cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Gyldenløves gate (Oslo)
Historie og beplantning
Området nær midten, ikke langt fra der Arno Bergs plass (tidligere Gyldenløves plass) er i dag, ble kalt Bondejordet. Her var det som går for å ha vært byens første skolehage, anlagt i 1906. Den delen av Eilert Sundts gate som fører fra Gyldenløves gate og opp til Briskebyveien, har da også vært kalt Bondebakken.
Snylterotfamilien
Snylterotfamilien (Orobanchaceae) er en plantefamilie i ordenen Lamiales. Den omfatter ca. 2 000 arter fordelt på 99 planteslekter. I ny systematikk føres slektene med halvsnyltere og helsnyltere fra den tradisjonelle maskeblomstfamilien til denne familien.
NM på skøyter, maraton
NM på skøyter, maraton var et norgesmesterskap på skøyter, som ble arrangert årlig i perioden 1988 – 1995.
Første mesterskap i Maraton-NM ble arrangert sesongen 1987/88.
Galleri
Årstallene viser til årstall for bilde. Medaljevinnere
Armadale (West Lothian)
Armadale (skotsk: Airmadale; skotsk-gælisk: Armadal) er en by (town) i regionen West Lothian i Skottland. Armadale, tidligere kjent som Barbauchlaw, er en tidligere gruveby som også framstilte murstein. Dens moderne navn kommer fra landsbyen Armadale i Sutherland, en eiendom som var eid av landeieren William Honeyman (1756–1835) og som senere kjøpte landområder i Barbauchlaw. Den ligger i Central Belt, midt mellom Motherwell og Edinburgh. Nærmeste by er Bathgate noen få kilometer øst for Armadale.
Ved folketellingen i 2001 hadde Armadale 9 063 innbyggere. I 2006 ble folketallet estimert til 10 830 innbyggere, og til 11 960 for 2014.
Historie
Før byggingen av en ny tollbelagt hovedvei mellom Edinburgh og Glasgow i 1786 var landsbyen Barbauchlaw ikke mer enn et lite jordbrukssamfunn, men dens lokalisering ved krysset til hovedveien førte til økt trafikk og at det ble bygget en tollstasjon. Eiendommen ble kjøpt opp av William Honeyman i 1790. På sine eiendommer i Sutherland var han en av de første landeieren som forviste leietakere for å rydde land for sauer, en prosess som førte til utrenskningen av Høylandet (Highland Clearance) og tvang tusenvis av skotter til å forlate landet. Ved adlingen av Honeyman i 1797 tok han tittelen Lord Armadale (fra sin mors eiendom i Sutherland) og dette navnet ble deretter benyttet på hans eiendommer og landsby i West Lothian.
Oppdagelsen av store kullforråd og jernmalm i området førte til industriell utnyttelse fra flere selskaper under den industrielle revolusjon. Et kullselskap ble opprettet i 1819 og begynte å drifte «Woodend Pit» som lå nordvest for tollhuset.
Bjørn Skjærpe
Bjørn Skjærpe (født 22. oktober 1898 på Nærbø, død ukjent) var en norske sportsutøver som deltok under de olympiske leker 1920 i Antwerpen. Skjærpe vant en olympisk sølvmedalje i turn under sommer-OL 1920 i Antwerpen. Han var med på det norske laget som kom på andreplass i lagkonkurranse fritt system med 48,55 poeng bak Danmark med 51,35. Det var kun de to lagene som deltok i konkurransen.
Jakob Sauers hus
Jakob Sauers hus i Västerlånggatan 29 i Gamla stan, Stockholm, ble bygd på 1300-tallet og ombygd på 1600-tallet. Huset ble endret i 1780 av arkitekt L. Kolmodin, og igjen endret i 1889. Fasaden har store utstillingsvinduer med støpejernskolonner fra ombyggingen på 1890-tallet.
Trond Reinertsen
Trond Reime Reinertsen (født 12. desember 1945 i Trondheim) er en norsk økonom og forretningsmann.
Han er sønn av sivilingeniør Arne Reime Reinertsen og Marie Louise Cappelen Smith i Trondheim. Faren etablerte det rådgivende ingeniørfirmaet Reinertsen, som Tronds brødre, Erik og Torkild Reinertsen, overtok.
Han har sin økonomiske utdannelse fra University of Strathclyde (B.A.), University of Rhode Island (M.A.), London School of Economics og University of Utah (Ph.D.). Han ble byråsjef ved pengepolitiske kontor i Finans- og tolldepartementet i 1977 og avdelingsdirektør for økonomiavdelingen i 1979. Fra 1980 til 1998 var han administrerende direktør i Den norske Bankforening, men hadde permisjon fra 1989 til 1990, da han var statssekretær for statsråd Arne Skauge i Finans- og tolldepartementet, som representant for Høyre.
Fra 1998 til 2016 var han konsernsjef og hovedeier i familiens stål- og byggevarekonsern E.A. Smith, som blant annet omfatter byggevarekjeden Bygger'n. Hovedkontoret ligger i Trondheim. Ved fylte 70 år overlot han i 2016 den daglige ledelsen til sin sønn, Arne Reinertsen, men fortsatte som eier og styreleder.
Han har vært styremedlem i Norges Bank. Reinertsen ledet også Statseierskapsutvalget som la frem sin innstilling i 2004. Representerte Høyre i Pensjonskommisjonen.
Muirfield
Muirfield er en privat golfbane i Gullane i East Lothian, Skottland. Banen er blant dem som på omgang arrangerer The Open Championship. Muirfield er hjemmebanen til golfklubben The Honourable Company of Edinburgh Golfers.
Hutchinson gasskraftverk
Hutchinson gasskraftverk er et varmekraftverk i Reno County, i delstaten Kansas i det sentrale USA. Anlegget har en installert produksjonskapasitet på 328 MW fordelt på 7 turbiner, på 71 eller 172 MW hver. Operatør er energiselskapet Westar Energy Inc.
Muirfield
The Honourable Company of Edinburgh Golfers
The Honourable Company of Edinburgh Golfers regnes som verdens eldste golfklubb, selv om golfens historie er flere hundre år eldre. Klubbens arkiv går tilbake til 1744, da det ble nedskrevet 13 golfregler for den første turneringen. Klubben spilte de fem hullene på Leith Links i nesten 100 år, men flyttet til Musselburghs ni-hulls Old Course i 1836. Som så mange andre prestisjetunge skotske baner, herunder St. Andrews, er Musselburgh åpen for almenheten, og klubben anla sin egen private bane på Muirfield i 1891.
