cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Verdipapirforetak
Krav til virksomheten
Kravene til tillatelse for å yte investeringstjenester gjelder såvel banker som andre selskaper. Et verdipapirforetak kan bare drive den virksomheten som det har tillatelse til etter verdipapirhandelloven (investeringstjenester og tilleggstjenester), og ellers kun det som har naturlig sammenheng med denne virksomheten. Krav til virksomheten følger av verdipapirhandelloven og foretakene er under tilsyn av Finanstilsynet. Etter verdipapirhandelloven stilles det omfattende krav til verdipapirforetakenes virksomhet og organisering. Foretaket må være bygget opp på en måte som gjør at risikoen for at det oppstår interessekonflikter begrenses til et minimum. Videre stilles det krav om at ledelsen og eierne er egnet til å lede og eie et verdipapirforetak.
For å starte opp et verdipapirforetak stilles det også krav til at foretaket har en solid startkapital som står i forhold til hvilke investeringstjenester som selskapet skal yte. Normalt vil kravet til startkapital være 730.000 euro (dvs. ca. NOK 6 millioner).
Duodao
Duodao (kinesisk: 掇刀区; pinyin: Duōdāo Qū) er et bydistrikt i den kinesiske provinsen Hubei, og er understilt byprefekturet Jingmen.
Det har et areal på 639 km² og teller 222 315 innbyggere (2004).
Bronson Pelletier
Bronson Pelletier (født 31. desember 1986) er en canadisk skuespiller, mest kjent for sin rolle som Jack Sinclair i renegadepress.com (2007), og for sin rolle i New Moon.
Han hadde også roller i Kunst Zone og Dinosapien. Pelletier spilte Jared, en Quileute varulv i New Moon, oppfølgeren til Twilight. Han er nettopp ferdig å filme Eclipse, oppfølgeren til New Moon, hvor han vil gjenta rollen som Jared. Både New Moon og Eclipse ble filmet i Vancouver i Canada.
Eko Yuli Irawan
Eko Yuli Irawan (født 24. juli 1989) er en indonesisk vektløfter, som konkurrerer i 62 kg. Han representerte landet sitt under Sommer-OL 2012 i London, der han tok bronse.
Under Sommer-OL 2020 i Tokyo som ble arrangert i 2021, tok han sølv.
Murcia
Murcia er en by som ligger ved elven Segura i det sørøstlige Spania. Byen er hovedstaden i den autonome regionen Murcia. Byen har 409 810 (2005) innbyggere, eller 563 272 hvis man tar med det nærliggende området rundt selve byen. Dette er det tolvte største byområdet i hele Spania. Fra 2003 er Miguel Ángel Cámara Botía borgermester. Han representerer Partido Popular.
Mange nordmenn er kjent med flyplassen, men ikke selve byen. Flyplassen ligger ved småbyene San Javier og Santiago de la Ribiera som er 30 minutter unna selve byen.
Historie
Byen ble grunnlagt av maurerne som Medinat Mursiya i 825 e.Kr. av Abd ar-Rahman II, emir av al-Andalus. Etter at kalifatet i Córdoba brøt sammen ble Murcia styrt av kongedømmene Almería, Toledo og Sevilla. I 1172 ble byen okkupert av Almohadene og mellom 1223 og 1243 var byen hovedstad i et selvstendig kongedømme.
Kong Alfonso X av Castilla inntok byen og igjen ble den en kristen by. I 1296 ble Murcia underlagt kongedømmet Aragon, men etter fredsavtalen i Torrellas, ble byen innlemmet i Castilla.
På 1700-tallet blomstret byen og spesielt mye fin silke ble produsert her. Mange av kirkene og monumentene i byen er fra denne perioden.
Siden 1838 er Murcia hovedstad i provinsen Murcia. Byen ligger utsatt for jordskjelv og i 1829 ble over 6000 mennesker drept.
Severdigheter
Spesielt er det verdt å få med seg katedralen. Denne ble bygget mellom 1394 og 1465. Tårnet ble ferdig i 1792. Katedralen er bygget over flere stilarter: Gotisk, renessanse og barokk. Ved katedralen ligger Plaza de Cardenal Belluga. Her er det mange fine fortausrestauranter. Katedralen er hovedkirke for bispedømmet Cartagena-Murcia.
Mellie Francon
Mellie Francon (født 24. januar 1982 i La Chaux-de-Fonds) er en sveitsisk snøbrettkjører.
Val Camonica
Val Camonica er en dal i den italienske provinsen Brescia.
Dalen inneholder den største samling bergkunst i det subalpine Italia. Området som er mer enn 70 km langt, inneholder over 250 000 figurer. De eldste tegningene er ca. 10 000 år gamle. Området var da dekket av tette furu- og bjørkeskoger. De mest kjente helleristningene ble oppdaget av geografen Walter Laeng i 1909. De befinner seg i nærheten av Cemmo.
I 1979 ble området tatt med på UNESCOs liste over verdensarven.
Itanhém
Itanhém er en kommune i delstaten Bahia i nordøstregionen av Brasil.
Anna de Noailles
Anna Elisabeth, grevinne Mathieu de Noailles, opprinnelig Bibesco Bassaraba de Brancovan (født 15. november 1876 i Paris, død 30. april 1933 samme sted) var en fransk poet av rumensk opprinnelse.
Bakgrunn
Anna de Noailles ble født i Paris som prinsesse Anna Elisabeth Bibesco-Bassaraba de Brancovan, og stammet fra de rumenske adelsfamiliene Bibescu og Craioveşti. Hennes far var prins Grégoire Bibesco-Bassaraba, sønn av den valakiske prinsen Gheorghe Bibesco de Brancovan og Zoe Brâncovanu, mens hennes mor var den kjente greske pianistinnen Raluka (Rachel) Musurus.
Dikter
I 1897 giftet hun seg med Mathieu de Noailles (1873–1942), sønn av hertugen av Noailles. Paret var blant de fremste i tidens parisiske sosietet. De fikk en sønn, grev Anne Jules de Noailles (1900–1979).
Anna de Noailles skrev tre romaner, en selvbiografi og et stort antall dikt. Hennes poesi kretser om emner som kjærligheten, naturen og døden. Ved begynnelsen av 1900-tallet ble salongen hennes i Avenue Hoche i Paris besøkt av tidens intellektuelle, litterære og kunstneriske elite, blant andre Francis Jammes, Paul Claudel, Colette, André Gide, Frédéric Mistral, Robert de Montesquiou, Paul Valéry, Jean Cocteau, Alphonse Daudet, Pierre Loti, Paul Hervieu og Max Jacob.
I 1904 opprettet Anna de Noailles og en del andre kvinner som fru Alphonse Daudet og Judith Gautier, Théophile Gautiers datter prisen Vie Heureuse, som siden ble til Prix Femina.
