cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Claudius
Offentlige arbeider
Havnen ved Ostia var en del av Claudius' plan for å løse problemer med konstant kornmangel i Roma på vinterstid, etter den romerske skipssesongen. Den andre delen av løsningen var å sikre at romerske handelsmenn var villige til å ta risikoen med å reise til Egypt utenfor sesongen. Han innvilget sjømenn som var med på disse transportene, spesielle privilegier, som romersk borgerskap, og unntak fra Lex Papia Poppaea, en lov som regulerte ekteskap. I tillegg til dette, opphevet han skattene Caligula hadde innført på mat, og reduserte skattene for lokalsamfunn som var rammet av tørke eller hungersnød.
En siste del av hans planer var å øke arealet for dyrkbar mark ved å drenere Fucinosjøen, noe som også ville ha medført den fordelen at elven som gikk i nærheten ville ha blitt farbar året rundt. En tunnel ble gravd gjennom bunnen av innsjøen, men planen ble en fiasko. Tunnelen var skjev og ikke stor nok til å føre vannet. Resultatet var en flodbølge som vasket bort en stor gladiatorutstilling som ble gjennomført som en feiring av åpningen, og Claudius måtte flykte sammen med de andre tilskuerne. Forsøket på å drenere innsjøen ble tatt opp igjen flere ganger senere, blant annet av keiserne Trajan og Hadrian, og av Fredrik II i middelalderen. Prosjektet ble gjennomført på 1800-tallet i regi av fyrst Alessandro Torlonia, noe som medførte at 650 km² dyrkbar mark ble tilgjengelig. Han utvidet den claudiske tunnelen til tre ganger sin opprinnelige størrelse.
Claudius og senatet
Claudius omorganiserte senatet, slik at det skulle bli et mere effektivt og representativt organ. Han kritiserte også senatorene for deres motvilje mot å debattere lovforslag introdusert av ham selv, slik det kommer fram i en del av en av hans bevarte taler:
I år 47 overtok han som Cencor sammen med Lucius Vitellius, et embete som hadde ligget brakk en stund. Han avskjediget så flere av senatorer og equites som ikke lenger innehadde tilstrekkelige kvalifikasjoner, men viste dem repekt ved å la dem selv be om å få forlate sine stiliinger. Samtidig rekrutterte han fra provinsene. I Lyon-tableet finner vi bevart en av Claudius taler fra tiden han innsatte galliske senatorer, adressert til senatet i ærefrykt, men også med kritisk stemme, da de foraktet de nyutvalgte senatorene. Han økte også antallet patrisiere ved å legge til nye familier (gens) til det minkende antallet i det romerske aristokratiet, slik Julius Cæsar tidligere hadde gjort.
Mange i senatet forble imidlertid fiendtlig innstilt til Claudius, og flere av dem deltok i komplotter som truet ham på livet. Samtidige historiske kilder er preget av dette. Som et resultat av dette reduserte Claudius senatets makt, og administrasjonen av Ostia ble overlatt til en keiserlig prokonsul like etter byggingen av den nye havnen. Administrasjonen av mange av rikets finansielle interesser ble overlatt til keiserlige tjenestemenn. Dette førte til ytterligere motvilje mot presidenten, og det kom påstander om at keiseren i realiteten ble styrt av disse tjenestemennene, flere av dem frigitte slaver.
Flere kuppforsøk ble satt i livet i Claudius' regjeringstid, noe som medførte døden for mange av senatorene. Appius Junius Silanus ble henrettet tidlig i Claudius' regjeringstid under usikre omstendigheter. Kort tid etter fant et større opprør sted, under ledelse av senatoren Vinicianus og Scribonianus som var guvernør i Dalmatia, med støtte fra flere av senatorene. Kuppforsøket feilet da man ikke fikk med Scribonianus tropper på dette. Konspiratørene tok så livet sitt. Andre senatorers forsøk ble avdekket, og konspiratørene dømt. Claudius' svigersønn Pompeius Magnus ble henrettet for å ha planlagt et komplott sammen med sin far Crassus Frugi. Et annet komplott ble ledet av consulene Lusiius Saturninus, Cornelius Lupus og Pompeius Pedo. I år 46 ble to senatorer, Asinius Gallus og Statilius Corvinus sendt i eksil for et komplott hvor de forsøkte å få med seg frigitte slaver i tjeneste for Claudius. Valerius Asiaticus ble henrettet uten rettssak av ukjent årsak. Ifølge antikkens skribenter var anklagen ekteskapsbrudd, og at Claudius ble forledet til å gjennomføre straffen. Claudius peker imidlertid i en senere tale ut Asiaticus for sin særskilte ugjerning, noe som tyder på en betraktelig mer alvorlig hendelse. Asiaticus hadde vært en av de som gjorde krav på tronen i kaoset som fulgte etter Caligulas død, og han var også en medkonsul sammen med Statilius Corvinus, nevnt i forbindelse med et av de andre komplottene. De fleste av komplottene fant sted før Claudius tok embetetet som Censor, og disse kan ha ført til hans gjennomgang av senatets rolle. Ifølge Sveton ble 35 senatorer og 300 riddere henrettet for forbrytelser under Claudius' styre. Det er ikke unaturlig å trekke den slutning at komplottene ikke hadde hjulpet på forholdet mellom keiseren og senatet.
Keiserlig administrasjon og maktkonsentrasjon
Claudius var knapt første keiser som benyttet frigitte slaver i den daglige styringen av riket. Han var imidlertid presset til å øke betydningen av deres roller da hans keiserlige makt var blitt mere konsentrert, og hans byrde tyngre. Dette skyldtes delvis de pågående stridighetene med senatet, og delvis at han hadde stor respekt for senatorene. Claudius ønsket ikke at frifødte embetsmenn skulle måtte tjene under ham, som om de ikke var likemennesker.
Sekretariatet ble inndelt i avdelinger, hvor hver av disse ble plassert under myndighet av en av hans frigitte slaver. Narcissus ble minister for korrespondanse (praepositus ab epistulis), Pallas finansminister (praepositus a rationibus) og Callistus justisminister (praepositus a libellis). Det var en fjerde avdeling, for øvrige saker, som var under Polybius ledelse, fram til han ble henrettet for forræderi. Disse tidligere slavene kunne også tale på vegne av keiseren, som da Narcissus holdt en tale for Claudius' tropper i hans sted, før erobringen av Britannia. Siden dette i realiteten var svært sentrale posisjoner, var senatorene forferdet over at de kunne besittes av tidligere slaver. Siden de tidligere slavene nå hadde full kontroll over penger, brev og lovutforminger, kunne det se ut til at det ville være en smal sak å manipulere keiseren, en anklage vi finner igjen hos historike fra antikken. De samme historikerne innrømmer imidlertid at keiserens menn i sekretaiatet var trofaste mot keiseren. Til gjengjeld viste han tilsvarende verdsettelse for dem, og tilskrev dem æren for det når han hadde benyttet deres råd. På den annen side ble illojal opptreden straffet hardt, som i tilfellet med Polybius og Pallas bror Felix. Det er ingen bevis for at Claudius endret politisk retning ettersom hvem som satt i sekretariatet, noe som tyder på at han hadde god kontroll tross alt.
