cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Skiskyting under Vinter-OL 2014 – Normaldistanse kvinner
15 km normaldistanse for kvinner var en av øvelsene i skiskyting under Vinter-OL 2014, og ble avholdt i Laura ski- og skiskytingkompleks 14. februar 2014.
Sykkelferge
Sykkelferge er et fergefartøy i en fergestrekning med kapasitet for å frakte et upresist antall sykler medregnet syklister og disses utstyr enten som ekstratilbud eller som vital del av fergefunksjonen. I eldre tid var pedalsyklene generelt oversett, passasjerfergene var sjeldent tilpasset frakt av sykler mens bilfergene ofte ikke hadde plass ved full last. Men i de siste tiårene har syklene vunnet terreng ved å bli en viktig faktor i planmessig utforming av fremtidige ferger.
Sykkelfergen
I den svenske vestlandskystbyen Göteborg ble en ny fergestrekning åpnet mellom Stenpiren og Lindholmspiren på tvers av Göta älv med to pendelferger i 2015, «Älveli» og «Älvfrida» som har gjennomgående salong som tillatt opptil 80 sykler medregnet syklister som i en bilferge. En tredje ferge, «Elvy», settes inn i sambandet i november 2019 som en 32,99 meter lang og 8,71 meter bred ferge med plass for 300 passasjerer eller 80 sykler. Siden starten har sambandet vært en suksess.
Etter hvert som regionale og nasjonale sykkelveger utbygges har det blitt vanlig å sette inn ferger som en del av transporttilbudet. Et eksempel på dette er den tyske Rheinhäuser Fähre (Rheinhäuser-fergen) mellom Speyer og Rheinhäusen over Rhinen. Sykkelvegen fra Bruchsal som del av Schönborn-Route stoppet mot fergekaien når man skal videre til Speyer. Den lokale fergen ved Speyer som het «Neptun», er karakterisk for sykkelferger ment for å frakte mange sykler med fergelem og et platt dekk med baugåpning eller endeåpninger så syklister kan trille sine sykler om bord og fra bord med minst mulig tidsforbruk.
Noen av sykkelfergene kunne være landgangsferger som ikke trenger fergekai eller brygge idet man kan landsette på en veirampe som skråer ned i vannet eller på strandlinjen. Et slikt eksempel er Black Tor Ferry, en fergestrekning i tidevannselven River Camel ved byen Cornwall i England, som fraktet passasjerer og syklister mellom fergestedene Padstow og Rock.
Norge
I Norge finnes det passasjerferger som tillatt frakt av sykler med få besværligheter som Oslo-Fergene fram til oktober 2021, som siden 1989 med «Oslo XI» som den første av til sammen fire 236-passasjeres ferger fraktet syklister ut til øyene i Indre Oslofjord. De erstattes med elektriskdrevne ferger, «Oslofjord» fra I til IV fra januar 2022 som vil fortsette med å frakte syklister med hjelp av baugåpninger og brede gangveier.
En liten ferge i Tønsberg kommune trafikkerer den korteste strekningen i Norge mellom Husvik og Husøy hver sommer, M/F «Ole III», er i stand til å frakte sykler liksom passasjerer som en åpen ferge med et påkjøringsdekk som en kan trille sin sykkel på og av. «Ole III» bygd av Husøy mek. Verksted for Sem Kommune i 1974 er en liten, men sjarmerende småferge som i løpet av året 2021 fraktet over 24,000 personer over Husøysundet.
Eldre ferger og utrangerte båter blir også tatt i benyttelse for frakt av sykler som den norske Sykkelfergen, en fiskebåt bygd i tre under navnet «Ballstadgutt» i Lofoten som frakter syklister forbi Nappstraumtunnelen med sin sjørute fra Nusfjord til Ballstad. Opptil 12 syklister kan komme om bord siden 2019.
TRXD
TRXD er en norsk produsentduo som består av Truls Dyrstad (født 25. januar 1995) og David Atarodiyan (født 24. januar 1992), henholdsvis fra Mandal og Oslo. Navnet kommer fra sammensetningen «Truls x David», og skal representere dem begge.
Tamara Haggerty
Tamara Haggerty (født 29. april 1996 i Haarlem) er en nederlandsk håndballspiller som spiller for den tyske klubben.
TRXD
Karriere
Truls Dyrstad startet sin musikkinteresse som ung, og spilte gitar før han i senere tid begynte å produsere musikk. David Ataroiyan begynte ikke å lage egen musikk før i tenårene, men sluttet i jobben sin og dro på habitus til utlandet. Begge har studert ved UiA.
TRXD ble signert hos Warner Music Norge (2016) etter å ha fått oppmerksomhet for sine remixer av musikknettsteder som blant annet amerikanske Billboard. De slapp sin første singel «Wherever You Go (feat. Hilde)» i april 2016, og låten solgte til dobbel platina innen utgangen av året. Låten lå på VG-lista i over syv uker, noe som fikk dem inn på VG-lista-turneen 2016. Duoen lager EDM-musikk, men synger ikke på sine egne låter. De samarbeider derfor ofte med andre artister, låtskrivere og vokalister.
I 2017 slapp de sin tredje singel «Our City» (feat. Emilie Adams) som med over 17 millioner strømminger på Spotify solgte til platina i Norge. Samme år slapp de også med singlene «Venn» og «Crazy».
Duoen opptrådte på by:Larm samme år, i tillegg til VG- lista top 20, Forza festivalen og på P3 Christine Live flere ganger.
Diskografi
Singler
Zhao Zihan
Zhao Zihan (født 4. september 1993) er en kinesisk vannpolospiller.
Hun representerte Kina under Sommer-OL 2016 i Rio de Janeiro, der hun endte på syvendeplass med det kinesiske landslaget.
Sidney Cross
Sidney Cross (født 5. januar 1891, død 7. oktober 1964) var en britisk sportsutøver som deltok under de olympiske leker 1912 i Stockholm og 1920 i Antwerpen.
Mount Beauty (Victoria)
Mount Beauty er en by i delstaten Victoria i Australia. Den ligger 346 kilometer nordøst for delstatshovedstaden Melbourne og er del av lokalstyret Alpine Shire.
Sidney Cross
Cross vant en olympisk bronsemedalje i turn under OL 1912 i Stockholm. Han var med på det britiske laget som kom på tredjeplass i lagkonkurransen i mangekamp bak Italia og Ungarn. Det var fem lag fra fem nasjoner som var med i konkurransen som ble arrangert på Stockholms stadion. Det var mellom 16 og 40 deltakere på hvert lag. Åtte år senere, under OL 1920 i Antwerpen, kom han på femteplass med det britiske laget i mangekamp
Anna Coleman Ladd
Anna Coleman Watts Ladd (født Anna Coleman Watts 15. juli 1878 i Philadelphia i Pennsylvania, USA, død 3. juni 1939 i Santa Barbara i California i USA) var en amerikansk billedhugger som hadde både private og større offentlige oppdrag. Hun ønsket selv at hennes skulpturer skulle være oppstilt i det offentlige rom, i gater og parker, tilgjengelig for flest mulig.