Flere kjente kunstnere har malt portretter av Anna de Noailles; blant annet Antonia de la Gandara, Kees van Dongen, Jaques-Émile Blanche og Philip Alexius de Laszlo. I 1906 sto hun dessuten modell for en skulptur av Auguste Rodin.
Anna de Noailles var den første kvinne som ble kommandant av Æreslegionen, den første kvinne som ble mottatt i Det kongelige belgiske akademi for fransk språk og litteratur, og hun ble æret med «Grand Prix» fra Académie française i 1921.
Bibliografi
Lenker til digitale utgaver etter enkelte titler
Reindalen kirke
Reindalen kirke (tidligere Reindalen kapell eller Reinsdal kapell) er en langkirke fra 1983 i Senja kommune, Troms og Finnmark fylke.
Byggverket er i tre og har 100 plasser.
Kapellet hadde i utgangspunktet ingen altertavle, bare et kors ved alteret. I 2018 fikk det imidlertid altertavle og annen utsmykning utført av Svein Arild Berntsen.
Vindrosen
Vindrosen var et dansk litterært tidsskrift som ble utgitt 1954–1973 av Gyldendal forlag. De første årene var Tage Skou-Hansen redaktør, med Peter P. Rohde som medredaktør. Senere kom blant andre Villy Sørensen og Klaus Rifbjerg med.
Tidsskriftet var både en fortsettelse av og et oppgjør med tidsskriftet Heretica. Mange bidragytere fra Heretica gikk igjen i Vindrosen.
Röda Lacket
Röda Lacket er en type snus som produseres av Swedish Match og har en mild smak av tobakk. Röda lacket finnes som både løs og porsjonssnus.
Röda Lacket er det nest eldste varemerket etter Ettan. Röda Lacket ble lansert 1850 av Petter Swartz snusfabrik i Norrköping. Var trolig mest populær under ungdomsrevolusjonen i 1968. Muligens hadde den røde fargen noe med saken å gjøre. Röda Lackets mest utpregde egenskap er dens karakteritistike smak og konsistens. Smaken er mild og noe fruktig, med små innslag av lakris. Konsistensen minner om leire, noe som gjør den lett å bake til en prille/pris. I 2005 ble Röda Lacket fornyet både når det gjelder form og innhold. De klassiska smakene ble forsterket og en ny design vokste frem. Nye Röda Lacket er en naturlig forlengning av det Röda Lacket alltid har stått for. Den røde fargen symboliserer fortsatt det rebelske i Röda Lackets natur. Høsten 2006 ble også Röda Lacket Vit Portion lansert med 21 ulike designerlokk.
Merker
Røda Lacket finnes i 3 varianter
Røda Lacket Løs (45 g):
Røda Lacket White Portion (24 g):
Claq Qui ble lansert høsten 2008 kun for det norske markedet. Snusen har en kraftig og fyldig tobakssmak med klassisk base. «Claq qui» er Fransk og betyr «ørefik» og dette preget også designet på boksen; hvit boks med røde blodflekker.
Torolf Rein
Torolf Rein (født 20. oktober 1934) er en norsk admiral som tjenestegjorde i Forsvaret fra 1953 til 1994, fra 1989 som forsvarssjef.
Liv og virke
Rein tok Sjøkrigsskolen i 1958 og gikk U.S. Naval Postgraduate School fra 1961 til 1963. Han har hatt sjøtjeneste på; landgangsfartøy, jager, fregatt og MTB, hvor han også har vært skipssjef og skvadronsjef. Rein var skipssjef på fregattene KNM «Narvik» og KNM «Stavanger», og senere divisjonssjef for fregattvåpenet om bord i KNM «Oslo». Fra 1963 til 1967 hadde han stabstjeneste ved Sjøforsvarets forsyningskommando, og etter årene med sjøtjeneste var han ved Forsvarskommando Nord-Norge fra 1977 til 1980. Deretter arbeidet Torolf Rein i tre år i Sjøforsvarsstaben før han ble kommandør i 1983.
Utmerkelser
I kraft av stillingen som forsvarssjef ble Rein i 1989 utnevnt til kommandør med stjerne av St. Olavs Orden.
Rein er også innehaver av Forsvarsmedaljen med laurbærgren, Forsvarsmedaljen med tre stjerner, Vernedyktighetsmedaljen med tre stjerner, Norske Reserveoffiserers Forbunds hederstegn, Det frivillige Skyttervesens hederstegn og flere utenlandske dekorasjoner.
Arne Solli
Arne Solli (født 6. april 1938 i Molde, død 20. september 2017 ) var en norsk general som var forsvarssjef fra 1994 til 1999.
Tjeneste
Solli tjenestegjorde i Hæren fra 1957 til 1999. Han var sjef for infanteribataljon nr. 3 i Brigaden i Nord-Norge og var nestkommanderende for Vestre Oslofjord Forsvarsdistrikt og sjef for Brigade 3 i perioden august 1983 til juni 1985. I perioden juli 1985 til juli 1988 var han ved SHAPE i Belgia. Han var stabssjef i Hærstaben i Forsvarets Overkommando fra juli 1988 til februar 1989, sjef for Distriktskommando Vestlandet en kort periode fra februar 1989 til august 1989, da han ble utnevnt til generalinspektør for Hæren (1989-93) og øverstkommanderende i Forsvarskommando Nord-Norge fra januar 1993 til oktober 1994.
I 1995, mens Solli var forsvarssjef, var han med på å ta avgjørelsen om at Norsk Militær Tattoo skulle organiseres slik det fremdeles er tilfelle pr i dag (2021). Han satt også i organisasjonens Board of Protectors fra 2006 til 2014.
Utmerkelser
Solli ble i 1995 utnevnt til kommandør med stjerne av St. Olavs Orden, og var innehaver av Forsvarsmedaljen med laurbærgren, Forsvarsmedaljen med tre stjerner, Hærens vernedyktighetsmedaljen med tre stjerner, kommandør av Legion of Merit, kommandør av 1. klasse av Dannebrogordenen, storkors Militærfortjenesteordenen (Spania), kommandør av 1. klasse av Nordstjerneordenen, Fredsprismedaljen, Det frivillige Skyttervesens fortjenstmedalje, Det frivillige Skyttervesens hederstegn, FNs ekspedisjonskorpsmedalje og enda noen utenlandske ordenstegn. Han hadde også gullmedalje i følgende ferdighetsmerker: Det militære skarpskyttermerke, Det militære skimerke, Norges Skytterforbunds NAIS-medalje og Norges idrettsforbunds idrettsmerke.
