cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Suså (elv)
Elven har sitt utspring i Tingerup Tykke ved Rønnede. Herfra slår den en bue mod nordvest og kommer forbi Haslev, Ringsted og Sorø og endelig sydover mod Næstved. Suså munner ut i Karrebæk Fjord sør for Næstved. Opprinnelig lå munningen ved Appenæs, lengst øst i fjorden, men i forbindelse med byggingen av Næstveds havnekanal ble elveløpet rettet ut og flyttet 2,3 kilometer mot vest.
Afrikamesterskapet i friidrett 2018 – 200 meter kvinner
200 meter for kvinner ved Afrikamesterskapet i friidrett 2018 ble arrangert 4. og 5. august på Stephen Keshi Stadium i Asaba, Nigeria.
Forsøksheat
Kvalifisering: De fire første I hvert heat (Q) og de fire raskeste ellers (q) kvalifiserte seg til semifinaler.
Vind: Heat 1: ? m/s, Heat 2: -0.5 m/s, Heat 3: -0.4 m/s, Heat 4: -0.3 m/s, Heat 5: ? m/s
Semifinaler
Kvalifisering: De to første i hver semifinale (Q) og de to raskeste ellers (q) kvalifiserte seg til finalen.
Vind: Heat 1: +0,1 m/s, Heat 2: +0,2 m/s, Heat 3: +0,1 m/s
Finale
Vind: +0,1 m/s
Georgios Komnenos
Georgios Komnenos (Georgios Megas Komnenos, gresk: Γεώργιος Κομνηνός), født ca. 1255, død etter 1284, var keiser i Trapezunt-riket (Trebizond) fra 1266 til 1280. Han var eldste sønn av den tidligere keiseren Manuel I Megas Komnenos og hans tredje kone, den trapezuntiske adelskvinnen Irene Syrikaina Han etterfulgte sin eldre halvbror Andronikos II Komnenos i 1266 og styrte riket i 14 år.
Trapezunt-riket ble grunnlagt i 1204 i kjølvannet av at korsfarerne i Det fjerde korstog okkuperte Konstantinopel. En gren av den bysantinske keiserfamilien som etter hvert kalte seg «Megas Komnenos» flyktet til Georgia og med deres hjelp etablerte de sitt keiserrike på sydkysten av Svartehavet. Andre i keiserfamilien opprettet på omtrent samme tid Keiserriket Nikea som også hevdet å være den rette arvtakeren til Østromerriket.
Regjeringstiden
Det er ikke kjent mange detaljer om regjeringens virksomhet under Georgios ut over tidsrommet for hans regjeringstid. Det eneste som refereres eksplisitt er et noe kryptisk utsagn fra 1300-tallshistorikeren Mikael Panaretos om at han «ble forrådt av sine tjenestemenn på fjellet Taurezion og fengslet i juni [i 1280]» Tre forskjellige armenske kronikører sier at han ble drept av Abaqa Khan, lederen for det mongolske Ilkhanatet fram til 1282. Det er imidlertid god dokumentasjon på at han har vært i live i 1284 da han returnerte til Trapezunt og forsøkte å ta tilbake keisertronen fra sin bror Johannes II Megas Komnenos.
Flere detaljer er kjent når det gjelder utenriksforholdene. Hans rival til den østromerske (bysantinske) keisertronen, Mikael VIII Palaiologos som fra Keiserriket Nikea hadde gjenerobret Konstantinopel fra Det latinske rike i 1261, hadde undertegnet en avtale på det andre økumeniske konsil i Lyon i 1274 hvor han gikk inn for å forene den ortodokse og den katolske kirke som hadde vært adskilt siden det store skisma i 1054. Dette var et betent stridsspørsmål, og Georgios ble i økende grad sett på som leder for den anti-unionistiske fløyen.
Georgios og Trapezunt-riket befant seg nokså isolert og omringet av potensielle fiender i en ustabil region. Provinsen Sinop (Sinope) som var kontrollert av den persiske kommandanten Pervâne (Mu'in al-Din Sulaiman Parwana) var en trussel fra vest, og den georgiske Samtskhe-Javakheti-provinsen truet fra øst. Herskeren David VI av Georgia i Kongedømmet Imereti var også en potensiell trussel etter at han hadde inngått en ekteskapelig allianse med keiser Mikael VIII og giftet seg med en av hans døtre i 1267. Mikael VIII hadde på sin side giftet seg med en datter av Abaqa Khan i det mongolske Ilkhanatet. Georgios ble presset til å forhandle med Mikael VIII’s fiender, blant andre Karl I av Anjou, en av de mektigste menn i Det tysk-romerske rike som også var engasjert i katolikkenes engasjement i Kongeriket Jerusalem. Georgios ble også presset av anti-unionistiske flyktninger fra Konstantinopel som ønsket at han skulle overta makten for den kjetterske keiser Mikael.
Georgios skal ha hatt en datter hvis navn er ukjent, som ble gift med en georgisk adelsmann. En annen (usikker) datter eller søster ble gift med kong Demetrios II av Georgia.
Forræderiet ved Taurezion
Et noe usikkert notat fra kronikøren Panaretos om at Georgios ble forrådt, muligens av «sine egne», på fjellet Taurezion har forvirret forskere, både om stedsangivelsen og hendelsen. Ingen andre tekster nevner «fjellet Taurezion» direkte. Flere steder i Taurusfjellene sør for Trapezunt har vært foreslått, men stavemåten gjør det usikkert.
Når det gjelder måten Georgios ble forrådt på er det lansert to forskjellige teorier. På den ene side har George Finlay og William Miller tolket det slik at han ble tatt til fange i kamp, noe som også støttes av David Winfield. På den annen side har Anthony Bryer publisert en artikkel i Byzantinische Zeitschrift som hevder at teksten skal tolkes som at Georgios ble forrådt til Agaba Khan av sine arkonter på et fjell i nærheten av Tabriz, hvor Agaba bodde sommeren 1280. Historieforskeren Michel Kuršanskis har akseptert Bryers tolkning.
Nyere forskning hevder at Georgios ble tatt til fange sammen sin mor av Abaqa Khan som følge av en bysantinsk sammensvergelse på Dersim-fjellet sommeren 1280.
Mabel’s Blunder
Mabel's Blunder er en amerikansk stumfilm fra 1914, regissert av Mabel Normand.
Georgios Komnenos
Forræderiet ved Taurezion
Anthony Bryer har også pekt på at det ikke er funnet tegn som viser at Georgios benyttet tittelen keiser (βασιλεύς, «basileus») mens det er bevis på at hans far benyttet den før ham og hans bror Johannes etter ham. Det ble heller ikke slått sølvmynter i hans navn, mens hans far hadde slått oppsiktsvekkende mange. Bryer mener at Georgios slo mynt i farens navn. Bare en av hans koppermynter bærer slektsnavnet «Megas Komnenos», mens på en annen mynt er tittelen despot benyttet. Despot-tittelen ble benyttet av herskere som var underordnet keiseren. Han er videre den eneste herskeren i Trapezunt hvor kronikøren Panaretos ikke benytter slektsnavnet «Megas Komnenos», og han henviser heller ikke til hans mor Irene Syrikaina som «despoina». Det er mulig at Abaga Khan nektet å anerkjenne ham som Megas Komnenos, og at dette har ført til bruk av despot-tittelen, til manglende preging av sølvmynter, og til Panaretos’ tilbakeholdenhet med å benytte keisertittelen i sin beskrivelse.
