cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Becici
Becici ligger langs stranden med relativt bratte, lite skogvokste fjell i bakgrunnen. Befolkningen har montenegrinsk majoritet, men mange russere bosetter seg i området i takt med utbyggingen av herskapsvillaer og turisme.
Hotel Splendid i Becici er russisk og det mest fornemme i Montenegro. Scener til James Bond-filmen Casino Royale ble spilt inn på hotellet.
Harzreisen
Heine og en del andre yngre litterater reagerte på de reaksjonære tendensene med å danne den litterære bevegelsen Das junge Deutschland. Harzreisen kan ses på som et eksempel på den formen for kritikk av restaurasjonen som kom fra Das junge Deutschland.
Harzreisen åpner med et frontalangrep på det akademiske miljøet i universitetsbyen Göttingen, og både professorer, studentforeninger og byens borgere får gjennomgå. Ifølge Heine er Göttingen en nokså ubetydelig by med altfor store tanker om seg sjøl. Innledninga demonstrerer tydelig Heines mesterskap som ironiker. Harzreisen viser i det hele tatt en ny og moderne tvetydighet i litteraturen, der forfatteren veksler mellom ironiske utfall mot fenomener i sin tids offentlighet og dypfølte uttrykk for ekte naturglede, enten det er elva Ilse som renner i stryk nedover lia, eller det er et vakkert pikeansikt som han ser i et vindu. Lovprisninga av naturen og kvinnen er gjentatte ganger innfelt i prosafortellinga i form av enkle dikt.
I Clausthal blir han vist rundt i gruvene «Dorothea» og «Karolina» av en gruvearbeider. Synet av en gammel kone avføder refleksjoner om hvordan enkle menneskers rolige liv og deres fortrolighet med tingene rundt seg har utgjort den rette grobunnen for de eventyra som Heine kjente fra Brødrene Grimms samlinger. I Goslar har han en drøm som gir opphav til refleksjoner over forholdet mellom fornuft og følelser. I drømmen dukker en avdød kjenning opp i form av et spøkelse. Spøkelset er en bokhandler i Berlin som i levende live representerte den absolutte fornuftsdyrking. Spøkelset prøver nå å overbevise han om at spøkelser bare er et sansebedrag.
På Brocken-hytta samles en broket forsamling av patriotiske studenter fra Halle og enkelte natursvermere. Det ender i et gedigent fyllekalas utover kvelden og natta. Det blir drukket dus og deklamert vers av tyske romantiske diktere. Mens de andre sover ut rusen, får Heine anledning til å betrakte den vidunderlige soloppgangen på Brocken. Den videre ferden mot Elbingerode og Rübeland domineres av naturinntrykk, og er i det hele holdt i en mindre sarkastisk og mer oppriktig tone.
Poppe
Poppe er et etternavn innført fra Tyskland til Norge og Kongsberg første gang på 1700-tallet med Fredrik Wilhelm Poppe (f. 13. april 1723 d. 10. juli 1769), som var Bergmester ved Kongsberg Sølvverk.
Mentawaiøyene
Mentawaiøyene er en øygruppe utenfor vestkysten av Sumatra på Indonesia. Den største av de fire øyene i gruppen er Siberut (4030 km). De andre øyene Sipura, Nord-Pagai (Pagai Utara) og Sør-Pagai (Pagai Selatan). Øyene ligger parallelt til Sumatras kyst ca. 150 km ute i Indiahavet. Havstykket imellom heter Mentawaistredet.
Mentawaiøyene er del av provinsen Sumatera Barat (Vest-Sumatra). De er blitt populære reisemål blant surfere.
Den 26. desember 2004 ble øyene rystet av en det sterke undersjøiske jordskjelv som hadde sitt episenter ikke langt unna, og ble også rammet av en tsunami utløst av skjelvet. (Se Jordskjelvet i Indiahavet 2004). Forskyvningene i jordskorpen skal ha hevet øyene inntil to meter.
Melland
Melland er et sted som ligger på Skardsøya i Aure kommune. Melland gård er nevnt fra før 1500-tallet, og var delvis krongods i eie av proster og kjøpmenn frem til 1700-tallet. På Vetta-heia mellom Melland og Skipnes har en av vardene som Håkon den gode lot bygge stått. I 1855 bodde det 33 mennesker på Melland.
Ikke langt unna Melland så finner man kystfortet Støttepunkt Melland som tyskerne oppførte i 1944.
På Melland finner du også Melland naturreservat og Mellandsvågen naturreservat som begge er vernet etter naturvernloven.
Richard Steere
Richard Clarke Steere (født 5. mars 1909 i Kansas City, død 17. mars 2001) var en amerikansk fekter som deltok i de olympiske leker 1932 i Los Angeles.
Steere vant en olympisk bronsemedalje i fekting under Sommer-OL 1932 i Los Angeles. Han var med på det amerikanske laget som kom på tredjeplass i lagkonkurransen i florett bak Frankrike og Italia. De andre på laget var George Calnan, Joseph Levis, Frank Righeimer, Hugh Allesandroni og Dernell Every.
Hugh Alessandroni
Hugh Vincenzo Alessandroni (født 15. januar 1908 i New York City, død 31. mars 1989) var en amerikansk fekter som deltok i de olympiske leker 1932 i Los Angeles og 1936 i Berlin.
Alessandroni vant en olympisk bronsemedalje i fekting under Sommer-OL 1932 i Los Angeles. Han var med på det amerikanske laget som kom på tredjeplass i lagkonkurransen i florett bak Frankrike og Italia. De andre på laget var George Calnan, Joseph Levis, Frank Righeimer, Richard Steere og Dernell Every.
Bitterblåfjær
Bitterblåfjær (Polygala amarella) er en blomst. Den har blomstringstid i juli–juni.
Gunnar Oxaal
Gunnar Jens Brandt Oxaal (født 26. desember 1918, død 23. mai 1960) var en norsk journalist og forfatter.
Oxaal var redaksjonssekretær i Teknisk Ukeblad i årene 1946–1958. Han var med å starte Norsk Interplanetarisk Selskap (dagens Norsk Astronautisk Forening) i 1951 sammen med Erik Bergaust og Thorstein Thelle.
Sammen med Olaf Coucheron, Alf Prøysen, Aimée Sommerfelt, Jo Tenfjord og Dagny Wennesland var han i 1959 redaktør for det populære 10-binds barnebokverket Mitt skattkammer.
Dagfinn Mannsåker
Dagfinn Mannsåker (født 30. juni 1916, død 16. juli 1994) var en norsk historiker og riksarkivar.
Dagfinn Mannsåker ble født i Ullensvang, der faren Jon Mannsåker var prest og skolestyrer på Hardanger Folkehøgskule. Han var bror til politikeren Bergfrid Fjose, filologen Jørund Mannsåker og presten Inge Mannsåker. Mannsåker hadde barneårene sine i Ullensvang, men fra 1928 bodde familien på Voss og i 1933 flyttet de til Oslo, der Mannsåker tok artium og studerte.
