cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Le Corbusier
Charles-Edouard Jeanneret (1887–1965), best kjent som Le Corbusier, var en sveitsisk-fransk arkitekt og byplanlegger. Han var en av pionerene innenfor modernistisk arkitektur.
Le Corbusiers karriere gikk over fem tiår. Med sine villaer i armert betong fikk han gjennombruddet sitt i 1920-årene, og senere i mellomkrigstiden arbeidet han blant annet i Sovjetunionen og med konsepter som Ville Radieuse. Etter andre verdenskrig stod han blant annet bak Unité d'habitation (der det mest kjente ligger i Marseille) og oppbyggingen av den helt nye delstatshovedstaden Chandigarh i indisk Punjab.
Biografi
Fra 1901 studerte han på kunstskolen i hjembyen. Han studerte for å bli klokkegravør som faren, og i 1902 ble en av hans graverte klokker vist fram på en utstilling i Torino. Her utviklet han også en interesse for tegning. Overraskende nok var det ikke en lærer fra kunstskolen som overbeviste ham om å studere arkitektur. Ideen om dette kom nemlig fra en lokal maler ved navn Charles L'Eplattenier.
I 1905, rett etter attenårsdagen, fikk Le Corbusier sitt første oppdrag. Han fikk i oppgave å tegne og bygge en villa for en av lærerne på skolen. Innen utgangen av 1908 hadde han tegnet to villaer til i byen, men mesteparten av tiden mellom 1907 og 1911 gikk med til reiser. I Frankrike møtte han Auguste Perret, en pioner i arbeidet med armert betong. Og etter å ha møtt Peter Behrens i Tyskland, innså han hvor viktig industrien var. Årene etter brukte han i hovedsak på å være lærer på skolen.
Le Corbusiers første planer om Dominohus kommer fra 1914. Disse planene var en forklaring på mulighetene man hadde ved å arbeide med armert betong. Disse var ment for å rette opp skadene etter første verdenskrig. I 1917 flyttet Le Corbusier til Paris. Han og maleren Ozenfant startet magasinet L’Espirit Nouveau (den nye ånd). Det var i denne perioden han tok kunstnernavnet Le Corbusier.
Angel (navn)
Etymologi
Angel har flere opprinnelser. Det er:
Utbredelse
Angel er kjent brukt i Norge fra 1830, og ble særlig brukt i Østfold og i Midt- og Nord-Norge, og har gitt opphav til etternavnet Angelsen. Navnet Angel ble i 1970 forbudt å gi som fornavn i Norge siden det også er et vanlig etternavn. Med den nye navneloven fra 2003 ble det igjen tillat å bruke dette som fornavn i Norge.
Navnet Angel har tradisjonelt aldri vært særlig vanlig i engelsktalende land, verken som mannsnavn eller kvinnenavn.
Angel er i dag et svært vanlig mannsnavn i mange spansktalende land. Navnet er også utbredt som kvinnenavn i mange land.
Kjente personer med navnet
Personene i listen er ordnet kronologisk etter fødselsår.
Anthrax
Anthrax er et amerikansk thrash metal-band. Anthrax er kjent som et av de «fire store» thrash metal-bandene; de andre tre er Slayer, Metallica og Megadeth.
Begynnelsen (1981–1986)
Anthrax ble stiftet i New York i midten av 1981 av de to gitaristene Scott Ian Rosenfeld og Danny Lilker. Navnet Anthrax kom de fram til etter å ha slått opp i en biologibok. De valgte Anthrax (norsk: miltbrann) fordi de syntes navnet hørtes både ondt og kult ut på en gang. Den første vokalisten ble John Connelly (kjent fra Nuclear Assault). Trommeslageren Paul Weiss kom også med og den første bassisten ble Kenny Kushner, som dog viste seg å ikke være god nok for bandet. Kushner ble byttet ut med Paul Kahn, men heller ikke han hadde den erfaringen bandet krevde. Dette resulterte i at Danny Lilker tok over rollen som bassist, og Greg Walls kom inn som andregitarist. Etter kort tid forlot John Connelly og Greg Weiss Anthrax og Greg D'Angelo tok over som trommeslager. Flere vokalister var innom bandet, men Neil Turbin ble den første faste vokalisten.
Anthrax spilte deretter flere mindre konserter lokalt hvor de spilte sanger fra blant annet store NWOBHM-band, foruten også en del egne sanger. I 1984 ga Anthrax ut debutalbumet, Fistful of Metal med oppstillingen Scott Ian Rosenfeld, Dan Spitz, Neil Turbin, Danny Lilker og Charlie Benante. Neste år forlot Neil Turbin og Danny Lilker bandet, og Frank Bello (Charlie Benate sin nevø) og Joey Belladonna tok over. Den nye oppstillingen skulle bli kjent som den «klassiske» Anthrax-oppstillingen og i 1985 ga Anthrax ut album nummer to, Spreading the Disease.
Gjennombruddet og suksessalbumene (1987–1991)
I 1987 gir Anthrax ut albumet Among The Living. Med dette albumet (og to solide album bak seg) slo Anthrax gjennom for fullt. Anthrax er kjent for å ikke ta musikken like seriøst som sine konkurrenter. For Anthrax var det viktigst å ha det gøy, og de brukte mye mer humor enn de andre store thrash metal-bandene fra 1980-tallet Metallica, Megadeth og Slayer. Anthrax var også mye mer åpne om å endre stilen sin og eksperimentere fra starten av. Anthrax har blant annet flere sanger med rap. Mange punk rock-tilhengere møtte på 80-tallet opp på Anthrax-konserter for å skape liv. Snart ble Anthrax kjente for sine «moshpits» hvor tilhengere braste sammen foran scenen og begynte å slåss. Som oftest var det useriøs lekeslåssing, men slike «moshpits» kan ofte ende med at noen bruker vold for alvor og mer eller mindre skader som blåmerker er ikke uvanlig. Anthraxs tredje album, Amog the Linving fra 1987, inneholdt sangen «Caught in a Mosh» som var en form for kampsang om en som blir fanget i en slik «moshpit». I dag er dette en av Anthraxs mest kjente sanger. I 1990 ga Anthrax ut sitt femte album, Persistence of Time. Dette er det siste Anthrax-albumet som har fått over gjennomsnittlig bra kritikk. I 1991 åpnet Anthrax for Iron Maiden på Europa-turneen og i USA deltok de på «Clash of the Titans» turneen med Slayer, Megadeth og Alice in Chains.
Attack of the Killer B's is a compilation album of B-sides, covers and rarities by the thrash metal band Anthrax and the band's last audio album released before vocalist John Bush replaced longtime Anthrax vocalist Joey Belladonna in 1992. The album was released in June 1991 by Megaforce Worldwide/Island Entertainment. The "B's" in the album's title refers to b-sides previously unreleased and compiled for a single release. In 1992 the album was nominated for a Grammy Award in the category Best Metal Performance.