Mabel’s Blunder
Handling
Mabel er forlovet med Harry, sønnen til sjefen.
Georgios Komnenos
Forræderiet ved Taurezion
I 1284 dukket Georgios opp igjen i Trapezunt. Det er antatt at han hadde sittet fengslet hos Abaga Khan, men at han ble sluppet fri etter at Agaba døde 1. april 1282. Georgios skal ha oppsøkt sin svigersønn Dmitri II av Kartili (som ellers er ukjent) og skal ha organisert et angrep mot Trapezunt og sin bror Johannes II Megas Komnenos i 1284. Johannes II hadde sittet med makten siden Georgios ble fengslet i 1280. Forsøket på å gjenerobre tronen mislyktes imidlertid for Georgios.
Mabel’s Blunder
Handling
Men denne sjefen har også et veldig godt øye til Mabel, og en rekke misforståelser og komplikasjoner oppstår etter hvert.
Ulf Torgilsson
Ulf Torgilsson, også kjent som Ulf jarl, (død 1026 i Roskilde) var jarl av Danmark. Han var sønn av Torgil Sprakling. Torgilsson ble ca. 1015 gift med Estrid Sveindsdatter av Danmark (Knuts søster). Han var far til Svein II Estridsson, konge av Danmark.
Ulf deltok i Knut den stores invasjon av England. Han ble utnevnt til jarl av Danmark og regjerte landet i Knuts fravær. Han var også fosterfar til Knuts sønn Hardeknut. Svenskekongen Anund Jakob og den norske Olav den hellige utnyttet Knuts fravær til å angripe Danmark. Ulf fikk da overtalt de danske frimennene til å velge den unge Hardeknut til konge, siden de var misfornøyd med Knuts opphold utenfor Danmark. Som Knuts varetaker gjorde dette trekket Ulf til Danmarks egentlige hersker.
Da Knut i 1026 fikk høre om det som hadde skjedd dro han tilbake til Danmark. Med Ulfs hjelp slo han svenskene og nordmennene i slaget ved Helgeå. Dette var imidlertid ikke nok til at Knut kunne tilgi Ulf for kuppet. Ved en fest i Roskilde spilte de to svogerne sjakk og kom i krangel. Dagen derpå, juledag 1026, lot Knut en av husmennene sine drepe Ulf jarl i Treenighetskirken i Roskilde. Beretninger om de to svogerne og drapet på Ulf er motstridende.
Ulf var far til Svend Estridson og ble således stamfar til Danmarks konger fra 1047 til 1375.
Les Bons Villers
Les Bons Villers er en kommune i provinsen Hainaut i Belgia. Kommunen består av fem delkommuner: Frasnes-lez-Gosselies, Rèves, Villers-Perwin, Wayaux og Mellet. Kommunens rådhus står i Frasnes-lez-Gosselies. I Rèves ligger blant andre tettstedet Sart-à-Rèves.
Deng Nan
Deng Nan (forenklet kinesisk: 邓楠, tradisjonell kinesisk: 鄧楠, pinyin: Dèng Nán, født i oktober 1945 i Guang'an i provinsen Sichuan i Kina) er en kinesisk rikspolitiker. Hun er annen datter av Kinas tidligere leder Deng Xiaoping og hans tredje hustru Zhuo Lin.
Hun var viseminister for Folkerepublikken Kinas statlige kommisjon for vitenskap og teknologi fra 1998 til 2004. ,.
Statistikk for OBOS-ligaen 2015
Toppscorere
Kilde: altomfotball.no
Målgivende pasninger
Kilde: altomfotball.no
Selvmål
Kilde: altomfotball.no
Merknader
<references group="Merknad" />
Voldsfjorden
Voldsfjorden, eller Voldafjorden, er en fjord i Volda kommune i Møre og Romsdal. Den er rundt 18 kilometer lang (29 kilometer inn til botnen av Austefjorden). Fjorden har innløp fra Rovdefjorden, mellom Riseneset og Berkneset, og går i sørøstlig retning til den deler seg i to mellom Homborset og Mek. Herfra går Kilsfjorden mot sørvest, og Austefjorden mot øst. Rundt halvveis inn i fjorden tar Dalsfjorden av mot sør.
Voldsfjorden er med en største dybde på 697 meter (ved Voldshammaren) den dypeste av alle fjordene på Sunnmøre.
Kommunesenteret Volda ligger på østsida av fjorden, mens bygdene Lauvstad og Folkestad ligger på vestsida av fjorden. Det er fergeforbindelse mellom Volda og begge disse to bygdene.
E39 går langs vestsida av fjorden, fra Straumshamn i Kilsfjorden til Folkestad, og krysser fjorden via fergesambandet Volda-Folkestad, og fra Volda følger den fjorden rundt tre kilometer til den ved Ekset svinger nordøstover mot Ørsta. Riksvei 651 går rundt den indre delen av fjorden, fra Straumshamn østover til Fyrde i botnen av Austefjorden, og deretter utover nordsida av fjorden til Volda. Riksvei 652 fra Vanylven går langs vestsida av fjorden fra innløpet sørover til Lauvstad, hvor den krysser fjorden via fergesambandet Volda-Lauvstad.
Aimé Haegeman
Aimé Haegeman (født 1861 død 1935) var en belgisk rytter som deltok i de olympiske leker 1900 i Paris.
Haegeman ble olympisk mester i sprangridning med hesten «Benton II». Han brukte 2 minutter og 16 sekunder på den 850 meter lange banen med 22 hinder.
Thea Knutzen
Thea Knutzen (1930-2016) var en norsk politiker (H) fra Sortland. Hun var innvalgt på Stortinget som representant fra Nordland i to perioder 1985-1993. Hun var vararepresentant i perioden 1981 – 1985.
I det sivile liv arbeidet hun som bokhandelmedhjelper og advokatsekretær. Hun var datter av sorenskriver Alf Haaland, som var ordfører i Harstad fredsvåren 1945.
Elias Fausto
Elias Fausto er en kommune i delstaten São Paulo i sørøstregionen av Brasil.
Douglas Wick
Douglas Wick (født 7. april 1954) er en amerikansk filmprodusent som blant annet har produsert Gladiator, Stuart Little og Memoirs of a Geisha. Han vant Oscar for beste film i 2001 for arbeidet på Gladiator, men ble også nominert én gang tidligere for arbeidet på Working Girl. Wick har også vunnet to Golden Globes og én British Academy Film Award («BAFTA-pris»).