Etter aksjonen mot studentene ved Universitetet i Oslo under okkupasjonen flyktet han til Sverige i 1944. Samme år tok han hovedfag med oppgaven Jacob Aall: Liv og gjerning før 1814. Sin embedseksamen avla han i Lund i Sverige. Han tok doktorgraden i 1955 med avhandlingen ''Det norske presteskapet i det nittande hundreåret. Sosialhistoriske studiar.'' Mannsåker var lektor i den høyere skole 1954–1959, universitetslektor i historie ved Universitetet i Oslo 1959–1965 og riksarkivar 1965–1982. Han var redaktør for Historisk Tidsskrift 1955–1970, formann for Den norske historiske forening 1966–1972, styreformann i Norsk historisk kjeldeskriftråd 1966–1978, medlem av Riksbiblioteksrådet 1975–1984, Rådet for taushetsplikt og forskning 1975–1984 og i Det Norske Videnskaps-Akademi fra 1963. Mannsåker var medarbeider i flere tidsskrift, i Norsk biografisk leksikon og i Norsk Allkunnebok.
Mannsåker var en aktiv tilhenger og bruker av nynorsk. Han var i årene 1958–1961 formann i Bærum mållag, og i 1960–1964 leiar i Kringkastingsringen. Han var også aktiv avholdsmann, og var formann i Norges Studerende Ungdoms Avholdsforbund 1938–1945.
Mannsåker studerte cello under Trygve Lindeman ved Musikkonservatoriet i Oslo, og spilte i flere amatørorkestre: Ungdomsorkesteret i Norsk rikskringkasting, Studentorkesteret i Oslo og Bærum Orkesterforening. Han ble i 1972 utpekt til leder av interimsstyret for Norges musikkhøgskole i Oslo, og etter at høgskolen startet opp i 1973 fortsatte han som styreformann til 1982.
Dagfinn Mannsåkers bidro også til å få bygget nytt riksarkiv. Da han tiltrådte stillingen som riksarkivar i 1965, holdt arkivet til i den gamle bygningen til Norges Bank på Bankplassen ved Akershus festning, nå Arkitekturmuseet. Bygningen var for liten og ga dårlig plass og sikkerhet for arkivmagasinene. Det hadde i flere tiår versert ulike byggeplaner. Mannsåker ledet arbeidet med å finne ny tomteplassering, og med å få bygget en tidsmessig bygning med sikre arkivmagasiner. Den nye bygningen til Riksarkivet sto ferdig på Kringsjå ved Sognsvann stasjon i Oslo i 1978.
Som riksarkivar engasjerte Mannsåker seg også internasjonalt, og var i flere år visepresident i det internasjonale arkivrådet.
For sine fortjenester i norsk kulturliv ble Mannsåker i 1983 utmerket med St. Olavs Orden av 1. klasse.
Mørketid (album)
Mørketid er et musikkalbum utgitt av Tungtvann i 2002.
Nias
Nias er en øy utenfor vestkysten av Sumatra i Indonesia. Den er et velkjent mål for surfere. Den er del av provinsen Nord-Sumatra.
Dette er en av de få øyene i Indonesia som har overveiende kristen befolkning. Over halvparten av innbyggerne er protestanter.
Livåt, (Too Far Gone 15 År)
Livåt er et samlealbum og konsertalbum av den norske countryrockegruppa Too Far Gone. Sammen med CD-plata følger også en DVD.
Bill Nighy
William Francis Nighy (født 12. desember 1949) er en britisk skuespiller. Han er kjent for sine roller i Still Crazy og Love Actually.
Nighy er født og oppvokst i Caterham, Surrey i England der faren drev et bilverksted og moren var sykepleier. På skolen utmerket han seg i engelsk og engelsk litteratur, og var en stor beundrer av Ernest Hemingway. Han ønsket å bli journalist, men hadde ikke gode nok karakterer til utdanningen. Han fikk derimot jobb som bud i Field Magazine. Etter dette dro han til Paris for å skrive sin store roman, men kom ikke lenger enn til tittelen. Da han gikk tom for penger, ble han sendt hjem til England av den britiske ambassaden. Da han kom hjem, foreslo en venninne at han kunne prøve seg som skuespiller. Han begynte dermed på Guildford School of Acting, og har etter dette arbeidet som skuespiller innen teater, radio, fjernsyn og film.
Filmkarrieren begynte i 1976, men det er først med roller i Still Crazy i 1998 og Love Actually i 2002 at han har fått et større publikum
Han bor sammen med Diana Quick, som han fikk datteren Mary sammen med i 1984. De har vært sammen lenge, men Diana vil ikke gifte seg selv om Bill har fridd. Han kaller seg imidlertid gift, siden han synes det sparer han for en masse bortforklaringer. Datteren går i sin fars fotspor, og har allerede hatt sine første roller etter skuespillerutdannelsen.
Hallermoen skole
Hallermoen skole er en barneskole på Konnerud i Drammen med ca. 500 elever. Skolebygningen som er laget av tre, ble bygget i 1974.
Rødøyeugle
Rødøyeugle (Ptilopsis granti) er en ugle i slekten Ptilopsis. Den er nært beslektet med hvitfjesuglen som lever nord for Ekvator, og ble tidligere regnet som en underart av denne.
Beskrivelse
Rødøyeugle er en temmelig liten ugle, den er mellom 22 og 28 centimeter lang og veier mellom 185 og 220 gram. Den er grå med mørke striper på oversiden, og buken er hvitaktig med striper. Ryggen er mørkere enn hos hvitfjesuglen, og stripene på buken er tydeligere. Den har hvite flekker på fjærene ved vingeroten. Ansiktet er hvitt med en sort kant, og sort rundt de store, oransje øynene. Hodet har to korte øredusker med sorte tupper. Ungfugler har grålige ansikter.
Rødøyeuglen har en boblende tutelyd som skiller den fra hvitfjesuglen.
Habitat og utbredelse
Rødøyeugle lever fra Gabon og østover til sørlige Kenya, og sørover til Namibia og de nordlige delene av Sør-Afrika. Den lever på savanne og i tørre skogsområder.
Levevis
Den sees vanligvis alene eller i par. Den jakter for det meste på store insekter, men også små pattedyr, fugler og krypdyr er på menyen.
Reiret legges som regel i det forlatte redet etter en annen fugl. Det er to eller tre egg per kull, og de klekkes etter ca. 30 dager. Ungene forlater reiret etter omtrent en måned.