Uavhengig av deres politiske innflytelse greide imidlertid de tidligere slavene som arbeidet for Claudius, å generere store rikdommer gjennom sine stillinger. Plinius den eldre bemerket at flere av dem var rikere enn Crassus, som var Romas rikeste mann mot slutten av republikkens tid.
Religiøse reformer
Claudius hadde skrevet en avhandling om Augustus religiøse reformer, og følte at han var i en god posisjon til å gjennomføre sine egne. Han hadde sterke meninger om hva som var riktig form for statsreligion. Han avslo de alexandrinske grekernes ønske om å dedisere et eget tempel for hans guddommelighet, med den begrunnelse at bare guder kunne utpeke nye guder. Han gjeninnførte høytidsdager som var gått tapt, og avskaffet utenforliggende feiringer som var lagt til av Caligula. Han gjeninnførte også gamle skikker og arkaisk språk. Claudius var bekymret for utbredelsen av mysteriereligioner fra østlige land innenfor Romas bygrenser. Som en romersk erstatning, fremmet han de eleusinske mysterier, som hadde vært populære i republikkens dager. Han utviste også utenlandske astrologer, og gjeninnsatte romerske tegntydere, kjent som haruspex. Claudius kjørte en spesielt hard linje mot druidenes religionsutøvelse, da denne hadde dårlig match med den romerske statsreligionen, og fordi de drev forkynnende virksomhet. Det er også beskrevet tilfeller hvor han skal ha utvist kristne fra Roma, sannsynligvis som en følge av den nye kristne tro skulle ha ført til uro innen det jødiske miljøet i byen. Claudius motsatte seg misjonering, også for de religioner som var tillatte. Hans reformer ble anerkjent av Seneca, som lot en gammel latinsk gud forsvare Claudius gjennom sin satire.
Underholdning
Iføle Sveton var Claudius en usedvanlig stor tilhenger av arenakamper. Det ble sagt at han lot seg rive med av glatiatorkamper sammen med resten av publikum, og hyllet uhemmet gladiatorene etter kampen. Claudius gjennomførte også mange nye og originale arrangementer. Kort tid etter at han kom til makten, innførte Claudius kamper til ære for sin fars minne, på farens fødselsdag. Årlige kamper ble avholdt til minne om hans trontiltredelse, og disse fant sted i pretorianerleiren hvor Claudius i sin tid hadde blitt utropt til keiser. Claudius arrangerte de sekulære leker som en markering av Romas 800-årsjubileum. Augustus hadde gjennomført de samme lekene mindre enn et århundre i forveien. Augustus unnskyldning var at lekenes intervall var 110 år, ikke 100, men tidspunktet stemte ikke uansett regnemåte. Claudius innførte også sjøkamper som en markering av forsøket på å drenere Fucino-sjøen, og han innførte også en rekke andre kamper og spill.
I Ostia kjempet Claudius, foran en stor folkemengde, med en spekkhogger som var fanget i havnen. Arrangementet ble beskrevet av Plinius den eldre:
Claudius restaurerte og dekorerte også mange av arenaene rundt om i Roma. Circus Maximus gamle trebarrierer ble erstattet av nye laget av gull-ornamentert marmor. En ny seksjon av arenaen ble nå forbeholdt senatorene, som tidligere hadde sittet sammen med resten av publikum. Pompeys teater, som ble totalskadd etter en brann, ble gjenreist, med påfølgende ekstra arenakamper som han kunne betrakte fra en egen plattform.
Død og ettermæle
Historikere fra antikken er gjennomgående enig om at Claudius døde etter en forgiftning, muligens fra sopp eller på ei fjær, og han døde på morgenen 13. oktober 54. Kildene varierer imidlertid på en del detaljer. Enkelte hevder Claudius var i Roma, mens andre hevder han var i Sinuessa. Enkelte indikerer at hans munnsjenk Halitus, hans doktor Xenophon eller den beryktede giftmorderen Locusta sto bak mordet. Enkelte sier han døde etter lengre lidelse etter en enkelt dose i en middag, mens andre hevder han kom seg, bare for å bli forgiftet igjen. Nesten alle historikerne impliserer at det var hans siste hustru, Agrippina, som egentlig sto bak drapet på ham. Agrippina og Claudius hadde i større grad vært uforlikte i de siste månedene før hans død. Det kom til et punkt hvor Claudius åpent beklaget sine dårlig koner, og begynte å bemerke det at Britannicus nærmet seg voksen alder, i lys av å gjenopprette sin status i den keiserlige familien. Agrippina hadde åpenbart et motiv i å sikre at Nero skulle etterfølge Claudius før Britannicus ble i stand til å gripe makten.
I nyere tid har enkelte forfattere sådd tvil om hvorvidt Claudius ble drept eller om han døde av naturlige årsaker. Enkelte av vår tids forskere hevder at det universelle i de antikke tekstene underbygger påstanden om at han ble drept. Historie kunne ikke samles eller skrives objektivt i de dager, så noen ganger ble rykter som har gått fra munn til munn, festet til pergamentet først flere år etter hendelsene, når skribentene ikke lenger var i fare for å bli arrestert for det de skrev ned. Claudius aske ble gravlagt i Augustus' mausoleum 24. oktober, etter en begravelse i Augustus stil. Claudius ble guddommeliggjort av Nero og senatet nesten umiddelbart, og mange av Claudius' mindre trofaste menn ble raskt tilhengere av Nero. Claudius' testamente hadde blitt endret kort tid før hans død, hvor han utpekte enten Nero og Britannicus i fellesskap, eller Britannicus alene, som sin etterfølger på tronen. Britannicus var på det tidspunktet bare måneder fra å bli betraktet som voksen i henhold til romersk lov.
