cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Siemens-skandalen
Dalseide-utvalget
Videre avslørte rapporten at en rekke firma hadde benyttet millioner av kroner for å smøre forsvarstopper for å oppnå gode kontrakter. Rapporten fortalte om flere turer til utlandet betalt av private firmaer, der forsvarstopper og konsulenter for forsvaret fikk disse gratis som smøring. Smøringen skal blant annet ha dreid seg om middager, gaver og utenlandsreiser. Én oberst skal ha blitt smurt for 220 000 kroner av leverandørene. En annen innleid konsulent skal ha mottatt fordeler til en verdi av 300,000 kroner. Rapporten så også på Forsvarets omfattende bruk av konsulenter, og flere konsulenters dobbeltrolle i forbindelse med FISBasis-kontrakten.
Forsvarsdepartementet fortsatte senere i 2006 sitt granskningsarbeid og oppnevnte «Dalseide-gruppen» til å vurdere fordelsoverføringer mellom IKT-leverandører og Forsvaret. For dette arbeidet var det Forsvarsdepartementet selv som var oppdragsgiver. Rapporten, den såkalte Dalseide-2 rapporten, forelå 15. mai 2007. Gruppen bak rapporten bestod av personer fra Erling Grimstad & Partnere og Edbo Risk Management, ledet av sorenskriver Nils Dalseide. Gjennom dette arbeidet ble en rekke nye selskaper gransket, deriblant IBM, Thales, Fujitsu Siemens Computers og Siemens AS.
Et av forholdene som ble undersøkt var blant annet golfreiser hvor det deltok personer ansatt i Siemens sammen med flere nåværende og tidligere toppoffiserer i Forsvaret. Dalseide 2-rapporten konkluderte blant annet med at «fra de mest sentrale aktørene i Alicanteturene er gjort en betydelig innsats for å skape uklarheter og å tåkelegge faktum.», mens aktørene selv avviste at det hadde foregått en samkjøring av forklaringer. Rapporten viste bl.a at flere toppledere i Forsvaret deltok på så mange som 32 forskjellige arrangementer som alle ble betalt av Fujitsu Siemens, deriblant VM i skiskyting i Oberhof i 2004. Videre skal to forsvarstopper ved to ulike anledninger besøkt sexklubber i Amsterdam på Thales Norway sin regning.
Karlsvik-sakens påvirkning
Da Siemens-direktør Frank Almaas vitnet i bedragerisaken mot admiral Atle T. Karlsvik i Bergen tingrett i mai 2007, fortalte han at Siemens i 2004 hadde betalt en regning for hotellopphold som også inkluderte tre ansatte i Forsvaret. I Oslo tingrett i juli 2009 kom retten til at dette ikke innebar brudd på korrupsjonsbestemmelsen i straffeloven.
Et av vitnene i saken, pensjonert kontreadmiral Jan Jæger uttalte at «''Dette er en aksjon fra Økokrim og Forsvarsdepartementet i en kampanje mot Karlsvik foran ankesaken hans på nyåret. Forsvarsministeren burde skamme seg''». Atle Karlsvik ble frikjent i både tingrett og lagmannsrett.
Økokrim-etterforsking
Rapporten til Dalseide-utvalget ble oversendt Økokrim i juni 2006. Økokrim besluttet kort tid etter å iverksette etterforskning. Også Dalseide-2 rapporten ble oversendt til Økokrim av Forsvarsdepartementet (FD) sommeren 2007, sammen med en anmeldelse av forholdene. 11. desember 2007 gjennomførte så politiet ransakinger av boliger og arbeidssteder en rekke steder i Norge, samtidig med at det ble tatt ut siktelser overfor en rekke personer og selskaper.
Siktelser
Siktelsene i desember 2007 var overfor personer tilknyttet Siemens AS, SBS AS, Fujitsu Siemens Computers AS, Ikon AS og personer tilknyttet Forsvaret.
Grov korrupsjon
Disse ble siktet av Økokrim for grov korrupsjon, med en strafferamme på ti års fengsel :
Korrupsjon
Forsvarsdepartementet oversendte sommeren 2007 en rapport til Økokrim som inneholdt 300 navn på personer som kunne være involvert i korrupsjon
Flere andre personer fikk status som vitne i saken :
Frafall av siktelser
Økokrim frafalt 31. januar 2008 siktelsen mot tre personer :
Senere er også siktelsen mot Jon Rikter-Svendsen frafalt. Også siktelsen mot Ikon AS er frafalt. I tillegg er om lag halvparten av de opprinnelige siktelsespostene mot personer frafalt.
Lamborghini Marzal
Lamborghini Marzal var en prototype presentert av Lamborghini under Salon international de l'automobile de Genève i 1967.
Siemens-skandalen
Bot
Økokrim ila SBS et forelegg på ni millioner kroner i desember 2007. Økokrim mener selskapet har overfakturert Forsvaret for rundt 50 millioner kroner ved at det er brukt en høyere kostpris på datautstyr enn den virkelige kostprisen, og utelatt å oppdatere «Godkjent Produktliste» (GPL). Boten er ikke vedtatt da selskapet er av den oppfatning at det ikke foreligger noe straffbart forhold.
Økokrim ila 1. juli 2008 Siemens AS et forelegg på to millioner kroner for å ulovlig ha dekket ulike utgifter til tre ansatte i forsvaret med et samlet beløp på minst 19,191 kr. I tillegg fikk to personer tilknyttet selskapet hvert sitt forelegg på kroner 75,000 for det samme forholdet. Også Kjell Arne Bratli ble ilagt et forelegg på kroner 75,000 kr for medvirkning til det samme forholdet.
Lamborghini Marzal
Bilen var designet av Marcello Gandini hos Bertone, og laget for å gi Ferruccio Lamborghini en fireseters bil i modellprogrammet, som allerede inkluderte 400GT og Miura. Den kan kjennetegnes ved sine måkevingedører og lave bakvindu. Under panseret satt en to-liters rekkesekser-motor som leverte 175 hk, egentlig en versjon av Lamborghinis egen V12-motor som var delt i to, kombinert med en femtrinns manuell girkasse.
Vidar Riseth
Vidar Riseth (født 21. april 1972 på Frosta i Nord-Trøndelag) er en norsk tidligere fotballspiller. Riseth spilte vanligvis som midtstopper, men kunne også spille høyreback, sentral midtbane og spiss.
Lamborghini Marzal
Marzal ble aldri bygget i mer enn ett eksemplar, selv om formen på karosseriet og mange av idéene ble benyttet videre i Espada. Marzal ble nok mest kjent som en lekebil fra Dinky Toys og Matchbox i oransje farge, selv om den originale showbilen var lakkert i sølv. Bilen ble kjørt kun én gang, av fyrst Rainier III og fyrstinne Grace som pace-car i Monacos Grand Prix i 1967.
