cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Olaf Solumsmoen
Biografi
Etter at krigen var over i mai 1945 gikk Solumsmoen tilbake som redaktør ved Arbeidernes Pressekontor. I 1946 ble han nattredaktør i Arbeiderbladet. I 1948 ble han pressesjef ved Statsministerens kontor, en stilling han hadde til 1965, avbrutt av Lyng-regjeringens korte periode i 1963. I 1956 ble pressesjefstillingen omgjort til statssekretær ved Statsministerens kontor. Solumsmoen var pressesjef, senere statssekretær 1948–1963 under Einar Gerhardsens andre regjering, Oscar Torps regjering og Gerhardsens tredje regjering, og igjen fra 1963 til 1965, under Gerhardsens fjerde regjering til den gikk av 12. oktober 1965.
Sean Yates
Sean Yates (født 18. mai 1960 i Ewell, Surrey, England), er en tidligere engelsk proffsyklist og sportsdirektør.
Chioma Ajunwa
Chioma Ajunwa (født 25. desember 1970 i Ahiara, Mbaise) er en tidligere friidrettsutøver fra Nigeria. Hun er den første nigerianer til å vinne en olympisk gullmedalje i tillegg til å være den første afrikanske kvinne til å vinne en olympisk gullmedalje i lengdehopp. Hun vant lengdehopp under OL 1996 i Atlanta, med et hopp på 7,12 m. På dette tidspunkt var hun også offiser i den nigerianske politistyrken. I 1992 testet hun positivt på anabole steroider.
Sean Yates
Yates ble profesjonell i 1982 for sykkellaget Peugeot. I 1988 syklet han for laget Fagor, før han i 1989 signerte for 7-Eleven (senere Motorola). I 1996 la han opp som aktiv syklist. Han ble sportsdirektør for Discovery Channel Pro Cycling Team i 2005, og var i 2008 i Astana. I 2009 ble han sportsdirektør for britiske Team Sky, men sluttet etter 2012-sesongen.
Gitte Madsen
Gitte Madsen (født 24. mars 1969 i Herning) er en dansk håndballspiller som deltok i de olympiske leker 1996 i Atlanta.
Madsen ble olympisk mester i håndball under OL 1996 i Atlanta. Hun var med på det danske damelandslaget som vant håndballturneringen foran Sør-Korea og Ungarn.
New York (delstat)
New York, formelt State of New York, er en delstat i USA. Hovedstaden er Albany, men den største byen er New York.
Før-europeisk tid
Da europeerne først kom til området som i dag er New York, var det befolket av to grupper innfødte amerikanere. Disse var den algonkintalende-indianerstammen mohikanere, som tradisjonelt befolket den øvre delen av Hudsondalen oppover langs Hudsonelven, munseestammen, og ulike irokeserstammer som mohawker, oneidaer, onondagaer, cayugaer og senecaer.
Europeisk utforskelse og bosetning
Den første europeeren man kjenner til som besøkte New York var den italienske oppdageren Giovanni da Verrazzano. Han utforsket Nord-Amerikas kyst på oppdrag for den franske krone. Verrazzano utforsket dagens New York Harbor, i tillegg til Block Island og Narragansett Bay i Rhode Island.
I 1609 seilte den engelske oppdageren Henry Hudson, på oppdrag fra nederlandske myndigheter, nedover langs Nord-Amerikas kyst, fra Nova Scotia i dagens Canada i nord til Chesapeake Bay i sør. Hudson og mannskapet utforsket områdene rundt dagens New York, Maine og Cape Cod, og de seilte opp elva som i dag bærer Hudsons navn, Hudsonelva. De dro så langt nord som til dagens Albany. Langs elvens bredd møtte de flere innfødte amerikanske folk.
Noen få år etter Henry Hudsons utforsking av området, i 1614 eller 1615, etablerte nederlenderne den lille bosetningen Fort Nassau i nærheten av dagens Albany, ved Hudsonelva. Den var oppkalt etter det europeiske fyrstehuset Oranien-Nassau (Oranje-Nassau). Bosetningen ble etablert for å drive pelshandel med indianerstammene i området. Den ble bygget på øya Castle Island i Hudsonelva, like ved vestbredden, ikke langt fra områdene indianerne bodde i. Et stort problem var at den lille bosetningen ble oversvømt hver vår, og i 1618 ble nederlenderne tvunget til å forlate den.
I 1625, ble bosetningen Ny Amsterdam (nederlandsk: Nieuw-Amsterdam) etablert på den sørlige halvdelen av øya Manhattan. Ny Amsterdam fungerte som hovedstad for den nederlandske kolonien Ny Nederland (nederlandsk: Nieuw-Nederland) som strakte seg fra Cape Cod i nord til Delmarvahalvøya i sør. I 1626 kjøpte Peter Minuit øya Manhattan fra de lokale indianerne. Han betalte dem 60 nederlandske gylden. De nederlandske nybyggerne og svarte slaver eid av Det nederlandske ostindiske kompani delte opp øya i gårder. Alle bygningene, vindmøllene og husdyrene var eid av Det nederlandske ostindiske kompani, og ble leid ut til innbyggerne på øya. Nederlenderne etablerte flere bosetninger oppover langs Hudsonelva, men deres interesser lå mer i handel enn i permanent jordbruk, og de nederlandske bosetningene langs Hudson satte ikke noen dype historiske spor i ettertid av deres kolonitid.
Britisk overtakelse og styre
I 1664 ankom en engelsk flåte New York Harbor. Ny Amsterdams guvernør, Peter Stuyvesant håpet han kunne stå imot engelskmennene, men hav var en upopulær leder blant folket og de ønsket ikke å kjempe mot engelskmennene for han. Den nederlandske regjeringen hadde eller ingen ønsker om å nedkjempe britene, så Stuyvesant var ble til å overgi seg uten kamp.
Under engelsk styre ble Ny Amsterdam omdøpt til New York, til ære for Jakob, hertug av York. Området som tidligere var Ny Nederland ble også omdøpt til New York, og den nye kolonien ble kjent som New York-provinsen og var en del av de tretten kolonier. Selv om England overtok styret av kolonien, vokste den sakte. De engelske og nederlandske kolonistene levde fredelig side om side i New York.
I 1673, under den tredje anglo-nederlandske krig, havnet New York igjen i nederlandske hender, da de kom seilende inn i havnen med en flåte på 21 skip og tok over byen. Under ledelse av Anthony Colve skiftet New York navn til Nieuw Oranje (New Orange). Nederlenderne hadde kontroll over byen i omtrent ett år, før krigen mellom England og Nederland ble avsluttet etter at Westminstertraktaten ble undertegnet i 1674. Da ble New York underlagt britene for godt.