Steinkirka (skulptur)
Steinkirka eller Steinhuset er én av skulpturene som er en del av Skulpturlandskap Nordland. Steinkirka er skapt av den danske kunstneren Bjørn Nørgaard og er plassert ytterst på Evenestangen ved Ofotfjorden i Evenes kommune. Skulpturen er av granitt fra Lødingen og har en høyde på 550 cm. Skulpturen ble satt opp i 1995. Skulpturen ble opprinnelig kalt steinhuset av kunstneren, men ble på folkemunne kalt steinkirka, fram til 2012 da kunstneren etter forespørsel fra kommunen aksepterte å endre navnet til steinkirka.
Skulpturen tar sitt utgangspunkt i kirke- og tempelarkitektur, og har en likhet med norske stavkirker. Den er plassert på tradisjonelt kirkelig vis fra øst mot vest. Betrakteren kan gå fysisk inn i det beskyttende rommet som skulpturen skaper med sine steinvegger. Dens indre vegger er dekket med tegninger, der figurene i sør symboliserer dem som bor i huset, mens figurene i nord symboliserer hjemløse, urolige sjeler.
Idrettslag
Idrettslag er en organisasjon som tilrettelegger for idrettsaktivitet. Idrettsklubb, idrettsforening og sportsklubb er andre begrep som nyttes for denne typen idrettsorganisasjoner. Et idrettslag er oftest knyttet til et mindre geografisk område, gjerne sentrert rundt en skole med idrettshall eller et idrettsanlegg.
Til ulike tider har krav om effektivisering i mange idrettskommuner medført sammenslåinger av, eller samarbeid mellom flere klubber i såkalte overbygningsklubber, allianseklubber eller paraplyklubber. Klubbene bak en slik sammenslåing blir gjerne kalt moderklubb. Et eksempel er friidrettsklubben Gloppen Friidrettslag.
Vanlige forkortelser
Vanlige forkortelser for ulike idrettslag:
Odd Solumsmoen
Han tok artium i 1939, arbeidet først som bankbud, og var fra 1946 ansatt ved Hamar ligningskontor, en stilling han hadde til han ble pensjonist. Ved siden av jobben var han fast litteraturkritiker i Arbeiderbladet fra 1950- til 1980-årene. Hans litteraturkritiske virksomhet omfatter også bøker om Cora Sandel (1957) og Kristofer Uppdal (1959), samt essaysamlingen Bokormens forsvarstale (1977).
Han debuterte som skjønnlitterær forfatter med novellesamlingen Barn i søndagsskolen i 1943, og skrev siden én roman, to novellesamlinger, én diktsamling og et skuespill.
Solumsmoen ble statsstipendiat i 1982 for å arbeide med Emil Boysons forfatterskap. Han var i flere år medlem av Den norske Forfatterforenings litterære råd.
Thomas Pynchon
Thomas Pynchon (født 8. mai 1937 i Glen Cove på Long Island i delstaten New York) er en amerikansk forfatter. Han regnes for å være en av etterkrigstidens viktigste forfattere, skarp og vittig som kritiker og kjenner av amerikansk kultur.
Liv og virke
Pynchon regnes av mange lesere og kritikere som en av de beste amerikanske samtids­forfatterne. Hans skjønnlitterære produksjon og sakprosa spenner over et bredt spekter av emner, temaer og stiler, som historie, vitenskap og matematikk.
Pynchon er også kjent for å unngå offentlighetens lys. Det finnes svært få publiserte bilder av ham, han gir ikke intervjuer og ryktene om hans oppholdssted og identitet har svirret siden 1960-årene. Forordet til Slow Learner er det eneste stedet Pynchon snakker om seg selv og sin egen litterære produksjon. I 2004 og 2006 bidro han imidlertid med stemmen sin egen figur (med hodet dekket av en bærepose) i den satiriske tegnefilm­serien The Simpsons. Dette er den eneste gangen Pynchons stemme har blitt spilt i media.
Bibliografi
Pynchons romaner og kortromaner:
Jannik Lindbæk
Jannik Lindbæk (født 23. mars 1939) er en norsk forretningsmann. Lindbæk studerte ved Norges Handelshøyskole og var ferdig utdannet som siviløkonom i 1961. Etter fullførte studier fikk han et Fulbrightstipendium og studerte videre ved University of Kansas. Begynte i Vesta i 1962, og var viseadministrerende direktør i Vesta da han i 1975 gikk til Storebrand Idun. Administrerende direktør i Storebrand Idun, senere Storebrand Norden, til 1985. Fra 1986 leder for Den nordiske investeringsbanken i Helsingfors til 1994.
Fra 1994 til 1998 var han CEO for International Finance Corporation.
I 1999 kom Lindbæk hjem til Norge og etablerte seg som konsulent, og var i påfølgende år styreleder og styremedlem i Transparency International Norge, Gaz de France, Saga Petroleum, Wikborg Management, A.L Industrier, Anders Wilhelmsen gruppen, DnB, Statoil, Kristian Gerhard Jebsen Skipsrederi, Gearbulk, Valiant, Ithacha Energy, Festspillene i Bergen, PLAN Norge, Aktiv mot Kreft, Dronning Sonjas Musikkonkurranse og The Menuhin Competition.
Han er bror av skuespilleren Peter Lindbæk, og nevø av Lise Lindbæk. Han er ridder av 1. klasse av St. Olavs orden.
Vicky Vette
Vicky Vette (født 1965 i Stavanger) er en norskfødt canadisk pornoskuespiller og nakenmodell. Hun kalles tidvis Vicky the Viking Vixen, noe som henviser til hennes nordiske bakgrunn og utseende.
I interjuvet «Vikingkvinnen Vicky Vette» i Vi Menn i 2007 kom det frem at Vette er født i Stavanger. Sammen med sin mor og stefar flyttet hun til Canada da hun var seks år gammel, og deretter til USA i en alder av 32.
Før hun begynte i pornobransjen var hun blant annet regnskapsfører og sekretær, og jobbet sammen med sin ektemann. Oppmuntret av ektemannen begynte hun som nakenmodell, og begynte deretter med pornografi.
Vette har vært med i over 100 filmer og en rekke voksenblader.
Monsignore
Monsignore («min herre», forkortes Msgr. eller Mgr.) er en tittel/tiltaleform i den romersk-katolske kirke, normalt overfor erkebiskoper og biskoper. Den kan gis som hederstittel til prester som fyller spesielle embeter, eller som på en eller annen måte har utmerket seg i sitt virke. Det finnes tre grader; apostolisk protonotar, pavelig æresprelat og pavelig æreskapellan. Det er paven som utnevner, normalt etter anbefaling fra den stedlige biskop. Bare sekularprester kan få slike titler, de kan ikke gis til ordensprester.
7. januar 2014 ble det bekreftet at tittelen ikke lenger skulle gis ut til sekularprester under 65 år, og at kategoriene «apostolisk protonotar» (to grader) og «pavelig æresprelat» faller bort og at kun den siste kategorien beholdes som «pavelig kapellan».
