cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Mars Reconnaissance Orbiter
Vitenskapelige instrumenter
Se NASA sin oversikt:
Ankomst og aereobremsing
MRO begynte å gå inn i bane rundt Mars 10. mars 2006, og passerte over den sørlige halvkulen i en høyde av 370–400 km. De seks hovedmotorene til MRO ble så avfyrt i 27 minutter for å bremse romsonden ned fra ~2,900 m/s til ~1,900 m/s. Romsonden havnet så i en svært eliptisk polarbane med omløpsperiode på ca. 35.5 time. MRO befant seg nå i en bane med laveste punkt i banen på 426 km fra overflaten og det høyeste på 44,500 km fra overflaten.
Cyprien Richard
Cyprien Richard (født 27. januar 1979 i Thonon-les-Bains) er en fransk alpinist. Han har spesialisert seg i disiplinene storslalåm og Super-G.
Karriere
Richard deltok for første gang i verdenscupen 17. desember 2000 i Val-d’Isère, men det tok lang tid før han oppnådde særlige resultater. Først i sesongen 2007/08 tok han sine første verdenscuppoeng, med en 24.-plass i storslalåmrennet i Beaver Creek. Den 8. mars 2008 i Kranjska Gora var han for første gang blant de ti beste. I verdenscupfinalen i Bormio 14. mars 2008 tok han sin første pallplassering med en tredjeplass i storslalåm. Den samme sesongen kom han på tredjeplass i storslalåmdelen i europacupen. 8. januar 2011 tok han sin første seier i verdenscupen da han delte førsteplassen i storslalåm i Adelboden med Aksel Lund Svindal.
Mars Reconnaissance Orbiter
Observasjonene og problemene begynner
Selv om bilder ble tatt fra romsonden allerede i mars, var det først 29. september 2006 at MRO tok sine aller første bilder med høy oppløsning fra bane. På dette bildet sies det at objekter så små som 90 cm i diameter kan observeres. 6. oktober 2006 ble detaljerte bilder sluppet til media som MRO hadde tatt av Victoria-krateret med mars-roveren Opportunity synlig på kanten av krateret. 16. oktober ble bilder av nordpolen på Mars sendt tilbake
17. november 2006 annonserte NASA at MRO hadde vellykket fungert som en relay-stasjon for radio-sendinger fra mars-roveren Spirit tilbake til Jorden. I november 2006 begynte problemer å komme til syne ved bruken av to instrumenter ombord. En feil-mekanisme i MCS gjorde feil som førte instrumentet ute av stilling. Instrumentet er foreløpig ikke i bruk, mens problemet undersøkes. En økning i støy med resulterende dårlige pixels har blitt observert i flere HiRISE-bilder. En lengre oppvarmning av kameraet har redusert problemet.
4. desember 2006 tok MRO bilder av landingsstedene til Viking 1. og Viking 2. Ni dager senere, 13. desember, tok så MRO bilder av vinter-oppholdsstedet til Mars-roveren Spirit.
2007
HiRISE-kameraet fortsetter å sende tilbake bilder med forbløffende klarhet, som har sørget for store oppdagelser. 11. januar 2007 tok MRO bilder av landingsstedet til Mars Pathfinder. 15. februar 2007 annonserte NASA om observasjoner av MRO av Mars-terrenget som indikerte tilstedeværelsen av flytende karbondioksid eller vann på Mars-overflaten i nær geologisk fortid. 19. juli 2007 ble bilder av et nylig nedslagskrater i Tharsis-regionen på Mars frigitt. I forbindelse med en stor støvstorm som raser over Mars i juni og juli 2007 tok MRO flere bilder for å se på situasjonen for de to mars-roverne Opportunity og Spirit.
Lita Greve Jensen
Lita Greve Jensen (tidligere Lita Greve) (født 28. juni 1937, død 23. januar 2023) var en norsk entomolog. Hun arbeidet med faunistikk og zoogeografi, og bidro særlig til økt kunnskap om de norske gruppene nettvinger, mudderfluer, kamelhalsfluer og de mer laverestående fluer.
Liv og virke
Lita Greve Jensen studerte zoologi ved Universitetet i Bergen og tok leverte sin hovedfagsoppgave i 1961. Hun ble i 1962 ansatt som vitenskapelig assistent ved Zoologisk museum i Bergen. Hun ble amanuensis i 1966 og førsteamanuensis i 1976. Da Astrid Løken sluttet i 1979, overtok Greve ansvaret for de entomologiske samlingene ved Zoologisk museum i Bergen. Hun underviste ved Universitetet i Bergen, og holdt flere feltkurs for studentene.
Tidlig arbeidet hun med krepsdyr i ordenen Tanaidacea og reker (Decapoda, Natantia). Senere fikk hun mer interesse for studiet av insekter. Først forsket hun på de (dengang) delvis dårlig undersøkte gruppene mudderfluer (Megaloptera) og nettvinger (Plannipennia). Senere konsentrerte hun seg om de mer laverestående gruppene av fluer. I 2002 publiserte hun en oversikt over de norske kamelhalsfluene.
Hun har særlig bidratt til en økt kunnskap om insektfaunaen, særlig fra Vestlandet, men også i høyfjellet.
Publikasjoner
Lita Greve Jensen skrev vitenskapelige artikler for en rekke fagtidsskrift, særlig Norsk Entomologisk Tidsskrift. Hun skrev også en rekke kortere artikler i et mer populært språk om sitt fagområde i Insekt-Nytt; ofte var dette artikler med utgangspunkt i mer faglige artikler hun hadde skrevet i tyngre vitenskapelige tidsskrift.
Lita Greve Jensen var forfatter av flere av tabellene som inngår i Norske Insekttabeller. Hun var en aktiv skribent i serien Fauna fra Hardangervidda, som tok for seg insekter og andre laverestående dyregruppe i høyfjellet. I perioder var hun medredaktør sammen med Trond Andersen i serien Insecta norvegiae. Hun var også medlem i fondstyret i flere år, og medlem i redaksjonskomiteen til Norwegian Journal of Entomology.
