cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Noregs Ungdomslag
Noregs Ungdomslag (NU) ble stiftet i 1896 og er en kulturorganisasjon med ca. 14,000 medlemmer i 350 lokale ungdomslag i hele Norge. Mye av aktiviteten er knyttet til folkedans, teater, bunad og barne- og ungdomsarbeid, men ungdomslagsbevegelsen har et unikt mangfold av aktiviteter.
Prinsipprogram
Prinsipprogrammet til Noregs Ungdomslag er bygget rundt fire kjerneverdier, som ligger til grunn for politikken til organisasjonen: Frilynt, folkekultur, samværskultur og samfunnsengasjement.
Ledelse
Noregs Ungdomslag ledes av styreleder Torbjørn Bergwitz Lauen. Generalsekretær er Kai Roger Vatne.
• Torbjørn Bergwitz Lauen 2019 - d.d.
• Mette Vårdal 2016–2019
• Endre Kleiveland 2012–2016
• Kristian Fjellanger 2009–2012
• Gunhild Berge Stang 2005–2009
• Åge Avedal 2004–2005
• Sven Ivar Skodjevåg 1998–2000
• Sven Ivar Skodjevåg, fungerende leder 1997–1998
• Anders Gjerland 1996–1998
• Kjell Huso, fungerende leder høst 1995
• Bjørnar Borvik 1994–96
• Berit Nergaard Nyre 1991–1994
• Leif Inge Underdal 1989–1991
• Kjærsti Gangsø 1986–1989
• Jakob Bjerkem 1981–1983
• Knut Jacobsen 1976–1978
• Ottar Vandvik 1974–1976
• Egil Ytrearne 1972–1974
• Arne Kløvjan 1968-72
• Bøye Skeie 1964-68
• Tor Halle 1961-64
• Gunnar Jakobsen 1959-61
• Vegard Sletten 1947–1955
• Knut Eik-Nes 1945–19
• Styre oppnevnt av NS 1940–1945
• Halvdan Wexelsen Freihow 1926-1936
• Olav Midttun 1919–1926
• Sven Moren 1915–1919
• Klaus Sletten 1902–1906
• Haakon Aasvejen 1901-02 (Klaus Sletten fungerte)
• Sven Moren 1899–1901
• Peter Slotsvik 1896–1899
Flagellariaceae
Se teksten
Flagellariaceae er en plantefamilie i ordenen Poales. Den omfatter 4 arter fordelt på én slekt – Flagellaria. De vokser i tropene i Sørøst-Asia og Australia.
Mesmerized
Mesmerized er den andre utgivelsen til det norske black/thrash/death-bandet Extol. Plata ble utgitt i 1999 og er lisensiert Solid State Records og Endtime Productions. Mini-CD-en inneholder en ny sang etter «Burial», «Enthralled», samt tre industrielle remixer av sanger fra Burial, blant andre «Renhetens elv» og «Burial».
Freden i Lübeck
Freden i Lübeck 12. mai 1629 avsluttet keiserkrigen, eller den danske-norske deltakelsen i tredveårskrigen. De keiserlige katolikkene aksepterte å gi det erobrede Jylland tilbake til Danmark mot en betaling på 2 millioner riksdaler og avståelse av Holstein i 10 år.
Tross et rimelig resultat av fredsforhandlingene hadde Christian IVs nederlag i krigen vært totalt, og Danmark-Norge mistet sin posisjon som Nordens ledende stormakt til Sverige.
Nan Inger Östman
Nan Inger Östman (født 22. januar 1923, Stockholm, død 8. april 2015) var en svensk journalist, lærer og forfatter. Hun var særlig kjent for sine barne- og ungdomsbøker om hester. Hun mottok Astrid Lindgren-prisen i 1987.
Hun debuterte med en kriminalroman i 1953 sammen med Peter Östman, under psevdonymet Peter Inger. Hun debuterte på egen hånd i 1954 med Sen ouvertyr, da under navnet Nan Inger. Hun har også utgitt to romaner for voksne, under navnet Nan Östman: Ett slags sällskap 1999 og En varm vänskap 2003.
Coup de grâce
Coup de grâce, eller noen ganger coup de grace, betyr slag av nåde/nådestøt på fransk. Uttrykket har sin opprinnelse fra dueller, slag og krig, men brukes i dag også for å beskrive et barmhjertighetsdrap, som når man dreper noen som lider for å ende lidelsen.
Nicholas Hawksmoor
Fra 1699 samarbeidet han med Sir John Vanbrugh, et samarbeid som ble en uvanlig kreativ kombinasjon av komplementære begavelser. Dette resulterte bl.a. i de store slottsanleggene Castle Howard (1699–21) og Blenheim Palace (1705–1725), som Vanbrugh vanligvis har fått æren for. Hawksmoors berømmelse som selvstendig arkitekt hviler først og fremst på de seks kirkene han tegnet i London etter oppdrag fra en kommisjon oppnevnt av Parlamentet 1711, St Alfege's Church, Greenwich (1712–16), St Anne's, Limehouse (1714–22), Christ Church, Spitalfields (1714–28) St George in the East, Wapping (1714–22), St George's Church, Bloomsbury (1716–30) og St Mary Woolnoth (1716–26).
Han tegnet også i et "modernisert" gotisk formuttrykk, bl.a. flere bygninger for All Souls College, Oxford (1716–33), og vesttårnene på Westminster Abbey (1734–45).
Trombolytika
Trombolytika er en gruppe legemidler som løser opp blodpropper i kroppens sirkulasjonssystem. Begrepet består av trombo- som viser til trombus som er betyr «klump/bit» på latin og i medisinsk forstand er synonymt med blodpropp, og -lytika som hentyder til «lyse» som en kjemisk prosess for å løse opp noe. Trombolytika har dermed en lytisk egenskap, og kalles derfor også for blodproppløsende legemidler. Hensikten med trombolytika er altså å løsne opp i blodpropper som allerede er dannet. Trombolytika er en form for antitrombotika. Andre grupper av antitrombotika er antikoagulantia (ekte blodfortynnende) og platehemmere. Platehemmere omtales ofte som blodfortynnende i dagligtale, men er ikke blodfortynnende i medisinsk sammenheng. Trombolytika kalles også fibrinolytika på grunn av virkningsmekanismen for legemiddelet. Blodpropper kan bestå av flere ulike bestanddeler som er sammenbundet av et protein som kalles fibrin. Dette proteinet blir brutt ned av plasmin, et enzym som aktiveres av trombolytika. En embolus (emboli i flertall) er en trombe som har blitt fraktet med blodstrømmen og satt seg fast et annet sted enn hvor den først oppstod. Når man får en blodpropp akutt er det gjerne denne akutte virkningen man merker, av en embolus som setter seg fast og blokkerer for blodforsyningen. Den gradvise utviklingen av en blodpropp/trombe over dager eller uker merkes ikke like godt, eller akutt.