Rund um den Finanzplatz Eschborn-Frankfurt
Rund um den Finanzplatz Eschborn-Frankfurt (i 2009 Eschborn-Frankfurt City Loop, t.o.m. 2008 kjent som Rund um den Henninger-Turm, av og til kalt Frankfurt Grand Prix) er et klassisk sykkelritt som arrangeres i Frankfurt am Main 1. mai, med start og målgang utenfor Henninger-Turm, en stor kornsilo som tilhører bryggeriet Henninger som også sponset rittet. Rittet foregår på en komplisert rute i Taunus-fjellene vest for byen, med en stigning på rundt 1500 høydemeter. Den bratteste stigningen Mammolshain har en stigningsprosent på 26% og kjøres to ganger. Rittet avsluttes med tre runder på 4.5 kilometer i sentrum av Frankfurt.
Fra 2017 inngår det i UCI WorldTour-kalenderen.
Girlschool
Girlschool er et engelsk heavy metal-band som ble stiftet i London i 1978 av bassist Enid Williams og gitarist Kim McAuliffe, som hadde spilt sammen siden 1975 i Painted Lady. De fikk med seg trommeslager Denise Dufort og ytterligere en gitarist, Kelly Johnson. Deres første singel, «Take it all Away», kom ut samme år og albumdebuten Demolition i 1980 etter turnéer sammen med Motörhead i Storbritannia og Ted Nugent i Europa for øvrig. Bandet har bare hatt kvinnelige medlemmer.
Girlschool har hatt en varig, tett forbindelse med Motörhead og ga i 1981 ut EP'en St. Valentine's Day Massacre sammen med dem. Samarbeidsprosjektet hadde navnet Headgirl. De fremførte en cover av «Please Don't Touch» av Johnny Kidd & the Pirates sammen og gjorde coverversjoner av hverandres låter «Bomber» (opprinnelig Motörhead) og «Emergency» (opprinnelig Girlschool).
Kelly Johnson (født 20. juni 1958) døde av kreft 15. juli 2007.
Norges Korforbund
Norges Korforbund er en interesseorganisasjon for kor i Norge, og deres formål er gi korsangen mulighet for større utbredelse og høyere kvalitet samt å styrke mangfold, innovasjon og tradisjon innenfor kormusikk.
Norges Korforbunds landsmøte har vedtatt følgende mål for organisasjonen:
Norges Korforbund er en av de største organisasjonene innenfor det frivillige kulturliv i Norge, og en av Nord-Europas største kororganisasjoner. De har 30 000 enkeltmedlemmer fordelt på om lag 1000 kor og vokalgrupper. I tillegg kommer over 800 registrerte dirigenter. Norges Korforbund er organisert med hovedkontor i Oslo, samt distriktskontor i Sandefjord, Bergen, Trondheim, Levanger og Narvik. De har 23 distriktsledd fra Finnmark i nord til Sørlandet i sør.
Se deres omfattende aktivitetsplan på kor.no på de eksterne lenkene nederst.
Norges Korforbund administrerer tilskuddsordningen Aktivitetsmidler for kor, som er delt i to ulike ordninger: Konsertstøtte og Produksjons- og driftsstøtte for kor på høyt nivå. Tildelinger gjøres til alle kor uavhengig av medlemskap i organisasjon, og tildelingen er på 10,6 millioner (2018-tall).
Lagasj
Ruinene av Lagasj ble undersøkt i årene 1877–1900, og arkeologiske utgravninger har blant annet avdekket et tempel til den nevnte guden Ninurta, og et annet for gudinnen Inanna. Lagasj var en betydningsfull bystat og var sete for flere tidlige kongedynastier. Etter at det akkadiske imperium hadde gått til grunne, opplevde byen en storhetstid hvor kong Gudea var en framstående figur.
Historie
Fra inskripsjoner som er funnet ved Girsu, som Girsu-sylinderne, synes det som om Lagasj var en betydningsfull by i Sumer på slutten av 2000-tallet f.Kr. Den var på denne tiden styrt av uavhengige konger, Ur-Nanshe (2300-tallet f.Kr.) og hans etterfølgere, og som var engasjert i en strid med elamittene i øst og kongene av «Kienĝir» og Kisj i nord. En del av de tidligere verkene fra før den akkadiske erobringen er også av stor interesse, i særdeleshet Eannatums Gribbestele og Entemenas store sølvvase dekorert med Ninurtas hellige dyr Anzu: en ørn med løvehode og med vingene utstrakt, griper om en løve i hver klo. Med den akkadiske erobringen av Lagasj mistet byen sin uavhengighet, dens hersker, eller ensi, ble en vasall av Sargon av Akkad og hans etterfølgere, men Lagasj fortsatte å være by med stor betydning, og framfor alt, et senter med kunstnerisk utvikling.
Etter at Sargons rike falt sammen, fikk Lagasj igjen en blomstringsperiode under sine uavhengige konger (ensis), Ur-Bau og Gudea, og hadde en omfattende handel med fjerne riker. I henhold til hans egen nedtegnelse brakte Gudea sedertre fra Amanusfjellene i Anatolia og Libanonfjellene i Syria, mineralet dioritt fra østlige Arabia, kobber og gull fra sentrale og sørlige Arabia, mens hans hærstyrker var opptatt i krig med Elam i øst. Hans periode hadde særlig kunstnerisk aktivitet. Vi har en rimelig god forestilling om hvordan Gudea så ut ettersom han plasserte tallrike statuer av seg i en naturtro realisme i templene. Hele 27 statuer av Gudea har hittil blitt gjenfunnet. I Gudeas tid var hovedstaden til Lagasj faktisk i Girsu. Kongedømmet dekket et område som omtrentlig utgjorde 1600 km². Det besto av 17 større byer, 8 distriktshovedsteder, og tallrike landsbyer hvor rundt 40 er kjent ved navn. I henhold til en beregning var Lagasj den største byen i verden fra rundt 2075 til 2030 f.Kr.
Kort tid etter Gudeas styre var over ble Lagasj absorbert i Ur III-staten som en av dets fremste provinser. Det er en del informasjon om området fra den gammelbabylonske perioden. Etter dette synes det som byen hadde mistet sin betydning; i det miste vet vi ingenting mer om den før konstruksjonen av en festning under Selevkide-riket er nevnt da den synes å ha blitt en del av det hellenistiske kongedømmet Charakene.
Arkeologi
Lagesj er an av de største arkeologiske hauger (tell) i regionen, og måler omtrentlig 3 ganger 1,5 km. Beregninger av dens areal strekker seg fra 400 til 600 hektar. Stedet er delt av kanal eller elveleie som går diagonalt gjennom haugen eller høyden. Stedet ble først utgravd i seks uker av Robert Koldewey i 1887. Den ble inspisert under en undersøkelse av området av Thorkild Jacobsen og Fuad Safar i 1953, og de fant da de første bevisene for at stedet kunne identifiseres som Lagesj. Den betydeligste makten i regionen al-Hiba og Tello har blitt formelt identifisert som ŠIR.BUR.LA (Shirpurla).