Hutchinson gasskraftverk
Det stod ferdig utbygd i 1965 og utvidet i 1974. Brenselkilden er hovedsakelig naturgass.
Muirfield
The Honourable Company of Edinburgh Golfers
Klubben tillater ikke kvinnelige medlemmer.
Caradhras
Caradhras, også kalt Rødhornet (den bokstavelige oversettelse fra Sindarin), er navnet på en av de mektigste toppene av Tåkefjellene.
Ringens brorskap prøvde å krysse Tåkefjellene ved å gå over Rødhornspasset på deres vei mot Dommedagsberg. Passet forbant det forhenværende Noldoriske riket Eregion i vest og Dimrenndalen på den østre side i Anduins dal.
Etter Khazad-dûms fall ble dette passet bare brukt av alvene som reiste mellom Lothlórien og Eriador.
Caradhras (Baranzibar i Khuzdul, dvergenes språk) var en av de tre fjellene som sto over Moria, og sammen med fjellene Celebdil og Fanuidhol dannet det Morias fjell. Caradhras var også det stedet i Midgard hvor det var funnet mithril. Men det var også her at dvergene vekket Durins bane, balrogen i Moria, da de gravde for dypt og for grådig etter mithril.
Caradhras var kalt den onde av dvergene og hadde i lange tider hatt et dårlig rykte. Rødhornpasset (også kalt Rødhorns porten) var kjent for å være forrædersk og lunefull. Det var i dette passet at Celebrian, konen til Elrond og datter av Galadriel, ble fanget av orker. Dette var også den veien som ble brukt av hobbitene som emigrerte fra Sverdliljevollene og inn til Eriador.
I Peter Jacksons film Ringenes herre: Ringens brorskap, da brorskapet prøvde å krysse Caradhras brukte Saruman en trylleformel som forårsaker et voldsomt snøvær på fjellet. I boken skylder brorskapet hovedsakelig på fjellet selv.
Wilhelm Steffensen
Wilhelm Marius Bakke Steffensen (født 15. august 1889 i Ålesund, død 26. juli 1954) var en norske sportsutøver som deltok i de olympiske leker 1920 i Antwerpen.
Steffensen vant en olympisk sølvmedalje i turn i sommer-OL 1920 i Antwerpen. Han var med på det norske laget som kom på andreplass i lagkonkurranse fritt system med 48,55 poeng bak Danmark med 51,35. Det var kun de to lagene som deltok i konkurransen.
VM i svømmesport 2015
VM i svømming 2015 var det 16. verdensmesterskapet i svømming, og fant sted i Kazan i Russland fra 24. juli til 9. august 2015. Det ble konkurrert i 40 øvelser i svømming, syv øvelser i maratonsvømming, seks øvelser i stuping, to øvelser i høydestuping, to øvelser i vannpolo og syv øvelser i synkronsvømming. Mesterskapet var også kvalifisering til Sommer-OL 2016 i Rio de Janeiro.
Deltakende nasjoner
• (4 utøvere)
•  (2)
•  (1)
•  (3)
•  (4)
•  (25)
•  (6)
•  (89)
•  (15)
•  (5)
•  (24)
•  (11)
•  (7)
•  (9)
•  (41)
•  (8)
•  (90)
•  (19)
•  (16)
Trevor Nunn
Trevor Nunn (født 14. januar 1940 i Ipswich), er en britisk regissør av musikaler og filmer.
VM i svømmesport 2015
Deltakende nasjoner
•  (13)
Trevor Nunn
Nunn forbindes særlig med store musikaloppsetninger i London og New York. Han satt opp Lloyd Webbers Cats på Broadway 1981, og mottok for det en Tony Award 1983. Han fikk en ny Tony for den første engelskspråklige oppsetningen av Les Misérables, Broadway 1985. Han har også regissert Lloyd Webbers musikal Aspects of Love på Broadway.
VM i svømmesport 2015
Deltakende nasjoner
•  (18)
•  (29)
•  (10)
•  (63)
•  (53)
•  (50)
•  (57)
•  (20)
•  (21)
•  (100)
Daniel C. Burbank
Daniel Christopher Burbank  (født 27. juli 1961) er en amerikansk NASA astronaut med to romferder med romfergen, begge to til Den internasjonale romstasjonen. Han har logget over 23 dager i verdensrommet totalt, og har gjennomført 1 romvandringer.
Selskapsformer i Norge
Selskapsformer i Norge er vanligvis atskilt primært ut fra i hvilken grad deltakerne hefter for selskapets gjeld. I et AS, ASA og SE hefter ikke deltakerne for mer enn sitt aksjeinnskudd om selskapet skulle gå konkurs. Slike selskaper kalles derfor selskap med begrenset ansvar. I ANS og DA, samt enkeltpersonforetak og indre selskap (som strengt tatt ikke er selskaper i egentlig forstand) er deltakerne ansvarlig for selskapets gjeld med hele sin personlige formue, og disse kalles således selskap med ubegrenset ansvar. KS står i en mellomstilling, da komplementaren står som personlig ansvarlig, mens kommandittistene bare svarer for et fast innskudd.
VM i svømmesport 2015
Deltakende nasjoner
•  (72)
Daniel C. Burbank
Trivia
Burban har en amatør-radio-lisens med tekniks lisens KC5ZSX.
VM i svømmesport 2015
Deltakende nasjoner
•  (45)
Daniel C. Burbank
Trivia
Dan Burbank er et av medlemmene i astronaut-bandet Max Q.
VM i svømmesport 2015
Deltakende nasjoner
•  (14)
•  (49)
•  (28)
•  (35)
•  (23)
•  (97) (Host)
•  (22)
•  (43)
•  (48)
• Olympic_flag_border.png Sri Lanka (4)
•  (12)
•  (39)
•  (97)
•  (34)
Børre Knudsen
Prestegjerning
Børre Knudsen ble utdannet cand.theol. ved Det teologiske fakultet ved Universitetet i Oslo i 1966. I 1967 ble han ordinert til prest i Bergen Domkirke av daværende domprost Per Lønning.
Deretter søkte han jobb som sokneprest i Jostedalen i Sogn. Han valgte imidlertid å trekke søknaden som følge av menighetsrådet nektet ham å bruke alkoholholdig vin i nattverden.
Knudsen ble i stedet kallskapellan i Balsfjord i Troms fra 1968 og sokneprest samme sted i 1971.
Abortmotstand
I 1980 reiste Staten ved kirkeminister Einar Førde avskjedssak mot Knudsen for embetsforsømmelse. I Malangen herredsrett ble Knudsen frikjent. Dommeren la til grunn at abortloven var uforenlig med evangelisk-luthersk religion og dermed i strid med Grunnlovens paragraf 2.
