cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Freden i Novgorod
Fredsavtalen innebar at status quo ble gjennomrettet mellom landene. Grensereguleringen ble aldri gjennomført og forholdet mellom Sverige og Russland fortsatte å være spent.
En tidligere fredsavtale ble inngått i Novgorod i 1497.
Iphitroides
Iphitroides er en slekt av biller som tilhører familiegruppen bladbiller (Chrysomelidae).
Utseende
En middelsstor, avlang jordloppe. Hode og bakkropp er gulrøde, dekkvingene gulbrune, antenner og bein svarte. Antennene er rundt halvparten så lange som kroppen. pronotum er avrundet firkantet, mye bredere enn langt og mye smalere enn dekkvingene.
Levevis
Både larvene og de voksne (imago) billene lever på planter.
Utbredelse
Slekten er utbredt i Mexico, dessuten er det registrert én art fra Venezuela, men det er noe usikkert om denne hører hjemme her.
Freden i Novgorod
Bakgrunn
I 1524 ble fredsavtalen fra 1510 bekreftet ved et møte i Novgorod. De fortsatte forhandlingene i 1525 ble langvarige og vanskelige og preget av gjensidige anklager om grenseovertredelser. Dessuten anså Vasilij III at Gustav Vasa stod lavere i rang og skulle derfor forhandle med fyrsten i Novgorod, Ivan Obolenski. I mai 1527 ble en avtale om våpenhvile inngått, til tross for at det fortsatt rådet ulike oppfatninger om hvor grensen skulle gå og det ble besluttet å forhandle om grensedragningen ved en seinere anledning.
Etter Vasilij IIIs død i 1533 skulle fredsavtalen fra 1510 stadfestes og den nye storfyrsten Ivan IV krevde at grensen skulle dras etter Nöteborgstraktaten, noe som var negativt for Sverige. Gustav Vasa lot meddele at originalavtalen var forsvunnet og at grensen derfor skulle faststilles i forhold til den nåværende bebyggelsesgrense. I 1535 ble en fredsavtale for 60 år godkjent og et møte om grensekorrigering skulle avholdes i 1538.
Forhandlingene fortsatte de kommende årene og svenskene gjorde alt de kunne for å forsinke grensegranskningen. Russerne fant etter mye leting sitt eksemplar av Nöteborgstraktaten og overleverte en kopi til svenskene, som var irriterte da de ikke lenger kunne skylde på at den gamle avtalen hadde forsvunnet. Ved grensemøtet i 1538 uteble de svenske representantene og grensedragningen ble igjen skjøvet ut i tid. Ettersom ingen enighet om grensen ble nådd, førte dette til flere konflikter med herjinger og plyndringer i grenseområdet.
I 1544 ble situasjonen kritisk og det oppstod reelle trusler om krig mellom Sverige og Russland, som ble drevet fram av den finske adelen. Gustav Vasa stilte seg imidlertid ikke bak krigsplanene. Et planlagt grensemøte i 1547 ble forskjøvet til 1550.
I 1554 hadde grensetvisten atter igjen blitt så alvorlig at krig så ut til å være uunngåelige. Begge sider mobiliserte tropper og i begynnelsen av 1555 brøt en åpen krig ut.
Forhandlinger
Flere forsøk på fredsforhandlinger var gjort i løpet av 1556, men mislyktes. Ingen av partene ville gi seg og en gang oppstod formelle problemer da Ivan IV i egenskap av tsar anså seg å være høyere i rang enn Gustav Vasa og derfor ville la Novgorods fyrste Michail Glinskij ta seg av forhandlingene. Gustav Vasa ville ikke nedlate seg til dette, men utpekte Viborgs militærkommandant til sin representant, noe som ikke ble godtatt av fyrsten. Gustav Vasas sønn Johan ble deretter utnevnt til forhandler, etter at han var blitt utnevnt til hertug av Finland.
Etter disse formalitetene kunne forhandlingene til slutt innledes i Moskva i slutten av februar 1557. Russernes utgangskrav var Nöteborgstraktaten fra 1323 og svenskenes at den virkelige grenselinjen skulle erkjennes som grense. Ivan IV holdt Gustav Vasa alene ansvarlig for krigen. I slutten av mars gikk imidlertid Ivan IV med på en umiddelbar fred.
Émile Verhaeren
Emile Verhaeren (født 21. mai 1855 i Sint-Amands sør for Antwerpen, død 27. november 1916 i Rouen) var en belgisk franskspråklig poet og dramatiker. Han var en av de viktigste grunnleggere for den litterære retning symbolismen.
Freden i Novgorod
Forhandlinger
Delegasjonene dro etter overenskomsten til Novgorod der fredsavtalen tilslutt ble undertegnet 2. april.
Émile Verhaeren
Bakgrunn
Émile Verhaeren kom fra en fransktalende flamsk middelklassefamilie i Sint-Amands. Han lærte seg også den lokale dialekt av flamsk - nederlandsk var ikke skolefag den gang. I en alder av elleve år ble han sendt på kostskole Gent, jesuittenes kollegium Sainte Barbe, og der ble han helt forfransket. Han studerte deretter ved universitetet i Louvain.
Freden i Novgorod
Etterspill
Krigstilstanden opphørte i forbindelse med fredsavtalen, men tvisten om hvor grensen mellom Sverige og Russland skulle gå hadde ikke endelig blitt løst. I løpet av de kommende to årene forberedte partene seg for det planlagte grensemøtet ved å studere grenseområdet og lage fortegnelser over grenseområdet for å vise hvilke deler som tilhørte dem. Svenskene hadde to fortegnelser: en kopi av originalavtalen og et som var utarbeidet ut ifra tidligere fortegnelser. Gustav Vasa ga i tillegg ordre til kommandanten på Viborgs slott om å finne ut hvilken av fortegnelsene som var mest gunstig for Sverige.
Émile Verhaeren
Forfatterskap
I Louvain begynte han så smått med litterære tekster. Han ble kjent med likesinnede studenter, og flere av dem ble senere hans medarbeidere i det revolusjonære kunstneriske magasin La Jeune Belgique, som hevdet Belgias kulturelle egenart. Etter studier i teologi og jus reiste han rundt om i Europa.
Freden i Novgorod
Etterspill
Da det så igjen var tid for grensemøtet i 1559 viste det seg at ingen av partene var villig til å avholde møtet og det ble foreslått at møtet skulle utsettes. I september 1560 døde Gustav Vasa og fredsavtalen ble fornyet etter sedvane av Erik XIV i 1561. Grensedragningen ble utsatt til juli 1572 og fredsavtalen ble bekreftet for 20 år.