Vidar Riseth
Riseth spilte for Neset FK, Rosenborg Ballklub, Kongsvinger IL, Luton Town FC, LASK Linz, Celtic FC, TSV 1860 München, Lillestrøm SK og Strømsgodset. Sesongen 2010 spilte han for Tippeligaklubben Kongsvinger, hvor han også hadde rollen som markedsdirektør. Han tok fagbrev som rørlegger før han gikk til Rosenborg i 1992.
Siemens-skandalen
Bot
Foreleggene ble ikke vedtatt da de impliserte var av den oppfatning at det ikke forelå straffbare forhold. Saken ble derfor prøvd i retten i juli 2009, og endte med enstemmig frifinnelse av de anklagede parter.
Vidar Riseth
Riseth fikk sin debut for under en vennskapskamp mot  høsten 1997. Han spilte totalt 52 landskamper og scoret fire mål for landslaget.
Siemens-skandalen
Svartelisting
Etter at korrupsjonssaken ble kjent, uttalte forsvarssjef Sverre Diesen og forsvarsminister Anne-Grete Strøm-Erichsen at Siemens ikke får flere oppdrag for Forsvaret. Dersom selskapet blir dømt vil det medføre en risiko for utelukkelse fra offentlige anbudskonkurranser i en periode, som vil ramme om lag 40 prosent av oppdragsmengden til Siemens.
Vidar Riseth
Den 17. september 2009 meldte Riseth at han la opp som profesjonell fotballspiller etter sesongslutt. 11. desember 2009 offentliggjorde han at han tar minst ett år til på banen som spiller for Kongsvinger, men bestemte seg for å legge skoene på hylla etter kampen 6. juni mot Rosenborg på Lerkendal.
Per 2014 spiller han for 7.-divisjonsklubben Bygdøy/Monolitten i Oslo.
Siemens-skandalen
Trusler
Julen 2007 mottok varsleren Per-Yngve Monsen et brev med det som ble oppfattet som grove trusler i posten, saken ble satt under etterforsking av Oslo politikammer.
Avgang og permisjoner
Siemens-direktør Frank Almaas ble innvilget permisjon fra sin stilling med umiddelbar virkning etter at Økokrim tok ut siktelse. Den tidligere konsersjef Hans Lødrup i Siemens AS hadde da allerede gått ut av selskapets styre. Ny styreleder er Anne Kathrine Slungård.
Arne Morten Grønningssæter ble permittert med lønn fra sin stilling i Forsvarsdepartementet 13. desember 2007. Grønningssæter selv bestred gyldigheten av permisjonen.
Reaksjoner
Lederen i Norges Offisersforbund, Peter Andre Moe påstod at det oppsto en usunn machokultur i Forsvaret under tidligere forsvarsminister Kristin Krohn Devold. «Holdningen til forsvarsledelsen og forsvarsdepartementet den gangen var at det var viktigst å lytte til seg selv og sine nærmeste håndplukkede medarbeidere, men ikke til menneskene i Forsvaret», uttalte Moe. Påstanden ble avvist av Devold. Flere har i etterkant rettet skarp kritikk mot Forsvarsdepartementet.
Generalsekretær Jan Borgen i Transparency International Norge uttalte: «''Jeg tror vi bare har sett toppen av isfjellet, og at det vil dukke opp flere korrupsjonssaker i Forsvaret. I slike saker er det min erfaring at man gjerne begynner på toppen og så jobber seg nedover i systemet''.»
Stortingsrepresentant Per Ove Width fra Frp uttalte: «''Det er ikke bra for Forsvarets omdømme. Det er rett og slett en stor skam''».
Gransking i andre etater
Dalseide-granskningene omfattet den ene av tre delavtaler i FISBasis-kontrakten. På initiativ fra Forsvaret oppnevnte Forsvaret og SBS et felles utvalg, «Simonsen-utvalget» for å undersøke om det forelå overfakturering i de to andre delavtalene. Utvalget leverte sin rapport i juli 2007 og konkluderte med at det ikke forelå kontraktstridig fakturering i disse to delavtalene.
Som et resultat av skandalen i Forsvaret, valgte både Arbeids- og velferdsdirektoratet (NAV) og Skattedirektoratet å vurdere sine avtaler med SBS, samt hva deres egne ansatte gjorde i forbindelse med avtaler som ble inngått mellom SBS og deres etater. Hos NAV ble det ikke avdekket noen ulovligheter. Hos Skattedirektoratet ble det klarlagt at avtalene var håndtert som de skulle. Videre ble det ikke funnet noen grunn til personalsak, selv om ansatte hadde mottatt mindre gaver med beskjeden verdi. Ifølge Finansdepartementet har denne typen kundepleie fra leverandørers side tidligere vært vanlig overfor mange offentlige og private virksomheter.
Normalisering
Forsvarsdepartementet (FD) har siden 2006 kommunisert at de har hatt et ikke-normalisert forhold til Siemens, på grunn av forhold avdekket i Dalseide I-rapporten, herunder feilfakturering av Forsvaret. Dette har medført at departementet i perioden har vurdert alle anskaffelser fra Siemens fra sak til sak. Beslutningen om å normalisere forholdet til Siemens er ifølge FD tatt på bakgrunn av den tid som er gått siden avgivelsen av Dalseide I-rapporten, og fordi Siemens har tilbakebetalt det feilfakturerte beløpet. Normaliseringen innebærer at departementets og de underliggende etaters forretningsforhold til Siemens igjen vil være som før avgivelsen av Dalseide I-rapporten.
Thorleif Frederik Schjelderup
Thorleif Frederik Schjelderup (født 7. oktober 1859 i Christiania, død 27. september 1931 i Oslo) var en norsk jurist og forretningsmann. Han ble cand.jur. i 1882 og gikk i 1884 inn i familiebedriften Ludwigsen & Schjelderup. Thorleif Schjelderup var far til Gunnar Schjelderup og Ferdinand Schjelderup.
Firmaet Ludwigsen & Schjelderup kjøpte i 1880 Hans Gutzeits dampsag, W. Gutzeit & Co., i Kotka, Finland, anlagt i 1872. I 1896 ble den omdannet til et finsk aksjeselskap, Aktiebolaget W. Gutzeit & Co, med firmaets medarbeider Lars Severin Roede (1838–1898) som direktør, og etter ham Alexander Gullichsen (1865–1917), begge fra Drammen. I 1919 solgte de norske aksjonærene majoriteten i selskapet til den finske stat. Etter 40 år hadde selskapet vokst til et av de største i Finland. Selskapet ble fra 1926 drevet under navnet Enso-Gutzeit Oy. 1998 fusjonerte det med det svenske industrikonsernet Stora og i 2000 med det amerikanske Consolidated Papers, og Stora Enso-gruppen er etter fusjonen et av de største treforedlingskonserner i verden, med virksomhet i mer enn 40 land.