Mjøsvisen
«Mjøsvisen» er en skillingsvise som kommer fra Moelv i Hedmark. Einar var sønn på en av Moelvs største gårder, Mo gård. Anna var datter av en som ble kalt «Fisker-Lars». Han bodde i Kvarbergsvika, ikke langt fra Brumunddal, hvor han drev et lite fiskebruk. Det var altså stor forskjell på den sosiale rangen mellom Einar og Anna. Legenden sier at det ennå i dag spøker på Mjøsa der Einar og Anna omkom. Visa ble skrevet ca. 1840, og er også kjent under tittelen «Ung Anna og stolt Einar».
Teksten
medens jeg synger I kjenner minnenes brusende klang. Sitter kun stille og venter tonene straks eder nå når fra svunne dager de henter minner fra mjøsen den blå. gresset i vårkvelden dugger, dagen den lakker mot kveld. Henne i lien man hører, måltrostens klangfulle sang, og henne på stien seg rører, frosken i valtrende gang. så kjærlighetsfulle og glade i ungdommens glødende brann, det var den unge herr Einar, sønnen på storgården Mo, som satt med sin ungfagre Anna, Fisker-Lars datter så fro. og Anna, akk kunne hun glemme sin ære hun ga på hans ord. Hin aften den fikk sine følger og Anna hun føle det fikk, og intet for Einar hun dølger det gikk i ham just som et stikk. Anna:«Du kan ikke nekte at du på det ga meg ord!» «Men se ett hundrede daler gir jeg hvis nøyes du kan så du ei for nogen omtaler at jeg er far til ditt barn». det var som det brast hennes hjerte, et skrik og tilbake hun for, hun strakte de bedende armer, men da så den troløse går, glemtes all livsgledens varme som tentes i ungdommens vår. den tolkes av kjærlighetssorgen, den setter alt livet i brann. Båten er tom og dens eier er Anna den svekende mø, at vandre på skjendselens veie, nei bedre at glemme og dø. da kunne det titt nok hende at det som sagdes var sant: Det spøker så ofte der nede på Mjøsa den belgmørke kveld, med syner og klagende lyder og gjenferd i bristende veld. de bønder til julefest glade hjem til det dukede bord, klokkene kimer og kaller, kaller til storkveldens fest, sneen den drysser og faller dekker hver kjører og hest. hesten den stevnede fremad, lengtet til julekostfor, over de islagte bølger han kjører så freidig i hu, glemt er hva bølgene dølger, liket av Anna just nu. hjemme på Mo der står hesten borte er slede og fell. Juledagsmorgen man søkte, på Mjøsa der fant man en råk, akkurat der hvor det spøkte med syner og klagende gråt. da fikk man av bølgene båren se Einar og Anna som lik. De vugget så fredelig mot stranden, kan hende mot selvsamme sted, hvor de i solnedgangen syndet i kjærlighet. og aldri du hører nu mere gjenferd i bristende veld. Anna hun ønsket i døden at eie den unge Herr Mo, han kom og han sonede brøden, da var det Anna fikk ro.
Berit Kvæven
Berit Kvæven (født 19. november 1942 i Øvre Sirdal) er en norsk venstrepolitiker, kvinnesaksforkjemper, sivilingeniør og dr.ing. i kjemi.
Hun har vært sjefingeniør i Klima- og forurensningsdirektoratet og leder av FNs overvåkingsprogram for sur nedbør. Politisk har hun vært nestleder i Venstre, partiets fylkesleder i Oslo, politisk rådgiver for forbruker- og administrasjonsminister Eva Kolstad og vararepresentant på Stortinget. Hun har også vært president i Tekna, nestleder i Akademikernes Fellesorganisasjon og leder for Norsk Kvinnesaksforening.
Karriere
Hun er utdannet sivilingeniør (petroleumsingeniør) fra NTH i 1967, var forsker ved SINTEF fra 1968 og tok doktorgrad (dr.ing.) i kjemi ved NTH i 1975, med avhandlingen Undersøkelser av kondensasjonsreaksjoner hos aminoforbindelser. Hun har senere vært sjefingeniør i Klima- og forurensningsdirektoratet, hvor hun har arbeidet med internasjonale oppgaver, bl.a. som leder av FNs overvåkingsprogram for sur nedbør.
Hun har også vært medlem av Statens atomtilsyn 1981–1992, medlem av råd for Referanselaboratoriet for vannanalyse 1981–1988, varamedlem av rådet for Havforskningsinstituttet 1982–1989, varamedlem av Forurensningsrådet 1985–1991, styremedlem i Statens tilsynsinstitusjoner i landbruk 1986–1988, styremedlem i Norsk institutt for jord- og skogkartlegging 1990–1993, medlem av det regjeringsoppnevnte Styrereform-utvalget 1990–1991 og varamedlem av styret for Statistisk sentralbyrå fra 1996.
Politikk og organisasjonsverv
Hun var leder for Trondheim Venstre i 1970-årene, personlig sekretær (tilsvarende politisk rådgiver) for forbruker- og administrasjonsminister Eva Kolstad i regjeringen Korvald fra 1972 til 1973, politisk nestleder i Venstre fra 1976 til 1982, fylkesleder for Oslo Venstre i 1990, president i Norske sivilingeniørers forening (nå Tekna) fra 1990 til 1993, nestleder i Akademikernes Fellesorganisasjon fra 1991 til 1993 og leder for Norsk Kvinnesaksforening fra 2004 til 2006. Hun var vararepresentant på Stortinget for Venstre i perioden 1997–2001.
Skiskyting under Vinter-OL 2022 – Stafett kvinner
Stafett for kvinner i skiskyting under Vinter-OL 2022 fant sted den 16. februar 2022 på Kuyangshu langrenn- og skiskytterarena i Zhangjiakou utenfor Beijing.
Resultater
Løpet startet kl. 15:45 (UTC+8).
Peter McGrail
Peter McGrail (født 31. mai 1996) er en britisk bokser.
Han representerte Storbritannia under Sommer-OL 2020 i Tokyo, hvor han ble utslått i første runde.