Ulike typer trombolytika:
I tillegg finnes det et fibrinolytikum som heter streptokinase-streptodornase som brukes til lokal behandling for oppløsning av fibrin i sår og nekroser, men som ikke kan brukes som intravenøst trombolytika.
Indikasjoner for bruk
Det finnes ulike indikasjoner for bruk, jamfør fibrinolytikumet streptokinase-streptodornase. Defibrotid har også en noe spesiell indikasjon; alvorlig venookklusiv leversykdom.
Foruten disse er trombolytika mest kjent brukt ved blodpropper som oppstår i sirkulasjonssystemet og gir akutte symptomer og tilstander. Nedenfor er tilstandende som behandles med trombolytika listet opp:
Det er særlig alteplase og tenekteplase som brukes til disse tilstandene, men doseringen er ulike avhengig av hvilken tilstand som gjør seg gjeldende. I tillegg er det en rekke andre ulike hensyn som må ta før man doserer og administrerer disse legemiddlene. Medisinene gis intravenøst, og ikke i muskler eller pulsårer.
Bivirkninger, forsiktighetsregler og kontraindikasjoner
Trombolytika skal ikke gis til personer med pågående eller nylig indre blødning. Dette gjelder blant annet for personer utsatt for tilstrekkelig betydelige fysiske traumer eller operasjon siste 10 dager. Pasienter med ukontrollerbart høyt blodtrykk eller tidligere hjerneblødning skal heller ha slike medisiner. I tillegg kan det være flere ulike tilstander som gjør at pasienter ikke bør få slike medisiner. Blant annet gjelder dette gravide, personer med nedsatt koagulasjonsevne (lave blodplate-målinger, eller høy INR), tumor i hjernen, infeksjon i hjerteklaff, eller annet. Bruk av slik medisin foregår alltid etter en konkret risikovurdering av flere leger som er spesialister på å vurdere slikt. Selv om samtidig bruk av blodfortynnende medisin ofte gjør at man avstår fra å bruke trombolytika, så vil det i enkelte tilfeller være greit med platehemming. For hjerteinfarkt er det greit med såkalt dobbel platehemming, altså både acetylsalisylat (Albyl-E) og klopigogrel (Plavix) - som altså ikke er ekte blodfortynnende. Det er likevel viktig at legene får oversikt over alle slike medisiner slik at de kan gjøre en korrekt vurdering i hvert enkelt tilfelle.
Fremskritt
På grunn av tidsbegrensningene for når man kan sette i gang behandling med trombolyse reduseres muligheten for å gi behandling. I Norge er dette en spesiell utfordring med hensyn til de lange avstandene som i noen tilfeller kan gjøre seg gjeldende mellom folk og helsehjelp - spesielt avstand til sykehus. I noen tilfeller tar det dessuten tid før pasientene forstår alvorligheten av symptomene og tar kontakt. På grunn av god opplæring og bedre forståelse for indikasjon og kontraindikasjoner ved bruk har det i flere år blitt brukt trombolyse i ambulansetjenesten. Når det foreligger en konkret mistanke om et alvorlig hjerteinfarkt (STEMI) kan ambulansepersonell i samråd med leger som er spesialister i hjertemedisin starte opp trombolytisk behandling utenfor sykehuset. På den måten bedres prognosen for pasienter ved at de får livbergende medisin - selv om de er for langt unna sykehuset.
Attheyella coronata
Attheyella coronata er en art av leddete hoppekreps innen slekten Attheyella (som holder til i Arktis), og som Brady beskrev i 1880. Den er et dyreplankton som utgjør føde for blant annet fiskeyngel. Arten lever av alger og plankton.
Algerie under Sommer-OL 1996
Algerie under Sommer-OL 1996. Førtifem sportsutøvere fra Algerie deltok i ni sporter under Sommer-OL 1996 i Atlanta. Det var åttende gang Algerie deltok i et sommer-OL. De kom på delt 34.-plass med to gull- og en bronsemedalje.
Kringsjå kraftstasjon
Kringsjå kraftstasjon ble bygget på Kringsjå ved elven Otra i Iveland kommune like før 1900. Det var handelsmenn fra Kristiansand som startet byggingen av kraftstasjonen.
Første byggetrinn ble satt i drift 21. november 1900 med to aggregater. Aggregat 3 ble satt i drift i 1904. Bygget ble utvidet og aggregat 4 kom i drift i 1907. To maskiner til ble installert i 1913 og 1914.
I 1957 ble stasjonen nedlagt, og i 1969 var alle bygningene revet. Grunnmurene står igjen og blir tatt vare på. I 2014 ble det tidligere avsperrede området åpnet, det ligger i et populært turområde.
Kringsjå ble erstattet av Steinsfoss kraftverk.
Dalmål
Dalmål er en svensk dialektgruppe som blir talt i landskapet Dalarna (unntatt Idre og Särna som har norsk østerdalsmål). Gruppen kan bli delt i «egentlige dalmål», som bli snakket omkring innsjøen Siljan; og «bergslagsmål», som blir talt i sør, og har mange likhetstrekk med de i øst grensede sveamålene.
Et kjent dalmål er det egentlige dalmålet elvdalsk som i nyere tid, pga. uforståeligheten med standard rikssvensk, regnes som et eget språk, separat fra svensk og de andre dalmålene.
Arkitekturåret 1182
Arkitekturåret 1182 er en oversikt over blant annet fullførte bygninger av arkitektonisk betydning, priser, fødte og avdøde personer med tilknytning til arkitektur i 1182.
Dødsfall
…
Joinvilleaceae
Se teksten
Pir (andre betydninger)
Pir kan referere til:
Joinvilleaceae
Joinvilleaceae er en plantefamilie i ordenen Poales. Den omfatter 3-4 arter fordelt på bare én slekt – Joinvillea. De vokser kun i det sørøstlige Asia og på øyene i Stillehavet østover til Hawaii.
Arkitekturåret 1200
Arkitekturåret 1200 er en oversikt over blant annet fullførte bygninger av arkitektonisk betydning, priser, fødte og avdøde personer med tilknytning til arkitektur i 1200.