Walter William Skeat
Walter William Skeat (født 21. november 1835, død 6. oktober 1912) var en engelsk filolog som er mest kjent for sitt arbeid med mellomengelsk og for sine standardutgaver av Geoffrey Chaucer og Piers Plowman. Hans sønn var antropologen Walter William Skeat og barnebarn var blant annet paleografen T.C. Skeat og glassmaleren Francis Skeat
Liv og virke
Han ble født i London i 1835 og utdannet ved King's College School i Wimbledon, Highgate School og Christ's College ved Universitetet i Cambridge hvor han ble medlem av i juli 1860. I 1878 fikk han Elrington og Bosworth-professorat i angelsaksisk språk ved Cambridge. Han fullførte Mitchell Kembles utgave av Anglo-Saxon Gospels, og gjorde stort forskningsarbeid i både angelsaksisk og gotisk språk, men først og fremst i mellomengelsk, og med en korrigert utgave av Geoffrey Chaucer.
Som han selv sjenerøst har uttalt ble han hovedsakelig rettledet i studiet av Chaucer av Henry Bradshaw som han skulle ha deltatt i arbeidet med den nye utgaven av Chaucer som ble planlagt i 1870 ved Universitetet i Oxford, men etter å ha avslått Bradshaw tok han et tilbud om redigeringen selv. Bradshaws utholdenhet var ikke likestilt med hans dyktighet, og det kom lite ut av planleggingen, men arbeidet kom etter hvert i gang og Skeat fullførte en utgave på seks bind i 1894, et tilleggsbind av chaucerianske småstykker som ble utgitt i 1897. Han redigerte også ut en utgave av Chaucer i et bind for det jevne publikum og en egen utgave av Chaucers Avhandling om astrolabiumet (Treatise on the Astrolabe) med kyndige kommentarer.
Skeat utgave av Piers Plowman av William Langland i tre parallelle tekster som ble utgitt i 1886, og foruten Avhandling om astrolabiumet rediterte han tallrike bøker for Early English Text Society, blant annet «The Bruce», et episk diktverk om Skottlands kong Robert Bruce, av John Barbour, Pierce the Ploughman's Crede, romansene om Havelok Dansken og Guillaume de Palerme ( et fransk romantisk dikt som ble oversatt til engelsk som William of Palerne) og Ælfric av Eynshams Lives of the Saints (Helgenenes liv) i fire bind. For Scottish Text Society redigerte han Kingis Quair, vanligvis tilskrevet kong Jakob I av Skottland, og utga en utgave i to bind 1871 av poeten og forfalskeren Thomas Chatterton med en undersøkelse av kildene til de foreldet ordene som han brukte.
Ole Tidemand
Ole Tidemand (født 31. oktober 1710 i Christiania, død 9. januar 1778 i Kristiansand) var biskop i Bjørgvin 1755–1762 og i Kristiansand 1762–1778.
Walter William Skeat
Liv og virke
I Skeats rene filologiske forskning var hans mest betydningsfull arbeid Etymological English Dictionary (4 deler, 1879–1882; revidert og utvidet i 1910). Mens han forberedte sin ordliste skrev han hundrevis av korte artikler om ordenes opprinnelse (etymologi) for det London-baserte tidsskriftet Notes and Queries.
Han er gravlagt i gravlunden Ascension Parish Burial Ground i Cambridge; hans hustru, Bertha Clara, født den 6. februar 1840, død 15. juli 1924, er gravlagt sammen med ham. Det samme er en datter, Bertha Marion, født 30. desember 1861, død 2. desember 1948.
Ole Tidemand
Han var sønn av en kjøpmann i Christiania og ble uteksaminert fra Latinskolen i 1728. I 1731 tok han teologisk embedseksamen med laud. I studietiden hadde han arbeidet hos sogneprest Chr. Callundan i Sandherred, og han returnerte tilbake dit i 1731 eller 1732. Etter å ha satt barn på sogneprestens 13-årige datter Charlotte Eleonora inngikk disse et hastig giftermål og måtte også offentlig skrifte for menigheten.
Karriere
Ole Tidemand hadde hele tiden mektige venner i København som hjalp ham fram. Hans siste støttespiller var enkedronning Juliane Marie av Danmark og Norge.
Torkil Williksen
Torkil Williksen (født 6. november 1968 i Stjørdal) er en norsk forfatter og sivilingeniør.
Williksen er utdannet sivilingeniør fra NTH, og arbeider med miljø og forurenset grunn i Norconsult. Han er bosatt i Sandvika.
Han debuterte som kriminalforfatter med romanen Snøfall i 2005.
Gustaf Mauritz Armfelt
Gustaf Mauritz Armfelt (født 31. mars 1757, død 19. august 1814) var en finsk-svensk hoffmann, diplomat og offiser, i Finland er han ansett som en av landets mest betydningsfulle menn.
Armfelt var en av Gustav IIIs favoritter, men falt i unåde etter dennes død og flyktet til Russland. Under Gustav IV ble han tatt til nåde og var øverstkommanderende for vestre arméen. Etter finskekrigen og Russlands overtakelse av Finland flyttet Armfelt tilbake og ble generalguvernør i Storfyrstedømmet Finland i 1812-1813.
Bakgrunn
Gustav Mauritz Armfelt ble født på Juuva kaptensboställe i St. Mårtens sogn i egentliga Finland, foreldrene var generalmajor Magnus Vilhelm Armfelt og Maria Katarina Wennerstedt og hans farfar var general Carl Gustaf Armfeldt. Han studerte først ved Kungliga Akademien i Åbo i 1770-1771, deretter fikk han militære utdanning ved kadettskolen i Karlskrona i årene 1771-1773. I 1774 ble han gardefenrik ved hoffet i Stockholm, men ble tvunget til å forlate Sverige i 1778 etter å ha vært innblandet i en duell og bodde så i Paris frem til 1780.
Gustav IIIs yndling
I 1780 oppsøkte Gustaf Mauritz Armfelt kong Gustav III da han var i Spa i Belgia og etter dette møtet ble Armfelt en av kongens favoritter. Han ble overøst med titler og æresbevisninger: kaptein ved livgarden i 1781, overkammerjunker i 1783, direktør for Kungliga Svenska Dramatiska Teatern og Operaen, representant nr 110 ved Kungliga Musikaliska Akademien i 1788, representant og ordfører for Svenska Akademien 1786-1794, generaladjutant og øverstkomanderende for Nylands infanteriregemente i 1787 etter farbroren Carl Gustaf Armfelt.
Han deltok i den russisk-svenske krig 1788-1790 og ble i kampen ved Savitaipale i 1790 alvorlig skadet. Han ble også sendt til Dalarna for å verve frivillige til krigen. Etter krigen ble han utnevnt til generalmajor og ridder av Serafimerordenen og ble samtidig kansler for Kungliga Akademien i Åbo. Han fikk ingen viktige politiske poster før 1790, da han ledet fredsforhandlingene med Russland i Värälä.