Flaviernes perspektiv
Flavierne, som hadde fått økt innflytelse under Claudius, hadde en annen vinkling enn Nero angående Claudius. Flavierne var i en posisjon hvor de trengte ikke bare å styrke sin egen legitimitet, men også å rettferdiggjøre det Julio-Claudiske dynastiets fall. De så tilbake på Claudius som en kontrast til Nero for å assosiere seg selv med det gode. Minnemynter av Claudius og hans sønn Britannicus ble utstedt, og da Neros gyldne hus ble brent ned, ble Claudius' tempel endelig fullført på Celiohøyden. Men da det flaviske dynasti imidlertid var etablert, og de hadde behov for egen legitimitet, opphørte referansene til Claudius. Han ble en av mange keisere fra det falne dynasti.
Historikeres perspektiv
Historikerne Tacitus, Sveton og Dio Cassius skrev alle historie etter at det Flaviske Dynasti hadde falt. Alle tre var senatorer eller equites, og de tok senatets side i de fleste konflikter med regenten, hvor regenten alltid ble framstilt som den som tok feil. Dette resulterte i subjektive framstillinger, både bevisste og ubevisste. Sveton mistet tilgang til offentlige arkiver kort tid etter at han begynte sitt arbeid, og måtte basere seg på andrehåndskilder om Claudius, og han siterte heller ikke keiseren i sine verk. Sveton framstilte Claudius som en latterlig person, nedvurderte hans handlinger og det han fikk utrettet ble tilskrevet hans omgangskrets.
Tacitus skrev fortellinger for sine medsenatorer, og satte hver av keiserne i en ramme som passet ham. Han beskrev Claudius som en passiv lekmann og idiot, gikk så langt at han skjulte Claudius som kilde og utelot hans karakter i sine verk. Selv hans versjon av Claudius' tale, som senere ble funnet fragmenter av på Lyon-tableet, er redigert i den hensikt å unngå en beskrivelse av Claudius' karakter. Dio var mindre subjektiv som skribent, men ser ut til å ha brukt Sveton og Tacitus som kilder. Dermed ble oppfatningen av Claudius som en svak karakter, opprettholdt av de som regjerte, og den ble bevart gjennom tidene.
Etterhvert som tiden gikk, ble Claudius for det meste glemt, og fantes bare i historikernes beretninger. Hans bøker gikk tapt, ettersom deres innhold etterhvert ble betraktet som umoderne. I det andre århundre, da Pertinax, som delte fødselsdag med Claudius, ble keiser, overskygget dette markeringen av Claudius' minne.
Giftermål og personlig liv
Claudius' kjærlighetsliv var uvanlig for en romer fra datidens overklasse. Av de 15 første keiserne «var Claudius den eneste hvis elskovspreferanser var gjennomført korrekt», ifølge historikeren Edward Gibbon, med den betydning at han var den eneste som ikke hadde gutter eller menn som elskere. Gibbon baserte dette på Svetons fastslåelse av at «[h]an hadde stor lidenskap for kvinner, men ingen interesse for menn.» Sveton og de andre av antikkens skribenter brukte dette mot Claudius. De beskyldte ham for å være dominert av de samme kvinner og hustruer, for å være pusete og kvinnegal.
Plautia Urgulanilla
Claudius skilte seg senere fra Urgulanilla på grunn av utuktig omgang, samt en mistanke om at hun sto bak drapet på sin svigerinne Apronia. Da Urgulanilla etter skilsmissen fødte et pikebarn, Claudis, ble barnet avvist av Claudius, da barnets far var en av de frigitte slavene som var i hans tjeneste.
Valeria Messalina
I år 48 giftet Masselina seg med elskeren og den romerske senatoren Gaius Silius i en offentlig seremoni, mens Claudius var i Ostia. Historikere er ikke samstemte i om hun skilte seg fra keiseren først, og om hvorvidt hensikten med ekteskapet var en tilrøvelse av tronen. Scramuzza antydet i sin biografi at Silius kan ha overbevist Masselina om at Claudius var fortapt, og at en ny allianse var hennes eneste mulighet for å opprettholde status og å gi sine barn beskyttelse. Historikeren Tacitus antydet at Claudius' oppgave som censor kan ha forhindret ham i å oppdage affæren før det var gått for langt. Resultatet ble uansett at Silius, Messalina og de fleste i hennes nærmeste krets ble henrettet. Claudius fikk pretorianerne til å love å drepe ham dersom han noengang giftet seg igjen.
Agrippina den yngre
Til tross for erklæringen, giftet Claudius seg atter en gang. Kilder fra antikken nevner tre kandidater som var foreslått av tidligere slaver i tjeneste for ham: Lollia Paulina, som også hadde vært Caligulas tredje hustru i 6 måneder i år 38; Claudius fraskilte hustru Aelia Paetina, og Claudius' niese Agrippina den yngre. Ifølge Sveton vant Agrippina frem ved hjelp av kvinnelist. Valget ble mer sannsynlig tatt ut fra politiske hensyn. Kuppforsøket som ble gjennomført av Silius og Messalina hadde sannsynligvis gjort Claudius oppmerksom på hans utsatte posisjon som medlem av den claudiske familien og ikke den juliske. Situasjonen ble forsterket av at han ikke hadde noen opplagt voksen arving. Britannicus var fortsatt bare en gutt.
Agrippina var en av de få gjenlevende etterkommerne etter Augustus, og hennes sønn Lucius Domitius Ahenobarbus (den kommende keiser Nero) var en av de siste mannlige medlemmene av den keiserlige familien. Det har i nyere tid blitt antydet at senatet kan ha presset igjennom ekteskapet for å gjøre ende på feidene mellom de Claudiske og Juliske grenene. Feiden startet med Agrippinas mor handlinger mot Tiberius etter hennes ektemann Germanicus (Claudius bror) død, handlinger som Tiberius gladelig fikk henne straffet for. Claudius aksepterte sin nye hustru, og adopterte senere Nero som sin sønn.
Nero ble gjort til medarving sammen med Britannicus, og giftet seg med Octavia. Det var ikke så kontroversielt å gjøre det på den måten som det ville vært i et moderne monarki med arverekkefølge. Barbara Levick har bemerket at Augustus hadde utnevnt Agrippa Postumus og sin stesønn Tiberius til medarvinger. Tiberius utnevnte Caligula som medarving sammen med sitt barnebarn Tiberius Gemellus. Adopsjon av en voksen eller nesten voksen person var gammel tradisjon i Roma dersom en egnet voksen biologisk beslektet arving ikke var tilgjengelig. Dette var her tilfellet, da Britannicus fortsatt var mindreårig.