Han var bror av billedhuggeren Menga Schjelderup-Ebbe (1871–1945).
Like It or Not
Like It or Not er én av tre EP-er sluppet av The Like før de i 2004 ble signert til Geffen Records, og senere slapp ut albumet Are You Thinking What I'm Thinking?.
Kjøttbasaren
Kjøttbasaren ligger i Vetrlidsallmenningen 2 i Bergen. Byens Bazar, som bygget opprinnelig ble kalt, er tegnet av stadskonduktør og arkitekt Conrad Fredrik von der Lippe, og oppført 1874–1876 i nyromansk stil. Kunsthistoriker Per Jahn Lavik kaller stilen «florentinsk nyrenessanse». von der Lippe tegnet også to viktige flankebygg til Kjøttbasaren, Vetrlidsalmenningen 1 og murtasken til Hanseatisk museum. Kjøttbasaren ble bygget for å kontrollere torghandelen og omsetningen av matvarer, med tanke på fusk og hygiene.
Bakgrunn
Etter bybrannen i 1702 ble Autaalmenningen utvidet ved at de to sørligste bryggegårdene, Brødregården og Vetrlidinn (Wetterleven), ikke ble gjenreist. I skriftlige kilder blir slakternes salgsboder nederst på Vetrlidsallmenningen nevnt for første gang i 1776. Kjøtthyttene var enkle slakterboder med pannetekte tak og kroker for opphenging av salgsvarene. Like nord for Kjøttorget lå en hage og en sommerbolig, jomfru Otzens hus.
Slakterne i Bergen bodde alle i Skuteviken, noe som fritok sentrum for lukt og slakteavfall, men senest i 1776 satte slakterne opp såkalte «kjødhytter» som sine utsalg på den nordøstligste delen av torget, «Kjødtorvet», som strakte seg til Bryggesporden. Her var også plass til levende dyr som bøndene tok med til byen, og som borgerne ellers måtte skaffe seg fra kvegmarkedet «Driften» på Haukeland eller Holen i Sandviken. Kjøtthyttenes åpningstider varierte, men Bergens Beskrivelse 1824 oppgir tirsdag, torsdag og lørdag. Den mangelfulle vanntilførselen gjorde de sanitære forholdene helt utilstrekkelige. Kjøttprisen lå fast i henhold til en «Kjødtaxt» eller «Slagtertaxt» som ikke måtte overskrides, men etter avisskriverier å dømme, sikret bemidlede borgere seg de beste kjøttstykkene mot ekstra betaling. I kemnerens arkiv i Bergen byarkiv finnes protokollene for grunn- og slakterbodleier for årene 1779-1875, da kjøtthyttene ble revet for å gi plass til oppførelsen av Kjøttbasaren.
Loftsetasjen
I 1879 flyttet byens bibliotek fra ølbrygger Müllers hus på Torgallmenningen og inn i loftsetasjen i Byens bazar. Bergen Offentlige Bibliotek hadde lokaler her fram til 1917. Fiskerimuseet brukte også lokalet i perioden 1880-1897. Andre kommunale etater som har hatt kontorer i bygningen er: næringsmiddelkontrollen, kirkevergen, overformynderiet, fabrikktilsynet og renovasjonsvesenet. I forbindelse med at forsorgervesenet flyttet inn i 1929, ble loftet ombygget slik det fikk ekspedisjon, kontorer, sykepleierlokale og kafé.
Kjødbazaren
I 1894-95 ble byens bazar bygget om etter ingeniør Hans Sparres tegninger, og navnet endret til Kjødbazaren. De åpne buegangene i første etasje ble murt igjen i brystningshøyde, og den øverste delen fikk store glassruter. De gamle skilleveggene ble revet ned og erstattet av jernsøyler. Atskilt med jerngitter ble salgsbodene nå lagt på begge sider av korridorene. Kjelleren ble også bygget om, og det gamle hellegulvet ble erstattet av et sementgulv.
Modernisering
I 1935 ble første etasjen modernisert på nytt. Gitterinnredningen ble fjernet, og skillevegger i tegl murt opp. Hengehallen ble ombygget til kjølerom, og på taket ble det etablert luftinntak for ventilasjon. Nye marmordisker ble montert, kroker satt opp, det elektriske anlegget lagt om, og nye toalettfasiliteter bygget.
Rivingsplaner
Siden 1937 hadde LO arbeidet med planer om et nytt Folkets hus. I 1954 funderte ordfører Knut Tjønneland på om Kjøttbasarens tomt kunne passe til formålet. Da saken ble behandlet av kommunen i 1958, utløste saken stor debatt i pressen. I 1961 la arkitektfirma Aall & Løkeland fram planer om et høyhus på 12 etasjer med fasader av mørk blottlagt singel. Bygningen ble vedtatt revet i 1965. Arbeiderpartiet og Samorganisasjonen ønsket å sanere Kjøttbasaren og erstatte det med et nytt Folkets hus – et høyhus på 9 etasjer med fagforeningskontorer. Riving ble forhindret ved at verneforkjempere aksjonerte. Protestene ble frontet av kunsthistoriker Per Jahn Lavik, arkitekt Ole Landmark, arkitekt Kristian Bjerknes og professor Robert Kloster. Mange av Bergens kulturpersonligheter skrev også under et opprop mot riving. Blant disse var arkitekt Halfdan B. Grieg, dosent Arnljot Strømme Svendsen, direktør Gerhard Sundt, skipsmekler Christen K. Gran, komponist Sverre Jordan, redaktør Ingemund Fænn og direktør August D. Michelsen. Det var Ole Landmark som i Bergens Tidende brukte overskriften: «Fingrene fra Kjøttbasaren, kjeltringer.» Da Bergen bystyre vedtok å rive Kjøttbasaren, var det med 39 mot 38 stemmer. Mindretallet bestemte seg da for å anke saken inn for Kongen. Da gav flertallet, anført av Harry Hansen, opp saken, og Kjøttbasaren fikk stå.
Fredning og gjenåpning
Bygningen ble formelt reddet av et fredningsvedtak i 1982. I 1996 kjøpte Vestlandske Salslag Kjøttbasaren av kommunen. Bygningen ble deretter satt i stand for 25 millioner kroner. Restaureringsarbeidene ble ledet av arkitekt Jan Lohne, og prosjekt- og byggeledelse ble gjort av ingeniør Egil O. Laastad i Betong Consult AS. Høsten 1997 ble åpnet restaurant i bygningen, i dag Restaurant 1877.