Shinedown
Shinedown er et amerikansk rockeband fra Jacksonville, Florida, dannet i 2001 av Brent Smith, Brad Stewart, Jasin Todd og Barry Kerch. Bandet har gitt ut tre album på Atlantic Records. De har gitt ut populære singler som «45», «Save Me», «Devour», «Sound of Madness» og «Second Chance». Alle de ti singlene utgitt hittil har klatret inn på Topp 5 av Hot Mainstream Rock Tracks chart. Shinedown har solgt over 8 millioner album over hele verden. Singelen Second Chance var en av de mest solgte låtene på iTunes i 2009. Shinedown spiller Hard Rock/Post-Grunge.
Aktuelt
I 2009 fikk Shinedown en forespørsel om å lage en sang til filmen Alice in Wonderland. Resultatet ble Her Name is Alice, som finnes på plata "Almost Alice". I 2010 var Shinedown headline-band for Carnival of Madness-festivalen som startet 16. juli. Andre deltagende band var Chevelle, Sevendust, 10 years og Puddle of Mud. Shinedown turnerte med Breaking Benjamin, Nickelback og Sick Puppies resten av året. I 2010 kom deres "singel", Diamond Eyes som er musikken på traileren til filmen "The Expendables".
Medlemmer
Nåværende medlemmer:
Tidligere medlemmer:
Philip Brown
Philip Brown eller Phil Brown er navnet til flere personer:
Zamfara
Zamfara er en av Nigerias 36 delstater. Den ligger nordvest i landet med grense til Niger i nord. Den ble opprettet i 1996, tidligere var området en del av delstaten Sokoto. Gusau er administrasjonssenter i delstaten.
Karibert I
Karibert I (latin: Charibertus; født ca. 517, død desember 567) var en frankisk konge av Paris av marovingerdynastiet. Han var den nest eldste sønn av Klotar I og Ingund. Karibert havnet i konflikt med den galliske kirken og ble ekskommunikert.
Brødre mot brødre
Klotars eldste sønn var Kram, som fikk militært ansvar, noe han utnyttet til å frigjøre seg fra faren og søke politisk allianser med andre. Klotar selv var opptatt på nytt med opprørske saksere. Han sendte sine sønner Karibert og Guntram til å føre en hær mot Kram. De marsjerte til Auvergne og Limoges, og fant til sist broren ved Saint-Georges-Nigremont. Hærene møttes ved et «svart fjell» hvor de krevde at Kram frafalt alle landområder som tilhørte Klotar. Han nektet, men dårlig vær forhindret at det kom til slag. Kram sendte deretter beskjed til sine halvbrødre hvor han bevisst feilaktig informerte dem om at deres far var død i kampene med sakserne. Karibert og Guntram oppga beleiringen og marsjerte til Burgund. I 558 døde Klotars bror Kildebert I, og Kram mistet sin viktigste allierte. Han søkte tilflukt i Bretagne, hvor han ble nedkjempet og drept.
Fordeling av Frankerriket
Ved Klotars død i 561 ble Frankerriket etter germansk tradisjon og salisk lov delt mellom hans fire gjenværende sønner. Karibert I mottok det gamle riket til onkelen Kildebert I, beliggende mellom elven Somme og Pyreneene, med Paris som hovedstad og omfattet også Aquitaine og Provence.
Frankerriket etter Klodvig I (død 524) ble foredelt mellom hans fire sønner, og den siste overlevende, Klotar I, hadde gjenforent og gjenopprettet Frankerriket. Klotar sørget for at den nye delingen skjedde etter en ny struktur. Hver sønn fikk styre et særskilt rik som ikke var nødvendigvis geografisk sammenhengende, men kunne inneholde to store regioner som ikke var sammenhengende. De styrte sine områder fra en hovedby som deres riker fikk navn etter. Til tross for delingen ble Frankerriket oppfattet som en enhet, slik som også Romerriket ble oppfattet som enhet selv i tider med flere keisere.
Konflikt med kirken
I november 567 møttes ni galliske biskoper i Tours. Forholdet mellom biskopene og kong Karibert hadde forverret seg dette året. Karibert hadde blitt uvenner med den innflytelsesrike biskop Eufronius av Tours over eiendom som både kongen og kirken gjorde krav på. For å påvise ondskapen hos Karibert ble hans hustru Markovefa trukket fram, og det avskyldige at kongen hadde giftet seg med en tidligere nonne. Det ble bestemt at både moralske og juridiske press skulle legges på kongen for å få ham til å oppgi sin hustru, men kongen ga ikke etter. Det ble da bestemt at kongen og hans hustru begge skulle bannlyses ved biskop Germanus av Paris.
Den bakenforliggende konflikten, hvor forholdet til Markovefa ble brukt som spydspiss, var forholdet til kirkeeiendom. Fra den frankiske erobringen av Gallia hadde de underlagt seg store eiendommer som ble videreformidlet til deres egne folk som belønning. En del av disse besittelsene hadde tilhørt gallisk adel og gallisk geistlige. Frankerne overtok også det eksisterende romerske skattesystemet. Kirken forventet å bli fritatt fra å betale skatt.
Valget av biskoper preget av manipulering og at kongen la ned veto, men når de først var innsatt, hadde biskopene kontroll i byene, selv om denne kontrollen kanskje ikke var like fast som i Tours hvor biskop Gregorius av Tours klarte å trekke ut et kroningsløfte i eds form fra Karibert:
Kongen av Kent
Karibert giftet sin datter Bertha med Ingoberga til den hedenske kong Æthelbert av Kent. Hun tok med seg biskop Liudhard og det er blitt tradisjonelt framstilt som at det var Bertha som overbeviste sin angelsaksiske mann om å bli kristen, og var medvirkende for Augustins misjon i 597.
Død
Kirken, som gjengitt av Gregorius av Tours, framstilte kongen som utsvevende og tøylesløs, men det kommer også fram at han var veltalende og kunnskapsrik i loven. Konflikten med kirken og hans ekskommunikasjon kunne ha blitt alvorlige problem om det ikke var for hans tidlige død i 567. Han ble gravlagt i Blavia castellum, en militær festning i Tractatus Armoricani (Armorica). Brødrene ble først enige om å holde Paris i fellesskap. De inngikk derfor en overenskomst om å dele skatteinntektene fra Paris i tre like deler, og avla løfte om at ingen av dem skulle besøke byen uten de to andres samtykke. Også Senlis forble udelt.