Tell Al-Hiba ble undersøkt på nytt i fem sesonger med amerikanske utgravninger mellom 1968 og 1976 av en gruppe fra Metropolitan Museum of Art og Institute of Fine Arts of New York University. Gruppen ble ledet av Vaughn E. Crawford, og inkluderte også Donald P. Hansen og Robert D. Biggs. Hovedfokuset med utgravningen var tempelet Ibgal til Inanna og tempelet Bagara av Ningirsu, foruten også det tilknyttede administrative området. Gruppen kom tilbake 12 år senere i 1990 for en siste sesong med utgravninger, nå ledet av Donald P. Hansen. Arbeidet var hovedsakelig involvert i området som lå tilknyttet, blant annet et til da et ikke undersøkt tempel.
Ramanavami
Denne dagen markerer også slutten på den ni dager lange vårfestivalen (Vasanthothsavam), som starter med Ugadi.
Noen høydepunkter på denne dagen er:
Værnes-ulykken
Værnes-ulykken var en flyulykke som skjedde under innflyvning med Scandinavian Airlines System Flight 355 til Trondheim lufthavn, Værnes fra Bodø lufthavn den 23. februar 1987. Én person ble skadet i ulykken. Flyet, et Douglas DC-9-41 med kallenavn Gissur Viking, ble kondemnert etter ulykken.
Hendelsesforløp
SK355 var på vei fra Tromsø til Fornebu med mellomlandinger i Bodø og på Værnes.
Ramanavami
På denne dagen tar alle hinduister et tidlig morgenbad og går til det nærmeste tempelet til Rama, for å hedre ham. Noen faster også.
Værnes-ulykken
Hendelsesforløp
Under innflyging til Værnes fikk flygerne beskjed om å kontakte SAS-kontoret på Værnes. Kapteinen var kommet til punkt syv på sjekklisten for innflyging da han ble avbrutt. Etter en 23 sekunders samtale med SAS-kontoret, samt videreformidling av beskjeden til en flyvertinne, hadde kapteinen tilsynelatende glemt hvor han var i sjekklisten. Punkt ni på sjekklisten var armering av spoilerne. Når hjulene treffer bakken under landing, skal spoilere på oversiden av vingene («bremseklaffer», «ground spoilers», «lift dumper») automatisk sprette ut, slik at vingene mister løfteevnen.
Like før landing på rullebane 27 la andrepiloten merke til at håndtaket fortsatt stod i avposisjon, og utbrøt: «Spoilers!». Kapteinen grep instinktivt håndtaket, aktiverte spoilers, skjønte umiddelbart at han gjorde noe han ikke skulle ha gjort og deaktiverte dem igjen, med det resultat av at flyet falt 30 meter og traff bakken hardt, for så å sprette opp igjen i luften.
Landingen ble avbrutt og etterfulgt av et nytt forsøk ved at det fløy rundt Værnes og startet innflygingen igjen. Det andre landingsforsøket foregikk uten problemer, men rett etter landing ble det oppdaget store skader på flyet. Blant annet var motorene blitt vridd henholdsvis 15 og 30 grader, mens APU–enheten var trykket halvveis opp i halefinnen.
Etterspill
Etter ulykken innførte SAS regler som sa at SAS-kontorene ikke skulle kontakte fly i høyder lavere enn 10,000 fot.
Kapteinen ble tiltalt for uaktsomhet og ble først frikjent i herredsretten. Påtalemyndigheten anket, og Høyesterett fastslo at kapteinen hadde vært straffbart uaktsom. Det var dissens i Høyesterett om straffeutmålingen, to dommere mente kapteinen burde dømmes til fengsel, mens tre dommere gikk inn for utsettelse av straff, slik straffeloven gav adgang til.
Foretaksstraff ble innført i straffeloven i 1991 (kapittel 3a) som medførte at også foretak og ikke bare enkeltpersoner kan holdes strafferettslig ansvarlig.
Ko Phi Phi Don
Koh Phi Phi Don («koh» betyr «øy» på thai) er den største av Phi Phi-øyene i Thailand. Den er den eneste av øyene som er fast bebodd.
Ko Phi Phi Don er et populært reisemål for turister, spesielt yngre sådanne, herunder "back-packere". Tilreisende kommer med båt fra Krabi, Ao Nang eller Phuket som legger til ved havneanlegget på Ao Ton Sai som vender mot sør.
Den 26. desember 2004 ble øygruppen rammet av tsunamier utløst av en rekke undersjøiske jordskjelv langs en linje fra vest for Sumatra til Andamanene. (Se Jordskjelvet i Indiahavet 2004).
Dernell Every
Dernell Every (født 18. august 1906, død 11. september 1994) var en amerikansk fekter som deltok i de olympiske leker 1932 i Los Angeles og 1948 i London.
Every vant en olympisk bronsemedalje i fekting under Sommer-OL 1932 i Los Angeles. Han var med på det amerikanske laget som kom på tredjeplass i lagkonkurransen i florett bak Frankrike og Italia. De andre på laget var George Calnan, Joseph Levis, Frank Righeimer, Hugh Allesandroni og Richard Steere.
III: Folket bak nordavind
III: Folket bak nordavind er et musikkalbum utgitt av Tungtvann i 2004
Odd Brochmann
Odd Brochmann (født 21. desember 1909 i Kristiania, død 27. oktober 1992 i København) var en norsk arkitekt, professor, illustratør, forfatter, stilhistoriker og statsstipendiat.
Familie
Odd Brochmann var sønn av Diderik Brochmann, og bror av forfatteren og oversetteren Zinken Hopp.
Arkitektur
Odd Brochmann var utdannet arkitekt fra Norges tekniske høyskole (NTH) 1928–1934, og etablerte arkitektkontoret Karen & Odd Brochmann i Oslo i 1937, sammen med sin første kone Karen, f. Berner. De drev praksis sammen til 1965. I perioden 1939-1940 drev de praksisen fra Bergen, for øvrig holdt de til i Oslo. Et av byggverkene de tegnet sammen var Røde Kors' "åndssvakeanstalt" for barn og ungdom (Bakkebøanstalten), på Bakkebø utenfor Egersund. Et annet var Lunde barneskole i Skien. En del av skoleanlegget, det såkalte S-bygget, har som det første skolebygget fra 1950-tallet blitt fredet av riksantikvaren. I 1952 innledet de et samarbeid med arkitekt Dag Rognlien. De tre arkitektene drev praksisen sammen til 1965, da overtok Rognlien firmaet alene. Arbeidet omfattet borettslag og sosiale institusjoner.
