cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Rochford (distrikt)
Rochford er et administrativt distrikt i Essex, England. Det har navn etter administrasjonssenteret Rochford.
Distriktet ble opprettet 1. april 1974 ved at Rayleigh bydistrikt og Rochford landdistrikt ble slått sammen. Distriktet dekker et areal på 169,50 km² og hadde 83 287 innbyggere i 2011.
Scary Movie
Scary Movie er en amerikansk filmkomedie fra 2000 regissert av Keenen Ivory Wayans. Filmen parodierer kjente amerikanske skrekk- og thrillerfilmer som var populære på slutten av 90-tallet. Hovedvekten ligger på filmer som Skrik og I Know What You Did Last Summer, men spiller også på filmer som Den sjette sansen, The Matrix og The Blair Witch Project.
Den har fått fire oppfølgere: Scary Movie 2, Scary Movie 3, Scary Movie 4 og Scary Movie 5.
Filmen ble en suksess hos publikum, men ble ikke så godt mottatt av anmelderne. Mange av anmeldere mente at bruken av grovheter og vulgæriteter var overdrevet.
Handlingsreferat
18 år gamle Drew Decker (spilt av Carmen Electra) mottar en truende telefon-samtale når hun er hjemme alene. Drew blir deretter jagd av noen utkledd som Ghostface, som stikker henne i brystet og fjerner et silikon-implantat før hun blir myrdet av Ghostface. Cindy Campbell (spilt av Anna Faris) møter kjæresten Bobby og vennene hennes, Brenda, Ray, Greg og Buffy. Reportere fra forskjellige TV-stasjoner og aviser, inkludert journalist Gail Hailstorm, kommer til skolen deres i kjølvannet av det brutale mordet på Drew. Gail forsøker å flørte med Buffys intellektuelt-funksjonshemmede bror Doofy i håp om å skaffe informasjon om Cindy og vennene hennes.
Cindy innser at Drew ble myrdet nøyaktig ett år etter at hun og vennene hennes ved et uhell drepte en mann. I løpet av en skjønnhetskonkurranse den kvelden, blir Greg drept samtidig som publikum ser på. Men publikum tror dette bare er ett skuespill som var en del av festen den kvelden. Når Cindy har gått hjem alene angriper drapsmannen henne, men trekker seg unna når Cindy kontakter politiet. Bobby ankommer og blir arrestert etter at en kniv og en mobiltelefon faller ut av lommen hans. Når Cindy overnatter hos Buffy og Doofy, mottar hun en hånende telefon-samtale fra drapsmannen. Dagen etter blir Bobby løslatt fra fengsel. Buffy blir halshugget av drapsmannen, selv om hennes avskårne hode fortsetter å snakke.
Norge under Sommer-OL 1984
Norge under Sommer-OL 1984. 105 sportsutøvere fra Norge deltok i seksten sporter under Sommer-OL 1984 i Los Angeles. Norge kom på 28.-plass med en sølv- og to bronsemedaljer. Roeren Alf Hansen var Norges flaggbærer under åpningsseremonien.
30px|Piktogram fotball Fotball
Gruppespill
-
Budo
Budo (武道) er en fellesbetegnelse for de japanske kampaktivitetene. Ordet Budo ble først kjent for japanerne gjennom de klassiske kinesiske skriftene. Sentralt i utviklingen av dagens budo står bujutsu og Okinawa te.
Historikk
De klassiske Budo disipliner ble skapt av mennesker som strevde etter å sette en forbindelse mellom kreative aktiviteter og fortidens idealisme. Klassisk Budo, i likhet med Bujutsu, hadde derfor dype røtter i Føydaltidens kultur. Det er imidlertid helt essensielt for forståelsen av begrepet å vite at Budo ikke ble til som et slags sosialt tidsfordriv/rekreasjon, konkurranseidrett eller oppvisningsmetode, men snarere som en metode til selvutvikling.
Moderne Budo er stort sett produkter av det 20. århundre som bygger på de gamle prinsippene i klassisk Budo. Budo kan inndeles i «kobudo» (klassiske metoder/systemer – inntil 1868) og «shinbudo» (nyere/ moderne metoder/systemer).
Budo-disipliner
I Japan utgjør følgende budo-disipliner «de 9 store»;
I tillegg kommer jujutsu, ninjutsu, kenjutsu og kyudo m.fl. Det finnes også mange stilarter/avarter av de ulike budo-grener.
Dharmashastra
Dharmashastra er blant de viktige tekstene i hinduismen. Det er en fellesbetegnelsen på en rekke bøker som veileder i rett levevis – dharma. De inneholder mange regler for bestemte situasjoner i livet og forskrifter om forholdet mellom kastene. Den mest berømte av disse skriftene er Manus lover, en lovbok som guden Brahma dikterte til det første mennesket, Manu.
Vinterskugge
Vinterskugge (utgitt 1994) er et samlealbum med det norske folk metal-bandet Isengard. Samlealbumet inneholder bandets tre demoer Bootleg utgitt på 12" vinyl 2001, begrenset til 500 kopier.
Sporliste
«Vandreren» '93 demo «Spectres over Gorgoroth» '89 demo «Horizons» '91 demo
Agio
Agio (Fra italiensk aggio: kurs, valutakurs) er forskjell i verdi over eller under nominell verdi (pari kurs) for en valuta eller et verdipapir som aksjer og obligasjoner. Kurstap kan også betegnes disagio. Agio oppgis ofte i prosent. Begrepet brukes på om flere lignende situasjoner:
Damon Hill
Damon Graham Devereux Hill (født 17. september 1960 i London) er en tidligere britisk Formel 1-fører. Han ble verdensmester i 1996, og er sønn av den dobbelte verdensmesteren Graham Hill.
Damon Hill kom inn i profesjonell motorsport relativt sent. Han begynte med motorsykler i 1983, 23 år gammel. Det påfølgende året vant han 350 cm³ Clubman's cup i Brands Hatch. I 1985 konverterte han til fire hjul og Team Van Diemen i Formel Ford-mesterskapet, før han rykka opp til britisk Formel 3-mesterskap i 1986.
Hill er offiser av Order of the British Empire.
Fullstendige Formel 1-resultater
(Forklaring) (Resultater i uthevet skrift indikerer pole position, kursiv indikerer raskeste runde)
Maxwell Anderson
Maxwell Anderson (15. desember 1888 i Atlantic, Pennsylvania, død 28. februar 1959 i Stamford, Connecticut) var en amerikansk dramatiker og lyriker.