S.V. Oost har antydet at Claudius tidligere hadde vurdert å adoptere en av sine egne svigersønner for å sikre sitt eget styre. Faustus Cornelius Sulla Felix, som var gift med Claudius' datter Claudia Antonia, nedstammet fra Octavia og Antonius på bare ene siden, noe som ikke var nært nok i forhold til den keiserlige familien for å fjerne trusselen mot Claudius' styre. Han var dessuten Messalinas halvbror, og på den tiden var dette fortsatt et ømtålig emne. Nero var populær i det offentlige Roma, som barnebarn av Germanicus og direkte etterkommer av Augustus.
Helse og personlighet
Historikeren Sveton beskrev Claudius' synlige tegn på hans lidelser relativt detaljert. Hans knær var svake og gav etter, og hans hode skalv. Han stammet, og hans tale kunne være vanskelig å forstå. Han siklet, og det rant av nesen hans når han var oppskjørtet. Den stoiske dramatikeren Seneca den yngre skrev i Apocolocyntosis at Claudius stemme ikke tilhørte noe landdyr, og at hans hender også var svake. Han beskriver imidlertid ingen fysiske deformasjoner, og beskrivelsen av ham i rolig tilstand er liksom hos Sveton en høy, velbygd karakter med høy verdighet. Men i opphetet eller stresset tilstand ble symptomene hans verre. Historikere er enige om at hans tilstand ble verre etter at han besteg tronen. Claudius selv hevdet at han overdrev sine plager for å redde sitt eget liv.
Claudius antatte diagnose etter moderne term har blitt endret flere ganger gjennom de siste århundrene. Under andre verdenskrig var poliomyelitt (polio) en antatt årsak til Claudius' lidelser. Diagnosen ble tatt i bruk i Robert Graves Jeg, Claudius, som ble publisert i 1934. Polio er imidlertid ingen dekkende forklaring på mange av de beskrevne symptomene. I 1948 skisserte Ernestine Leon en teori om diagnosen cerebral parese. Tourettes syndrom er også en mulig forklaring på Claudius' symptomer.
Som person blir Claudius av antikkens historikere beskrevet som generøs og jordnær, en person som noen ganger spiste sammen med plebeiere. Han er også blitt beskrevet som blodtørstig og ondskapsfull, som stor tilhenger av gladiatorkamper og henrettelser, og snarsint. Claudius selv vedkjente at han hadde kort lunte, og beklaget offentlig sitt temperament. For de som var ham nær, var han svært tillitsfull, og han ble lett manipulert både av sine koner og frigitte slaver som var i hans tjeneste. Men han blir samtidig beskrevet som paranoid og apatisk, kjedelig og lettere forvirret. De verk av Claudius som er bevart, presenterer en annen vinkling av ham, som en intelligent, lærd, belest og samvittighetsfull administrator med øye for detaljer og rettferdighet. På grunn av dette framstår Claudius som en gåte. Siden oppdagelsen av hans Brev til Alexandrinerne i forrige århundre, har mye arbeid blitt lagt ned for å gjenopprette Claudius' rykte, og finne ut hvor sannheten om ham egentlig ligger.
Claudius som forfatter
Claudius skrev mange verk gjennom sitt liv. Hans forfatterskap var på sitt mest aktive i Tiberius regjeringstid. På den tiden var det, ifølge historikeren Arnaldo Momigliano, ikke politisk korrekt å skrive om den romerske republikkens tid. Trenden blant datidens yngre historikere var at de enten skildret den nyere historien, med Roma som keiserrike, eller at de skrev om obskure antikvariske emner. Claudius dekket begge. I tillegg til historie fra Augustus' regjeringstid, som hadde skaffet ham store problemer, skrev han et om etrustisk historie, et verk i åtte bind som dekket karthagisk historie, en etrustisk ordbok, og en bok om terningspill. Claudius regnes for å være den siste kjente personen som kunne lese etrustisk.
Til tross for at han stort sett ikke skrev om emner fra keisertiden, skrev han et forsvar for Cicero hvor han tok opp de anklagene som Asinius Gallus hadde fremsatt mot Cicero. Moderne historikere har brukt dette verket både for å fastslå hvordan han må ha vært som politisk figur, og for å dekke de manglende kapitlene av ham fra borgerkrigstiden.
Han la fram et forslag til reform av det latinske alfabetet ved å legge til de claudiske bokstavene (Ↄ, Ⅎ og Ⱶ), hvor to av dem har dekket samme funksjon som de moderne W og Y. Han gjorde endringene offisielle i sin tid som Censor i Roma, men bokstavene gikk ut av bruk etter hans egen regjeringstid. Claudius forsøkte også å gjenopplive den gamle skikken med å sette prikk mellom etterfølgende ord, da klassisk latin ble skrevet uten mellomrom mellom ordene. Til slutt skrev han også en åttebinds selvbiografi, som Sveton karakteriserte som smakløs. Å dømme etter det som i dag er kjent av Claudius' taler, må han ha kommet med harde karakteristikker av sine forgjengere og slektninger (lignende harde karakteristikker var vanlige i hans familie). Slik sett kan det ha vært hold i Svetons dom.
Ingen av Claudius verker har overlevd. Men vi kjenner dem som kilder i andre beretninger fra det claudisk-juliske dynasti. Sveton siterer Claudius' selvbiografi en gang, og må ha brukt den som kilde ved flere anledninger. Tacitus brukte Claudius egne argumenter for rettskrivningsreformen som nevnt ovenfor, og kan ha brukt hans verker for enkelte av de mere antikvariske passasjene i sine annaler. Claudius er videre brukt som kilde for en rekke passasjer i Plinius' Naturalis Historia.
Claudius var påviselig påvirket av de historieverkene han selv hadde lest. I sin tale til galliske senatorer, bruker han den samme versjonen av historien om Romas grunnleggelse som hans lærer Titus Livius brukte. Hans taler var detaljerte nærmest til et pedantisk nivå, noe som også er et felles kjennetegn for alle hans bevarte verker, og han lot seg gjerne avspore til lange digresjoner. Dette kan tyde på at han boblet over av kunnskap i en rekke emner som han ikke kunne gjøre annet enn å dele. Mange av de offentlige arbeider Claudius fikk gjennomført i sin regjeringstid var basert på planer utarbeidet av Julius Cæsar. Levick mener at innflytelsen fra Cæsar kan ha omfattet alle sider ved den politikken Claudius førte.