Restaurering i 2012
Dette innebærer restaurerering av tak, vegger og takspir. Fugene mellom mursteinen tettes, og dårlige takstein byttes ut. I motsetning til den ferdiglagde mørtelen som de fleste byggefirmaer bruker, lages mørtelen til fugene på gammeldags måte. Den blandes rett før bruk, og sanden hentes fra Trondheim. Sanden i Bergen er ikke ren nok. Den samme metoden ble brukt ved restaurering av Sankt Petri kirke i Stavanger.
Trond Ali Linstad
Trond Ali Linstad (født 11. desember 1942) er en norsk lege og markant person i det muslimske miljøet i Oslo og Norge. Han var en av de første i Norge som konverterte til islam; han er sjiamuslim, og har tatt mellomnavnet Ali. Idag er han en kontaktperson for religiøse spørsmål fra unge muslimer og ikke-muslimer via nettsiden «Spørsmål og svar». Han var en av grunnleggerne av den humanitære organisasjonen NORWAC og har jobbet mye med helsehjelp i Palestina. I Norge startet han Urtehagen Stiftelse som driver barnehager, skole, kulturtilbud og sosiale tilbud rettet mot innvandrere. Han har mottatt Det palestinske Røde Halvmånes fortjenstmedalje, Den jødiske æresprisen og Den iranske menneskerettighetsprisen for sin humanitære innsats.
Karriere
Linstad utdannet seg til lege i Oslo, og studerte videre tropemedisin og hygiene i England. Han har vært fastlege i Oslo 1983–2013.
Linstad var på 1970-tallet politisk aktiv i ml-bevegelsen, tilknyttet AKP(m-l). I 1970 reiste han til Jordan via Beirut og arbeidet som frivillig lege i flyktningleirer og på landsbygda under Svart september-borgerkrigen i Jordan. I 1976 tok han sammen med Finn Sjue og Eldbjørg Holte initiativ til pengeinnsamling til medisinsk hjelp til palestinerne. Linstad var formann i Palestinakomiteen fra 1977 til 1986.
Linstad var med på å opprette helseteam som komiteen senere har sendt til palestinerne. Linstad var selv med i det første helseteamet og har også deltatt i senere team. Han var også med på å opprette helseorganisasjonen NORWAC (Norwegian Aid Committee). , som senere ble ledet av Erik Fosse. Han er tildelt Det palestinske Røde Halvmånes fortjenstmedalje for sitt arbeid.
Linstad etablerte senere Urtehagen Stiftelse som består av fem barnehager, videregående privatskole, radio og tv-stasjon, en barnebondegård og ett forlag. Linstad er redaktør av nettstedet koranen.no og for magasinet Muslim. Han har også oversatt en rekke muslimske barnebøker til norsk, og har selv forfattet bøker om Islam. Han har opprettet og startet barneskole og barnehjem for foreldreløse gatebarn i Afrika (2012). Linstad opprettet også et kvinnesenter i Burao, Somaliland.
Linstad presenterte i januar 2010 et «Muslimsk manifest» i Aftenposten, et manifest som ifølge Klassekampens vurdering «argumenterer for en slags muslimsk segregering». Linstad hevdet at muslimer er imot liberalt demokrati, da Allah er den eneste autoritet, og at muslimer derav ikke bør samarbeide med myndighetene, men isteden verne seg mot staten.
Linstad har vært kontroversiell blant annet for sin omtale av jøder. I et innlegg på nettstedet Koranen.no i juni 2010 skrev han blant annet: «Vær kritisk til jøder i verden, når det gjelder den innflytelsen de har, innen aviser og andre medier, i mange politiske organer, og ved kontakter og nettverk som finnes til der hvor beslutninger fattes», og videre «‘Beware the Jews!’ De kan snakke varmt for en sak, om demokrati og menneskerettigheter, og annet folk er opptatt av, men iblant kan dette synes som en fasade, som skjuler et dypere engasjement, der innholdet er ‘jødiske’ interesser.» I artikkelen legger Linstad spesielt vekt på jødenes lobbyvirksomhet og deres interesse i å utvide Israels landegrenser, og er kritisk til støtten de får fra USA.
SS «Morgengry»
SS «Morgengry» var en bark bygget av N. Osmundsen i Grimstad. Den ble levert i november 1888 til Jørgen Halvorsen m.fl. i Grimstad. Skipet hadde flere norske eiere før hun ble solgt til Italia.
Maria Walberg
Maria Schumacher Walberg (født 14. juni 1982 i Oslo) er samfunnsøkonom og spaltist i Dagbladet, fra 2021 statssekretær i Arbeids- og sosialdepartementet.
Liv og virke
Walberg er utdannet samfunnsøkonom fra Universitetet i Oslo. Hun var leder i Ungdom mot EU i perioden 2002-2004, styremedlem i Nei til EU fra 2002, nestleder i Nei til EU fra 2006 til 2008 og nestleder i Attac Norge fra 2006 til 2008. Hun var spesialrådgiver i LOs samfunnspolitiske avdeling fra januar 2010 til juli 2020, med unntak av perioden fra 2014 til 2017, da hun hadde permisjon og jobbet som finanspolitisk rådgiver i Arbeiderpartiets stortingsgruppe. 1. juli 2020 ble hun leder av samfunnspolitisk avdeling i Industri Energi. Fra 14. oktober 2021 har hun vært statssekretær i Arbeids- og sosialdepartementet.
Sammen med Marianne Marthinsen utga hun boken Rødt lys – Det store skatteranet og hvordan vi kan stoppe det i august 2019 på Cappelen Damm.
Kantsjalan
Kantsjalan (russisk: Канчалан) er ei elv i Tsjukotka autonome okrug i Russland. Den renner sørover gjennom tynt befolkede områder av sibirsk tundra og munner ut i Anadyrbukta gjennom Anadyrskij Liman. Elva er 426 kilometer lang, og har et nedbørfelt på 20 600 km². Kantsjalan er frosset over fra midten av oktober til først i juni.
Seawolf-klassen
Seawolf-klassen er en amerikansk klasse av angrepsubåter. Ubåter i Seawolf-klassen var opprinnelig ment å skulle erstatte ubåtene i Los Angeles-klassen, men på grunn av reduserte bevilgninger etter den kalde krigens slutt ble kun tre båter bygget. I stedet valgte den amerikanske marinen å bygge ubåter i den mindre Virginia-klassen for å erstatte Los Angeles-klassen.
Fylkesvei 4304
Fylkesvei 4304 går mellom Sakså og Vinningland i Bjerkreim kommune. Veien er 3,3 km lang.
Frem til 2019 hadde veien betegnelsen fylkesvei 108.
Drikkekartong
Drikkekartong er emballasje for drikkevarer uten kullsyre, som melk, juice, drikkeyoghurt, sauser, puddinger og annet flytende.