Bakgrunn og virke
Anderson trodde sterkt på menneskets verdighet, humanisme er kanskje et for sterkt ord, og mange av hans skuespill fokuserer på sammenhenger som frihet og rettferdighet. Anderson kan sannsynligvis få æren for at poesi ble populært i moderne drama. Han valgte å skrive i ensomhet, foretrakk å skrive i spiralbudne notatblokker for hånd, og avslo å være tilstede på premierene av sine egne stykker.
Han nøt stor kommersiell suksess med en rekke teaterstykker som hadde handling fra tudortiden. Et bestemt stykke, Anne of the Thousand Days, fortellingen om Henrik VIII av Englands ekteskap og henrettelse av Anne Boleyn, var en stor suksess på scenen i 1948, men ble ikke filmatisert før etter 21 år, kanskje på grunn av sensuren ettersom ordet «bastard» ble brukt flere ganger og stykkets åpne diskusjon om seksuelle forhold. Det hadde premiere på Broadway med Rex Harrison og Joyce Redman i hovedrollene, og i 1969 ble det en Oscar-vinnende film (for kostymer) med Richard Burton og Geneviève Bujold i de samme rollene. Teaterstykket blir fortsatt framført i dag.
Et annet av hans tudorstykker, Elizabeth the Queen, ble laget film av under tittelen The Private Lives of Elizabeth and Essex (1939) med skuespilleren Bette Davis i den kvinnelige hovedrollen og Errol Flynn som den mannlige kjekkasen. En av hans andre stykker som også involverte Elizabeth I av England var Mary of Scotland (1936) ble også filmatisert, men ikke med samme suksess i 1936 med Katharine Hepburn som Maria I av Skottland, Fredric March som jarlen av Bothwell og Florence Eldridge som dronning Elizabeth. Teaterstykket har dog vært en suksess på Broadway med Helen Hayes i hovedrollen.
Privatliv
Anderson giftet seg med Margaret Haskett, en tidligere klassekamerat, den 1. august 1911 i Bottineau i North Dakota. De fikk tre sønner, Quentin, Alan og Terence. Margaret døde av kreft den 22. februar 1931. Anderson bodde deretter med Gertrude «Mab» Higger fra og med oktober 1933. En datter, Hesper, ble født 2. august 1934. Gertrude begikk selvmord den 21. mars 1953 og hennes datter Hesper (som var filmmanusforfatter til filmen Children of a Lesser God, skrev en bok med tittelen South Mountain Road: A Daughter's Journey of Discovery om hvordan hun etter morens selvmord oppdaget at foreldrene aldri hadde vært gift. Maxwell Anderson giftet seg likevel en gang til, da til Gilda Hazard den 6. juni 1954.
Anderson døde i Stamford i Connecticut, den 28. februar 1959, to dager etter at han hadde fått et slag.
Ernesto Ruffini
Ernesto Ruffini (født 19. januar 1888 i San Benedetto Po ved Mantova i Italia, død 11. juni 1967 i Palermo) var en av den katolske kirkes kardinaler. Han var erkebiskop av Palermo 1945–1967, etter å ha vært rektor for et pavelig universitet og virket i Den romerske kurie i mange år.
Dale/Jarl Skofabrikk
Dale Kloggfabrikk (A/S Jarl/Dale Skofabrikk A/S) startet i Dale i 1899 og var den største arbeidsplassen i Dalsfjorden.
Ernesto Ruffini
Han ble kreert til kardinal i 1946.
Dale/Jarl Skofabrikk
Jarl hadde opptil 220 tilsatte på det meste, og var den største arbeidsplassen i Sogn og Fjordane utenom tungindustrien.
Første kvinnelige industrileder
Kort tid etter at G.C. Rieber tok over i 1911 ble Thora Wettergren tilsatt som disponent ved Dale Kloggfabrikk, og hun ble dermed den første kvinnelige industrilederen i Sogn og Fjordane. Hun ledet fabrikken frem til 1918.
Ernesto Ruffini
Han deltok både ved konklavet 1958 som valgte pave Johannes XXIII, og ved konklavet 1963 som valgte pave Paul VI.
Han var en av de sentrale skikkelser på konservativ side under Annet Vatikankonsil, og samarbeidet særlig med to andre italienske kardinaler, Alfredo Ottaviani og Giuseppe Siri, i en stort sett forgjeves kamp mot flere av de nye utspill.
Episkopalgenealogi
Hans episkopalgenealogi er:
Angel of Harlem
Angel of Harlem er en singel av den irske rockegruppen U2.
Bono hadde lest en biografi om sangerinnen Billie Holiday, og blitt fascinert av musikken og livet hennes. Og da bandet turnerte i USA etter The Joshua Tree, hørte de mye på amerikansk blues-, rhythm and blues- og gospelstasjoner og skrev en sang om sangerinnen og andre r'n'b-stjerne som John Coltrane og Miles Davies.
Sangen ble spilt inn i Sun Studios i Memphis, og gruppen fikk med seg Memphis Horns på sangen for å gi sangen et ektefølt trøkk. Bono har siden uttalt at sangen er en av U2 sine jukeboks-sanger.
Singelen toppet på en niendeplass i Storbritannia og en fjortendeplass i USA, mens den i Norge aldri kom inn på topp 20.
Sanger på singelen
Denne versjonen av «Angel of Harlem» er en versjon der hornene er mikset høyere enn på albumversjonen. På The Best of 1980-1990 brukes albumversjonen.
«A Room at the Heartbreak Hotel» er Bonos første steg mot de mørke sangene om begjær og svik som preget deres neste album, Achtung Baby. Temaene blir satt i sammenheng med hans fascinasjon med Elvis Presley. Versjonen på B-siden av The Best of 1980-1990 var en av de tidligste versjonene av sangen, og ikke denne versjonen som kom med «Angel of Harlem».
Pearl Harbor Naval Station
Pearl Harbor Naval Station er en amerikansk marinebase på øya Oahu i Hawaii, og hovedkvarter for den amerikanske stillehavsflåten. 1. oktober 2010 ble basen samlokalisert med Hickam Air Force Base og dannet Joint Base Pearl Harbor-Hickam. Basen er mest kjent for det japanske angrepet på Pearl Harbor 7. desember 1941.
Basen omfatter også et regionalt skipsverft for marinens skip, Pearl Harbor Naval Shipyard, som er Hawaiis største industriarbeidsgiver med 4000 sivilt ansatte og 800 militært ansatte.
Slaget på Grathe Hede
Slaget på Grathe Hede ble utkjempet i den 23. oktober 1157 mellom de danske hærene til Valdemar den store og hans rival mot den danske trone, Svein Grathe. Valdemars hær vant slaget og Svein Grathe ble drept da han forsøkte å flykte.