Acruspex
Acruspex er en slekt av biller som tilhører den artsrike underfamilien Cerambycinae i familien trebukker (Cerambycidae). Slekten omfatter bare én kjent art.
Utseende
En middelsstor, avlang, litt blank, rødbrun trebukk. Antenner og bein er kledt med utstående, lyse hår. Antennene er litt lengre enn kroppen. Pronotum er rundet, dekkvingene smale og jevnbrede, i spissen med to lange tenner.
Dag Kjartan Bjerketvedt
Dag Kjartan Bjerketvedt (født 19. juli 1953) var rektor ved Høgskolen i Telemark i to perioder; fra 2003 til 2007 og deretter fra 2007 til juli 2011. Han ble etterfulgt i stillingen av Nils Kristian Bogen.
Acruspex
Utbredelse
Arten lever i det østlige Brasil.
Dag Kjartan Bjerketvedt
Bjerketvedt er utdannet cand.real. med hovedfag i biologi (genetikk) fra Universitetet i Oslo. I 1989 ble han ansatt ved daværende Telemark distriktshøgskole ved Seksjon for natur- og miljøvernfag.
Robin Prendes
Robin Prendes (født 13. desember 1988) er en amerikansk roer som spesialiserer seg i firer, lettvekt. Under Sommer-OL 2012 i London representerte han landet sitt, der han ble nummer 8.
Dag Kjartan Bjerketvedt
Dag K. Bjerketvedt var prorektor ved Høgskolen i Telemark i to perioder fra 1997 til 2003, før han tok over som rektor fra 2003.
I perioden 2000 til 2003 satt han i sentralstyret til Norsk Forskerforbund.
Acruspex
Systematisk inndeling
Slektslisten følger.
Dix-Hallpikes test
Dix-Hallpikes test er et diagnostisk hjelpemiddel for å stille diagnosen benign paroksysmal posisjonsvertigo (BPPV).
(Se også Epleys manøver for å kurere BPPV)
Utførelse
Man kan utløse et anfall av BPPV ved at man roterer pasientens hode 45 grader mot den syke siden og litt bakover mens han sitter på undersøkelsesbenken. Deretter tippes vedkommende raskt bakover til liggende stilling, med hodet litt under horisontalplanet. Hodet holdes her i 30 sekunder, innen hvilke anfallet melder seg om pasienten har BPPV.
Tauklatring
Tauklatring er en sport der konkurrenter prøver å klatre opp et hengende tau med bare hendene. Tauklatring praktiseres regelmessig ved World Police and Fire Games, og nyter en renessanse i Frankrike, der konkurranser holdes i kjøpesentre. Entusiaster i Tsjekkia blåste nytt liv i sporten i 1993, og arrangerer nå både lokale og nasjonale konkurranser.
Historie
Tauklatring var tidligere en olympisk øvelse, men ble fjernet etter lekene i 1932. I moderne olympiader arrangert i USA klatret konkurrentene opp et 25 fot (7,62m) tau, men da de ble arrangert i Europa ble et 8m (26,3 fot) tau brukt. I nesten alle konkurranser ble utøvere bedømt ut ifra hastighet, fra sittende stilling på gulvet og med bare bruk av hendene. Men i OL i 1896 ble de rangert ut ifra både tid og stil. I alle etterfølgende OL, fram til lekene i 1932, ble konkurrentene vurdert kun etter hvor lang tid de brukte.
Signatur (album)
Signatur er et musikkalbum med Petter Wavold, utgitt i 1991. Albumet ble produsert av Petter Wavold og Jørn Venaas.
Mabel’s Latest Prank
Mabel's Latest Prank er en amerikansk stumfilm fra 1914 regissert av Mack Sennett.
Songavatnet
Songavatnet (også skrevet Songavatn og Songevatnet) er en innsjø som ligger i Vinje kommune i Vestfold og Telemark, og er regulert som magasin for Songa kraftverk. Vannet har utløp via elva Songa til Totak, og er en del av Skiensvassdraget.
Songavatn er oppdemt av to demninger, Trolldalsdammen og Songadammen. Både Songadammen og Trolldalsdammen er steinfyllingsdammer med tetningskjerne av morenemasse. Songadammen er 1 050 meter lang og 37 meter høy. Dette var det største damanlegget i Nord-Europa da det sto ferdig først på 1960-tallet.
Songavatn er regulert 35 meter.
Giovanni Minio de Murovalle
Giovanni Minio de Murovalle (født ca. 1250, død august 1312) var en av den katolske kirkes kardinaler. Han var Fransiskanerordenens generalminister.
Han ble kreert til kardinal i desember 1302 av pave Bonifatius VIII.
Åshild Hauan
Åshild Hauan (født 20. april 1941 i Velfjord i Nordland, død 1. desember 2017 i Bodø ) var en norsk politiker (Ap). Hun ble innvalgt på Stortinget fra Nordland i 1981. Hun var vararepresentant i perioden 1977–1981. Hauan var fylkesmann i Nordland fra 1993 til 2007.
Allround-NM på skøyter 1974 for herrer
Allround-NM på skøyter 1974 for herrer ble avholdt 2. og 3. mars 1974 på Bossekop stadion i Alta. Teknisk arrangør var Bossekop Ungdomslag. Norgesmester ble Sten Stensen, Drammens SK.
Herschel-teleskopet
Herschel-teleskopet (engelsk: Herschel Space Observatory) er et romteleskop som 29. april 2013 sluttet å gjøre observasjoner. Teleskopet gjorde observasjoner i det infrarøde spekteret fra det andre Lagrange-punktet mellom jorden og solen. Teleskopet er utviklet av ESA, og ble skutt opp 14. mai 2009 sammen med Planckteleskopet på en Ariane V-rakett fra Kourou i Fransk Guyana.
Breitenbrunn (Erzgebirge)
Breitenbrunn er en kommune i Erzgebirgskreis i Direktionsbezirk Chemnitz i den sørlige delen av Fristaten Sachsen. Kommunen hadde 5 935 innbyggere den 31. desember 2010.
En av bydelen Breitenbrunn er Antonshöhe.
Elisiário
Elisiário er en kommune i delstaten São Paulo i sørøstregionen av Brasil.
3. serierunde i Tippeligaen 2008
3. serierunde i Tippeligaen 2008 startet lørdag 12. april klokken 19:00 med Rosenborg mot Fredrikstad. Runden fortsatte med fem kamper søndag 13. april, fire kamper klokken 18:00 og én kamp 20:00. Runden avsluttet mandag 14. april klokken 19:00 med Brann mot Strømsgodset.
Koffor det?
Koffor det? er et musikkalbum med Petter Wavold, utgitt i 1994.
Dominique Gardères
Dominique Maximilien Gardères (født 22. oktober 1856, død ukjent) var en fransk rytter som deltok under OL 1900 i Paris.