Mount Beauty (Victoria)
Byen ble grunnlagt i 1949 av State Electricity Commission of Victoria for å huse anleggsarbeidere på Kiewa Hydroelectric Scheme.
Mount Beauty ligger ikke langt fra skisportsanlegget Falls Creek og Mount Bogong som er Victorias høyeste fjell. De to bielvene som utgjør elva Kiewa renner sammen ved Mount Beauty før den renner nedover Kiewa Valley.
Anna Coleman Ladd
I tillegg til sin virksomhet som billedhugger, skrev hun to romaner, Hieronymus Rides (1912) og The Candid Adventurer (1913). Den første var en historisk fortelling, den andre en samtidskomedie. De ble anmeldt da de ble publisert, men er lite omtalt senere i litteraturen om Ladd.
Bakgrunn og utdannelse
Anna Coleman Watts var datter av velhavende amerikanske foreldre. De flyttet til Europa da hun var liten, og hun vokste opp i Paris, der hun fikk privatundervisning i språk, dans, pianospill, diksjon, historie og religion. Hun fikk sin første artistiske utdannelse ved en kunstskole nær Paris, mens hun ennå bodde hjemme hos foreldrene. Hennes formelle kunstutdannelse begynte da hun var rundt 20 år, i Roma. Hun har selv skrevet at hun der blant annet fikk kritikk av Auguste Rodin, som var en tidlig inspirasjon for henne.
I 1905 giftet hun seg med legen Maynar Ladd i Salisbury-katedralen i England. Paret bosatte seg deretter i hans hjemby Boston, der hun studerte tre år ved Boston Museum School under billedhuggeren Bela Pratt.
Kunst
Etter at ekteparet flyttet til Boston, ble Anna C. Ladd snart en anerkjent kunstner, som skapte både skulpturer av allegoriske figurer og skikkelser, og portrettbyster. Allerede før 1905 hadde hun begynt å få oppdrag. Senere laget hun blant annet en skulptur av den italienske skuespilleren Eleanora Duse og en portrettbyste av den russiske ballettdanseren Anna Pavlova.
De tidlige arbeidene hennes viser tydelig påvirkningen fra Rodin, og var utført i en stil som kalles poetisk eller romantisk realisme. Senere beveget hun seg over mot modernismen, med forenklede, glattere former. En kunsthistoriker, David M. Lubin, omtaler skulpturene hennes som nyklassisistiske, etterhvert med klare trekk av art deco. I en omtale av den bysten hun laget av Maria de Acosta Sargent i 1915, skriver forfatterne S. Romm og J. Zacher at den har: «fint detaljerte trekk med lang hals og overdrevent lange og slanke fingre, karakteristisk for Ladds elegante, om enn noe manierte stil».
Hun hadde et sterkt ønske om å skape skulpturer som kunne sees av mange, i det offentlige rom, gjerne utendørs, og hun stilte ut arbeider i parken Boston Public Garden, organiserte den første utendørs skulpturutstillingen i Philadelphia og ble invitert til å vise fem fontener på Verdensutstillingen i San Francisco i 1915. Flere av hennes bronseskulpturer ble vist på denne verdensutstillingen. Portrettbysten av Eleanora Duse var, ifølge utstillingskatalogen, én av dem.
Anna C. Ladd var en svært produktiv kunstner, hun var aktiv i samfunnslivet og hun grunnla the Guild of Boston Artists (norsk: Boston kunstnerforening).
Hun stilte ut sine verk på fellesutstillinger og hadde soloutstillinger, både i New York og Washington, i tillegg til i Boston. Etter et år i Paris under første verdenskrig, reiste hun tilbake til Boston og fortsatte sitt arbeid som billedhugger. Hun fikk blant annet i oppdrag å utforme et krigsminne, Manchester War Memorial, i 1924. Møtet med de ansiktsløse soldatene og deres lidelser påvirket i liten grad kunsten hun senere skapte. En kunstkritiker karakteriserte noe av verket hennes som «lystige nisser og alver som skaper glade fontener i hyggelige hager».
Portrettmasker for krigsskadede soldater
I 1917 reiste Anna C. Ladds mann til Europa for å tjenestegjøre i Frankrike for amerikanske Røde Kors. Han etablerte flere sykehus og velferdsstasjoner for kvinner og barn i Toul øst for Paris. Etter hvert reiste hun etter, for å lage ansiktsproteser for vansirede soldater som hadde fått ødelagt hele eller deler av ansiktet.
Francis Derwent Woods avdeling i London
I artikkelen i The Lancet skrev Derwent Wood at hans arbeid begynte der kirurgens arbeid sluttet. Kirurgen gjorde det som var mulig for å gjenopprette funksjon og lege sår. Billedhuggeren brukte deretter sin kompetanse til å fremstille masker som dekket den vansirede delen av ansiktet. Maskene var avtagbare, utført i tynne plater av forsølvet og malt kobber. De var individuelt tilpasset den enkelte soldat, og var basert på bilder og beskrivelser av soldaten slik han så ut før krigen. Masken ble malt i soldatens ansiktsfarge og festet med et par briller eller et bånd rundt hodet.
Anna C. Ladds klinikk i Paris
I løpet av første verdenskrig fikk flere enn 600 000 franske soldater skader som gjorde dem uføre eller vansiret for livet. I de skyttergravene som ikke hadde periskoper tilgjengelig, var soldatenes hoder og ansikter spesielt utsatt. 2,000 av de franske soldatene fikk skutt i stykker hele eller deler av ansiktet. Frankrike hadde ingen klinikk der disse soldatene kunne få hjelp, utover det rent medisinske, men de franske myndighetene ønsket å gjøre noe mer for å hjelpe, både medisinsk og med omskolering. I juli 1917, ble «The Bureau for the Reeducation of the Mutilated in France» (norsk: Kontoret for omskolering av de vansirede i Frankrike) opprettet i samarbeid med amerikanske Røde Kors. Anna C. Ladd leste Derwent Woods artikkel i The Lancet, og overbeviste amerikanske Røde Kors om å opprette en avdeling ved omskoleringsbyrået, der det kunne produseres ansiktsproteser for de vansirede franske soldatene. I løpet av den tiden det tok å organisere proteseklinikken, korresponderte hun med Derwent Wood, som sendte henne detaljerte beskrivelser av teknikkene hans avdeling brukte.