Den Armfeltske konspirasjon
Etter mordet på Gustav III ble Armfelt i 1792 av Gustaf Adolf Reuterholm, utnevnt til minister (sendebud) i Napoli. Armfelt anså utnevnelsen som en forvisning og hadde løse planer om å styrte Reuterholm, som var formynder for den senere kong Gustav IV Adolf, men planene ble oppdaget og Armfelt ble i 1794 dømt til døden av Svea hovrätt.
Armfelt flyktet før dommen til Kaluga i Russland og oppholdt seg der i årene 1794-1797, i årene 1797-1799 bodde han i Dresden og Berlin og i Schlesien og Böhmen i årene 1799-1802. Etter at Gustav IV Adolf hadde blitt myndig ble dødsdommen omgjort i 1799 og Armfelt ble Sveriges minister i Wien årene 1800-1802. Deretter var han militærkommandant over svenske Vorpommern og fra mars 1808 øverstkommanderende ved Västra armén som skulle operere mot Norge i krigen mot Frankrike 1804-1810. I august samme år ble Armfelt uventet frabeordret kommandoen og fristilt inntil etter statskuppet mot kong Gustav IV Adolf året etter, i mars 1809. Armfelt ble etter statskuppet president i krigskollegium og en af rikets herrar.
Tilbake til Finland
Fra 1810 fikk imidlertid Armfelt et anstrengt forhold til de nye makthaverne, han kunne ikke akseptere at Jean Baptiste Bernadotte, en av Napoleons forhenværende generaler ble utsett som svensk tronarving etter Karl II. Han tok avskjed fra sine embeter og av frykt for en ny rettssak innfant han seg om kvelden den 31. mars 1811 hos den russiske ministeren i Stockholm og gav tsaren sin troskapsed.
Armfelt bosatte seg så i Storhertugdømmet Finland, gikk i tjeneste hos tsar Aleksander I og ble dennes generaladjutant, ordfører for komitéen for Finska ærende og generalguvernør i Finland. Gustav Mauritz Armfelt anbefalte sterkt tsar Aleksander I å opprettholde den gjeldende svenske loven av 1734 i Finland og godkjenne landets status som det autonome Storfyrstedømmet Finland under den russiske tsaren.
Armfelt hadde stor innflytelse i forbindelse med tsarens beslutning i 1812 om å innlemme det såkalt gamle Finland i Storfyrstedømmet Finland, det var områder Sverige hadde tapt i krig og måtte avstå i 1721 og 1743, tilsvarende var for beslutningen om å flytte hovedstaden fra Åbo til Helsingfors.
Armfelts forhold og barn
Gustaf Armfelt hadde flere forhold og barn. Mest kjent var grevinnen Magdalena Rudenschöld (1766–1823), som var hans elskerinne i årene 1785-1793. Med den parisiske skuespillerinnen Mademoiselle L'Eclair hadde han en sønn Mauritz Clairfelt (1780–1841). I eksilperioden i Kurland i årene 1794-1799 var han gjest hos den kurlandske hertugen Peter von Biron. Med Wilhelmine av Kurland skal han ha hatt to døtre, Gustava Wilhelmina Charlotta (Mina) Armfelt (1798–1863), og Adelaide Gustava Aspasie (Vava) Armfelt (1801–1881). Mina ble offisielt å være datter av fetteren Fredrik Armfelt. Vava ble adoptert i 1812 til den adlige slekten Armfelt.
Gustav Mauritz Armfelt ble gift den 7. august 1785 i Drottningholms slott med grevinnen Hedvig Ulrika De la Gardie (1761–1832), datter til greve Carl Julius De la Gardie og grevinnen Magdalena Christina Stenbock.
Barn (i ekteskapet)
Gustaf Mauritz Armfelt er begravd i familiegraven i Halikko kirke i sydvestre Finland, i nærheten av sine gods Åminne herrgård, hvis hovedhus han fornyet i årene 1811-1814.
Slaget ved Guaqui
Slaget ved Guaqui (spansk: La batalla de Guaqui), også kjent som slaget ved Huaqui, Yuraicoragua eller Desaguadero, var et slag mellom Buenos Aires' Første juntas revolusjonstropper og rojalistsoldater fra Visekongedømmet Perú under Argentinas selvstendighetskrig mot Spania som en del av de hispanoamerikanske uavhengighetskrigene som fant sted på grensa mellom Øvre Perú, det som i dag er Bolivia, men som da var en del av Visekongedømmet Río de la Plata, og Visekongedømmet Perú 20. juni 1811.
Forspill
Den første juntaens styrker klarte å fortsatte til den nordlige delen av Alto Perú, hvor de 20. juni 1811 igjen møtte rojaliststyrkene nær Desaguradero-elva, hvor slaget kom til å stå.
Slagets gang
Morgenen 19. juni hadde revolusjonsarméen utplassert soldatene sine i Huaqui, Caza og Machaca og bygd en foreløpig bro over elva, som de brukte til å frakte 1200 soldater over med det formål å distrahere Goyenches soldater på deres front og høyre flanke mens de omringa rojalistenes baktropp gjennom linjene skapt av broa.
Ved daggry vrimlet det allerede med revolusjonstropper, både infanteri og kavaleri, på åsene rojalistene hadde som mål å innta, og de åpnet ild mot rojalistene. Rojalistene besvarte ilden, og etter et par timer hadde de klart å tvinge de revolusjonære til å flykte.
Da selvstendighetstroppene hørte om Goyeneches fremmarsj mot Huaqui, bestemte deres ledere Castelli, Balcare og Montes de Oca å forlate byen med 2000 mann og 15 kanoner for å innta en sterk stilling på veien til Huaqui mellom en innsjø og åsene bak den.
Det argentinske kavaleriet forsøkte forgjeves å stoppe angrepet, før de sammen med hele opprørshæren flyktet mot Huaqui. Goyeneche beordret at troppene hans skulle forfølge dem, og inntok deretter byen. Litt senere sendte oberst Ramírez en beskjed om seieren ved Caza.
Dermed endte slaget med at argentinerne flyktet etter å ha mistet mer enn tusen mann og etterlatt mesteparten av artilleriet sitt. Mens de flyktet, tok de tilflukt i Potosí og senere lenger sør, i San Salvador de Jujuy.
Konsekvenser
Samme dag, 20. juni 1811, startet en forberedt revolusjon i Peru. De revolusjonæres leder, Francisco Antonio De Zela, hadde en avtale med argentinerne som gikk ut på at mens han startet en revolusjon i Tacna, skulle den argentinske arméen marsjere mot Perú for å innlede deres befrielsesfelttog i landet, men nederlaget ved Guaqui gjorde at planene om å invadere peruansk territorium måtte oppgis.