I 1698 hadde New York-kolonien ca 18 000 innbyggere. To tredeler av innbyggerne bodde i og rundt New York City. Før den amerikanske revolusjonen hadde folketallet steget til 163 000, og nå bodde en tredel av innbyggerne i New York City, men New York var bare den syvende største av de amerikanske koloniene. Nederlandsk kultur var fortsatt sterk i New York City og Albany. Det hadde også blitt etablert flere tyske samfunn i New York innen den tiden.
1700-tallet
Mange av slagene under den amerikanske uavhengighetskrigen sto i New York, blant annet på grunn av at kolonien hadde flere innbyggere som var lojale mot den britiske kronen enn de andre koloniene i Nord-Amerika. Den 10. mai 1775 overrasket en gruppe patrioter ledet av Ethan Allen en britisk garnison stasjonert på festningen Fort Ticonderoga i New York. De tok kontroll over festningen uten å avfyre et eneste skudd. Dette var den aller første amerikanske seieren under uavhengighetskrigen.
Den 11. november 1783 ble de siste britiske troppene evakuert fra New York City, som de hadde okkupert og hatt kontroll over siden 1776. Dette var den siste britiske militære stillingen i USA.
Kolonien New York ble innlemmet i unionen som en delstat den 26. juli 1788, og ble USAs 11. delstat. I 1789 ble George Washington tatt i ed som USAs første president under en seremoni i New York City, som dessuten ble landets første hovedstad. Byen var hovedstad fram til 1790. New Yorks første delstatshovedstad var Kingston, som ble hovedstad i 1777. I 1797 ble hovedstaden flyttet til Albany.
1800-tallet
Den amerikanske revolusjonen, uavhengighetskrigen og 1812-krigen stanset midlertidig den planlagte utvidelsen av New York mot vest. Etter hvert fortsatte utvidelsen da flere personer flyttet rundt og bosatte seg i hele staten. i 1810 hadde New York City blitt en av landets havner. Byen og dens havn for viktig for bomullsindustrien. Bøndene i sør sendte bomull til bryggene i East River, bomullen ble fraktet til Manchester og andre engelske industribyer, og ferdige tekstiler ble sendt tilbake til USA. I 1825 åpnet Eriekanalen mellom Hudsonelva og Eriesjøen, med forbindelse til resten av De store sjøer. Dette bidro til større vekst og industri i regionen, og byer som Rochester, Buffalo, Syracuse og Utica vokste raskt fram.
Under folketellingen i 1800 var New York den tredje største delstaten i unionen, bak Virginia og Pennsylvania. Innen ti år hadde New York gått forbi de to statene, og var da størst.
I 1883 ble broen Brooklyn Bridge i New York City åpnet, som knytter Brooklyn med Manhattan. I dag er broen en av de mest kjente av New York Citys byggverk. Det samme er Frihetsgudinnen, som ble avduket i 1886. Frihetsgudinnen står på Liberty Island ved munningen av Hudsonelva, og ble gitt i gave fra det franske folk til det amerikanske folk som et symbol på landenes vennskap.
Fra 1892, og helt fram til 1945 kom hele 12 millioner immigranter til Ellis Island, en liten øy i New York Harbor, utenfor New Jersey. Immigrantene kom hovedsakelig fra Europa, og ønsket et bedre liv i USA. Store deler av immigrantene slo seg ned i og rundt New York, og førte til mer vekst i områder.
1900-tallet
I 1902 ble New Yorks første skyskraper ferdigstilt, Flatiron Building. Senere sto også to andre av New Yorks mest kjente skyskrapere ferdig, Empire State Building og Chrysler Building.
I 1929 var det et børskrakk på Wall Street i New York. Etter en periode med sterk økonomisk vekst i hele USA, gikk det etter børskrakket nedover, og innledet det som er kjent som den store depresjonen utover 1930-tallet Etter at andre verdenskrig var slutt i 1945, startet en vekst i sosiale tjenester og utdanning i New York, samtidig som industrien i delstaten gikk nedover. Dette førte til en vanskelig finansiell situasjon i New York, og New York City unngikk så vidt konkurs i 1975. Deretter ble skattene senket og delstatens økonomiske base utvidet, som førte til en oppgang i New Yorks økonomi inn mot det 21. århundre.
2000-tallet
Den 11. september 2001 ble de to tvillingtårnene i Verdens handelssenter i New York City angrepet av terrorister tilhørende terrorgruppen Al-Qaida ledet av Osama bin Laden. Terroristene kapret fire fly, som de fløy inn i de to bygningene i New York, samt The Pentagon i hovedstaden Washington D. C.. Det siste flyet krasjet i bakken i Shanksville i Pennsylvania, mest sannsynlig var målet Det hvite hus eller andre steder i eller ved Washington. Nærmere 3000 mennesker døde i angrepet.
Naturgeografi
De største og mest kjente elvene i New York er Hudsonelva, Mohawkelva og Geneseelva. Hudson starter i Hendersonsjøen i Adirondackfjellene og munner ut i Upper New York Bay. Elva danner også grensen mellom New York og New Jersey ved bydelene Bronx og Manhattan i New York City. Mohawk starter ved Ava i Oneida County og munner ut i Hudsonelva ved Albany. Genesee starter i Pennsylvania, New Yorks nabostat, og renner nordover og munner ut i Ontariosjøen ved byen Rochester nord i New York.
Elva Delaware starter i Mount Jefferson i New York, og danner grensen mellom New York og Pennsylvania et stykke. Niagaraelva mellom Eriesjøen og Ontariosjøen danner grensen mellom Ontario i Canada og New York. Her ligger Niagarafallene, en rekke brede fosser, som er de mest vannførende i Nord-Amerika. Flere broer krysser elven mellom byene Niagara Falls i Ontario og Niagara Falls i New York. Elva St. Lawrence ligger også på grensen mellom New York og Ontario.