Bakgrunn for slaget
Slaget på Grathe Hede i 1157 markerte slutten på en borgerkrig mellom Svein Grathe, Knut Magnusson V og Valdemar den store, alle konkurrenter til den danske trone. Etter at Erik Lam frivillig hadde abdisert i 1146 ble Svein Grathe, sønn av Erik Emune, erklært som konge på Sjælland og i Skåne. Samtidig lot Knut Magnusson, sønn av Magnus den sterke som igjen var sønn av kong Nils, seg utrope som konge i Jylland. Knut gjorde forsøk på å erobre Sjælland, både i 1147 og i 1150, men ble drevet tilbake og han flyktet til Tyskland hvor han klarte å samle en ny hær.
I 1152  i nærheten av Viborg møttes de til slag ved Gedebæk. Knut Magnusson tapte og appellerte til den tyske konge og den senere keiser Frederik Barbarossa. Som lensherre innkalte han både Knut og Svein til riksdag i Merseburg. Begge møtte fram og her tilkjente Fredrik kongetittelen til Svein og denne svor da lenseden til ham. Samtidig bestemte Fredrik at Svein til gjengjeld skulle gi Sjælland til Knut som len. Dette løftet ble aldri innfridd.
I Danmark var stormennene urolige over den store, tyske innflytelsen. Valdemar, som først hadde sluttet seg til Svein og som hadde utnevnt ham til hertug i Slesvig, skiftet side til Knut. Den nye alliansen ble knyttet og styrket ved at Valdemar ble trolovet med Knuts halvsøster, Sofia. Både Knut og Svein ble i 1154 hyllet som konger på landstinget i Viborg.
Forræderi
De tre kongsbeilerne ble enige om å dele makten. Det ble slik at Valdemar skulle styre Jylland, Knut styre øynene Sjælland og Fyn, og Svein styre Skåne. Deretter ble man enige om en forsoningsgilde i Roskilde den 9. august 1157. Ifølge Saxo lot Svein sine menn overfalle de to andre kongene. Knut ble drept mens Valdemar klarte såret å flykte ved å velte lystakene. I forvirringen i brannen kunne han forsvinne ut i mørket og deretter nå fram til Jylland.
Slaget
På landstinget i Viborg fremmet Valdemar harde anklager om forræderi og svik fra Sveins side. I tillegg giftet han seg straks med Sofia for å knytte avdøde Knuts tilhengere til seg. Valdemar fikk stor tilslutning da danskene hørte om Sveins udåd, det som siden har blitt kalt for «Blodgildet i Roskilde», og ved hjelp av høvdingen Esbern Snare fikk han samlet en stor styrke. Svein på sin side innkalte den østdanske leidangen og seilte nordover og opp fjorden til havnebyen Randers, 30 km øst for Viborg.
Om morgenen den 23. oktober møttes de to hærene på Grathe Hede.
Kampen ble voldsom, men kort ettersom Svein tok feil av hvor Valdemars hovedstyrke var plassert. Det var en del menn i grå kofter på Valdemars høyre fløy som på avstand minner om ringbrynjer. Svein satte inn angrepet der, men Valdemar hadde plassert sine beste menn på venstre fløy. Da Svein angrep mot høyre ble han selv angrepet fra venstre, og da han oppdaget at han hadde tatt feil forsøkte han snu angrepet med sine ryttere. Mens Sveins hester var tunge og trette var Valdemars hester uthvilte, og mens rytterne ble overmannet gikk Sveins fotfolk i oppløsning og spredte seg.
Ettermæle
Etter sin død fikk Svein tilnavnet Grathe etter det sted hvor han tapte den danske krone og sitt liv.
Den danske dikteren, romantikeren og statsråden Thor Lange fikk satt opp et steinkors i 1892 til minne om slaget. Minnesteinen markerer samtidig stedet for «Grathe Kapel» hvor man mener at Svein Grathe kan være begravet.
Valdemar som hadde overlevd alle sine rivaler ble enekonge av Danmark. Han reorganiserte og bygde opp et krigsherjet Danmark. Han kunne legge grunnen for et sterkt dansk østersjøvelde som kom til å gi ham tilnavnet «den store».
Etterkrigsmodernisme
Begrepet etterkrigsmodernisme er en retning innen kunsten i tiden etter andre verdenskrig.
Lyrikk
Etterkrigsmodernisme knyttes opp mot skrivemåten til lyrikerne i tiden etter den andre verdenskrig. Lyriken var ikke tradisjonell lengre, de skrev uten fast rim og rytme.
Musikk
Finn Mortensen var en komponist som blir nevnt i sammenheng med etterkrigsmodernisme. «Jeg har nærmest en aversjon mot nasjonal rosemaling», sa han og holdt foredrag og laget radioprogrammer hvor han stilte seg sammen med andre komponister som var kritiske til den nasjonalt orienterte musikken.
Croix de guerre (Belgia)
Croix de guerre, flamsk Oorlogskruis, norsk Krigskorset, er benevnelsen på tre belgiske krigsdekorasjoner, to for innsats i første og andre verdenskrig, den tredje for allmenn krigsinnsats. Utmerkelser med samme navn finnes også i Frankrike og Luxembourg.
Krigskorset 1915
Croix de guerre ble første gang innstiftet 25. oktober 1915 til belønning av den som særlig utmerket seg under den første verdenskrig.
Utmerkelsen er utformet som et malteserkors med to korslagte sverd. Korset er av bronse. Midt i korset er Belgias løve avbildet. Korset er opphengt i båndet i et ledd bestående av en kongelig krone. Baksiden har en «A», for kong Albert I. Båndet er rødt med fem grønne striper. Som tilleggsutmerkelse kunne båndet utstyres med en løve i gull, sølv eller bronse eller med en palme med bokstaven A i gull, sølv eller bronse.
Krigskorset 1940
Croix de guerre 1940 ble innstiftet 20. juli 1941 av Belgias regjering, under dens eksil i London, til belønning av militært personell som hadde utmerket seg med tapperhet i kamp mot fienden. Utmerkelsen kunne også tildeles militære avdelinger og utledninger.
Utmerkelsen er utformet som et malteserkors med to korslagte sverd. Korset er av bronse. Midt i korset er Belgias løve avbildet. Korset er opphengt i båndet i et ledd bestående av en kongelig krone. Baksiden har en «L», for kong Leopold III. Båndet er rødt med tre smale grønne striper på hver side. Som tilleggsutmerkelse kan båndet utstyres med en løve i gull, sølv eller bronse eller med en bronsepalme med bokstaven L. Videre kunne korset tildeles med korslagte ankre i bronse for sjøfolk eller med bronsetårn for sivile innsats.