Høsten 1983 avsa Høyesterett dom i ankesaken. Knudsen ble da avskjediget fra embetet som sogneprest i Balsfjord. Han startet deretter det såkalte «Strandebarm prosti» sammen med likesinnede.
Aksjonist
Børre Knudsen ble anfører for prestene som fra 1978 aksjonerte mot loven om selvbestemt abort. På store deler av 1980- og 1990-tallet iscenesatte han flere protestaksjoner, særlig sammen med presten Ludvig Nessa. De aksjonerte i form av salmesang og bønn ved gynekologiske avdelinger ved flere sykehus, foretok symbolske fosterbegravelser og brukte fosterdukker innsmurt i ketsjup som virkemidler i forskjellige sammenhenger.
Mange av de symbolske aksjonene, som da Knudsen på den jødiske forsoningsdagen (yom kippur) knelte ned foran Stortinget og tømte et kar med bukkeblod over hodet, fikk stor oppmerksomhet i media. Både ved denne og mange andre anledninger ble Knudsen og hans medprotesterende arrestert av politiet.
I 1987 dannet Knudsen og Nessa protestorganisasjonen Aksjon Nytt Liv. Fra 4. til 24. oktober 1994 sonet Knudsen ubetalte bøter i Tromsø kretsfengsel. Bøtene var ilagt for ordensforstyrrelse på forskjellige sykehus.
Strandebarm Prosti
Sammen med prestene Per Kørner, Ludvig Nessa og Ragnar Andersen opprettet Børre Knudsen på slutten av 1980-tallet et preste- og menighetsnettverk som de kalte for Strandebarm Prosti.
I 1997 ble dette nettverket utvidet da Finnmarksprestene Arne Thorsen og Olav Berg Lyngmo brøt med sin overordnede, biskop Ola Steinholt, på grunn av hans standpunkt i homofilispørsmålet. Sammen med de andre prestene i «Strandebarm Prosti» valgte å de å utpeke og vigsle Knudsen til alternativ «motbiskop» i sammenslutningen «Den Norske Kirke i eksil».
1. november 2008 gikk Knudsen av som biskop i «Den Norske Kirke i eksil», elleve og et halvt år etter at han ble «vigslet» i Kautokeino kirke. Knudsen understreket at hans planlagte avgang utelukkende skyldtes hans svekkede helse. Fratredelsen kom imidlertid i kjølvannet av en intern konflikt i Strandebarm Prosti, der Knudsen og Nessa stod på hver sin side.
Børre Knudsen var listetopp for Abortmotstandernes liste i alle sju fylker ved stortingsvalget 2005. Han hadde de seinere åra vært svekket av Parkinsons sykdom.
Privatliv
Knudsen var sønn av presten Rolf Godwin Knudsen, og tilbrakte størsteparten av oppveksten i Bergen, der faren var sokneprest. Han giftet seg i 1964 med Ragnhild Iden, og hadde fem barn, deriblant Kjersti Sunniva Iden Knudsen.
Salmediktning og bokutgivelser
Børre Knudsen var Petter Dass-ekspert og salmedikter. Som salmedikter hører han til i tradisjonene fra nettopp Petter Dass, Kingo, Brorson og Grundtvig. I 1976 utgav han sammen med Willy Abildsnes og Bjørn Bjørneboe salmeheftet Det hellige bryllup, hvor drøyt 20 salmer er signert Børre Knudsen. Salmesamlingen har særlig fokus på sakramentsteologi og brudemystikk.
Sammen med kirkemusikerne Trond Kverno og Johan Varen Ugland utga Knudsen og Abildsnes i 1980 Sangverk for Den norske Kirke, en salmebok bestående av tradisjonelle salmer, egenproduserte salmer og salmer av andre moderne, norske salmeforfattere, som for eksempel Eyvind Skeie.
En del av Knudsens salmer er inntatt i Den katolske kirkes salmebok, Det Evangelisk Lutherske Kirkesamfunns salmebok og i Den svenske kirkes salmebok, men Knudsen hadde nektet dem inntatt i Norsk Salmebok. Liturgikommisjonen tok likevel Knudsens dåpssalme Farao nådde oss inn som ledd i Gudstjenestebokens liturgi for Påskenatt og i salmeboktillegget Salmer 1997. I 2013-utgaven av Norsk salmebok ble denne salmen samt Mitt eneste håp er det som jeg fikk i den hellige dåp tatt inn.
Annet kulturelt arbeid
I 1984 ble Børre Knudsen hentet inn som faglig konsulent i forbindelse med oppsetningen av Hålogaland Teaters stykke om Petter Dass.
Bøker om Børre Knudsen
Allerede i 1979 kom heftet Statens religionsvesen og Jesu Kristi kirke – aktstykker til Børre Knudsen-saken redigert av Alf B.Oftestad. Børre Knudsen-dommen i Malangen herredsrett og Børre Knudsen-saken og høyesterettsdommen ble utgitt på Universitetsforlaget i 1982 og 1983. I 1982 ble også Hva nå – Børre Knudsen av Dag Stange utgitt på Vårt Land forlag. Året etter utgav Arne R. Hagen både Arbeiderpartiet oppunder messeserken – avskjedssaken mot sokneprest Børre Knudsen og Jusen i Knudsensaken. I 1988 utgav Niels Chr. Geelmuyden en biografi om Knudsen med tittelen En prest og en plage.
Filmer om Børre Knudsen
I 2014 kom dokumentarfilmen En prest og en plage, der Børre Knudsen ble portrettert. Tittelen var hentet fra Nils Chr. Geelmuydens bokutgivelse i 1988.
Verdikurve
Verdikurve (engelsk: value curve) er et verktøy som brukes innenfor markedsføring og strategiarbeid i en bedrift, for å analysere hvilken posisjon bedriften og dens produkter har i markedet, og hvilke kunders behov bedriften møter med sitt tilbud (value proposition). Verdikurven gir en grafisk fremstilling av de eksisterende kundebehovene i et marked (for eksempel markedet for flyreiser eller mobiltelefoni), og viser i hvilken gradde ulike konkurrentene atskiller seg i sitt tilbud til forbrukerne i det enkelte marked.