Det er mange innsjøer i New York. Den største innsjøen er Eriesjøen, som er delt mellom New York, Pennsylvania, Ohio og Michigan i USA og Ontario i Canada. Lenger mot nordøst ligger Ontariosjøen som ligger mellom New York og Ontario. Den største innsjøen som ligger helt innenfor New York er Oneida Lake, med en størrelse på 207 km². Andre store innsjøer er Seneca Lake og Cayuga Lake, som begge er del av Finger Lakes (Fingersjøene), som også inkluderer de 9 andre innsjøene Otisco Lake, Skaneateles Lake, Owasco Lake, Keuka Lake, Canandaigua Lake, Honeoye Lake, Canadice Lake, Hemlock Lake og Conesus Lake. Champlainsjøen ligger helt nordøst i delstaten, på grensen mellom New York og Vermont i USA og Québec i Canada.
Mellom New York-bydelene Manhattan på den ene siden, og Brooklyn og Queens på den andre siden ligger East River, som til tross for navnet egentlig er et sund. Mellom bydelene Manhattan og Bronx ligger Harlem River, som også er et sund. Harlem River renner mellom Hudson og East River. Mellom bydelen Staten Island og delstaten New Jersey ligger sundet Arthur Kill. I havneområdet mellom New York og New Jersey, ved New York City, ligger Upper New York Bay, ofte bare kalt Upper Bay. Sør for denne ligger Lower New York Bay (Lower Bay). Long Island i New York og delstataten Connecticut skilles av sundet Long Island Sound, New York og Rhode Island skilles av sundet Block Island Sound.
New Yorks desidert største øy er Long Island. Den strekker seg fra New York City (bydelene Queens og Brooklyn), helt ut til Montauk Point, omtrent 190 kilometer fra vestsiden til østsiden. Long Island er den 11. største øya i hele USA, men likevel den lengste øya i USA, og den største øya i det kontinentale USA. Andre øyer i New York er Manhattan, den kanskje mest kjente bydelen i New York City, Staten Island, en annen bydel i New York City som ligger utenfor New Jersey, Liberty Island, som til tross for at den ligger på New Jerseys side av delstatsgrensen, likevel tilhører New York, Governors Island utenfor Brooklyn, Roosevelt Island, Randalls and Wards Islands og Rikers Island i East River og Fishers Island like sør for Connecticut, i tillegg til en rekke mindre og mellomstore øyer rundt New York City og Long Island. Mellom Ontario og New York ligger øygruppen Thousand Islands.
Flora
New York har rundt 150 ulike tresorter. Pileik og Quercus stellata, Magnolia virginiana, ambratre og Ptelea trifoliata dominerer områdene langs atlanterhavskysten. Eik, hickory og kastanje vokser i Hudson- og Mohawkdalene og rundt De store sjøene. Bjørk, bøk, lind og lønn vokser i fjellplatåene i Appalachene og ved foten av Adirondackfjellene. Det meste av fjellkjedene Adirondack og Catskill er stort sett dekket av rødgran, svartgran, balsamedelgran, papirbjørk, rogn, kvitgran og lønn.
Flere rosearter er vanlige i New York, sammen med blant annet løvetann, vill gulrot, gullris og lodnesolhatt. Enkelte av blomsterartene som vokser i New York, for eksempel løvetann og gulrot, er innført til Nord-Amerika fra Eurasia. Rosen er New Yorks offisielle delstatsblomst, noe den ble i 1955. Arter som Aralia nudicaulis, Polygonatum biflorum, Monotropa uniflora, canadaskrubbær og Coptis-planter vokser i New Yorks skoger.
Fauna
Av større pattedyr i New York finnes det svartbjørn, rødgaupe, kanadisk gaupe, prærieulv, grårev, elg, rødrev og hvithalehjort. Det er rundt 500 000 hjorter i New York, noe som blir sett på som et problem på grunn av kostnadene etter store ødeleggelser av avlinger. Flere av New Yorks pattedyrarter er rovdyr, og det samme er mindre dyr som langhalesnømus og nordlig elveoter. Amerikansk bever er et annet, men mindre, og planteetende pattedyr. Den er New Yorks offisielle delstatspattedyr Det finnes to flaggermusarter i New York, Myotis lucifugus og Myotis sodalis. I Atlanterhavet, utenfor kysten av New York finnes det spermhval, blåhval og knølhval. Andre små pattedyr i New York er flere ulike musearter, snøskohare, vanlig duskhalekanin, New England-duskhalekanin, skogmurmeldyr, ekorn, bisam og vaskebjørn.
Mer en 260 ulike fuglearter er blitt observert i New York. De vanligste fugleartene, som holder til i delstaten året rundt er kråker, hauker og ulike typer hakkespetter. Fuglearter som hovedsakelig hekker i skoger er amerikarudge, rødhodespett, sivsmett og eikenattravn. Av fuglearter som påtreffes i våtmarksområder er herodiashegre, totoppskarv og kanadagås vanlige. Eksempler på fugler som finnes langs kysten er amerikadvergterne, marskspurv og piplo og eksempler på rovfugler er kongeørn, fiskeørn og vandrefalk. New Yorks offisielle delstatsfugl er østblåfugl.
Amfibier som finnes i New York inkluderer tigersalamander, frosken Acris crepitans, amerikansk oksefrosk og dynndjevel. De vanligste krypdyrene er skilpadder som Kemps bastardskilpadde, Kinosternon subrubrum og slanger som skogklapperslange, strømpebåndsnok og Agkistrodon contortrix.
Det er 210 kjente arter av fisk i New York. Blant disse er arter i abborfamilien, gjedder, ørret vanlige av ferskvannsfisker. I Long Island Sound finnes det østers, muslinger og ulike saltvannsfisker.
Klima
New York har stort sett fuktig kontinentalklima i det meste av delstaten, med varme somre og kalde vintre. Den sørligste delen av New York, som inkluderer New York City, Long Island og områdene i nærheten har et fuktig subtropisk klima med varme og fuktige somre og kjølige eller milde vintre.
Byer i New York
De fleste større byene i New York er sentrert rundt New York City, og inngår i storbyområdet New York. Dette inkluderer flere byer nord for New York City, på Long Island, og flere byer i nabostaten New Jersey. Her ligger byer som Yonkers, New Rochelle, Mount Vernon og White Plains, samt flere mindre byer på Long Island. Nordvest i New York, i nærheten av Ontariosjøen og Eriesjøen ligger andre større byer som Buffalo, Rochester og Syracuse. I elvedalene langs elvene Hudson og Mohawk ligger hovedstaden Albany, og andre byer som Troy, Poughkeepsie, Schenectady, Utica og Rome.