I desember 1917 ankom Anna C. Ladd Frankrike, og våren etter åpnet hun, i samarbeid med den kirurgiske avdelingen ved Harvard Medical School, et verksted for ansiktsproteser i latinerkvarteret i Paris. Hun hadde fire assistenter: Diana Blair fra Harvard Medical School og de engelske billedhuggerne Robert Vlerick, Jane Poupelet og Louise Brent.
Lüshi chunqiu
Lüshi chunqiu (kinesisk: 呂氏春秋, pinyin: Lǚshì chūnqiū) er et filosofisk oppslagsverk som ble til straks innen Kinas forening i Qinriket på 200-tallet f.Kr.. Tittelen kan oversettes til norsk som Hans eksellense/Herr Lüs vår- og høst-krønike eller  - annaler, og verket består av nedtegninger av en samling lærde under kansleren Lü Buweis ledelse.
Anna Coleman Ladd
Anna C. Ladds klinikk i Paris
Etter krigens slutt vendte hun tilbake til USA, tidlig i 1919. Klinikken fortsatte i et års tid under en annen leder før den stengte.
Lüshi chunqiu
Lü Buwei var den nest siste kansler av kongedømmet Qin før det ble keiserrike. Verket ble planlagt i 265 f.Kr., og påbegynt i 250 f.Kr. Ifølge etterordet var forfatterarbeidet ferdig den 11. august 239 f.Kr.
Zhang Weiwei
Zhang Weiwei (født 7. oktober 1990) er en kinesisk vannpolospiller.
Anna Coleman Ladd
Anna C. Ladds klinikk i Paris
Arbeidet hun utførte i Frankrike ble positivt omtalt både i medisinske tidsskrifter, i aviser og ukeblader. Hun ble tildelt en ærespris ved Tufts University i 1923 og utnevnt til ridder av Æreslegionen i 1931.
Zhang Weiwei
Hun representerte Kina under Sommer-OL 2016 i Rio de Janeiro, der hun endte på syvendeplass med det kinesiske landslaget.
Lüshi chunqiu
Da Lü Buwei døde i 235 f.Kr., var verket ferdig, skjønt ennå ikke i sin endelige form.
Anna Coleman Ladd
Ansiktsprotesene
Ladd fulgte Derwent Woods måte å skape masker. Prosessen begynte med at det ble tatt en gipsavstøpning av soldatens ansikt. Deretter ble det fremstilt en leiremodell av ansiktet, der de manglende delene var modellert så de passet med den eksisterende delen av ansiktet, og lignet bilder av soldaten fra før krigen. Den endelige masken ble produsert ved å dekke den aktuelle delen av leiremodellen med galvanisert kobber, cirka 0,08 cm tykk. Masken veide mellom 113 og 255 gram, avhengig av hvor stor del av ansiktet som skulle dekkes. Etter at masken var tilpasset, ble den malt med matt, vaskbar emaljemaling, som lignet mest mulig på soldatens naturlige hudfarge. Detaljer som øyenbryn og mustasjer ble fremstilt i tynn, strimlet metallfolie, som også ble malt for å se mest mulig naturtro ut.
Lüshi chunqiu
Verket består av 26 bøker: I 12 «ji» (opptegnelser) med 60 kapitler og et etterord; så 8 «lan» (betraktninger) med 63 kapitler, og deretter 6 «lun» (avhandlinger) med 36 kapitler.
Noen hovedpoenger
Lüchi chunqiu er en verdifull kilde for forståelsen av tidlig kinesisk kultur og dens verdier.
Anna Coleman Ladd
Ansiktsprotesene
Ettersom materialet i maskene var svært tynt, gikk det bare få år før de begynte å forfalle, men soldatene fortsatte å bruke dem også etter at de var blitt bulket og skadet. Det finnes ikke noe register over soldatene som fikk masker, eller informasjon om hva som skjedde når maskene ble ødelagt. Få, om noen, av maskene eksisterer. Ladds biograf, Sarah Crellin, antok de ble begravet med eierne.
Lüshi chunqiu
Noen hovedpoenger
Det er vanskelig å oppsummere Lüshi Chunqiu. Men John Knoblock og Jeffrey Riegel har listet 18 poenger som viktige:
Via Giulia
Via Giulia er en snorrett gate i Roma. Den ble anlagt på begynnelsen av 1500-tallet på oppdrag fra pave Julius II og bærer hans navn. Via Giulia er 1 km lang og med mange palasser og kirker på hver side.
Anna Coleman Ladd
Forfatterskap
Anna C. Ladd forsøkte seg også som forfatter, men hun skrev bare to romaner, Hieronymus Rides (1912) og The Candid Adventurer (1913). Den første var en historisk fortelling der handlingen foregår i 1400-tallets Tyskland. Den andre var en samtidskomedie, der en ung amerikansk kunstner slites mellom følelsene han har for sin unge, kvinnelige oppdragsgiver og for sin modell. David M. Lubin omtaler henne både som romanforfatter og billedhugger, men hun skrev ikke flere bøker. Ifølge bokdatabasen WorldCat er ingen av bøkene kommet i nye opplag, men The candid adventurer er utgitt som e-bok.
Ettermæle
Anna C. Ladds ektemann gjorde om sommerboligen deres i Beverly Farms, Massachusetts til museum for hennes kunst etter hennes død. Museet var åpent for publikum. Etter at også doktor Ladd døde, fortsatte en venn å vise Anna C. Ladds arbeider i mange år, men senere ble den store samlingen solgt på auksjon.
Flere av arbeidene hennes finnes i private samlinger og i museer, som fontener i private anlegg og i parken Boston Public Garden og som minnesmerker.
Hun er mer kjent for arbeidet med de rundt 100 portrettmaskene hun skapte for vansirede soldater i løpet av ett år, enn for sitt kunstneriske virke før, under og etter første verdenskrig.
The Smithsonian Institution's Archives of American Art har digitalisert og gjort tilgjengelig store deler av Ladds arkiv. Materialet omfatter fotografier, brev, dagbøker og andre tekster som dokumenterer hennes arbeid.
Wang Xinyan
Wang Xinyan (født 26. april 1991) er en kinesisk vannpolospiller.
Hun representerte Kina under Sommer-OL 2016 i Rio de Janeiro, der hun endte på syvendeplass med det kinesiske landslaget.
Paranhammus
Paranhammus er en slekt av biller som tilhører den artsrike underfamilien Lamiinae i familien trebukker (Cerambycidae).
Nikolaj Kiseljov (kombinertløper)
Nikolaj Fjodorovitsj Kiseljov (russisk: Никола́й Фёдорович Киселёв, født 25. oktober 1939, død 2005) var en sovjetisk kombinertløper. Han vant sølv under OL i Innsbruck i 1964. Kiseljov representerte hærens idrettslag (SKA) i Leningrad.