Émile Verhaeren
Forfatterskap
Han offentliggjorde dikt og kritiske artiklre i belgiske og utenlandske tidsskrifter (blant annet i L'Art moderne ogLa Jeune Belgique). Som kunstkritiker fremmet han unge kunstnere som blant annet James Ensor.
Det kom raskt flere dikutgivelser. Både Les flamandes men særlig utgivelsene fra og med Les moines (1885), og Les soirs, Les débâcles og Les flambeaux noirs. vibrerte av religiøs og til tider dystre mystikk. Her kommer hans symbolisme til klart uttrykk.
I 1891 giftet han seg med akvarellmalerinnen Marthe Massin, og de slo seg ned i Brussel. Senere bosatte de seg i Paris. Sin kjærlighet til Marthe ga sitt preg til tre samlinger kjærlighetsdikt (Les heures claires, Les heures d'après-midi, Les heures du soir).
Etter en psykisk krise 1886-91 ble han stadig mer interessert av allmenmenneskelige og sosiale problemer, som deretter preget hans diktning. Det kom til uttrykk i verk som Les compagnes hallucinées (1893) og den antityske La Belgique sanglante (1915).
Sitt nye utsyn på den nye tid kommer til uttrykk i samlingene Les campagnes hallucinées, Les villes tentaculaires, Les villages illusoires og i hans teaterstykke Les Aubes. Det er særlig ved disse verkene han vant varig berømmelse og som førte til oversettelser til mange språk. Han leste selv rundt for å lese sine verker i store deler av Europa. Mange kunstnere, diktere og forfattere som Georges Seurat, Paul Signac, Auguste Rodin, Edgar Degas, August Vermeylen, Henry van de Velde, Maurice Maeterlinck, Stéphane Mallarmé, André Gide, Rainer Maria Rilke, Gostan Zarian og Stefan Zweig beundret mam, korresponderte med ham, oppsøkte hans nærhet og oversatte hans verker. Han hadde også innflytelse på futurismens kunstnere.
SS «Independence»
SS «Independence» var et amerikansk-flagget havgående atlanterhavsskip som ble bygd i 1951 for American Export Lines. Mellom 1974 og 1982 seilte fartøyet som «Oceanic Independence» for Atlantic Far East Lines og American Hawaii Cruises, før hun ble tilbakestilt til det opprinnelige navnet. «Independence» ble deretter operert av American Global Line mellom 1982 og 1996, og igjen American Hawaii Cruises for å bli lagt opp i San Francisco i 2001.
I 2006 ble skipet omdøpt til «Oceanic», og etter å ha vært ute av drift i syv år, forlot hun San Francisco for Singapore den 8. februar 2008. Denne destinasjonen ble senere endret til Dubai. I 2009 forlot den aldrende atlanterhavsskipet Dubai under slep som «Platinum II» for opphugging i Alang, India. Etter å ha blitt avvist fra skipsopphuggeriene på grunn av farlige stoffer, ble det 58 år gamle skipet satt på grunn ved Alang. Det rustende skroget var i en så dårlig forfatning at skipet brakk i to bak skorsteinene, dette gjorde det umulig å få skipet flytende igjen, og hun ble derfor hugget på stedet.
«Independence» hadde også et søsterskip som het SS «Constitution» som sank mens hun var under slep for hugging i 1997.
Ehrhardt 7,5 cm modell 1901
Ehrhardt 7,5 cm modell 1901 var en feltkanon som ble konstruert og bygget av det tyske firmaet Rheinische Metallwaren- und Maschinenfabrik og solgt til Norge i 1901 som hovedvåpen til Posisjonsartilleriet. Denne kanonen forble den viktigste feltkanonen i det norske forsvaret frem til den tyske invasjonen av Norge i 1940. De tyske styrkene overtok dem, og de ble benyttet gjennom hele krigen både som feltartilleri, kystartilleri og som antitank-kanoner. Et tyvetalls kanoner ble før krigen sendt til Finland som benyttet dem både i Vinterkrigen og i fortsettelseskrigen. Modell 1901 var umoderne allerede i mellomkrigstiden og ble tatt ut av aktiv bruk etter krigen. Flere av dem er fortsatt i bruk som saluttkanoner, blant annet ved Akershus festning.
Natalija Lehonkova
Natalija Lehonkova (født 27. desember 1982) er en ukrainsk friidrettsutøver som konkurrerer i maraton.
Jørgen Hansen (roer)
Jørgen Christian Hansen (født 14. august 1890, død 10. september 1953) var en dansk roer som deltok i OL 1912 i Stockholm. Hansen ble olympisk mester i roing under OL 1912 i Stockholm. Han vant firer med styrmann inriggers sammen med Ejler Allert, Carl Møller, Carl Pedersen og Poul Hartmann (styrmann). Mannskapet representerte Nykjøbings paa Falster.
Natalija Lehonkova
Hun representerte Ukraina under Sommer-OL 2016 i Rio de Janeiro, der hun ble nummer 87 i maratonløpet.
Ehrhardt 7,5 cm modell 1901
Den norsk-svenske artillerikommisjonen
I 1890-årene hadde artillerivåpenet gjennomgått omfattende teknologiske endringer med innføring av bakladesystem, rekylsystem og ammunisjonsutvikling samt økning i skuddhastighet. Allerede i 1899 ble et begrenset antall kanoner med moderne rekylbrems kjøpt for landstormen, 7,5cm feltkanon M/1898 som i 1902 ble overført til Posisjonsartilleriet. I juli 1899 ble det nedsatt en norsk-svensk artillerikommisjon for å fastsette krav til det feltartillerimateriell som begge land ønsket å anskaffe seg med siste nytt innenfor rekylbrems som gjør hurtigladning mulig i felt. Kommisjonen besto av seks offiserer, tre svenske og tre norske. En av de norske offiserene var kaptein Georg Stang, den fremtidige forsvarsminister i 1900-1902 og 1902-1903.
Den norsk-svenske kommisjonen gjennomførte prøver med materiellet man viste interesse for i både Norge og Sverige, kanoner fra Cockerill, St. Chamond, Rheinische Metalwaren- und Maschinenfabrik (senere Rheinmetal) og Schneider-Canet på høsten og vinteren 1899-1900. Med bakgrunn i testene av en fransk Schneider-Canet Model 1898 feltkanon som hadde blitt kjøpt som 7,5 cm feltkanon M/1898, konkluderte kommisjonen at det nye våpenets kaliber skulle være 7,5 cm. På dette tidspunktet var fire M/1898 kanoner levert fra Frankrike, og 16 til var underveis. Mens svenskene ønsket å oppnå en konklusjon om hvilket våpen man skulle kjøpe, var nordmennene innstilt på å fullføre sine studier av alternativene før en avgjørelse skulle fattes. Den norske hæren hadde fått sine første bakeladeskyts i 1887 med 8,4 cm M/1887, og det siste eksemplaret av denne serien ble levert i 1896, mens svenskene allerede i 1883 hadde anskaffet bakeladeskyts for sin hær.