John Bush-perioden (1992–2004)
I 1992 slutter Joey Belladonna som vokalist i Anthrax og den tidligere Armored Saint-vokalisten John Bush tok over. Etter å ha gitt ut 4 studioalbum på Island Records, signerte de kontrakt med Elektra for å gi ut det neste albumet, Sound of White Noise. Albumet ble generelt godt mottatt, men markerte en nedgang for tilhengere som mange syntes at det ikke var et skikkelig Anthrax-album. Sangen «Only» ble en stor hit, og James Hetfield sa en gang til media at dette var en «perfekt sang».
I 1994 forlot Dan Spitz Anthrax. Han ble kristen og bosatte seg i Sveits som urmaker. I flere år var Anthrax uten fast andregitarist, og Dimebag Darrell bidro derfor på de neste to albumene. På dette tidspunktet ga Anthrax ut sitt første konsertalbum med opptak fra California 19. oktober 1991 og 28. januar 1992 foran et publikum i Electric Lady Studio. Dette albumet fikk navnet Live (The Island Years). I 1995 ga Anthrax ut albumet Stomp 442, deres svakeste album noen sinne. I 1998 slapp bandet Volume 8 - The Threat is Real, som hevet standarden igjen. Plateselskapet gikk konkurs rett etter at albumet var utgitt, og Volume 8... har siden blitt vanskelig å få tak i.
Adolphe Adam
Adolphe Charles Adam (født 24. juli 1803 i Paris, Frankrike, død 3. mai 1856 samme sted) var en fransk komponist og musikkritiker. Han var en produktiv komponist av operaer og balletter.
Anthrax
Gjenforeningen (2005–)
1. april 2005 skrev Anthrax en melding på hjemmesiden sin om at bandet skulle turnere med den opprinnelige besetningen, bestående av Scott Ian Rosenfeld, Frank Bello, Dan Spitz, Charlie Benante og Joey Belladonna. Anthrax dro deretter på en 18 måneders lang turné bestående av rundt 140 konserter, og spilte på blant annet Gigantour. Den 20. september samme år ga de ut sitt tredje konsertalbum, og 22. januar 2007 kom deres fjerde konsertalbum Caught In A Mosh - BBC Live In Concert.
Le Corbusier
Gjennombruddet (1922–1930)
I 1922 åpnet Le Corbusier sitt studio i Rue de Sèvres. Dette var begynnelsen på hans mest produktive periode. Han laget blant annet planen «Ville Contemporaine» (Samtidens by). I 1925 ble Le Corbusier invitert til å delta på Exibition des Arts Décoratifs i Brussel, men innholdet i hans paviljong var så kontroversielt at paviljongen ble plassert i utkanten av messeområdet.
Anthrax
Gjenforeningen (2005–)
Bandet hadde planlagt å spille inn et nytt studioalbum med gjenforenings-oppstillingen, men 24. januar 2007 offentliggjorde Scott Ian Rosenfeld at vokalisten Joey Belladonna skulle forlate bandet, men at de ville fortsette å jobbe med det kommende studioalbumet. I desember 2007 offentliggjorde de at bandet hadde funnet en ny vokalist, den da ukjente sangeren Dan Nelson fra New York. Han begynte imidlertid aldri i Anthrax. Europa-turneen som var planlagt i 2009 ble avlyst, bortsett fra én konsert med John Bush som vokalist.
Le Corbusier
Gjennombruddet (1922–1930)
To år senere deltok han på en utstilling for Deutscher Werkbund med to hus. Et av husene hadde navnet «Citrohan». Denne var typisk for tidlig interiørdesign av Le Corbusier, og måten han utformet dette huset på skulle følge Le Corbusier gjennom hele hans tid som arkitekt. Det andre bygget på Le Corbusiers fem punkter for arkitektur.
Le Corbusier gikk tilbake til renessansen for å finne et system for å få proporsjonene i det han gjorde til å bli riktige. Han studerte det gylne snitt, og fant ut at ting ville bli kjedelig hvis alt var likt. Han brukte det gylne snitt i produksjonene sine i tjue år. Da laget han proporsjonssystemet Modulor, som han brukte i alt videre arbeide. Dette proporsjonssystemet ble blant annet brukt til å bestemme fordelingen av vinduene I kirken Notre Dame du Haut i Ronchamp i Frankrike. På mange måter bryter denne kirken med tidlig Le Corbusier-arkitektur. Han bruker fortsatt store flater, men konstruksjonen er mye mindre praktisk, og mye mer monumental enn tidligere.
Byplanleggeren (1930–1965)
I starten av 1930-åra begynte Le Corbusier å interessere seg for byplanlegging. Han laget forslag til hvordan man burde bygge ut/om São Paulo, Rio de Janeiro og Montevideo (1929), Genève, Antwerpen og Stockholm (1933). Han begynte samtidig for alvor å interessere seg for møbeldesign, og designet flere møbler, blant dem flere kjente stoler, i samarbeide med Charlotte Perriand.
Under annen verdenskrig trakk Le Corbusier seg tilbake til Sør-Frankrike og gikk over til maling og skriving. Han ga blant annet ut Athencharteret, som skulle bli en av tidenes viktigste bøker om moderne byplanlegging. Le Corbusier arbeidet også for Vichy-regimet under andre verdenskrig. Han var venn av den franske fascisten Pierre Winter. Begge mente deler av Paris sentrum burde jevnes med jorden, den såkalte Plan Voisin, og de ga ut tidsskrift sammen der antisemittisme kom på trykk. I brev blant annet til sin mor ga Le Corbusier uttrykk for antisemittiske og antidemokratiske holdninger. Journalisten Xavier de Jarcy hevder Le Corbusier var «tvers gjennom fascist».
Fra 1945 utviklet han en konseptet «unite d’habitation» (boenhet). Disse ble bygget først i Marseille og senere også i blant annet Nantes og i Berlin. Mesteparten av 50-årene brukte Le Corbusier på å planlegge og bygge Chandigarh – Punjabs nye hovedstad. I tillegg til planlegging av selve byen, tegnet Le Corbusier også alle offentlige bygg. Samtidig med dette tegnet han også mange hus og et museum i Ahmadabad. I 1961–62 laget Le Corbusier en plan for sentrum av Berlin, men denne ble ikke gjennomført. Hans siste prosjekt – sykehuset i Venezia – ble aldri fullført fordi Le Corbusier døde av en hjertefeil den 27. august 1965.