Krigskorset
Dekorasjonen Croix de guerre ble innstiftet 3. april 1954 som en allmenn dekorasjon for fortjenstfull innsats i krigs. Korset er identisk med Croix de guerre 1940 bortsett fra at korsmidten prydes av Belgias kongelige våpen og baksiden av Belgias løve. Ordensbåndet er også her rødt med tre smale grønne striper på hver side.
Sovjetunionens flagg
Sovjetunionens flagg bestod av et helt rødt flagg med en hammer i kors over en sigd og en rød stjerne i øvre hjørne nærmest stangen. Hammeren symbliserte nasjonens industriarbeidere, mens sigden symboliserte landbruksarbeiderne. Den røde stjernen symboliserte Det sovjetiske kommunistpartiet.
Det første offisielle sovjetiske flagg ble godkjent i juli 1923. Flaggets lengde var fire ganger dets høyde, og bestod av et rødt flagg med riksvåpenstatsvåpenet i midten. Dette flagget var nasjonalflagget i bare fire måneder og ble erstattet av et offisielt flagg av mer kjent format med hammer og sigd den 13. november 1923. Den 15. august 1980 ble det vedtatt at flagget heretter skulle være helrødt på baksiden, uten hammer, sigd eller andre motiver. Samtidig ble flaggets rødfarge gjort lysere.
Ved oppløsningen av Sovjetunionen 3. desember 1991 opphørte flagget å være et nasjonalflagg.
Sovjetflagget har vært båret i et norsk 17. mai-tog. 17. mai 1945 ytret den britiske kommandanten i Bergen ønske om at britiske gaster fikk delta i prosesjonen, men dette ble avslått, for på selveste frihetsdagen skulle bare norske flagg bæres i festtoget. Befridde sovjetiske krigsfanger deltok imidlertid i hovedprosesjonen gjennom Bergen, og ble hyllet der de gikk under et sovjet-banner.
Melekeok
Melekeok er siden 7. oktober 2006 hovedstad i øystaten Palau. Den overtok denne rollen etter byen Koror. Samtidig ble Melekeok også sete for Palaus regjering. Byen er også hovedstad i delstaten med samme navn. Melekeok ligger på østkysten av Palaus største øy, Babeldaob. Melekeoks tradisjonelle leder er Reklai Ngirmang.
Jøran
Jøran er et mannsnavn dannet som en alternativ skrivemåte av Göran. Navnet har opprinnelse som en moderne form av Örjan, som er en svensk form av Jurian, den lavtyske formen av Georg. Betydningen av navnet er «bonde», etter greske georgos.
Melekeok
Delstaten Melekeok er på 28,5 km² og ligger mellom statene Ngchesar i syd, Ngeremlengui i vest og Ngiwal i nord.
Befolkning
I 2015 hadde delstaten Melekeok 277 innbyggere.
Jøran
Jøran er også et kvinnenavn, dannet som en norsk dialektform av Jorunn, som har opprinnelse i norrøne jǫfurr, «konge» eller «høvding», og unna, «elske», eller unnr, «bølge».
Melekeok
Befolkning
Ifølge folketellingen fra 2005 bodde det 391 mennesker i delstaten Melekeok. Disse fordelte seg på åtte landsbyer/bosetninger, inklusive Melekeok, hovedstaden:
Melekeok, hovedstaden, hadde ifølge samme folketelling fra 2005 omtrent 270 innbyggere. Den er således en av verdens minste hovedsteder. Noen hevder likevel at det blir feil å regne Melekeok som hovedstad, siden det nye regjeringsbygget ligger to kilometer fra landsbyen Melekeok, og det blir riktigere å si at det er Ngerulmud som er hovedstad, I så fall er hovedstadens folketall bare tosifret.
Sturla Blanck Torkildsen
Sturla Andreas Blanck Torkildsen (født 18. juli 1981 i Oslo) er en norsk fekter som konkurrerer for Njård Fekting, og er en del av Team Safetec. Torkildsen er utdannet jurist, men har fektet siden han var ni år gammel.
Melekeok
Befolkning
Melekeok har den største innsjøen (Lake Ngardok) i hele Mikronesia, (493 hektar). Denne sjøen har en levedyktig forekomst av saltvannskrokodillen Crocodylus porosus.
Historie
Melekeok har i lengre tid vært Palaus maktssenter. Under den japanske okkupasjonen ble flere av de tradisjonelle mannehusene, bai, ødelagt, disse ble gjenoppbygget først i 1992.
Jøran
Kjente personer med navnet
Personene i listen er ordnet kronologisk etter fødselsår.
Kampenjazz
Kampenjazz (etablert 2000 i Oslo) er en norsk jazzklubb, etablert av Marit Lauten på Kampen. Den er støttet av Norsk jazzforum og Østnorsk jazzsenter primært, samt Oslo Jazzfestival, Rikskonsertene og Norsk kulturråd. Den huser de fremste artister innen skandinavisk jazz, i samarbeid med Kampen kirke og Kampen Bistro.
Andrei Tchmil
Andrei Tchmil er en tidligere belgisk landeveissyklist. Han ble født i Khabarovsk i Sovjetunionen i 1963, og flyttet sammen med familien til Ukraina noen år senere. Han skiftet statsborgerskap til ukrainsk etter at Sovjetunionen falt, men skiftet det enda en gang, denne gangen til belgisk, tidlig i hans profesjonelle sykkelkarriere.
Tchmil var mest kjent som spesialist på brosteinsklassikerne som Flandern rundt, Gent–Wevelgem, Omloop Het Volk, og Paris–Roubaix. Han vant verdenscupen i 1999.
I august 2006 ble Tchmil utpekt til sportsminister i Moldova, og han er også involvert i storsatsingen til Team Katjusja.
Büsingen am Hochrhein
Büsingen am Hochrhein er en kommune på 7,62 km² med 1 455 innbyggere i den tyske delstaten Baden-Württemberg. Den er imidlertid fullstendig omsluttet av de sveitsiske kantonene Schaffhausen, Zürich og Thurgau, og er således en enklave i Sveits.
Borgermester er Gunnar Lang (SPD).
Djupsjølia
Djupsjølia er en liten bygd som ligger noen kilometer øst for Røros. Bygda ligger ved Djupsjøen som har en stor bestand av sik. Djupsjøen ble tungt forurenset etter at flotasjonsverket ved Storwartz kom i drift i 1926. Derfor var sjøen i en lengre periode mindre egnet for maritimt liv. Grunnlaget for den første bosettingen i Djupsjølia var hovedsakelig den kort arbeidsveien til gruvene i Storwartz området.