Dette nederlaget gjorde et dårlig inntrykk i Buenos Aires, særlig siden patriotene hadde mistet alt sitt artilleri, og González Balcarce og Castelli mistet sine kommandoer og ble stilt for krigsrett. Nederlaget førte også til at kampene i Montevideo måtte oppgis, siden revolusjonslederne i Buenos Aires fryktet at den kunne angripes fra to fronter samtidig.
Selvstendighetsforkjempernes nederlag ved Guaqui var så betydningsfullt at de i så stor grad var svekket i de nordlige områdene at de måtte utnevne general Manuel Belgrano til Nordarméens kommandant, for å forsøkte å gjenopprette disiplin, trene soldatene og vente på nye våpen. Dette tvang ham til ekstreme foretak og til å mobilisere befolkningen i Nord-Argentina sør i Jujuy-provinsen mot den umiddelbare spanske motoffensiven. Denne hendelsen er i historien kjent som Jujuy-utvandringen (spansk: Éxodo Jujeño).
Det første Alto Perú-felttoget ende med en rojalistisk seier, hvor patriotene mistet mange soldater. Argentinerne invaderte Alto Perú to ganger til, før de endelig oppnådde selvstendighet i 1818.
Dianjun
Dianjun (kinesisk: 点军区; pinyin: Diǎnjūn Qū) er et bydistrikt i byprefekturet Yichang i kinesiske provins Hubei. Det har et areal på 528,7 / 546 km² og teller 105 175 innbyggere (2004).
Jonas Bösiger
Jonas Bösiger (født 5. april 1995) er en sveitsisk snøbrettkjører.
Han representerte Sveits under Vinter-OL 2018 i Pyeongchang, hvor han ble utslått i kvalifiseringen i slopestyle.
Petr Horák
Petr Horák (født 7. september 1991) er en tsjekkisk snøbrettkjører.
Han representerte Tsjekkia under Vinter-OL 2018 i Pyeongchang, hvor han ble utslått i kvalifiseringen i slopestyle.
Xiaoting
Xiaoting (kinesisk: 猇亭区; pinyin: Xiāotíng Qū) er et bydistrikt i byprefekturet Yichang i kinesiske provins Hubei. Det har et areal på 127 / 118 km² og teller 37 219 innbyggere (2004).
Samferdsel
Kinas riksvei 318, en av Folkerepublikken Kinas lengste hovedveier, løper gjennom området. Den begynner i Shanghai og fører blant annet innom Wuhan og Chengdu på sin vei inn i Tibet og Lhasa og helt frem til en kinesisk grenseovergang mot Nepal i Zhangmu.
Itaparica
Itaparica er en kommune i delstaten Bahia i nordøstregionen av Brasil.
Liste over sørkoreanske filmer fra 2004
Liste over sørkoreanske filmer fra 2004 er en kronologisk liste over filmer som ble lansert i Sør-Korea i 2004.
Finland under EM i friidrett innendørs 2023
Finland deltok under EM i friidrett innendørs 2023 fra 2. til 5. mars 2023 i Istanbul i Tyrkia og kom på 8. plass i medaljestatistikken
William Jerome McCormack
William Jerome McCormack (født 24. januar 1924 i New York City i USA, død 23. november 2013 i New York City ) var katolsk hjelpebiskop i New York.
Bakgrunn
William Jerome McCormack tjenestegjorde i USAs kystvakt fra 1942 til 1945. Deretter studerte han ved St. Bonaventure University i Allegany og Christ the King Seminary.
Prest
Han ble ordinert til prest i Buffalo for erkebispedømmet New York den 21. februar 1959. I 1961 ble han utnevnt til assisterende direktør for The Society for the Propagation of the Faith. Han var medlem av National Council of The Society for the Propagation of the Faith til 1971.
Nikkebrønsle
Utbredelse
I Norge har den sin hovedutbredelse rundt Mjøsa og sørover. Der vokser den i eller i kanten av næringsrike dammer, bekkedrag og elver. Den fins også på Sørvestlandet. Ellers er det noen få spredte funn lenger nordover. De nordligste funnene er fem funn i Hasvik i Finnmark fylke, der det siste funnet ble gjort i 28. september 1969.
Det høyeste punktet den er funnet er 270 moh. i Ringsaker kommune.
William Jerome McCormack
Biskop
Den 23. desember 1986 utnevnte pave Johannes Paul II ham til hjelpebiskop i New York og titulærbiskop av Nicives. Paven bispeviet ham personlig den 6. januar 1987; medkonsekratorer var kurieerkebiskop5mr Eduardo Martínez Somalo, vikarstatssekretær, og José Tomás Sánchez.
Nikkebrønsle
Former og rødlistestatus
I Norge er det to former av nikkebrønsle kjent. Der en ikke har tungeformede kantblomster, mens den andre har tungeformede kantblomster.
William Jerome McCormack
Biskop
Den 30. oktober 2001 innvilget pave Johannes Paul II hans aldersbetingede avskjedssøknad.
Nikkebrønsle
Former og rødlistestatus
Nikkebrønsle er på rødlista fordi den er ganske sjelden, og at habitatene den vokser, eller kan vokse på, har falt drastisk, så det totale antallet nikkebrønsler har med dette sunket drastisk. Da dens hovedhabitater er gårsdammer, bekkekanter og sumpete innmark, og disse fylles igjen. Ellers er den ganske kravstor på vokseplass.
William Jerome McCormack
Episkopalgenealogi
Hans episkopalgenealogi er:
Nikkebrønsle
Utseende og kjennetegn
Den har et diploid kromosomtall på 24.
Blomster og frukter
Blomstene har normalt rørformede blomster, mens solnikkebrønsle har også tungeformede blomster langs kanten av korgen. De blomstrer fra midtsommer til seinsommer, og blomsterkorgne har fem til åtte ytre korgdekkblader. Og stilken rett under blomsterkorgene bøyer seg. Det er dette som har gitt den opphavet til det norske det vitenskapelige artsnavnet.
Frøene har et firekantete tverrsnitt. De har også fire (sjeldent tre) brodder som peker mot korgbunnen. Disse broddene fester seg lett i klær og pelsen på dyr, og er antageligvis slik den blir spredd.
Planta og bladene
Planta kan være fra ca. ti cm høy, og helt til ca. meteren høy. Alt ettersom næringstilgang og hvor værhard lokaliteten er.
A-Teens
A-Teens (tidligere Abba Teens) var et svensk hyllestband til ABBA med base i Stockholm.
Nikkebrønsle
Planta og bladene
Bladene hos nikkebrønsle er lysegrønne med hel eller sagtaggete rand. De sitter rett på stengelen, og har da ikke bladstengel. Mens den andre arten flikbrønsle, en kan finne i Norge, har treflikete blader.