Tanker om arkitektur
Et gjennomsnittlig hus tegnet av Le Corbusier besto i utgangspunktet av bare et stort rom. Det ble delt inn i seksjoner ved hjelp av møblene. En stueseksjon tok ca. halvparten av grunnflaten, og var i full høyde. Resten av huset var delt i to etasjer, hvor den andre var åpen, tilsvarende en hems. Le Corbusier hadde fem prinsipper han brukte flittig spesielt i tidlig husdesign:
Tanker om byplanlegging
For Le Corbusier var det ingen tvil om at arkitektur i det 20. århundre ikke lenger ville handle om den isolerte bygningen. Byen som helhet; hvordan den var organisert og forholdene mellom områder var veldig viktig – faktisk viktigere enn hvilken stil som ble brukt. Planen for Le Corbusiers idealby – Ville Contemporaine (samtidsbyen) – inneholder 4 grunnprinsipper:
Verdensarv
17 av hans bygninger på tre kontinenter ble i 2016 oppført på UNESCO s verdensarvliste under navnet Le Corbusiers arkitektoniske verker. Av de 17 ligger 10 i Frankrike, mens de øvrige ligger i Argentina, Belgia, India, Japan, Sveits og Tyskland.
Adolphe Adam
Han er kanskje mest kjent i dag for ballettene Giselle (1841) og Le Corsaire (1856, hans siste verk), operaen Le postillon de Lonjumeau (1836), og julesangen «Minuit, chrétiens!» («O helga natt») (1847).
Bakgrunn
Adam ble født som sønn til Louis (1758–1848), som var født under navnet Johann Ludwig Adam i Muttersholtz, Alsace, også komponist og professor ved konservatoriet i Paris. Hans mor var datteren til en fysiker. Som barn foretrakk Adolphe Adam og improvisere musikk på egen hånd heller enn å studere musikk seriøst. Han ble innskrevet i konservatoriet i Paris i 1821, hvor han studerte orgel og harmonium under den berømte operakomponisten François-Adrien Boïeldieu. Adam spilte også triangel i orkesteret i konservatoriet; likevel vant han ikke Grand Prix de Rome og hans far oppmuntret ham ikke å satse på en musikkarriere.
Karriere
Da han var 20, skrev han sanger for vaudeviller i Paris og spilte i orkesteret ved Gymnasie Dramatique, hvor han senere ble kormester. Som mange andre franske komponister, tjente han til opphold ved å spille orgel. I 1825 hjalp han Boïeldieu å forberede roller for La dame blanche og lagde en pianoversjon av stykket. Han var i stand til å reise gjennom Europa med pengene han hadde, og møtte Eugène Scribe, med hvem han senere samarbeidet i Genève. Innen 1830, hadde han fullført 28 verker for teater.
Adam er muligens mest kjent for balletten Giselle (1841). Han skrev flere andre balletter og 39 operaer, innbefattet Le postillon de Lonjumeau (1836) og Si j'étais roi (1852).
Etter å ha hatt en uenighet med instruktøren i operaen, investerte Adam sine penger og lånte meget for å åpne et tredje operahus i Paris: Théâtre National. Operahuset åpnet i 1847, men stengte på grunn av 1848-revolusjonen, og forlot Adam i stor gjeld. Hans forsøke på å redde seg ut fra denne gjelden innbefattet en vending til journalisme. Fra 1849 til sin død i Paris, underviste han i komposisjon i konservatoriet i Paris.
Hans julesang «Cantique de Noël», ofte kjent under tittelen «O helga natt», har blitt en internasjonal favoritt, og kan ha vært den første musikkringkasting på radio.
Adolphe Adam er begravet i Cimetière de Montmartre (gravlunden i Montmartre).
Vepsisk
Vepsisk (vepsisk: vepsän kel’, vepsän keli og vepsä) er et østersjøfinsk språk av den nordlige undergruppe. Nærmeste slektning er ludisk, som er en overgangsform mellom Olonets-karelsk og vepsisk.
Vepsisk blir snakket av ca. 3 600 mennesker på sør- og østsiden av Onega.
Dialekter
Vepsisk blir delt inn i tre dialekter, nord- midt- og vestvepsisk, jfr. oversikten:
Karakteristiske trekk
Det er relativt små dialektforskjeller, og talere fra de ulike dialektområdene forstår hverandre relativt godt. Den dialekten som skiller seg mest ut er nordvepsisk. Lyden j i begynnelsen av ord er endret til palatal d, f.eks. ďäŕv "sjø" (fi. 'järvi') og ďoob "(han/hun) drikk" (fi. 'juo'). Likvidene l, n, r er palatalisert, f.eks. poigaĺe "til gutten" (fi. 'pojalle'). I nordvepsisk har de lange vokalene uu og ii holde seg, f.eks. puu "tre" og hiiŕ "mus", mens yy har blitt diftongisert til [yu], f.eks. püu 'pyy'. I andre dialekter er alle de høye lange vokalene diftongisert, så vi har puo og hieŕ.
Grammatikk
Vepsisk har 24 kasus, dvs. ca. 10 flere enn i de andre østersjøfinske språkene. De fleste nye kasusene er oppstått etter grammatikalisering av tidligere postposisjoner.
Indre språkhistorie
Sammenlignet med de andre østersjøfinske språkene har vepsisk en relativt konservativ lydhistorie.
Innenfor morfologien har det derimot utviklet seg en del nytt.
Ytre språkhistorie
Språkene til folkeslagene som ble vurdert som "upålitelige" etter 2. verdenskrig mistet alle rettighetene sine i Sovjetunionen. Ett av disse språkene var vepsisk (sannsynligvis fordi vepserne (sammen med kolasamene) ble vurdert som for gode venner av finnene). Det vepsiske kyrilliske skriftspråk ble dermed ikke tatt i bruk igjen etter krigen.
Frihetsmonumentet
Frihetsmonumentet kan vise til:
Deutsche Oper (Berlin)
Deutsche Oper Berlin er et operahus i Berlin, beliggende i Bismarckstrasse i ortsteilen Charlottenburg i bydelen Charlottenburg-Wilmersdorf.
Den opprinnelige bygningen sto ferdig 1911 som Deutsches Opernhaus, i den da selvstendige byen Charlottenburg. Operaen ble åpnet året derpå med Ludwig van Beethovens Fidelio. Etter at Charlottenburg ble del av Berlin i 1920 fikk operaen det nye navnet Städtische Oper i 1925. Operaen hadde da 2,300 sitteplatser.
I nazitiden støttet Joseph Goebbels operaen og tok tilbake navnet Deutsches Opernhaus. I 1935 ble den ombygd av Paul Baumgarten, en av Adolf Hitlers yndlingsarkitekter. I november 1943 ble huset ødelagt av alliert bombing.
