hver dag.
Pontus lider også en rekke ydmykelser, noe som fører ham til kanten av galskap. Han forsøker å søke på jobber, men får avslag. Han stryker på en fysisk eksamen for å begynne som brannmann, fordi han går med briller. En hallusinasjon dreier seg om Ylajali (spilt av Gunnel Lindblom) en tilsynelatende raffinert kvinne han hadde møtt på gaten. Til tross for deres gjensidige flørting, utvikler det seg aldri noe mer mellom dem. Men på en plutselig impuls tar Pontus jobb, som besetningsmedlem på en fraktebåt. Men destinasjonen hans forblir ukjent.
Georgisk
Ordforråd
Georgisk bruker et tjuetallssystem, i likhet med baskisk og dansk. For å uttrykke tall som er større enn 20 og mindre enn 100 sies først antall tjue-tall, og så resten. For eksempel er «93» ოთხმოცდაცამეტი otkh-m-ots-da-tsamet'i (bokstavelig fire-ganger-tjue-og-tretten).
Helsedirektør
Helsedirektør var et embete i statens sentrale helseforvaltning fra 1875 til 2003 (fra 1875 til 1945 med betegnelsen medisinaldirektør).
Embetet ble opprettet i 1875, og lå frem til 1891 i departementet, da Medisinaldirektoratet ble opprettet. Fra 1945 til 1984 var helsedirektørembetet, som leder for Helsedirektoratet, kombinert med embetet som ekspedisjonssjef og leder for Helseavdelingen i Sosialdepartementet. Helsedirektøren var fra 1994 leder for Statens helsetilsyn, som var Helsedirektoratets etterfølger.
Helsedirektør ble så nedlagt som lovbestemt betegnelse i 2003, begrunnet i at Sosial- og helsedirektoratet var opprettet i 2002. Helsedirektør Lars E. Hanssen hadde tittelen som personlig ordning som leder for Statens helsetilsyn ut sin første åremålsperiode, til 2007.
Betegnelsen sosial- og helsedirektør ble brukt om direktøren i Sosial- og helsedirektoratet i perioden 2002–2008, da tittelen ble endret til helsedirektør som følge av at etaten skiftet navn til Helsedirektoratet i 2008.
Republikken Kongos flagg
Republikken Kongos flagg ble opprinnelig tatt i bruk 20. november 1959 da landet oppnådde uavhengighet fra Frankrike. Flagget består av tre diagonale striper i de tradisjonelle pan-afrikanske fargene grønt, gult og rødt. Stripene går oppover mot høyre, og den gule stripen i midten er smalere enn den grønne øverst og den røde nederst. Grønt symboliserer naturen, gult naturrikdommene og rødt symboliserer menneskenes blod.
I perioden 1970–1991, da landet gikk under navnet Folkerepublikken Kongo, ble det opprinnelige nasjonalflagget erstattet av et mer kommunistisk inspirert flagg: Helrød flaggduk med landets statsemblem i kantonen. Statsemblemet besto av tradisjonelle elementer fra sosialistisk emblematikk: Korslagt hammer og hakke kombinert med kommunismens stjerne, det hele innrammet av palmegrener, et lokalt innslag. 4. juni 1991 ble det opprinnelige flagget gjeninnført.
Karin Juel
Karin Sofia Järrel, tidligere Karin Juel (ugift Engdahl, født Karin Sofia Karlsson 26. mai 1900 i Stockholm, død 2. mai 1976 i Stockholm) var en svensk visesanger, visedikter, skuespiller og forfatter.
Karin Juel debuterte som visesanger i svensk radio i begynnelsen av 1930-årene. Hun turnerte over hele Skandinavia og medvirket i forskjellige radioprogram og revyer, blant annet hos Karl Gerhard. Karin Juel tolket ofte fetteren Martin Kochs viser (som «Lyckan» og «Blomman»). Hun har også skrevet noen romaner under pseudonymet Katherind van Goeben.
Karin Juel var gift tre ganger, først med Holger Dahlman, andre gangen med den svenske obersten og sangeren Niels Juel, og fra 1937 til 1948 med skuespilleren Stig Järrel. Hun er mor til skuespilleren Inger Juel og regissøren Bengt Järrel.
Karin Juel har også opptrådt under navnet Karin Järrel.
Hove gård
Hovedbygningen er fra omtrent 1725, og ble oppført etter at den opprinnelige bygningen brant.
Under gården har det til tider vært en eller to husmannsplasser, og tidlig på 1800-tallet ble det drevet garveri på gården.
Eiere
Første gang gården Hove nevnes er i 1595. Gården var da krongods. 19. mai 1659 ble gården pantsatt mot et lån på 20 000 riksdaler. 31. mai 1663 solgte kongen Hove gård til Oluf (Ole) Jensen Brun. Dette var en del av krongodssalget hvor den dansk-norske stat, ved kongen, solgte store jordeiendommer for å finansiere krigføring. Kjøperen var en formuende kjøpmann i Arendal. Om Ole Jensen og hans familie bodde på Hove er uvisst.