Gardères ble olympisk mester i høydehopp med hesten Canéla. Han delte tittelen med italieneren Giovanni Giorgio Trissino på hesten Oreste, begge med høyden 1,85 meter.
Vingarne
Vingarne er en stum svensk dramafilm fra 1916 i regi av Mauritz Stiller. Manuset ble skrevet av Stiller og Axel Esbensen. Som litterært forelegg hadde de den homofile danske forfatteren Herman Bangs roman Mikaël fra 1904. Norske Egil Eide spiller rollen som skulptøren Claude Zoret.
Da filmen ble vist på kinoen Röda Kvarn i Stockholm ble den ledsaget av musikk framført av Röda Kvarns orkester med Umberto Prandini som arrangør og orkesterleder.
Om filmen
Initiativet til Vingarne ble tatt av Stillers mangeårige medarbeider Axel Esbensen som etter å ha lest Bangs roman skrev et filmmanuskript med tittelen Målaren. Esbensen var i likhet med Stiller og Nils Asther selv en kjent homofil.
I Danmark ble den nærmest en publikumsfiasko. Den gikk bare tre dager på premierekinoen Metropolteatret i København.
Man trodde att alle kopier av filmen var borte, men i 1987 fant man en kopi uten rammehandling som ble restaurert og som finnes i en visningsbar kopi i Filminstitutets filmarkiv.
Bangs roman ble filmet åtte år senere, i 1924, av den danske regissøren Carl Theodor Dreyer for det tyske filmselskapet Decla-Bioscop. Den tyske filmen het Michael og var betydelig mer tro mot Bangs fortelling enn Stillers film. Vingarne har imidlertid i de senere årene vunnet berømmelse som én av de aller første spillefilmene med et homoerotisk motiv.
Innspillingsfakta
Filmen ble spilt inn juni – juli 1916 i Svenska Biografteaterns ateljé på Lidingö, Röda Kvarn og Lärkstaden i Stockholm samt på terrassen til Restaurang Foresta på Lidingö.
Handling
Den egentlige filmen har en eiendommelig rammehandling som ble klippet bort da den ble vist utenfor Sverige. Den er siden gått tapt.
Rammehandlingen
Mens regissør Mauritz Stiller arbeider med en filminnspilling av Carl Milles' skulptur Vingarna får han idéen til en ny film. Han leter etter en ung mann til å spille hovedrollen og prøvefilmer Nils Asther i en scene mot Lili Bech. Når han ser prøvefilmen er han ikke fornøyd med resultatet og ber den etablerte skuespilleren Lars Hanson om å overta hovedrollen.
Filmen blir premierevist på kinoen Röda Kvarn i Stockholm med Lili Bech, Lars Hanson og Nils Asther i salongen.
Hovedfilmen
Skluptøren Claude Zoret får idéen til sin skulptur Vingarne og treffer samtidig den unge maleren Eugène Mikael, som han synes legemliggjør hans bilde av Ikaros. Zoret adopterer Mikael, som står modell for skulpturen.
Adoptivsønnen forelsker seg i fyrstinnen Lucia de Zamikow som Zoret skal portrettere. For å redde den utblottede fyrstinnen selger Mikael skulpturen som han har stått modell for og som han lovet å aldri selge. Zoret begir seg i opprivende tilstand til fyrstinnen og ber om å få tilbake Mikael.
Triangeldramaet går mot en krise som ender med at Zoret dør ensom og den angerfylte Mikael bryter med Lucia.
Epilog
Etter den egentlige filmens tragiske slutt kommer en komisk epilog som tilhører rammehandlingen. Skuespilleraspiranten Asther roper til Lili Bech etter premieren på Röda Kvarn: «Hvordan kunne Mikael ha hjerte til å støte bort Dem?». Han oppsøker henne og truer med å begå selvmord da hun avviser ham, men blir hindret i å gjøre det. Sluttreplikken blir: «Ja, den ungdommen - og gudskjelov at denne filmen endelig er slutt».
Peter Lüscher
Peter Lüscher (født 14. oktober 1956 i Romanshorn) er en tidligere sveitsisk alpinist.
Lüscher vant verdenscupen sammenlagt i 1979, og vant seks verdenscuprenn i løpet av karrieren. I tillegg tok han sølv i kombinasjonen i VM 1982 i Schladming.
OS/390
OS/390 er et proprietært og monolittisk 32-biter operativsystem for IBM stormaskiner som ble utviklet av IBM. Operativsystemet ble benyttet på 32-biter CISC stormaskinen IBM ESA/390. OS/390 ble kunngjort av IBM den 20. februar 1996 og ble formelt lansert den 29. mars 1996. Siste versjon var 2.10 (V2R10), og ble lansert den 29. september 2000. Kundestøtten for OS/390 opphørte den 30. september 2004.
OS/390 var ikke en avart av UNIX og det var heller ikke et Unix-lignende operativsystem liksom Linux, FreeBSD og flere. På samme måte som UNIX og Unix-lignende operativsystemer var S/390 et tidsdelt operativsystem; i UNIX har tidsdeling vært innbakt fra starten, mens OS/390 tilhørte en familie operativsystemer hvor dette opprinnelig ble tilbudt som en opsjon (Time Sharing Option). Operativsystemkjernen var monolittisk liksom i tradisjonell UNIX. Filsystemene til OS/390 – Hierarchical File System (HFS) som ble innført for MVS i 1993, såvel som zFS som ble introdusert for OS/390 i 1995, har også en hierarkisk UNIX/Linux-lignende stil. Begge filsystemene brukes fortsatt og er POSIX-kompatible.
Operativsystemer for IBM stormaskiner ble innledet med OS/360 (1965), og ble etterfulgt av MVS (1974). Disse tidligere operativsystemene ble brukt på 32-biter stormaskinene IBM System/360 og IBM System/370. OS/390 var kompatibel med programvare for OS/360, MVS og OS/390, og kombinerte en rekke tidligere separate og valgfrie programvareprodukter. OS/390 hadde bevart mye av funksjonaliteten som oppstod fra 1965 og fremover, og tilbød attributtene til et moderne operativsystem. OS/390 kan også forklares som navn på en rekke utvidelser av MVS. Disse utvidelsene var nødvendig for å kunne tilby et moderne funksjonabelt operativsystem.
Rundt millenniumskiftet ble OS/390 utvidet til å inkludere støtte nye 64-biter mikroprosessorer basert på den datamaskinarkitekturen z/Architecture. Resultatet ble et nytt 64-biter operativsystem, som ble kunngjort 3. oktober 2000 under navnet z/OS.
Versjonshistorikk
IBM oppgir følgende data om versjonshistorikken til OS/390:
Hermonfjellet
Hermonfjellet ( hebraisk: הר חרמון, Har Hermon, arabisk: جبل الشيخ, Jabal el-Shaiykh, Djabl a-Shekh, «høvdingefjellet» og «snøfjellet») er et fjell i Antilibanon. Høyeste punkt er 2 814 meter over havet. Fjellet ligger på grensen mellom Syria og Libanon, og ligger under syrisk og israelsk kontroll.