Paranhammus
Utseende
En middelsstor, slank, gulbrun trebukk med lange antenner. Dekkvingene har skarpt rettvinklede "skuldre" og en svart og en hvit flekk.
Levevis
Disse billene har larver som lever i død ved av løvtrær, ofte like under barken.
Utbredelse
Gruppen er utbredt på Filippinene.
Inger Lise Lund Stulien
Inger Lise Lund Stulien (født 30. november 1968) er ordfører i Åseral fra 2020. Hun representerer Arbeiderpartiet og går inn i sin første periode som ordfører. Tidligere har hun vært medlem av kommuestyret i perioden fra 2007 til 2011, men var deretter ikke politisk aktiv før hun i 2019 igjen engasjerte seg. Inger Lise Lund Stulien er utdannet ingeniør og jobbet før hun ble ordfører hos Eikås Hytter og Hus i Eiken.
Yoshiko Iwata
Yoshiko Iwata (født 27. mars 1971) er en japansk badmintonspiller.
Hun representerte Japan under Sommer-OL 2000 i Sydney, der hun ble utslått i andre runde i dobbel.
Zhang Jing
Zhang Jing (født 16. juni 1996) er en kinesisk vannpolospiller.
Peng Lin
Peng Lin (født 4. april 1995) er en kinesisk vannpolospiller.
Hun representerte Kina under Sommer-OL 2016 i Rio de Janeiro, der hun endte på syvendeplass med det kinesiske landslaget.
Anna Illés
Anna Illés (født 21. februar 1994) er en ungarsk vannpolospiller.
Hun representerte Ungarn i Sommer-OL 2016 i Rio de Janeiro, der hun endte på fjerdeplass med det ungarske landslaget.
Yim Kyung-jin
Yim Kyung-jin (født 23. april 1978) er en sørkoreansk badmintonspiller.
Mark Jones (historiker)
Mark Jones (født 1981) er en irsk historiker. Jones har sin utdannelse ved University of Cambridge. Trinity College (Dublin) og ved European University Institute i Firenze, hvor han tok doktorgrad i historie. Han er forsker ved Freie Universität Berlin og University College Dublin.
Yim Kyung-jin
Hun representerte Sør-Korea under Sommer-OL 2000 i Sydney, der hun ble utslått i andre runde i dobbel.
EM i kortbaneløp på skøyter 2021
EM i kortbaneløp på skøyter 2021 ble arrangert i Gdańsk i Polen fra 22. til 24. januar 2021.
Haruko Matsuda
Haruko Matsuda (født 11. januar 1972) er en japansk badmintonspiller.
Hun representerte Japan under Sommer-OL 2000 i Sydney, der hun ble utslått i andre runde i dobbel.
Vansbrosimningen
Vansbrosimningen eller Vansbrosimmet er en årlig konkurranse i langdistansesvømming i åpent vann som foregår i Vansbro kommune i Dalarnas län i Sverige siden 1950. Deltakerne svømmer 3 000 meter, herav 2 000 meter medstrøms i Vanån og 1 000 m i motstrøms i Västerdalälven.
Det første året, i 1950, deltok ti personer, hvorav ni fullførte. Fram til og med 1955 ble det ikke kåret noen vinner, men fra 1956 ble Vansbrosimningen en konkurranse. De første vinnerne var Göran Åberg (Örebro SS) og Elsa By (Falu SS).
I 1972 ble En Svensk Klassiker innført, hvor Vansbrosimningen inngår sammen med Vasaloppet, Engelbrektsloppet, Lidingöloppet og Vätternrundan. I 2010 var det 6 707 startende i hovedløpet i Vansbrosimningen.
Svømming under Sommer-OL 2016 – 100 meter butterfly kvinner
100 meter butterfly for kvinner under Sommer-OL 2016 fant sted i Estádio Aquático Olímpico i Rio de Janeiro den 6. august og 7. august 2016.
Eksterne lenker
Offisiell resultatside
Pseudorsidis
Pseudorsidis er en slekt av biller som tilhører den artsrike underfamilien Lamiinae i familien trebukker (Cerambycidae).
Nesnalobben
En nesnalobb er en vintersko laget av ullfilt, der sålen er en blanding av plast og  gummi. Tidligere var forskjellige varianter av denne skoen noe som de fleste med sauehold rundt i Norge laget selv.
Det var Nesna fabrikker som startet med produksjon av Nesnalobben i Nesna kommune på Helgeland i Nordland i 1955. Opprinnelig foregikk en liten del av produksjonen i fabrikkens lokaler. Fabrikken hadde knyttet til seg en rekke enkeltpersoner som gjorde det meste av produksjonen i sine hjem. Det var særlig mye kvinner som var tilknyttet fabrikken som produsenter. Fabrikken skapte hjemmearbeidsplasser til folk i Nesna og omkringliggende kommuner.
Nye Nesna fabrikker overtok fabrikken og produksjon av Nesnalobben da Nesna fabrikker gikk konkurs i 1988. Fabrikken lå i Nesna helt frem til den i årene 2003-2007 ble av økonomiske årsaker ble flyttet til byen Tartu i Estland.
Opphav
Nesnalobben har opphav fra bygdene på Helgeland. Det var lang tradisjon på ullsko i forskjellige varianter, de fleste steder som vinterfottøy. Saueull ble brukt for å lage skoene. Det var dyrt å investere i sko lagd av profesjonelle skomakere, dermed var alt man kunne lage selv med egne ressurser bra for å styrke livsgrunnlaget. Bummer, lobber eller ullsko var noe de fleste i bygdene med sauehold rundt i landet laget. Ullskoene i Nord-Norge ble mest produsert for eget bruk og var en del av husholdsøkonomien. De ble i liten grad produsert for salg da det var en omstendelig og tidskrevende arbeidsprosess.
Skulpturstopp
Skulpturstopp er et kunstprosjekt på Østlandet, initiert og drevet av Sparebankstiftelsen DNB. Målet med Skulpturstopp er å bidra til økt bevissthet og kunnskap om kunst ved å plassere kunstverk av samtidskunstnere i norske lokalmiljøer.
Nesnalobben
Forspill
Det var stor skomangel og overskudd på ull under 2. verdenskrig, og derfor ble hjemmelagde ullsko meget populære i denne perioden. Labber, bummer og ullsko ble laget av tovet saueull, også kalt filt. Den ble klipt til etter mal, og deretter sydd i rutemønter, kalt «stegget», slik at filten ble sterkere. Skoene ble deretter montert på en lest og sydd sammen. Det førte til en form som lignet på kommager eller hudsko. Skoene ble foret innvendig, og det ble sydd på pyntebånd langs kantene utvendig. Deretter ble det videreutviklet egne modeller slik at skoene fikk et personlig preg.