Et typisk sett av verdikurver kan se slik ut, eksempelvis fra flyindustrien:
I verdikurven til høyre ser vi tilbudene til henholdsvis easyJet og et typisk tradisjonelt flyselskap (British Airways), og hvordan selskapene satser på å dekke ulike kundebehov. easyJet inntok en posisjon som lavprisselskap, og møtte behovene for kunder som typisk betalte billetten selv, og ønsket billigst mulig reise fra A til B. Tradisjonelle flyselskap var bygget opp rundt forretningsreisende, som fikk sine billetter betalt av arbeidsgiver, og som hadde større behov for fleksibel billett, plassreservasjon, bonuspoeng, osv. For å redusere kostnader droppet easyJet måltidet ombord, og valgte heller å selge dette til de flypassasjerene som prioriterte å spise på reisene.
Ved å ha ulike verdikurver tilfredsstilte selskapene ulike kundegrupper, og tok dermed hver sine segmenter av markedet. Begge selskapene tjente penger så lenge de tilfredsstilte atskilte kundegrupper. Da British Airways, Ryanair og andre tradisjonelle selskaper introduserte lavprisbilletter, ble easyJet sitt tilbud mindre unikt, og verdikurvene ble mer sammenfallende. I en slik situasjon blir markedsføringsstyrke og pris viktigere som differensiatorer, og markedet blir preget av priskrig og lavere overskudd inntil en ny aktør finner nye måter å dekke nye behov hos kundene.
Florida sykehus
Florida sykehus, eller St. Franciskus Hospital, sto ferdig i 1937 og er tegnet av Ole Landmark. Sykhusbygningen huser i dag St. Paul gymnas, en katolsk videregående skole. Bergen kommune leide bygningen og benyttet den som sykehjem i en periode. Florida sykehus har de siste årene vært byens eneste korttidssykehjem og det eneste sykehjemmet med akuttplasser. Sykehjemmet hadde eget akuttmottak tilknyttet denne funksjonen, og hadde nesten 800 korttidsopphold i løpet av året. Leieavalen utløp i 2012.
Historie
Sykehuset ble opprrettet ved av St. Franciskus Xaverius-søstrene – en katolsk nonneorden som var tilknyttet St. Paul menighet, den katolske menigheten i Bergen. Men allerede fra 1899 ble et katolsk hospital drevet i det nåværende Birgittahjemmet som i dag tjener som menighetshus og ligger ved siden av den katolske kirken i Bergen. Dette sykehuset ble drevet under navnet St. Franciskus Hospital inntil opprettelsen av Florida sykehus i 1901. Søstrene drev den gang Florida sykehus, et stort og moderne sykehus etter datidens målestokk som både var søstrenes største virksomhet og den katolske kirkes ansikt utad i byen. Naturlig nok hadde sykehuset også sitt eget kapell – St. Sunniva kapell. Søstrene arbeidet på det private sykehuset helt frem til den offentlige helsetjenesten overtok. Sykehuset ble nedlagt i 1970-årene. Søstrene opprettet også et hospital i Stavanger i 1902 og kalte det St. Franciskus hospital. Gjennom årene tok nonnene over driften av enkelte sykehjem i Arendal, Haugesund og Hønefoss.
Under krigen var sykehuset overtatt av tyskerne, og de bygget en militærbrakke på eiendommen. Kriegsmarine rekvirerte Florida Sykehus, da under navnet Marine Lazarett Bergen. Brakkebygningen ble også brukt som militærsykehus under krigen for tyskerne. Etter krigen tok det norske Forsvaret over brakkebygningen. Halvparten ble brukt av Forsvarets forskningsinstitutt, mens den andre halvdelen tjente som norsk militærsykehus en kortere tid før forskningsintituttet tok over hele brakkebygningen.
Franciskus-ordenen
15. mars 2001 feiret St. Franciskus Xaveriussøstrene 100-årsjubileum. Det formelle navnet til St. Franciskus Xaverius-søstrene er Den Norske Søsterkongregasjon av Den Hellige Franciskus Xaverius, forkortet til S.F.X.
Mange av nonnene kom fra Mellom-Europa. I juni 2013 hadde ordenen åtte gjenlevende nonner som bodde på hvilehjemmet Marias Minde; deres eget hvilehjem. I 1913 døde den katolske presten Erik Wang. Han hadde kjøpt en eiendom i Ytre Sandviken ved Bergen, og testamenterte denne til St. Franciskus Xaveriussøstrene for at de skulle kunne bygge et hvilehjem der. Eiendommen som ble til Marias Minde stod imidlertid ikke ferdig før i 1956. Både på Møllendal og Solheim kirkegård ble det opprettet store rammegravsteder for søstrene.
Tecumseh gasskraftverk
Tecumseh gasskraftverk er et varmekraftverk i Shawnee County, i delstaten Kansas i det sentrale USA. Anlegget har en installert produksjonskapasitet på 58 MW fordelt på 2 like store turbiner. Operatør er energiselskapet Westar Energy Inc.
Det stod ferdig utbygd i 1972. Brenselkilden er hovedsakelig naturgass.
Steyr-Mannlicher M1895
Steyr-Mannlicher M1895 er en rifle med sylinderlås med rettrekk designet av Ferdinand Ritter von Mannlicher.
Mekanisme
von Mannlicher utstyrte denne riflen med en forbedret versjon av sin (den gang) revolusjonerende rettrekkmekanisme, en liknende versjon av den han hadde brukt i Mannlicher M1890 karbin for å kunne takle røyksvakt krutt. På grunn av den distinkte bevegelsen ved ladegrep ble den kalt Ruck-Zu(rü)ck av de østerrikske soldatene (tysk slang for «fram og tilbake») og Ta-Pum av italienerne, som til og med skrev en sang om våpenet under første verdenskrig.
I samtiden var de aller fleste sylinderlåsrifler utrustet med en manuell vri-og-trekkmekanisme. Rerttrekkeren M1895 tillot en høyere skuddtakt og blokkerte ikke siktene under lading. Resultatet var at de østerriksk-ungarske troppene kunne fyre av 30-35 skudd i minuttet, mot 20 skudd i minuttet med en konvensjonell sylinderlåsrifle. Riflen var likevel pålitelig og relativt solid, skjønt den trengte noen mer vedlikehold og reparasjon i felt enn andre millitærrifler fordi manglen på vribevegelsen ikke hjalp til å løsne patronen fra kammeret, slik som på vanlige sylinderlåsrifler. Dette førte til at patroner av og til satte seg fast i kammeret. Primærutdrag ble istedet gjort ved at overflaten på bolten hadde en annen vinkel enn låseklakkene i glidekassen, slik at de første 20 mm av bolthylsens bevegelse bakover bare resulterte i at sluttstykkehodet beveget seg rundt 3 mm, og på den måten gav en mekanisk fordel.