Den søndre delen av Hermonfjellet har vært under israelsk kontroll siden seksdagerskrigen i 1967. Denne delen av fjellet, såvel som Golanhøyden, ble annektert av Israel i 1980, en anneksjon som ikke ble godkjent av FN. Dersom man anser grensene fra 1967 som Israels grenser, er Hermonfjellet Israels høyeste fjell (i motsatt tilfelle blir Har Meron det høyeste punktet).
Geografi
Hermonfjellet er egentlig en gruppe fjell med tre adskilte topper, hver av dem på omtrent samme høyde. Den antilibanesiske fjellkjeden strekker seg rundt 150 km i en nordøst-sørvestlig retning, går parallelt med den libanesiske kjeden i vest. Hermonfjellet dekker et område på rundt 1000 km² hvor rundt 70 km² er under israelsk kontroll. Det meste av fjellet som er innenfor Golanhøyden utgjør Hermonfjellets naturreservat som ble opprettet den 6. desember 1974.
Pedro Rodríguez (biskop)
Pedro Rodríguez (død 20. desember 1310) var en av den katolske kirkes kardinaler, og var biskop av Burgos i Spania.
Han ble kreert til kardinal i desember 1302 av pave Bonifatius VIII som kardinalbiskop av Sabina, og administrator av Santi Giovanni e Paolo som tittelkirke.
Episkopalgenealogi
Hans episkopalgenealogi er:
Bradley Shaw
Bradley Shaw (født 13. februar 1983) er en newzealandsk landhockeyspiller. Han representerte landet sitt under Sommer-OL 2012 i London, der han endte på niendeplass med det newzealandske landslaget.
Katrine Sele
Katrine Sele (født 1972) er en norsk journalist og forfatter. Hun er født i København, vokste blant annet opp i Skottland, Zimbabwe, Bærum og Singapore, og er bosatt på Vassenden i Jølster kommune.
Hun har gitt ut artikkelsamlingen Månen er så liten som ein katt (2000), Tvisynt tviler - en Oddvar Torsheim-portrett (2001) og Herifra (2006), et samtidsdokument om Sogn og Fjordane og Kenneth – historien om Kenneth Sivertsen (2013).
Sele er tildelt presseprisen til Sogn og Fjordane journalistlag i 2000 og 2005, Sivleprisen (Sivlelaget) i 2008 for ypperlig nynorsk, Kulturdepartementet sin nynorskpris for journalistar i 2012 (sammen med Hilde Sandvik) og Språkrådets Språkpris for 2021.
Sele jobbet som kulturjournalist og -kritiker i Firda i 15 år fra 1998. I 2013 ble hun ansatt som kommunikasjonsrådgiver ved Høyskolen i Sogn og Fjordane. Per 2021 jobber hun på Høgskulen på Vestlandet.
Venezuelas kvinnelandslag i fotball
Venezuelas kvinnelandslag i fotball representerer Venezuela i internasjonal fotball. Ettersom Venezuela ikke har lykkes å kvalifisere seg til VM eller De panamerikanske leker, er deres innsats som oftest begrenset til deltakelse i Sudamericano Femenino. Dette arrangeres bare hvert fjerde år, så det hender ofte at Venezuela forsvinner fra FIFA-rankingen. Per desember 2008 er Venezuela ikke med på rankingen, men poengsummen ville ha gitt dem en 84.-plass, og en nest sisteplass i CONMEBOL dersom alle lag hadde telt med.
Venezuela har deltatt i Søramerikamesterskapet siden det første, der bare to andre lag deltok. Venezuela kom riktignok sist, men det ga engang en tredjeplass. Den eneste gangen Venezuela ikke deltok var i Sudamericano Femenino 1995. I de to påfølgende mesterskapene endte Venezuela sist i sine grupper, men i 2006-mesterskapet kom Venezuela på tredjeplass i gruppen, og unngikk stygge tap, bortsett fra 1-6 mot Brasil.
Venezuelas kvinnelandslag forbedret seg samtidig som herrelandslaget, og omtrent samtidig som fotball fikk større popularitet. Venezuelansk fotball har, som i Den dominikanske republikk, lenge stått i skyggen av baseball. For kvinner har også volleyball hatt høyere prioritet lenge.
Luc Fieschi
Luc Fieschi (født ca. 1270, død 31. januar 1336) var en av den katolske kirkes kardinaler, tilhørte greveslekten Lavagna, og var nevø til pave Hadrian V.
Han ble kreert til kardinal i mars 1300 av pave Bonifatius VIII.
Bærum idrettspark
Kunstisbanen
Hauger kunstis åpnet i 1988 og er et spesialanlegg for bandy. Banen benyttes som hjemmebane for flere bandyklubber, deriblant Hauger Bandyklubb. Flere kamper under Bandy-VM 1993 ble arrangert her. Banen har også vært arena for flere NM-finaler. På sommeren benyttes flaten til tennis og har plass til ni baner. VBTK (Vestre Bærum tennisklubb) bruker tennisbanen.
Bærum ishall
Ishallen ble åpnet i 1993 og er hjemmebanen til ishockeylaget Jutul.
Rigmor Nicolowna Wiers-Jenssen
Rigmor Nicolowna Wiers-Jenssen (født 8. januar 1874 i Arendal, død 30. januar 1934) var en norsk forfatter som publiserte under psevdonymet Amalie Pettersen f. Schwanenflügel. Hennes genre var humoristiske fortellinger.
Foruten en serie bøker som forega å være Amalie Pettersens selvbiografiske beretninger, skrev hun også kortere historier. Hun hadde blant annet bidrag på trykk i flere årganger av årbøkene Humør. I 1923 utga forlaget hennes debutboken Pettersens i en såkalt «Jubeludgave i anledning af forfatterindens 50 aars fødselsdag», med illustrasjoner av Arnold Thornam.
Ubuntu Cola
Ubuntu Cola er en kullsyreholdig drikk (brus), sertifisert av Fairtrade Foundation. Drikken er laget med Fairtrade-sukker fra Malawi og Zambia. Ubuntu Cola ble lansert i Norge 15. februar 2008 av Friends Fair Trade Norge (FFTN).
Rigmor Nicolowna Wiers-Jenssen
Hun var datter av kjøpmann Henrik Gustav Danielsen og Otilia Dedekam Hald. Den 9. oktober 1894 giftet hun seg med teatermannen og forfatteren Hans Wiers-Jenssen. Ekteskapet ble inngått i Arendal. Sammen fikk de sønnen Johan Henrik Wiers-Jenssen (1897–1951).
Savoia-Marchetti S.55
Savoia-Marchetti S.55 var en flybåt med dobbelt skrog produsert i Italia fra 1924. Kort tid etter det ble tatt i bruk begynte det å sette rekorder for hastighet, nyttelast, høyde og rekkevidde.