Det det var under et besøk i hjembygda Bardal i 1945 at Åsbjørg Paulsen lærte å lage slike bummer. Det var ei dame fra Korgen (Anna Christine Jacobsen født 8.nov 1881) som var læremester. Da Paulsen kom hjem til Nesna igjen, begynte hun å lage slike ullsko. Hun utviklet en egen modell hvor blant annet hælsømmen fikk en bøy så den ikke skulle irritere leggen.
Skulpturstopp
Skulpturstopp springer ut fra et formidlingsprosjekt som Lillehammer Kunstmuseum gjennomførte i 2007 med støtte fra Sparebankstiftelsen DNB. Formidlingsprosjektet «Kunst som finnes» ønsket å gjøre folk oppmerksom på den kunsten som fantes i lokalmiljøet og utenfor de tradisjonelle kunstinstitusjonene. Lillehammer Kunstmuseum registrerte og dokumenterte i den forbindelse kunstverk både i Oppland og Hedmark. Én av erfaringene fra «Kunst som finnes» var at omfanget av kvalitetskunst i lokalmiljøet var lite. Dette ønsket Sparebankstiftelsen DNB å gjøre noe med. De dannet en arbeidsgruppe med Svein Olav Hoff og Birthe M. Selvaag fra Lillehammer Kunstmuseum, Anders Bjørnsen og Sissel Karlsen fra Sparebankstiftelsen DNB, og kurator Maaretta Jaukkuri. Arbeidsgruppen utviklet idéen om prosjektet «Skulpturstopp».
Nesnalobben
Forspill
Etter hvert havnet labbene til Paulsen hos noen slektninger av henne i Trondheim. Det var her Britt Løfwander, som jobbet som omreisende selger, oppdaget disse. Hun prøvde da å skaffe seg slike lobber, men det viste seg å være vanskeligere enn hun trodde.
Ny fabrikk planlegges
Fru Løfwander mente det måtte være et større marked for de nordnorske lobbene. Hun så for seg en mer storstilt produksjon med 7000 par produsert hver måned. Løfwander kontaktet daværende ordfører i Nesna kommune, Einar Enga, som syntes ideen var god. Da startet prosessen med å overbevise departementfolk og lokal politikere. Det ble dannet et andelslag 15. oktober 1952 der formålet var: «industriell produksjon av “nesnalobben”, samt annen produksjon eller virksomhet som måtte høve for laget».
Skulpturstopp
Kunstnerne velges av et kunstnerisk råd som består av Sune Nordgren og Hanne Beate Ueland, og Anders Bjørnsen og Birthe M. Selvaag fra Sparebankstiftelsen DNB.
Nesnalobben
Ny fabrikk planlegges
I 1951 hadde stortinget vedtatt et storstilt Utbyggingsprogram for Nord-Norge. Allerede i 1952 hadde pådriverne bak Nesna Fabrikker søkt Utbyggingsfondet om lån.
Nesna fabrikker starter
Nesnalobben ble satt i fabrikkproduksjon i 1955. Den var helt fra starten desentralisert. Hovedoppgaven i fabrikken var å klippe ullfilten opp etter mål. Fabrikken hadde ikke syersker stasjonert i lokalet, og måtte derfor sende lobbene til syersker som satt i sine hjem på bygdene på Helgeland. Mønstre og tunger ble sydd på lobbene hjemme til arbeiderne. Der ble de sydd sammen for så å bli sendt tilbake til fabrikken for montering av såle og lisser, og plastsålen ble lagt på med pensel. De ble deretter sendt ut til kundene.
Senere ble også monteringen flyttet til Nesna Fabrikker. Kun et fåtall personer var ansatt på selve fabrikken. Der ble delene til lobben skåret til av importert filt. Tøyet som nesnalobben ble laget av var sellull. Disse kom i store ruller levert til kaiet på Nesna. Rullene kunne veie opptil 120 kg og de ble dratt opp på handvogner til lokalet som lå ca.100 meter fra kaiet. På fabrikken jobbet det mest menn, mens kvinnene drev med hjemmeproduksjon.
Noen ektepar gikk etterhvert sammen om arbeidet hjemme. Ulempen med denne typen arbeid var støvet fra filten, limlukt og ensformige bevegelser. Kanskje særlig for kvinner var lobbarbeidet eneste arbeidstilbud. Slik kunne familiene bli boende på småbrukene sine, fiske litt, ha noen dyr og likevel skaffe nødvendig kapital.
Krisztina Garda
Krisztina Garda (født 16. juli 1994) er en ungarsk vannpolospiller.
Nesnalobben
Nesna fabrikker - gode år
De første årene gikk fabrikken med underskudd, men ved inngangen til 1960-tallet gikk det bedre. På midten av 1970-tallet var nesnalobben blitt god butikk. Årsomsetningen var på ca. 50 000 par. I 1976 satt 200 mennesker hjemme på småbrukene sine i 12 kommuner på Helgeland og sydde for Nesna Fabrikker. Kun 18 personer var ansatt på selve fabrikken. I en rangering av industribedrifter etter overskudd i prosent av omsetningen lå Nesna Fabrikker på en femteplass i 1979. Nesnalobben fikk god PR da den norske OL-troppen i Lake Placid i 1980 hadde nesnalobber på føttene.
Krisztina Garda
Hun representerte Ungarn under Sommer-OL 2016 i Rio de Janeiro, der hun endte på fjerdeplass med det ungarske landslaget.
Nesnalobben
Nesna fabrikker - gode år
1980 ble et toppår for Nesna Fabrikker da det ble solgt over 103 000 par lobber og de i tillegg fikk utmerkelsen «Årets bedrift i norsk næringsliv». Omsetningen steg ytterlig i kjølvannet av prisen og i 1981 ble det solgt 125 000 par lobber. I 1981 hadde Nesna Fabrikker et overskudd på 2 millioner kroner men etter dette begynte det å gå nedover.
Nesna fabrikker - vanskelige år og konkurs
Norge ble på 1980-tallet preget av økonomisk turbulens. Det samme kan sies om situasjonen for Nesna Fabrikker. Her ebbet gullalderen ut i 1982 med sviktende etterspørsel og permitteringer. Krisen kan sees i sammenheng med en allmenn innstrammingsperiode i norsk økonomi.
Nesnalobben møtte konkurranse og i 1981-1982 ble det opprettet to nye fabrikker i Norge som produserte lobber, men de ble aldri noe virkelige konkurrenter da de fort gikk konkurs på grunn av manglende etterspørsel. Den største konkurrenten kom fra Korea der de produserte den såkalte «Snow-jogen». Disse ble store på markedet da de var mye billigere enn lobben og i tillegg hadde et mer moderne design.
