cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Det Tumultuariske Optrin
Det Tumultuariske Optrin var uroligheter som fant sted i Bergen 25. og 26. juli 1814. Bønder fra Strilelandet og allmuen i Bergen reiste seg i fellesskap mot kjøpmennene i byen med krav om lavere priser og en maksimalpris på korn og andre viktige varer.
25. juli krevde bøndene at kjøpmennene skulle møte på rådhuset, og at de som ikke møtte frivillig, skulle innbringes med makt. 26. juli gikk myndighetene i Bergen med på kravet om kornpris, og det ble fastsatt en maksimumspris på korn. I ettertid ble det nedsatt en undersøkelseskommisjon for å finne ut hva som hadde skjedd under opptøyene. Kommisjonen avhørte 880 personer, og 400 ble tiltalt for ulike lovbrudd. 66 av dem ble frifunnet, mens resten, blant dem flere kvinner, ble straffet med bøter og festningsarbeid. Den første domsavsigelsen ble anket, og til slutt ettergitt i 1829, i hovedsak på grunn av den lange tiden som hadde gått.
Opptrinnet var et typisk «dyrtidsopprør», der vanlige folk tok til motmæle mot høye matvarepriser som kom som følge av den storpolitiske situasjonen. Det var også et utslag av klasseforskjellene som rådet i samfunnet, med en tydelig kjøpmannsklasse i byen som hadde en tydelig makt over bøndene på landet, samtidig som kjøpmennene var avhengige av disse bøndene for å få varer de kunne selge til andre markeder enn Bergen. Det Tumultuariske Optrin gikk inn i en lang rekke med protestaksjoner allmuen i bergensområdet stod bak i perioden etter strilekrigen i 1765. Strilekrigen hadde vist at det var mulig for vanlige folk å få gjennomslag for sitt syn om de sto samlet, og en rekke aksjoner fulgte i årene etter dette opprøret. Tumultene i 1814 fulgte mønsteret fra strilekrigen, med at man satset på at en stor mobilisering ville presse gjennom endringene bøndene ønsket gjennomført.
Bakgrunn
I årene før 1814 var Danmark-Norge preget av Napoleonskrigene, og den britiske blokaden av havnene i Norge gjorde situasjonen vanskelig for Bergen og områdene rundt byen. Økonomien på Strilelandet var basert på at man kunne bytte råvarer fra husdyr, ved og fisk mot blant annet korn, men blokaden førte til at kornlagrene i Bergen ikke var store nok. I tillegg var området rammet av flere år med dårlige kornavlinger. I et vanlig år med normale avlinger, var bøndene avhengige av å kjøpe inn rundt 75 % av kornet de trengte og de manglet i 1813 både såkorn og matkorn. Til gjengjeld hadde man mer sild enn man trengte, da det i denne perioden også var et svært godt sildefiske.
For byfolk og bønder i og rundt Bergen medførte disse faktorene at den økonomiske situasjonen ble vanskelig, og i 1813 var det tilløp til opptøyer i byen. Da klarte myndighetene å kontrollere situasjonen gjennom advarsler om straff for å forstyrre ro og orden og ved å innføre et angiverisystem for folk som hadde mer korn enn det som tilsvarte et halvt års forbruk i egen husholdning.
Kielfreden førte til at blokaden ble opphevet og tilgangen på korn ble bedre, men da Christian Frederik kalte inn til Riksforsamlingen, førte det til en ny blokade fra mai 1814, noe som videre førte til ny kornmangel og svært høye kornpriser.
Innkalling og forberedelser
I første halvdel av juli 1814 begynte det å sirkulere løpesedler i områdene rundt Bergen. De oppfordret folk til å møte opp i Bergen 25. juli, og det ble truet med at de som ikke møtte, skulle bli slått i hjel. Løpesedlene skal ha stammet fra en gruppe gårder innerst i Samnangerfjorden. En løpeseddel som kom til gården Tolo i dagens Norheimsund ble levert til myndighetene, og kom til Bergen 19. juli, tre dager etter at myndighetene for første gang hadde hørt om disse løpesedlene, da de 16. juli hadde avhørt en mann fra Fana som forklarte at slike løpesedler var i omløp i området.
Minst åtte løpesedler var i omløp. Fire av dem ble stoppet før 25. juli, og av disse fire ble tre levert til myndighetene.
Læreren Hans Børdal i Samnanger ble i ettertid utpekt som mannen bak løpesedlene, men det ble aldri reist noen tiltale mot ham.
Umiddelbart etter at de hadde fått den første løpeseddelen i hende, begynte Bergen magistrat forberedelser. Det ble kalt inn til et møte mellom magistraten, militære ledere i byen og byens kjøpmenn for å finne ut hvordan man skulle møte bøndene som var ventet. Man hadde erfaringene fra strilekrigen i 1765 i minne, og var redd for at noe tilsvarende skulle skje. Magistraten bad derfor kjøpmennene sette ned prisen på korn, og håpet at dette skulle roe gemyttene, men kjøpmennene ville ikke gå med på magistratens ønske. Møtet ble derfor avholdt uten at man kom fram til noe.
Dagen etter dette møtet, 23. juli 1814, ble det avholdt et krisemøte i Providerings-Commissionen for Bergen Stift. I denne kommisjonen satt Jørgen Lottrup Schydtz (konstituert stiftsamtmann), Jacob Reinholdt Klagenberg (magistratpresident) og Jens Rolfsen (kjøpmann). På dette møtet ble det bestemt å sette av et parti rug for å komme folket i møte.
For å være forberedt på det som kunne komme, ble borgervæpningen innkalt til øvelse i byen på formiddagen 25. juli. Slik hadde myndighetene styrken samlet og lett tilgjengelig om det skulle bli bruk for den. 24. juli var både borgervæpningen og styrker fra Bergenhus festning ute i gatene. Kommandanten på Bergenhus hadde blitt bedt om å stille soldater til disposisjon om det ble bruk for dem i forbindelse med det ventede storinnrykket av bønder, men i likhet med frykten under strilekrigen, var kommandanten skeptisk til om soldatene kunne brukes, da han ikke trodde de ville sloss mot sine egne landsmenn, og «mange af de indkomne Bønder vare deres Forældre og Slægtninger» Det ble også nedlagt forbud mot alkoholsalg i byens vertshus.