Konstruksjon og utvikling
Under den første verdenskrigen eksperimenterte den italienske marinen med torpedodropp fra fly. De store Caproni bombeflyene var utvalgt for torpedobombing, men forsøkene avslørte at det var nødvendig med større endringer innenfor løfteevne og motorkraft. Dette viste seg ved at et Caproni Ca.3 bombefly natten til 3. oktober 1917 hadde angrepet den østerriksk-ungarske flåtehavnen Pola, men torpedoen bommet på sitt mål. Utfordringene under forsøkene var ikke mulig å overvinne i de første årene etter krigens slutt i 1918, med operative restriksjoner som et resultat. Dette ønsket luftfartøyingeniør Alessandro Marchetti å gjøre noe med, da den italienske aeronautkomiteen i 1922 utsendte spesifikasjoner om et torpedobombefly i stand til å ha en last på 1 tonn.
Marchetti mente løsningen på problemene under flygningen og ved dropp var å ha hovedvåpenet montert på midtseksjonen for å ha størst mulig balanse. Ut av dette oppsto en dristig og nyskapende konstruksjon. En meget tykk vingeprofil basert på cantileverprinsippet med stort vingespenn var valgt. Selvbærende vinge med indre oppbygging var oppfunnet av Hugo Junkers i 1915. Marchetti var en av de første i Italia som tok denne oppfinnelsen i bruk, og det vist seg å være en suksessoppskrift i rimelig lang tid og produserte en rekke berømte fly som Savoia-Marchetti S.79. For å motvirke potensielle balanseproblemer ble en motorgondol reist over vingen på midtseksjonen, hvor to motorer var satt rygg mot rygg, båret av støttestivere over bæreplanet. Motorgondolen hadde en vinkel på 8 grader oppover for at propellstrømmen skulle gå mot halepartiet. Motorhavari var ikke uvanlig i begynnelsen på 1920-tallet, og fare for asymmetriske drift var spesielt stor for tomotors fly. Med dette arrangementet kunne flyet ha stabil flygning om den ene motoren falt ut.
Førerkabinen for pilotene ble satt i forkanten av midtseksjonen på vingeprofilen lik under motorgondolen. Konstruksjonen var gjennomtenkt for at alle deler skulle være lett tilgjengelig og enkelt å demontere og montere på nytt. Fra førerkabinen kan man ta seg ut til tvillingsskrogene, som muliggjorde torpedobombing fra en flybåt, som i tillegg gir ekstra oppdrift selv i røft vann. I begge skrog var det et observatørsete forut, som i militære varianter kunne ha en scharff-ring for montering av maskingevær, i senere tid var det også scharff-ring akterut. Prototypen MM.18 hadde rund profil på tvillingsskrogene som i de sivile S.55C, men ble senere firkantede, med unntak av det konkave flottørplanet. Fra de to skrogene utgikk halestivere som bar halepartiet, Det besto av haleplan, høyderor, dobbelfinner og tre sideror. Det sentrale sideroret var mindre enn de andre siderorene for aerodynamisk balanse.
Konstruksjonen besto av tre og duk. De to skrogene var bygget av tre fra ulike tresorter og hadde kryssfinerbekledning, med dobbeltplanket i flottørplanet, som rommet drivstofftanker for S.55M, selv om den tykke vingeprofilen med indre oppbygging av kryssfiner og stål var rommelig for ekstra drivstofftanker. Vingeplanet var bekledt med lerret og duk. Halepartiet besto derimot av stålrør og kryssfiner bekledt med duk.
NC.1001 flyet som ble etterfulgt av NC.1002 flyet, deltok i en rekke utprøvinger inkludert torpedoslipp med 800 kg Whitehead A-130 torpedo i vinteren 1924-1925, blant annet i den venetianske lagunen. Da fikk det serienummeret MM.18 hos militæret som til tross for de gode resultatene ikke var helt med på ideene. I slutten ønsket ikke det italienske flyvåpenet å akseptere S.55 pga. dets uortodokse design. Marchetti valgt å kjempe for sin kreasjon, og innledet en uavbrutt utvikling hvor man søkte å improvisere basismodellen inn i bedre egnede og mer kapable varianter. «Formelen» som hadde startet med NC.1001, skulle slutte med S.77 i 1937.
Worthing
Worthing er en stor kystby med status som kommune (borough) i West Sussex i England. Den administreres som et eget distrikt. Byen ligger ved foten av South Downs, 10 km vest for Brighton, og 29 km øst for Chichester. Med et beregnet folketall på 104,600 (2011), og et areal på 32,37 km² er kommunen den nest største komponent i konurbasjonen Brighton/Worthing/Littlehampton, som gjør byen til en del av den 12. største storbyområdet i Storbritannia. Worthing har en stor serviceindustri, særlig innenfor finanssektoren.
Nobel
Nobel er en svensk slekt som på 1800-tallet samlet enorme rikdommer gjennom industrivirksomhet i en rekke europeiske land. Slekten er best kjent gjennom industrimannen Alfred Nobel, som oppfant dynamitten, og de fem Nobelprisene han opprettet gjennom sitt testamente. Alfreds bror Ludvig Nobel etablerte Branobel, som ble Europas største oljeselskap med hovedbase i Baku.
Savoia-Marchetti S.55
Operativ historie
Selv om designen var uvanlig var Savoia-Marchetti S.55 et bemerkelsesverdig luftdyktig fly. S.55 var en av de største suksesser for SIAI også kjent som Savoia-Marchetti. Dette flyet gjennomførte mange flyturer mellom Europa og Sør- og Nord-Amerika. S.55-flyet hadde også sett en lang karriere innenfor militærtjeneste i Italia, Romania og Brazil, hvor man stort sett hadde godord til overs for sjøflyene fra Sesto Calende.
Worthing
Området rundt Worthing har vært befolket i minst 6 000 år og har Storbritannias største konsentrasjon steinalderuttak av flint, og som er blant de eldste flintgruver i Europa. Innenfor kommunen er bygdeborgen Cissbury Ring fra jernalderen og er en av de største i Storbritannia. Worthing har den opprinnelige betydningen «(stedet til) Worth/Worōs folk», avledet fra det angelsaksiske person navnet Worth/Worō (navnet har betydningen «tapper», «edel») + –ingas, «folket til» (redusert til –ing i det moderne navnet). I mange århundrer var Worthing en liten fiskerlandsby, særlig makrellfiske, fram til slutten av 1700-tallet da den utviklet seg til en elegant ferieby ved kysten og tiltrakk seg samtidens rike og velkjente. På 1800- og 1900-tallet var området et av Storbritannias fremste sentre for gartneri.