Kariberts dronning, Teodogild, foreslo ekteskap for Guntram, men et kirkeråd i Paris i 557 hadde bedømt ekteskap med enken til en bror som incestuøst. Guntram besluttet isteden å plassere Teudekhild i trygghet et annet sted enn i sin husholdning, og hun havnet uvillig i klosteret i Arles.
Frihet (illegal avis, Stavanger)
Frihet var en av de illegale avisene som ble utgitt under den tyske okkupasjonen av Norge under andre verdenskrig. Avisen ble laget i Stavanger.
Oppstart og organisasjon
Første nummeret av Frihet kom ut høsten 1941, da okkupantene inndro radioapparatene. Journalisten Kristian Storsteen var redaktør. Han hadde bakgrunn fra Stavangeravisen 1ste Mai, som nå var forbudt. Mange involverte hadde bakgrunn fra Arbeidernes Ungdomsfylking og kjente hverandre godt derfra.
Frihet fikk snart tette bånd til den illegale avisen Stritt folk. De to avisene innledet samarbeidet ved i fellesskap å «hente ut» radioapparater som etter beslagleggingen var lagret på loftet på en skole. Avisene ble også distribuert i samme apparatet. Stritt folk kom et par ganger i måneden, Frihet ukentlig. Begge kom i et opplag på om lag 2000 eksemplarer. Frihet ble stensilert, og utkom i alt med 43 nummer.
Avisa ble distribuert i Stavanger, på Jæren og i Ryfylke. Til Ryfylke ble avisa distribuert via kaptein Ole Hagen på rutebåten M/S Jøsenfjord. I Alsvik i Strand kommune ble avisbunken tatt i mot av kjøpmann Kristoffer Klausen. I Strand var også Malvin Amdal, Knut A. Jøssang og Adolf «Doffen» Larsen involvert i distribusjonen.
Opprulling og arrestasjoner
En av dem som ble tatt og døde var Gunnar Hetland. Han hoppet over bord fra fangebåten på transporten til Stavanger. Andre som måtte bøte med livet var Marthon Horve, hoveddistributør for de to avisene og redaktøren Kristian Storsteen. Begge ble sendt til Tyskland og døde i Natzweiler, henholdsvis 29 og 31 år gamle.
Christoph Sonnleithner
Christoph Sonnleithner (1734–1786) var en østerriksk jurist og komponist.
Liv og virke
Sonnleithner var far til Ignaz von Sonnleithner og Joseph Sonnleithner. Datteren Anna var Franz Grillparzers mor.
Frihet (illegal avis, Stavanger)
Opprulling og arrestasjoner
Hovedmennene bak Frihet ble sendt til Tyskland, til NN-leiren Natzweiler og til konsentrasjonsleiren Sachsenhausen. Andre medvirkende ble dømt til fengsel i Grini fangeleir. Den følgende listen inneholder personer som var engasjert i arbeidet med Frihet:
Christoph Sonnleithner
Liv og virke
Sonnleithner studerte jus ved Universität Wien og avsluttet med å ta doktorgrad. Senere ble han advokat i tjeneste hos fyrstefamilien Esterhazy; arbeidsgiveren var fyrst Paul II. Anton Esterházy de Galantha. Tilslutt ble han dekan ved det juridiske fakultetet ved universitetet i Wien.
Som komponist kom Sonnleithner i kontakt med Joseph Haydn. Han komponerte 36 strykekvartetter som han tilegnet keiser Josef II, flere symfonier og forskjellig kirkemusikk.
Vladimir Masjkov
Vladimir Lvovitsj Masjkov (Влади́мир Льво́вич Машко́в; født 1963) er en russisk regissør, skuespiller og manusforfatter.
Jess Park
Jessica Park (født 21. oktober 2001) er en engelsk fotballspiller som spiller for Everton, på lån fra Manchester City.
Akçaabat
Akçaabat er en by med 121 535 innbyggere (2017) i den tyrkiske provinsen Trabzon. Den ligger nord for Maçka, øst for Çarşıbaşı og vest for Ortahisar.
Sjefens datter
Sjefens datter er en filmkomedie fra 2003, med Ashton Kutcher og Tara Reid i hovedrollene.
Handling
Da en ung mann tar på seg jobben med å passe på huset til sjefen sin, tror han det blir den perfekte muligheten til å nærme seg den jenta han har forelsket seg hodestups i; sjefens datter. Det han ikke planlegger er den store mengden andre gjester som kommer til huset, og som gjør sitt for å ødelegge planene hans. I tillegg må han takle datterens eldre bror, som er på rømmen fra de lokale narkohandlerne.
Annet
Filmen ble nominert til 3 Golden Raspberry Awards under den 24. Razzie-utdelingen i 2004.
Iver Jåks
Iver Jåks (født 25. oktober 1932 i Karasjok, død 17. mars 2007 i Karasjok), også kjent som Ánddir Ivvár Ivvár, var en norsk samisk kunstner. Han arbeidet som tegner, maler, kunsthåndverker og skulptør, og la vekt på å ta vare på samiske røtter og tradisjoner.
Jåks ble født under høstflyttingen og vokste opp i en familie som drev med rein. Våren 1940, da han var knapt åtte år gammel, fikk han ødelagt foten i en ulykke under kjøring med rein, og han ble sendt til kysthospitalet i Vadsø. Etter behandling der kom han til Norges Samemisjon sitt vanførehjem Bjerkely i Tromsø. Mens han var der, ble hans talent for billedkunst synlig og han fikk plass på Samisk folkehøgskole i Karasjok i 1950. Etter to årskurs der fikk han plass på Statens håndverks- og kunstindustriskole i Oslo 1952–55. Deretter ble det Statens lærerskole i forming på Notodden 1955–56. I 1956 fikk han jobb som lærer i tegning og duodji (betegnelse som samer bruker om det tradisjonelle, samiske håndverket og kunsthåndverket) på Den samiske folkehøgskolen. Siden kom han til Vraa Højskole i Danmark og endelig fikk han plass på Kunstakademiet i København 1958–59. Etter at han var ferdig der, giftet han seg i Roskilde med danske Inger Karen Johanne Nielsen fra Holbæk.