New Yorks 20 største byer:
Flyplasser
New Yorks største flyplass er John F. Kennedy internasjonale lufthavn, som ligger i nabolaget Jamaica i bydelen Queens. John F. Kennedy er USAs sjette største flyplass. Lufthavnen betjener New York City, det samme gjør LaGuardia lufthavn, som også ligger i bydelen Queens. Newark Liberty internasjonale lufthavn i New Jersey er en annen av de større lufthavnene i storbyområdet New York. Disse tre flyplassene, sammen med Teterboro lufthavn i New Jersey er eid av Port Authority of New York and New Jersey.
New Yorks hovedstad Albany betjenes av Albany internasjonale lufthavn, nordvest for byen. Buffalo betjenes av Buffalo Niagara internasjonale lufthavn, nordøst for byen. Lenger nord, ved Niagara Falls. Byen Rochester betjenes av Greater Rochester internasjonale lufthavn og Syracuse betjenes av Syracuse Hancock internasjonale lufthavn. De mindre byene i New York betjenes av mindre flyplasser, både internasjonale og regionale.
Veisystem
New Yorks Interstate-veinett er omtrent 2694 km langt. 31 Interstate-motorveier krysser delstaten. Interstate 78 er en viktig forbindelsesvei mellom New York og New Jersey. Veien krysser Hudsonelva mellom Jersey City i New Jersey og Manhattan. Interstate 81 krysser staten fra sør til nord, fra grensen mot Pennsylvania nord til grensen mot Canada. Interstate 84 krysser den sørlige delen av staten, fra grensen mot Pennsylvania til grensen mot Connecticut. Interstate 86 går mellom byen Erie i Pennsylvania til Elmira i New York. Interstate 87 starter i bydelen Bronx i New York City, går nordover, og ender i byen Champlain nord i New York, ved grensen mot Canada. Den passerer blant annet byen Albany. Interstate 88 går mellom byene Chenango og Rotterdam, og forbinder Interstate 81 med Interstate 90. Sistnevnte vei går mellom grensen mot Pennsylvania ved Eriesjøen, tvers over New York, til grensen mot Massachusetts, og passerer byer som Buffalo, Rochester, Syracuse og Albany. Interstate 95 går mellom grensen mot New Jersey ved Manhattan, nordøst til grensen mot Connecticut. Det finnes flere Interstate-veier, hvor de fleste av disse er mindre og ikke svært viktige, bortsett fra at de forbinder byer og større motorveier.
Jernbaner, T-baner og forstadsbaner
Det eneste intercity-jernbanenettverket i New York drives av Amtrak. Pennsylvania Station i New York City er Amtraks største jernbanestasjon. USAs mest trafikkerte jernbanelinje, Nordøstkorridoren mellom Washington D. C. og Boston i Massachusetts, med rutene Acela Express og Northeast Regional passerer New York.
New Yorks undergrunnsbane består av 24 ruter som trafikkerer fire av New York Citys fem bydeler, Manhattan, Bronx, Brooklyn og Queens. Banen er en av de mest kjente tunnelbanene i verden. Bydelen Staten Island har sitt eget banesystem, Staten Island Railway. Long Island har sin egen forstadsbane, Long Island Rail Road med 11 linjer som forbinder forstedene på Long Island med New York City. Port Authority Trans-Hudson forbinder byene Newark, Jersey City, Harrison og Hoboken i nabostaten New Jersey med midtre deler av Manhattan. Metro-North Railroad knytter New York City sammen med byene nord for New York City, i tillegg til flere byer i Connecticut. Buffalo Metro Rail betjener byen Buffalo.
Båttrafikk
Staten Island Ferry er USAs mest trafikkerte ferje, og går mellom bydelene Manhattan og Staten Island i New York City. Hvert år reiser 19 millioner passasjerer med ferjen. Båten går 110 ganger per dag, og frakter rundt 65 000 passasjerer per dag. Det går også passasjerferjer oppover Hudsonelva.
Eriekanalen og elvene i New York var tidligere viktige transportruter gjennom delstaten. Eriekanalen går mellom Eriesjøen ved Buffalo, videre til Oneidasjøen ved byen Syracuse, og videre til Hudsonelva ved Albany. Kanalen forbinder dermed De store sjøer med Atlanterhavet.
Demografi
New York er den tredje mest folkerike delstaten i USA, og i 2010 hadde staten en befolkning på 19 378 102 innbyggere. Befolkningen var i 2018 estimert til 19 542 209 innbyggere. Byen New York City er USAs mest folkerike by med 8 175 133 innbyggere i 2010, og et estimert folketall på 8 560 072 i 2017.
Under folketellingen i 2010 var 12 740 974 hvite, 3 073 800 var svarte eller afroamerikanere, 1 420 244 var asiatiske, 106 906 var innfødte amerikanere og 8766 var innfødte fra Hawaii eller andre stillehavsøyer. 3 416 922 var spanskættede og latinamerikanske (hispanic og latino).
En femtedel av New Yorks befolkning var i 2015 immigranter, ca. 4,5 millioner (22,9 %) av innbyggerne. Landene hvor de fleste immigrantene stammet fra var Den dominikanske republikk (11,2 %), Kina (8,7 %), Jamaica (5,2 %), Mexico (5,2 %) og Ecuador (4,2 %).
Økonomi
Delstatene New York og nordøstre New Jersey utgjør et av verdens største sammenhengende byområder, og har større verdiskaping enn noe annet byområde på kloden. New York havn, som spenner over begge delstatene, er USAs tredje mest travle havn, bare overgått av oljehavnene i Mexicogulfen.
Kilde: The World Almanac 2008, side 45 og 555-587.
Utdanning
Det offentlige høgere utdanningsystemet i New York er organisert gjennom State University of New York (SUNY) som organiserer 64 ulike universitet og høgskoler. De fire største utdanningsinstitusjonene er University at Albany, Binghamton University, University at Buffalo og Stony Brook University. I tillegg har New York City et eget utdanningsystem gjennom City University of New York som organiserer 24 institusjoner.
Den amerikanske hærens militærakademi, West Point, ligger i Newburgh.
New York har flere private universitet, og er med Columbia University i New York City og Cornell University i Ithaca, den eneste delstaten med mer enn ett Ivy League-universitet. Andre kjente private universitet er Syracuse University. Fordham University er den eldste katolske institusjonen for høyere utdanning nordøst i USA.
Justis
23. oktober 2007 fastslo en ankedomstol i New York at bruk av dødsceller var grunnlovsstridig, og den eneste som fortsatt var dødsdømt i delstaten fikk omgjort dommen sin.
New York var tidligere blant de delstater som henrettet flest fanger, men etter 1976 er ikke en eneste fange blitt henrettet.