Anskaffelsen av M/1901
Det ble leverte 138 av den nye typen som fikk betegnelsen 7,5 cm feltkanon L/31 M/1901, Rheinische fra den tyske fabrikken til Norge, som dermed ble alene om denne spesifikke feltkanontypen som skulle ha norskproduserte komponenter i fremtiden. Den første kontrakten på 6 kanoner som var inngått i forveien, var blitt etterfulgt av en kontrakt på bygging og levering av 132 stykker, hvor produksjonen ble overvåket av kontrollører fra Kanonkontrollen. Alle kanonene skulle ha 3 mm tykke skjold, som også var blitt montert på M/1898 kanonene fra 1904. Hovedskytset ble ikke den første feltkanonen med rekylbrems, men var moderne med en avansert rørrekyl som besto av et hydraulisk bremsesystem, som defineres som væskebrems ettersom fjæreffekten oppnås med væske som oljeblanding og komprimert luft. Dette rekylsystemet ble tatt i bruk av de fleste kanonprodusenter etter århundreskiftet, for å oppnå høy skuddhastighet og stabilitet under avfyring. Dermed hadde den norske hæren et moderne våpen, hvis anskaffelse var motivert av den militære opptrappingen i forkant av unionsoppløsningen mellom Norge og Sverige i 1905.
Ammunisjon
Fram til 1921 var ammunisjonen for det norske artilleriet lite annet enn enhetspatroner med granat og granatkardeske med 19 sekunders dobbeltvirkende tidsbrannrør med sortkrutt og høyeksplosiv ladning, såkalte «brisante granater». Hæren hadde lenge ønsket å innføre ny ammunisjon, og nedsatte en felleskommisjon i 1920 for artillerivåpenet. Denne kommisjonen gjennomførte en rekke tester av nye prosjektilkonstruksjoner og brannrør, blant annet en høyeksplosiv granat med lengre rekkevidde. Det ble innført delte drivladninger og forsinkede tidsbrannrør. Men mye som hadde blitt utviklet av kommisjonen, kom ikke i regulær bruk som f.eks. gassgranaten som ble utviklet og godkjent for produksjon i 1921.
Ombygging til motortrekk
M/1901 var opprinnelig laget for å trekkes av hester, men etter hvert som årene gikk begynte man å innse viktigheten av motortrekk, spesielt siden alderen tæret på feltkanonene. En motorisering av det norske forsvaret startet i 1930-årene, men det gikk langsomt siden budsjettrestriksjoner sto i vegen. Det var først i september 1939 ombyggingen av M/1901 feltkanonen til motortrekk med gummihjul startet, 12 stykker var ombygd 9. april 1940. Siden det ikke ble innkjøpt noen erstatning i mellomkrigstiden, ble de eldre M/1901-kanonene overhalt så disse fremdeles utgjorde hovedskytset for hæren i 1940.
Felttoget i Norge i 1940
Den tyske invasjonen av Norge startet den 9. april 1940. De fleste viktige havnebyer langs kysten ble raskt tatt av tyske styrker som deretter konfronterte det norske forsvaret som var dårlig forberedt med utilstrekkelig kapasitet, eldre våpen og store organisatoriske problemer knyttet til ledelse og beredskap. Det norske feltartilleriet ble dermed hardt rammet av dette, bare en liten del av hadde man rukket å mobilisere og sette i stand til kamp, slik at mesteparten av de norske styrkene måtte klarte seg med lite artilleristøtte. Bare 6. divisjon i Nord-Norge og 4. brigade i Vest-Norge hadde tid til å mobilisere i ordnede former og var dermed bedre forberedt i møte med tyskerne. Under trefninger med pansrede kjøretøyer, stridsvogner, ble M/1901 benyttet som improvisert panserskyts på kloss hold. Alle eksemplarer som var ombygd til motortrekk var på forhånd sendt til Nord-Norge, med 4 stykker i Troms og åtte stykker i Finnmark ved krigsutbruddet. 7 av disse kanonene ble brukt i kamp under Slaget om Narvik, da de norske styrkene gikk til offensiv mot general Eduard Dietls Gebirgsjäger-styrker.
I finsk tjeneste
Den norske regjeringen sendte materiell til en feltartilleribataljon som støtte til den finske kampen mot det sovjetiske angrepet. Kanonene ble tatt fra lagrene etter å ha blitt overskuddsmateriell som et resultat av nedskjæringene i det norske militærbudsjettet i mellomkrigstiden, og var dermed tilgjengelige. Den norske regjeringen valgte å bryte sin nøytralitetspolitikk ved å besvare den finske utenriksminister Väinö Tanners bønner om våpenleveranser til det finske forsvaret den 8. desember 1939. Dermed måtte leveransen skje i hemmelighet. Fra Bofors i Sverige ble det leverte 7,166 granater til de norske våpnene. Det ble sendt tolv M/1901 som straks kom i tjeneste under den finske betegnelsen 75 K 01. Det finske 9. Feltartilleriregiment overtok elleve av disse kanonene, og avfyrte 36,400 granater under konflikten. Etter den tyske erobringen av Norge ble mer ammunisjon gjort tilgjengelig for det finske militæret.
Etter krigen
Ved krigens slutt ble alle gjenværende 7,5 cm feltkanon M/1901 erstattet med nyere artilleri i den norske hæren. Siste gang det gamle artillerisystemet ble brukt på øvelse med skarpskyting var i august 1947 på Hjerkinn skytefelt på Dovrefjell med offisersskolekadettene fra feltartilleriet. Deretter ble kanonen tatt i bruk som saluttkanon på flere festninger, blant annet på Akershus festning. Da jubileet for unionsoppløsningen fant sted i 2005, hadde kanonen en sentral rolle i markeringen av denne historiske begivenheten.
Australia under Paralympiske vinterleker 2014
Australia deltok under Paralympiske vinterleker 2014 i Sotsji i Russland.
Honduras’ departementer
Honduras er delt inn i 18 departementer. Departementene er ytterligere inndelt i 298 kommuner (Municipalidades), som igjen er delt inn i 3.731 aldeas, som igjen er delt inn i 27.969 caserios.
Innbyggertalla i tabellen nedafor er fra 2001.
Els Rens
Hun representerte Belgia i Sommer-OL 2016 i Rio de Janeiro, der hun ble nummer 84 i maratonløpet.
Adrian Romcescu
Adrian Romcescu (født 2. januar 1956 i București, Romania) er en rumensk populærmusikksanger og -komponist.