Kvartbølgeantenne
En kvartbølgeantenne er en meget vanlig og effektiv antenne som ofte brukes på biler.
Antennen må være i resonans med frekvensen den skal brukes for. Dette er spesielt viktig ved sending fra en radiosender.
Formelen for bølgelengde er: 300/f(frekvens i Mhz)=bølgelengde i meter.
Dersom dette er en god leder som er montert på en metallplate gir dette en impedans på ca.50 ohm. Dersom det benyttes en 50 ohm coaxialkabel som forbindelse til radioen, skal kjernen i kabelen tilkobles den 1/4 antennen, mens skjermen i kabelen kobles til metallplaten.
Kvartbølgeantennen kan også utformes som en dipol med to metallstykker etter hverandre, begge på 1/4 bølgelengde. I skjøten mellom dem kobles kjernen i koaxialkabelen til den ene, og skjermen til den andre lederen.
Aarne Vinkel
Aarne Vinkel (født 25. februar 1918, død 11. juni 2006) var en estisk litteraturhistoriker.
Han tok universitetseksamen i 1946, doktorgrad i 1954 på en avhandling om Juhan Liiv, og var fra 1954 til 1982 tilknyttet Estlands litteraturmuseum. Foruten Liiv har han også skrevet bøker om August Mälk og Martin Körber.
Han var medlem av den estiske forfatterforeningen fra 1958, og mottok Estlands kulturfonds litteraturpris i 1996. Vinkel var innehaver av Den hvite stjernes orden.
Dan Peters
Dan Peters (født 18. august 1967) er en amerikansk musiker best kjent som trommeslageren i Mudhoney. Han spilte også trommer på studioinnspillingen av Nirvana låten «Sliver».
Megarafonus
Megarafonus er en slekt av små, rødlige eller brunlige biller.
Levevis
De voksne billene finnes gjerne i råtnende plantemateriale, som kompost, løvstrø, under bark eller lignende.
Utbredelse
Slekten er utbredt på vestkysten Mellom- og Nord-Amerika, fra Mexico i sør til Alaska i nord.
Véronique Claudel
Véronique Claudel (født 22. november 1966 i Cornimont) er en fransk tidligere skiskytter. Hun deltok på det franske stafettlaget som vant gull under OL 1992 i Albertville. To år senere tok hun en ny olympisk stafettmedalje under OL på Lillehammer, denne gang ble det bronse.
Hun har også to sølvmedaljer fra VM-stafetter (Lahtis 1993 og Antholz 1995) samt to bronsemedaljer i (den nå utgåtte) lagkonkurransen (1994 og 1995).
Attheyella gracilis
Attheyella gracilis er en art av leddete hoppekreps innen slekten Attheyella (som holder til i Arktis), og som Brady beskrev i 1880. Den er et dyreplankton som utgjør føde for blant annet fiskeyngel. Arten lever av alger og plankton.
Arten ble første gang beskrevet av Georg Ossian Sars i 1863.
Proposisjon
En proposisjon er et forslag, for eksempel et lovforslag. For eksempel er proposisjon til Stortinget en betegnelse på de forslag Norges regjering legger fram for Stortinget.
Ungen
Ungen har flere betydninger:
Proposisjon
Bill (proposed law)
Ungen
Teater
Ungen er i årenes løp satt opp på norske teatre en rekke ganger, første gang av Nationaltheatret i 1913.
Menneske
Menneske (Homo sapiens) er en art med tobeinte primater (Primates) i familien av store aper (Hominidae) og tilhører menneskeslekten (Homo). Det vitenskapelige navnet kommer fra latin og betyr «det tenkende mennesket». Nålevende mennesker tilhører underarten H. s. sapiens, alle tidligere underarter av vår art er dødd ut eller absorbert i den moderne befolkningen. Menneske kan være både primærkonsument, sekundærkonsument, tertiærkonsument og toppkonsument i en næringskjede.
Mennesker har utviklet seg i forhold til andre arter og har over tid kommet til å dominere utviklingen på planeten Jorden. Som et sosialt vesen har dets strukturer for sivilisasjon og samfunn blitt styrt ved hjelp av politikk, dens kultur og oppfatning av omverdenen ved hjelp av fenomener som religion, filosofi og vitenskapelig utvikling. Gjennom språket har arten også kunnet dokumentere funn, oppdagelser, oppfinnelser og sin egen historie.
Studiet av mennesker er vanligvis delt inn i ulike fagområder. Studiet av mennesker kalles antropologi og studiet av menneskelig evolusjon kalles paleoantropologi. Studiet av menneskelig atferd kan gjøres innenfor psykologi og sosiologi, mens studiet basert på nøytrale etologiske perspektiver (atferdsbiologi) kalles humanetologi. Studiet av menneskelig språk kalles lingvistikk. Studiet av menneskers helse og mer kalles menneskelig medisin, og studiet av dens kropp kan beskrives i menneskelig anatomi og fysiologi. Menneskelig reproduksjon er relatert til både genetikk og seksualitet.
Biologi
Det moderne mennesket har mulighet for å bruke språk på et meget høyt nivå, og har en høyt utviklet hjerne som er i stand til utstrakt abstrakt tenkning og bevissthet. Denne mentale kapasiteten, kombinert med en oppreist kroppsholdning som frigjør dets øvre lemmer til andre aktiviteter enn gange, har gjort mennesket i stand til å bruke verktøy i større grad enn noen annen kjent dyreart. DNA-baserte beviser indikerer at moderne mennesker oppstod i Afrika for omtrent 200,000 år siden. Mennesker befolker nå samtlige kontinenter og har per 2022 en total populasjon på over 7.8 milliarder individer.
Studiet av mennesket skjer både i naturvitenskapene (humanbiologi), samfunnsvitenskapene (antropologi) og medisin (inkl. psykologi).
Beskrivelse
Et voksent menneske har ca. 1,8 m² hud, 32 tenner, ca. 600 muskler, 206 knokler, over 100 ledd, 90,000 km blodårer samt 13 milliarder nerveceller. Mennesket har 4–6 liter blod som inneholder omtrent 25 billioner røde blodlegemer. Hjernen veier gjennomsnittlig 1,350 gram. Mennesket har opp til 5 millioner hår, like mange som en sjimpanse eller gorilla. I motsetning til hos dem, er kroppshårene hos menneske tynne og kortvokste, slik at mennesket framstår som nakent i forhold til sine slektninger.
Mennesket er en svært variabel art. Gjennomsnittsvekten på voksne individer varierer mellom 40 kg hos noen tropiske folkeslag til opp mot 70 kg hos enkelte nordlige grupper. Størrelsesforskjellen på kjønnene er omkring 20 %, større enn hos sjimpanse, men mindre enn det vi finner hos gorilla og orangutang.