Nåværende bygning er fra 1961 etter planer av arkitekt Fritz Bornemann. Første forestilling her var Mozarts Don Giovanni. Samme år tok man dagens navn Deutsche Oper Berlin på initiativ av Ferenc Fricsay som en reaksjon på byggingen av Berlinmuren.
En minnestein, Der Tod des Demonstranten, over skytingen av Benno Ohnesorg i 1967, står ved operaen.
Shu-bi-dua
Popgruppen ble dannet i 1973 av sangeren Michael Bundesen, gitaristen Michael Hardinger og Niels Grønbæk (erstattet i 1978 med Kim Daugaard) og Poul Meyerdorf (erstattet i 1975 med Claus Asmussen), pianisten Jens Tage Nielsen (avløst av Willy Pedersen som ble fast medlem i 1981 og trommeslageren Bosse Hall Christensen (avløst av Kasper Winding, fast medlem fra 1981).
Kulturkanonen
Sangen «Danmark» fra albumet 78'eren er tatt opp i den danske kulturkanonen under populærmusikk.
Norskog
Norskog, opprinnelig Norsk Skogbruksforening, er en medlemsorganisasjon for skogeiere uavhengig av landbrukssamvirket. Foreningens 230 medlemmer (2012) eier mer enn 7 millioner dekar produktiv skog og samlet ca. 13 millioner dekar utmarksareal. Medlemmene avvirker årlig rundt 1 million kubikk tømmer.
Felles for Norskogs medlemmer er at de baserer sin næringspolitikk på en sterk privat eiendoms- og disposisjonsrett. Norskog eier egne selskaper som kjøper og selger tømmer og tilbyr skogtaksering og andre tjenester for sine medlemmer
Norskog ble etablert i 1950 som «Skogbruksforeningen av 1950».
Nortømmer AS er et heleid datterselskap av Norskog, og omsetter tømmer for Norskogs medlemmer og kjøper tømmer ellers i det frie markedet. Nortømmer driver planting, ungskogpleie og har et driftsapparat for tynning og sluttavvirkning.
Småkraftforeninga har sitt utspring i Norskog.
Toppdivisjonen i ishockey-VM 2007 for menn
Verdensmesterskapet i ishockey i 2007 ble arrangert i Moskva i Russland 27. april til 13. mai. Det var det 71. verdensmesterskapet og 16 lag deltok, fire grupper med fire lag, der de tre beste i hver gruppe gikk videre til en mellomrunde. Canada ble verdensmester, Finland tok sølv og Russland bronse.
Gruppe E
De tre beste lagene fra gruppe A og D spiller mellomrunden i gruppe E. Lagene tar med seg resultatene innbyrdes mot de lag som spiller i gruppen. De fire beste lagene går videre til kvartfinale.
Gruppe F
De tre beste lagene fra gruppe B og C spiller mellomrunden i gruppe F. Lagene tar med seg resultatene innbyrdes mot de lag som spiller i gruppen. De fire beste lagene går videre til kvartfinale.
Gruppe G
Nedrykksgruppen, de to siste lagene, Østerrike og Ukraina rykker ned til B-VM 2008 og blir erstattet av Frankrike og Slovenia. De lagene som kom på de to første plassene, Latvia og Norge, får delta i A-VM i Canada neste år.
Den arabiske halvøy
Den arabiske halvøy, forenklet til Arabia, er en halvøy i Vest-Asia liggende nordøst av Afrika på Den arabiske platen; mellom Rødehavet i vest, Persiabukten og Omanbukten i øst og Adenbukten og Arabiahavet i sør. Fra et geologisk perspektiv er den å betrakte som et subkontinent av Asia.
Det er den største halvøya i verden med 3 237 500 km². Den arabiske halvøy består av nasjonene Jemen, Oman, Qatar, Bahrain, Kuwait, Saudi-Arabia, og De forente arabiske emirater, foruten også deler av sørlige Irak og Jordan. Halvøya ble dannet som et resultat av riftingen av Rødehavet for mellom 56 og 23 millioner år siden, og grenser til Rødehavet i vest, til Persiabukten i nordøst, Levanten i nord og Indiahavet i sørøst. Den arabiske halvøya spiller en kritisk geopolitisk rolle i Midtøsten og den arabiske verden grunnet dets enorme ressurser på olje og naturgass.
Før moderne tid var halvøya inndelt i fire adskilte distriktsregioner: Hijaz, Najd, Sørlige Arabia ('Asir) og Østlige Arabia (Al-Hasa). De to førstnevnte utgjør det meste Saudi-Arabia. Sørlige Arabia består av Jemen og deler av Saudi-Arabia og Oman (Dhofar). Østlige Arabia består av hele kyststripen til Persiabukten.
Nornickel
Norilsk Nickel ( Nornickel, engelsk: Nornickel, russisk: «Норникель», frem til 2016 — «Нори́льский ни́кель» ) er et russisk gruve- og metallurgisk selskap. Selskapet er verdens ledende produsent av nikkel og palladium. Nornickel eier også de største reservene av nikkelmalm, og produserer i tillegg platina, kobber, sølv, gull, kobolt og andre ikke-jernholdige metaller.
Nornickel inkluderer Polarfilialen, Kola gruve- og metallurgisk selskap, Giproniсkel, NordStar Airlines, Nordavia og rederiet Jenisej.
Selskapets hovedkontor ligger i Moskva City, i Mercury City Tower. Frem til oktober 2014 var det plassert på Bolsjaja Tatarskaja gate.
Historie
De første malmprøvene ble tatt av en ekspedisjon ledet av Nikolaj Urvantsev og Aleksandr Sotnikov i 1919. Ekspedisjonen fant sted i et område der byen Norilsk ble senere grunnlagt. Både Urvantsev og Sotnikov regnes som forekomstens oppdagere. I 1923 oppdaget Nikolaj Vysotskij at det også var platina i malmen. Arbeidet fortsatte frem til 1934 da man godkjente den første beregningen av malmreservene etter en detaljert utforskning av forekomstene Norilsk-1 og Norilsk-2.
I 1935 vedtok Politbyrået i Sovjetunionen byggingen av Norilsk gruve- og metallurgisk kompleks. Byggingen av byen og komplekset ble gjennomført av Norillags (en av GULAGs fangeleirer) fanger, blant annet Nikolaj Urvantsev, en av forekomstens oppdagere.
I første halvdel av 1940-tallet ble produksjonen av nikkel, kobber, kobolt og platinaforbindelser etablert. I 1953 produserte Norilsk gruve- og metallurgisk kompleks 35% nikkel, 12% kobber, 30% kobolt og 90% platinaforbindelser fra den totale produksjonen av disse metallene i Sovjetunionen.
I 1960 ble det oppdaget verdens største forekomst av kobber-nikkel sulfidmalm — Talnakhskoje. I 1965 ble forekomsten Oktober oppdaget.