Brukere
Den ble brukt av den østerriksk-ungarske hær i første verdenskrig, og etterpå av både den østerrikske og ungarske hæren. Under andre verdenskrig brukte også Romania riflen. Mange av disse riflene dukket opp under andre verdenskrig, spesielt i bakre linjer og i reservetropper.
M1895 var opprinnelig kamret for ammunisjon i kaliber 8x50mmR. Mellom verdenskrigene bygget både Østerrike og Ungarn om riflene til den kraftigere 8x56mmR-patronen. De østerrikske riflene fikk da navnet M95-30 og ble også kortet ned til 1000 mm. Løpslengden ble da 486 mm og vekten 3.36 kg. Jugoslavia bygde om mange av riflene de hadde tatt i krigsbytte til 7,92 x 57 mm Mauser. Disse fikk modellnavn M95/24 og M95M i Jugoslavia.
Emporia gasskraftverk
Emporia gasskraftverk er et varmekraftverk i Lyon County, i delstaten Kansas i det sentrale USA. Anlegget har en installert produksjonskapasitet på 323 MW fordelt på 4 + 1 turbiner, på 54 eller 187 MW hver. Operatør er energiselskapet Westar Energy Inc.
Det stod ferdig utbygd i 2008. Brenselkilden er hovedsakelig naturgass.
Aili Keskitalo
Hun var sametingspresident i det norske Sametinget i tre perioder, fra 2005 til 2007, fra 2013 til 2016 og fra 2017 til hun i 2021 overlot presidentvervet til partifellen Silje Karine Muotka.
Keskitalo ble partileder for Norske Samers Riksforbund første gang i 2003, og har vært innvalgt representant på Sametinget fra 2005 til 2021. Hun er gift og har tre barn.
Hun har Master of Public Administration fra Copenhagen Business School, med avhandlingen Høyere utdanningsinstitusjoner for urfolk -i en moderniseringstid : en komparativ analyse av endringer i rammebetingelser for Sámi allaskuvla/Samisk høgskole og Ilisimatusarfik ved årtusenskiftet.
Emil Schanche
Emil Ferdinand Schanche (født 14. september 1881 i Nes i Bjugn, død 19. mai 1966 i Nøtterøy) var en norsk maler. Han huskes fordi han ble gjenoppdaget i 1942, 30 år etter at han måtte avbryte akademiutdannelsen på grunn av omsorgsplikter. Han arbeidet mest i små format.
Fra trange kår på Fosenkysten
Emil vokste opp på morens hjemgård, sammen med morens foreldre og bror. Emil rodde fiske, og deltok i lofotfisket som 17-åring. Ved folketellingen i 1900 bor Emil sammen med faren, 3 søsken, mormoren og morbroren på morens hjemgård.
Han viste gode evner innen tegning, og ble tilskyndet til å utdanne seg som kunstner. I 1911 kom han inn på Statens kunstakademi, hvor han studerte hos Christian Krohg og Halvdan Strøm. Han skal angivelig ha blitt regnet som kullets mest lovende student. Han måtte avbryte utdannelsen etter ett år, på grunn av dødsfall og sykdom i familien. Morfaren var død, og både han og sønnen John Bertram hadde dertil vært uheldig med flere økonomiske disposisjoner. I 1907 måtte familien gå fra gården. Emil måtte i 1912 forlate studiene i Kristiania for å reise hjem og drive det lille småbruket på 20 mål som nå var blitt familiens hjem, og stelle for mormoren og morbroren.
I mange år malte han uten å delta i kunstlivet. I denne tiden solgte han bare til familie i USA, og et sjeldent bilde i sitt eget nærmiljø.
Gjenoppdaget og gjennombrudd i 1942
Han debuterte omsider med en utstilling i Trondhjems Kunstforening i november 1942. Sambygdingen Peter Leth-Olsen og distriktslegeparet Sauer i Bjugn hadde blitt oppmerksomme på Schanches kunst, og forela bildene både for sakkyndige i Oslo, og for Roar Matheson Bye i Trondheim. Det ble Trondhjems kunstforening som fikk den første avtalen med ham. Han stilte ut 260 bilder, de fleste i lite format. Utstillingen var betydelig markedsført fra kunstforeningens side, blant annet ved å peke på at dette var den tredje «glemte Fosenkunstneren som var gjenoppdaget», etter Ole Juul på 1920-tallet og Isak Kimoe på 1930-tallet. Utstillingen fikk en overveldende mottagelse hos publikum: det var kø ved åpningen, og ble innført rasjonering på maksimalt 5 bilder pr kjøper. Av utstillingens i alt 260 bilder var ca. 100 til salgs, og alt dette var utsolgt innen én time etter utstillingens åpning. Totalt ble det solgt bilder for 10 000 kr, prisen pr bilde var gjennomsnittlig 100-150 kr.
I forbindelse med debututstillingen, og i senere omtaler av ham, ble Schanche beskrevet som både utstyrt med «beskjedenhetens nådegave» og «uhyre sta» når det gjaldt å ikke ville vise fram sine bilder, og med hensyn til sin egen vurdering av bildene; særlig mente han at de fleste bildene var uferdige skisser. Til Adresseavisen sier distriktslegen at «Schanche uten sammenligning er det mest beskjedne menneske han har møtt», og avisen underbygger bildet av einstøingen ved å nevne at «han er oppe i årene no, er ungkar og bor i en bitte liten stue med noen mål jord til». Peter Leth-Olsen sa noe av det samme til Dagsposten : bak et skap i stua hadde Schanche gjemt en papirrull med «ikke mindre enn 250 sammenrullede skisser, malt på det forskjelligste slags papir».
Han stilte senere ut i Trondhjems kunstforening igjen i 1949 og 1963. Han deltok på Høstutstillingen i 1948 med gouachen «Gamle Maren», utført i blåtoner. Senere på Nord-norsk kunstutstilling i 1951, og med separatutstillinger i Drammen i 1950, Ålesund og Tønsberg kunstforeninger i 1951 og i Fredrikstad og i Sarpsborg i 1952.
Landskap og portretter i den gamle stilen
De fleste av bildene på debututstillingen var malt på simpelt, forefallende papir, ofte på gråpapir; og for det meste i lite format (antydningsvis opp til 15x25 cm). Dette holdt seg i lengre tid framover, men etterhvert, utover i 1950- og 1960-årene, begynte han å arbeide på lerret, og i større format.