I 2004 erklærte New Yorks høyesterett at dødsstraff var i strid med grunnloven.
Dødsstraffen ble imidlertid ikke formelt avskaffet, og John Taylor satt fremdeles i dødscelle.
Herefordshire
Herefordshire er et grevskap i England. Det ligger i regionen Vest-Midlands, og grenser mot Shropshire, Worcestershire og Gloucestershire, samt de walisiske grevskapene Gwent og Powys.
I 1974 ble administrasjonen av Herefordshire slått sammen med Worcestershire til Hereford and Worcester. 1. april 1998 ble de delt igjen. På grunn av grevskapets størrelse ble Herefordshire ikke delt inn i distrikter, og administreres derfor som en enhetlig myndighet.
Hereford er en katedralby og grevskapets hovedsete med en befolkning på rundt 55 800 innbyggere og dessuten den største bosetningen. Herefordshire er en av de mest rurale og sparsommelig befolkede områdene i England med en befolkningstetthet på 82/km². Landet er overveiende preget av jordbruk og velkjent for sine frukt- og siderproduksjon, og for kjøttferasen herefordkveg. Mange av de eldgamle frukthavene er fortsatt i bruk, selv om det moderne jordbruket har ført til et press på dem.
Befolkningsvekst
Herefordshires vekstrate har i de siste tiårene vært høyere enn det nasjonale gjennomsnittet med en befolkningsøkning på 14,4 % mellom 1991 og 2001. Befolkningen i England som en helhet økte med kun 19,0 %. Imidlertid har det vært fra en lavere base, med kun Northumberland og Cumbria som har en lavere befolkningstetthet enn Herefordshire.
Etnisitet
Befolkningen består av 97,1 % hvite, 1,3 % asiater, 0,8 % blandede, 0,5 % sorte og 0,3 % som er noe annet.
Avvirkningshastighet
Avvirkningshastighet (engelsk: Material Removal Rate, MRR) er mengden av materiale som fjernes per minutt når man dreier, kutter, freser, sliper eller honer metall. Jo mer som fjernes per minutt, jo høyere avvirkningshastighet.
Sagt på en annen måte er avvirkningshastigheten lik volumet av spon som avvirkes (fjernes) fra et arbeidsstykke per tidsenhet, i en sponskjærende bearbeiding.
Dreiing
Avvirkningshastigheten for en dreieprosess beregnes slik: der n er turtallet, D_0 er diameter før dreieprosessen, D_f er diameter etter dreieprosessen, d er kuttdybden, f er matingen og v_c er skjærehastigheten. Ofte brukes tilnærmingen av uttrykket til praktiske formål, siden det er nøyaktig nok.
Fresing
Avvirkningshastigheten ved fresing beregnes ved der v_f er matingshastigheten, a_e er kuttdybde (aksiell kuttdybde) og a_p er inngrepsmål (radiell kuttdybde).
Eksempler på bruk
"«Nye verktøymaterialer og mer avanserte verktøymaskiner har ført til en øket avvirkningshastighet, slik at det i en verktøymaskin nå produseres mer spon pr. tidsenhet enn tidlligere.»""«Det må slås fast at arbeidskostnaden, (maskinleie, lønn etc.) minsker når avvirkningshastigheten øker. Derimot øker verktøykostnaden med avvirkningshastighetens økning.»""«Høyere avvirkningshastighet krever:" "– større mating og kuttdybde" "– grovere omskjerping av slipeskiva.»""«I tillegg til hardmetallkvalitet velger vi skjærvinkler ut fra avvirkningshastighet og fresearbeidets art.»""«Plansliping med slipesegmenter innebærer prinsipielt en større kontaktflate mellom slipeverktøyet og arbeidsstykket. Det gir oss igjen mulighet for en større avvirkningshastighet og dermed økt produksjon. Det er fremdeles mulig å få til god overflatefinhet og parallellitet.»"
Atle Selberg
Atle Selberg (født 14. juni 1917 i Langesund, død 6. august 2007 i Princeton i New Jersey i USA) var en norsk matematiker, kjent for sitt arbeide i analytisk tallteori. Selberg regnes som en av de fremste tallteoretikerne gjennom tidene.
Bakgrunn
Selberg ble født i Langesund. Både hans far og hans to eldre brødre var matematikere. Mens han fortsatt gikk på skolen ble han påvirket av arbeidet til Srinivasa Aiyangar Ramanujan. Selberg ble cand.real. i 1939 og tok sin doktorgrad ved Universitetet i Oslo i 1942.
Karriere
Under den andre verdenskrig arbeidet han i isolasjon på grunn av nazistenes okkupasjon av Norge. Etter krigen ble hans utredelser kjent, blant annet et bevis for at en positiv andel av den imaginære delen av de ikketrivielle røttene til Riemanns zeta-funksjon ligger på aksen Re(s) = 1/2. Etter krigen vendte han til sieve teori, et tidligere forsømt område innenfor matematikken hvor Selberg gjorde store fremskritt.
Selberg flyttet til USA etter andre verdenskrig og var ansatt ved Princeton University fra 1947. I en artikkel i 1947 introduserte han Selbergs sieve, en metode hvor blant andre viktige resultater ledet til Chens teorem.
I mars 1948 beviste Selberg med elementære metoder formelen der for primtall p. Samme år i juli oppdaget Selberg et elementært bevis av primtallssatsen som baserte seg på formelen ovenfor.
Han ble medlem av Institute for Advanced Study, Princeton, USA i 1949.
Selberg ble tildelt Fieldsmedaljen i 1950 og Wolfprisen i matematikk i 1986. I 1972 ble han æresdoktor ved NTH, og i 1987 ble han utnevnt til kommandør med stjerne av St. Olavs Orden.
New Found Glory
New Found Glory er et amerikansk band basert i Los Angeles, opprinnelig fra Sør-Florida. Bandet består av Jordan Pundik (vokal), Chad Gilbert (gitar), Steve Klein (gitar), Ian Grushka (bass) og Cyrus Bolooki (trommer). Bandets alter-ego/sideprosjekt, International Superheroes of Hardcore, er kjent for å åpne for New Found Glory på konsertene.
Siden bandet ble dannet i 1997 har de gitt ut tre EPer, seks studioalbumer, et coveralbum, og et "Greatest Hits" album. De er kjent for den raske og energiske måten de spiller pop punk på, noe som har skaffet dem en stor tilhengerskare.