Jåks hadde flere illustrasjons- og utsmykningsoppdrag og har arbeidet i flere materialer og kontekster. Han har utformet sølv til finnmarksbunaden, kirketekstiler, monumentalskulpturer i tre, et betongrelieff utenfor De Samiske Samlinger i Karasjok, illustrasjoner i en rekke bøker, også skole- og barnebøker. Han arbeidet i tre, horn, bein, skinn og med akvareller, grafikk, kull- og tusjtegninger. I alt hadde han mer enn 30 separatutstillinger over hele Norden.
Priser
Han ble tildelt Norsk kulturråds ærespris i 1992. I 2002 ble han utnevnt til Ridder av 1. klasse av St. Olavs Orden. Han var statsstipendiat fra 1988. Han fikk Kulturdepartementets illustrasjonspris i 1977. Han mottok også ærespriser fra Polarsirkelfestivalen, Norske Samers Riksforbund og Nordisk sameråd.
Iver Jåks bodde i Karasjok det meste av livet, men hadde leilighet i Tromsø fra 1991. Fra 1993 hadde han en stilling ved Universitetet i Tromsø som «dieddadáiddar», en stilling som ga ham mulighet til å bidra gjennom samtaler, seminar og forelesninger i miljøet på universitetet. I 2004 ble han tildelt Troms fylkeskommunes kulturpris.
På Treff med 2
På Treff med 2 er den andre platen i Treff-serien utgitt på plateselskapet Talent Produksjon. Platen kom på markedet våren 1973, og utøverne på platen var foruten de faste sangerne Inger Lise Rypdal, Gro Anita Schønn og Stein Ingebrigtsen, Ola Neegaard, Septimus og Anne Mette Torp. I tillegg medvirket Terje Fjærns orkester. Oppskriften var den samme som på de foregående platene: Synge inn de mest aktuelle slagerne på markedet av de norske artistene, og her finnes ABBA-hiten «He's Your Brother», «It Never Rains in Southern California» og «You're So Vain».
Platen ble en suksess og ble solgt i et stort opplag. Da utgaven senere ble utgitt på CD i 1993 av Pickwick Music, ble det litt kluss med sporlisten som gjorde at siste sporet falt ut, men ble erstattet av spor 6, som dermed kom to ganger på platen. I tillegg står Anne Mette Torp oppført at hun synger «I Am an Astronaut» på platecoveret, mens man på labelen på LP-en finner henne med den norske tittelen «Jeg er en astronaut».
Røntgenbilde
Et røntgenbilde tas ofte som del av bildediagnostikk innen medisinsk diagnostikk. Man fremkaller røntgenbildene i et røntgenlaboratorium.
Jan Carsten Bjerkfelt
Bjerkfelt er utdannet Candidatus magisterii (cand.mag.) fra Universitetet i Oslo, med statsvitenskap mellomfag, massekommunikasjon grunnfag og 1. avdeling jus. Som en av pionérene i norsk nærradio var Bjerkfelt med i redaksjonsledelsen i Oslostudentenes Radio Nova. Her lanserte han sommeren 1983 Norges første musikkprogram for hiphop, rap og soul: Supreme Team Show, som han ledet til 1985. Fra 1984 til 1991 var Bjerkfelt freelance programleder i NRK Radio P1, der han blant annet var med på oppstarten av P1s nattradio og var programleder og bidragsyter til musikkprogrammet Piggtrådpaviljongen, som ble ledet av Harald Are Lund.
I 1988 var Jan Carsten Bjerkfelt med på å etablere Natt & Dag i Norge. Han satt i redaksjonsledelsen fra starten og var redaktør i Natt & Dag fra 1989 til 1991. I tillegg til å ha vært redaktør i Kreativt Forum og Folk, gav Bjerkfelt ut den norske utgaven av Resumé i tiden 1995-98. I 1996 lanserte Bjerkfelt Norges første internettbaserte nyhetsbrev: Resumé électronique.
Fra årtusenskiftet har Bjerkfelt jobbet som journalist og PR-rådgiver. I 2015 etablerte han SummaB.no, en digital kulturavis med utgangspunkt i Sandvika i Bærum. SummaB.no gis i dag ut av SummaB Media AS, og redaktør er Jan Carsten Bjerkfelt.
Vršac
Vršac er en by i det nordøstlige Serbia. Innbyggertallet (pr. 2011) er 51,217 i hele kommunen og 35,701 i selve byen. Byen ligger i Banatregionen i den autonome provins Vojvodina. Den ligger i et jordbruksområde som er spesielt kjent for sin vinproduksjon. Byen ligger 80 km fra Beograd og bare 14 km fra grensa til Romania.
Byen er sete for Banat eparki, som er et bispedømme innen den serbisk-ortodokse kirke. Kirken har også to kloster i byen, Mesić kloster fra det 13. århundre og Središte kloster, som er under oppbygging.
Sportshallen Millennium Center ble åpnet i 2001. Den har 3600 sitteplasser og er hjemmearena for byens basketballklubb, KK Hemofarm. Hallen ble brukt under EM i basketball 2005 og under Håndball-EM 2012 for menn.
Hemofarm Group har sitt hovedkontor i byen. Det er et farmasøytisk konsern grunnlagt i 1960 med fabrikker over hele Serbia og over 3000 ansatte.
Steder i kommunen
Disse stedene ligger i Vršac bykommune:
Mytar
Mytar (originaltittel: Мытарь) er en russisk film fra 1997 regissert av Oleg Fomin.