De første møtene
Futen i Nordhordland, Christopher Benedict Bøgh ville hindre voldelige opptøyer. 21. juli hadde han hatt et møte på Haukeland med bøndene i Fana for å få dem til å avlegge ed til kongen, og han hadde samtidig anmodet dem om ikke å møte opp i Bergen 25. juli. Bøgh dro også tidlig om morgenen 25. juli ut for å møte bøndene som var på vei til Bergen. Ved Haukeland møtte han en gruppe bønder på vei fra Os, Fana og Haus. Bøgh og bøndene hadde ulike forklaringer på hva som ble sagt på Haukeland. Bøgh hevdet at han bad dem bli værende der og at han skulle dra til byen på deres vegne for å tale deres sak, mens bøndene hevdet at han bad dem sende to-tre representanter fra hvert prestegjeld for å legge fram saken for øvrigheten. Bøndenes versjon ble støttet i undersøkelseskommisjonens dokumenter.
De første bøndene som kom til byen var en gruppe fra Samnanger, og sju menn ble innkalt til et møte med stiftsamtmannen, magistraten, stadshauptmannen (major Wiese) og futen i Nordhordland. Gruppen ble møtt med løfter fra kjøpmennene Blaauw og Harmens om at de skulle få kjøpe korn fra to skip som noen dager tidligere hadde kommet til byen med bortimot 3,000 tønner korn. Kornet skulle bli solgt til kostpris, noe som var 250 riksdaler pr. tønne korn. Andre kjøpmenn sa seg også villige til å selge korn for 255 riksdaler tønnen. Prisreduksjonen kjøpmennen gikk med på var betydelig, da prisen på en tønne rug eller bygg en måned tidligere lå på mellom 350 og 380 riksdaler. Bonderepresentantene sa seg fornøyd med dette, og sa at de skulle forlate byen og få med seg de andre bøndene. Det ble så bestemt at representanter for de resterende bøndene, én for hvert sokn, skulle senere på dagen bli innkalt til et møte for å bli informert om avtalen. Før det første møtet ble avsluttet leste myndighetenes representanter høyt fra en forordning som kom etter strilekrigen i forsøk på å få fram hvilke konsekvenser et opprør kunne få. Bøgh påtok seg å informere resten av allmuen om det man hadde blitt enig om, men han var ikke klar over hvor stor menneskemengde som hadde samlet seg i byen.
Tumulter
I løpet av morgenen, delvis parallelt med møtet med bøndene fra Samnanger, ble byen fylt opp av tusenvis av bønder som kom til byen til fots eller i båt, i hovedsak fra de nærmeste områdene. Flest kom fra Samnanger, Os, Fana, Haus, Årstad, Sotra, Øygarden, Askøy og Manger. Det ble observert hjemmelagde våpen blant tilreisende striler, og flere av dem var også beruset, til tross for at det på forhånd var nedlagt forbud mot alkoholsalg. Forbudet medførte at politimester Friele ble oppsøkt i hjemmet av en gruppe rasende bønder, ledet av en mann fra Austevoll. Disse sa at de skulle skulle «trakke ham ned» for å ha stengt alkoholsalget, og gikk ikke før de ble lovet at dette skulle åpnes igjen.
Natur & Kultur
Natur & Kultur er et svensk forlag. Hovedkontoret er i Skogsindustrihuset i krysset Villagatan/Karlavägen på Östermalm i Stockholm. Forlaget har en omfattende publiseringsvirksomhet av læremidler og almenlitteratur.
Det Tumultuariske Optrin
Tumulter
En gruppe på bortimot hundre personer, bestående av både bønder og byfolk, møtte opp ved August Konows bolig på Natland. Han drev sammen med broren Wollert et handelshus, og det gikk rykter om at de hadde et lager av korn som de holdt tilbake i håp om at prisene skulle stige. Folkemengden krevde at Konow skulle komme til sentrum for å være med på det tillyste møtet. Etter en krass ordveksling dro folkemengden fra Konows bolig uten å få ham med seg. Konow dro likevel til byen, men via en annen vei enn bøndene. Han dro ikke til rådhuset, slik han hadde blitt bedt om, men til handelshuset sitt.
Natur & Kultur
Forlaget ble grunnlagt i 1922 av Johan og Jenny Hansson.
Det Tumultuariske Optrin
Tumulter
Foran rådstuen ble det etterhvert samlet mange folk. Det rådet en stemning av at bøndene ikke var fornøyd med prisen bøndene fra Samnanger hadde blitt tilbudt. På plassen stod bonderepresentanter som i et skriv til myndighetene hadde forlangt priser på 160 riksdaler pr. tønne rug og 100 pr. tønne havre. Også byallmue samlet seg på plassen med krav om lavere kornpriser, da også de led under de høye prisene. Byboerne skal ha drevet stemningen mot større opphisselse, og det ble etterhvert også fremmet krav fra folkemassen om lavere priser også på andre varer enn korn, og enkelte truet med å bevæpne seg.
Natur & Kultur
Natur & Kultur har gitt ut klassikere i serien Levande litteratur. Blant forlagets forfattere er Jujja og Tomas Wieslander med blant annet Mamma Mu-bøkene.
Fra 1947 drives Natur & Kultur som en stiftelse. Foruten bokutgivelser skal stiftelsen «motverka totalitära idéer och statsskick samt främja ekonomisk och politisk frihet''».
Det Tumultuariske Optrin
Tumulter
På rådhuset hadde futen, magistraten, konstituert stiftsamtmann og stiftsamtmann Johan Randulf Bull samlet seg, sammen med de fleste av kjøpmennene i byen for å ta imot det de trodde skulle være en liten gruppe utsendinger. Dørene ble ikke bevoktet, av frykt for å provosere folket som hadde samlet seg i byen. I stedet for en begrenset gruppe med utsendinger, slik myndighetene ventet, strømmet bønder og allmue fra byen inn i bystyresalen, samtidig som det ble stående en stor folkemengde igjen utenfor bygget. Myndighetsrepresentantene ble presset sammen i salen av den store menneskemengden, og det ble fremsatt trusler om at det for øvrighetspersonene kunne ende slik det hadde gjort med deres forgjengere under strilekrigen. Etter hvert som øvrigheten og lederne for allmuen fikk en viss oversikt over situasjonen, oppdaget de at flere av kjøpmennene som hadde blitt beskyldt for å ha tatt for høye priser på korn eller gjemme vekk korn, ikke var til stede i salen. Dette gjaldt Wollert Konow, Jacob Blaauw og Christopher H. Sødring.
En flokk bønder og byfolk dro derfor til Wollert Konows hjem, der de trengte seg inn og fant han på kontoret. De krevde at han skulle bli med dem til rådhuset, men som sin bror, nektet han å bli med folkemengden. Han sa at han måtte bli innkalt av byens myndigheter for å dra, og en kontorbetjent dro for å høre om det ble gitt en slik innkalling. Tre politibetjenter kom til Konows hus, der stemningen etterhvert hadde blitt svært hissig. De tre betjentene forkynte en innkalling for Konow, og han gikk med på å bli rodd til Torget sammen med kontorbetjenten, to politibetjenter og to bønder, da det var kortere å gå derfra til rådhuset. De to bøndene hadde tatt på seg å beskytte Konow, noe de også måtte, for da båten kom til Torget oppsto det uroligheter der flere forsøkte å slå Konow, mens andre ropte skjellsord etter ham. Konow kom uskadd til rådhuset, og berømmet senere de to bøndene som hadde beskyttet ham.