==== Verker (utvalg) ==== Under og etter 2. verdenskrig deltok Odd Brochmann i Oslo Byes Vels store «boligundersøkelse», og var hovedansvarlig for publiseringen av bøker basert på disse undersøkelsene. Han var professor ved NTH 1956–57, og avviklet sin arkitektpraksis midt på 1960-tallet. Han bosatte seg deretter i København, hvor han arbeidet som skribent (blant annet i Politiken 1964–66) og som lærer ved Kunstakademiets arkitektskole.
Forfatterskap
Han laget noen hefter med morskapslesning i 1930-årene, skrev for studentrevyer, og illustrerte barnebøker av Heljar Mjøen og Einar Schibbye. Selv debuterte han med Barnas historiebok i 1942, som ble fulgt opp av Et eventyr om Norge i tekst og tegninger i to bind (1943–44) hvor søsteren Zinken Hopp skrev, og han tegnet. Av hans forfatterskap for barn er det i dag de to bøkene tilegnet datteren Marianne som huskes: Mariannes brev (1946) og Marianne på sykehus (1948) som huskes. Mariannes brev er historien om et brevs reise fra Marianne i Svolvær til Kristen i Trysil. Boken beskriver dermed postgangen i Norge på 1940-tallet. Oppfølgeren fra 1948 handler om da Svolvær-jenta Marianne ved et uhell svelget en brosje og måtte sendes til sykehuset i Stokmarknes for å opereres. Marianne på sykehus ble i 1948 belønnet med Kultur- og kirkedepartementets litteraturpris for barne- og ungdomslitteratur (3. premie). Marianne på sykehus ble også filmatisert i 1950, og filmen fikk samme tittel som boken. Begge bøkene om Marianne preges av en optimistisk framstilling av mulighetene i det moderne samfunnet. For barnebokforlaget til Åsmund S. Lærdal skrev og illustrerte han to bøker: Nonnene på Jomfruland : historien om Jomfruland, om nonnene som bodde der i gamle dager og om fyret på øya, som ble utgitt i 1947, og deretter maleboken Alle tiders malebok, Drakt parade for gutter og piker. I 1949 utga han barneboken Trekløveret, som er interessant ikke minst fordi teksten veksler mellom dansk, norsk og svensk. Dette avspeiler at boken har tre fortellerstemmer: den danske gutten Kaj, som forteller om sin reise til Norge; den norske piken Kari, som forteller om sitt besøk i Sverige; og den svenske gutten Göran, som forteller om sitt opphold i Danmark. Boken er illustrert av forfatteren.
Brochmanns sakprosa for voksne er «preget av en sterk vilje og en enestående pedagogisk evne til å gjøre stoffet levende og forståelig for allmennheten såvel som for fagfolk». Han arkitekturfaglige forfatterskap begynte med Hus i Norge : En første hjelp til forståelse av vår byggeskikk (1944) og kulminerte med det storslagne tobindsverket Bygget i Norge (1979–81, nyutgitt i 2003). Fra 1943 var han hovedansvarlig for utgivelsen av Oslo Byes Vels boligundersøkelser. Forfatterskapet innen stilhistorie og interiørestetikk begynte med Tiden, stilen og vi (1945), omfatter klassikeren En bok om stygt og pent som handler om tingenes form, vesen og innhold, og om det inntrykk de gjør på oss (1953), oppfølgeren Den nye bok om stygt og pent : Om tingenes vesen og innhold og om de inntrykk de gjør (1968) og artikler om «Fortidsmøbler og framtidsmøbler» (1959). En bok om stygt og pent er gjenutgitt flere ganger, og oversatt til svensk (1954), engelsk (1955), tysk (1956), nederlandsk (1958) og dansk.
Brochmann skrev også reiseskildringer og debattlitteratur om forholdet mellom arkitektur og samfunn.
Tegner og illustratør
Odd Brochmann var mye brukt som tegner og illustratør. I tillegg til hans egne bøker var søsteren Zinken Hopps bøker blant de mange bokutgivelsene han illustrerte. Nasjonalgalleriet viste i 1991 en utstilling av hans tegninger.
Utmerkelser og æresbevisninger
Arkitektkontoret Karen & Odd Brochmann ble tildelt følgende priser og utmerkelser: For boken Marianne på sykehus fikk Odd Brochmann 3. premie ved tildelingen av Kultur- og kirkedepartementets litteraturpris for barne- og ungdomslitteratur for bokutgivelser i 1948.
Han ble utnevnt til statsstipendiat i 1980, ble æresdoktor ved Chalmers tekniska högskola i 1981, og æresmedlem av Norske arkitekters landsforbund fra 1981. Han var ridder av St. Olavs Orden.
Halvard Grude Forfang
Halvard Grude Forfang (født 24. desember 1914 i Bærum, død 6. juli 1987 i Lillehammer) var en norsk skolemann, kjent som rektor ved Nansenskolen i mer enn 20 år.
Han vokste opp i et kulturrikt borgerhjem i Bærum, preget av målsak og folkeviseleik. Han tok artium i 1934, og ble cand.philol. i 1941 på en avhandling om Ivar Kleiven, som ble utgitt i 1945. Etter noen år som lærer i Asker og på Lillehammer ble han i 1946 ansatt ved Nansenskolen. Han ble raskt rektor ved skolen, og fortsatte som rektor til 1971. I Forfangs tid utviklet skolen seg til dagens form, den kom inn under lov om folkehøgskoler i 1959.
Han fortsatte ved skolen til han ble pensjonist i 1981. Han var statsstipendiat fra 1978. Hans forfatterskap omfatter boken om Kleiven, to bøker om Nansenskolen og boken Voltaire i Vågå (1982). Boken Paul Botten-Hansen og hollenderkretsen utkom posthumt i 1990.
Halvard Grude Forfang var søstersønn av Karen Grude Koht.
Jøran Kallmyr
Jøran André Smedal Kallmyr (født 15. april 1978 i Fræna i Møre- og Romsdal) er en norsk politiker (FrP) og jurist.
Han var Norges justisminister mellom 29. mars 2019 og 24. januar 2020.
Jurist
Kallmyr er utdannet jurist i 2012 og arbeidet som advokatfullmektig i Advokatfirma Ræder frem til 2014. Han kom tilbake til Advokatfirma Ræder DA som partner og advokat i 2016.
Politiker
Kallmyr vokste opp i Fræna kommune i Møre og Romsdal], hvor han også var fylkesformann i FpU. Han var formann i Oslo FpU i årene 2000 til 2003. I perioden 2004–2006 satt han i sentralstyret for Fremskrittspartiets Ungdom (FpU).