Høsten 1982 og vinteren 1983 var svært mild, noe som gjorde at salget minket drastisk og i 1983 ble det kun solgt 9000 par. I julen 1983 ble de siste to arbeiderne ved fabrikken permittert. Det ble gjort iherdige forsøk på å opprettholde produksjon ved å utvikle nye produkter. Både en innetøffel og en «After-ski»-modell ble laget i 1984.
Enda en ny mild vinter gjorde det enda verre for salget og i 1985 lå 30 000 par lobber på lager. Fabrikken var på randen av konkurs. I 1988 var konkursen en realitet og det ble foretatt tvangsauksjon. På hylla lå det 23 000 par usolgte lobber.
Nye Nesna fabrikker
Ikke lenge etter konkursen ble det tatt initiativ til ny oppstart. Denne gangen i regi av Nye Nesna Fabrikker. Produksjonen ble modernisert og eierskapet endret, men lobbproduksjonen fortsatte.
Frem mot årtusenskiftet solgte lobben jevnt, men med varierende omsetning, blant annet avhengig av hvor kald vinteren var. I 2003 var etterspørselen ekstra stor. Lobben var blitt trendy og før jul gikk lageret tomt.
Nesnalobben utvandrer til Estland
I 2003 flyttet ledelsen ved Nesna Nye Fabrikker deler av virksomheten til Estland. Høsten 2004 ble produksjonen på Nesna lagt ned for godt. Kontrollen av skotøyet, ordremottak, pakking, salg og sending foregikk fortsatt på Nesna. Våren 2007 var lobbens tid på Nesna forbi. Nye Nesna Fabrikker solgte maskinene og restlageret til fabrikken i Estland.
I dag er bedriften flyttet til nye lokaler i Estland, nærmere bestemt Soleest OU i Tartu, cirka 2 timer med bil sør for Tallinn. Det blir fremdeles brukt de samme maskinene og de produserer produktene på samme måte som det ble gjort på Nesna før utflaggingen. Bedriften i Estland består av 250 ansatte. Daglig leder og direktør i Estland er Leida Kikka.
Nesnalobben forekommer nå i fire varianter: Den originale modellen, Polarlobben, Gerhard og After-Skiing, alle i både grå, sort og rød utgave.
Rjukanhallen
Rjukanhallen er en idrettshall som ligger i tilknytning til Rjukan barneskole, i bydelen Tveito på Rjukan. Hallen har overliggende tribune på langs. Hallen var kjent som Rjukan ILs lekestue i håndballens storhetstid på Rjukan, og var en fryktet arena da Rjukan var et av de beste lagene i Norge. Det er fortsatt hjemmehall for håndballen.
Orsolya Kasó
Orsolya Kasó (født 22. november 1988) er en ungarsk vannpolospiller.
Hun representerte Ungarn under Sommer-OL 2016 i Rio de Janeiro, der hun endte på fjerdeplass med det ungarske landslaget.
Joanne Davies
Joanne Davies (født 10. september 1972) er en britisk badmintonspiller.
Nicolae Manolescu
Nicolae Manolescu (født Nicolae Apolzan, 27. november 1939 i Râmnicu Vâlcea) er en rumensk litteraturkritiker, -historiker, essayist, universitetsprofessor, som per 2017 er formann for Romanias forfatterforening. Han er medlem Det rumenske akademi siden 2013. Han er ansett for å være en av de viktigste rumenske litteraturkritikerne i de seneste årtier.
I 2006 ble han ambassadør ved Romanias faste delegasjon til UNESCO. Per oktober 2016 var han ikke lenger i denne stillingen.
I perioden 1992-1996 var han senator for Sibiu-valgkretsen.
Foreldrene hans var gymnaslærere, og faren hans var i en periode skoleinspektør, men i 1953 ble begge foreldrene arrestert av politiske grunner, og Manolescu ble adoptert av morens foreldre og tok deres etternavn. Han gikk på gymnas i Sibiu og Râmnicu Vâlcea, og kom inn i 1956 på Fakultetet for litteratur ved Universitetet i București, men ble utvist i 1958, da de fant ut hvem foreldrene hans var. Han kom inn på en teknisk filmskole, men fikk ikke lov til å begynne på studiene da de fikk vite at han var blitt utvist fra Universitetet av politiske grunner. I 1959 fikk han igjen lov til å studere litteratur ved Universitetet i București, og han tok avsluttende eksamen i 1962. Ved studieavslutning ble på den tiden ble alle tildelt arbeidsplass av staten, og han ble tildelt arbeidsplass som lærer på en skole i Fetești, og senere på Det pedagogiske institutt i Târgu Mureș, men valgte å være frilans litteraturkritikker for tidsskriftet Contemporanul isteden. I 1963 ble han ansatt som timelærer for rumensk språkhistorie ved Universitetet i București, og fikk senere fast stilling som vitenskapelig assistent og senere ble han forfremmet til lektor. Etter den rumenske revolusjonen i 1989 ble han igjen forfremmet, til slutt til professor. Per mars 2013 var han pensjonert fra professorstillingen.
Han er direktør av litteraturtidsskriftet România literară.
Han har en tre år yngre bror. Han har vært gift tre ganger (første gang i 1961), og har to barn, en sønn og en datter.
Han prøvde å bli utnevnt som representant for Convenția Democratică som kandidat ved presidentvalget i 1992, men tapte for den som skulle bli valgt som statspresident, Emil Constantinescu. I 1996 var han igjen kandidat i presidentvalget, fra den såkalte Nasjonalliberale Allianses side, men fikk kun 0,71% av stemmene.
Carl Roosen
Carl Bonaparte Roosen (født 8. oktober 1800 i Arendal, død 15. februar 1880 i Kristiania) var en norsk offiser, kartograf og sosial reformator.
Han var sjef for Trondheim ingeniørdetasjement. Han hadde interesser innenfor flere områder og var arbeidet spesielt for skisportens fremme i Trøndelag. Han tok han mye initiativ til å bygge arbeiderboliger på Kalvskinnet og i Kolonien på Lademoen. I tillegg var han med på å stifte Trondheims Arbeiderforening. En av sakene han kjempet imot var anonseprivilegium i Adresseavisa, fordi han mente det var imot ytringsfriheten. En annen sak han kjempet for var å beholde 17. mai som en nasjonal festdag. Han var også arkeologisk og historisk interessert, han mente da at Nidarosdomen ikke skulle gå igjennom en restaurering, fordi han mente Domkirken skulle fortelle sin egen historie.
Kaptein Roosens vei er oppkalt etter Kaptein Roosen, og krysser Møllebakken to ganger. Veien befinner seg vest for Trondheim, den går forbi Fagerlia og fortsetter opp mot bymarka og slutter noen hundre meter i fra golfbanen, i en rundkjøring.