I midten av 1980-årene turnerte han med det rumenske bandet Sfinx i Norden.
I 1986, mens han turnerte i Danmark, hoppet han av (sammen med broren, Mircea Romcescu, som også er musiker) og bodde der sammen med sin danske kone, Gitte, til 2013, da de bosatte seg i Romania. De skilte seg samme år.
El Quiteño Libre
El Quiteño Libre var en ukeavis utgitt i byen Quito, Ecuador, i 1833. Avisen ble stiftet av politiske motstandere av president Juan José Flores. En av skribentene i avisen var politikeren Pedro Moncayo.
Adrian Romcescu
I 1997 komponerte han sangen Mi-e dor de tine («Jeg lengter etter deg») for Mălina Olinescu, som vant Første premie ved Musikkfestivalen i Mamaia.
I Romania underviser han på den private musikkskolen «The Art of Singing and Recording».
Schibsted
Schibsteds aksjer er notert på Oslo Børs. Schibsted består av tre hovedavdelinger: Nordic Marketplaces, News Media og Next.
Historie
Selskapet ble grunnlagt av Christian Schibsted i 1839 da han startet en liten virksomhet som boktrykker i Oslo. Schibsted overtok eierskapet til Verdens Gang i 1966, da avisen var i finansielle problemer. I 1988 ble det til da familieeide selskapet gjort om til aksjeselskap og det ble opprettet ulike datterselskaper.
Konsernet ble børsnotert i 1992. Kristin Skogen Lund har vært konsernsjef siden 1. des 2018. Tidligere konsernsjefer er Kjell Aamot (1989-2009) og Rolv Erik Ryssdal (2009-2018).
Schibsted ASA ble i 2015 eid blant annet av:
Selskapets aksjer inngikk da i OBX-indeksen.
Vedtektsreglene i Schibsted ASA gjorde at Stiftelsen Tinius har negativ kontroll over konsernet.
I 2017 hadde Schibsted ASA hadde en omsetning på 16,9 milliarder kroner og et resultat på 2,6 milliarder kroner (EBITA).
Kristin Skogen Lund har vært konsernsjef i Schibsted siden 1. desember 2018. Finansdirektør er Ragnar Kaarhus.
News Media
News Media er en av Schibsteds kjernevirksomheter. I dag eier Schibsted blant annet avisene Verdens Gang, Aftenposten, Bergens Tidende, Stavanger Aftenblad, Fædrelandsvennen, Aftonbladet og Svenska Dagbladet. I Sverige ble Schibsted Sverige etablert i 2009. I samarbeidet inngår alle virksomhetene som ligger under Aftonbladet og SvD-gruppen. Schibsteds svenske virksomheter er samlokalisert i Kungsbrohuset i Stockholm.
I Norge ble samarbeidet mellom regionsavisene Aftenposten, Bergens Tidende, Stavanger Aftenblad og Fædrelandsvennen formalisert gjennom etableringen av Media Norge i 2009. I 2012 ble Schibsted Forlag og VG lagt inn i et nytt selskap som følge av at Schibsted-konsernet ble heleier av avisene i Media Norge-samarbeidet. Det nye selskapet fikk navnet Schibsted Norge.
Nordic Marketplaces
Schibsted Nordic Marketplaces består av de nordiske markedsplassene til Schibsted: Blocket, Finn, Mittanbud, Tori, Servicefinder og Bytbil.
I april 2019 etablerte konsernet sine markedsplasser utenfor Norden i selskapet Adevinta.
Next
Schibsted Next er Schibsteds satsing på nye forretningsområder og digitale vekstselskap, og eier helt eller delvis disse selskapene: Hjemmelegene, Add Health Media, Insurello, PodMe, Dicopay, Funding Partner, Lendo, Prisjakt, Compricer, Lets Deal, TV.nu, Klart.se, Hygglo, Møteplassen, GoodOnes, KickBack, Yepstr, Vinguiden.com, Kundkraft, Styletime, bynk, PriceSpy, Hintaopas, Kompario, Pagomeno, leDénicheur, Hypoteket, habity, albert, Harvest, ahum.
Atacamita
Atacamita er en slekt av biller som hører til familien praktbiller (Buprestidae).
Utseende
Små (gjerne 4 - 6 millimeter), avlange, svarte og brungule praktbiller. Oversiden er kraftig punktert, dekkvingene med fine punktrader. Antennene er korte og tynne. Pornotum er rundet, litt bredere enn dekkvingene, som er litt innsnevret i midten.
Levevis
De voksne billene besøker gjerne blomster.
Utbredelse
Slekten er utbredt i det sørlige Sør-Amerika (Chile).
Mefosselva
Mefosselva er ei elv i Flatanger og Namsos kommuner i Trøndelag. Den er 8,5 kilometer lang og er en del av Lauvsnesvassdraget.
Elva har utspring på Mefossheia i Namdalseid, som en rekke små bekker som samles og renner mot nord og danner den rundt 150 meter høye Mefossen, som ligger på kommunegrensa. Etter Mefossen snur elva mot vest og renner i et meanderende løp gjennom den flate og myrlendte dalbunnen. Nederst i dalen renner den sammen med Eidbygdskarelva som kommer inn fra sør. Mefosselva munner ut i østenden av Beingårdsvatnet. På sørsida av elva, fra samløpet med Eidbygdskarelva til munningen, ligger Beingårdsmyra naturreservat.
Ourania Rebouli
Ourania Rebouli (født 16. mai 1989) er en gresk friidrettsutøver som konkurrerer i maraton.
Ricardo Acuña
Han representerte Mexico under Sommer-OL 1996 i Atlanta, der han ble utslått i omspillet.
Recluse Nunatak
Recluse Nunatak er et isolert fjelltopp som stikker opp av Handel forlandsbre, halvveis mellom Haydnfjorden og Colbert Mountains vest i den sentrale delen av Wilkinsisen på Aleksanderøya i Antarktis. Nunataket ble først kartlagt fra flyfoto tatt av Ronne antarktiske forskingsekspedisjon (RARE), 1947–48 og av Searle fra Falkland Islands Dependencies Survey (FIDS) i 1960. Den ble navnsatt av United Kingdom Antarctic Place-Names Committee (UK-APC) og indikerer den isolerte plasseringen til nunataket. «Recluse» er et engelsk ord for «isolert».
Nólsoyarfjørður
Nólsoyarfjørður (dansk: Nolsø Fjord) er et bredt sund i Tórshavnar kommuna mellom øyene Streymoy og Nólsoy på østsiden av øygruppen Færøyene. Sundet er den mest trafikkerte skipsleia på Færøyene og benyttes av all båttrafikk til og fra hovedstaden Tórshavn. Det ligger også ofte skip for ankring i Nólsoyarfjørður.