Büsingen am Hochrhein
I 1918 ble det holdt en folkeavstemning, der 96 % av innbyggerne stemte for å bli en del av Sveits. Imidlertid skjedde dette ikke, fordi Sveits ikke kunne tilby noe egnet bytteområde til Det tyske rike. Derfor forble landsbyen en del av Tyskland. Senere initiativ for å bli en del av Sveits er blitt avvist av sveitsiske myndigheter.
Valutaen i Büsingen am Hochrhein er sveitsisk franc, i motsetning til resten av Tyskland som bruker euro.
Djupsjølia
I dette området finner man den eldste gruven i Røros-området fra 1644, Lossuius-gruva.
I Djupsjølia finner man Sør-Trøndelags høystliggende gård, Pantslåtten 840 moh. Her var det gårdsdrift fram til 1985.
Under de svenske herjingene i 1678, hvor Bergstaden Røros ble brendt ned slo svenske tropper leir ved gården Djupsjølia.
Våren 1940 gikk norske og tyske tropper i kontakt ikke så langt unna Djupsjølia. I nærheten av Djupsjølia ved Rauhåmmåren hadde tyskerne under andre verdenskrig skytefelt.
Djupsjølia Ungdomslag ble stiftet i 1909, og det finnes rike arkiver etter hvordan foreningslivet har vært i bygda de siste hundre år. Dette materialet er i dag gjort tilgjengelig på www.djupsjolia.no  sammen med en mengde andre relaterte artikler og bilder.
Isfjorden (Svalbard)
Isfjorden er en fjord på vestsiden av Spitsbergen på Svalbard. På sørsiden av fjorden ligger halvøya Nordenskiöld Land, og på nordsiden Oscar II Land og Dickson Land. Isfjorden munner ut Nordishavet med avgrensningene Kapp Linné og Isfjord radio på sørkysten og Daudmannsodden på nordkysten. Fjorden er 107 km lang og er den nest lengste fjorden på Svalbard etter Wijdefjorden på 108 km. På det bredeste er fjorden om lag 24 km bred. Fra Isfjorden går det flere sidefjorder: Grønfjorden (med Barentsburg), Adventfjorden (med Longyearbyen), Sassenfjorden, som innerst heter Tempelfjorden, Billefjorden (med Pyramiden) og Nordfjorden, som deler seg i Dicksonfjorden og Ekmanfjorden.
Munningen av fjorden er preget av avrundede fjell av foldet grunnfjell. På sørsiden, innenfor Grønfjorden, er det platåformet fjell opp mot 1 000 meters høyde. Disse fjellene er avleiringer fra devon- og tertiærtiden, og de tertiære lagene inneholder kull.
Rundt fjorden ligger flere av de nåværende og tidligere bosatte områdene på Svalbard: Barentsburg, Longyearbyen og de nedlagte Brucebyen, Ankershamn, Grumantbyen, Moskushamn og Pyramiden. Ytterst i fjorden, på sørsiden, ligger den nedlagte radiostasjonen Isfjord radio. Ved Isfjorden ligger også Norges eneste kullkraftverk, Longyear Energiverk.
På grunn av lokale klimatiske forhold har nordsiden av Isfjorden flere isbreer som ender med fronten i sjøen, mens på sørsiden er det isbreer kun innerst i Grønfjorden, hvor alle ender på land. Det ligger tre fuglereservat i Isfjorden: på Kapp Linné, Boheman og Gåsøyane.
Geologi og geografi
I sen jura var Svalbard oversvømt av grunt hav og det ble avsatt fosfatrike, tynne lag av kalksand (Brentskardhaug). På Vest-Spitsbergen var havet dypere og ga godt sammenpressede, tynne sandsteinslag fra jura. Havet var varmt og fullt av marint liv, og ga grunnlag for oljerikdommer over hele verden. Men det dekkende havet over Svalbard ga derimot ganske liten sedimenttilførsel og gjør det lite sannsynlig med oljefunn fra jura-kritt her. Svart eller mørkt grått slam fra jura har avsatt skiferaktige bergarter over mye av Svalbard, men de er bare bevart i Grønfjorden samt i et langt belte fra Bohemanflya, Janusfjellet og Adventfjorden i nordvest til Agardhbukta i sørøst, og videre derfra til Kong Karls Land (Agardhfjell, Rurikfjell). De inneholder fossiler av muslingen Buchia, andre bløtdyr og ammonitter, for eksempel på østsiden av Adventfjorden. På Janusfjellet er det dessuten funnet en fiskeøgle samt svaneøglen Tricleidus svalbardensis fra sen jura. Ved overgangen til kritt overtok en gul-grønn leirstein av glaukonitt (Myklegardfjell), som kan tyde på at det var dypere hav.
Inngangen til paleogen (tertiær) og jordens nytid kenozoikum for 65 millioner år siden, markerer en fortsettelse av sedimentavsetningene på sentral-Spitsbergen (Aspelintopp). I denne perioden skjedde det stor havbunnsspredning hvor først Norskehavet, og deretter Grønlandshavet åpnet seg kraftig. Forut for dette var det noe strekking i jordskorpen mot Svalbards vestkyst, og sammen med den påfølgende havbunnsspredningen ved Grønlandshavets utvidelse for 35–30 millioner år siden, skapte dette sterke forkastninger og graben-dannelse ved blant annet Forlandet. Fjellkjeden langs vestksten av Svalbard ble foldet opp og Spitsbergen ble presset sammen med anslagsvis 10 kilometer. Dette sees idag som sterke foldebelter i fjell nord for Isfjorden og i Midterhuken i Bellsundet. Det er også synlige skyvedekker flere steder i Oscar II Land og Wedel Jarlsberg Land. Fjellkjededannelsen fra vest presset mot sentralbassenget på Spitsbergen og bygde opp en vertikal «brett» langs Grønfjorden. Samtidig ble Svalbard i kenozoikum hevet hele 3 000 meter, mest i nord.
Norge og Svalbard drev videre nordover – så sent som ved inngangen til paleogen for 65 millioner år siden lå Svalbard bare 60° nord. Det var temperert løvskog med mye bøk ved dagens Isfjorden, mens strendene langs havbukten var preget av torv mellom elvene. Gastropoder (snegler) og mange slags muslinger og fisk overtok havene. En midlertidig utvidelse av havbukten i sentralbassenget før eocen, for ca. 60 millioner år siden, ga oversvømming av nye deler av sentralbassenget og avsetning av sandstein nye steder (Basilika, Grumantby). De øverste, sedimentære lagene fra paleogen og neogen ligger således over de kullførende lagene fra tidlig-paleogen. Vi ser utspring av sandstein fra Basilika- og Grumantby-formasjonene som tydelige framstikkende former i fjellene rundt Longyearbyen. I eocen fra om lag 55 millioner år siden økte avsetningen av sedimenter (Frysjaodden), og snart ble dette så omfattende at avsetningene fylte opp sentralbassenget og bygde opp fast land fra vest mot øst (Battfjell). Denne nye kyst-oppbyggingen sees i fjellene som skråstilte lagstrukturer (klinoformer) på tvers av de generelle sedimentlagene, eksempelvis i Adventtoppen like ved Longyearbyen. Da havbukta ble fylt igjen, oppstod det bare sedimentdanning i elvedalene (Aspelintopp), hvor torvvekst ga de øverste, tynne kullagene.