A-Teens
Gruppen ble startet i 1998 av Niklas Berg i plateselskapet Stockholm Records som hadde til hensikt å lage moderne coverversjonerer av ABBA-låter. I mai 1999 debuterte gruppen med singelen Mamma Mia, og i august samme år kom debutalbumet The ABBA Generation. På oppfølgeralbumet hadde bandet spilt inn originalt materiale. Etter dette har gruppen sunget versjoner av Elvis Presleys Can't Help Falling in Love, som i sin tur ble brukt i Disneyfilmen Lilo & Stitch, og gruppen har også laget en versjon av Alice Coopers «Schools Out».
Nikkebrønsle
Etymologi
Navnet Bidens kommer fra det latinske bis eller bi, som betyr to eller to ganger (dobbelt) og dens tann. Navnet ble brukt på brønsleslekta av Andrea Caesalpini i 1583, mens cernua betyr nikkende fra cernuló, som betyr "å falle hodestups etter" eller "slenge kolbøtte" på latin.
A-Teens
I begynnelsen av 2006 gav Marie Serneholt ut sitt debutalbum, og 15. april 2006 ble det kunngjort at A-Teens var oppløst. I april 2008 ga Amit Paul ut sitt debutalbum, Songs in a Key of Mine.
Paradise, Hawaiian Style
Paradise, Hawaiian Style er et musikkalbum med filmmusikk av Elvis Presley, utgitt 10. juni 1966.
Eksterne lenker
Südsee-Paradies Paradise, Hawaiian Style Paradiso hawaiano Paradise, Hawaiian Style Парадиз по-гавайски
Xiling (Yichang)
Xiling (kinesisk: 西陵区; pinyin: Xīlíng Qū) er et bydistrikt i byprefekturet Yichang i kinesiske provins Hubei. Det har et areal på 89,8 km² og teller 427 300 innbyggere (2004).
Itapebi
Itapebi er en kommune i delstaten Bahia i nordøstregionen av Brasil.
Vigleik Eide
Vigleik Eide (født 4. desember 1933 i Bergen, død 30. oktober 2011 i Oppegård ) var en norsk general. Han ble uteksaminert fra Krigsskolen i 1957. Han var forsvarssjef fra august 1987 og frem til september 1989. Deretter var han formann for NATOs militærkomité frem til januar 1993.
Siden hadde han flere oppdrag innen fredsarbeid og konfliktløsning. I 1994 var han i Guatemala på oppdrag for Utenriksdepartementet da Norge var engasjert i fredsarbeid der, året etter ledet han ekspertgruppen som arbeidet med nedrustningsspørsmål på Balkan. Han var også militær rådgiver for Thorvald Stoltenbergs arbeid som fredsmegler i det tidligere Jugoslavia.
I 1998 ble Eide utnevnt til ambassadør i Syria ved Norges ambassade i Damaskus. I denne stillingen hadde han også det norske konsulære ansvaret for Libanon, og spesialoppgave med å observere utviklingen i Libanon i forbindelse med den da pågående fredsprosessen i området.
Utmerkelser
Eide ble i 1988 utnevnt til kommandør med stjerne av St. Olavs Orden, og ble videre i 1989 utnevnt til storoffiser av den franske Ordre National du Mérite.
Han var videre innehaver av Forsvarsmedaljen med stjerne og Vernedyktighetsmedaljen med tre stjerner.
Nordmør Dampskibsselskab
Nordmør Dampskibsselskab var et rederi med hovedkontor i Kristiansund. Rederiet ble konstituert 29. desember 1902, og fra 1. januar 1903 ble rutene og de seks skipene til Christiansunds Dampskibsselskab overtatt. Rederiet kjøpte samme år DS «Tourist» som kunne ta 120 passasjerer. I 1906 ble nybygget DS «Øren» levert, og i 1909 «Driva». I februar 1915 fikk rederiet overlevert nybygget DS «Surendalsfjord» som var ment å settes inn i rute mellom Kristiansund og Sunndalsøra i forbindelse med utbyggingen av Aura-kraftverket. DS «Surendalsfjord» var med sine 440 bruttoregistertonn rederiets største skip, men første verdenskrig førte til stopp i Aura-utbyggingen, og skipet ble allerede juli 1916 solgt til Russland. Under første verdenskrig ble også skipene DS «Mørejarlen» og DS «Christiansund» solgt for å gjøre rederiet gjeldfritt. Selskapet drev rutetrafikk i Nordmøre og Romsdal samt en rute til Trondheim. I 1920 ble rederiets 7 gjenværende skip overtatt av det nyopprettede fylkesrederiet Møre Fylkes Ruteselskap (MFR) for 1 050 000 kroner. I 1947 endret MFR navn til Møre og Romsdal Fylkesbåtar (MRF).
Sebastian Schwarz
Sebastian Schwarz (født 2. oktober 1985) er en tysk volleyballspiller. Han representerte landet sitt under Sommer-OL 2012 i London, der laget hans røk ut i kvartfinalen.
Clemens Millauer
Clemens Millauer (født 15. desember 1994) er en østerriksk snøbrettkjører.
Han representerte Østerrike i Vinter-OL 2018 i Pyeongchang, hvor han ble utslått i kvalifiseringen i slopestyle.
Amber Heard
Amber Laura Heard (født 22. april 1986 i Austin i Texas) er en amerikansk skuespiller. Etter flere små roller i film og TV hadde Heard sin første hovedrolle i skrekkfilmen All the Boys Love Mandy Lane (2006). Hun ble først kjent for sine biroller i handlingsfilmen  Never Back Down  (2008) og komedien  Pineapple Express  (2008). I de påfølgende årene var hun med i filmer som The Joneses (2009), The Ward (2010), The Rum Diary (2011), Drive Angry (2011), Machete Kills (2013) og Magic Mike XXL (2015). I 2017 ble Heard med i DC Extended Universe som den atlantiske dronningen Mera i superheltfilmene Justice League (2017), Aquaman (2018) og Zack Snyder's Justice League (2021). I tillegg til skuespill, har Heard vært en global talsperson for kosmetikkgiganten L'Oréal siden 2018. Hun driver også med aktivisme.
Heard var gift med skuespilleren Johnny Depp fra 2015 til 2017. Deres skilsmisse vakte betydelig medieoppmerksomhet da hun hevdet at han hadde vært voldelig gjennom det meste av forholdet deres. Han saksøkte henne for ærekrenkelse i 2019, etter at Heard skrev en kronikk om å være et kjent offer for vold i nære relasjoner. Han reiste også sak i England mot utgiverne av The Sun, for å ha fremsatt uriktige beskyldninger mot ham da de publiserte Heards kronikk. I 2020 avsa High Court of Justice of England and Wales i saken mellom Depp og The Sun. Depp tapte saken. Retten fant at i henhold til sivilprosessuelle regler var det ført tilstrekkelig bevis for at flertallet av Heards anklager mot Depp medførte riktighet.