Corton-Charlemagne
Grand cru «climat»
I Burgund brukes betegnelsen «climat» eller «lieux-dits» som navn på enkeltvinmarker. Climat er et avgrenset område, nøye oppmålt og registrert av INAO (kontrollorgan for AOC), og har unike geologiske (jordsmonn) og klimamessige fortrinn. Legger man til den menneskelige aktivitet opp gjennom historien, vil dette climatet kunne produsere unike røde pinot noir-viner og hvite chardonnayviner.
Ett climat kan inneholde flere lieux-dits og et climat kan dekke kun deler av en lieu-dit. Lieu-dit blir det minste geografiske område som bærer et eget tradisjonelt navn og bruken av climat vil mer følge det som er oppmålt og registert. Begge er tradisjonelle stedsnavn uten en klar definisjon eller regulering. Interesseorganisasjonen for burgundviner, The Bourgogne Wine Board (BIVB), har lagt seg på en praksis der de bruker ordet climat på premier cru og grand cru og lieux-dits på resterende.
Climatene i Côte de Nuits og Côte de Beaune kom på UNESCOs Verdensarvliste i 2015. Climat med premier cru- eller grand cru-status blir registrert av INAO og inngår i fransk lovgivning.
Følgende climat i Corton-Charlemagne har grand cru-staus:
Hamsat Shadalov
Hamsat Shadalov (født 14. oktober 1998) er en tysk bokser.
Han representerte Tyskland under Sommer-OL 2020 i Tokyo, hvor han ble utslått i første runde.
George Reader
George Reader (født 22. november 1896, død 13. juli 1978) var en fotballdommer fra Nuneaton i Warwickshire i England. Han var den fjerde dommeren som dømte en VM-finale og den første fra England da han dømte «finalen» i 1950 mellom og. Han ble da den eldste som noensinne har dømt en VM-finale i fotball, og er fremdeles den eldste som har dømt en VM-sluttspillkamp. Han var da 53 år og 236 dager gammel.
Han var til daglig lærer i Exeter, og i hans karriere som aktiv spiller spilte han for blant annet Exeter City og Southampton. Hans dommerkarriere startet i 1930 og han la egentlig opp som topp-dommer i november 1944. Men hans tjenester som dommer var fremdeles ønsket, og etter annen verdenskrig ble han en høyt respektert dommer som dømte kamper over hele Europa. VM-finalen ble den siste kampen han dømte, og han fortsatte som lærer fram til 1960. I 1963 ble han ansatt som direktør i Southampton FC og ble senere også formann for klubben.
Helene Tambs-Lyche
Helene Oleane Tambs-Lyche, vanligvis bare Helene Tambs-Lyche (født 11. juli 1913, død 18. mars 1993) var en norsk  entomolog. Hun har særlig arbeidet med bladlus. Hun var gift med Hans Tambs-Lyche.
Senere bosatte hun seg i København og fortsatte på fritiden sitt studie på bladlus. Det kom etterhvert flere artikler på den norske bladlus-faunaen. Hun fikk etterhvert en stor samling med preparater, med omtrent 8 000 preparater fra norske bladlus Etter hennes død, ble samlingen gitt til Zoologisk museum i Bergen.
Helene Tambs-Lyche var medlem i Norsk Entomologisk forening.
Publikasjoner
Helene Tambs-Lyche har som fagperson skrevet vitenskapelige publikasjoner i en rekke fagtidsskrift, særlig i Norsk Entomologisk Tidsskrift.
Maçka
Maçka er en by med 121 535 innbyggere (2017) i den tyrkiske provinsen Trabzon. Den ligger sør for Ortahisar.
Jake Crouthamel
John Jacob Crouthamel (født 27. juni 1938 i Perkasie i Pennsylvania, død 6. november 2022 i Hanover i New Hampshire) var en spiller, trener og leder innen amerikansk fotball.
Tidlig liv og utdannelse
Crouthamel ble født øst i Pennsylvania til Kathryn Apple og Russell Crouthamel, som drev en familiebedrift som lagde bukser for menn under krigen. Han gikk på Pennridge High School og spilte der på et lag som vant 26 av 27 kamper i løpet av tre år. Han ble utnevnt til All League innen amerikansk fotball, løp og basketball, og ble også utnenvt til skolens beste idrettsutøver. Han tok en bachelorgrad i historie på Dartmouth College, hvor han ble uteksaminert i 1960.
Spillerkarriere
Crouthamel spilte som halfback på angrep og forsvar for Dartmouth Big Green. Han var en enestående spiller på Dartmouth og ledet laget på løp i tre sesonger. Mellom 1957 og 1959 hadde laget et sammenlagtresultat på 19–6–2, inkludert Dartmouths første Ivy League-mesterskap i 1958. Crouthamel ble utvalgt til All-American tredjelag av Newspaper Enterprise Association i 1958. Han hadde 1 763 yards på løp, en total som stod som en skolerekord i over et tiår og er sjette flest per 2022. Han var på andrelaget for All-Ivy 25th Anniversary Team.
I 1960 ble Crouthamel draftet av Los Angeles Chargers, men valgte å signere med Dallas Cowboys og ble den første spilleren signert av det nye laget. Han var den siste spilleren som ble kuttet under sesongoppkjøringen, og endte opp med å spille for American Football Leagues Boston Patriots i ett år i lagets første sesong.
Trenerkarriere
Crouthamel tilbrakte tre år i USAs marine og ett år som fotballtrener på Mercersburg Academy i Mercersburg i Pennsylvania.
Dartmouth
Crouthamel returnerte til Dartmouth som en del av Bob Blackmans trenerstall i 1965. Da Blackman forlot laget i 1971 for å bli hovedtrener for Illinois tok Crouthamel over. Laget hans hadde et sammenlagtresultat på 41–20–2 (.667) og vant eller delte tre Ivy League-mesterskap på rad (1971–73). Han ble utnevnt til New England og NCAA District I Coach of the Year i 1973. Den 3. november 1977 sa han opp for å bli idrettsleder på Syracuse University.