Det ble nå sendt ut folk for å hente Blaauw og Sødring, men begge disse var på veg til Rådhuset, og unngikk folkemengden som lette etter dem.
En ny gruppe protestanter meldte nå sin ankomst til rådhuset. Blant dem var to som senere ble utpekt som hovedmennene i opprøret. Zacharias Pedersen og Johann Christopher Esman var begge tømmermenn, og ble i femtiden om ettermiddagen oppsøkt på jobben ved et av byens skipsverft med beskjed om at de måtte komme til rådhuset, da de var blitt etterspurt av øvrigheten. Sammen med rundt seksti kolleger dro de derfor til rådhuset. Etter å ha banet seg veg gjennom folkemassen som bestod av både bønder og byfolk, traff de kjøpmann Dankert D. Krohn inne i rådhuset, og konfronterte ham med det de oppfattet som en alt for lav lønn til tømmermennene som stod i hans tjeneste. Pedersen ble i ettertid anklaget for å ha fysisk forulempet Krohn, noe både Pedersen og Esman benektet.
Stiftsamtmann Johan Randulf Bull hadde klart å bane seg veg ut av bygget sammen med medlemmene i magistraten. Ved hjelp av embedsmenn og byborgere klarte Bull å slippe unna rasende bønder som tok opp jakten på ham, og inn i sitt eget hjem.
Samtidig klarte en gruppe kjøpmenn med blant andre Sødring, Jacob Blaauw, John Grieg og Johan Cordt Harmens å stenge seg inne i et annet rom på rådhuset. I denne gruppen var flere av kjøpmennene som ble anklaget for å drive opp kornprisen. Etter at Pedersen og Esman hadde snakket med Krohn, brøt de opp døren til rommet der kjøpmennene hadde stengt seg inne, og gikk sammen med en tredje tømmermann inn i rommet. Blaauw følte seg presset, og forsøkte å tilby mennene korn for å forlate rommet, men de tre mennene gikk ut til resten av de som var samlet i rådhuset og erklærte at Blaauw ville selge kornet billigere. I tumultene i rådhuset ble det også i kraftige ordelag krevd lavere priser på blant annet strye og hamp.
Bøndene forlater byen
Da Bull kom seg i sikkerhet i hjemmet sitt, fikk han gitt beskjed om at det skulle bli slått på alarmtrommen. Ved dette signalet rykket borgervæpningen ut og stilte seg opp på sentrale steder i byen, som ved rådhuset og ved Muren. Dette roet folkemassen, men siden borgervæpningen hadde et dårlig rykte blant folk i byen, var det fremdeles urolig. På veg hjem, ble August Konow grepet av en gruppe bønder ved Muren, og det kom til håndgemeng mellom ham og noen andre kjøpmenn og bøndene.
I et forsøk på å roe ned folk i byen foreslo noen borgere å kunngjøre tilbudet om billigere korn som hadde blitt gitt tidligere på dagen. Tilbudet ble kunngjort ved trommeslag, og fikk virkningen man hadde håpet. Stemningen letnet, og ut over kvelden forlot mange bønder byen.
Tirsdag 26. juli
Dette gjorde at folkemengden utenfor rådhuset løste seg opp, og borgervæpningen ble stilt opp som vakter ved inngangen. Anmodningene, en underskrevet av seks bønder og en av tolv tømmermenn fra to av verftene, kom myndighetene i hende i løpet av noen timer og det ble fastsatt en takst for korn, underskrevet av både magistraten og den konstituerte stiftsamtmannen. Denne taksten ble kunngjort samme kveld, og bøndene forlot etterhvert byen mens «Byens Almue blev rolig». Med dette var Det Tumultariske Optrin i hovedsak over.
Prisreguleringen blir opphevet
I august ble varetilgangen i Bergen bedre, og 4. august 1814 ble korntakstene som ble fastsatt i møtet med samnangerbøndene opphevet. 14. august var krigen med Sverige over, og med det ble det igjen fri tilgang av korn til Bergen og matmangelen tok slutt.
Borgerskapets reaksjon
27. juli samlet borgerskapet seg i rådhuset. Så mange møtte opp at de måtte flytte fra Representantenes værelse der de først møtte, og over i den store salen. Borgerne forfattet en tekst som ble underskrevet av 128 borgere. Denne teksten ble utgangspunkt for et brev som ble sendt fra borgerne i Bergen til kongen 29. juli, underskrevet av 203 borgere. I brevet fikk myndighetene sterk kritikk for at de hadde latt tumultene finne sted, men det ble også rettet kritikk mot enkelte av byens borgere for å ha solgt korn til for høye priser og ikke minst ble bøndene og byallmuen kritisert.
Det ble også bedt om at det skulle bli nedsatt en undersøkelseskommisjon, slik det tidligere hadde blitt gjort etter strilekrigen.
Undersøkelseskommisjonen
Undersøkelseskommisjonen bestod av den pensjonerte justisråd og stiftamtsskriver Christian Lerche Dahl og assessor Peter Blix Heiberg fra Bergen stiftsoverrett, rådmann og prokurator Henrich Leganger (aktor), politifullmektig og prokurator Peder Christensen (allmuens forsvarer) og cand. jur. Jens Scydtz som sekretær. To politibetjenter ble i tillegg stilt til kommisjonens disposisjon. De begynte arbeidet 13. mars 1815 og det forelå en dom 20. mai 1822.
Kommisjonen hadde informasjon fra et stort antall avhør til rådighet. Mange ble avhørt før kommisjonen startet sitt arbeid, og kommisjonen beordret også mange avhør. Tømmermennene Zacharias Pedersen og Johann Christopher Esman ble fort sirklet inn av kommisjonen, og det ble i tillegg til håndverkere gjort mange avhør av kjøpmenn, torgkoner, bønder og byallmue. Etter at dette var gjort forsøkte kommisjonen å finne ut hvor løpesedlene som hadde bedt folk møte opp i Bergen stammet fra, hvordan de hadde vandret i områdene rundt Bergen og hvem som var bondeledere. I dette arbeidet ble så unge barn som 8-9 år avhørt. Arbeidet med å finne ut hvor løpesedlene kom fra var mislykket, til tross for at stadig nye folk ble avhørt. Kommisjonen beordret også flere avhør av kjøpmenn for å finne ut om de hadde tatt for høye kornpriser.