Med unntak av ryggsøylen og den store hjerneskallen er menneskekroppen lite spesialisert, og likner den vi finner hos de fleste primater. Øynene er foroverrettet. Tannsettet er noe redusert i forhold til primitive pattedyr, og mangler de lange hjørnetennene som er vanlig for øvrige primater. Hele tannarden er relativt liten og tilbaketrukket i forhold til slektningene, slik at den nederste del av underkjeven stikker fram som en hake. Dette er trolig en tilpasning til å spise mat som må tygges «sideveis», slik som frø og røtter. Fordøyelsessystemet er ganske enkelt og mangler tilpasninger for mer næringsfattig kost slik vi finner det hos gressetere. Som andre primater har mennesket relativt lite spesialiserte lemmer med fem fingre/tær på hver ekstremitet og kragebein. Menneskets føtter er tilpasset til å gå på hele fotsålen (sålegjenger), og mangler tilpasning til klatring slik vi finner hos andre primater.
Evolusjon og systematikk
Biologisk sett utgjør helheten av alle mennesker en art. Denne ga Linné det vitenskapelige navnet Homo sapiens (latin: i betydningen «det kloke mennesket»).
Menneskets plass i naturen
Menneskets plass i naturen har fra oldtiden av vært et stridstema. I mange religioner, eksempelvis åsatru, gresk mytologi, kristendom og islam blir mennesket beskrevet som en skapning som er skapt (eller har oppstått) spesielt og løsrevet fra den øvrige naturen. Likevel er likhetene med andre levende organismer ikke til å overse, og allerede Aristoteles grupperte mennesket i dyreriket.
Linné plasserte i sitt verk Systema Naturae menneskene blant herredyrene (primater), i samme biologiske slekt som sjimpanse og orangutang. Denne plasseringen var omstridt i hans samtid, men på forespørsel fra biskopen i Uppsala, skrev han: Jeg kan ikke se at det er noen generiske forskjeller. Med «generisk» viste han til de egenskapene som skiller en slekt (genus på latin) fra en annen. Ideen om mennesket som en primat har holdt stand også i lys av de siste to hundre års forskning. Med Charles Darwins evolusjonsteori fikk man for første gang en etterprøvbar teori om stamtrær og slektskap, og menneskets fortid er i dag ganske godt beskrevet gjennom fossilfunn.
Klassifikasjon
Menneske hører også med i en rekke grupper som faller mellom de formelle kategoriene, slik som infraordenen høyere aper, underklassen placentale pattedyr, overklassen amniondyr, overrekken deuterostomier, gruppene opisthokonter og eukaryoter.
Menneskeaper
Blant menneskeapene er sjimpanser menneskets nærmeste slektninger. Inntil for om lag 12 millioner år siden delte menneskene sin evolusjonære historie med sjimpansene og gorilla. Mennesket og sjimpansene har hatt en komplisert artsdannelsesprosess fra 8 til 4 millioner år siden, der populasjoner ser ut til å ha skilt lag for så å blande seg igjen i flere omganger. Etter dette «skilte de lag», dvs. at menneskene fikk en stamform som de ikke deler med andre menneskeaper. Det finnes flere fossiler som er kandidat til stamformen til menneske og sjimpanser, men disse er svært fragmentariske og det er per i dag usikkert nøyaktig hvem som representerer våre forfedre, sjimpansens forfedre og utdødde sidegreiner. Det finnes derimot godt med fossilt materiale fra utdødde arter som står nærmere mennesker enn andre aper, slik som Australopithecus afarensis og Homo erectus.
Olyras
Utseende
Middelsstore sommerfugler med delvis gjennomsiktige vinger. Vingene har bredt svarte ytterkanter og svarte årer, vingemembranen er helt klar eller delvis gjennomsiktig, gulaktig til brunoransje.
Menneske
Menneskeaper
Noen av disse er utdødde sidegrener, som vil si at de ikke etterlot seg avkom som har overlevd til i dag. Andre er menneskenes direkte stamformer. Disse er ikke i egentlig forstand «dødd ut» (fordi de jo har etterlatt seg avkom), men har gjennomgått så store endringer at de ikke lenger er gjenkjennelige, såkalte krono-arter. For mange av disse fossile artene er imidlertid statusen usikker. Det vil si at man ikke med sikkerhet vet om de representerte en sidegren, eller om de kan ha bidratt med avkom til nåtidens menneskeart. Hva som har utgjort arter og hva som bare har vært variasjoner innfor en gruppe er også usikkert.
Olyras
Levevis
Som de aller fleste Danainae er disse sommerfuglene giftige, og signaliserer dette med et karakteristisk utseende. Larvene lever på planter i søtvierfamilien.
Slaget ved Lutter am Barenberg
Slaget gikk i begynnelsen godt for det protestantiske infanteriet. Etter hvert kom man under beskytning av Tillys kanoner og kavaleriet på fløyene ble slått. Christian IV måtte flykte fra slagmarken med kun 80 ryttere.
Olyras
Utbredelse
Slekten er utbredt fra Mexico i nord til Bolivia i sør.
Menneske
Førmennesker (Australopithecus)
Noen av Australopithecus-artene, som levde for 4,2–1,2 millioner år siden, er f.eks. med sikkerhet sidegrener (bl.a. A. boisei og A. robustus), andre kan ha vært menneskenes stamformer (bl.a. A. anamensis og A. afarensis). De mindre robuste A. afarensis og A. africanus er vanligvis regnet som de linjene som leder til slekten menneskeslekten. Slekten Homo oppsto med bruk av de første steinredskapene for rundt 2,5 millioner år siden, men Australopithecus fortsatte å eksistere. De yngste restene vi kjenner av denne slekten er rundt 1,2 millioner år gamle.
Mennesker (Homo)
Gjennom tidene har det vært flere teorier om det moderne menneskets opprinnelse. I dag er de fleste forskere enige om at moderne Homo sapiens ble utviklet på den afrikanske savannen for mellom 200,000 og 150,000 år siden. For om lag 100,000 år siden vandret grupper ut fra Afrika og spredte seg, først i tropiske strøk, og for kanskje så mye som 70,000 år siden begynte de også å besette kaldere områder. I prosessen delvis fortrengte de, delvis blandet seg med tidligere utvandringsbølger (neandertalere, denisovere, Homo erectus). Mennesket nådde polare områder for rundt 15,000 år siden og nådde derved de amerikanske kontinentene via Sibir. I dag er mennesket naturlig utbredt på alle kontinenter utenom Antarktis. Etter hvert som mennesket spredte seg, fortrengte det de tidligere menneskeartene, neandertalere i Europa, Mapa-folket i Asia, Homo erectus i Sørøst-Asia og Homo floresiensis på øya Flores.