Medlemmer
Tidligere medlemmer Turnémedlemmer
Hovdetunnelen
Hovdetunnelen er en 1283 meter lang tunnel i Høyanger i Vestland. Den er en del av fylkesvei 55 og ligger på nordsiden av Høyangsfjorden.
Bilbrann
13. juni 1993 oppsto det brann i tunnelen etter en kollisjon mellom to biler og en motorsykkel. I 400 meter av tunnelens lengde brant PE-skummet opp.
Harold Bloom
Harold Bloom (født 11. juli 1930 i New York City, død 14. oktober 2019 ) var en amerikansk litteraturprofessor og -kritiker. Bloom forsvarte romantiske 1800-tallets poeter i en tid hvor disse sto lavt i kurs, forfattet kontroversielle teorier om poetisk innflytelse og kjempet for en estetisk tilnærming til litteratur i stedet for en ideologisk basert form for litteraturkritikk, eksempelvis marxistisk, feministisk, nyhistoristisk og postmoderne. Han var Sterling-professor i humaniora ved Yale-universitetet og Berg-professor i engelsk ved New York-universitetet.
Biografi
Harold Bloom ble født i New York City som sønn av William og Paula Bloom og vokste opp i sørlige The Bronx. Hjemme ble det snakket jiddisk, og han lærte dette samt hebraisk før han lærte engelsk. Bloom har jevnlig fortalt at hans forhold til poesi begynte da han som tiåring oppdaget Hart Cranes White Buildings. Fra han var elleve, tolv år visste han at å lese og diskutere poesi var det eneste han likte å gjøre.
Han begynte på Cornell University i 1947 med et stipend. Der fant han en mentor i M.H. Abrams, en ledende kjenner av romantikken og hovedredaktør av The Norton Anthology of English Literature. Abrams fortale senere at Bloom var en «skremmende» student, «mer talentfull enn noen annen jeg hadde sett. Han hadde den ekstraordinære evnen til å lese en bok nesten like raskt som du kan bla om sidene, og ikke bare lese men praktisk talt memorere boken.» Bloom ble bachelor of arts i 1952, fortsatte på Yale og fikk sin ph.d. i 1956. Han har siden blitt ved Yale.
I 1959 giftet han seg med Jeanne Gould. De har to sønner, Daniel Jacob og Daniel Moses, hvorav den ene er sterkt funksjonshemmet.
Blant kritikere regner Bloom Northrop Frye som sin fremste forgjenger. I et intervju med Imre Slausinszky i 1986 sa han: «Jeg har forsøkt å finne en alternativ far i mr. [Kenneth] Burke som er en hyggelig mann og en sterk kritiker, men jeg slekter ikke på Burke, jeg slekter på Frye.» Bloom startet sin karriere med å forsvare ryktet til de høyromantiske poetene fra tidlig 1800-tall mot kristne kritikere som var påvirket av forfattere som T.S. Eliot. Fremgangsmåten hans var kontroversiell: i den første boken, Shelley’s Mythmaking, anklaget han mange moderne kritikere for å lese (Percy Bysshe) Shelley slurvete. Etter en personlig krise på slutten av 60-tallet, ble Bloom svært interessert i Ralph Waldo Emerson, Sigmund Freud og de gamle mystiske tradisjonene gnostisisme, kabbala og hermetisme. Senere har han kalt seg en jødisk gnostiker: «Jeg bruker gnostisk i en svært vid betydning. Jeg kan ikke kalle meg noe, om ikke jødisk … Jeg er virkelig et produkt av jødisk kultur, men jeg kan ikke forstå at en Jahve eller en Gud som skal være allmektig og allvitende, kan tillate de nazistiske konsentrasjonsleirene og schizofreni.»
Etter denne krisen startet han å skrive en serie av bøker som tar for seg hvordan poeter kjemper for å skape sine egne individuelle poetiske visjoner, uten å bukke under for innflytelsen av tidligere poeter som inspirerte dem til å skrive. I introduksjonen til den første av disse bøkene, som omhandler William Butler Yeats, formulerer Bloom grunnprinsippene til sin nye kritiske tilnærming: «Slik jeg ser det er poetisk innflytelse en variant av melankoli eller det freudianske angst-prinsippet.» En ny poet blir inspirert til å skrive ettersom han har lest og beundret poesi av en tidligere poet, men denne beundringen blir til harme når den nye poeten oppdager at alt han ønsker å si allerede er sagt av disse poetene han forgudet. Poeten er skuffet fordi han «kan ikke være Adam tidlig om morgenen. Det har vært for mange Adamer, og de har navngitt alt.»
For å unnslippe denne psykologiske hindringen, må den nye poeten overbevise seg selv om at tidligere poeter har trått feil et sted og mislyktes i sine visjoner, og dermed gjøre mulig at han kan ha noe å tilføye tradisjonen allikevel. Den nye poetens kjærlighet til sine forbilder endrer seg til motstand: «Opprinnelig kjærlighet til forgjengerens poesi blir raskt omformet til en endrende konflikt som individuasjon er avhengig av.». Boken som fulgte Yeats, The Anxiety of Influence ble påbegynt i 1967 og presenterer Blooms nye doktrine i systematisk form. Her forsøker han å spore den psykologiske prosessen en poet følger for å bryte løs fra sine forgjengere og nå frem til sin egen poetiske visjon. Bloom skiller klart mellom «sterke poeter» som gjør «sterke feillesninger» av sine forgjengere og «svake poeter» som kun gjentar ideene til forgjengerne som om disse var en slags doktrine. Han beskriver denne prosessen som en serie av «endrende forhold» som enhver sterk poet gjennomgår i løpet av sin karriere. Map of Misreading fortsetter der The Anxiety of Influence ender, ved at Bloom gjorde flere bearbeidelser av sitt system av «endrende forhold». I Kabbalah and Criticism forsøker Bloom å benytte et esoterisk fortolkningssystem fra luriansk kabbala som et alternativ til å kartlegge poetisk innflytelse. Figures of Capable Imagination er en samling artikler Bloom hadde skrevet i løpet av arbeidet med bøkene om litterær påvirkning. Han avsluttet denne perioden av intens kreativitet med nok en monografi; en stor studie av Wallace Stevens, en forfatter han ifølge et intervju fra tidlig 1980-tall identifiserte seg mer med enn noen annen poet på dette stadiet av sin karriere.