Oppvekst
Heard ble født i Austin i Texas. Hennes foreldre er Patricia Paige (pikenavn Parsons), en internetforsker (1956–2020), og David Clinton Heard (født 1950), som eide et lite byggefirma. Hun har en yngre søster, Whitney. Familien bodde utenfor Austin. Heards far jobbet med hester på fritiden, og hun vokste opp med å ri hester, jakte og fiske med han. Hun var også med i skjønnhetskonkurranser, men som voksen har hun sagt at hun ikke lenger kan "støtte objektiviseringen". I en alder av 17 år følte Heard seg ikke lenger komfortabel i "konservative, gudfryktede Texas" og droppet ut av den katolske skolen hun gikk på for å førsøke seg på en skuespillerkarriere i Los Angeles. Hun fullførte til slutt skolen gjennom et hjemmestudiekurs.
2003–2007: Tidlige roller
Heards første roller var i to musikkvideoer, Kenny Chesneys «There Goes My Life» og Eisleys «I Wasn't Prepared», og gjesteopptredener i TV seriene Jack & Bobby (2004), The Mountain (2004) og The O.C. (2005). Hun fikk sin første rolle i film i sportsdramaet Friday Night Lights (2004), etterfulgt av roller i Drop Dead Sexy (2005), North Country (2005), Side FX (2005), Price to Pay (2006), Alpha Dog (2006) og Spin (2007) og i en gjesterolle i en episode av politidramet Criminal Minds. Heard fikk sin første hovedrolle i den ukonvensjonelle slasher-filmen All the Boys Love Mandy Lane, som hadde premiere på Toronto internasjonale filmfestival i 2006, men ble ikke gitt ut i Europa før i 2008 og i USA før i 2013 på grunn av distribusjonsproblemer.
I 2007 spilte Heard en av hovedkaraktere i The CW tenåringsdramaet Hidden Palms, som kanalen ville skulle erstatte sommerrepriser av andre serier rettet mot tenåringer. TV-serien hadde premiere i USA i mai 2007 og fikk blandede anmeldelser og lave seertall, noe som førte til at kanalen kun sendte åtte av de tolv planlagte episodene før de kansellerte serien. Serien hadde premiere i Norge 12. august 2007 på TV3. Samme året var Heard med i kortfilmen Day 73 with Sarah, i tenåringsdramaet Remember the Daze og i en episode av Showtime serien Californication.
2008–2016: Gjennombrudd
Heard fikk sitt gjennombrudd i 2008 med biroller i den Judd Apatow-produserte stoner-filmen Pineapple Express og i kampsport-dramaet Never Back Down, begge suksesser. Hun var også med i en adapsjon av Bret Easton Ellis' novelle The Informers (2008), men filmen gjorde det ikke bra hos kritikerne. Det neste året var Heard med i filmen The Joneses (2009) sammen med David Duchovny og Demi Moore; Variety skrev at Heard "stjeler showet" fra Moore. Bortsett fra en liten rolle i suksessen Zombieland (2009), var Heards filmer på denne tiden enten independent-filmer som kun fikk begrenset utgivelse —ExTerminators (2009), The River Why (2010), And Soon the Darkness (2010) — eller skrekkfilmer —The Stepfather (2009) og The Ward. .
Heards første film i 2011 var Drive Angry, en overnaturlig actionthriller med Nicolas Cage. Filmen fikk for det meste dårlige anmeldelser og var ingen suksess hos publikum, men filmkritikeren Roger Ebert skrev at hun gjorde alt hun kunne med karakteren sin, en servitør som blir viklet inn i en udødelig manns oppdrag om å redde datteren sin fra en kult. Tidlig i 2011 var Heard også med i en episode av den britiske TV serien Top Gear. Neste rolle var i NBCs The Playboy Club, en krimdramaserie om den originale Playboy nattklubben i 1960-tallets Chicago. Etter dårlige anmeldelser, seertall og protester fra både feminister og konservative grupper, ble serien kansellert etter at kun tre episoder hadde blitt sendt. Heards tredje rolle i 2011 var som kjæresten av hovedrollen, spilt av Johnny Depp, i adapsjonen av Hunter S. Thompsons The Rum Diary (2011). Filmen var ikke en kommersiell suksess og fikk blandede anmeldelser fra anmelderne, som mente Heards karakter var underutviklet. I 2011 var Heard også med i reklamekampanjer for motemerket Guess.
I 2015 hadde Heard en rolle i komediedramet Magic Mike XXL, hvor hun spilte kjæresten til hovedrollen, spilt av Channing Tatum. Som med forgjengeren, var filmen en stor suksess hos publikum. Heard hadde også en liten birolle i Tom Hoopers periode drama Den danske piken (2015) og en hovedrollene sammen med James Franco og Ed Harris i independent-krimthrilleren The Adderall Diaries (2015). Selv om anmeldelsene for sistnevnte var generelt negative, skrev Indiewire at Heard "viser mye potensiale og har lyktes i et forsøk på å bli tatt mer seriøst." Hennes fjerde rolle i 2015 var med Christopher Walken i TV-filmen One More Time, som ble sendt på Starz. For rollen som sanger og låtskriver, tok hun sangtimer og lærte å spille piano og gitar. Los Angeles Times kalte opptredenen hennes "suveren", og The Film Stage skrev at Heard gorde en "beundringsverdig jobb".
I tillegg til de andre rollene hennes i 2015 spilte Heard den kvinnelige hovedrollen i London Fields, en adapsjon av Martin Amis' roman om en klarsynt som vet at hun kommer til å bli drept. Etter pressepremieren ved Toronto internasjonale filmfestival fikk Heard's opptreden svært negative anmeldelser, og hun har senere sagt at "det var en av de vanskeligste filmene å filme, og det har vist seg å fortsatt være vanskelig... Jeg kan ikke si at jeg gjorde henne rettferdig." Kort tid etter den første visningen ble filmen trukket fra utgivelse på grunn av uenigheter mellom regissøren og produsentene, og på grunn av søksmål ble ikke filmen utgitt før i 2018. Heard ble nominert til Golden Raspberry Award for dårligste skuespillerinne for sin rolle i filmen.
2017–nåtid: DC Extended Universe og andre prosjekter
I 2017 dukket Heard opp som en del av en ensemble-rollebesetning i Lake Bells independent-komedie I Do... Until I Don't og ble med i DC Extended Universe (DCEU) som Mera, Aquamans atlantiske dronning, i superhelt-filmen Justice League. Hun repriserte rollen året etter i Aquaman (2018) sammen med Jason Momoa, Nicole Kidman og Willem Dafoe, som markerte Heards første store rolle i en film produsert av et stort filmstudio. Hun har uttalt at en av grunnene som tiltrakk henne til rollen, var at Mera er "en sterk, uavhengig, selvsikker superhelt i egenskap av seg selv", som avviser å bli kalt "Aquawoman" i stedet for sitt eget navn. Aquaman ble den femte mest lønnsomme filmen i 2018 og den mest lønnsomme DCEU-filmen frem til det tidspunktet Samme år ble Heard utnevnt til global ambassadør for kosmetikkgiganten L'Oréal.