29. september 1819 la aktor fram sin påstand. Han frafalt tiltale mot alle kjøpmennene som hadde blitt beskyldt for å ta for høye priser, men mente at byens kjøpmenn burde betale en fjerdedel av undersøkelseskommisjonens kostnader. Han la videre ned påstand om straff med tukthus (for kvinner) og festningsarbeid (for menn) for 59 personer. Tidsrammene for disse straffene lå mellom tre måneder og livstid for menn og to måneder og et år for kvinner. Han la også ned påstand om at 340 personer burde dømmes til bøter. Den nedsatte forsvareren argumenterte i hovedsak for frifinnelse av allmuen. Flere kjøpmenn og noen bønder fikk nå advokater til å tale sin sak. Kjøpmennene ville ikke betale for saken, mens bøndene ville frifinnes, og prosessen fram til det forelå en dom tok derfor lang tid.
Dommer
20. mai 1822 falt kommisjonens dom. De som ble dømt ble delt inn i fem klasser, fordelt etter hvilken rolle de hadde hatt i opptøyene.
For de to første dømte, tømmermennene Zacharias Pedersen og Johann Christopher Esman, la kommisjonen inn en formildende omstendighet som skulle gjelde for alle personene som var involvert i saken. Kommisjonen slo fast at det var hungersnød i stiftet og «ublue priser» på korn. Til tross for dette ble det idømt strenge straffer for flere av de involverte. Den strengeste straffen som ble gitt var to års festningsarbeid.
Tilsammen ble 355 personer dømt for deltagelse i Det Tumultariske Optrin. 58 fikk korporlig straff mens 277 ble dømt til bøter. 66 personer ble frikjent. I all hovedsak var det bønder som ble dømt, men av de 29 personene fra byallmuen som ble straffet, tilhørte 18 av dem klasse 1, altså de mest alvorlige forbrytelsene. Unge og ressurssterke menn fikk generelt hardere straffer enn kvinner, eldre menn og barn og ungdommer. Kjøpmennene i byen ble dømt til å betale 14 % av saksomkostningene.
De dømte kom fra store deler av området rundt Bergen. Det ble felt dommer i de fem kategoriene mot folk fra Askøy, Bergen, Fana, Kvam, Os, Osterøy, Radøy, Samnanger, Sotra og Voss. Innad i disse enhetene var ikke den geografiske fordelingen jevn. For eksempel kom nesten alle de dømte fra Manger prestegjeld på Radøy fra Hordabø sogn, mens ingen fra Manger sogn ble dømt.
Kun de som var i gruppe en, og som hadde fått strengere straff enn bøter, kunne anke dommen. 43 av disse anket til Høyesterett. Av dem var ikke Pedersen og Esman. Høyesterett gav sin dom 24. oktober 1826, og bekreftet det kommisjonen hadde kommet fram til, bortsett fra at to personer fikk skjerpet straffene sine og at de dømte i fellesskap måtte betale for ankesaken. Høyesterett påla i tillegg Peter Blix Heiberg fra undersøkelseskommisjonen å betale 200 lodd sølv til nærmeste sykehus for å ha halt ut saken.
Det hele tok en ny vending året etter. 6. oktober 1827 benådet kongen alle dem som ble dømt i høyesterett. Dette førte til en sterk reaksjon fra administrasjonen i stiftet som reagerte på at de som hadde fått strengest straff ble benådet, mens de som kun måtte betale bøter ikke ble det. En årelang kommunikasjon mellom stiftet og departementet, som mente at stiftet hadde en god sak, fulgte deretter, før det hele endte med at departementet i februar 1829 fritok alle de dømte for straff, så sant denne ikke allerede var ferdigsonet.
Vurdering
Historikeren Emma Elizabeth Horneman sier at gjennom prisreduksjonen de fikk gjennomslag for og frafallet av straff gikk bøndene «seirende ut av denne konflikten», men at rettsoppgjøret «må ha gitt seieren en bitter bismak». John Ragnar Myking deler delvis denne oppfatningen når han sier at «I ein viss mon vann såleis bønder og arbeidsfolk i byen fram med krava sine» men videre at «Oppstanden kosta likevel mange av deltakarane dyrt». Bjørn Davidsen påpeker som Myking at bøndene «fikk på et vis viljen sin», men at dette kom med en stor etterforskning og rettssak som konsekvens, og at prisreduksjonen de fikk gjennomslag for kun var midlertidig.
Framboise
Framboise er det franske ordet for bringebær og betegner et belgisk lambicøl som gjæres sammen med bringebær. På nederlandsk kalles dette frambozenbier. Dette er en av mange moderne fruktøltyper som er inspirert av det mer tradisjonelle kriek, som fremstilles med kirsebær. Framboise inneholder (normalt) også noe kirsebær for å gi ølet en rød farge. Ellers lages det tilsvarende varianter med frukter som jordbær, solbær eller fersken, men disse har ikke oppnådd samme suksess.
Mye framboiseøl er relativt søtt, og det er ikke uvanlig at kommersielle varianter fremstilles med tilsetning av fruktsiruper eller -essenser snarere enn ved at bærene masereres ved gjæringen. Cantillon produserer imidlertid en tørrere versjon kalt Rosé de Gambrinus som er basert på den tradisjonelle kriekstilen. Liefmans bruker oud bruin istedenfor lambic til å lage sin versjon av framboise, noe som gir et svært annerledes resultat. I den senere tid har framboise oppnådd en viss popularitet utenfor Belgia, og er nå å finne i puber og butikker over store deler av verden.
Framboise betegner ellers ofte et brennevin som er destillert med bringebær.
Charles "Buddy" Rogers
Charles Edward "Buddy" Rogers, født 13. august 1904 i Olathe, Kansas, død 21. april 1999 i Rancho Mirage, California, var en amerikansk skuespiller.
Utrenskning
Utrenskning (svensk: Utrensning, finsk: Puhdistus) er en roman fra 2008 av den finske forfatteren Sofi Oksanen. Det var Oksanens tredje roman og ble oversett til svensk i 2010 av Janina Orlov og til norsk samme året av Turid Farbregd.
Oksanen fikk for denne romanen tildelt Finlandiaprisen i 2008, Kalevi Jäntti-prisen i 2008 og Runebergprisen i 2009 og Nordisk råds litteraturpris i 2010.
Den ble gitt ut i mer enn 20 land. De ble sendt som radioteaterserie i Sveriges Radio i 2010 og ble satt opp på Stockholms Stadsteater med premiere 13. januar 2011. Bpoken er filmatisert gjennom Utrensning i regi av Antti Jokinen som hadde premiere 7. september 2012.