Hans tid som censor ser ut til å være inspirert av hans forgjengere, og da spesielt Appius Claudius Caecus, og han benyttet sin post til å få gjennom politikk som var fundert slik det var i republikkens dager. Dette var også perioden da mange av hans religiøse reformer fant sted, og byggevirksomhet akselererte i hans tid. Hans verv som censor kan ha vært motivert av et ønske om å se sine akademiske idéer bære frukt. Han trodde for eksempel, som de fleste romerne på den tiden, at hans forfader Appius Claudius Caecus hadde brukt sitt verv som censor til å introdusere R|bokstaven «R», så derfor brukte han sin tid som censor til innføringen av sine egne bokstaver.
I litteratur og film
De best kjente oppdiktede fremstillingene av keiseren Claudius var i bøkene Jeg, Claudius og i Guden Claudius (utgitt i 1934 og 1935) av Robert Graves, begge skrevet i førsteperson for å gi leserne følelsen av å lese Claudius selvbiografi. Graves diktet opp en bakgrunn hvor verket ble presentert som en oversettelse fra ekte, nyoppdagede skrifter skrevet av Claudius selv. Claudius bevarte bokstaver, taler og sitater ble innlemmet i teksten, og da hovedsakelig i Guden Claudius, med den hensikt å tilføre bøkene autentisitet.
I 1937 gjorde regissøren Josef von Sternberg et forsøk på en filmatisering av boken Jeg, Claudius, med Charles Laughton i rollen som Claudius. En av hovedrolleinnehaverne, Merle Oberon, ble imidlertid alvorlig skadet i en bilulykke mens innspillingen pågikk, og filmen ble aldri fullført. Filmrullene ble brukt i BBC-dokumentaren The Epic That Never Was (1965), hvor Laughtons skuespillerprestasjoner kom fram i lyset. Filmrettighetene for en eventuell nyinnspilling tilhører filmprodusenten Scott Rudin.
Graves to bøker ble basis for en britisk TV-serie produsert av BBC. I serien innehar Derek Jacobi rollen som Claudius, og serien ble sendt på BBC2 i 1976. Serien var i all hovedsak kritikerrost, og den vant flere BAFTA-priser. Serien ble senere sendt i USA i Masterpiece i 1977. DVD-utgaven av serien inneholder også dokumentaren The Epic that Never Was. I Norge ble serien sendt på NRK høsten 1977, og på TVNorge høsten 1993.
Claudius har blitt portrettert i filmer ved flere anledninger, blant annet i Caligula fra 1979, hvor hans karakter, framført av Giancarlo Badessi, blir framstilt som en idiot, i motsetning til Robert Graves portrett som en høyst intelligent mann som andre tror er en idiot. Barry Jones portretterer ham som sympatisk i Demetrius and the Gladiators fra 1954.
Freddie Jones portretterte Claudius i 1968 i serien The Caesars, mens han rolle ble besatt av Richard Kiley i miniserien A.D. i 1985. Filmen Gladiator fra 2000 refererer til Claudius' undertrykkelse av et statskupp mot ham, men dette er uten rot i virkelige hendelser.
Claudius og hans samtidige blir skildret i den historiske romanen Romeren (Ihmiskunnan viholliset, 1964) av den finske forfatteren Mika Waltari. Den kanadisk-fødte forfatteren A.E. van Vogt gjenskapte Robert Graves historie om Claudius i science fiction romanene Empire of the Atom (1957) og The Wizard of Linn (1961).
Moskvakanalen
Moskvakanalen (inntil 1947 kalt Moskva-Volga kanalen) er en kanal som knytter sammen Moskvaelven med elven Volga, hovedtransportåren i den europeiske delen av Russland. Kanalen ligger i Moskva og Tver oblast nord for Moskva.
Kanalen er imidlertid dårlig vedlikeholdt og nødvendig opprustning er anslått å komme på mellom 1,5 – 3 milliarder rubler (ca. 350 – 700 millioner norske kroner).
Toriyama Sekien
Toriyama Sekien (鳥山石燕; født 1712, død 22. september 1788) var en japansk maler og senere grafiker i «ukiyo-e»-genren, som spesialiserte seg innen yōkai. Han var blant annet Utamaros læremester.
Wuppertal
Wuppertal er en by i den tyske delstaten Nordrhein-Westfalen. Den ligger sør i Ruhrområdet, øst for Düsseldorf og Köln, sør for Essen. Byen har ca. 355 100 innbyggere (31. desember 2019) og har hatt en tilbakegang på cirka 15 % siden 1960-årene, men er fortsatt den største byen i området Bergisches Land. Wuppertal er kjent for sin svevebane, en 13,3 km lang hengebane som åpnet i 1901.
Personer med tilknytning til Wuppertal
Friedrich Engels ble i 1820 født i Barmen, som er en bydel i Wuppertal. Den internasjonalt anerkjente bildeboktegneren Wolf Erlbruch bor og arbeider i Wuppertal, i likhet med den britisk skulptør Tony Cragg.
Debatt
Debatt er en måte for flere personer å utveksle meninger og argumenter. En debatt kan foregå uformelt, og oppstå spontant i ulike sosiale situasjoner, eller avholdes innenfor en formell ramme med en dirigent, ordstyrer eller møteleder, og med klare regler for hvordan debatten skal føres. Diskusjonsfora kan være studentsamfunn, foreninger og spesielle program i radio og TV, men også utvikle seg mer fritt over tid i for eksempel aviser. Norges første direktesendte debattprogram på TV var Åpen post, som ble sendt første gang i 1966 på NRK. Vanlige regler for debattantene er å være høflig og saklig.
Everett (Massachusetts)
Everett er en by i Middlesex County i delstaten Massachusetts, nordøst i USA. I 2007 hadde byen 37 269 innbyggere.
Byen er oppkalt etter politikeren Edward Everett.
Country Villa Juana
Country Villa Juana er en by i kommunen Salinas i Canelones-departementet i det sørlige Uruguay. Byen har 44 innbyggere.
Befolkning
Country Villa Juana har 44 innbyggere (beregning 2011).
Most (by)
Most er en tsjekkisk by som ligger nordvest i landet. Den har cirka 63 000 innbyggere. Byen ligger ved elva Bílina i regionen Ústí nad Labem, cirka 77 kilometer nordvest for Praha.
Country Villa Juana
Befolkning
Kilde:
All round
All round (fra engelsk) er et begrep som beskriver en person som viser allsidighet og har kunnskap, kompetanse eller ferdigheter innen flere områder. Personen blir da gjerne omtalt som en allrounder. Begrepet nyttes hovedsakelig innen sport for å beskrive en idrettsutøver som viser dyktighet innen et bredere spekter av øvelser eller fysiske ferdigheter.