Blooms interesse for fantasy-romanen A Voyage to Arcturus av David Lindsay, førte til at han tok fri fra kritikken en kort periode for å forsøke å skape en oppfølger til Lindsays roman; The Flight to Lucifer. Dette er Blooms eneste offentliggjorte skjønnlitterære forsøk. Selv om ikke anmeldelsene var fullstendig nedslående, slo han den selv rask fra seg og innrømmet at den var for tynget av forfatterens bevisste teoretiske interesse for fabellitteraturens egenart.
I The American Religion gjennomgår Bloom de viktigste variasjonene av protestantisk og etter-protestantisk religiøs tro i USA, og hevder at de forskjellige retningene har mer til felles med gnostisisme enn med historisk kristendom når det gjelder hvilket psykologisk grep troen har på sine tilhengere. I 1994 ga Bloom ut The Western Canon (Vestens litterære kanon) som er en gjennomgang av de forfatterne Bloom anser å være de sterkeste i (vestlig) litteraturhistorie og der ingen forfatter overgår William Shakespeare. Boken inneholder en introduksjon og konklusjon som uttrykkelig angriper fremveksten av ideologibasert litteraturvitenskap innen (amerikansk) akademia. Det som derimot fikk størst oppmerksomhet var den medfølgende listen over verk fra antikken frem til i dag, der Bloom presenterer sin store kanon av litterære klassikere og verk som kan være kandidater til en slik status.
Blant Blooms mest kjente elever er Camille Paglia og Naomi Wolf.
Bombo Calandula
Bombo Madalena Calandula (født 23. februar 1983) er en angolansk profesjonell håndballspiller som spiller for den angolanske håndballklubben Atlético Petróleos Luanda. Hun spiller i posisjonen strek, og er også en del av det angolanske håndballandslaget.
Calandula deltok med landslaget i OL 2008. Hun ble dessuten tatt ut til å representere Angola i Håndball-VM 2011 for kvinner i Brasil.
Anja Byrial Hansen
Anja Byrial Hansen (født 1. november 1973) er en dansk håndballspiller som deltok i de olympiske leker 1996 i Atlanta.
Hansen ble olympisk mester i håndball under OL 1996 i Atlanta. Hun var med på det danske damelandslaget som vant håndballturneringen foran Sør-Korea og Ungarn.
Gorkijparken
Gorkijparken er en park i Moskva i Russland. Parken ble åpnet i 1928 og er oppkalt etter forfatteren Maksim Gorkij.
Nevada
Nevada er en delstat i USA som ligger sørvest i landet. Den grenser til Oregon og Idaho i nord, Utah i øst, Arizona i sørøst og til California i sør og vest.
Venus and Mars
Venus And Mars er Wings' fjerde album og oppfølgeren til albumet Band on the Run, utgitt i mai 1975.
Nevada
Nevada er blant annet kjent for Las Vegas og Area 51. Den har fått kallenavnet «Silver State» etter de rike mineralforekomstene, først og fremst av sølv, som ble oppdaget på 1800-tallet.
Venus and Mars
Bakgrunn
Etter at to av medlemmene av gruppa hadde sluttet like før innspillingen av Band on the Run, måtte McCartney nå få inn to nye fjes for å gjenbygge gruppa. Han hyret inn den unge gitaristen Jimmy McCulloch og trommeslageren Joe English, og dermed kunne innspillingene starte.
Nevada
Nevada ligger øst for fjellkjeden Sierra Nevada som staten også har fått sitt navn etter. Landskapet består til store deler av ørken og fjell og er tynt befolket. Området har vært befolket av indianere i over 20 000 år, og de første nybyggerne fra Europa kom på slutten 1700-tallet. Disse var først og fremst spanske misjonærer og pelshandlere. På 1800-tallet var det nybyggere og gullgravere som bosatte seg i området, og i 1848 avstod Mexico det til USA. I 1859 ble det gjort store sølvfunn i Comstock Lode, noe som resulterte i en stor økning i antallet nybyggere. I 1870-årene var det nedgangstider i sølvindustrien, og det ble da satset på kvegdrift. Da inntjeningen i begge disse næringene senere viste seg å ikke være god nok, ble mange byer forlatt, og en rekke spøkelsebyer ble resultatet. På begynnelsen av 1930-tallet vedtok delstatsforsamlingen lover som tillot prostitusjon og gambling. Det ble også innført nye lover som gjorde det enklere å inngå ekteskap og skilsmisse. Dette førte til at kapital fra andre deler av USA ble investert i luksushoteller og kasinoer rundt byene Las Vegas og Reno. Turismen førte til et kraftig oppblomstring av økonomien, og den tradisjonelle industrien fikk et oppsving da den fikk tilgang til billig strøm da Hooverdammen i Coloradoelven ble bygget. Mesteparten av befolkningen bor i området rundt Las Vegas og Reno. De store, folketomme områdene i staten har blitt brukt til militære formål som prøvesprenging av atomvåpen.
Geografi
Nevada består av mange fjell, og det finnes over 150 fjellkjeder i delstaten, blant annet Sierra Nevada på grensen mellom Nevada og California. Mange av fjelltoppene stiger over 3000 moh. Store deler av Nevada er tørt og består av ørken, og det svært tørre området Great Basin dekker mesteparten av delstaten. Sørlige deler av Nevada dekkes av Mojaveørkenen, som strekker seg over grensen fra California.
Elva Humboldt i det nordlige Nevada starter i Humboldt Wells i Elko County øst i delstaten og munner ut i Humboldt Sink vest i delstaten, nordøst for Reno. Coloradoelva går langs grensen mellom Nevada og Arizona, hvor Hooverdemningen er bygd. Den kunstige innsjøen Lake Mead har blitt demmet opp på grunn av demningen. Lake Mead er den største menneskeskapte innsjøen i verden og USAs største vannreservoar. Innsjøen ligger øst for Las Vegas. Andre store innsjøer i Nevada er Tahoesjøen vest for Carson City, på grensa mellom Nevada og California, og Pyramide Lake nord for Reno.
Venus and Mars
Utgivelse
Det var knyttet store forventninger til Venus And Mars etter det enormt suksessfulle Band on the Run-albumet. Og forventningene ble til en viss grad innfridd.
Nevada
Klima
Nevada er den tørreste delstaten i USA. På grunn av Nevadas beliggenhet i ørkenen er det forholdsvis varmt om sommeren. Om vinteren er det mildt i de sørlige områdene, mens de nordlige områdene av delstaten er kaldere og lengre.
Venus and Mars
Utgivelse
Som en smakebit på hva som skulle komme, ble «Listen to What the Man Said» lansert som singel. Den føyk rett til topps på de amerikanske hitlistene og bidro til at også albumet fikk en god start på sin listevandring. Albumet noterte seg for topplasseringer i både USA, England og Norge.