Den estiske komponisten Jüri Reinvere skev musikk og egen libretto til operaen Purge (Puhdistus) som er basert på boka og som hadde premiere i Finlands nasjonalopera 2012.
Handling
Handlingen blir hovedsakelig utspilt i 1992 i Estland. Den gamle kvinnen Aliide finner en dag en ung kvinne på flukt i hagen på gården på landet. Hun heter Zara og viser seg til å være datterdatter til Aliides søster. Møtet fører til at Aliide må se tilbake på sitt eget liv og landets skjebne og de valg en tok under både den tyske og den sovjetiske okkupasjonen.
Av sjalusi hadde Aliide i sin tid gjort seg skyldig at henne søster ble deportert til Sibir, men har også selv opplevd voldtekt og mishandling av sovjetiske soldater. Den unge Zara har prøvd lykken ved å søke seg bort fra sitt oppvekststed Vladivostok og havnet i Berlin, hvor hun ble sittende fast i prostitusjon og stoffmisbruk. Til slutt bryter hun seg løs fra dette livet, og Aliide finner den besvimte og forkomne Zara, rett etter Murens fall. De to kvinnenes skjebner viser seg å være tett sammenbundet.
Azərbaycan Dəmir Yolları
Azərbaycan Dəmir Yolları eller forkortet ADY (Aserbajdsjanske jernbaner) er et statlig selskap for jernbanetransport i Aserbajdsjan, et monopol som kontrollerer det store flertallet av jernbanetransporten i landet. Det ble etablert som en av etterfølgerne til de Sovjetunionens jernbanene, etter Sovjetunionens sammenbrudd og uavhengigheten til Aserbajdsjan i 1991. Hovedkontoret er i hovedstaden Baku.
Selskapet har et samlet banenett på 2 932 km, hvorav 1 272 km (43 %) er elektrifisert ved 3 kV DC, 2 117 km (72 %) som er enkeltsporet og 815 km (28 %) som er dobbeltsporet. Selskapets togmateriell har en sporvidde på 1520 mm (russisk sporvidde).
Jernbaneforbindelser til naboland
Kasakhstan har jernbaneforbindelser til følgende land:
Forfulgt av lykken
Min lille kjæreste (originaltittel: So's Your Old Man) er en amerikansk stumfilm-komedie fra 1926 regissert av Gregory La Cava og med W. C. Fields og Alice Joyce i hovedrollene.
Jiufotangformasjonen
Jiufotangformasjonen (, «De ni Buddhaers sal»-formasjonen) er en geologisk formasjon fra sen kritt-tid, i provinsen Liaoning i Folkerepublikken Kina. Herfra kommer en rekke fossilfunn av befjærede dinosaurer, primitive fugler, pterosaurier og andre oganismer. Sammen med den stratigrafisk eldre Yixianformasjonen tilhører den Jeholgruppen.
Alder
Formasjonens alder har lenge vært omstridt. Overslag har spent fra malm til sen kritt. He et al. (2004) bestemte ved hjelp av argonisotopisk radiometri en alder på 120,3 ± 0,7 Ma BP for en innbrutt tuffhorisont. Dette svarer til aptium, et av periodene i sene kritt. Zhou et al. (2003) fant for en basaltisk lagergang i øverste avsnitt av Jiufotangformasjonen en alder på 110,6 Ma BP, det vil si sent albium. Dermed turde hele formasjonen kunne dateres til perioden fra tidlig aptium til sent albium.
Stratigrafi
Jiufotangformasjonen overlagrer Yixianformasjonen. Dens mektighet svinger mellom 800 og 1200 meter. Den beginner grovsilisiklastisk med konglomerat og sandstein og går så over i finere tuffholdig leirstein. Derpå følger i tredolsig veksling tuffholdig sandstein og finere tuffholdig leirstein.
Fossilinnhold
Fossilene i Jiufotangformasjonen kan deles i tre større faunaområder:
Medina (elv)
Medina River er en elv i delstaten Texas i USA. Den er på spansk blitt kalt Rio Mariano, Rio San Jose og Rio de Bagres. Dens kilder er på Edwardsplatået i nordre Bandera County og den forener seg med San Antonio River i søndre Bexar County. Elvens lengde er ca 190 km. En stor del av dens vannføring avledes for irrigasjonsprosjekter.
Johann Heinrich Schröder
Johann Heinrich Schröder (født 4. oktober 1666, død 30. juni 1699) var en tysk prest og salmedikter. Han fikk utdannelsen sin fra universitetet i Leipzig, ble der dypt grepet av August Hermann Francke og ble inspirert av pietismen. Schröders salmer har vært med i mange salmebøker, fra Luppius-salmeboken i 1695, via Geistreiches Gesangbuch (1697) Freylinghausen’s Gesangbuch (1704) og Landstad til Norsk Salmebok hvor han har med to salmer. Salmen «Jesu! hilf siegen» ble fordømt som kiliastisk på grunn av de to siste versene, og disse er vanligvis ikke med når salmen blir trykket.
Gulehavet (film)
Hwang hae (norsk: Gulehavet, hangul =황해) er en koreansk filmthriller fra 2010, regissert av Na Hong-jin.
Filmen ble vist ved Un Certain Regard-konkurransen ved Filmfestivalen i Cannes 2011.
Handling
I den nord-østlige kinesiske byen Yanji i Yanbian sliter Gu-nam (spilt av Ha Jung-woo) en etnisk koreaner, som drosje-sjåfør. Når han ikke arbeider, blir han ofte funnet i spillehaller. Gu-nam er nå i alvorlig gjeld. Hans kone reise for å arbeide i Sør-Korea, og lovet å sende penger tilbake. Men han har fremdeles ikke hørt noe fra henne, og blir plaget av mareritt om at hun har hatt en utenomekteskapelig affære. For å gjøre vondt verre, blir Gu-nam sparket fra jobben. En lokal gangster, Myun Jung-hak (Kim Yoon-seok), tilbyr ham en avtale: Hvis Gu-nam reiser til Sør-Korea for å drepe en professor ved navn Kim Seung-hyun, kommer han til å motta en stor sum penger.
Gu-nam aksepterer, og reiser til Sør-Korea med tog og deretter med en vaklevoren fiskebåt. Når Gu-nam ankommer Sør-Korea, leter han etter målet sitt i flere dager - samtidig som han leter etter sin egen kone. Kvelden før båten hans skal returnere til Kina, er Gu-nam vitne til at Kim Seung-hyun blir overfalt og drept. Seung-hyuns kone blir deretter tvunget til å flykte fra politiet. Når han ankommer det antatte stedet for båten tilbake til Kina, er det ingen der som skal plukke opp Gu-nam. Han forstår at han har blitt narret, og at det er større krefter i sving enn han først trodde.