Pakri fyr
Pakri fyr er et fyrtårn ved Finskebukta i Estland, beliggende ytterst på halvøya Pakri (svensk: Packer) som hører til Paldiski kommune i Harju fylke nord i landet.
Drikkekartong
Hvert år forbruker vi om lag 750 millioner drikkekartonger i Norge. Det finnes returordninger for drikkekartong i så godt som alle norske kommuner. Som oftest skal drikkekartongene returneres med papiravfallet, men ordningen kan variere noe fra kommune til kommune. I 2009 ble 50,3 % av alle drikkekartonger kildesortert og materialgjenvunnet og 30 % energiutnyttet i restavfallet. Når kartongene kildesorteres og materialgjenvinnes spares ressurser og miljøet.
Pakri fyr
Fyrtårnet er 52,3 meter høyt, men lyser fra 73 meter over havnivået. Lyset er synlig fra 12 nautiske mil avstand. Det skriver seg tilbake til 1808, men dagens tårn ble reist i 1889.
Drikkekartong
Grønt Punkt Norge AS administrerer returordningen for drikkekartonger.
Onekotan
Onekotan (russisk: Онекотан), også kalt Onekotan To, er ei øy helt nord i Kurilene i Sakhalin oblast i Russland. Onekotan er ei vulkansk øy og en del av «Ildringen» som finnes rundt Stillehavet. Den har et areal på 315 km², er 42,5 km lang og 11-16 km bred.
Onekotan er unik fordi den har en kaldera fylt med vann både nord og sør på øya. Den største av disse to ligger i sør og har igjen ei øy midt i innsjøen. Dette blir kalt Tao-Rusyr-kalderaen. Det høyeste punktet på Onekotan er Krenitsyn på 1325 moh., og ligger på øya som ligger i kalderaen. I nyere tid er det dannet sekundære vulkankjegler i begge kalderaer og den nordligste er nesten helt fylt av en slik, kalt Nemotoppen.
Det er aure i Tsjiornojesjøen, en av de to innsjøene på Onekotan.
Mellom naboøyene og Onekotan ligger Det fjerde Kurilsundet, Jevreinovsundet og Krenitsynsundet. Naboøyene er Makanrusji med en vulkan på 1170 moh. i nordvest og Kharimkotan med en 1210 meter høy vulkan i sør.
…And The Like
...And The Like er én av tre EPer som ble sluppet av den amerikanske jentegruppen The Like før de signerte platekontrakt med Geffen Records i 2004.
EP-en er egenprodusert og ble solgt via bandets nettside og på konserter. EP-en har et helt hvitt cover kun med unntak av teksten «...And The Like». Tekstene til sangene på EP-en er skrevet av Z Berg, vokalist og gitarist i gruppen. Musikkstilen er beskrevet som indie-rock.
Tittelen har, som de to andre EP-ene, ordet «like» i seg. Uttrykket «and the like» kan oversettes med «og andre ting» eller «og så videre».
Nødetat
Nødetatene er i Norge definert som brann-, helse- og politietatene. Nødetatene vil være brukere av Nødnett.
Richard Avedon
Richard Avedon (født 15. mai 1923 i New York, USA, død 1. oktober 2004 i San Antonio, Texas, USA) var en amerikansk fotograf. Han var aktiv i nærmere 60 år, og arbeidet for de største motemagasinene og motehusene. Han portretterte verdensledere, kjendiser, kunstnere, samt den vanlige og den uvanlige amerikaner. Dette resulterte i 13 store utstillinger, med tilhørende kunstbøker. I 1991 tildelt han Hasselbladsprisen.
Bakgrunn
Faren Jacob Israel Avedon var sønn av russisk-jødiske immigranter, og drev moteforretningen Avedon’s Fifth Avenue inntil han mistet alt i Børskrakket i 1929. Moren var også svært opptatt av mote og kunst, og som ung gutt leste Richard motemagasinene foreldrene abonnerte på, og dekorerte vegger og tak på rommet sitt med bildene han likte best. Som 9-åring fikk han sitt første kamera, og tok særlig bilder av sin vakre, schizofrene søsteren Louise. Og hans første modell utenfor familien var den russiske komponisten Sergej Rakhmaninov, som bodde i nabolaget.
Hans store inspirasjonskilde var den ungarske fotojournalisten Martin Munkácsi (1896 – 1963) som hadde revolusjonert motefotograferingen ved rett og slett å få modellene til å bevege seg. Avedon observerte Munkácsi i aksjon da han var ganske ung. Dette var hans første fotografiske leksjon, og merkelig nok var dette var den eneste gangen de to fotografene møttes. Avedons bilder tatt med 10 års mellomrom er dedikert Munkácsi – og inspirasjonen er mer enn tydelig.
Karriere
Han fikk utvidet sin fotografiske praksis og opplæring i den amerikanske handelsflåten under andre verdenskrig, hvor han i to år tok passbilder, noe som ga han en erfaring han senere sa var viktig for hans fremtidige karriere.
Deretter var Avedon elev ved The New School for Social Research under Alexey Brodovitch.
Brodowitch var også art director for motemagasinet Harper's Bazaar. Han ansatte Avedon som fotograf, og ganske snart var han en av tidenes best betalte motefotografer. Fra 1945 jobbet Avedon for Harper's Bazaar, også under legendariske sjefredaktør Carmel Snow.
Fra 1966 for Vogue, og var på dette tidspunktet en berømt og etablert fotograf. I Vogue ble han etter hvert den ledende fotografen og hadde de fleste forsidene fra 1973 til slutten av 1988.
Flytespenning
Flytespenningen er den spenningen der et materiale endrer seg fra å oppføre seg elastisk til å oppføre seg plastisk. Før et materiale når flytespenningen vil materialet oppføre seg elastisk, og gå tilbake til sin opprinnelig form om spenningen fjernes. Når materialet begynner å oppføre seg plastisk vil deformasjonene være permanente og irreversible.
I stål vil flytespenningen normalt nås når tøyningen er ca. 0,2%.
Cormorantfeltet
Cormorantfeltet er et oljefelt i Nordsjøen. Feltet ligger på 150 meters dyp omkring 161 km nordøst for Lerwick, i sektoren til Storbritannia. Oljereservoaret ligger 2895 meter under havbunnen. Feltet var opprinnelig operert av Shell og lisensiert av Esso. 7, juli 2007 kjøpte Abu Dhabi National Energy Company hele feltet.
Plattformen Cormorant A (Alpha) startet utvinning av petroleum på feltet i 1979. Den er en betongplattform av Condeep-typen med fire skaft og lagerkapasitet for en million fat olje. Fra installasjonene på toppen kan man bore, produsere, måle og pumpe olje. I tillegg kan man reinjisere vann i reservoaret for å holde oppe trykket. Ved produksjonsstart var kapasiteten 24 000 fat i døgnet.