Nevada
Flora og fauna
I Nevadas skogområder vokser det ulike typer furutrær, blant annet Pinus monophylla, Nevadas offisielle delstatstre. Kreosotbusker er vanlige i det sørlige Nevada, og Artemisia tridentata er også vanlig i mange deler av delstaten. Ulike blomster, som gudeblom og ulike fioler, er også vanlige. Planter fra slektene Prosopis og Yucca er vanlige, og over 30 ulike kaktusarter finnes også i Nevada.
Venus and Mars
Utgivelse
Men på tross av den kommersielle suksessen: kritikerne var ikke like fornøyd med dette albumet som de hadde vært med forgjengeren. Men likevel regnes Venus and Mars som Wings' nest beste album etter Band on the Run.
Nevada
Flora og fauna
Noen av de større pattedyrarter i Nevada er tykkhornsau, gaffelbukk og ulike typer hjorter, blant annet mulhjort. Det finnes også rundt 250 svartbjørner på Nevada-siden av Tahoesjøen. Delstaten er også hjem til flere kaninarter og andre gnagere. Det finnes også små områder med snøgeit, og rovdyr som prærieulv, rødgaupe og puma finnes også i staten. I ørkenområdene ulike krypdyr, blant annet gekkoer, paddeiguaner, landskilpadder og flere ulike klapperslanger.
Venus and Mars
Sporliste
Alle komposisjoner av Paul McCartney, dersom ikke annet er oppgitt.
Nevada
Flora og fauna
Nevadas delstatsfugl er fjellblåfugl. Andre fuglearter i Nevada inkluderer salviejerpe, ulike dykkerarter, trompetersvane og vaktel. Vanlige fiskearter i Nevada er lakseabbor, svart lakseabbor og andre lignende fiskearter, ørret og noen mallearter.
Byer
Den største byen i Nevada er Las Vegas. Størsteparten av befolkningen i Nevada bor i områdene rundt Las Vegas og Reno og Carson City. Over to tredjedeler av Nevadas nesten tre millioner innbyggere bor i Clark County, fylket hvor Las Vegas ligger.
Før-europeisk tid
Før europeerne utforsket området av det som i dag er Nevada, var området bebodd av innfødte amerikanere, blant annet av paiute-, shoshone- og washoefolkene.
Europeisk utforsking
De første europeerne som utforsket Nevada-området, var fra Spania. De kalte området ‘’Nevada’’ (‘’snøfall’’) på grunn av snøen som la seg over fjellene Sierra Nevada om vinteren. Senere ble området underlagt Ny-Spania Misjonærer og pelshandlere dro også til Nevada, blant annet en gruppe spanske fransiskanere, som fulgte ruten brukt av Francisco Garcés misjonsreiser fra New Mexico til California i 1775 og 1776. I 1825 ble nordre og sentrale deler av Nevada utforsket av pelshandlere fra Hudson Bay Company, og et par år senere ledet Jedediah Smith en gruppe amerikanske handlere inn i Las Vegas Valley og Great Basin. Flere handlere kom langs handelsruter fra Santa Fe og Los Angeles, og flere områder av Great Basin-ørkenen og Sierra Nevada ble utforsket.
1800-tallet
Da Mexico ble selvstendig fra Spania i 1821, ble Nevada en del av Mexico. I 1848, etter den meksikansk-amerikanske krigen og freden i Guadalupe Hidalgo, ble Nevada underlagt USA, og i 1850 ble området en del av Utah-territoriet. I 1949 ble en liten bosetting opprettet på Mormon Station (nå Genoa i Carson Valley vest i Nevada, sør for dagens Carson City). Området hadde svært få innbyggere inntil funnet av en stor sølvåre i 1959.
Gullrushet i California på midten av 1800-tallet gjorde at flere av de gamle handels- og utforskingsrutene i Nevada ble brukt av personer som kom fra østsiden av USA for å delta i gullrushet. Byen Virginia City sørøst for Reno vokste fram, og mange som dro mot California, slo leir her. Tilstrømmingen av skjerpere og bosettere gjorde at folketallet steg, og i 1861 ble Nevada skilt ut fra Utah-territoriet, og det nye Nevada-territoriet ble dannet.
Under den amerikanske borgerkrigen mellom 1861 og 1865 var det nyopprettede territoriet strategisk viktig. President Abraham Lincoln ønsket å innlemme territoriet som delstat, slik at han kunne få stemmene derfra til sitt gjenvalgsforsøk i 1864. I tillegg var Nevadas mineralforekomster viktige for unionen under krigen. Selv om Nevada bare hadde en femtedel av befolkningen som var nødvendig for å bli en delstat, godtok Kongressen ønsket, og i 1864, bare åtte dager før presidentvalget, ble den akseptert som USAs 36. delstat.
1900-tallet
På starten av 1900-tallet ble det igjen funnet sølv i Nevada, denne gangen i nærheten av Tonopah, og det ble funnet kobberårer i Ely og gull i Goldfield sør for Tonopah. Flere skjerpere kom deretter til Nevada, og jernbaner ble bygget til disse områdene for å frakte malm. Tilgang til jernbane og lave fraktpriser førte til en oppgang i kvegdrift, og rancheiere i Nevada begynte med større produksjon.
Etter den store depresjonen i 1930-årene begynte Nevadas overgang til moderne økonomi. I 1931 ble gambling lovlig i Nevada igjen, etter at den ble forbudt i 1909, og det ble enklere å inngå skilsmisse. Reno ble etablert som et turistsenter og et sted for kasinoer og gambling. Nevada ble satt i søkelys blant kriminelle, som kunne tjene på prostitusjon og gambling i delstaten. Byggingen av Hooverdemningen i Coloradoelva mellom 1930 og 1936 var også viktig for økonomien i det sørlige Nevada.
Økonomi
Kilde: The World Almanac 2008, side 45 og 555-587.
Justis
Nevada praktiserer dødsstraff. Metoden som brukes er giftsprøyte
Magne Rommetveit
Magne Rommetveit (født 27. april 1956 på Stord) er en norsk politiker som representerer Arbeiderpartiet. Han har vært stortingsrepresentant for Hordaland siden 2009. I stortingsvalget 2017 var han Arbeiderpartiets førstekandidat i Hordaland. Rommetveit var ordfører i Stord kommune fra 1992 til 2007 og var kommunalsjef for oppvekst og skole 2008–2009.