Menneske (H. sapiens)
Man regner i dag med kun én nålevende underart av mennesket, nåtidsmennesket Homo sapiens sapiens. Utdødde underarter inkluderer Homo sapiens idaltu, funnene fra Omo og skjelettene fra Qafzeh-hulen i Israel. Det eksisterer imidlertid ikke en enhetlig taksonomi som alle er enige i. Disse funnene kan være vanskelige å skille fra eldre slekninger av vår art, men alle har en trekantet forhøyning midt på underkjeven som utgjør haken hos moderne mennesker. Eldre Homo-arter mangler dette tydelige trekket.
Tidligere delte antropologer mennesket inn i raser, men det har man sluttet med (se menneskeraser). Menneskelig variasjon eksisterer (se menneskets kropp), men av politiske og etiske årsaker, spesielt på grunn av misbruk av rasebiologien på første halvdel av 1900-tallet, har man altså sluttet med å dele inn mennesket i annet enn etnisitet.
Totto Johannessen
Sigurd «Totto» Johannessen (født 28. oktober 1929, død 13. juni 2003) var en norsk platedirektør.
Han var en av drivkreftene i Oslo Jazz Circle på 50-tallet. I 1960 ansatte Egil Monn-Iversen ham som direktør i sitt eget plateselskap Nor-Disc. Han var direktør her og etterhvert i PolyGram i Norge fram til 1987, og var styreformann i PolyGram til 1999.
Han var en av initiativtakerne til opprettelsen av Spellemannprisen og mottok selv juryens hederspris under Spellemannprisen 1984.
Masud Yunus
Mas'ud Yunus (født 1. januar 1952 i Mojokerto i Øst-Java i Indonesia, død 27. august 2020 samme sted) var en indonesisk politiker. Yunus var medlem av Partai Demokrasi Indonesia Perjuangan (PDI-P). Han var borgermester av Mojokerto fra 2013 til 2018.
Yunus døde 27. august 2020 på et sykehus i Mojokerto av COVID-19 i en alder av 68 år.
Hatkriminalitet
Hatkriminalitet er en fellesbetegnelse på lovbrudd utført mot personer på grunn av deres seksuelle legning, kjønnsidentitet, religion, etniske opprinnelse, funksjonsevne eller annen status.
Norge
I Norge kom hatkriminalitet inn i den nye straffeloven som en særlig skjerpende omstendighet i 2006, blant annet som konsekvens av en bølge av hatkriminalitet mot homofile.
Sverige
I Sverige er ikke hatkriminalitet i seg selv en kriminalitetsrubrisering, men en samlende betegnelse på lovbrudd der det i motivet var et tydelig hat mot det som fornærmede i gjerningsmannens øyne representerte. Rent lovteknisk er det en straffeskjerpningsregel i brottsbalkens 29 kap. 2 § 7 p. som aktualiseres og gir gjerningsmannen strengere straff enn han hadde fått om motivet ikke var hat mot en viss gruppe.
Attheyella pygmaea
Attheyella pygmaea er en art av leddete hoppekreps innen slekten Attheyella (som holder til i Arktis), og som Brady beskrev i 1880. Den er et dyreplankton som utgjør føde for blant annet fiskeyngel. Arten lever av alger og plankton.
Arten ble første gang beskrevet av Georg Ossian Sars i 1863.
Riksflaggloven
Riksflaggloven (på tysk ''Das Reichsflaggengesetz vom 15. September 1935 (RGBl. I S. 1145)''), vedtatt under det tyske nazistpartiet NSDAPs rikspartidag i Nürnberg 15. september 1935, etablerte regler for flagget i det nazistiske Tyskland. Loven slo fast at svart, hvitt og rødt skulle være riksfargene og at hakekorsflagget skal bli det nye riks- og nasjonalflagget.
Bakgrunn
Weimar-republikkens flagg i svart, rødt og gult ble avskaffet 12. mars 1933 og i første omgang erstattet med trikoloren i svart, hvitt og rødt som nasjonalflagg. Øvrige flagg ble endret i samme fargeoppsett. Samtidig ble partiflagget med svastikaen innført som offisielt flagg, i første omgang til bruk parallelt med nasjonalflagget.
Fargene rødt, hvitt og svart var hentet fra flagget under det tyske riket før Weimarrepublikken. Den røde og svarte fargen representerte dessuten Blut und Boden, det vil si «blod og jord». Hitler hevdet i sitt kampskrift Mein Kampf, som kom ut i to bind i 1925 og 1926, at det var han personlig som hadde valgt hakekorset og bestemt utforming og farger. Hans tolkning var at hakekorset stod for arbeid, det hvite for nasjonalistisk orientering og det røde for den sosiale grunntanken.
Riksflaggloven
(En av de tre «Nürnberglovene») fra 15. september 1935.
Riksdagen har vedtatt følgende enstemmig, som herved forkynnes: Riksfargene er svart – hvit – rød
Riks- og nasjonalflagget er hakekorsflagget. Dette er også handelsflagget.
Føreren og rikskansleren (Der Führer und Reichskanzler) bestemmer formen på Rikskrigsflagget og Rikstjenesteflagget.
Denne loven trer i kraft samme dag som den er forkynt.
Slaget ved Hydaspeselven
Slaget ved Hydaspeselven var et slag utkjempet av Aleksander den store i 326 f.Kr. mot den indiske kong Purushotthama (bedre kjent som Porus) ved Hydaspeselven (nå Jhelum-elven) i dagens Pakistan. Selv om Aleksander vant, nektet hæren hans å gå videre inn i India. Hans trette hær så bruken av krigselefanter for første gang i krig og var redde for hvilke andre krigstaktikk de måtte møte. Senere lærte Purushotthama Aleksanders hær hvordan de skulle bekjempe slike angrep.
Kjempende
Makedonerne hadde også en betydelig styrke (noen sier 5 ganger antallet Aleksander kommanderte). Under kontroll av Krateros, fungerte de som en avledningsstyrke på den andre siden av elven.
Sted
Slaget fant sted på den østlige bredden av Hydaspeselven, nær dagens Lilla og Bhora i Pakistan.