Blast From Your Past
Blast From Your Past er det første samlealbumet fra Ringo Starr etter suksessene til Ringo, Goodnight Vienna og singlene «Back Off Boogaloo» og «It Don't Come Easy». Albumet ble gitt ut i en periode der Starr selv var involvert med skilsmisse fra Maureen Cox, og inneholdt ingen nye sanger.
Albumet hadde begrenset suksess, og fikk bare en 30.-plass i USA, mens den ikke kom inn på listene i Storbritannia. Dette ble hans siste album på Apple, og EMI ga ham ikke fornyet kontrakt.
Blaaskjægs 8de Hustru
Blaaskjægs 8de Hustru (originaltittel: Bluebeard's 8th Wife) er en amerikansk stumfilm fra 1923, regissert av Sam Wood.
Nordisk mesterskap i terrengløp 2016
Nordisk mesterskap i terrengløp 2016 ble arrangert på Gimlemoen i Kristiansand i Norge 12. november 2016.
Løypa var ca. 9 km for herrer og 7,5 km for kvinner. I juniorklassen var løypa ca. 6 km for herrer og 4,5 km for kvinner.
Herrer, individuelt
Andre norske plasseringer: Sigurd Skjeseth (20), og Vegard Ølstad fullførte ikke løpet. Eivind Knutsen deltok utenfor det norske laget, og løp på 32:49.
Herrer individuelt
Andre norske deltakere: Casper Stornes deltok utenfor det norske laget, og løp på 20:49.
Acanthopsoides
Acanthopsoides er en slekt av smerlinger.
Ifølge Kottelat (2012) er det seks gyldige arter i slekten. Acanthopsoides namromensis betraktes som et synonym for Acanthopsoides gracilentus.
Jim DeHart
James Patrick DeHart er en amerikansk diplomat. Han har vært chargé d'affaires ad interim ved den amerikanske ambassaden i Oslo og fungerende stasjonssjef i to perioder (2015–2016 og 2017–2018).
DeHart er sønn av karrierediplomater, og vokste opp mange forskjellige steder i verden. Han er utdannet med bachelorgrad fra Gonzaga University og en mastergrad i internasjonal politikk ved George Washington Universitys Elliott School.
DeHart har vært Rusk Fellow ved Georgetown University og hatt en rekke forskjellige stillinger i amerikansk statsforvaltning og utenrikstjeneste. Han har spesielt hatt fokus på Pakistan- og Afghanistan-spørsmål, og fra 2009 til 2010 var han stasjonert i Panjshir i Afghanistan som leder for det amerikanske Provincial Reconstruction Team i landet. Han har senere vært direktør for Afghanistan-saker i det amerikanske utenriksdepartementet og deretter direktør for Bureau of International Narcotics and Law Enforcement Affairs' (INL) kontor for Pakistan- og Afghanistansaker. Fra 2014 til 2015 var han Acting Deputy Assistant Secretary i INL.
Han begynte oppdraget ved den amerikanske ambassaden i Oslo i august 2015.
I juli 2020 ble han utnevnt til det amerikanske utenriksdepartementets arktiskoordinator.
Nina Malterud
Nina Malterud (født 28. oktober 1951 i Oslo) er norsk keramiker og professor i kunst. Hun er utdannet ved Statens Håndverks- og kunstindustriskole (1971–74), og arbeidet deretter i 20 år som kunstner ved Frysja Kunstsenter i Oslo. Hun har siden 1994 vært professor og leder av keramikklinjen ved Statens høgskole for kunsthåndverk og design i Bergen, i tillegg til sitt kunstneriske virke. I årene 1999–2002 var hun viserektor og fra 2002–2010 rektor ved Kunsthøgskolen i Bergen.
Som kunstner har hun produsert en lang rekke utstillinger og bestillingsverk. De første 20 årene av sin karriere jobbet hun ved Frysja Kunstsenter in Oslo, hvor hun blant andre gjorde flere utstillinger og prosjekter i samarbeid med Beth Wyller og Lisbet Dæhlin. Hun er kjent for å basere sin kunst på velkjente keramiske former som kopper, boller, fat og fliser, og mens hennes tidligere arbeider bestod av forsiktig ornamentering, matte flater og jordfarger, er hennes senere verk mer fargerike med glaserte flater og et mer abstrakt uttrykk. Mange av hennes arbeider er i årenes løp innkjøpt av de norske kunstindustrimuseene og andre norske samlinger.
Nina Malterud var i 1979 initiativtager til tidsskriftet Kunsthåndverk og var medlem av redaksjonen fram til 1987. Hun har skrevet en rekke tekster til utstillinger og kataloger, og er også en aktiv kunstkritiker. I tillegg har hun i en årrekke vært svært sentral i diskursen omkring kunstnerisk utviklingsarbeid i akademia, og har i den forbindelse publisert flere artikler i vitenskapelige tidsskrifter.
Malterud var sentral i opprettelsen av Program for kunstnerisk utviklingsarbeid i 2003 og har sittet i styret i programmet fram til 2014. Hun har også medvirket i en rekke ulike oppdrag i forbindelse med utredninger om og evalueringer av høyere kunstutdanning.
Hun har mottatt flere utmerkelser og stipender, blant annet Statens treårige arbeidsstipend i 1979–1981, Anton Chr. Houens legat i 1985, Norske Kunsthåndverkeres vederlagsstipend i 1989 og Norske Kunsthåndverkeres ærespris i 2005. I 2022 mottok hun Ulrik Hendriksens ærerspris fra Bildende Kunstneres Hjelpefond, en pris som tildeles en billedkunstner, kunsthåndverker eller kunstfotograf som har gjort en spesielt fortjenstfull og uegennyttig innsats til beste for kunstnere og det visuelle kunstfeltet i Norge.
Liste over motorveier i Luxembourg
Det er seks motorveier i Luxembourg som danner ryggraden til veinettet i Luxembourg. Fem av dem har utgangspunkt i Luxembourg By, sør i Luxembourg som er landets transportknutepunkt. De seks motorveiene har en total lengde på 147 kilometer. Fartsgrensen for biler er 130 km/t, men reduseres til 110 km/t i regnvær.
Joachim Menant
Joachim Menant (født 16. april 1820 i Cherbourg, død 30. august 1899 i Paris) var en fransk assyriolog og jurist. Menant var medlem av sivildomstolen i en rekke byer og fra 1878 visepresident i Rouen. Han ble i 1887 medlem av Institut de France.