Sundet er om lag 10,5 kilometer langt fra Borðan fyr og Kirkjubønes som markerer overgangen til Atlanterhavet i sør og nordover til Byrgistangi hvor Tangafjørður fortsetter nordover. På nordøstsiden ligger restene av Stongin, et gammelt vippefyr som ble oppført i 1782 for å markere skipsleia fra nord inn til Tórshavn.
Sundet trafikkeres av bilferga mellom Hirtshals, Tórshavn og Seyðisfjörður samt ruten til Suðuroy. Ferga til bygda Nólsoy har flere daglige avganger og bruker om lag 20 minutter på å krysse sundet.
Andorra under Sommer-OL 2016
Andorra deltok under Sommer-OL 2016 i Rio de Janeiro, Brasil i perioden 5. – 21. august 2016.
Mambo Open Source
Mambo (også kalt Mambo Open Source eller MOS) er et publiseringsverktøy (engelsk: Content Management System, CMS) som er basert på åpen kildekode. Det brukes til å opprette, vedlikeholde og presentere innhold, og kjører på Apache/PHP/MySQL-plattformen.
Det er lisensiert under GNU/GPL, og er gratis å bruke og modifisere.
Prosjektet
Mambo ble utviklet som et kommersielt produkt av Miro International i 2000. I april 2001 ble versjon 3 utgitt, og Miro utgir en GNU GPL-utgave av Mambo som kalles Mambo Open Source (MOS). Frem til midten av 2002 er Miro de eneste som vedlikeholder og oppdaterer MOS, mens de parallelt med dette videreutvikler den kommersielle versjonen. De blir så kontaktet av Robert Castley, og det ender med at han tar over prosjektlederstatusen fra Miro. Castley videreutvikler versjon 3 av MOS, og slipper versjon 4 beta. Andrew Eddie blir med Castley, men faller snart ut av tidsmessige grunner.
I mai 2003 kunngjør Miro at de ønsker å trekke tilbake MOS-koden for fiksing av feil og sikkerhetshull, og gir to av deres egne programmerere jobben. De uttaler også at de ønsker å endre lisensen til noe annet en GPL, på grunn av det hyppige misbruket av denne. Etter stort trykk fra miljøet rundt MOS blir de fort ferdig med oppgraderingen, og faller bort fra sin uttalelse om lisens, for å få MOS-prosjektet i gang igjen.
I kjølvannet av dette kommer MOS 4.5, og skillet mellom Mamboo CMS (Miro sin kommersielle versjon) blir betydelig større.
I 2005 foretok Miro et navneskifte, fra Mambo CMS til Jango. Dette førte til at Mambo Open Source også byttet navn, nemlig til Mambo. Dette hadde ingen juridiske følger, men var en formalitet fra Miro sin side.
Furthermore-saken
I 2004 ble Mambo stilt overfor et krav fra Brian Connolly hos Furthermore Inc., som gikk ut på at Mambo-prosjektet etter sigende brukte kode som han hadde opphavsretten til.
Saken begynte med at Connolly engasjerte en av Mambo-teamets utviklere, Emir Shakic, til å lage en utvidelse til hans eget innholdsbehandlingssystem. Etter å ha gjort dette, la Shakic til en liknende funksjon til Mambo. Connolly observerte dette, og skrev et i åpent brev til Mambo-samfunnet:
''Hvis du per i dag bruker programvaren Mambo OS i en hvilken som helst utgivelse etter 3. oktober 2003, kan du og din organisasjon risikert å bli utsatt for en rettstvist og muligens en sivil rettsforfølgelse.''
Connolly mente at Shakic hadde brukt koden han laget under ham i Mambo. Dette førte ifølge Connolly til at hans konkurrenter nå fikk tilgang til kode som var hans egen eiendom, og at han ikke lenger kunne tjene penger på Shakics arbeid, da det nå ble tilgjengelig for alle gjennom Mambo Open Source.
Shacik på sin side påstod at han ikke en gang hadde skrevet under arbeidskontrakten mellom ham og Connolly, og dermed ikke var pålagt å hemmeligholde koden han skrev for Connolly. Shakic påstod også at han ikke hadde brukt koden han skrev for Connolly, men at han hadde skrevet en helt ny kode for MOS, som hadde det samme resultatet, men hvor koden altså ikke var den samme.
Connolly ville ikke vise koden Shakic hadde skrevet for ham, og Shakic ville heller ikke vise en kopi av arbeidskontrakten.
Etter massive protester fra hele Mambo-miljøet, inkludert Miro International, gikk i mot Connolly, og det endte med at ingen ble anmeldt eller rettsforfulgt.
Teknisk
Mambo er konstruert for å operere under webserveren Apache. Det sies at den også virker under andre servertyper, men da noe ustabil. Den krever også at PHP og MySQL er installert i Apache, da den bruker PHP som språk og til kompilering, og MySQL til all databehandling.
Maler
En mal definerer utseendet til et Mambo-drevet nettsted, og er bygd opp av HTML og eventuell CSS-kode. Det finnes mange gratis maler som kan lastes ned fra ulike nettsteder, mens det også finnes firmaer som selger maler.
Filene
En mal består som regel av følgende filer:
Template_css.css brukes til all CSS-kode. I images-mappen legges alle bilder og all grafikk. Index.php er hovedfilen til malen, og det er den mambo laster når malen lastes. Her er all HTML- og PHP-kode. Template_details.xml brukes under installasjonen av malen, og inneholder all informasjon om filnavn og filenes plasseringer. Dette bruker installasjonssystemet til mambo under flyttingen av filene fra cachen etter dekomprimering. Her er også informasjon om hvem som har laget malen og når det ble laget. Template_thumbnail.png er et bilde av malen som brukes til forhåndsvisning av det.
Det er ingen bestemte regler for hvordan maler skal være lagt opp, annet enn at CSS-filen skal ligge i CSS-katalogen, og at index.php, template_details.xml og template_thumbnail.php skal være der. For eksempel han CSS-filen inneholde linker til andre CSS filer, index.php kan bestå av et skript som viser ulike filer avhengig av itemid og option osv.
Systemet
Mambo har innebygde funksjoner man setter inn i disse malene, som definerer hvor innhold skal vises, hvor ulike modulposisjoner skal være osv. Se på dette eksempelet:
Dette er et eksempel på en struktur på et nettsted, basert på vanlige HTML-tabeller. For å få mambo til å vise innhold, bytter man ut de ulike tekstfrasene med korresponderende kode, som f.eks. <?php echo $GLOBALS['mosConfig_site_name']; ?> i stedet for "SITE NAME", <?php mosLoadModules("left"); ?> i stedet for "Left modules" osv.