4. november 1989 vedtok Sovjetunionens ministerråd et vedtak om etableringen av et statlig konsern for produksjon av ikke-jernholdige metaller — Norilsk Nickel. Konsernet inkluderte Norilsk kompleks, kompleksene Petsjenganickel og Severonickel, Olenegorskij mekanisk anlegg, Krasnojarsk prosesseringsanlegg for ikke-jernholdige metaller og Gipronickel (Leningrad). Disse foretakene ble forent i et enkelt konsern basert på en felles teknologisk ordning for behandling av sulfid kobber-nikkel malm.
I 1993, etter forordningen av presidenten i Russland, ble konsernet Norilsk Nickel omdannet til Det russiske aksjeselskapet for produksjon av ikke-jernholdige og edle metaller Norilsk Nickel (Norilsk Nickel AS).
I 1994 ble aksjekapitalen til disse foretakene delt mellom eierne. I 1995 fikk Vladimir Potanins ONEXIM-Bank 38% av konsernets aksjekapital (51% av A-aksjene) for $170,1 millioner ved en auksjon. I 1997 ble denne pakken kjøpt av Potanins strukturer for $640 millioner.
I 2001 ble det gjennomført en restrukturering — aksjonærene i Norilsk Nickel AS utvekslet sine aksjer for aksjer i Norilsk nickel gruve- og metallurgisk selskap. Selskapets aksjer begynte å kjøpes og selges på de russiske børsene RTS og Micex.
Hobby
Hobby er betegnelse for en fritidsaktivitet som ofte tar tid og vanligvis er ubetalt. Er målet å tjene penger, vil ikke dette lengre betegnes som en hobby, men en jobb. Ordet er av usikker opprinnelse, men kan ha opphav enten i falkejakt i middelalderen eller etter en hestetype som ble videreført til kjepphest (engelsk: Hobby-horse) Hobbyutøveren regnes som amatør (av latin amare, å elske), men kan ha kunnskaper og ferdigheter på høyde med profesjonelle (de som har det samme feltet som yrke og levebrød).
Nornickel
Historie
I 2002 kjøpte Norilsk nickel det russiske gullgruveselskapet Poljus og ble den største gullprodusenten i Russland med en markedsandel på over 15%. All gullgruvedrift i Norilsk Nickel ble overført til selskapet Poljus. I 2006 ble Poljus delt opp i et eget aksjeselskap Poljus Gull.
Hobby
Noen unge velger å lære så mye om sin hobbyinteresse, at de kan gå inn i et yrke med dette som grunnlag. Uttrykket nerd brukes ofte om personer som har hobbyer svært få andre synes er interessante og derfor betraktes som sære.
Nornickel
Historie
I 2006 fikk selskapet lisens for å jobbe på Maslovskoje forekomst. Reservene på forekomsten ble registrert av staten i september 2009.
I 2014 ble Norilsk Nickel kvitt utenlandsk aktiva — gullgruveselskaper og et nikkkelprosjekt i Australia.
I 2016 ble den eldste nikkelfabrikken (bygget i 1942) innenfor byen Norilsk stengt, blant annet av miljøvernmessige grunner. Kostnadene for en så rask nedleggelse utgjorde 11 milliarder rubler. Samme år endret selskapet logoen og skiftet navn til Nornickel.
Norilsk Nickel er hovedprodusent og største eksportør av nikkel i Russland. Bedriften står for ca. 97 % av landets nikkelproduksjon, noe som utgjør ca. en tiendedel av verdens produksjon. Brand Finance verdsatte selskapets merke til $675 millioner. Bystrinskij gruve- og prosesseringsanlegg (Transbajkal) som er bygget for $1,5 milliarder er satt i drift. Det produserer 10 millioner tonn malm i året. Nornickel er med på topp 5-listen av miljøansvarlige russiske gruveselskaper ifølge World Wildlife Fund.
I 2018 opprettet Nornickel et fellesforetak (JV) med Russisk platina. Foretakets produksjonsmengde av platinagruppemetaller er opptil 100 tonn per år, noe som kan sammenlignes med det som Nornickel produserer selv. Foretaket består av forekomstene Maslovskoje (fra Nornickel) og Tsjernogorskoje i tillegg til den sørlige delen av Norilsk-1 (fra Russisk platina). Men allerede i 2020 ble fellesforetaket oppløst fordi Rusal blokkerte prosjektet, og Russisk platina og Nornickel avtalte at de skulle utvikle forekomsten Tsjernogorskoje.
I 2018 kjøpte Vladimir Potanins selskap Interros 2,1% av Nornickels aksjer hos Roman Abramovitsj, og hans del utgjorde 32,9%. Samme år ble Nornickel nesten ferdig med ombyggingen av sin flyplass i byen Norilsk. Dette kostet over 12,5 milliarder rubler, hvorav 7,6 milliarder ble tatt fra statsbudsjettet. Fortum, BASF og Nornickel har signert en intensjonsavtale for å planlegge et batteriresirkuleringssamarbeid i Harjavalta i Finland for elbilmarkedet. Samarbeidet vil gjøre det mulig å møte den økende etterspørselen etter viktige metaller i elbiler på en bærekraftig måte.
I 2019 solgte Roman Abramovitsj 1,7 % av Nornickels aksjer til mange forskjellige investorer for $551 millioner, mens Potanins strukturer, Rusal, samt nærstående parter ikke kunne delta i kjøpet. Nornickel ble kåret til den beste arbeidsgiveren i Russland av magasinet Forbes (på den tiden hadde selskapet flere enn 75 000 ansatte), og ble også kåret til den 36. beste arbeidsgiveren i verden. Samme år havnet selskapet på første plass på Forbes' liste over russiske selskaper for utbetaling bonuser til toppledere. Nornickel var et ansvarlig selskap i Vinteruniversiaden 2019.
Nornickel bevilget også i 2020 10,5 milliarder rubler til kampen mot koronapandemien og planla å bevilge 10 milliarder til. Samme år lanserte Nornickel et prosjekt innen digitalisering av metallsalgene og annonserte at selskapet ville bli den første emittenten av sin sveitsiske plattform for å skape sikkerhetstokens av industrielle aktiva til selskapet Atomyze.
I begynnelsen av 2021 stanset Nornickel delvis arbeid på to viktige gruver — Oktjabrskij gruve og Tajmyrskij gruve — på grunn av flom.
Sommeren 2021 produserte Nornickel det første partiet av karbonnøytralt nikkel (UNN) i metallurgisk industri.
Privatisering
I 1994 ble aksjekapitalen til disse foretakene delt mellom eierne. I samsvar med privatiseringsplanen ble en del av selskapets aksjer gitt til de ansatte, en annen del ble lagt ut for salg på auksjoner. Flere enn 250 000 mennesker ble eiere av Norilsk Nickels aksjer.