På Cormorant starter også oljeledningen Brent System, som fører oljen til Sullom Voe på Shetland. Gassen går via rørledningen Vesterled til St. Fergus nær Peterhead i Skottland. Plattformen har også senteret for lufttrafikktjenesten for helikoptertrafikken i Nordre Nordsjøen, Brent Log.
I 1983 startet man også et undersjøisk produksjonssystem med en kapasitet på 50 000 fat daglig som kunne kontrolleres fra plattformen. Imidlertid mistet man kontakten med dette, så en lang periode har det vært ute av drift. Et satellittsystem fra plattformen, kalt P1, er imidlertid i drift og produserer 10 000 fat daglig.
13. mars
13. mars er den 72. dagen i året, den 73. i skuddår. Det er 293 dager igjen av året.
Fødsler
Se flere som er født 13. mars i Kategori:Fødsler 13. mars.
Dødsfall
Se flere som døde 13. mars i Kategori:Dødsfall 13. mars.
Navnedag
Norge: Greta, Grete
Sverige: Greger
Danmark: Macedonius
Norman Rosten
Norman Rosten (født 1. januar 1913, død 7. mars 1995) var en amerikansk poet, dramatiker og romanforfatter.
Biografi
Norman Rosten ble født 1. januar 1913 i New York. Han vokste opp i Hurleyville i New York og ble uteksaminert fra Brooklyn College, New York University og University of Michigan. Ved sistnevnte møtte han Arthur Miller og begge vant Avery Hopwood Award. I 1979 ble Rosten utnevnt til poet laureate i Brooklyn av bydelslederen Howard Golden.
Utenom poesi skrev Rosten librettoen til Ezra Ladermans opera Marilyn. Han skrev også manuset til Sidney Lumets Vu du pont, som var en filmatisering av Arthur Millers A View from the Bridge. Arbeidet hans har blitt inkludert i The New Yorker.
Rosten døde 7. mars 1995.
Opioidreseptor
Opioidreseptor er reseptorer som binder og reagerer på opioider. De spiller en viktig rolle i smertelindring og bedøvelse.
Følgende typer finnes:
Obermarkt, Freiberg
Obermarkt er den største og kulturhistorisk mest verdifulle plassen i byen Freiberg i Sachsen.
Obermarkt ble anlagt mellom 1210 og 1217 ved den planmessige utbygginga av Freiberger Oberstadt. Det meste av den eldste bebyggelsen omkring plassen forsvant i bybrannen i 1484, men de ødelagte kvartalene ble raskt gjenoppbygd, og all bebyggelse rundt torget har en anselig alder.
Den mest dominerende bygningen på Obermarkt er også den eldste; rådhuset i renessansestil, som ble påbegynt i 1420 og fullført i 1474. Tårnet har et ur i alle fire himmelretninger, og inneholder et klokkespill med klokker i meissenerporselen som hver dag klokka 11.15 og 16.15 spiller melodien til «Steigerlied». Rundt torget har de velhavende borgerne av Freiberg bygd sine staselige hus. Ett av de vakreste er Schönlebenhaus (Obermarkt 1), ombygd i 1624 for borgermester Jonas Schönlebe. Nr. 16, som siden 1880 har huset restaranten Ratskeller og i dag også biblioteket, er fra 1546. I andre etasje ligger siden 1687 byens festsal.
Lißkirchner-Haus (nr. 17) er med sine 32 m det høgeste huset på Obermarkt. Renessanseportalen fra 1530 har motiver fra sølvverket i Freiberg. Nr. 23 er rådsapoteket fra 1631. Nr. 6 fra 1696 er bygd på det stedet der Freibergs myntverk lå. Nr. 10 fra 1542 er et eksempel på stilarten Görlitz-renessanse.
Alle de gamle husene omkring Obermarkt og andre steder i byen er bygd med saltak med stor takvinkel, på grunn av de forholdsvis snørike vintrene i distriktet.
Midt på Obermarkt står fontena fra 1897, som viser byens grunnlegger markgreve Otto av Meissen i bronse med fire våpenløver. Det er tradisjon blant studentene ved Bergakademiet å bade i fontena etter avslutta eksamen. Steinen ved fontena angir stedet der røveren Kunz von Kaufungen ble henretta i 1455.
Fylkesvei 4274
Fylkesvei 4274 går mellom Årrestad og Terland i Eigersund kommune.
Frem til 2019 hadde veien betegnelsen fylkesvei 75.
Dolly Parton
Dolly Rebecca Parton (født 19. januar 1946 i Sevierville, Tennessee) er en amerikansk country-sanger, låtskriver og skuespiller. Hun eier en radiostasjon, et filmselskap og et klesmerke samt temaparken Dollywood i fødebyen sin, som hun har hedret med en egen sang, «My Tennessee Mountain Home». Hun har fått en stjerne på Hollywood Walk of Fame. Parton ble innvotert i Rock and Roll Hall of Fame i 2022.
Parton holdt konsert på Sør Arena i Kristiansand 17. juni 2008. Kristiansand var den eneste norske byen hun besøkte på sin verdensomspennende Backwoods Barbie Tour.
Scenemusikalen 9 to 5 (basert på filmen Hvordan bli kvitt sjefene) inneholdt sanger skrevet av Parton. Den hadde premiere i 2008.
Tidlig liv og karriere
Dolly Rebecca Parton ble født 19. januar 1946 i et ett-roms hus på elvebredden av Little Pigeon River i Pittman Center, Tennessee. Hun var det fjerde av tolv barn av Avie Lee Caroline (født Owens; 1923–2003) og Robert Lee Parton Sr. (1921–2000). Parton's mellomnavn stammer fra mormoren Rebecca (Dunn) Whitted. Parton's far, kjent som "Lee", arbeidet i fjellene i østlige Tennessee, først som leilending og senere med sin egen lille tobakksfarm. Han arbeidet også som husbygger for å øke farmens inntekter. Selvom faren var analfabet, har Parton ofte kommentert at han var en av de smarteste menneskene hun hadde kjent når det gjaldt forretning og det å skape profitt
Partons mor, Avie Lee, tok godt vare på sin store familie. Hennes 11 graviditeter (den tiende ble tvillinger) i løpet av 20 år, gjorde henne til en mor til 12 da hun var 35 år gammel. Parton krediterer sin mor når det gjelder sine musikalske evner. Selv om morens helse var svak, klarte hun å stelle huset og underholde barna sine med "Smoky Mountain folklore" og gamle ballader. Avie Lee hadde walisiske forfedre som kunne gamle ballader som immigranter fra de Britiske øyer brakte med seg til det sørlige Appalachia i det 18. og 19. århundre.