Syracuse University
Crouthamel var den niende idrettslederen på Syracuse University, en stilling han inntok i mars 1978. Han var leder under byggingen og åpningen av Carrier Dome, bygging og utvidelsen av fotballdelen av Manley Field House og forbedrelser i kvinneidretten ved universitetet. Under Crouthamel vant universitetets lag ni nasjonale titler (herrelaget i basketball i 2003 og herrelaget i lacrosse åtte ganger), og fotballaget nådde 12 bowl-kamper og 22 Big East conference championships. Han ansatte vellykkede fotballtrenere i Dick MacPherson og Paul Pasqualoni.
Han spilte en viktig rolle i opprettelsen av Big East Conference i 1979. Han var president for conferencen, medlem av NCAA Men's Basketball Committee, og medlem av komiteen som forhandlet TV-rettigheter for conferencen.
Den 30. juni 2005 gikk han av med pensjon.
Utmerkelser og priser
Crouthamel ble anerkjent som en æres-Syracuse University Letterwinner of Distinction i 1995. I 1999 var han den tredje til å bli tildelt John L. Toner Award for sitt arbeid med idrett på college-nivå. I 2000 ble Jake Crouthamel utnevnt NACDA Division IA Northeast Region Athletics Director of the Year og i 2002 ble han tildelt Chancellor's Citation for Excellence. I 2007 ble han tildelt Eastern College Athletic Conference (ECAC) James Lynah Distinguished Achievement Award. Året etter ble han innlemmet i National Association of Collegiate Directors of Athletics (NACDA) Hall of Fame. I 2009 var Crouthamel en av de som ble hedret under den bienniale Ivy League Football Players Association Dinner, hvor tidligere spillere fra de åtte forskjellige Ivy-skolene som har blitt leder innen sine felt blir anerkjent. Crouthamel ble innlemmet i Greater Syracuse Sports Hall of Fame i 2018.
Privatliv og død
Crouthamel var gift med Carol frem til han døde, og de to hadde to døtre. Etter at han pensjonerte seg i 2005 bodde de i Centerville i Massachusetts frem til de flyttet til Hanover i New Hampshire i 2013.
Bayeux (andre betydninger)
Bayeux kan vise til:
Jake Crouthamel
Privatliv og død
Han døde 6. november 2022, 84 år gammel.
Hertug av Manchester
Hertug av Manchester er en tittel i Storbritannias høyadel. Denne verdigheten ble opprettet i 1719 for Charles Montagu, 4. jarl av Manchester. Den nuværende innehaver er Alexander Montagu, 13. hertug av Manchester.
Hertugene av Manchester er en gren av adelsslekten Montagu.
Charles Montagu, 1. hertug av Manchester
Charles Montagu, 1. hertug av Manchester og 4. jarl av Manchester (1656–1722), var sønnen til Robert Montagu, 3. jarl av Manchester. Han overtok i 1683 jarldømmet etter sin far. Charles Montagu støttet Den ærerike revolusjon i 1688. Han var tilstede ved kroningen av dronning Maria II og kong Vilhelm III av England, og han kjempet for William i slaget ved Boyne. Etter flere år som kongelig utsending (diplomat), ble han i 1714 opptatt ved hoffet til kong Georg I.
William Montagu, 2. hertug av Manchester
William Montagu, 2. hertug av Manchester (1700–1739), var sønnen til den første hertug. Han giftet seg i 1723 med Lady Isabella Montagu, datteren til John Montagu, 2. hertug av Montagu. Han døde 39 år gammel og uten barn, hvorfor tittelen gikk videre til hans yngre bror, Robert Montagu, 3. hertug av Manchester. Før sin død, var den annen hertug beskjeftiget i opprettelsen av et barnehjem i London for forlatte barn.
Håkon Grøttland
Håkon Grøttland (født 23. februar 1981) er en norsk fotballtrener som jobber i Norges Fotballforbund som leder for spiller og trenerutvikling. Grøttland er arkitekten bak og har hovedansvaret for Fotballforbundets spillerutviklingsmodell «Landslagsskolen»som ble lansert i 2015.
Elsa Bruckmann
Elsa Bruckmann (opprinnelig prinsesse Cantacuzene av Romania; født 23. februar 1865 i Gmunden i Salzkammergut i Østerrike-Ungarn, død 7. juni 1946 i Garmisch-Partenkirchen i Vest-Tyskland) var fra 1898 av hustru til Hugo Bruckmann, som var forlegger i München av Houston Stewart Chamberlains skrifter. Hun holdt «Salon Bruckmann». og gjorde det til sitt prosjekt å introdusere Adolf Hitler til ledende industripersonligheter.
Hun var datter av den kongelig-bayeriske ulaneroffiser fyrst Theodor Cantacuzène (1841–1895) fra den gamle bydantindke adelsslekten Kantakuzenos (grenen Cantacuzino).
Hun meldte seg inn i NSDAP i 1932.
Jean Heiberg
Jean Hjalmar Dahl Heiberg, kjent som Jean Heiberg (født 19. desember 1884 i Oslo, død 27. mai 1976), var en norsk kunstner. Han arbeidet først og fremst med maleri, men også som billedhogger.
thumb|200px|Heiberg designet [[Ericsson DBH 1001, som ble produsert av blant andre Elektrisk Bureau i over tyve år fra 1931.]] Fra 1905 bodde Jean Heiberg i Paris. Der fikk han nære inntrykk av de nye kunstretningene fauvisme og kubisme, og fra 1908 til 1910 var han som den første av en rekke norske malere elev hos Henri Matisse. Før han flyttet til Paris, hadde han bodd og studert ett år i München, og før det hadde han fått utdanning i Oslo, bl.a. av Harriet Backer. I 1912 flyttet han fra Paris og bodde en tid hjemme i Norge før han reiste til Italia og var der i årene 1913–14. Fra 1919 og ti år framover bodde han igjen i Paris. I årene mellom og etter disse lange utenlandsoppholdene bodde og arbeidet han i Norge, og fra 1935 til 1955 var han professor ved Statens kunstakademi i Oslo. En av dem som fikk sterke impulser fra Heiberg, var Einar Kvamme. Jean Heiberg er også kjent for ett verk innen industridesign: Ericssons første gaffelløse telefon i 1929.
Jean Heiberg hadde i en årrekke fritidsbolig og atelier på Steinane ved Verdens Ende på Tjøme. Han hentet flere av sine motiver fra naturen der.