Sentralt på Spitsbergen ble det dannet kull av plantemateriale – forkullet sumpskog fra kritt, og forkullet torv og løvtrær fra paleogen (tertiær) som er inntil 65 millioner år gammel. Dermed har Isfjorden-bassenget noen av de yngste kulleiene vi kjenner til. I dagens kullfelt er det lag fra kritt og paleogen som utnyttes med hele fem vertikale lag (fløtser). Den midterste Longyearbyen-fløtsen går helt til Barentsburg. De øverste, tynne fløtsene fra torvvekst i elvedalene har også vært forsøkt utnyttet. Kullforekomsten i Pyramiden tilhører langt eldre lag av forkullet sumpskog og bregneplanter fra karbon. Kullagene er horisontale ved Longyearbyen, som ligger midt i sentralbassenget, men vertikale ved Barentsburg. Det har vært leting etter olje siden 1960-tallet, spesielt helt innerst i Billefjorden, men det er ikke gjort drivverdige funn.
Fjordene ble skapt gradvis gjennom erosjon over millioner av år. For 20 000 år siden var Isfjorden en stor, glasial smelteelv, mens store isbreer fylte sidedalene. Disse isbreene hadde for 10 000 år siden trukket seg tilbake og innover i dalene de fleste steder på sørkysten, mens breene på nordkysten var mektigere og ble bevart som brefronter helt inn i moderne tid. I sør lå dagens Adventfjorden og Grønfjorden igjen som utdypede bukter og ble tilført smeltevann og løssmasser. Fjordene var kanskje 60 meter dypere enn i dag, senere landheving har vippet Svalbard opp og avsatte mange marine avsetninger langs fjellsidene og breddene av de mange fjordene. Dagens vannstand er anslagsvis 5 500 år gammel. Tilførselen av sedimenter er på inntil 3 000 g/m² per dag i Adventfjorden.
Fylkesvei 1922
Fylkesvei 1922 går mellom Amundrud og Hekneby i Stange kommune.
Isfjorden (Svalbard)
Landskap
Isfjorden skjærer seg relativt dypt inn i landet og omkranses av høye fjell, spesielt langs sørkysten og innerst i øst. Fjorddybden er inntil 250 meter, mens fjellene i sør når opp i 1 050 moh., og i øst 1 106 moh. langs fjorden. Langs nordkysten er fjellene noe lavere, og det er en del lavlandsområder langs kysten.
Fylkesvei 1922
Før 1. januar 2010 hadde veien betegnelsen fylkesvei 222. Frem til 2019 hadde veien betegnelsen fylkesvei 242 (Hedmark).
Isfjorden (Svalbard)
Landskap
Landområdene (landskapene) rundt fjorden er, regnet med klokken fra nordvest til sørvest:
Erosjon og glasiale prosesser i kvartær (siste to millioner år) bidro til å forme ut U-daler og erodere det som ble Sassenfjorden, Petuniabukta, Grønfjorden og Adventfjorden. Flate og jevnt formede fjellsider i Isfjordens østlige områder har sin bakgrunn i at mykere skifer har blitt erodert sterkere enn hardere sandstein, hvor sistnevnte står igjen som formasjoner når skifersteinen er borte.
VM i snøbrett 2012
VM i snowboard 2012 ble arrangert 10.-19. februar 2012 i Oslo Vinterpark (Tryvann Vinterpark/Wyllerløypa). 240 deltakere fra cirka 35 land deltok, og mesterskapet hadde to konkurranseformater, slopestyle og halfpipe. I tillegg var det en quarterpipe-konkurranse i Holmenkollbakken som åpning på finalehelgen.
Isfjorden (Svalbard)
Sidefjorder
Innover Isfjorden er sidearmene følgende, med forgreninger, regnet med klokka fra Daudmannsodden i nordvest til Kapp Linné i sørvest:
VM i snøbrett 2012
Oslo ble i 2010 tildelt VM i snowboard av det internasjonale snowboardforbundet og Ticket to Ride (TTR) (verdensserien). Verdensmesterskapet ble ikke arrangert i regi av Det internasjonale skiforbundet (FIS), som arrangerer Verdensmesterskapet i snøbrett.
Mesterskapet ble produsert for TV av NRK, og Øyvind Pettersen, Jørn Veberg, Petter Rydeng Ellingseter og Colin McMahon vant fagprisen beste grafikk/vignett/VFX for serien under Gullruten 2012.
Isfjorden (Svalbard)
Sidefjorder
I fjorder som Colesbukta, Adventfjorden og Sassenfjorden uten brefront, synker elveførte sedimenter raskere til bunnen og spres videre langs den, mens sedimenter som renner ut ved brefronter bruker lengre tid på å synke og spres gjennom den pelagiske vannsøylen og kan vaskes flere kilometer bort fra brefronten.
Om vinteren må det være flere dager med kaldere enn -15 °C i luften for at fjordene skal fryse til, det skyldes at nedkjøling av overflatevannet gjør dette tyngre og presser det nedover slik at varmere vann flyter opp, og dette må også nedkjøles suksessivt for at hele vannmassen skal nå kritisk kald temperatur. Om vinteren fryser fjordene når havvannet når -1,3 til -1.8 °C, avhengig av saltholdigheten. Dette skjer vanligvis i januar eller februar som også er de to månedene hvor middeltemperaturen er lavere enn -15 °C. Havisen kan bli inntil en meter tykk i Adventfjorden og tre meter tykk i særlige tilfeller, i april-mai. I årene 2005-11 var de indre fjordene sjelden islagt.
Transporten av ferskvann og masser fra sideelvene stopper opp om vinteren. De største elvene kan tilføre inntil 2–3½ m³/sek i flomsesongen om sommeren. Saliniteten er vanligvis omkring 35 PSU i likhet med resten av øygruppen, men i overflaten kan saltholdigheten komme ned i 5 PSU eller mindre under elveføringen om sommeren. Brakkvann med saltholdighet under 11 PSU kan observers i 1 meters tykkelse så mye som 400 meter fra tidevannssonene ved Adventfjorden, mens ulikheten i densitet avtar etter hvert og sørger for gradvis utblanding når man fjerner seg fra elvene.