Motivene omfattet landskap, portretter, motiver fra fisket, og interiører. Adresseavisen meldte fra debututstillingen at «Så vidt en kan se er alle genrer representert med unntagelse av stilleben og helakt», og peker også på at både de «fortellende» bildene og portrettene er av høy kvalitet. Dagsposten mener mener at enkelte av landskapsbildene er «rene perler. Et slikt naturlig liv, en slik lys- og skyggevirkning». Ved en utstilling ti år senere understreker journalisten at «Schanches styrke ligger i portrettene [...] han har alltid evnen til å gjengi det karakteristiske uttrykk med farger som forteller noe mer enn akkurat det øye oppdager».
Schanche arbeidet i gouache, akvarell, eller i en blandingsteknikk av tusj, lavering og akvarell. Flere skribenter omtaler hans stil som «gammelmesterlig», med «gyllenmørke galleritoner, Tidemandske idyller, ja, endog Rembrandts lys- og skyggemaleri». Noen peker på at han har en forkjærlighet for «den gyldne fargetonen i sepia». En kritiker ved utstillingen i Trondheim i 1949 peker på det samme: «hans mange gyllengule portretter på tung brun bakgrunn. De skal skape ham et selvlysende produkt - noe à la Rembrandt».
Ved utstillingen i Ålesund kommenterte en kritiker at mens tegningene «er vel proporsjonerte og røper sikker strekbehandling», så er oljemaleriene er ujevne. «det ser ut som om maleren eksperimenterer med hensikt for å om mulig å lage noe for enhver smak. En finner litt Van Gogh, litt Munch og småbildene finnes til og med Rembrandt [...] Det ville være bra om Schanche nå sluttet å eksperimentere. Han bør heller utvikle sin personlige form slik som i "Fisker og båt" - et fast komponert bilde med koloristisk velklang».
Ekteskap og sene år
Han giftet seg i 1947 med Mia Aman (egentlig Maria Elisabeth Amann-Bryn). Hun var opprinnelig fra Østerrike, og de to ble ifølge henne kjent via felles kjente mens han gikk på kunstakademiet. Hun arbeidet som kiropraktor. Paret bosatte seg på Husøy utenfor Tønsberg. Hun bidro til å skyve ham frem i lyset, selv hadde han liten forståelse for salgssiden av kunstnerlivet. Etter utstillingen i 1942 mottok han flere brev med bestillinger på nye bilder. I stedet for å oppbevare brevene og ekspedere etterhvert som han laget nye bilder, brente han alle brevene utfra den tanken at han ikke hadde flere bilder nå.
I mars 2009 holdes en utstilling med Schanches bilder i Ørland kultursenters Galleri Hans.
Yuen Ren Chao
Han er dessuten forfatter av et moderne verk om kinesisk grammatikk.
Hans oversettelse av Lewis Carrolls Alice's Adventures in Wonderland, der han gjorde sitt beste for å gjengi originalversjonens mange ordspill, regnes som et mesterverk.
Han skrev «Den løveetende dikter i steinhiet» (forenklet skrift: 施氏食狮史; tradisjonell: 施氏食獅史; pinyin: Shī Shì shí shī shǐ). Denne kinesiske teksten består av 92 tegn, alle med lydene shī, shí, shǐ eller shì (de diakritiske tegn viser til de fire toner i mandarin). Når teksten skrives ved hjelp av kinesiske tegn, er den forståelig. Men den er ubegripelig når den leses høyt, eller når den skrives i romanisert form.
Santalales
Santalales er en orden av blomsterplanter. Ordenen er mest urbredt i tropiske og subtropiske strøk. Mange av artene er symbiotiske med andre planter, der de selv har sin egen fotosyntese, men trekker vann og mineraler fra grolaget til vertsplanten. I Norge er misteltein (Viscum album) mest kjent.
Mange av artene er parasitter eller semi-parasitter, med samme egenskaper som misteltein. I litteraturen brukes tidvis misteltein som betegnelse på alle de parasittene som vokser oppe i trær slik mistelteinen gjør.
Andrew Johnson
Tidlig liv og karriere
Johnson var opprinnelig fra Raleigh i Nord-Carolina. Faren døde tidlig, og moren fikk barna inn i tekstilindustrien for å begrense fattigdommen i hjemmet. Johnson gikk aldri på noen skole og lærte seg selv å lese og skrive. I 1820-årene jobbet han som skredder i Laurens i Sør-Carolina. Da Johnson var 16–17 år, flyktet han vekk til Greeneville i Tennessee sammen med broren og fant seg også der jobb som skredder. Som attenåring giftet Johnson seg med Eliza McCardle, som han fikk fire barn med i perioden 1828–1852. Eliza hjalp Johnson blant annet med å forbedre hans lese- og skriveferdigheter.
Johnson satt som senator fra Sør-Carolina i perioden 1853–1857, da sørstatene proklamerte seg uavhengig. Da dette skjedde var Johnson den eneste senatoren fra sør som ikke sa opp sin post som senator og ble den mest prominente krigsdemokraten fra sør. I 1862 ga Lincoln ham jobben som militærguvernør i Tennesse, hvor han viste seg å være effektiv i krigen mot opprørerne der.
Visepresident
Johnson ble nominert som visepresident for Abraham Lincoln gjennom National Union Party (en valgallianse mellom demokrater fra sør som støttet Lincoln, samt republikanere, som hovedsakelig var fra nord). Johnson og Lincoln vant presidentvalget i november 1864.
President
Andrew Johnson ble president etter mordet på Lincoln den 15. april 1865, altså bare noen uker etter innsettelsen i mars samme år. Han brukte mesteparten av sin presidentperiode på å bygge opp igjen både embetet og landet etter borgerkrigen. Hans politikk omfattet blant annet å tilgi konføderasjonen og fortest mulig få opprørsstatene tilbake i Unionen. Dessuten la han ned en rekke vetoer mot lover angående sivile rettigheter, som førte til mange feider mellom Johnson og radikale republikanere. Den 24. februar 1868 vedtok Representantenes Hus å ta ut riksrettstiltale mot ham, men han ble frikjent med én stemmes overvekt i Senatet. Han er den første av hittil tre presidenter som har blitt stilt for riksrett. De andre har vært Bill Clinton og Donald Trump.
MelhusBanken
MelhusBanken, offisielt Melhus Sparebank, (ose: MELG; stiftet 3. oktober 1840) er en selvstendig sparebank i Melhus i Trøndelag. Banken har hovedkontor i Melhus sentrum og avdelingskontorer i Trondheim, Heimdal, Ler og Korsvegen.
Melhus Sparebank har utstedt egenkapitalbevis som er notert på Oslo Børs og er medeier i Eika Gruppen.