Aksjemajoriteten (38%, eller 51% av A-aksjene), sikret i føderal eiendom, ble satt opp for den såkalte panteauksjonen i november 1995 (auksjoner der det ble privatisert store deler av tidligere statlige selskaper). Ifølge auksjonens resultater ble ONEXIM-Bank den nominelle eieren av den kontrollerende eierandelen i Nornickel AS.
5. august 1997 ble det holdt et kommersielt anbud med investeringsforhold der statens eierandel i Nornickel AS ble kjøpt av selskapet Swift som representerte ONEXIM-Banks interesser. Swift betalte staten $270 millioner for 38% av aksjene og oppfylte også anbudets tilleggsvilkår om finansiering av investeringsprogrammet og gjeldsbetalingen.
Det ble konkludert med at prisen som ble satt da Nornickel ble privatisert, samsvarer med verdien, og denne konklusjonen finnes i
I 1997 ble det skapt flere andre selskaper, blant annet Kola gruve- og metallurgisk selskap AS og Norilsk gruve- og metallurgisk selskap AS. Dette ble gjort for å tiltrekke seg nye investorer og innføre moderne styringmodeller.
I årene 1997–2000 gjennomførte Den russiske føderasjonens regnskapskammer (Russlands statsorgan for finanskontroll) en revisjon av Norilsk Nickels privatisering. Rapporten om resultatene av revisjonen fra 9. juni 2000 bekreftet av privatiseringen var gjennomført i samsvar med den russiske loven. Den opplyste også at den opprinnelige prisen på Norilsk Nickels aksjeblokk, satt opp for auksjonen og det kommersielle anbudet, var i samsvar med Russlands forskrifter og kunne forklares av selskapets høye gjeld på den tiden, samt høye sosiale forpliktelser i bedriften. Lignende konklusjoner ble nådd av Riksadvokatens kontor og Russlands regjering etter en rekke tilsvarende kontroller.
Det finnes imidlertid et annet synspunkt som er angitt i boken til den tidligere Regnskapskammers nestleder av J. J. Boldyrev Malurt i begeret. Det står der at Norilsk nickel da var en monopolist på nikkelmarkedet (mer enn 90% av produksjonen i Russland) og kobber (mer enn 60%), hadde en 95-100 års forsyning med malmer, et årlig overskudd på $1,5 milliarder og lønnsomhet på mer enn 70%. Derfor var den virkelige verdien av Norilsk Nickel betydelig høyere enn $180 millioner som det var solgt for. I tillegg gir J. Boldyrev en rekke fakta som peker på svindelen med transaksjoner på auksjonene (inkludert for Norilsk Nickel), som Russlands regjering drev med i 1995 for å privatisere de mest verdifulle statlige eiendelene ved å omgå loven om privatisering. Boken inneholder også et brev sendt av Regnskapskammeret til Riksadvokatens kontor med kravet til J. I. Skuratov om å møte i retten for å forsvare Russlands Interesser og si opp fiktive transaksjoner med auksjonene umiddelbart. Likevel gjorde riksadvokaten ikke dette. Senere publiserte Regnskapskammeret mange fakta som vitnet om en ulovlig privatisering av den statlige eiendommen. Men allerede i 2000 sendte Regnskapskammeret en ny rapport, som Ifølge J. J. Boldyrev, var "tydelig fabrikkert" og gjort for å "rehabilitere" de nye eierne av Norilsk Nickel, ledet av O. V. Potanin. Til tross for dette ble rapporten godkjent av styret, men J. J. Boldyrev forlot sin avvikende mening i forbindelse med det.
En lignende historie med detaljer og intervjuer om hvordan den ulovlige privatiseringen skjedde er beskrevet i David Hoffmans bok Oligarker.
Rusals inntreden i selskapets kapital og aksjonærkonflikten
I april 2008 solgte Mikhail Prokhorov, som sammen med Vladimir Potanin var den største medeieren av selskapet, sin andel av 25% pluss en av aksjene til verdens største aluminiumselskap Russisk aluminium (Rusal, UC Rusal), kontrollert av Oleg Deripaska. Prokhorov mottok 14% av Russisk aluminium i aksjer og ca $5 milliarder i kontanter (av de lovede $7 milliardene i kontanter betalte Deripaska bare en del på en gang, den andre delen ble omgjort til ekstra aksjer fra Rusal, en del til ble betalt etter IPO). Den nye aksjonæren forsøkte å oppnå forening mellom de to selskapene. Imidlertid førte ytterligere handlinger fra selskapets aksjonærer til en bedriftskonflikt.
Det oppstod noen vesentlige tvister rundt konsernsjefen og styrelederen i Nornickel, samt styrets sammensetning. Aksjonærene opprettet en slags våpenhvile i november 2008, kort tid før selskapet ble ledet av en Vladimir Putins kollega fra KGB, tidligere leder av Rostourism Vladimir Strzhalkovskij.
Et viktig aspekt i aksjonærenes kamp var at Nornickel selv kjøpte en betydelig blokk av sine aksjer fra markedet — 17,3% — og disse tilbakekjøpte aksjer "stemte" på siden av selskapets ledelse.
Under konflikten ga Interros et tilbud til Rusal om å kjøpe ut sin eierandel for $9 milliarder. Senere sendte Nornickel et tilbud om å kjøpe 25% av aksjene for $12 milliarder, og tilbød deretter å kjøpe tilbake 20% av Nornickels aksjer for $12,8 milliarder. Rusal avslo alle tilbudene. I august 2011 prøvde de igjen, denne gangen for $8,75 milliarder.
I begynnelsen av desember 2012 annonserte partene forsoning, Roman Abramovitsj ble bedt om å bli voldgiftsmann. Deripaska, Potanin Og Abramovitsj undertegnet en ny aksjonæravtale der Vladimir Potanin selv skulle bli konsernsjef i Nornickel, istedenfor Strzhalkovskij, som ikke passet for Rusal, og 16,9 % av tilbakekjøpte aksjer i selskapets skulle tilbakebetales. Det ble forventet at de nåværende aksjonærene ville selge sin del av aksjene (2,84% fra Potanin for $867,3 millioner og 2,03 % fra Deripaska for $619,7 millioner). I tillegg måtte Interros, Rusal og Millhouse (selskapet til Abramovitsj) skape en trust for like deler av Nornickels aksjer (7,3 % av aksjene fra hver eier). På den måten kunne Abramovitsj som voldgiftsdommer styre totalt 20% av aksjene. I tillegg ble partene enige om å avslutte alle rettsprosessene og velge et nytt styre med lik representasjon.