I byrådet i Oslo som var ledet av Erling Lae var Kallmyr byråd for miljø og samferdsel i Oslo. I stortingsperioden 2005–2009 var han 4. vararepresentant for Oslo FrP. I august 2009 ble han konstituert byråd for næring og idrett. Han var tidligere konstituert byråd for velferd og sosiale tjenester.
Han var Oslos byråd for miljø og samferdsel 2009–2011 og var leder av byutviklingskomiteen 2011–2012.
Kallmyr var medlem av finanskomiteen i Oslo bystyre fra 2012 til 2014.
Han var fra oktober 2014 til februar 2016 statssekretær i Justis- og beredskapsdepartementet, først for statsråd Anders Anundsen og deretter for statsråd Sylvi Listhaug.
Justisminister
Justisminister Tor Mikkel Wara trakke seg etter at samboeren hans ble siktet for å ha diktet opp en straffbar handling. Etter at Wara gikk av i mars 2019, ble Kallmyr utnevnt til ny justisminister 29. mars 2019.
To måneder etter hans tiltredelse ble det utløst en kontrovers rundt hans families filippinske au pair, som var blitt tvunget til å forlate landet etter angivelig å ha forbrutt seg mot betingelsene for opphold. Da han ble spurt om han selv hadde forbrutt disse reglene, svarte han at han ikke trodde det, men beklaget det hvis så var tilfelle. Det skulle vise seg senere at den bestemmelsen au pairen skulle ha forbrutt seg mot, ikke var klart uttrykt i UDIs offisielle engelske versjon som hun hadde undertegnet på, og at heller ikke den norske var tydelig eller i pakt med den UDI selv hadde støttet. Tilfellet med Kallmyrs au pair viste seg å være det første - og eneste - kjente tilfelle der det var foretatt en slik forføyning.
I juli uttrykte han bekymring for private borgeres og hjelpeorganisasjoners potensielle hjelp til migranter som kom via båt over Middelhavet (båtflyktninger). Han la til at dette kunne forøke tilstrømningen i en utrekning som langt overskred hva private borger kunne evne å hjelpe. Sosialistisk Venstreparti kalte hans utsagn alarmerende.
I oktober tilkjennegav Kallmyr at regjeringen ville vurdere å endre regelverket hvorved norske menn kunne bringe utenlandske kvinner til seg på løpende bånd i Norge, med tanke på saker som var blitt avdekket der dette også hadde forekommet etter at en tidligere utenlandsk ektefelle var blitt utsatt for vold og utnyttelse. Kallmyr sa at regjeringen kongret vurderte en karantene, en venteperiode, etter slike tilfeller.
Da FrP trakk seg ut av samarbeidsregjeringen i januar 2020, endte også Kallmyrs periode som justisminister i Erna Solbergs 2. regjering.
Jim Platt
James Archibald «Jim» Platt (født 26. januar 1952 i Ballymoney) er en tidligere fotballkeeper som representerte ved 23 anledninger.
For det meste i løpet av sin landslagskarriere var han reservekeeper bak Pat Jennings. Platt var i Nord-Irlands VM-tropp til både VM i 1982 og VM i 1986.
På klubbnivå spilte Platt nesten hele sin karriere i Middlesbrough, men hadde også korte opphold i Hartlepool United, Cardiff City, Ballymena United, Coleraine og Bellyclare Comrades.
Etter karrieren som aktiv spiller gikk Platt over i treneryrket og har blant annet ledet Assyriska i Sverige, Darlington og Gateshead i England. Dessuten var han midlertidig landslagssjef for i februar 1987.
Petrovac (Montenegro)
Petrovac (serbisk: ) eller Petrovac na Moru (serbisk:, italiensk: ) er en by i Budva kommune i Montenegro, ved Adriaterhavet. Byen er den østligste bebyggelsen i Budva-kommunen, og ligger trengt ut mot havet ved bratte fjell og klipper. Petrovac har om lag 3 000 innbyggere, sykehus, to campingplasser, seks hoteller og fotballstadion.
Beliggenheten i en bukt med strand er malerisk og spektakulær, her kommer europavei 80 fra Budva og stiger opp fjellsidene og over til Podgorica, mens E 851 går østover langs kysten til Bar og videre til Albania. Byen ligger på Budvanska rivijera – hovedturistområdet i Montenegro.
Utenfor bukten ligger øyene Mali Katic (Lille Katic) og Veliki Katic (Store Katic), førstnevnte med middelalderkirken Mali Katic som eneste bygning.
Zelenogorsk (Krasnojarsk kraj)
Zelenogorsk (russisk: Зеленого́рск) er en lukket by i Krasnojarsk kraj i Russland. Den var tidligere kjent som Krasnojarsk-45 og var involvert i det sovjetiske atromprogrammet gjenmnom anriking av uran.
Byen ligger på venstre bredd av elva Kan, 180 km før samløpet med Jenisej i Sibir. Innbyggertall: 69 355 (folketelling 2002).
Padova
Padova er en stor by i det nordøstlige Italia, en av landets eldste. Byen har omtrent 210 000 innbyggere i 2017 og ligger 30 km vest for Venezia ved elven Bacchiglione. Den er hovedstad for provinsen Padova.
Historie
Familien Carrara rådet her fra 1318 til 1406 da Republikken Venezia tok kontrollen. Etter å ha vært en del av Napoleons italienske republikk 1805–14, var byen en del av Kongedømmet Lombardia-Venetia frem til 1866 da den ble innlemmet i Kongedømmet Italia.
Kunstneren Andrea Mantegna (1431–1506) vokste opp her og etterlot seg mye kunst som ble ødelagt da byen ble bombet av tyskerne. Florentineren Giotto (1267–1337) malte sine mest kjente fresker i Padovas Cappella degli Scrovegni i 1305.
Den første tsjekkoslovakiske presidenten, Tomáš Garrigue Masaryk, besøkte Padova rett før han skulle vende tilbake til sitt hjemland i desember 1918, og møtte da kong Viktor Emanuel III av Italia.
Car Nicobar
Car Nicobar (eller Pu, som den kalles på det stedlige språk) er den nordligste av Nikobarene, som i sin tur er den sørligste delen av det indiske forbundsterritoriet Andamanene og Nikobarene. Den ligger 9° 10' N, 92° 45' Ø og har en størrelse på 127 km². Selv om dette er mindre enn 7% av Nikobarøyenes samlede landmasse, er 29145 (2001), over halvparten, av øyenes befolkning bosatt der. Det er 16 landsbyer på øya. Den største er Malacca (4314 innbyggere).
Car Nicobar ligger 750 km fra episenteret for jordskjelvet i Indiahavet den 26. desember 2004, og de påfølgende tsunamiene rammet øya med stor kraft. Øyenvitner beskrev bølgen som omkring ni meter høy. Antall dødsofre var meget høyt.