Da Parton en ung pike, flyttet familien hennes fra Pittman Center området til en farm nær Locust Ridge. de fleste av hennes gode minner fra ungdommen hendte der. Nå finnes det en kopi av "Locust Ridge cabin" i Parton's temapark, "Dollywood".
Parton har beskrevet sin familie som "lutfattige". Partons far betalte misjonæren Dr. Robert F. Thomas med en sekk med maismel for at han hjalp til ved Dollys fødsel. Parton skrev en sang om Dr. Thomas da hun ble voksen. Hun forsatte med å understreke sin families fattigdom i en av sine tidlige sanger, «Coat of Many Colors» og «In the Good Old Days (When Times Were Bad)». I seks, syv år bodde Parton og hennes familie lived i i deres gamle hus med kun ett soveværelse på sin lille farm i Locust Ridge. Dette var for det meste et protestantisk område nord for Greenbrier Valley i Great Smoky Mountains. Musikk spilte en vesentlig rolle i hennes ungdom. She ble oppdratt i "Church of God" (Cleveland, Tennessee), i en menighet hennes bestefar, Jake Robert Owens, var pastor i. Hennes første opptreden for et publikum var i denne kirken, da hun var seks år. Da hun var syv år, begynte hun å spille på en hjemmelagd gitar. Da hun var åtte år, kjøpte hennes onkel den første ordentlige gitar til henne.
Parton begynte å opptre som barn, da hun sang i lokale radio og TV-program øst i Tennessee. Da hun var ti år, opptrådte hun i "The Cas Walker Show" som ble sendt i både WIVK Radio og WBIR-TV i Knoxville, Tennessee. Da hun var blitt 13 år, spilte hun inn singelen "Puppy Love") for et lite plateselskap i Louisiana, Goldband Records, og opptrådte i Grand Ole Opry, der hun for første gang møtte Johnny Cash, som oppfordret henne til å følge sine egne instinkter når det gjald hennes karriere.
Etter eksamen på Sevier County High School i 1964, flyttet Parton til Nashville dagen etter. Hennes første suksess kom som låtskriver, og hun signerte for Combine Publishing ikke lenge etter sin ankomst sammen med sin vanlige låtskriverpartner, hennes onkel Bill Owens, og hun hadde flere sanger som klatret opp på hitlistene på denne tiden, inkludert to Topp 10 hits: Bill Phillips's «Put It Off Until Tomorrow» (1966) og Skeeter Davis's «Fuel to the Flame» (1967). Hennes sanger ble innspilt mange andre artister i denne perioden, inkludert Kitty Wells og Hank Williams Jr. Hun signerte en kontrakt med Monument Records i 1965, da hun var 19 gammel. I begynnelsen ble hun ansett som en bubblegum pop sanger. Hun ga ut en mengde singler, men bare en kom på hitlistene, «Happy, Happy Birthday Baby», men kom ikke opp på Billboard Hot 100. Selv om hun uttrykte et ønske om å spille inn country materiale, så nektet Monument, som tenkte at hennes, unike, høye sopranstemme ikke passet til den sjangeren.
Etter hennes komposisjon «Put It Off Until Tomorrow», som ble spilt inn av Bill Phillips (med Parton, ukreditert med korsang), klatret til nummer seks på country hitlisten i 1966, endret plateselskapet seg og lot henne få spille inn countrymusikk. Hennes første country singel, «Dumb Blonde» (komponert av Curly Putman, en av de få sangene i denne perioden der hun spilte inn sanger hun ikke hadde skrevet selv), klatret til nummer 24 på country chart i 1967, etterfulgt av «Something Fishy», som klatret til nummer 17. Disse to sangene var med på hennes første full-lengdes album, Hello, I'm Dolly.
1967–1975: Countrymusikk suksess
I 1967 inviterte countrymusikeren Porter Wagoner Dolly Parton til å bli med i hans organisasjon, der han lovte henne en fast plass i hans ukentlige RV-program, The Porter Wagoner Show. I sin selvbiografi fra 1994, initially, bemerker Parton at Wagoners publikum var misfornøyd med at Norma Jean, som Parton hadde erstattet, hadde forsvunnet fra showet, og at publikum var tvilsomme til å akseptere Parton (iblant var det høye rop fra publikum om Norma Jean). Med hjelp av Wagoner ble Parton etter hvert akseptert. Wagoner overbeviste plateselskapet sitt, RCA Victor, til å signere Parton. RCA bestemte seg til å beskytte sin investering ved å utgi hennes første singel som en duett med Wagoner. Sangen, en cover av Tom Paxtons «The Last Thing on My Mind», ble utgitt i 1967, og klatret til Top 10 på country-hitlisten i januar 1968, og startet en seks år lang periode med topp 10 singler for duoen.
Partons første solosingel for RCA Victor, «Just Because I'm a Woman», som ble utgitt sommeren 1968 ble en moderat hit som klatret til nummer 17. I de neste to årene ble ingen av hennes soloutgivelser noen stor suksess – ikke engang «In the Good Old Days (When Times Were Bad)» som senere ble en av hennes standardlåter ble noen suksess som en duett med Wagoner. Duoen ble valgt til "Vocal Group of the Year" i 1968 av Country Music Association, men Partons soloinnspillinger ble fortsatt ignorert. Wagoner hadde en økonomisk betydning for Parton fra 1969. Han var hennes samarbeidsprodusent og eide omtrent halvparten av "Owe-Par", platekompaniet Parton hadde startet sammen med Bill Owens.
I 1970 hadde både Parton og Wagoner blitt frustrerte fordi Parton ikke hadde fått noen suksess som soloartist. Wagoner overtalte Parton til å spille inn Jimmie Rodgers "Mule Skinner Blues". Innspillingen klatret til nummer 3, og ble etterfulgt i februar 1971 av hennes første nummer 1-singel, «Joshua». De neste to årene hadde hun mange hits som soloartist, inkludert hennes signatursang «Coat of Many Colors» (nummer 4 i 1971), i tillegg til hennes duetter. Topp 20-singler inkluderer «The Right Combination» og «Burning the Midnight Oil» (begge duetter med Wagoner i 1971), «Lost Forever in Your Kiss» (med Wagoner), «Touch Your Woman» (1972), «My Tennessee Mountain Home» og «Travelin' Man» (1973).
Inge Stenkilsson den eldre
Inge Stenkilsson tilbrakte mye av sin ungdom i Russland ved Staraja Ladoga hvor han giftet seg med sin hustru Helena. Hennes opprinnelse er ukjent, men hun var kanskje russisk eller gresk. Hun var i så fall ikke søster av Blot-Svein.