Hurtigløp på skøyter
Mer spesifikt rettes begrepet All round mot konkurranser og sammenlagtmesterskap i hurtigløp på skøyter, der det gås fire distanser hvor tidene omgjøres til poeng, og utøveren med den laveste poengsum står som sammenlagtvinner. I NM, EM og VM er distansene for menn 500 meter, 1500 meter, 5000 meter og 10 000 meter. For kvinner er de to lengste distansene 3000 meter og 5000 meter.
Trommeslager i buekorps
En trommeslager i buekorps er en sentral og dominerende musiker i buekorpsene i Bergen.
Vanligvis er de plassert midt i korpset og er ledet av en tamburmajor. De fleste buekorpsene har egne trommemarsjer, men det finnes også en del felles. Av og til har korpsene konkurranser der et er om å gjøre å få det andre korpset ut av sin takt. Det er også konkurranse om byens beste trommeslager på Buekorpsenes dag som holdes hvert fjerde år. Hver vår er det utallige avisskriverier da studenter syns det blir for mye bråk av trommeslagerne i buekorpsene.
Slagerkonkurransen på Buekorpsenes dag
Siden 1970 har det blitt arrangert konkurranse om beste trommeslager under Buekorpsenes dag. I 1970 hadde hvert korps tre slagere hver, og alle disse tre fra vinnerkorpset ble dermed regnet som vinnerne i 1970.
Deltakerne dømmes etter:
De som har hatt denne gjeve tittelen er:
Charity Opara
Charity Opara (født 20. mai 1972 i Owerri, Nigeria) er en tidligere nigeriansk friidrettsutøver, som hovedsakelig konkurrerte på 400 meter. Høydepunktet i karrieren var trolig sølvmedaljen på 4 x 400 meter under OL 1996 i Atlanta. Opara var utestengt for brudd på dopingbestemmelsene mellom 1992 og 1996.
Værlandet
Værlandet er ei øy i Askvoll kommune, Sogn og Fjordane, ved munningen av Vilnesfjorden. Den har et areal på 9 km² og 200 innbyggere. Værlandet har broforbindelse med Bulandet lenger vest. På østsiden av øya ligger Austnes fyr. Høyeste punkter er Høgkletten som måler 163. moh.
En LORAN-mast som tidligere raget i terrenget ble revet i 2017.
Værlandet er et populært turistmål om sommeren, da mange besøker øya for å sykle Nordsjøvegen til Bulandet.
Joachim Bouvet
Joachim Bouvet (født 18. juli 1656 i Le Mans eller Conlie i Frankrike, død 28. juni 1730 i Beijing i Kina) var en fransk jesuitt, misjonær og vitenskapsmann.
Liv og virke
Han var én av de fem «mathématiciens du Roy» som på initiativ av pater Couplet ble sendt til Kina av kong Ludvig XIV av Frankrike. De seilte fra Brest den 3. mars 1685. Etter et opphold i Siam ankom de fem til Ningbo den 23. juli 1687, og ble straks kalt til det keiserlige hoff i Beijing.
Der fikk pater Bouvet og pater Jean-François Gerbillon (1654–1707) engasjement som keiserens lærere i europeisk naturvitenskap og filosofi. I 1693 sendte Kangxi-keiseren ham til Frankrike for å rekruttere flere jesuitter, og gav ham med en storslagen bokgave til kong Ludvig XIV. Reisen til Frankrike tok svært lang tid, og Bouvet kom ikke frem dit før i 1697. Etter en audiens med kong Ludvig XIV kunne han og åtte nye jesuitter legge ut på turen tilbake til Kina den 7. mars 1698 fra La Rochelle på skuten «Amphitrite». Med seg fikk han seg gaver fra kongen til keiseren. I Kina gikk han i gang med figuristiske studier for å kunne tilbakevise det forbud mot de kinesiske riter som de apostoliske vikar av Fujian, msgr. Charles Maigrot, hadde utstedt. Med dette for øye grunnla han og en rekke andre franske jesuitter et slags apostolisk akademi. Sentralt for figurismen bar bestrebelsene for å kunne identifisere den kinesiske keiser Fuxi (2952 f.Kr) med den gammeltestamentlige patriark Enok og det konfucianske klassiske verk «Yijing» med det dengang fremdeles ukjente Enoks bok.
Bouvets prosjekt fikk en avgjørende knekk da den pavelige legat Charles-Thomas Maillard de Tournon (1668–1710), som kom Kina tidlig på 1700-tallet, fordømte et av Bouvets verker («Tianxue benyi», om himmellærens sanne opprinnelse).
Mellom 1711 og 1714 fikk Bouvet med keiserens tillatelse bringe enkelte av sine studenter til Beijing (Foucquet, Prémare) for å bistå ham i studiene av «Yijing». Men på grunn av enkelte av hans overordnedes motstand, ikke minst fra jesuittvisitatoren Kilian Stumpf, mislyktes gruppen i sitt forehavende.
På keiserlig oppdrag fortsatte imidlertid Bouvet alene å uforstyrret utforske «Yijing» resten av sitt liv. Men de meste av hans manuskripter ble aldri offentliggjort.
Fra 1708 til 1715 var pater Bouvet dessuten engasjert i arbeidet med å utvikle et kartverk over alle de kinesiske provinser.
Eventyrteatret
En gang om året blir det holdt opptaksprøve hvor unge fra hele landet konkurrerer om 50 plasser i deres dramaskole. Etter undervisningen på dramaskolen blir det holdt en stor opptaksprøve hvor barna konkurrerer om å være med i høstens teaterstykker.
Oleander
Oleander (Nerium oleander) er en eviggrønn busk eller lite tre i gruppen Apocynaceae. Oleander er en subtropisk plante som vokser i et vidt område fra Marokko og Portugal til Kina, der den som oftest danner kratt langs bekker, vassdrag og elveleier som tørker ut om sommeren.
Oleander har vært dyrket i middelhavslandene siden klassisk oldtid. Den er fortsatt en vanlig prydplante i hager og parker i de sørligere deler av Europa, og brukes som hekk langs mange veier. Den har vært dyrket i oransjerier på slott siden 1600-tallet. I Norge har oleander vært brukt som potteplante. Den er svært glad i sol og trives godt utendørs om sommeren. Som mange andre planter fra middelhavsområdet vil den gjerne ha en kjøligere hvileperiode om vinteren.
I vill tilstand kan den bli en svær busk på opptil fem meter i høyden og seks meter i diameter. Blomstene er hjulformet, fylte eller enkle, og sitter gruppevis ytterst på stengelen. De har en behagelig, mild duft. Den naturlige fargen på blomstene er rosa, men de dyrkede formene fins i flere rosa nyanser samt hvitt. Bladene er lange, smale og læraktige.