Savoia-Marchetti S.55
Italia
Det var begynnelsen på en rekke ulike bestillinger fra det italienske flyvåpenet som oppdaget flyets gode egenskaper som rekognoseringsfly, bombefly, torpedobombefly og mineleggingsfly pga. dens unike konstruksjon. 31 S.55M var levert i 1928-1929, deretter 25 i 1929, og siden 8 flere i året 1930 med ekstra drivstofftanker. Alle hadde Isotta-Fraschini Asso 500 motorer, men i 1930 kom en ny variant med den bedre Fiat A22R motoren og større tvillingsskrog. Denne varianten enten kalt S.55A (Atlantisk), S.55bis eller S.55TA (Transatlantisk) ble satt i produksjon ikke bare hos SIAI, men også hos C.N.T. og Macchi. Det var bygd 16 S.55A hos SIAI, 20 S.55A med Asso 500 motorer hos C.N.T. og 16 S.55A hos Macchi.
Nobel
Slekten stammer fra herredshøvding i Uppland Petter Nobelius (død 1707), som opprinnelig var fra Östra Nöbbelöv i Skåne. Han skrev seg som student ved Uppsala universitet Petrus Olai Nobelius e Scania. Navnet Nobelius er en latinisering av Nöbbelöw og man kan slutte seg til at hans far het Olof. Det har blitt foreslått at han var sønn av en bonde ved navn Olof Persson i Gislöv. Petter Nobelius' hustru, Vendela Rudbeck, var datter av Olof Rudbeck d.e. og Vendela Lohrman, søsterdatter til Gustaf Lohreman samt sønnedatter til Johannes Rudbeckius og Magdalena Hising.
Worthing
Byen regnes som et populært sted for pensjonister som ønsker et gunstig klima, og det har ofte blitt nevnt om den at den har Europas tredje travleste krematorium. Men den har også siden 1960-årene vært et sentrum for undergrunnskultur, med særlig Worthing Workshop som samlet musikere, skuespillere og lyrikere som Brian James, Leo Sayer, Billy Idol, Martin Quittenton og andre. Byens litterære historie har særlig to høydepunkter: Percy Bysshe Shelleys to første verker ble utgitt der i 1810 og 1811, og Oscar Wilde skrev The Importance of Being Earnest (Hvem er Ernest) der i 1884, og brukte byens navn som etternavn på en av figurene. Også dramatikeren Harold Pinter har bodd og arbeidet i byen. Byen har tre teatre og en av Storbritannias eldre kinoer.
Savoia-Marchetti S.55
Italia
På flymarskalk Italo Balbos oppmuntring utviklet SIAI en ny variant, S.55X, for den planlagte formasjonsflyvningen til Nord-Amerika i året 1933. Det var levert 25 fly med Isotta-Fraschini Asso 750 motorer og propell med tre blader av metall til Regia Aeronautica.
Nobel
En av deres døtre, Vendela Christina Nobel, ble mormor till Pehr Henrik Ling. Den eldste sønnen Petter Nobelius (død 1765) ble herredshøvding som sin far. Hans bror Olof Nobelius var rittmester ved Uppsala universitet, og ble far til flere barn, av hvilke den yngste, Immanuel Nobel d.e., var provincialmedicus i Gävle. Han var gift med Brita Catharina Ahlberg, datter til skipper i Gävle Olof Ahlberg og Magdalena Axmar. Deres sønn Immanuel Nobel d.y. var gift med Karolina Andriette Ahlsell. De var foreldre til Alfred Nobel, Ludvig Nobel og Robert Nobel. En datter av Ludvig Nobel beholdt pikenavnet og var farmor til diskrimineringsombud Peter Nobel.
Worthing
Historie
Fra rundt 4 000 f.Kr. fantes det i South Downs over Worthing de eldste og det største gruveområdet i Storbritannia for utvinning av flint. Fire av Storbritannias fjorten kjente flintgruver ligger innenfor 11 km av sentrum av Worthing. En utgravning ved Little High Street daterer de eldste levninger fra Worthings bysenter til bronsealderen. Det er også en viktig bygdeborg som ble opprettet i bronsealderen på de vestlige skråningene av Highdown Hill.
Savoia-Marchetti S.55
Italia
I midten av 1930-tallet hadde den luftfartøyteknologiske utviklingen gått videre, og den aldrende S.55-flåten måtte utskiftes med nyere og mer kapable fly med større hastighet. I mars 1936 ble den planlagte erstatteren valgt, det store tremotors flottørflyet CANT Z.506 Airone designet og bygd av luftfartøyingeniør Filippo Zappata. Det skulle vise seg å være en verdig etterfølger etter de unike S.55 sjøflyene. De gjenværende settes i reserve og dermed så begrensede tjeneste fram til 1943.
Worthing
Historie
Under jernalderen ble Cissbury Ring utviklet til den største bygdeborgen i Sussex og den nest største i England. Under romersk Britannia ble området en del av civitas til det opphavlige keltiske folket regnenserne. Flere av byens gater er datert fra denne tiden og gatenettet er konstruert i et rutenett kjent som «centuriation». En romersk-britisk gård utgjorde en gang byens sentrum nær dagens rådhus. På 400- og 500-tallet ble området en del av kongedømmet Sussex. Stedsnavnet for området, også navnet Worthing, er datert til denne perioden.
Første gangen byen nevnes i en skriftlig kilde er i 1086, da den ifølge Domesday Book (1086) hadde et befolkningstall på bare 22. Angelsakserne slo seg ned i Goring by Sea i nærheten, mens Wortinge, som den het på 1100-tallet og 1200-tallet, stort sett var bebodd av bønder og makrellfiskere.
Savoia-Marchetti S.55
Romania
Det rumenske flyvåpenet Aeronautica Regalã Româna dannet Escadrila de hidroaviatie, dvs. sjøflyskvadron i juli 1920 og foretrakk SIAI sjøfly for rekognoseringsfly med kapasitet for bombingsoppgave. Etter å ha forstørret sjøflyavdelingen inn i Flotila de hidroaviatie i juli 1930 oppsto et behov for større fly. 7 Savoia-Marchetti S.55 var bestilt, og ble levert samtidig 28. juli 1932.
Worthing
Kjente personer fra Worthing
Blant kjente personer fra eller som har bodd i Worthing finnes:
Savoia-Marchetti S.55
Romania
De rumenske S.55 flyene opplevde ikke totalhavari i motsetning til alle andre sjøflytypene, og var organisert inn i Escadrilla S.55 ved krigsutbruddet i september 1939. To årene var de gjenværende flyene som plages av mekanisk upålitelighet, overført til Escadrila 102 Hidro-informatie si Bombardament i sommeren 1941. Disse flyr i patruljetokter i den umiddelbare nærheten av den rumenske kysten ettersom disse ikke hadde lov til å være over 25 nautiske mil (46 km) bort fra land. De kom sjeldent i kamp med sovjeterne i Svartehavet, men det var unntak som bekreftet regelen.