The Irrawaddy
The Irrawaddy er et uavhengig internasjonalt tidsskrift som hovedsakelig tar for seg tema som omhandler diktaturet i Burma og Sørøst-Asia generelt. Bladet er ikke tilknyttet noen politiske organisasjoner, men har som formål å fremme frihet, uavhengig presse og frigjøring av informasjon. Bladet har høy troverdighet og kan vise til abonnenter med tilknytning til internasjonale organisasjoner og statsapparat over hele verden.
Irrawaddy blir redigert på engelsk, er non-profit-basert, og holdes i drift av givere fra hele verden. Bladet blir trykket av Nopburee Press i Chiang Mai (Thailand), hvor redaksjonen også har sitt hovedkontor.
Irrawaddy Publishing Group ble grunnlagt i 1992 av eksil-burmesere i Thailand.
Nåværende (2005) redaktør er Aung Zaw.
Ragnar Ulstein
Ragnar Leif Ulstein (født 19. april 1920 i Ulstein, død 3. desember 2019 ) var en norsk journalist, sakprosaforfatter og statsstipendiat, kjent for flere bøker om norsk deltagelse i andre verdenskrig. Under krigen var han løytnant i Kompani Linge.
Liv og virke
Ulstein var bondesønn og ble født i Ulstein på Sunnmøre i 1920 og tok artium i 1940. Ulstein forlot Norge ombord på MB «Ulstein» 16. juni 1941 og ankom Shetland 24. juni. Han deltok med Kompani Linge under landgangen i Reine i desember 1941. I september 1943 deltok han sammen med Harald Svindseth og Nils Fjeld i operasjon Vestige I, en sabotasjeaksjon mot et forsynings- og troppeskip i Nord-Gulen, utenfor Svelgen, der det lå til ankers for natten, beskyttet av en torpedojager. To limpetladninger ble festet på skipet som het «Hartmut». Ladningene skulle ha gått av ett døgn senere, men eksploderte etter tre kvarter. Synkeferdig klarte skipet å nå inn til en sandstrand, hvor det ble liggende. Det viste seg senere at det var en feil ved forsinkelsesordningen.
Fra høsten 1944 ledet Ulstein oppbyggingen av hjemmestyrker Siskin i Sogn.
Journalist og krigshistoriker
Hans militære karriere fortsatte etter krigen, først i Tysklandsbrigaden. Han var medforfatter av bokverket Kompani Linge (1948).
Ulsteins journalistkarriere startet i Filmavisen og fortsatte fra 1954 i Bergens Tidende og Sunnmørsposten. Som journalist fikk han Hirschfeldtprisen for sin innsats for krigsfanger og krigsinvalide.
Som krigshistoriker vil han særlig bli husket for verkene Englandsfarten (2. bind, 1965–67), Svensketrafikken (3. bind, 1974–77) og Etterretningstjenesten i Norge 1940–45 (3. bind, 1989–92). For ham personlig var det kanskje like viktig å skrive den omfattende skildringen fra hjembygda: Lagunen og stormen: Ulstein – bygd i Europa 1940–45 (1999). Han har skrevet flere bøker, også to romaner, og noen lokalhistoriske bøker om bank, avis og samferdsel.
Utmerkelser
Ulstein ble for sin krigsinnsats tildelt St. Olavsmedaljen med to ekegrener, Deltagermedaljen, Haakon VIIs 70-årsmedalje og britiske Military Medal. For sitt arbeid etter krigen er han tildelt Kongens fortjenstmedalje i gull og Forsvarets hederskors. Ulstein er for deltakelsen i Tysklandsbrigaden tildelt Forsvarets medalje for internasjonale operasjoner og Tysklandsbrigadens veteranmedalje. Som mottaker av Military Medal var Ulstein trolig også kvalifisert for 1939-1945 Star, det er ikke kjent om han mottok denne.
I 2016 ble Ulstein tildelt Regjeringens minnemedalje for innsats under andre verdenskrig.
Ulstein ble statsstipendiat i 1972, og mottok senere Melsoms litteraturpris, Sunnmørsprisen og Ålesunds kunstnerpris. I 2016 ble det avduket en byste av ham i Ulsteinvik. Bysten ble laget av skulptør Ola Stavseng.
Regjeringen besluttet å ære Ulstein med begravelse på statens bekostning.
Liste over kirker i Møre og Romsdal
Liste over kirker i Møre og Romsdal lister kirkebygg knyttet til Den norske kirke og andre kirkebygg i Møre og Romsdal.
Roger Nilsen
Født og oppvokst i Tromsø, startet han karrieren i, dit han kom som første års guttespiller fra Kvaløysletta Idrettslag. Han fikk sin A-lagsdebut i 1988-sesongen - seks dager etter han fylte nitten år. Han rakk bare spille to kamper til for klubben før nyopprykkede hentet ham til 1989-sesongen for å forsterke forsvaret.
Nilsen ble 9. november 1992 klar for låneopphold hos fram til sesongslutt sommeren 1993. Den tyske klubben, som på tidspunktet lå nest nederst på Bundesliga-tabellen, hadde blitt tipset om Nilsen av sin tidligere spiller Anders Giske. Nilsen slet til tider med å få spilletid på et Köln-lag som avsluttet sesongen på tolvte plass i den tyske toppdivisjonen.
Mot slutten av oktober 1993 ble Nilsen kjøpt av Premier League-klubben etter å ha imponert på prøvespill. I Sheffield United ble han lagkamerat med landslagskollega Jostein Flo som var hentet til klubben ved sesongstart.
Fra 1993 til 1999 spilte han i Sheffield United. I 2000 vendte han tilbake til Norge, og i 2003 trappet han ned til tredjedivisjons-spill i Stavanger IF. I 2006-sesongen trente han Stavanger IF til opprykk fra tredje til andre divisjon. I perioden 2006 til 2010 var Nilsen assistenttrener og siden spillerutvikler i Viking.
Han har 33 kamper og 3 mål for.
Han flyttet i januar i 2013 tilbake til Tromsø.
Meritter
Seriemester med Viking i 1991
William Ramsay
William Ramsay (født 2. oktober 1852 i Glasgow, død 23. juli 1916 i High Wycombe, Buckinghamshire) var en britisk kjemiker. Han oppdaget edelgassene og mottok Nobelprisen i kjemi i 1904 «for sin oppdagelse av ureaktive gassformede grunnstoff i luft, og bestemmelsen av deres plass i det periodiske system» (sammen med John William Strutt som mottok Nobelprisen i fysikk samme året for sin oppdagelse av argon).
Karriere
Ramsey ble i 1872 doktor ved universitet i Tübingen på en doktoravhandling om ortotoluensyre og dens derivater. Han virket deretter som assistent for sin tidligere lærer ved Anderson College. Han ble utnevnt til professor innen kjemi ved universitetet i Bristol i 1879.