Han gjorde en viktig innsats innen kileskriftsforskningen. Utover nedenfornevnte skrifter bistod han sin lærer, Julius Oppert, med utgivelsen av noen innskriftssamlinger og behandlet i Zoroastre (1844; andre opplag 1857) de gamle persernes religionsfilosofi. Hans datter, Delphine Menant, (født 1850) vant stor anerkjenelse for arbeider öm parserne i India.
Ivar Anton Ivarsen Mehus
Ivar Anton Ivarsen Mehus (født 25. juni 1849 i Nesna, død 29. juli 1934 i Oslo) var en norsk gårdbruker og stortingsrepresentant for Venstre.
Han var sønn av skomaker Iver Kristian Johannessen og Anne Bergitte Hansdatter, men ble oppfostret hos gårdbruker Anders Rasmussen Mehus. Mehus hadde vært «sørpå» og fått landbruksutdannelse, men kom tilbake til Nesna etter 1874.
Mehus var valgt som representant fra Nordlands amt til Stortinget i perioden 1889–1891 og perioden 1892–1894. Han var henholdsvis andre og tredje vararepresentant 1883–85 og 1886–1888, og møtte for Jens Olsen Dahl fra mai i både 1884 og 1885.
Han var gift med Ingeborg Persdatter fra Gran på Hadeland, de hadde ti barn.
I 1902 emigrerte Mehus og familien til USA, kona døde året etter. Etter 1930 flyttet han tilbake til Norge, og døde i Oslo i 1934.
Et bittersøtt liv
A Bittersweet Life (Et bittersøtt liv) er den engelske tittelen på filmen Dalkomhan insaeng fra 2005, regissert og skrevet av den sørkoreanske regissøren Lee Byung-hun. Filmen hadde premiere ved Filmfestivalen i Cannes 2005.
Handling
Kim Sun-woo er en høytstående håndlanger for den kriminelle Kang (spilt av Kim Yeong-cheol) og de deler bekymringer over problemer med Baek Dae-sik (spilt av Hwang Jung-min) en sønn fra en rivaliserende kriminell familie. Kang, som forbereder seg på å reise på forretninger, gir Sun-woo i oppdrag å følge etter sin unge elskerinne Hee-soo som Kang frykter har en affære med en annen mann.
Sun-woo utfører sin plikt, men han blir samtidig betatt av den unge kvinnens skjønnhet samtidig som glimt fra hans ensomme, tomme personlige liv kommer mer frem. Når han oppdager Hee-soo og kjæresten hennes hjemme hos henne, banker han opp mannen og planlegger å informere Kang. Imidlertid ombestemmer han seg, og skåner de to under forutsetning av at de ikke lenger ser hverandre igjen - noe som gjør at Sun-woo får problemer med Hee-soo. Senere blir Sun-woo kidnappet av Baeks håndlangere. De forbereder seg på å drepe ham, men Kang redder ham i tide.
Kang, som har fått vite om forsøket hans på å dekke over Hee-soos affære, stiller spørsmål ved hans motiver - men han nekter å svare. Kang beordrer mennene sine til å torturere Sun-woo, men ombestemmer seg og gir ham en mulighet til å fikse problemet. Så han lar Sun-woo gå. Sun-woo gir Hee-soo en avskjedsgave, og forsøker deretter å skaffe seg en pistol. Men avtalen går dårlig, og han ender opp med å drepe våpen-selgerne. Dette pådrar seg en vendetta mot broren til en av forhandlerne, som går på nattklubben han arbeider ved. Sun-woo lokker Baek til en skøytebane, og dreper ham - men blir skadet i prosessen.
Zu, Warriors from the Magic Mountain
Zu: Warriors from the Magic Mountain er en Hongkong-kinesisk fantasy- og kampsportfilm fra 1983 regissert av Tsui Hark. Filmen handler om en ung desillusjonert soldat i 400-tallets Kina som i frustrasjon deserterer og drar til et legendarisk fjell kalt Zu. Der faller ned gjennom en fjellsprekk og ned i en grotte. En sverdmester forsøker å hjelpe ham, men isteden for å ledes ut havner de lengre ned i grotten. Der oppdager de en helt annen verden og de får i tur og orden møte både gjenferd og djevler, men også gode mestere og deres disipler. De gode forsøker å forhindre en ond skapning kalt Bloddjevelen fra å ødelegge verden, og denne kampen blir de involvert i. Med deres hjelp blir Bloddjevelen og hans demoner holdt i sjakk, men for å bekjempe ham må de finne to tvillingsverd. Filmen har hentet mange elementer fra kinesisk mytologi og bygger rent konkret på en Wuxia-serie skrevet av Huanzhulouzhu som ble utgitt i 1930- og 1940-årene. Det historiske bakteppe er Kina under Sekstenkongerikene, en periode preget av kaos og borgerkrig. Hovedrollen spilles av Yuen Biao, mens sentrale biroller spilles av Adam Cheng, Brigitte Lin, Sammo Hung, Damian Lau og Moon Lee. Filmen inneholder betydelig mengder med orientalsk kampkunst og akrobatikk. Dens originalspråk er kinesisk, men den ble lansert internasjonalt med engelsk dubbet tale. Den internasjonale engelskspråklige versjonen har en alternativ start og slutt.
TROS (kringkaster)
TROS (opprinnelig et akronym for Televisie Radio Omroep Stichting, norsk oversettelse: tv- og radiokringkastingsstiftelsen) var et nederlandsk kringkastingsselskap som var en betydelig aktør i det nederlandske kringkastingssystemet. Selskapet ble grunnlagt i 1964 og leverte en rekke programmer til landets riksdekkende tv- og radiokanaler. TROS var særlig kjent for sine underholdningsproduksjoner, spørreprogrammer og folkemusikkprogrammer som Tros Muziekfeest op het Plein. I 2014 fusjonerte TROS med kringkasteren AVRO og utgjør nå det nye selskapet AVROTROS.
Zu, Warriors from the Magic Mountain
Warriors from the Magic Mountain har fått 89 % på Rotten Tomatoes og har (per 2023) en snittkarakter på 6,6 (av 10) på filmnettstedet IMDb (basert på 2900 stemmer).
TROS (kringkaster)
Bakgrunn
Selskapet har sine røtter fra en pirat-tv-kanal som nederlandske gründere etablerte på nordsjøplattformen REM Island. Fra plattformen fikk de satt opp en sender og startet å sende amerikanske tv-show for nederlandske seere 1. september 1964. Kanalen ble raskt populær, men ble stengt av myndighetene få uker senere. Stengningen skapte imidlertid sinne blant seerne og politisk uro, og kanalens grunnleggere foreslo å drive videre gjennom et lovlig selskap som skulle få tildelt sendetid på Nederlands riksdekkende tv- og radiokanaler. Politikerne godtok forslaget, og 4. november 1964 ble TROS etablert.