Man kan bruke flere maler på samme nettsted, men bare ett om gangen. Man kan definere en mal for hver link i hovedmenyen. Vanlig fremgangsmåte er å ha en meget lik mal for alle sidene, men f.eks. ulik farger/grafikk til de forskjellige seksjonene.
Komponenter
Komponenter er det som genererer innhold i MOS. Det lastes med  mosMainBody -funksjonen, og innholdet vises ut ifra det som er i itemid eller option-variabelen (se index.php).
Content-komponentet
MOS kommer med en rekke komponenter ferdig installert. Det mest sentrale er «content»-komponentet. Dette er integrert med en rekke andre komponenter og moduler som følger med mambo som standard, og det er dette som brukes til å lage grunnleggende innhold.
Det er to hoveddeler i «content»-komponentet: Content Sections og Static Content. Content Sections består av kategorier, som igjen består av Content Items, altså enkeltsider. Static Content er også slike enkeltsider, men de blir ikke kategorisert slik som enkeltsidene i Content Sections.
En enkeltside består av mange ulike felter: navn, tittel, dato for opprettelse, dato for siste endring, hven den er skrevet av, et felt for selve innholdet med flere.
Frontpage-komponentet
Dette er ment som forsiden i Mambo, og er det som vanligvis brukes – men man kan bruke et hvilket som helst komponent som forside.
Denne viser alle enkeltsidene som er satt til å vises i dette komponentet, man kan hake av for «show on frontpage» for hver enkeltside. Innholdet vises ved at har enkeltsidene to separate felt: Intro text og Main text. Intro Text er en ingressfunksjon. Dersom en tekst vises i Frontpage-komponentet, vises innholdet i Intro Text-feltet. Velger man å lese hele enkeltsiden med "les mer"-funksjonen, vises først Intro Text-feltet, og deretter vises Main Text feltet. Dette hindrer lange tekster på forsiden.
Tilleggskomponenter
Mambo kan utvides med en rekke tilleggskomponenter som utvider mambos funksjonalitet ut over de komponentene som følger med. Det er et eget installsjonsgrensesnitt for dette, som laster opp en zip- eller gzip-fil, dekomprimerer denne og flytter filene på de representative stedene i mambo-installasjonen.
Disse komponentene kan være forum, gjestebøker, gallerier, filarkiver etc. – det er ingen grense for hva man kan gjøre med et komponent annet en tekniske begrensningene i rammeverket, Apache/PHP/MySql.
Moduler
Moduler er innhold utenfor hovedinholdet. Dette omfatter bl.a. menyen, innlogging, søkeboks o.l., altså boksene som vises rundt hoveddelen av siden.
I malen definerer en de ulike posisjonene. Man har standardposisjoner som «left» (venstre) og «right» (høyre), og disse defineres i malen (se ovenfor). Utvikleren av malen bestemer selv hvor de ulike posisjonene skal være i malen, så for eksempel «left»-posisjonen må ikke være til venstre i malen.
Modulene kan settes opp til å vises over alt, eller noen ganger. Man velger hvilke menylinker modulen skal være synlig på, eller at den skal være synlig over alt. Hovedmenyen bør vises på alle sidene, men en modul som viser de siste innleggene i forumet kan for eksempel kun vises på forsiden og i selve forumet.
Pseudodibolia
Pseudodibolia er en slekt av biller som tilhører familiegruppen bladbiller (Chrysomelidae).
Utseende
Små, bredt ovale og høyt hvelvede, blanke, svarte jordlopper.
Levevis
Både larvene og de voksne (imago) billene lever av å spise blad på næringsplanten.
Systematisk inndeling
Listen er ufullstendig.
Orodes
Orodes er en slekt av biller som tilhører familiegruppen bladbiller (Chrysomelidae).
Levevis
Både larvene og de voksne (imago) billene lever på planter.
Utbredelse
Slekten er utbredt i Sør-Amerika (Brasil).
Oberösterreich
Oberösterreich er en delstat i Østerrike (uttales « å: ba-østeraikj»). Den grenser til Tyskland (Bayern), Tsjekkia (Sydböhmen) samt de østerrikske delstatene Niederösterreich, Steiermark og Salzburg.
Geografi
Oberösterreich ligger på begge sider av Donau, som gjennomstrømmer delstaten fra vest mot øst. Andre viktige elver er Inn, Enns og Traun.
Oberösterreich deles ofte grovt inn i fire regioner eller «kvartaler»: I Traunviertel lengst sør har Oberösterreich del i høyfjell som Dachstein og Totes Gebirge. Resten av delstaten ligger utenfor (dvs. nord for) Alpene, men er likevel nokså bakkete. Innviertel i vest ligger ved siden av Inn og den bayerske grensen, Hausruckviertel mellom Traun- og Innviertel, og Mühlviertel ligger lengtst nord mellom Donau og Tsjekkia.
Administrativ inndeling
Delstatens hovedstad er Linz. Den består forøvrig av 445 kommuner (Gemeinden) i 15 distrikter (Bezirke), som er oppkalt etter distriktenes forvaltningssted, og tre bydistrikter (Statutarstädte):
Historie
Oberösterreich består av områder som hertugdømmet Østerrike ervervet fra Bayern mellom 1180 og 1779. Det siste området som på denne måten ble oberösterriksk, var Innviertel. Siden disse nye områdene lå ovenfor elven Enns, en bielv til Donau som tidligere hadde vært grenseelven mellom Østerrike og Bayern, ble de kalt for Österreich ob der Enns («Østerrike ovenfor Enns»). Dette ga senere opphav til betegnelsene Oberösterreich.
Etter første verdenskrig ble Oberösterreich fra og med 1921 en av delstatene i den nyoppretta republikken Østerrike. Mellom 1938 og 1945 het distriktet (som Reichsgau i det tredje riket) Oberdonau fordi nazistene ville fremheve enheten med Tyskland ved å unngå navnet Østerrike.
Kim Jong-won
Kim Jong-won (født 20. november 1975) er en sørkoreansk judoka.
Han representerte Sør-Korea under Sommer-OL 1996 i Atlanta, der han ble utslått i omspillet.
Øst-Timor under Sommer-OL 2016
Øst-Timor deltok under Sommer-OL 2016 i Rio de Janeiro, Brasil i perioden 5. – 21. august 2016. Tre utøvere, en mann og to kvinner, deltok i to idrettsgrener; friidrett og sykling. Dette var fjerde gangen Øst-Timor deltok i et sommer-OL. Terrengsyklisten Francelina Cabral var landets flaggbærer under åpningsseremonien.
30px|alt=|link= Friidrett
Øst-Timor mottok invitasjon fra IAAF til å sende to utøvere (en mann og en kvinne) til sommer-OL.