Prolog
Etter at Aleksander bekjempet de siste restene av Akamenideriket under Bessus i 328 f.Kr., startet han en ny kampanje mot forskjellige indiske konger i 327 f.Kr.. Noen sier at invasjonsstyrken var på 120 000 mann, andre sier at de kjempende styrkene antagelig ikke var større enn 35 000 mann, og toppen en tredjedel var kavaleri.
Hovedstyrken gikk inn i dagens Pakistan gjennom Khyber-passet, men en mindre styrke under personlig kommando av Aleksander gikk gjennom den nordlige ruten og tok en festning ved Aornos (dagens Pir-Sar) på veien. Tidlig på våren året etterpå, satte han styrkene sammen og allierte seg med kong Taxila mot hans nabo kongen av Hydaspes.
Slaget
Kongen av Hydaspes trakk opp langs den venstre bredden av Hydaspeselven og var innstilt på å slå tilbake forsøk på å krysse elven. Hydaspes er dyp og rask nok til at kryssing under motstand antagelig ville besegle skjebnen til hele den angripende styrken. Derfor avventet Aleksander i flere dager, med mange marsjer og tilbakemarsjer og psykologisk krigføring (han lot de lokale bøndene «vite» at han regnet vannet for høyt til å krysse, noe som kom Porus for øret.) En natt, etter at inderne hadde blitt sløve, krysset Aleksander Hydaspes med en liten styrke 25 km lenger oppe. Porus, som så at hovedstyrken under kommando av Krateros fortsatt var foran ham, trodde ikke at det var en betydelig kryssing og sendte bare en liten kavaleristyrke under sin sønn for å møte den. Styrken ble enkelt omringet og sønnen til Porus ble drept.
Da slaget faktisk startet, var kavaleriet til Aleksander til høyre, men han sendte en gruppe kavaleri rundt for å angripe inderne bakfra. Inderne var selvsikre med kavaleri på begge flanker, krigselefantene i midten og infanteri bak elefantene.
Disse krigselefantene representerte en særlig vanskelig situasjon for Aleksander. De fleste av hans suksesser var på grunn av hans evne til å splitte fiendens linjer og drive sitt raske kompanjong-kavaleriet inn i åpningen. Dette ble brukt med knusende effektivitet både ved Chaneronea og Gaugamela. Men de indiske elefantene skremte de makedonske hestene. Bare lukten av disse utrolige skapningene tvang Aleksander til å endre sin strategi.
I mellomtiden hadde den makedonske falanksen og det tilhørende persiske infanteriet rykket frem for å starte angrepet mot krigselefantene som ble stoppet sammen med store tap i infanteriet. Mahoutene til elefantene ble drept, og noen elefanter fikk senene bak i foten kuttet av, og Aleksanders styrke klarte til slutt å kue de indiske styrkene. Etter massive tap, overgav Porus seg, som var skadet i kampene.
Tapstallene er vanskelige å fastslå, men det sies at inderne mistet hele sitt kavaleri, mange (mesteparten?) av sitt infanteri og over 100 krigselefanter. Aleksander fanget over 80 elefanter og mistet et stort antall i infanteriet. Tapene i kavaleriet var mye mindre til sammenligning. Historikeren Peter Green hevder at Aleksander mistet så mange som 4000 menn, for det meste falangitter. De bar hovedbyrden av kampene mot elefantene, siden hestene til makedonerne hadde nektet å gå nær dyrene.
Etter kampen
Til tross for tapet, sparte Aleksander Porus sitt liv og lot ham styre Hydaspes i Aleksanders navn. Dette var det lengste Aleksander gikk, siden hans armé nektet å gå videre etter å ha sett den første virkelige bruker av krigselefanter og hørt rykter om andre eksotiske våpen på lager i det indiske kjerneområdet.
Merkelig nok var ikke dette første gang at enten perserne eller makedonerne så krigselefanter. Det var 20 av dem i Dareios sin hær ved slaget om Gaugamela, men de de virker ikke å ha hatt særlig påvirkning på slaget. Hydaspeselven kan ha vært første gang de så en elefant angripe. Kampen mot disse dyrene var sagt å ha hatt en skremmende psykologisk effekt på mennene til Aleksander, særlig på de i falanksen. Situasjonen var sammenlignbar med infanteri som kjempet mot moderne stridsvogner. At de stod imot krigselefantene er et utrolig testament på deres disiplin og dyktighet som soldater.
Aleksander døde noen år senere i 323 f.Kr. og hans rike falt fra hverandre og endte i borgerkrig. Etter forskjellige slag og opprør, ble igjen Hydaspes uavhengig. Som et resultat av slaget, grunnla Aleksander to byer, Nicaea («seier») på stedet til dagens Jalapur og Bucephala på stedet (muligens) til Bhora. Bucefalos var navnet på hesten som Aleksander red på, som døde i slaget eller rett etterpå av utslitthet og høy alder.
Attheyella subarctica
Attheyella subarctica er en art av leddete hoppekreps innen slekten Attheyella (som holder til i Arktis), og som Brady beskrev i 1880. Den er et dyreplankton som utgjør føde for blant annet fiskeyngel. Arten lever av alger og plankton.
Arten ble første gang beskrevet av Willey i 1925.
EM i friidrett 1994 – Tresteg menn
Øvelsen Tresteg menn ved EM i friidrett 1994 ble avholdt i Helsingfors, Finland med 34 deltagere inndelt i 2 kvalifiseringsgrupper. Finalen ble avholdt 13. august.
Ketill Hanstveit representerte Norge, og klarte ikke å kvalifisere seg til finalen.
Djengis Khan
Djengis Khan eller Dsjengis-khan (mongolsk: Чингис хаан, Çingis hán, uttalt [ʧiŋgɪs χaːŋ]), opprinnelig navn Temüdjin (eller Temüüdjin) Borjigin (mongolsk: Тэмүжин (Тэмүүжин) Боржигин; navnet blir vanligvis oversatt som «universell hersker», eller «den største hersker» ) var født ca. 1162 - ukjent sted men tradisjonelt i Delüün Boldog nær fjellet Burkhan Khaldun i dagens Khentij i Mongolia, død 25. august 1227) var mongolsk høvding (Khan), hersker og erobrer av Mongolriket, det største sammenhengende imperiet i historien. Ved Djengis Khans død strakte imperiet seg fra Det kaspiske hav i vest til Stillehavet og det nordlige Kina i øst. Under hans etterkommere ble imperiet ytterligere utvidet. På grunn av hans brutalitet, som etterlot millioner av døde, anses han av mange for å ha vært en brutal hersker. Grunnet sine enestående militære suksesser, blir Djengis Khan ofte ansett som den største erobreren gjennom tidene.