I 2019 hadde Heard biroller i independent-dramaene Her Smell sammen med Elisabeth Moss, og Gully. Hennes eneste prosjekt som ble utgitt i 2020, var den postapokalyptiske miniserien The Stand, basert på Stephen Kings roman av samme navn. Hun spilte rollen som Nadine Cross, en skolelærer som er blant de få overlevende etter en apokalyptisk pest. Medvirkende var også James Marsden, Odessa Young, Alexander Skarsgård og Henry Zaga. Serien hadde premiere på CBS All Access i desember 2020 og endte i februar 2021. I 2021 repriserte Heards rolle som Mera i superheltenfilmen Zack Snyder's Justice League, en director's cut av 2017-filmen. Hennes neste opptreden som Mera blir i oppfølgeren til Aquaman, som er planlagt å starte innspilling sommeren 2023.
Aktivisme
Heard er en American Civil Liberties Union (ACLU) ambassadør og en Human Rights Champion for Stand Up for Human Rights-kampanjen til FNs høykommissær for menneskerettigheter. I mai 2019 holdt hun en tale til støtte for "SHIELD Act" på Capitol Hill og diskuterte hennes opplevelse av å ha fått sine private nakenbilder hacket og distribuert på internet uten hennes samtykke i løpet av 2014 iCloud lekkasjene av kjendisbilder.
Heard skrev om sine opplevelser med vold i nære relasjoner i desember 2016-utgaven av magasinet Porter og i en kommentarartikkel for The Washington Post i desember 2018. I november 2019 publiserte The New York Times en kommentarartikkel skrevet av Heard om hevnporno. Hun gjorde også en offentlig kunngjøring om vold i nære relasjoner for #GirlGaze Project.
Privatliv
Heard kom ut offentlig på GLAADs 25-årsjubileum i 2010, men har uttalt at "Jeg definerer ikke meg selv på en eller annen måte. Jeg har hatt vellykkede forhold til menn og nå en kvinne. Jeg elsker den jeg elsker. Det er personen som betyr noe." Om beslutningen hennes om å komme ut, sa hun: "Jeg tror at da jeg ble klar over min rolle i media, måtte jeg stille meg selv et viktig spørsmål 'Er jeg en del av problemet?' Og jeg tror at når millioner og millioner av hardtarbeidende, skattebetalende amerikanere blir nektet sine rettigheter og nektet likestilling, må du spørre deg selv hva som er faktorene som er et epidemiproblem, og det er hva dette er."
Heard var i et forhold med fotografen Tasya van Ree fra 2008 til 2012. I 2009 ble Heard arrestert i delstaten Washington for forseelse av vold i nære relasjoner, angivelig etter å ha grepet van Ree og slått armen hennes. Det ble ikke tatt ut noen tiltale mot Heard. Politiet slettet lovlig registreringene av arrestasjonen i 2011 etter en anmodning, men tingretten i King County beholdt sine egne registreringer. I 2016 uttalte van Ree at Heard hadde blitt "urettmessig" anklaget og at hendelsen hadde blitt "feiltolket og over-sensasjonalisert".
I 2014 var Heard et av ofrene for iCloud lekkasjer av kjendisbilder, der hennes private nakenbilder ble hacket og distribuert uten hennes samtykke.
Maojian
Maojian (kinesisk: 茅箭区; pinyin: Máojiàn Qū) er et bydistrikt i byprefekturet Shiyan i kinesiske provins Hubei. Det har et areal på 540,3 / 578 km² og teller 232 282 innbyggere (2004).
Amber Heard
Privatliv
Etter skilsmissen fra skuespilleren Johnny Depp, datet Heard gründeren Elon Musk i ett år, til tidlig i 2018.
Forhold til Johnny Depp
Heard og Depp begynte å date i 2012 og ble gift i en sivil seremoni i februar 2015. I april 2015 brøt Heard Australias biosikkerhetlover da hun mislyktes i å erklære henne og Depps to hunder i tollen da de fløy til Queensland, hvor han jobbet med en film. Heard erkjente straffskyld for forfalskning av karantedokumenter og sa at hun hadde gjort en feil på grunn av søvnmangel. Hun ble plassert på en $1000 en måneds god oppførsel kausjon for å ha produsert et falskt dokument. Heard og Depp ga også ut en video der de beklaget sin oppførsel og oppfordret folk til å overholde biosikkerhetslovene. The Guardian kalte saken for "den mest kjente kriminelle karantenesaken" i australsk historie.
Heard søkte om skilsmisse fra Depp i mai 2016 og fikk et midlertidig besøksforbud mot ham. Hun hevdet i begjæringen at han hadde vært verbalt og fysisk voldelig gjennom hele forholdet, som regel mens han var påvirket av rusmidler. Depp hevdet at hun "forsøkte å sikre en for tidlig økonomisk løsning". Et forlik ble nådd i august 2016, og skilsmisseprosessen ble avsluttet i januar 2017. Heard droppet besøksforbudet, og de avga en felles uttalelse om at deres "forhold var lidenskapelig intenst og til tider ustabilt, men alltid bundet av kjærlighet. Ingen av partene har kommet med falske anklager for økonomisk vinning. Det var aldri noen hensikt om fysisk eller emosjonell skade." Depp betalte Heard et oppgjør på $7 millioner, som hun lovet å donere til ACLU og Children's Hospital Los Angeles.
Tidlig i 2019 saksøkte Depp Heard for ærekrenkelse over en kommentarartikkel hun skrev om sine erfaringer med å forlate et voldelig forhold, som ble publisert av The Washington Post i desember 2018. Depp hevdet også at Heard hadde vært overgriperen, og at påstandene hennes utgjorde en bløff mot ham. Saken gikk for retten i Fairfax County, Virginia i 2022. Depp vant saken.
I august 2020 saksøkte Heard Depp og hevdet at han hadde koordinert "en trakasseringskampanje via Twitter og [ved] å organisere online-petisjoner i et forsøk på å få henne sparket fra  Aquaman  og L'Oreal".
Veien til paradis
Veien til paradis (originaltittel: Die Drei von der Tankstelle) er en tysk operettefilm fra 1930. Musikken er skrevet av Werner Richard Heymann, sangtekstene av Jean Gilbert. I filmen medvirker vokalsekstetten Comedian Harmonists med sanginnslag.