Planten er uhyre giftig, og bare litt av plantesaften er nok til å ta livet av barn og skape store problemer for voksne. Den inneholder kraftigvirkende hjerteglykosider. Forgiftninger sees på uregelmessig hjertevirksomhet, kramper og forstørrede pupiller. Planten er kjent for å holde på giften selv etter uttørking. I Sør-Europa har folk blitt forgiftet av å grille kjøtt på greiner av oleander. Røyken som utvikles ved brenning er også giftig. Det er viktig at man er klar over at dersom man ønsker å dyrke oleander må man aldri plassere den i små barns rekkevidde. Selv små doser av giften kan få alvorlige konsekvenser. Man kjenner imidlertid ikke til mange tilfeller av alvorlig forgiftning hos mennesker.
Oleander har likevel vært svært populær fordi den er vakker og fordi det ikke er så mange andre blomstrende planter som tåler så mye sol og varme som den.
DIS-Oslo/Akershus
DIS-Oslo/Akershus er et lokallag av DIS-Norge, stiftet 19. mai 1994. Det er det største lokallaget med rundt 2070 medlemmer.
DIS-Oslo/Akershus holder medlemsmøter på Riksarkivet i Oslo hver første onsdag i måneden kl.18:00, og arrangerer den årlige Slektsforskerdagen siste lørdag i oktober hvert år.
Viva Piñata
Viva Pinata er et livssimulatorspill utviklet av Rareware. Spillet ble offentliggjort den 15. mars 2006, og lansert november samme år. Det ble gitt ut for Xbox 360, men senere fant spillet senere veien til PC. Oppfølgeren Viva Piñata: Trouble in Paradise ble lansert verdensmarkedet sent i 2008.
Den populære serien har også blitt omgjort til en animasjonsserie som kjører på nasjonale verdenskanaler over hele verden. Serien gir seerne et innsyn i papirdyrenes hverdag, og er i hovedsak beregnet for barn.
Spilleren må restaurere, og ta hånd om, en forsømt hage på øya Piñata. Spilleren må blant annet pløye den nye hagen sin, så frø, lage vanndammer, og forme hagen etter deres eget ønske. Hvis spilleren gjennomfører et labyrint-minispill, kommer en baby piñata-egg som blir levert av en stork. Spilleren kan også klekke ut egget selv, eller sende det til en annen spiller via Xbox Live. Spillere kan også bytte deres egne Piñatas med andre spillere over internett via Xbox Live.
Spillets viktigste antagonister inkluderer «Ruffians» ledet av professor Pester, eller fiendtlige Piñatas som av og til kommer inn i spillerens hage med den eneste hensikt å utrette kaos: Spise frø, slippe løs giftig godteri, eller ødelegge forskjellige gjenstander. Ugress kan av og til spire i spillerens hage, og kan raskt spre seg og ødelegge grønnsaker hvis spilleren ikke blir kvitt ugresset i tide. Spillet inneholder 60 typer Piñatas.
Sundal
Sundal er den største bygda i Mauranger i Kvinnherad kommune i Hordaland, og har vært et populært turistmål i over 150 år. Bygda har ca. 70 innbyggere.
I Sundal ligger Mauranger oppvekstsenter, Sjøtroll AS sitt smoltanlegg, Mauranger Kro & Gjestehus, Hardanger Fjord Lodge og serveringsstedet Olaløo. Bygda har også campingplass, hotell og en liten butikk på sommeren. På slutten av 1800-tallet valfartet tyske og britiske turister til Sundal for å oppleve den storslåtte naturen med Folgefonna. I dag er Sundal en naturlig innfallsport til Folgefonna nasjonalpark, og er et eldorado for friluftsinteresserte. Fra Sundal er det 20 minutters kjøretur gjennom Folgefonntunnelen til Odda, og 30 minutter til Rosendal.
Eksterne lenker
Nettsted for Mauranger
Romsa
Romsa er en øygruppe i Bjoafjorden i Vindafjord kommune. Romsaøyene består av tre større og seks mindre øyer.
På Romsa har det bodd folk i minst 2000 år. Opp gjennom tidene har det bodd både lensmann og prest på øyene. Opprinnelig var øyene ett gårdsbruk, men fra 1840 ble det ni selvstendige gårdsbruk på øyene. I 1865 var det bosatt 77 personer på Romsa. Fra 1923 til 1944 var øyene egen skolekrets. Øyene hadde også dampskipsanløp og poståpneri. Næringsgrunnlaget på øyene var jordbruk, fiske, håndverk og tømmerutskiping. Rundt 1960 ble øyene fraflyttet, og hele øygruppen ble kjøpt og lagt ut til forsøksfelt for skogsfrøavl. Store deler av øygruppen ble da tilplantet med grantre. Øyene endret dramatisk karakter da det meste av granskogen ble fjernet vinteren 1996–1997. Hogstflaten er nå vokst til med gress og i samarbeid med Statsskog er målet å få tilbake den opprinnelege vegetasjonstypen på øyene.
I 1990 ble øygruppen sikret som offentlig friluftsområde. Siden har øyene vært en yndet utfartssted for båtfolket i Sunnhordland. Rundt øygruppen er det muligheter til et rikt og variert sportsfiske. Langs hele vestsiden av Store-Romsa er det gode muligheter til stangfiske fra land. Fra båt kan en ta stortorsken ved en av de mange fluene rundt øyriket. Øyene byr på mer enn fine badeviker, fiskeplasser og gode båthavner. Gamle bygninger og husruiner gjør øyene til et spennende sted for unge og voksne oppdagere. På Haukelandstunet står både våningshus, låve og eldhus. Gamle ferdselsveier er i dag gode turveier og stier. I 2000 ble Romsa naturreservat på østre del av Store-Romsa fredet. Her finner en den største kristtornskogen i Norge.
Romsa-kona og statsministeren
Slik Romsa ligger til midt i ferdselsåren hendte det at det kunne komme «både fant og fagnadmann» til gårds. Slik skjedde det en tid etter den første verdenskrig at det kom en yacht inn på havna på Romsa. To mann gikk i land og til et gårdstun, der de banket på. Kona på gården kom ut, og fremmed-karene hilste og spurte om de kunne få kjøpe melk. De gikk vel ikke kledt i bestedressen akkurat, for kona mønstret de noe skeptisk og spurte: «Ka slags rekafantar æ de?» Den ene flirte visst litt i skjegget, og svarte: «Han der er overlege Claus Hansen, og dette er statsminister Michelsen fra Bergen». «Statsminister Mikkelsen?» utbrøt konen, «han store frå 1905? A, kor du lyg'e». Men det skulle hun snart forvisse seg om mente hun. Hun gikk inn og så på et bilde hun hadde hengende på veggen. «Jau, det var nok same karen». Og melk fekk de, så mye de ville ha, og gikk sikkert fornøyd til sjøen igjen.