Historikk
Banken var opprinnelig grunnlagt som fellesbank for de fire sogn i Melhus prestegjeld i Gauldal prosti. I 1902 ble fellesskapet oppløst og hver av de tre sognene Flå, Hølonda og Leinstrand fikk utbetalt sin del av det fondet som da var lagt opp.
31. desember 1965 ble bankene Hølonda Sparebank (stiftet i 1897) og Flå Sparebank (stiftet i 1904) slått sammen med MelhusBanken.
Paul Knudsen Gaasø
Paul Knudsen Gaasø (født 4. april 1820 i Sandøy, død 25. januar 1872) var Sandøys første ordfører og sentral i løsrivelsen av øykommunen fra Aukra. På 1860-tallet vokste det fram en løsrivelsesbevegelse på det lille øysamfunnet. Under ledelse av Gaasø krevde øybefolkningen løsrivelse fra Aukra. En sommerdag i 1866 dro derfor Gaasø til det kongelig hoff i Stockholm. Pauls medbrakte papirer, blant annet et fra soknepresten i Aukra, og ble tatt godt imot. 1. januar 1867 ble Sandøy, med kongelig underskrift, et eget herred.
Bakgrunn og oppvekst
Paul ble født på Toregarden på Sandøy i 1819. Foreldrene var Knut Pedersson og Nille Jonsdotter. Moren fikk retten til to bruk på øya, så Paul fikk det ene og den yngre broren Jonas fikk det andre. På Sandøy var det trangt, så på et eller annet vis klarte Paul å få hele Gåsøya i bytte mot det ene bruket. I 1858 flyttet Paul til den sistnevnte øya, og han fikk dermed det nye etternavnet Gaasø.
Løsrivelsen fra Aukra
Folk på Sandøy hadde lenge ønsket å bli utskilt fra Aukra. Mange mente at herredet var for stort; folk reiste rundt i små ro- og seilbåter, og i dårlig vær ville det være umulig å komme seg på møter i formannskapet og herredsstyret. Det hendte flere ganger at saker var avgjort før folk fra øykommunen hadde rukket å komme frem, og det var sjelden i øybeboernes favør. Flere søknader med begrunnelser til tross, daværende amtmannen Arveschoug var innbitt motstander av at Sandøy skulle bli selvstendig. Øybeboerne ble da enig om å sende en mann med fullmakt til kong Karl IV i Stockholm, og de valgte da Paul Knudsen Gaasø. Forfatteren Edvard Os beskriver hvordan folk så på ham:
Norges Dykkeforbund
Norges Dykkeforbund (NDF) ble stiftet 24. april 1957. NDF er et av 54 særforbund i Norges idrettsforbund og olympiske og paralympiske komité og internasjonalt tilknyttet Confédération Mondiale des Activités Subaquatiques. NDF skal legge til rette for både bredde- og toppidrett innenfor alle former for sportsdykking. Dykkeforbundet består av 160 medlemsklubber med ca. 7.500 medlemmer.
NDF organiserer konkurranseidrettene undervannsjakt, undervannsrugby og undervannsfotografering. I tillegg driver forbundet med aktiviteter som fridykking, apparatdykking, kurs innenfor forskjellige emner og andre relaterte kurs. Alle aktivitetene bedrives hovedsakelig gjennom utvalgene marinarkeologi (MA), marinbiologi (MB), undervannsfoto (UVF), undervannsjakt (UVJ), undervannsrugby (UVR) og utdanning (TK - teknisk komite).
Abilene gasskraftverk
Abilene gasskraftverk er et varmekraftverk i Dickinson County i delstaten Kansas i det sentrale USA. Anlegget har en installert produksjonskapasitet på 77 MW på én turbin. Operatør er energiselskapet Westar Energy Inc.
Det stod ferdig utbygd i 1973. Brenselkilden er hovedsakelig naturgass.
Paul von Rennenkampf
Paul von Rennenkampf (født, død 1. april 1918) var en russisk general. I likhet med flertallet av offiserene i Den keiserlige russiske hær var han etnisk tysk med tysk baltisk bakgrunn. Han hadde kommandoen på russisk side under slaget ved Tannenberg i 1914, og var generalguvernør i Petrograd (St. Petersburg).
Bakgrunn
Familien Rennenkampf stammet formentlig opprinnelig fra området omkring Münster og Osnabrück i det nordvestlige Tyskland, men omkring 1600 dukker navnet opp i Riga dit mange tyskere var utvandret. I slutten av 1800-tallet var familien Rennenkampf en av de rikeste i hele Baltikum. Familien eide 21 gods i Estland, og var således landets femte største jordeier.
Emerson Spencer
Emerson Lane «Bud» Spencer (født 10. oktober 1906 i San Francisco, død 15. mai 1985 i Palo Alto) var en amerikansk friidrettsutøver som deltok i de olympiske leker 1928 i Amsterdam.
Paul von Rennenkampf
Bakgrunn
Rennenkampf ble utdannet på kadettskolen i Helsingfors og gikk i 1873 inn i hæren. Fra 1870 til 1882 gikk han på militærakademiet i St. Petersburg. Han klarte seg ualminnelig godt og besto avgangseksamen med det beste resultatet for sin årgang. Derfor kom han inn i generalstaben allerede samme år.
Emerson Spencer
Spencer ble olympisk mester i friidrett i OL 1928 i Amsterdam. Han var med på stafettlaget som vant 4 x 400 meter, med tiden 3.14,2 som var ny verdensrekord, foran Tyskland og Canada. De andre laget var George Baird, Frederick Alderman og Raymond Barbuti.
Paul von Rennenkampf
Bakgrunn
Her fikk han en serie spesialoppgaver, blant annet en post som spesiell stabsoffiser i det 14. armekorps, senere i Kazan militærdistrikt og hos kosakker ved Don. I 1890 ble han utnevnt til oberst og ble deretter stabssjef i den 14. kavaleridivisjon. I 1895 fikk han kommandoen over det 36. Dragonregiment, hvor han ble inntil 1899. Både overordnede og underordnede betraktet ham som en intelligent og aggressiv offiser, på alle måter en glimrende kavalerioffiser.
I år 1900 ble han utnevnt til generalmajor, fikk kommandoen over en kavaleribrigade og kjempet mot bokseropprøret, og erobret Tsitsihar og Kirin. Han deltok også i den russisk-japanske krig i 1904–1905. Her ble han kritisert for sin innsats i det nordøstlige Korea. Etter slaget ved Mukden i 1905 hevdet general Aleksandr Samsonov at Rennenkampf hadde unnlatt å komme ham til unnsetning. Etter den russisk-japanske krig deltok han i Sibir i nedkjempelsen av revolusjonen 1905. I 1913 ble han så utnevnt til kommandør for militærdistriktet Vilna.