30px|alt=|link= Sykling
Øst-Timor mottok en invitasjon til å sende en utøver til å delta i terrengsykling under sommer-OL. Dette vil markere landets første deltagelse i øvelsen under en sommer-OL.
Ramstadsjøen
Ramstadsjøen ligger 268 meter over havet nordøst i Østmarka, litt sør for Ramstadslottet i Rælingen kommune i Viken. Vannet var tidligere drikkevannskilde, men er nå fritt for bading og fiske. Her er både abbor og ørret.
Et område langs nordsiden av vannet er statlig sikret som friluftsområde, med egen forvaltningsplan.
Serge Aurier
Serge Alain Stéphane Aurier (født 24. desember 1992) er en ivoriansk fotballspiller som spiller for den engelske klubben.
Tidligere har han spilt for Tottenham, PSG, Toulouse FC og RC Lens. Han debuterte for det ivorianske landslaget den 8. juni 2013 i en kamp mot Gambia. Han ble tatt ut til å representere Elfenbenskysten i fotball VM i Brasil 2014.
Carl Møller
Carl Martin August Møller (født 24. august 1887, død 27. august 1948) var en dansk roer som deltok i OL 1912 i Stockholm. Møller ble olympisk mester i roing under OL 1912 i Stockholm. Han vant firer med styrmann inriggers sammen med Ejler Allert, Jørgen Hansen, Carl Pedersen og Poul Hartmann (styrmann). Mannskapet representerte Nykjøbings paa Falster.
Landskap i Norge
Landskap i Norge er, i motsetning til Sverige og Finland, ikke en offisiell betegnelse på nåværende eller tidligere administrative provinser, men kan brukes i den rent språklige, beskrivende betydningen, i naturgeografisk eller historisk forstand.
Norge har mange daler som kan kalles landskap. Historisk, og i en nordisk sammenheng, ender landskapsnavn ofte på etterstavelsene -land eller -fylke, noe som peker tilbake på de gamle småkonge- og jarledømmene fra før Norges samling. Noen er gamle folkeland, som Romerike, raumenes rike, eller Hadeland, hadenes land. Flere av disse landskapene finnes den dag i dag. Landskap må likevel ikke forveksles med fylke eller landsdel, selv om noen gamle landskapsnavn er tatt i bruk som fylkesnavn. Lenge ble Norge delt i Det søndenfjeldske og Det nordenfjeldske. Navnene som brukes i dag på de ulike landsdeler i Norge er, med ett unntak, ikke gamle. Bare navnet Trøndelag har en eldre historie enn 1800-tallet; Vestlandet, Østlandet, Nord-Norge og Sørlandet ble tatt i bruk på 1800–1900-tallet.
Oseaniamesterskapet i fotball for kvinner 1994
Oseaniamesterskapet i fotball for kvinner 1994 var det femte oseaniamesterskapet i fotball for kvinner. Mesterskapet ble arrangert i Papua Ny-Guinea mellom 14. og 20. oktober. Mesterskapet besto av en miniliga der tre lag møttes to ganger. Mesterskapet fungerte også som kvalifisering til VM. Vinneren ble kvalifisert. Ettersom det var få land med, er det også omtalt som bare en VM-kvalifisering til VM i 1995, og plasseres derfor feilaktig i 1995, i stedet for i 1994, da det ble arrangert.
Jane Vongvorachoti
Jane Vongvorachoti (født 7. januar 1984) er en thailandsk friidrettsutøver som konkurrerer i maraton.
Hun representerte Thailand under Sommer-OL 2016 i Rio de Janeiro, der hun ble nummer 91 i maratonløpet.
Greenacres (Florida)
Greenacres er en amerikansk by som ligger i Palm Beach County i Florida.
Den har og dekker et areal på 15,3 km².
Henrys ishaug
Henrys ishaug er en pyramideformet ishaug som er rundt 11 km lang mellom Korff ishaug og den sørlige delen Berkner Island i Ronneisen i Antarktis. Den ble først besøkt av amerikanske geofysikere under Det internasjonale geofysiske året fra Ellsworth-basen i 1957–58 og ble navngitt av Advisory Committee on Antarctic Names etter kaptein Clifford D. Henry fra Military Sealift Command, en erfaren amerikansk kaptein som hadde kommandoen over USNS «Private John R. Towle» (T-AK-240). Henry døde ombord på skipet sitt 16. februar 1975 på vei hjem fra den 14. reisen til Antarktis for U.S. Antarctic Research Program.
Ealdred
Ealdred er et gammelengelsk mannsnavn.
Etymologi
Navneleddet eald har opprinnelse i urgermanske *alða-, «gammel». Den norrøne formen av leddet er aldr. Navneleddet red har opprinnelse i gammelengelske rǣd, «råd». Den norrøne formen av navneleddet er ráð.
Utbredelse
Ealdred er kjent brukt i England fra 700-tallet. Ealdred var et populært mannsnavn i England fra 800-tallet til 900-tallet.
Kjente personer med navnet
Personene i listen er ordnet kronologisk etter fødselsår.
Avdelt hertug
Avdelt hertug eller avdelt herre var en medhertug i Sønderjylland og Holsten med begrensede rettigheter. En avdelt herre var underlagt hertugdømmenes fellesregjering og stendermøtets beslutninger.
Ved Hans den yngres død i 1622 ble hans hertugdømme ytterligere oppdelt i fem nye minihertugdømmer Ærø, Nordborg, Glücksborg, Pløn og Sønderborg og fordelt mellom fem av sønnene hans. Disse ble også regnet som avdelte hertuger uten plass i fellesregjeringen. De fem nye hertugdømmer var for små til å bli delt ytterligere, så med neste generasjon oppsto en ny form form for hertuger som historikerne kaller tiltulære hertuger. De arvet ikke jord, og ble derfor kun hertuger av tittel.
Elkouria Amidane
Elkouria Amidane (født 29. september 1985 i El Aaiún, Vest-Sahara) er en saharawisk student og menneskerettighetsaktivist. Siden det ikke er høyere utdanningsinstitusjoner i okkuperte Vest-Sahara, blir saharawisk ungdom tvunget til å studere ved universiteter i Marokko. Saharawiske studenter i Marokko blir diskriminert med hensyn til hvilke type fag de får studere. Det har også vært flere rapporter om fysiske overgrep på saharawiske studenter. Spesielt de som har uttrykt seg negativt om okkupasjonen eller har demonstrert for et fritt Vest-Sahara.