Ferrari F355
Ferrari F355 (1994–1999) var en to-seters sportsbil laget av italienske Ferrari som en videreutvikling av Ferrari 348. Den ble i 1999 avløst av Ferrari 360.
Den hadde en 3,5-liters V8 med fem ventiler per sylinder som ga 380 hk. Tyske Bosch leverte bensininnsprøytning. Karosseriet var i aluminium og tegnet av Pininfarina med fire baklykter og fire eksospotter bak.
F355 Berlinetta fra 1994 var en coupe. F355 GTS fra 1994 var omtrent lik, men de hadde tatt bort litt av taket. I F355 Spider fra 1995 kunne hele taket tas bort. F355 Challenge var en raserutgave myntet på Ferrari Challenge, som var fabrikkens eget mesterskap. Den hadde samme motor, men var laget for å gå enda raskere enn vanlig og hadde veltebur som beskyttet føreren når bilen veltet. 355 Berlinetta F1 fra 1997 ble den første serieproduserte Ferrari med såkalt «F1-giring» som siden 1989 hadde vært i bruk i Formel 1 (F1). Motoren var den samme. Det samme gjaldt 355 F1 GTS som var kabriolet-utgaven, og 355 F1 Spider.
Elisabeth Rue Strencbo
Elisabeth Synnøve Rue Strencbo (født 19. juni 1950 på Geilo), bosatt i Tønsberg, er en norsk politiker. Hun var partileder for Demokratene i Norge, fra juni 2012 til oktober 2013. Strencbo var også kasserer fra april 2012 til mars 2013.
Strencbo representerte tidligere Fremskrittspartiet i Tønsberg, der hun hadde flere verv. Hun var blant annet sekretær, og i valgkampen 2009 var hun valgkampleder. Ved kommunestyre- og fylkestingsvalget 2011 sto hun på kumulert 5.-plass for FrP i Tønsberg, men ble aktivt utmeldt fra partiet før valget. Begrunnelsen var at hun hadde gått aktivt ut i valgkampen og sagt at hun ville melde seg ut. Strencbo er likevel 1. vararepresentant i Tønsberg bystyre 2011–2015. Strencbo ble fra 2015 fast representant i bystyret.
I de senere årene har hun vært aktiv i en gruppe som jobber med menneskerettigheter. Samtidig er hun styremedlem i Landsforbundet Mot Stoffmisbruk adv. Tønsberg og nestleder i Landsforeningen Til Støtte For Tidligere Rusmiddelmisbrukere.
Privat
I forbindelse med sin jobb i Tønsberg kommune gjennom 39 år har hun vært både tillitsvalgt og verneombud. Hun har blant annet jobbet i hjemmetjenesten, som sekretær og på biblioteket.
Mike Garson
Han startet opp som turnemusiker i The Catskills sammen med blant andre Jackie Mason, så spilte han på jazzklubber hvor han akkompagnerte Martha and the Vandellas. Tidlig på 1970-tallet var Garson medlem av rock/country/jazz-bandet Brethren sammen med Rick Marotta, Tom Cosgrove og Stu Woods. Garson spilte også på albumet I'm the One av den eksperimentelle artisten Annette Peacock. Bowie ba Peacock om å bli med på en av Bowies turneer, noe hun takket nei til. Da Bowie kom til New York i september 1972, var han på jakt etter en turnepianist, og en av Garsons venner anbefalte ham om å prøvespille. Garson fikk jobben, og innledet et langvarig samarbeide med Bowie.
Garson var pianist og keyboardist på den siste delen av Ziggy Stardust-turneen. Hans bidrag på Aladdin Sane ga albumet et avantgarde jazzpreg med lange og atonale pianosoloer. Garson spilte også for bandkollega Mick Ronson på hans første og siste soloturne og på hans første album, Slaughter on Tenth Avenue. Garson tok etter hvert over Ronsons rolle som musikalsk leder i Bowies band. Garson var også med på gjenforeningen av The Spiders from Mars i 1975, sammen med Mick Woodmansey (trommer), Trevor Bolder (bass), Dave Black (gitar) og Pete McDonald (vokal). De spilte inn albumet The Spiders from Mars i 1976 før de la ned bandet for godt. Han har også holdt en solokarriere som jazzpianist gående, og har vært stilskapende og tøyd grenser med sitt spill. Han har i tillegg vært en ofte benyttet studiomusiker. Garson var med Smashing Pumpkins på Adore-turneen, der han spilte piano, keyboard og synthesizer. Senere var han med på soloprosjektet til Billy Corgan på filmmusikken til Stigmata. Garson spilte piano på Machina/The Machines of God samt på Nine Inch Nails-albumet The Fragile, i tillegg til samarbeide med artister som No Doubt, Stan Getz, Seal og mange andre. Han har også samarbeidet med Norske Sleepyard på deres to album Future Lines (2009) og Black Sails (2014).
Irina Rusljakova
Irina Aleksandrovna Rusljakova (russisk Ирина Александровна Руслякова, født 12. september 1975) er en russisk badmintonspiller.
Hun representerte Russland under Sommer-OL 2000 i Sydney, der hun ble utslått i andre runde i dobbel.
Anotylus
Anotylus er en gruppe (slekt) av biller som hører til underfamilien tannkortvinger (Oxytelinae) i den store familien kortvinger (Staphylinidae).
Levevis
I alle fall noen av artene i denne slekten er vanlige ved gjødsel, der de trolig lever av andre insekter som spiser av gjødselen.
Systematisk oversikt / norske arter
Artene i denne slekten ble før ført til slekten Oxytelus.
Wildest Dreams
Wildest Dreams er det niende studioalbumet til Tina Turner. Det ble gitt ut i 1996. Albumet kom på førsteplass i Sveits og på New Zealand, andreplass i Italia, Tyskland og Østerrike, tredjeplass på Ultratop Flanders i Belgia, Finland og Portugal, fjerdeplass i Nederland og Storbritannia, femteplass i Danmark, Skottland og Sverige sjetteplass i Norge, sjuendeplass på Ultratop Wallonia i Belgia, tiendeplass i Ungarn, 13.-plass i Spania, 14.-plass i Australia og Frankrike, 15.-plass i Spania, 26.-plass på R&B-lista, 29.-plass i Canada og 61.-plass på Top-lista.
Europa
Side 1:
Side 2:
USA
Side 1:
Side 2:
Wildest Dreams - Spesial Tour Edition
Wildest Dreams - Special Tour Edition er en spesial utgave av albumet Wildest Dreams som ble gitt ut med Tina Turner i Europa i 1996.