Trapesreirmøll
Trapesreirmøll Monopis monachella er en liten sommerfugl som hører til familien ekte møll (Tineidae). Denne arten lever i skog, og larvene spiser dødt, animalsk materiale. Den er meget sjelden i Norge.
Paul von Rennenkampf
Bakgrunn
Ved starten av første verdenskrig fikk Rennenkampf kommandoen over 1. arme, som sammen med 2. arme skulle invadere Østpreussen. Etter slaget ved Tannenberg, hvor 2. arme ble tilintetgjort og det etterfølgende slaget ved de masuriske sjøer, hvor 1. arme ble drevet ut av Østpreussen ble Rennenkampf utsatt for hard kritikk.
Trapesreirmøll
Utseende
En middelsstor (vingespenn 12-18 millimeter), brunsvart møll. Antennene er trådformede og omtrent tre fjerdedeler så lange som forvingene. Hodet og forkroppen er gråhvite. Forvingen er brunsvart med en stor, hvit flekk ved forkanten, denne dekker omtrent halve vingens lengde. Bakvingen er gråhvit. Arten er lett å kjenne igjen på fargtegningene.
Levevis
Arten lever i skog, og larvene har blitt funnet på døde dyr, gamle huder, i gulpeboller av ugler og i gamle fuglereir. De eter ulike slags dødt, animalsk materiale som hår og fjær.
Paul von Rennenkampf
Hvorfor stoppet Rennenkampf?
Etter slaget ved Gumbinnen ble Rennenkampfs 1. arme stående i den østlige enden av Østpreussen. I nesten åtte dager foretok han seg stort sett ingenting, mens Samsonovs 2. arme ble nedkjempet bare 100 km borte. Denne passivitet er en av de store gåter i krigshistorien. Rennenkampf selv nådde ikke å gi hans offiserkollega sin utredning. Derfor har det vært åpent for spekulasjoner.
Bilde til høyre har bidratt til ryktene. Paul von Rennenkampf (nr. 2 f.v.) hygger seg med sin stab i vertshuset «Dessauer Hof» i Insterburg. I det øyeblikk da bildet ble tatt ble Samsonovs soldater omringet syd for Allenstein.
Noen, deriblant også Winston Churchill, Erich Ludendorff og Max Hoffmann, mente at Rennenkampfs passivitet måtte skyldes hans hat til Alexander Samsonov. Marquis de Laguiche som var fransk attaché i det russiske hovedkvarteret mente enda at Rennenkampf var bestukket av tyskerne.
På den annen side mente Hoffmann, som personlig kjente Rennenkampf fra Mandsjuria, at denne var en av de dyktigste russiske offiserene, og både energisk og tapper. Bildet av en feiging eller forræder passer heller ikke med hans død. Han ble myrdet av kommunistene fordi han sta nektet å kjempe på deres side.
Årsaken ligger derfor formodentlig et annet sted. Hvis Rennenkampf skulle fortsette mot vest etter Gumbinnen, måtte han rykke frem mellom festningene Lötzen og Königsberg. Rennenkampf har antagelig overvurdert deres styrke. I sin organisasjon hadde han seks reservedivisjoner til å beleire disse festninger. Men de var stadig under mobilisering i Russland.
Rennenkampf hadde også sett at deler av I og XVII tyske korps trakk seg inn i henholdsvis Königsberg og Lötzen etter slaget. Men han visste ikke om de var i festningene eller fortsatt gikk mot vest. I tillegg hadde guvernøren i Königsberg, generalløytnant Pappritz, tatt uniformer fra byens militærskoler og delt dem ut til sine dårligst utrustede landvernsoldater og de mange frivillige som hadde meldt seg i krigens første dager. Disse lignet derfor på eliteenheter.
Samtidig så Rennenkampf neppe noe grunn til hastverk. Både han selv, Aleksander Samsonov og deres felles sjef Shilinski var overbevist om at tyskerne var slått ved Gumbinnen og nå var på flukt mot vest hvor Samsonov var godt i gang med å avskjære og ta dem til fange. Alt var altså i sin beste orden.
Trapesreirmøll
Utbredelse
Den er vidt utbredt, men ikke vanlig, og er funnet over store deler av den palearktiske sone, også i Vest-Afrika, i India og på Sri Lanka. I Norge er den bare funnet et par ganger ved Arendal, Aust-Agder. Den ble vurdert som Nær truet (NT) i Norsk rødliste for arter fra 2010.
Lionel Davidson
Lionel Davidson (født 31. mars 1922, død 21. oktober 2009) var en engelsk forfatter som skrev en rekke spionromaner og en del spenningsromaner for barn og ungdom.
Liv og virke
Davidson var født i 1922 i Hull som en av ni barn av en jødisk innvandrer. Han sluttet tidlig i skolen og fikk jobb som kontorgutt i The Spectators London-kontor. Senere arbeidet han for Keystone Press Agency. Under den andre verdenskrig tjenestegjorde han i den britiske marines ubåtvåpen.
Etter krigen fortsatte Davidson å arbeide for Keystone som frilansreporter. Som journalist reiste han i etterkrigstiden vidt omkring i Europa. Det var på en av disse reisene han fikk ideen til sin første thriller, spenningsromanen The Night of Wenceslas (1960). Den har handling fra Tsjekkoslovakia under den kalde krigen og fortalte om unge Nicolas Whistler, en 24 åring fra London som havner i vanskeligheter på en forretningsreise til Praha. Dens stramme prosa og mesterlige utførte handling gjorde romanen til en stor suksess, og plasserte forfatteren fremst i rekken innenfor sjangeren, sammenlignet fordelaktig med tilsvarende forfattere som Eric Ambler, Graham Greene og John le Carré. Davidson ble en av håndfull levende forfattere hvor deres første roman ble gjenutgitt i Penguins grønne serie. Den ble tildelt både Crime Writers' Associations God Dagger for årets beste kriminalroman og The Author's Club Best First Novel Award. I 1964 ble den filmatisert som Hot Enough for June, med Dirk Bogarde i rollen som Whistler.
Hans andre roman, The Rose of Tibet (1962), ble tilsvarende godt mottatt. A Long Way to Shiloh (1966) skaffet Davidson hans andre Gold Dagger, og han fikk en tredje pris med The Chelsea Murders (1978). Denne ble filmatisert for fjernsyn som en del av Thames TVs spenningserie «Armchair Thriller» i 1981.