Eiere
Strukturen av selskapets aksjekapital per 10.14.2021 ifølge offisielle tall :
De viktigste aksjonærene i selskapet per mars 2021, ifølge ITAR-TASS :
Under skilsmissen mellom Potanin og hans ekskone Natalia i 2015 konkluderte domstolen Presnenskji i Moskva at han er hverken medeier av Nornickel eller Interros Holding.
Selskapets børsverdi på Moskva-Børsen fra september 2021 er 3,7 billioner rubler.
Styret
Styrelederen i selskapet siden mars 2013 er Gareth Penny, den tidligere styrelederen i diamantmonopolet De Beers.
Forvaltning
Tidligere var det:
Virksomhet
Nornickel er det største selskapet i Russlands ikke-jernholdige metallurgi, et av de 10 største private selskapene i landet.
Nornickel driver med leting, beregning, utvinning, anrikning og foredling av mineraler, produserer og selger ikke-jernholdige og edle metaller. Produktene leveres til flere enn 30 land. Produksjonsanleggene ligger i Russland — i Norilsk industriområde, på Kola-Halvøya, i Transbajkal og i tillegg i Finland og Sør-Afrika.
I 2019 utgjorde nikkelproduksjonen 229 tusen tonn, kobberproduksjonen utgjorde 499 tusen tonn, palladiumproduksjonen 2,9 millioner unser, og platinproduksjonen 0,7 millioner unser.
Nornickel er verdens største nikkelprodusent, med en andel på 14% (96% i Russland). Ifølge Bloomberg er Nornickel den mest effektive nikkelprodusenten i verden. Selskapet er videre verdens største palladiumprodusent, med en andel på 41%. Nornickel er også verdens tredje største platinaprodusent, med en andel på 10% av verdens totale produksjon.
Nornickel produserer i tillegg rhodium, kobolt, kobber, sølv, gull, iridium, ruthenium, selen, tellur og svovel.
I henhold til IFRS utgjorde selskapets omsetning i 2020 $15,5 milliarder, og selskapets bunnlinje var på $3,6 milliarder.
I et intervju med Kommersant sa Nornickels visedirektør Jevgenij Fjodorov at investeringer i modernisering av energiinfrastrukturen i 2021 var dobbelt så store som i 2020; opp til 30 milliarder rubler.
Deltakelse i selskaper
Inntil 2006 eide Nornickel selskapet Poljus som er den største gullprodusenten i Russland (20% av gullproduksjonen i Russland). Etter omstruktureringen ble aksjene overført til det etablerte selskapet Poljus Gull AS. De ble fordelt mellom aksjonærene i Norilsk Nickel i forhold til deres andel. Norilsk Nickel eier også 60,66% av det russiske energiselskapet OGK-3.
29. juni 2007 annonserte Nornickel at selskapet hadde klart å samle 90% av aksjene av det kanadiske LionOre. I midten av august 2007 kjøpte selskapet i tillegg 7,7% av LionOres aksjer, og fikk dermed 97,7%. De resterende 2,3% vil Nornickel tvangsinnkjøpe i samsvar med kanadisk lov.
Norilsk Nickel arvet 50% fra LionOre i et felles prosjekt med det sørafrikanske selskapet ARM. Partnerne eier nikkelgruven Nkomati i Sør-Afrika. I 2006 produserte Nkomati nickel 396,9 tusen tonn malm og 4826 tusen tonn nikkel. Bedriften utvant 2,8 tusen tonn kobber og 22 tusen unser palladium per år. I 2019 bestemte Nornickel og African Rainbow Minerals seg å avslutte prosjektet. I november 2021 mottok Norilsk Nickel kompensasjon fra regjeringen i Botswana og det statseide selskapet BCL Group på grunn av salget av Norilsk Nickels afrikanske eiendeler, inkludert 50% av Nkomati.
Aktuelle prosjekter
Nornickel fortsatte også å utføre sitt CO2-reduksjonsprogram i Norilsk by. I fjor økte investeringene i dette prosjektet 4 ganger fra år til år til over 500 millioner USD. Ifølge Potanin falt CO2-utslippene i området med 78% fra 2020 og med over 90% sammenlignet med 2015 takket være nedstengningen av smelteverk og metallurgiske anlegg på Kolahalvøya. I Norilsk falt CO2-utslippene med 14% fra år til år.
I 2020 ble det åpnet et sports-og helsekompleks i Norilsk bygget av Norilsk Nickel. Selskapet investerte 3,6 milliarder rubler.
I mars 2020 ble det inngått en samarbeidsavtale med den karbonfrie energiprodusenten Fortum og det kjemiske konsernet BASF for gjenvinning av batterier. Det er planlagt at det vil redusere karbondioksidutslipp ved produksjon av batterier til elektriske kjøretøy.
I oktober 2021 foreslo Nornickel flere måter for Tukhards gjenbosetting, inkludert flytting til nye hus i New Tukhard, en ny by bare 1,5 kilometer unna den gamle, eller til leiligheter i andre bosetninger. Nornickel foreslo arkitektoniske og ingeniørmessige løsninger for den nye bebyggelsen i samsvar med beboernes behov og krav. Prosjektet kan være fullt gjennomført i 2026, dersom beboerne gir sitt samtykke. Ved runde en av konsultasjonene gikk det lokale urbefolkningen med på å delta i FPIC-prosedyren.
I november 2021 innvilget Voldgiftsretten i Krasnojarsk kraj søknaden om at det måtte tas 30 brygger fra eierskapet til Norilsk Nickel. Søknaden handlet om bryggene til Dudinskij havn som var i bruk av Norilsk Nickel-konsernet før privatisering, og som ifølge anklageren ikke var konsernets privatiserte eiendom.
ESG
Et av ESG-prosjektene til Nornickel er grønn nikkel for eksport til Europa.
Kultur- og sportsstøtte
Norilsk Nickel er sponsor og kurator ved Multimedia Art Museum.
I 2020 åpnet selskapet en idrettsarena Aika i Norilsk, i 2021 — Tula Arena.
Industriulykker ved produksjon
11. mars 1999 døde tre gruvearbeidere i en eksplosjon i en dybde av 150 meter i gruven Anhydritt (Kajerkanskij-gruven)
Kharabali
Kharabali (russisk: Харабали) er en by i Astrakhan oblast i Russland. Den ligger 142 km nordvest for Astrakhan, på venstre bredd av elva Akhtuba, som er en grein av Volga. Innbyggertall: 18 296 (folketelling 2002).
Nornickel
Industriulykker ved produksjon
15. mars 2001 skjedde det en eksplosjon i Polargruven i en dybde av 201 meter. To gruveardeidere omkom og fire ble skadet
Kharabali
Byen ble første gang nevnt i 1770 som landsbyen (selo) Kharabalinskoje (russisk: Харабалинское). Den ble senere omdøpt til Kharabali. Byen regnes som grunnlagt i 1789, og fikk bystatus i 1974.