Bosetninger
Rundt fjorden ligger de to største bosetningene på Svalbard, Barentsburg og Longyearbyen. I tillegg ligger flere nedlagte gruvesamfunn rundt fjorden, Moskushamn, Brucebyen, Grumantbyen, Ankershamn og Pyramiden. Ytterst i fjorden, på sørsiden, ligger den nå automatiserte radiostasjon Isfjord radio.
Longyearbyen er Svalbards administrasjonssenter og ligger i Isfjordens sidefjord Adventfjorden. Stedet har 2 075 innbyggere (mars 2007) og er en av verdens nordligste bosetninger. De aller fleste innbyggerne er nordmenn, men nesten 40 nasjonaliteter er representert. Det er fri adgang til å bosette seg i Longyearbyen for borgere fra alle stater som har underskrevet Svalbardtraktaten.
Stedet ble opprettet i 1906 av John Munroe Longyear (1850–1922). Han var den største eieren i gruveselskapet Arctic Coal Company, med hovedkontor i Boston i USA. Gruvene og tettstedet ble i 1916 kjøpt av Store Norske Spitsbergen Kulkompani. Longyearbyen ble nedbrent og ødelagt av tyske styrker 8. september 1943 og gjenoppbygd etter andre verdenskrig.
Tidligere var Longyearbyen en gruvebosetning, men fra begynnelsen av 1990-tallet har samfunnet endret seg. Mens det før var flere gruver i drift rundt Longyearbyen, er det bare Gruve 7 som er i drift i dag. Gruve 7 produserer ca. 60 000 tonn kull, hvor halvparten går til Longyear Energiverk, landets eneste kullkraftverk. I dag er turisme, forskning og utdanning viktige næringsveier i tillegg til gruvedriften. Svalbard lufthavn, Longyear har flyforbindelse til fastlandet hele året.
I 2002 ble det innført lokalstyre i Longyearbyen, hvor det folkevalgte organet Longyearbyen lokalstyre blant annet fikk ansvaret for infrastruktur, samfunns- og arealplanlegging og barnehagene.
Det første samfunnet på Svalbard ble etablert i Grønfjorden under navnet Green Harbour, eller Ankershamn. Her var det fangststasjon fra 1905 og postkontor fra 1908. Da i tillegg Telegrafvesenet anla den første norske radiostasjonen her i 1911, ble stedet det reelle senteret på Svalbard. Spitsbergen radio dekket hele Ishavet og var en forutsetning for Norges krav på øygruppen. Etter signeringen av Svalbardtraktaten i 1925 ble det installert norsk sysselmann i Green Harbour.
I 1929 flyttet både sysselmannen og telegrafstasjonen inn til Longyearbyen, man kan fortsatt se restene etter fjellantennen på Skjæringa. Men allerede i 1930 ble Isfjord radio etablert ytterst i Isfjorden, denne ytre plasseringen lå nærmere skipstrafikken og det var et sovjetisk ønske om bedre støtte for skipstrafikken fra fjordmunningen og inn til de sovjetiske gruvesamfunnene.
Barentsburg er en gruveby med cirka 500 innbyggere (2007), nesten utelukkende russere og ukrainere. Barentsburg ligger vest for Grønfjorden om lag 40 kilometer fra Longyearbyen i luftlinje, og nås enten med snøscooter om vinteren eller med båt i den isfrie perioden. Stedet kan naturlig nok også nås med helikopter, og det er en mindre landingsplass på Heerodden like utenfor byen. Byen har hotell, forsamlingslokale, museum, idrettshall med svømmebasseng og annen bebyggelse. Innbyggerne er til stor del selvforsynte med grønnsaker fra eget drivhus, og man har også eget fjøs. Det er norsk postkontor på hotellet.
Den klart dominerende arbeidsgiveren er det russiske gruveselskapet Trust Arktikugol. Barentsburg ble hardt rammet etter flyulykken på Operafjellet i 1996, hvor alle passasjerene omkom.
Isfjord radio er en radiostasjon på Kapp Linné som ligger ytterst på sørsiden av Isfjorden. Stasjonen er i dag automatisert og fjernstyrt fra Bodø radio. Byggene som tilhørte radiostasjonen blir om vinteren benyttet til overnatting for turister. Om sommeren er byggene for det meste ikke i bruk, bortsett fra enkelte mastergradskurs i regi av Universitetssenteret på Svalbard. Stasjonen får strøm fra et dieseldrevet generator.
Isfjord radio ble opprettet før andre verdenskrig etter forespørsel fra Sovjetunionen, på grunn av de vanskelige is- og værforholdene som kunne skape problemer for skipsfarten til gruvebyene i Isfjorden. Et sovjetisk skipsforlis var den utslagsgivende årsaken og en bemannet radiostasjon med et fyrtårn var på plass i 1930-årene. Da Svalbard ble evakuert i 1941 ble byggene revet eller brent. Rett etter at krigen var over ble radiostasjonen gjenoppbygd på samme plass som før. I 1957 – 58 ble stasjonen utvidet med et nytt hovedbygg og et nytt generatorrom. Isfjord radio eies i dag av Store Norske Spitsbergen Kulkompani.
Grumantbyen er en fraflyttet sovjetrussisk bosetning som ble forlatt 1961–62. Stedet ligger like sørvest for Longyearbyen og nordøst for Colesdalen. «Grumant» var et pomorsk toponym som tidligere var brukt om hele Svalbard, og som kan være en forvanskning av «Grønland».
Liste over Bahamas’ generalguvernører
Liste over Bahamas' generalguvernører inneholder alle generalguvernørene av Bahamas fra embedet ble opprettet 1. august 1973.
Isfjorden (Svalbard)
Bosetninger
Over Grumantbyen ligger fjellene Grønberget og Lindströmfjellet.
Moskushamn er en tidligere gruveby i Adventfjorden, på motsatt side av fjorden av Longyearbyen. Gruvebyen ble etablert i 1917, og gruveinngangen ligger 582 moh. Etter 1921 har det kun vært periodisk gruvedrift; siste driftsår var i 1940. Kullgruvedriften på nordsiden av Adventfjorden startet i Advent City i 1905. Kullet hadde dårlig kvalitet, og driften ble etter kort tid innstilt. I 1917 flyttet Fredrik Hiorth og selskapet De Norske Kulfelter Spitsbergen deler av anlegget lengre inn i fjorden til det som ble Hiorthhamn. Byen ligger nede ved fjorden, ved foten av Hiortfjellet (786 moh). Gruveinnslaget ligger 582 moh og går under navnet Sneheim.