S.55 flyene verken var skutt ned eller forulykket under krigsårene, men mangel på deler for de aldrende maskinene tvang rumenerne til å utrangere dem etter hvert som krigen fortsatte. Flyene var opprinnelig i hvite farger, men fikk samme kamuflasjesetting som de andre sjøflyene med grønt over blå-grå. I 1943 var det besluttet at samtidige sjøfly av italiensk fabrikat skal erstattes med de tyske Heinkel He 114 som var under leveranse fra Tyskland. Fem S.55 fly var fremdeles på flyflåtelisten.
Rekordflyvningene
Som et flermotors flybåtfartøy skulle S.55 sette flere verdensrekorder innenfor sin klasse. Første gang dette hendte var den 19. oktober 1926, da testpiloten Alessandro Passaleva fra S.I.A.I. tok et militært S.55 fly opp. Det hadde en ballast på 2 000 kg for å etterlikne flyets maksimal nyttelast. Han klarte å tilbakelegge 950 km i løpet av 5 timer og 41 minutter med en marsjfart på 173 til 176 km/t, og slo samtidige rekorder for sjøfly. I 7., 8., og 23. desember 1926 slo Passaleva sine rekordene gang på gang, og nådde 1 000 km.
Dette flyet var et S.55M med to 510 hk Isotta-Fraschini Asso 500 motorer.
Langdistansepionerene
Forskjellige fly gjennomførte en rekke tidlige kryssinger av Atlanterhavet i en tid da det fortsatt var en svært dristig og utfordrende oppgave, som f.eks. da «Plus Ultra»; en spansk Dornier Wal, styrt av Ramón Franco, fløy fra Spania til Buenos Aires, Argentina. En italiener, Francesco de Pinedo med kapteins rang besluttet seg for å ta utfordringen om å følge etter, men også med retur tilbake til Europa etter en amerikansk odysse fra sør til nord. Kapteinen hadde allerede vunnet seg verdensberømmelse som langferdsreisende ved å reise med et Savoia-Marchetti S.16 sjøfly fra Tokyo til Sydney i Australia og deretter Tokyo i Japan fra 20. april til 7. november 1925, og fløyet over 55 000 km fram og tilbake mellom Europa og Øst-Asia. Men han var ikke den første italiener som ville forsøke seg på en transatlantisk krysning med fly.
Kappløpet
Casagrande som overtok flyet, døpte dette «Alcione» med registernummer I-SAAV. Casagrande dro til Genova, deretter til Gibraltar, siden langs den afrikanske kysten. Samtidig hadde spanjolene med Ramon Franco i spissen gjort ferdig sitt fly, «Plus Ultra» i Pisa, Italia. Begge fly som med ett var havnet i et kappløp, hadde det samme landet, Italia, som startpunktet. Casagrande var først ut, men Franco kom fram til Los Alcazares på den spanske østkysten hvor de to rivalene møtte hverandre. Under møtet foreslo Casagrande at de kunne flyr sammen, men Franco avslo,da han anså S.55 flyet for å være uegnet for overflyvningen til Amerika. Mens spanjolene måtte stoppe i Melilla for å utbedre flyet på nytt i samarbeid med den spanske flåten, dro Casagrande videre.
Mabel’s Married Life
Mabel's Married Life er en amerikansk stumfilm fra 1914 regissert av Mack Sennett.
Savoia-Marchetti S.55
De Pinedo
Etter å ha fullført langferden til Australia og tilbake, startet de Pinedo planleggingen for en søratlantisk krysning på den samme rute som Casagrande selv hadde utarbeidet i forveien. Han hadde støtte av nasjonen Italia som var i en patriotisk feberstemning etter hans «55,000 chilometri»-toktet (50 000 km), deriblant entusiastiske arbeiderne i SIAI fabrikkene i Sesto Calende og den italienske regjeringsmakten. Som Casagrande hadde han også en rival, den brasilianske João Ribeiro de Barros, som hadde kjøpt det havarerte S.55 flyet i Casablanca og sendt det tilbake til SIAI for utbedring. Men mens de Pinedo hadde statlig støtte, sto de Barros på bar grunn som en privatperson uten assistanse. Dessuten var ikke italienerne villig til å respektere fair play. Det førte til at ombyggingen av «Alcione» gikk langsomt, og alvorlige sabotasjetilfeller først ble oppdaget etter de Barros lettet fra Sesto Calende 13. oktober 1926.
Det nye flyet ble døpt av de Pinedo til «Santa Maria» som Columbus´ flaggskip 30. januar 1927. Det var en produksjonsmodell med basis i den militære varianten, med brenselskapasitet på 4 000 liter. Med sin besetning på tre mann, deriblant maskinisten Vitali Zacchetti som tidligere var med Casagrande om bord på «Alcione», lettet de Pinedo 8. februar 1927. De fløy til Elmas, Sardinia, da til Kenitra, Marokko, siden Villa Cisneros, Vest-Sahara og Bolama, Portugisisk Guinea i løpet av en uke. Varmen vist seg å være et større problem enn ventet, da man måtte redusere totalvekten for kunne lette, og dro videre til Dakar, siden Kapp Verde-øyene.
De Pinedo startet krysningsflyvningen den 22. februar, men kom ut for alvorlig stormvær som tvang ham ned til bare 70 m like over havoverflaten, hvor varmen fulgt til overopphetning på motorene. Besetningen måtte gjenfylle radiatorene med alt vann de hadde for å komme videre. Etter å ha fått syn på Fernando de Noronha opplevd italienerne motorhavari fordi alt drivstoff var oppbrukt, og de måtte lande Dermed ble de Pinedo tatt i slep av en brasiliansk krysser i den siste delen av reisen. To dager senere dro flyet videre til Natal, og deretter til Recife på vei sydover langs den søramerikanske østkysten. 1. mars 1927 nådde «Santa Maria» den argentinske hovedstaden Buenos Aires.
De Pinedo fikk sitt fly fullstendig overhalt i Buenos Aires, Argentina, og dro deretter inn over det store søramerikanske kontinentet, nådde den store floden Amazonas og siden til Belém. Derfra fulgt han og hans mannskap den atlantiske kyststrekningen nordover fram til Karibia, og siden tvers over via Haiti og Cuba til USA. Men under et stopp i Roosevelt Lake innsjøen kom flyet «Santa Maria» i brann 6. april 1927. Ved påfylling rente bensinen ut i vannet, som en tilskuer skjødesløst kastet sin sigarett på. Dette ble umiddelbart erstattet av den italienske regjeringen med et nytt fly med serienummer c/n 10016, «Santa Maria II». Med det nye flyet som var utskipet til USA 30. april dro de Pinedo fra New York den 8. mai først sydover, så nordover før man krysset Atlanterhavet på nytt i motsatt retning. I 12. juni kom flyet fram til Lisboa i Portugal. Fire dager senere, etter 43 820 km i 44 etapper på til sammen 279 timer og 40 minutter hadde de Pinedo vendt tilbake der han hadde startet.