Nornickel
Industriulykker ved produksjon
27. august 2003 døde to gruvearbeidere i en av Oktjabrskij gruvene på grunn av et steinras
North American Aviation Inc.
North American Aviation Inc. ble etablert i 1928, og første egenproduserte fly kom i 1937 med observasjonsflyet O-47. De mest kjente flyene North American produserte inkluderer treningsflyet AT-6 Texan, jagerflyet P-51 Mustang, bombeflyet B-25 Mitchell og jagerflyet F-86 Sabre. Andre flytyper North American produserte som er nevneverdige er bombeflyet B-45 Tornado, jagerflyet F-100 Super Sabre, treningsflyet T-28 Trojan og A-5 Vigilante som var et angrepsfly/rekognoseringsfly beregnet for bruk fra hangarskip, det supersoniske bombeflyet XB-70 Valkyrie som ble kansellert og rakettflyet X-15.
Nornickel
Industriulykker ved produksjon
8. november 2003 døde en gruvearbeider i en av Oktjabrskij gruvene på grunn av steinraset
North American Aviation Inc.
North American ble slått sammen med Rockwell Standard Corporation i 1967 og ble til North American Rockwell Corporation som ble til Rockwell International i 1973.
Nornickel
Industriulykker ved produksjon
25. februar 2016 druknet en gruvearbeider i gruven Majak  (Komsomolskij gruve) da den ble oversvømmet
15. november 2016 døde en gruvemester i Oktjabrskij gruve på grunn av et steinras
7. juli 2017 døde fire gruvearbeidere på grunn av en metaneksplosjon i Polargruven
22. oktober 2019 døde en gruvemester og to teknikere som følge av kvelning i Tajmyrskij gruve
29. mai 2020 skjedde det en diesellekkasje på mer enn 20 tusen tonn på NTEK sitt kraftvarmeverk. Avisen Kommersant kaller hendelsen den største i russisk Arktis. Vladimir Putin innførte da en føderal nødsituasjon. Ifølge Rostekhnadzors konklusjon oppstod ulykken på grunn av feilene i konstrueringen og byggingen av drivstofftankpelene. Det ble reist straffesaker mot de ansatte på kraftvarmeverket og ordføreren i Norilsk (den sistnevnte ble senere dømt til straffarbeid ). Grigorij Djukarev, leder for urfolkforeningen i Tajmyr (Krasnojarsk kraj) sendte et offisielt brev til president V. V. Putin med informasjonen om forurensningen som kom fra Nornicke. Rosprirodnadzor vurderte miljøskadene til 147,7 milliarder rubler. Norilsk Nickel selv vurderte skaden fra drivstofflekkasjen syv ganger lavere — til 21,4 milliarder rubler og annonserte en plan for å eliminere konsekvensene for en treårs periode, selv om det kunne ifølge ekspertene ta ca. 10 år. VNIRO (Russisk institutt for fiskeri og oseanografi) vurderte kostnadene for å gjenopprette tilstanden til akvatiske biologiske ressurser til 40 milliarder rubler. Greenpeace estimerte skaden til 6 milliarder rubler. Ekspertene vurderte skaden til urfolkene i nord på 170 millioner rubler. Ifølge medlemmet av kommisjonen Sergej Sizonenko bor det ca 700 representanter for urfolk i det rammede området. Det kostet Nornickel 11,5 milliarder rubler. I januar 2022 meldte den russiske avisen Vedomosti om at jorden hadde kommet til det normale igjen.
Det har vært enda en stor lekkasje av drivstoff fra den russiske gruvegiganten Nornickel. Drivstoffet har rent ut i naturen i arktiske Sibir, ifølge DPA. Greenpeace Russland sammen med Novaja Gazeta og en tidligere ansatt i Rosprirodnadzor Vasilij Rjabinin registrerte hvordan innholdet i avgangslagringsanlegget for flytende avfall som inneholder tungmetaller, overflateaktive stoffer ble sluppet ut. Væsken fra det ble overført av pumper og drenert inn i tundraen. Giftig avfall kom inn i elva Kharaelakh som renner ut  i innsjøen Pjasino.
12. juli 2020 lekket det 44,5 tonn flydrivstoff i Krasnojarsk kraj nær landsbyen Tukhard på grunn av en rørledningsskade i Norilsktransgaz.
1. mars 2021, etter flere ulykker på sine industrielle anlegg, annonserte selskapet oppsigelsen av sin første visepresident, Sergej Djatsjenko.
Rangeringer
I 2019 kåret Forbes Norilsk Nickel til den beste arbeidsgiveren i Russland. I 2021 inkluderte Forbes også selskapet i de 10 største russiske private arbeidsgiverne.
I 2021 kom Norilsk Nickel for første gang inn i topp 10 av de største russiske selskapene ifølge RBK 500.
Mirnyj (forskningsstasjon)
Mirnyj (russisk: Мирный, fredfull) er en russisk forskningsstasjon i Antarktis, beliggende i Queen Mary Land.
Stasjonen ble åpnet 13. februar 1956 av den første russiske antarktisekspedisjonen. Den benyttes som hovedbase for Vostok som ligger 1400 km fra kysten. Mirnyj består av 30 bygninger og har en sommerbemanning opptil 169, mens om lag 60 forskere og teknikere overvintrer. Gjennomsnittstemperaturen her ligger på –11°C, og det er over 200 dager årlig med vindstyrke over 15 m/s.
De viktigste forskningsområdene er glasiologi, seismologi, meteorologi, observasjon av polarlys, kosmisk stråling og marinbiologi.
Tre minnesmerker etter omkomne ekspedisjonsmedlemmer er oppført på lista over historiske steder og kulturminner i Antarktis og er beskyttet av bestemmelsene i Antarktistraktaten.
Karol Beck
Karol Beck (født 3. april 1982 i Zvolen, Slovakia) er en mannlig tennisspiller fra Slovakia, som ble profesjonell i 2001. Han har vært rangert så høyt som nummer 36 på ATP-rankingen (26. august 2005).
Karriere
25. oktober 2004, tapte Beck finalen i St. Petersburg Open mot Mikhail Youzhny, 6-2, 6-2. I 2005 testet han positivt på clenbuterol, og ble utestengt til 31. oktober 2007.
2007
Beck var ferdig med suspensjonen, og startet opp i november som en useedet spiller, som medførte kvalifiseringsrunder foran hver turnering. Som useedet spiller måtte han starte med challenger-turneringer og future-turneringer. I løpet av fem turneringer på seks uker, avsluttet han året som #581.