Temüjin – barndom og ungdom
Djengis Khans barndomsnavn var Temújin. Fødselsåret er ikke sikkert, men antageligvis var det rundt 1167 (andre forslag er 1155 og 1162). Foreldrene var Yesukai og Hoelun. Yesukai var stammehøvding for Kiyad, mens moren, Hoelun, kom fra stammen Olkunut. Han hadde brødrene Bektair, Kassar, Khaji'un og Temuge, søsteren Temulin og halvbroren Belgutai.
I niårsalderen ble han forlovet med Bourtai/Börte, og han tilbrakte noen år i hennes stamme inntil hans far ble voldsomt syk og døde, angivelig forgiftet av en gruppe av nabofolket tatarer som han ved et tilfeldig møte hadde delt mat med. Temüjin vendte da tilbake til sin mor og familie, men var for ung til å kunne hevde seg i arvestridighetene som oppstod. Det endte med at stammen samlet seg om en ny leder, mens Hoelun og barna måtte klare seg alene. De neste årene var harde, og den lille familien overlevde av jakt, sanking og fiske. Temüjin, med hjelp fra Kassar, skal i denne tiden ha drept halvbroren Bektair fordi han stjal en lerke og en fisk fra ham. En annen viktig episode er at Temüjin ble tatt til fange av Taychiutene og var der som slave, med en tung treklave om hode og håndledd, til han lyktes i å stikke av ved å slå ned sin vokter med treklaven, og fikk hjelp av en familie som bodde litt for seg selv til å holde seg skjult for sine forfølgere.
Litt om litt greide Temüjin å samle en stamme rundt seg med nød, og han giftet seg med Bourtai/Börte. Kort tid senere ble hun bortført i et raid av merkitene(muligens en hevn for at Temüjins mor, Hoelun, ble røvet på tilsvarende vis 20 år tidligere fra de samme merkitene). Temüjin unnslapp raidet og samlet sammen en hær bestående av nomader og gjetere som han personlig rekrutterte, og allierte stammer. Med 12000 mann angrep de merkitene, som ble spredt for alle vinder, og Bourtai/Börte ble hentet tilbake. Seieren var overveldende, og Temujin fikk styrket sin status. Han var nå ansett som en av de ledende høvdinger i Mongolia.
Stammesamling – Djengis Khan
Jamuka, Temujins barndomsvenn og helt siden 1190 ledende høvding blant mongolene, hadde deltatt i angrepet på merkitene som Temujins allierte. Men nå som Temujin var en stigende stjerne, betraktet han Temüjin som en farlig rival, og marsjerte mot Temujins leir med 20,000–25,000 mann. Temujin måtte flykte, men lyktes i å samle andre av sine gamle allierte rundt seg for et motangrep. I denne tilspissede situasjonen ble Jamuka av sine følgesvenner valgt som Gur Khan, universell hersker i 1201. Men denne nyvunnede posisjonen hjalp ham ikke da de to store koalisjonene møttes til et stort slag i det østlige Mongolia i 1202. Temujin seiret, og Jamuka måtte flykte.
Gjennom oppbyggingen av allianser forut for angrepet på merkitene, knyttet Temujin til seg sin fars anda (svoren venn) Toghril – Khan over keratene – også kjent under den kinesiske tittelen Wang Khan, som han fikk som offisiell tittel av keiseren av Jin-imperiet i 1197. Etter det vellykkede slaget mot Jamuka ville Toghril styrke alliansen mellom ham og  Temüjin gjennom giftemål mellom deres barn. Nilka, Toghrils sønn og arving, fryktet at denne alliansen ville føre til at det var Temujin og ikke han som ville arve Khan-tittelen. Nilka lyktes i å så tvil i Toghril om Temujins lojalitet, samtidig som han fikk Jamuka, som bygget opp nye allianser mot Temujin i sør, til å overtale ham til å skifte side. Men Toghrul, som var blitt en gammel mann, var i villrede. Jamuka satte sin lit til å rive til seg Temujins viktigste allierte, og venter. Imens fikk Temujin nyss om hva som foregikk, samlet sine menn og gikk til angrep. Både Toghril, Jamuka og Nilka måtte flykte, og søkte tilflukt hos Jamukhas allierte Naimanene. Men naimanske vakter kjente ikke Toghrul og drepte ham. Nilka flyktet vestover på egen hånd, men ble drept i Kashgar i Uigur. Etter Toghruls flukt tok Temujin selv tittelen Wang Khan. Naimanene beseiret han ved krigslist i 1204. Jamuka flyktet videre til merkitene, men også de ble beseiret av Temujin kort etter. Jamuka ble forrådt, fanget og henrettet i 1206. Ifølge Mongolenes hemmelige historie tilbød Temüjin ham livet, på tross av hans svik, men han avslo og valgte døden, og reddet dermed sin ære og sitt ettermæle blant mongolene.
I 1206 var så alle mongoler samlet under én hersker, og Temüjin ble gitt tittelen Djengis Khan (han er således den første og eneste med denne tittelen). Tittelen kan tolkes som "Den største hersker". Det var en oppkonstruert tittel, der djengis kan være beslektet med ordet for hav og stor innsjø, tengis. Hav var gjenstand for stor ærefrykt, og da Altan khan på 1500-tallet ønsket å ære den øverste buddhistiske dignitæren, kalte han ham Dalai lama, som er den mongolske versjonen av lamaens tibetanske tittel, og der dalai nettopp betyr «hav, stor innsjø». Det kan også dreie seg om en oppkalling etter en uigursk hersker ved navn Dengis, eller Attilas sønn Dengizikh, et navn som muligvis motsvarer moderne mongolsk tengis-ikh (= hav-stor).
Erobring av det nordlige Kina og Korezm
Etter samlingen av de mongolske stammene gikk Djengis Khan til angrep utenfor Mongolia. Første felttog var mot Tangut-riket Xi Xia, nordvest for Kina. I 1209 godtok Tangut-keiseren Djengis Khans overhøyhet.
Neste felttog var mot det kinesiske nordriket, Jin, i 1211-1213. Den mongolske hæren herjet og plyndret landet, men greide ikke å innta den sterkt befestede hovedstaden Zhongdu i første omgang. De beleiret byen både vinteren 1213/14 og i 1214/1215, sultet befolkningen til å overgi seg i 1215, og brente byen ned til grunnen. (Dagens kinesiske hovedstad Beijing ble senere bygget på det samme stedet, påbegynt av Kublai-khan, Djengis Khans barnebarn.)