Elkouria Amidane har i flere år drevet en ikke-voldelig kamp mot okkupasjonen av Vest-Sahara og for rettighetene til saharawiske studenter. Dette har hun gjort gjennom demonstrasjoner og dokumentasjon av overgrep. Video og internett har vært typiske hjelpemidler i Amidanes arbeid. Hun har også vært aktiv internasjonalt for å spre informasjon og få økt bevissthet rundt problemstillingen.
Amidane i Norge
Hun har vært i Norge to ganger og holdt foredrag og møtt politikere. Etter invitasjon fra Unge Venstre besøkte hun deres sommerleir i 2007. Etterpå møtte hun samtlige ungdomspartier, holdt foredrag på mange universiteter og høgskoler, samt hilste på statsminister Jens Stoltenberg på et AUF-arrangement. Under hennes andre besøk, i november 2007, ble hele hennes familie i El Aaiún arrestert. Fengslingen førte til en demonstrasjon utenfor den marokkanske ambassaden 10. november 2007 (bildet), som ble støttet av samtlige ungdomsparti og en rekke norske organisasjoner.
Studentenes fredspris 2009
4. februar 2009 offentliggjorde Studentenes fredspris at Elkouria Amidane tildeles Studentenes fredspris 2009. Amidane mottok prisen i Trondheim 27. februar under den Internasjonale Studentfestivalen (ISFiT). Deretter deltok hun på en foredragsturne blant norske universiteter og høgskoler over hele landet.
Babij Jar
Babij Jar (ukrainsk Бабин Яр, Babyn Jar, Бабий Яр, Babij Jar = «kvinnekløften») er en ravine i vestre utkant omtrent 6 km fra sentrum av Kyiv i det daværende Sovjetunionen, nå i Ukraina. Massakren på 33 771 jøder var en av de største under holocaust i Ukraina, der rundt 1,5 millioner mennesker ble myrdet i alt. Dette skjedde i en tidlig fase av holocaust, «geværkulenes holocaust». Drapstakten i Babij Jar overgikk Auschwitz'. (Høsten 1942 nådde drapstakten i holocaust sett under ett, omkring 15 000 drepte daglig.) I Kievrikets storhetstid markerte denne kløften den naturlige bygrensen for Kyiv. Vaktpostene som var stasjonert her, kjedet seg og så frem til de besøkene de fikk av koner, kjærester og andre kvinner, derav kløftens navn.
Babij Jar ble åsted for flere massakrer under den andre verdenskrig. Mest kjent er massakren 29. og 30. september 1941, utført av Hitler-Tysklands sjette armé under generalfeltmarskalk Walter von Reichenaus kommando, da 33 771 ukrainske jøder ble skutt.
Det ble også utført flere andre massakrer i Babij Jar under den andre verdenskrig. Man regner med at 100 000-150 000 mennesker ble henrettet her. Ofrene var sovjetiske krigsfanger, kommunister, romani, ukrainske nasjonalister og sivile gisler. I tillegg til jødene ble anslagsvis 3 000 000 personer drept i Ukraina under nazistenes folkemord.
Bakgrunn
I 1648 var det omfattende pogromer i Ukraina. Oppblomstring av antisemittisme i 1881 og 1905 ble fulgt av overgrep mot landets jøder. I de første årene etter første verdenskrig skjedde flere hundre overgrep mot jødiske lokalsamfunn med flere tusen døde. Men i områder som i mellomkrigstiden hadde vært under Sovjetunionen, der antisemittisme var et lovbrudd, var det likevel mye mer direkte deltakelse i jødedrap enn i for eksempel Polen.
Før krigen hadde Kyiv omkring 850.000 innbyggere og av disse var rundt 170.000 jødiske (nær 20 %). Anslagsvis ½ million ble evakuert fra Kyiv før de tyske styrkene nådde frem og trolig var det 50.000 jøder i byen da den ble inntatt.
XXIX Armé korps i den sjette armé inntok Kyiv den 19. september 1941. I den nærmeste tiden etter innmarsjen utførte NKVD, Sovjetunionens sikkerhetstjeneste og hemmelige politi 1934–1946, en rekke sabotasjeaksjoner som ødela flere viktige bygninger som ble brukt av den tyske militærforvaltningen og Wehrmacht, Tysklands militærstyrker. Både militære og sivile døde ved disse aksjonene.
I et møte den 26. september 1941 besluttet de tyske okkupantene at alle jøder i Kyiv skulle henrettes som gjengjeldelse for sabotasjeaksjonene fra NKVD. Til stede i møtet var Höherer SS- und Polizeiführer Russland-Nord, SS-Obergruppenführer Friedrich Jeckeln, befalshavende for Einsatzgruppe C, SS-Brigadeführer Otto Rasch, befalshavende for Sonderkommando 4a i Einsatzgruppe C, SS-Standartenführer Paul Blobel og bykommandant, generalmajor Friedrich Georg Eberhardt. Einsatzgruppen fulgte den fremrykkende tyske hæren og besto av omkring 1 000 mann fra SS, SD, Gestapo og vanlige politi. Sonderkommando 4a ankom 19. september sammen med den regulære hæren, resten av Einsatzgruppen kom 25. september. Einsatzgruppene var drapskommandoer og begynte straks å rekruttere angivere blant den etnisk tyske befolkningen i Kyiv, samt etablere en milits av ukrainere som tok mot tyskerne som befriere. Henrettelsene ble utført av Blobels Sonderkommando (spesialkommando) 4a forsterket med reservepoliti fra Hamburg (bataljon 45) og politi fra Bremen (bataljon 303).
Før sovjetiske styrker trakk seg ut av byen, hadde de lagt ut miner og bomber med tidsinnstilling. Disse begynte å gå av 24. september etter at tyske styrker hadde etablert seg i byen. En rekke bygninger brant ned, og omkring 25 000 ble husløse. Etter rådslaging med Wehrmachts kommandant bestemte Einsatzgruppen seg for å skylde på jødene. Hærens propagandaavdeling trykket 27. september opp flere tusen plakater med instruks til byens jøder om å møte på oppgitt sted 29. september klokken 8 om morgenen. Jødene fikk beskjed om å ta med seg penger, verdisaker, dokumenter og varme klær. De fleste antok at jødene skulle forflyttes, og det gikk rykter om at de skulle sendes til Palestina, blant annet fordi oppmøtestedet var nær jernbanen. De sovjetiske jødene hadde lite kjennskap til de anti-jødiske tiltakene i Tyskland og okkuperte områder. En tysk etterretningsoffiser var overrasket over hvor lite jødene visste om nazistiske holdninger. Jødiske menn var i hæren, satt i tysk krigsfangenskap, hadde rømt østover eller gått i dekning på landet. Trolig var det i slutten av september 100 000 jøder i Kyiv, hovedsakelig kvinner, barn, eldre og syke. Det kom fem-seks ganger så mange som tyskerne hadde regnet med.