Sammy Hagar
Samuel Roy «Sammy» Hagar (født 13. oktober 1947 i Monterey, California) er en amerikansk vokalist og gitarist
Han er kjent for sin solokarriere og som tidligere vokalist/gitarist i Van Halen. I 2008 startet han opp supergruppa Chickenfoot med tidligere bandmedlem Michael Anthony, Chad Smith fra Red Hot Chili Peppers og gitarvirtuos Joe Satriani.
Sunbury kullkraftverk
Sunbury kullkraftverk er et kullkraftverk ved tettstedet Shamokin Dam i Snyder County, delstaten Pennsylvania i USA. Det har en installert produksjonskapasitet på 425 MW fordelt på fire blokker. Årlig kraftproduksjon er om lag 1,91 TWh. Operatør er Corona Power / Integrys.
Anlegget ble påbegynt omkring 1945 og stod ferdig i 1949, med utvidelser fram til 1953. Brenselkilden er kull. Anleggets årlige utslipp av CO2 var 2,724 millioner tonn i 2006, mot 2,081 millioner tonn i 2007.
Helse Midt-Norge
Helse Midt-Norge RHF er det statlige regionale helseforetaket som eier og driver sykehusene i Trøndelag og Møre og Romsdal. Foretaket ble satt i drift i 2002 og har fire helseforetak: Helse Nord-Trøndelag, Helse Møre og Romsdal, St. Olavs hospital og Sykehusapotekene i Midt-Norge.
Totalt driver foretaket ni sykehus, fire apotek og fire rusbehandlingsinstitusjoner, i tillegg til en rekke mindre enheter. Helseforetaket har cirka 14 000 ansatte og forvalter budsjetter for over sju milliarder kroner. Administrerende direktør siden 2015 er Stig Arild Slørdahl.
Fenyang
Fenyang (kinesisk: 汾阳; pinyin: Fényáng) er et byfylke i byprefekturet Lüliang i provinsen Shanxi i Folkerepublikken Kina.
Befolkningen var på 383,717 innbyggere i 1999.
Kulturminner
Taifutempelelet (Taifu guan, 太符观), Wuyuetempelet i Fenyang (Fenyang wuyue miao, 汾阳五岳庙), Wenfengpagoden (Wenfeng ta, 文峰塔) og Fenji-spritfabrikken i Xinghuacun (Xinghuacun Fenjiu zuofang, 杏花村汾酒作坊) er oppført på Folkerepublikken Kinas liste over kulturminner.
Samferdsel
Kinas riksvei 307 passerer gjennom området. Den begynner i Qikou i Hebei og fører gjennom provinsene Shanxi og Shaanxi til Yinchuan i den autonome region Ningxia Hui.
Ugo Locatelli
Ugo Locatelli (1916–1993) var en italiensk fotballspiller som deltok i de olympiske leker 1936 i Berlin.
Locatelli ble olympisk mester i fotball under OL 1936 i Berlin. han var med på det italienske laget som vant fotballturneringen foran Østerrike og Norge. Italia vant kvartfinalen over Japan med 8-0 og i semifinalen beseiret de Norge med 2-1. I finalen, som ble spilt 15. august 1936 med 85 000 tilskuere, møtte de Østerrike. Italia vant finalen med 2-1.
Bethany Joy Lenz
Bethany Joy Lenz (født 2. april 1981 i Hollywood i Florida i USA) er en amerikansk skuespillerinne og sanger, særlig kjent for rollen som Haley James Scott fra TV-serien One Tree Hill.
Biografi
Bethany Joy Lenz ble født 2. april 1981 i Hollywood, Florida. Faren hennes er historielærer og terapeut, og moren hennes er manager. Lenz og familien hennes flyttet til Texas da hun var fire år gammel. Som syvåring fikk Lenz sin første rolle på scenen, en rolle i Trollmannen fra Oz. Da hun var på klassetur til Los Angeles fikk hun sin første profesjonelle rolle i en reklamefilm for Swans Crossing, en tenåringsserie. Da hun var tretten, flyttet hun og familien hennes til New Jersey. Hennes hobbyer er baking, riding, strikking, moter og selvsagt musikk.
Joy Lenz har mange kjendisvenner fra skuespillerarbeid, som Bevin Prince, Sophia Bush, Hilarie Burton, James Lafferty, Chad Michael Murray, Paul Anthony Stewart, Tammy Blanchard, Brittany Snow og Hayden Panettiere.
23. februar 2011 fikk hun og mannen Michael datteren Maria Rose Galeotti.
19. mars 2012 annonserte Lenz på bloggen sin at hun og Michael Galeotti har skilt seg.
Preincarnate
Preincarnate er en begrenset album utgivelse av Bethany Joy Lenz. I 2002 Lenz utga hennes første album med åtte (8) originale titler, alle sunget og skrevet av Lenz. Albumet er dessverre ikke lenger tilgjengelig for kjøp.
The Starter Kit
Lenz debuterte med Epic Records med en utgivelse av et fullt album i begynnelsen av 2006, men ble dessverre droppet fra plateselskapet. I studioet med produsenten Ron Aniello (Lifehouse, Guster, Barenaked Ladies) jobbet Lenz med originalt materiale.
Bethany Joy Lenz utga en full versjon av sangen hennes "Shiver" for "Vann til Kenya"! Gå å doner! Mer info på Bethany's Offentlige Blogg
Mission Bell
Everly er et jente band med One Tree Hill skuespiller Bethany Joy Lenz og hennes musikk partner og venninne Amber Sweeney som slo seg sammen og utga deres debutalbum EP entitled Mission Bell. Mission Bell som er en eclectic mix av country, folk og pop rock lyder. Deres EP inkluderer tre(3) originale låter, alle sunget og skrevet av Lenz og Sweeney.
B Tracks
B Tracks Fåes bare kjøpt på iTunes and cdbaby.com. Alle B Tracks låtene er spilt på One Tree Hill samme dag de ble utgitt i iTunes Butikken. B Tracks er til nå 2 singler og en EP. Alle låtene er slått sammen til en EP i senere tid.
Vol. 1
Utgitt 14. september 2009.
Vol. 2
Utgitt 9. november 2009.