Etter erobringen av Sentral-Asia helt fram til Kaspihavet ble det sendt ut en svær ekspedisjons-styrke vestover og nordover gjennom Kaukasus og det sørlige Russland for å rekognosere og finne ut hvilke muligheter som kunne finnes der. De kom til Krim og Kiev, og knuste enhver motstand, før de vendte om og red tilbake til Mongolia i 1223.
Det siste felttoget til Djengis Khan var en straffe-ekspedisjon til Xi Xia. Landet var etter nederlaget i 1209 mongolenes vasallstat, men landets general hadde avslått å gi mongolene hjelp til å beseire Khorezm. Nå skulle det hevnes. XI Xia falt, og befolkning og byer ble utslettet. I dag er det få spor igjen etter Xi Xia og befolkningen tangutene. Med seieren over tangutene ville Djengis Khan gå videre med endelig erobring av Jin-riket. Men under den siste formelle handling for å markere beseiringen av det erobrede XiXia-riket: Xi Xia-keiserens formelle overgivelse (og påfølgende henrettelse), ble Djengis Khan syk, og døde. Jin-riket fikk leve videre enda noen år.
Djengis Khans død
Djengis Khan døde den 18. august 1227 under felttoget i Yinchuan, og han ble gravlagt på en hemmelig plass i det østlige Mongolia, av et gravfølge som ifølge en legende drepte alle mennesker og dyr som kom i dets vei. Mongolene sørget over tapet av sin hersker og sa at ingen leder noensinne ville være større enn Djengis Khan.
Etter Djengis Khan
Det enorme riket ble etter Djengis Khans ønske delt opp i 4 deler, en til hver av Bortais gjenlevende sønner, Dzjosjy, Tsjagatai, Ögedei og Tuluj. Da Dzjosjy døde flere måneder før Djengis Khan, gikk arven videre til hans sønner. Ögedei var offisielt Djengis Khans etterfølger. Sønner av andre koner ble tilgodesett med høye stillinger, men bare førstehustruens sønner ble formelt overhoder.
Mongolkrigene fortsatte med uforminsket styrke i lengre tid, i Korea og det sørlige Kina, men spesielt i Persia, Midtøsten og Russland var krigene langvarige. Men også disse områdene ble underlagt mongolene. Et forsøk på å ta Japan strandet på grunn av storm (Det kjente japanske ordet «kamikaze», som betyr «guddommelig vind», stammer herfra).
Etterkommere
En internasjonal gruppe av genforskere undersøkte variasjonene på Y-kromosomet til 2123 asiatiske menn. De fant ut at ca. 8% av den mannlige befolkningen som lever i det tidligere Mongolske riket, bærer y-kromosomer som er nesten identiske. Dette betyr at 0.5% av den mannlige befolkningen i verden i dag, som utgjør 16 millioner mennesker, er direkte opphav av Djengis Khan[1]. Ifølge Oxford University til Science Magazine, betyr dette at hele 1 av 200 menn på verdensbasis har Gjengis Khan som forfar. Bakgrunnen for dette kan ikke skyldes vanlige faktorer som naturlig utvelgelse eller slumpetreff. Dette skyldes at Djengis Khan bekjempet seg gjennom store deler av Asia, samtidig som han befruktet en rekke kvinner. Barna og barnebarna til Khan fulgte samme fotspor. Hans eldste sønn sies å ha hatt førti sønner. Sønnesønnen Kublai-Khan, hadde 22 ektefødte sønner og hentet angivelig 30 jomfruer til haremet sitt årlig. . Den enorme mengden etterkommere Khan etterlot seg, førte til at hans makt ble styrket, da det ble skapt et slags genetisk dynasti i hele Mongolriket. Djengis Khan er for øvrig kjent for sitatet: "Den største lykke er å beseire sine fiender, å jage dem foran seg, å røve deres rikdom fra dem, å se deres kjære badet i tårer, å omfavne deres koner og døtre."
Styresett og samfunnstruktur i det mongolske imperiet
Mongolene er tradisjonelt stammefolk og nomader, men kom til å herske over gamle høykulturer, slik som Kina og Persia. Ethvert imperium som skal ha noe varighet trenger byråkrati og mongolene gikk etter hvert, etter Djengis Khan, inn som et herskende sjikt i de underkuede rikene. Den kinesiske kulturen greide med forbløffende hastighet å slå tilbake etter de mongolske herjingene, slik at allerede Kublai Khan må betraktes som en kinesisk, ikke mongolsk, hersker.
Områder i Persia slet mer med å reise seg igjen etter den mongolske okkupasjonen.
Karakorum, mongolenes hovedstad under Djengis Khan, var ikke en by i egentlig forstand, men mer en mongolsk teltleir utenom det vanlige.
Militær teknikk og organisering
Kjernen i mongolenes hær bestod av kavaleri utstyrt med sammensatte buer, lanser, spyd og sverd. De behersket et vidt spekter av militære strategier og var eksperter i raske angrep, knipetangsmanøvrer og falske tilbaketog for å oppløse fiendens stridsorden. I tillegg kom en omfattende etterretning, i stor grad i form av handelsmenn. Mongolenes viktigste våpen var likevel frykt – folk og herskere i fiendeland var for paralysert av frykt til å gjøre effektiv motstand, noe mongolene bevisst nørte opp under ved massakrer, massevoldtekter, og bruk av fanger som levende skjold.
Mongolenes kavaleri under Djengis Khan var strengt oppdelt etter titallssystemet, dvs. i enheter på 10, 100, 1000 og 10 000, hvor 10 000 ryttere var en egen taktisk enhet. Etter felttoget i Kina tok de også i bruk en avdeling kinesiske beleiringsspesialister.
Mongolenes store militære problem før Djengis Khan var stammemotsetninger. Djengis Khan løste dette ved organisere hæren på tvers av stammer, dvs. ved å bryte opp stammestrukturen, men uten å bryte ned den øvrige sosiale struktur   – en høvding var og skulle fortsatt være høvding og militær leder. Djengis Khans rykte som en trofast, storsinnet og mektig venn, og en grusom og hensynsløs fiende, gjorde at svært mange stammefolk sluttet seg til ham, ikke bare mongoler, f.eks. bestod betydelige deler av hæren av tyrkiske krigere.
Prosopocoilus fruhstorferi
Prosopocoilus fruhstorferi er en bille som hører til familien hjortebiller (Lucanidae) i gruppen skarabider (Scarabaeoidea).