Dolly Parton
1967–1975: Countrymusikk suksess
Selv om hennes solosingler og Wagoner-duettene ble suksess var den største hiten hennes i denne perioden «Jolene». Den ble utgitt sent i 1973 og toppet country-hitlistene i februar 1974 og nådde inn på Hot 100. Låten kom etter hvert også inn på hitlistene Storbritannia, og klatret til nr. 7 i 1976, og var Partons første suksess i Storbritannia. Parton som alltid hadde forestilt seg en solokarriere bestemte seg for å dra seg ut av Wagoners organisasjon. Paret framførte sin siste duettkonsert i april 1974, og hun stoppet med å opptre på hans TV-show på midten av 1974, men fortsatte et samarbeid. Han hjalp henne med å produsere innspillinger i 1975. Paret fortsatte med å gi ut duett-album. Deres siste utgivelse var albumet Say Forever You'll Be Mine fra 1975.
Inge Stenkilsson den eldre
Det blir oppgitt at sveaerne avsatte Inge rundt år 1084 fordi han ikke ville blote ved tinget, og han ble da erstattet av Blot-Svein. Inge Stenkilsson skal ha vært en troende kristen og forsøkte å kristne sveaerne, hvilket de ikke satte særlig pris på. Omkring år 1087 skal Inge ha reist med sine menn gjennom Småland og Østergøtland, ridd både natt og dag, inntil han kom til gamle Uppsala. Han lot mennene sine omringe hallen til Blot-Svein og satte den i brann. Da kongen kom springende ut ble han øyeblikkelig drept. Dette er antagelig datoen for ødeleggelsen av det berømte tempelet i Uppsala. Med denne dåden tok Inge makten i Sverige. En av de få kildene om og fra denne tiden, Hervors saga, sier:
Dolly Parton
1967–1975: Countrymusikk suksess
I 1974 ble hennes sang «I Will Always Love You», skrevet om hennes profesjonelle brudd med Wagoner, nr. 1 på countrylisten. Samtidig indikerte Elvis Presley at han ønsket å spille inn sangen. Parton var interessert inntil Presleys manager, Colonel Tom Parker, fortalte henne at det var en standardprosedyre å overgi halvparten av publiseringsrettighetene til alle sanger som ble innspilt av Presley. Parton nektet. Dette valget har blitt kreditert for å hjelpe Parton å tjene millioner av dollar på royalties fra sangen over mange år. Parton hadde tre solosingler som rakk opp til nummer 1 på country chart i 1974 («Jolene», «I Will Always Love You» og «Love Is Like a Butterfly»), og også duetten med Porter Wagoner, «Please Don't Stop Loving Me». Parton toppet singel-listen igjen i 1975 med «The Bargain Store».
Leviathan
Leviathan har flere betydninger:
Dolly Parton
1976–1986
Mellom 1974 og 1980, hadde Dolly Parton en rekke countrymusikk hits, med 8 singler som rakk opp ti nr. 1. Hennes påvirkning av popmusikk-kulturen vises ved de mange coverversjoner det er av hennes sanger, inkludert pop og crossover artister som Olivia Newton-John, Emmylou Harris og Linda Ronstadt.
Parton begynte på en høyprofilert crossover-kampanje, der hun forsøkte å lage musikken sin mer i retning av populærmusikk og øke sin synlighet også på utsiden av country-musikken. I 1976, begynte hun å arbeide tett sammen med Sandy Gallin, som ble hennes personlige manager i de neste 25 årene. Med hennes album fra 1976, All I Can Do, som hun produserte sammen med Porter Wagoner, begynte Parton å innta en mer aktiv rolle i produksjonen, og begynte å sikte inn musikken sin i en mer "mainstream", pop-retning. Hennes første helt selvproduserte album, New Harvest...First Gathering fra 1977, viste hennes sans for popmusikk, både når det gjaldt valg av sanger, albumet inneholdt coverversjoner av pop og R&B klassikere som "My Girl" og Higher and Higher«» – og selve produksjonen. Selv om albumet ble godt mottatt og toppet U.S. country albums listen, gjorde ikke singelen «Light of a Clear Blue Morning» stort inntrykk på Pop-hitlistene.
Inge Stenkilsson den eldre
En annen som var dypt engasjert i den samtidige kampen mot hedenskapen var den engelske munken Sankt Eskil.
Dolly Parton
1976–1986
Etter New Harvest's skuffende crossover resultat, vendte Parton seg til den profilerte pop-produsenten Gary Klein for hjelp med sitt neste album. The result, 1977 års Here You Come Again, som ble hennes første millionselgende album, som også toppet country-album listen og ble nummer 20 pop-listene. Barry Mann og Cynthia Weil hadde skrevet tittelsporet som klatret til topps på "the country singles chart", og ble Dolly Partons første Topp 10 singel på The Pop Chart (nr. 3). Den andre singelen, den dobbelt A-sidedede «Two Doors Down» / «It's All Wrong, But It's All Right» toppet country hitlisten og plasserte seg på poplistens topp 20. For resten av 1970-tallet i i begynnelsen av 1980s-tallet, ble mange av hennes etterfølgende singler på vei oppover på begge hitlistene samtidig. Albumene hennes på den tiden utviklet spesielt for pop-crossover suksess. I 1978 vant Parton en Grammy Award for "Best Female Country Vocal Performance" for hennes album Here You Come Again. Hun fortsatte med å få hits, for bl.a. «Heartbreaker» (1978), «Baby I'm Burning» (1979) og «You're the Only One» (1979) alle klatret opp til pop Topp 40 og toppet country chart. «Sweet Summer Lovin'» (1979) ble den første Parton singel på to år som ikke topppet the country chart (men den klatret til Topp 10). I denne perioden, ble hun mer og mer synlig, med mange opptredener på TV. Et publisert intervju på Barbara Walters Special i 1977 (sendt idet albumet Here You Come Again ble utgitt) og ble fulgt opp med opptreden i 1978 på Cher's "ABC television special", og et program med Carol Burnett på CBS, Dolly & Carol in Nashville.
Inge Stenkilsson den eldre
På oppfordring fra paven grunnla Inge Vreta kloster og lot Vreta kirke bygge. Det finnes en gammel opptegnelse som taler om at kong Inge og dronning Helena eide store eiendommer i disse traktene og at de skal gitt bort rundt tyve bondegårder til et kloster som ble lagt ved den nye kirken. Det skal ha skjedd rundt år 1100. En del vil ha det til at denne hendelsen betydde at kong Inge kom fra Östergötland, men trolig var det Helena som kom herfra. De tyve gårdene var i så fall en del av hennes bryllupspresang. Det kan også ha vært gårder som de overtok ved å drepe Blot-Svein som antagelig hadde sin ætt i området.