Sporliste
CD1:
CD2:
Johann Georg Hagen
Johann Georg Hagen (født 6. mars 1847 i Bregenz i Østerrike, død 5. september 1930 i Roma) var en østerriksk astronom og jesuitt.
Bakgrunn
Hagen var sønn av en skolelærer i det østerrikske Bregenz.
Jesuitt
Hagen trådte i 1863 inn i jesuittordenen i Gorheim i De hohenzollernske land sør i Tyskland, og studerte ved jesuittenes kollegium Stella Matutina i Feldkirch i Østerrike, og deretter matematikk og astronomi ved universitetene i Münster og i Bonn. Han meldte seg som frivillig til ambulansetjeneste under den fransk-prøyssiske krig, men ble rammet av tyfoidfeber.
Den 4. juli 1872 utviste kansler Otto von Bismarck jesuittordenen og en rekke andre katolske ordenssamfunn fra Det tyske rike. Dette var i tidlig i en Kulturkampf kansleren satte i gang mot den katolske kirke i Tyskland. Hagen dro til England, og der ble han etterhvert presteviet.
Prest
Han reiste i 1880 til Amerika. Der begynte han å undervise ved Sacred Heart College i Prairie du Chien i Wisconsin. Der dyrket han videre sin interesse i astronomi og bygde et lite observatorium for astronomiske observasjoner. I Wisconsin ble han amerikansk statsborger.
Paula Leitón
Paula Leitón (født 27. april 2000) er en spansk vannpolospiller.
Hun representerte Spania under Sommer-OL 2016 i Rio de Janeiro, der hun endte på femteplass med det spanske landslaget.
Johann Georg Hagen
Prest
I 1888 ble han kalt til Washington, der han ble direktør for stjerneobservatoriet ved Georgetown College.
Fader Hagen var den svenske Maria Elisabeth Hesselblads (1870-1957) åndelige veileder, og det var han som døpte henne kondisjonelt den 15. august 1902 i Washington. Hun ble kanonisert den 5. juni 2016 av pave Frans.
Roma
I 1906 kalte pave Pius X ham til direktør for Specola Vaticana i Roma, det såkalte nye Vatikanobservatoriet, og var utgiver for dets Publicazioni, Serie II, bind I—II samt Catalogo Astrografico, bind I—IX (1914—26). Foruten enkelte mindre, matematiske og astronomiske avhandlinger i fagtidsskrifter publiserte pater Hagen Synopsis der höheren Mathematik, I—IV (1891—1905), Index Operum Leonardi Euleri (1896), A catalogue of 1001 southern stars (1885, sammen med Edward S. Holden) og Publications of Georgetown College Observatory, I—V (1894—1901).
Pater Hagen skrev også den større monografien Die veränderlichen Sterne (1. Geschichtlich-technischer Teil, 1921, 2. Mathematisch-physikalischer Teil, 1924). Hagen utgav videre A preparatory catalogue for a Durchmusterung of nebulæ; Zones 0°—110° N. P. D. (1922, 1925, 1927) og endelig Aggiunte alle carte dell' Atlas Stellarum variabilium (Roma 1922).
Universitetet i Münster gjorde ham til æresdoktor, fra 1908 var han medlem av Leopoldina, fra 1922 medlem av Accademia Nazionale dei Lincei.
Han døde i Roma den 6. september 1930.
Til ære for Hagen bærer et krater på månens bakside navnet Hagen, det har en diameter på 55 km.
Beslutningstre
Beslutningstre (engelsk: decision tree) er innenfor kunstig intelligens en av de enklere læringsalgoritmene. Det brukes ofte innenfor induktiv læring, som er prosessen for å lære ved hjelp av eksempler og er svært enkel å implementere. Dette blir brukt når et system skal opprette regler for å tolke det som er observert. Beslutningtre er hardfør ovenfor «støyende data» (eng.: «noisy data»), det vil si informasjon som ikke kan tolkes direkte av en datamaskin (slik som tekstdokumenter og mediefiler). For at systemet skal kunne lære, bruker det beslutningstreet for å tolke informasjonen ved å utføre tester på hvert «trinn» og opprette nye grener på treet for å komme frem til et resultat.
Ytelseskriterier
Et beslutningstre tar imot objekter eller situasjoner som beskrives av et sett av egenskaper (også kalt attributter), og skal si noe om hvordan tilstanden er (for eksempel har vær attributter som sol, regn og overskyet). Ved å returnere en handling basert på regler blir det opprettet nye noder, output og input. Disse kan enten være diskrete (se diskret matematikk) som i et tastetrykk, eller kontinuerlige, det vil si data i forandring. Det finnes flere metoder for å lære diskrete funksjoner, disse kalles for classification learning og for å finne kontinuerlige data som er regresjon.
Et beslutningstre finner løsninger ved å utføre en rekke tester. Hver interne node i treet tilhører en slik test, hvor egenskapen av foregående verdi står som resultat. Ut fra denne noden (se: Grafteori) vil alle kantene bestå av mulige verdier av testen. I logikk kan man for eksempel finne et målpredikat (eng.: goal predicate ) som kan være VilVentePå i et domene med navn bussen. I denne modellen skal predikatet finne frem til egenskapene i dette domenet.
Ekspressivitet av beslutningstre
Bortimot alle hypoteser for VilVentePå kan bruke et beslutningstre form tilsvarende denne:
∀(s) VilVentePå(s) ⇔ (P¹(s) V (p²(s) V...V Pⁿ(s))
hvor hver tilstand Pi(s) er sammensatt av tester som tilsvarer stien fra treets root til en kant (og neste node) med et positivt resultat. Et beslutningstre beskriver relasjonen mellom VilVentePå og noen logiske kombinasjoner av egenskapenes verdier.
Derimot kan man ikke bruke et beslutningstre for å representere tester som viser til to eller flere forskjellige objekter, for eksempel hvor r representerer "restaurant":
∃ r ∃ r² Nærheten(r, r²) ∧ Pris(r, p) ∧ Pris(r², p²) ∧ Billigere (p, p²)
(Finnes det er restaurant i nærheten som er billigere?)
Ved bruk at boolske uttrykk og egenskaper kan man addere bruk av flere objekter, men dette vil være nærmest uløselig med tanke på alle egenskapene som må legges til.
Enhver boolsk variabel eller funksjon kan skrives i en beslutningstre-algoritme og er trivielt med at hver rad i en sannhetstabell tilsvarer funksjonens sti i treet (rot til node til kant til node osv.). Dette vil imidlertid føre til en eksponentielt lang tre representasjon, fordi sannhetstabellen vil ha eksponentielt mange rader, eksempel som ved bruk av en algoritme slik som ID3 og hvor rot noden representerer et dato felt, vil et bredde-først-søk føre til mange rader på første nivå.