Mathieu Orfila
Mathieu Joseph Bonaventure Orfila (på katalansk Mateu Josep Bonaventura Orfila i Rotger, født 24. april 1787, død 12. mars 1853) var en spanskfødt  fransk toksikolog og kjemiker som grunnla vitenskapen toksikologi.
Historie
Orfila ble født i Mahón på Menorca, Spania. Han var sønn av en kjøpmann. Han ville først følge farens fotspor og dra til sjøs for å livnære seg, men en sjøreise som femtenåring til Sardinia, Sicilla og Egypt var ikke bra nok.
Han begynte så med medisinstudier ved universitetene i Valencia og Barcelona. Der gjorde han suksess, og myndighetene i Barcelona ga ham derfor et stipend slik at han kunne fortsette studiene i Madrid og Paris før de planla å utnevne ham til professor.
M10 Wolverine
M10 Wolverine var en amerikansk tung panserjager under andre verdenskrig. Den var lett å kjenne igjen på det spesielle tårnet. Den var ikke amfibisk, og bygget på et M4 Sherman chassis. Den hadde kanon som kunne måle seg med de andre stridsvognenes under andre verdenskrig.
Isfjorden (Svalbard)
Bosetninger
Etter Ny-Ålesund er det Moskushamn som har den største ansamlingen av fredede kulturminner på Svalbard.
Pyramiden ble grunnlagt av svenske interesser i 1910, solgt til det sovjetiske, senere russiske, gruveselskapet Trust Arktikugol i 1927. Pyramiden har sitt navn fra det pyramideformede fjellet som ligger like ved og ligger i sidefjorden Billefjorden. Bosetningen hadde på det meste over 1000 innbyggere. Trust Arktikugol stengte i april 1998 kullgruvedriften i Pyramiden etter 53 års kontinuerlig drift. Siden vinteren 1998/99 har Pyramiden vært avfolket.
Det er ingen restriksjoner når det gjelder å besøke Pyramiden, men besøkende kan ikke gå inn i noen av bygningene uten tillatelse. Longyearbyen ligger omtrent 50 km lengre sør, og Ny-Ålesund 100 km mot vest.
Marin flora og fauna
Tilførselen av ferskvann påvirker hvilke arter som overlever i hver fjord. Tilsiget fra elver gjør vannet ekstra lite saltholdig nær utløpene, og i forskjellige dybdelag lengre utover fjordene. Sedimentene i elvevannet reduserer også sikten og lystilfanget nedover i vannsøylen. Det er rikest marint plante- og dyreliv i tidevannssoner. I tidsvannsbeltene livnærer ulike sjø- og vadefugler seg på det tallrike lille skjelldyret Onisimus litoralis. Det er mulig å treffe på alke, lundefugl, polarlomvi, teist, polarmåke, ismåke og en rekke andre fuglearter.
I fjordområder med lite elvetilsig av sedimenter og ferskvann, trives de større marine dyrene godt, såsom kvithval, vågehval, ringsel, storkobbe, og sjeldnere også hvalross. Andre sjeldne gjester er grønlandshval.
De fleste av Svalbards 100 arter av fisk kan påtreffes i Isfjorden. Mest vanlig i indre fjorder er den lille ål-liknende hornkvabbe-slektningen rundhalet langebarn (Anisarchus medius), som lever i fjordbunnens sedimenter, og små medlemmer av ulkefamilien (Cottidae) – såsom slektene Icelus, Triglops og Myoxocephalus, og da spesielt artene arktisk knurrulke (Triglops pingelli), tiskjegg (Agonus decagonus), vanlig ulke (Myoxocephalus scorpius) og tornulke (Icelus bicornis). Viktigst for sjøfugl og sel er kanskje polartorsken (Boreogadus saida), som er forbundet med is og tidvis danner stimer.
Oppvarming av Atlanterhavet har bragt mer sørlige arter nordover til Svalbard siden omkring 2002, inkludert torsk (Gadus morhua), flyndrer, hyse, lyr, lodde og sild. Torsk, hyse, sild og lodde er nye arter og de to sistnevnte konkurrerer med polartorsken om den samme maten, nemlig krepsdyrene raudåte og ishavsåte. Laks er tatt flere ganger, og i 2013 var det mye makrell i Isfjorden. Områdets største fisk er håkjerring som kan veie 700 kg, men denne påtreffes mest ytterst i Isfjorden og er sjelden i de indre fjordene. Det er også forekomster av rognkjeks (Eumicrotremus spinosus).
Enkle organismer
Autotrofe organismer omdanner sollysets fotoner og inorganiske næringsstoffer til energi og organisk materiale, gjennom fotosyntesen. Denne primærproduksjonen er stor i de indre fjordene, med eksempelvis 4 - 180 gram organisk karbon produsert per kvadratmeter opplyst overflate i Adventfjorden. Straks sola vender tilbake i april begynner havisen og snøen å smelte, og tilføre mildere ferskvann til havet. Fjordene blir grønne og lukter «fisk» på grunn av framveksten av sympagiske alger som lever under havisen, og en-cellede autotrofe diatomer på mellom 0,005 mm og 0,5 mm - som lever inne i et glassaktig skall og produserer illeluktende lipider. Etter alger blomstrer raskt mengden zooplankton opp, hvor Cirripedia nauplii er helt dominerende i vårmånedene. Men de sympagiske algene er enestående ved å blomstre under isen, og kan slik starte livssyklusen inntil to måneder før planteplankton. Algene gir derfor rom for tidlig beiting fra ishavsåte og andre hoppekreps som i sin tur gir føde for fisk.
Ettersom næringsstoffene uttømmes utover sommeren, faller primærproduksjonen til ti prosent av toppnivået i april. Om sommeren smelter isbreene i dalene og brevannet fører med seg store mengder mineraler til fjordene, noe som reduserer mengden biologisk liv betraktelig, også på havbunnen. Spesielt ser dette ut til å dette ut over forekomstene av hoppekreps av ordenen Harpacticoida. Utover høsten reduseres både elveføringen og turbulensen i sedimentene, og vannmassene faller mere til ro ved fjordbunnene. Derfor stiger mengden biologisk materiale igjen flere steder, og i november er mengden ofte større enn i sommermånedene. Produksjonen av marint liv, særlig enkle mikroorganismer, er altså størst om våren og avtar raskt om sommeren, og er meget lav om vinteren. Dersom vinteren er isfri, vil derimot den biologiske primærproduksjonen være større i pelagiske vannmasser.