Arkeologiske kulturminner
Arkeologiske kulturminner er de fysiske sporene etter menneskelig aktivitet som fins i og under markoverflaten. I de fleste tilfellene er dette de eneste kildene som kan gi innsyn i og kunnskap om folks liv og virke og samfunnsforhold i forhistorisk tid. Forøvrig kan de samtidig også bidra til økt forståelse av både egen og andres nasjonalidentitet, samtid og kultur. Arkeologiske kulturminner kan både være svært gamle, fra forhistorisk tid, og fra nyere tid.
I Norge er alle arkeologiske kulturminner som er eldre enn 1537 automatisk fredet. I tillegg er alle samiske kulturminner fra 1917 eller eldre, skipsfunn eldre enn 100 år, og alle kulturminner på Svalbard eldre enn 1945 også automatisk fredet. Fra middelalderen er i tillegg også alle ruiner og bygninger, både i tre og stein automatisk fredet.
TROS (kringkaster)
Bakgrunn
Den nye kringkasteren oppsto helt utenfor det særegne nederlandske pillariseringssamfunnet, uten noen form for religiøs eller politisk agenda. I stedet konsentrerte TROS seg om seernes ønsker, og resultatet ble en rekke «lettere» programmer, underholdningsprogrammer og amerikanske tv-serier. Tankegangen var ny i den nederlandske kringkastingssektoren, og flere andre kringkastere fulgte etter. Denne prosessen ble på folkemunne til verbet «å TROS-e».
Blant annet promoterte selskapet seg med slagordet «De Grootste Familie van Nederland» (Nederlands største familie).
Arkeologiske kulturminner
Arkeologiske kulturminner blir ofte delt inn i to kategorier:
I Norge
Riksantikvaren er øverste faglige myndighet for forvaltningen av arkeologiske kulturminner og kulturmiljøer i Norge, og forvalter disse gjennom kulturminneloven. Riksantikvaren skal videre også ha som mål å styrke allmennhetens interesse og ansvarsfølelse for de arkeologiske kulturminnene og kulturmiljøene gjennom forvaltningen.
TROS (kringkaster)
Bakgrunn
Som et ledd i å redusere antallet kringkastingsselskap i Nederland, førte politiske insentiver til at TROS fusjonerte med AVRO 1. januar 2014. TROS avsluttet sin selvstendige drift med et storslått avslutningsshow fra Koninklijk Theater Carré i Amsterdam 2. september 2014 – nærmest på dagen 50 år etter sin første sending fra piratkanalen i Nordsjøen.
Ringo’s Rotogravure
Ringo's Rotogravure er det femte studioalbumet til Ringo Starr. Det er også det siste der alle de tre andre tidligere medlemmene av The Beatles hjalp til. McCartney bidro med sangen «Pure Gold», Lennon med «Cookin' (In the Kitchen of Love)» og Harrison med «I'll Still Love You». Lennon og McCartney deltok også som sangere på sine egne sanger, og i tillegg deltok Dr. John, Peter Frampton, Eric Clapton (som også skrev en av låtene), Klaus Voormann, Harry Nilsson, Levon Helm og Jim Keltner. Albumet solgte ikke spesielt godt.
Zu, Warriors from the Magic Mountain
Den gav inspirasjon til John Carpenters actionfylte fantasyfilm Big Trouble in Little China fra 1986.
I 2020 utgav Eureka en restaurert versjon på Blu-ray.
Køng Fabrik
Køng Fabrik var en dansk tekstilfabrikk som fabrikkerte lærvarer og lintøy fra opprettelsen i 1781 til 1906. Fabrikken lå i landsbyen Køng på Sjælland, og ble startet av godseier og embetsmann Niels Ryberg. Den utviklet seg etterhvert til et lite bysamfunn med teglverk, veverier, spinneskoler, almueskole, arbeiderboliger, eldrehjem (hospital) og ulike sosiale institusjoner. Stedet gikk under tilnavnet «lille Christiansfeldt». Administrasjonsbygget er bevart og rommer idag Køng Museum.
Det var Christian Völker fra Thüringen som bygde opp driften ved Køng Fabrik fra 1781. Året i forveien hadde et manukaftur i København innstilt, Niels Ryberg hadde vært direktør her etter at manufakturet var blitt etablert under Struensee. Ryberg kjøpte godset Øbjerggård i Køng på Sjælland i 1774, og dessuten også Frederiksgave (nå kalt Hagenskov) på Fyn. Han lot bygge møller og skoler, ombygget godsenes kirker, utdelte nyttige bøker og lønnet distriktslege og jordmor. Køng Fabrik var en av Danmarks tidligste og største linfabrikker. Fra 1787 og frem til driften opphørte i 1906 var Køng Fabrik kongelig hoffleverandør.
Christian Völker satte også igang produksjon av ''Køngs plaster ved fabrikken – en sårsalve bestående av mønje, olivenolje og kamfer som ble solgt i danske apoteker i en årrekke.
En del av de ansatte fortsatte med lintøysproduksjon i en kjeller på Christiansborg Slot fram til 1924. Dette fagmiljøet ga direkte kompetanseoverføring til Kunstindustrimuseets Væverskole som Gerda Henning grunnla i 1927, med maskiner, mønstre og vevstoler fra tidligere Køng Fabrik. Linvarene herfra ble også mye brukt ved hoffet.
Johann Hermann Schrader
Johann Hermann Schrader (født 1684, død 1737) var en tysk prest og salmedikter. Han virket som prost i Tønder i Sør-Jylland, et område som på hans tid brukte tysk som kirkespråk. Scrader gav ut salmesamlingen Vollständiges Gesangbuch i 1731, og fikk i oppdrag å utarbeide en offisiell salmebok. Han døde imidlertid før denne ble ferdig. I Norsk Salmebok finnes i dag to salmer skrevet av Schrader.
Huntington (Vest-Virginia)
Huntington er en by i Vest-Virginia, USA. Den ligger ved Ohioelven. Huntington er hovedstad i Cabell County. En mindre del av byen ligger i Wayne County. Byen har navn etter Collis P. Huntington som grunnla den 1870.
I byen finnes metall- og verkstedindustri samt et oljeraffineri. Den er også et handels- og jernbanesenter, sammenvokst med nabobyer i Kentucky og Ohio.
Supplikk
En supplikk er et bønnskriv eller klageskriv til kongen. I Norge ble supplikker skrevet fra senmiddelalderen og frem til moderne tid, men de fleste er fra 1600-tallet og 1700-tallet. Kongen fremstod som faderlig og allmektig, og var den høyeste makt folket kunne appellere til.
En person som innleverer en supplikk, kalles en supplikant.