Jean Heiberg var sønn av lege og professor i patologi Hjalmar Heiberg (1837–1897) og Jeanette Sofie Augusta Dahl Heiberg (1848–1884). Han ble i 1913 gift med billedhoggeren Sigri Welhaven. De fikk en sønn, arkitekt Helge Welhaven Heiberg (1915–1980). Ekteskapet ble oppløst i 1920, og Sigri Welhaven giftet seg senere med Peter Krag. Jean Heiberg giftet seg tidlig på 1920-tallet med den svenske malerinnen Agnes Mannheimer og fikk en datter, Liv, med henne. Agnes Mannheimer døde i 1938, og Jean Heiberg giftet seg for tredje gang i 1955 med Anna "Vesla" Cleve.
Redman
Reginald Noble, eller Redman, (født 17. april 1970) er en amerikansk artist, kjent for sangene How to roll a blunt og Smoke Buddha blant andre. Sammen med Method Man ga han ut albumet Blackout i 1999 og oppfølgeren Blackout 2 kom i 2009. Redmans mest kjente album er Muddy Waters!. Selv om albummet. er hans mest solgte''. Han opptrer ofte med Method Man og andre artister fra gruppa Wu-Tang Clan.
Dennis Nilsen
Dennis Andrew Nilsen (født 23. november 1945 i Fraserburgh i Skottland, død 12. mai 2018 i Full Sutton-fengselet i Yorkshire) var en britisk seriemorder som i en periode på fem år, fra 1978 til 1983, drepte minst 15 gutter og menn.
Bakgrunn
I barndommen viste han ingen tendenser til raseri, dyremishandling eller andre trekk som vanligvis forbindes med seriemorderes barndom.
Sarah Crossan
Sarah Crossan (født 1981) er en irsk forfatter, særlig kjent for sine barne- og ungdomsbøker. Hennes mest kjente ungdomsroman One (2015) handler om de siamesiske tvillingene Grace og Tippi.
Dennis Nilsen
Bakgrunn
I 1961 gikk han inn i hæren og ble kokk i Army Catering Corps. Han begynte å drikke ganske mye. Han ble sterkt knyttet til menn og innså antagelig på denne tiden at han var homoseksuell. I 1972 var han en kort periode ansatt i politiet.
Sarah Crossan
Hun er utdannet fra University of Warwick og University of Cambridge. Hun var i årene 2018–20 Laureate na nÓg, den irske versjonen av Children's Laureate.
Dennis Nilsen
Bakgrunn
I 1975 flyttet han til Melrose Place 195 i Nord-London og bodde der sammen med David Gallichan, som siden benektet at hans og Nilsens forhold hadde vært seksuelt. To år senere flyttet Gallichan ut og Nilsen slet mer og mer med ensomhet. Ett og et halvt år senere begikk han det første drapet.
Mordene
Mennene som Nilsen drepte, hadde blitt med ham hjem frivillig. De ble kvalt, deretter gjemt under gulvplankene. Nilsen tok dem frem av og til, onanerte på dem, vasket og stelte dem. Når likene begynte å råtne, parterte han dem, kokte kjøttet av knoklene og spylte det ned i toalettet. Mange kroppsdeler ble også brent i hagen hans. Drapene skjedde først i Melrose Place, og fortsatte deretter i Cranley Gardens da han flyttet dit i 1981.
Arrestasjon og dom
I 1983 ble Nilsens aktivitet oppdaget av en rørlegger. Menneskekjøttet Nilsen hadde spylt ned i toalettet hadde blokkert rørene. Da politiet kom, tilsto Nilsen alt. Da dommeren i den etterfølgende rettssaken spurte hvorfor han gjorde det svarte Nilsen: «Jeg hadde håpet du kunnet fortelle meg det.» Nilsen ble i november 1983 dømt til en straff på minimum 25 år, og ville da komme til å bli løslatt i 2008. Men dommen ble senere omgjort til livsvarig fengsel. I 2006 fikk han avslag på prøveløslatelse og kunne ikke søke igjen. Han ble sittende bak murene resten av sitt liv.
Judas stamme
Judas stamme (hebraisk: יְהוּדָה, Yehuda; «prisning») er i henhold til Den hebraiske Bibelen (Det gamle testamente) var en av de tolv stammene i oldtidens Israel. Etter utvandringen fra Egypt og erobringen av Kanaan av de israelittiske stammene en gang etter 1200 f.Kr. fordelte Josva landet blant de tolv stammene. Fra erobringen av Kanaan og til opprettelsen av det første kongedømmet Israel en gang rundt 1050 f.Kr. var Judas stamme en del av en løs sammenslutning av stammene i Israels land. Det eksisterte ingen sentral autoritet, hverken politisk eller religiøst, og i vanskelige tider valgte folket en midlertidig leder kjent som dommere (høvdinger), se Dommernes bok. Da trusselen fra filisterne økte besluttet de israelittiske stammene å opprette et sterkt monarki for å møte utfordringene. Den første kongen var Saul som kom fra Benjamins stamme, som på den tiden var den minste av alle stammene.
Etter Sauls død forble alle stammene bortsett fra Judas stamme lojale til Sauls hus mens Judas stamme valgte David som sin konge. For en tid var kongedømmet delt i et nordlig rike og sørlig rike, det nordlige styrt av Sauls sønn og etterfølger Isjbosjet mens David styrte kongeriket Judea. Etter Isjbosjets død ble rikene forent under David. Davids sønnesønn Rehabeam førte til en gang rundt 930 f.Kr. at de nordlige stammene under Jeroboam fra Efraims stamme skilte seg fra Davids hus ved å gjenopprette kongedømmet Israel. Stammene til Juda og Benjamin forble lojale til Davids hus. Disse stammene gjenopprettet kongedømmet Judea som eksisterte fram til Judea ble erobret av babylonerne en gang rundt 586 f.Kr. og hele befolkningen ble deportert.
Da jødene kom tilbake fra landflyktigheten i Babylon ble stammetilknytningen forlatt, antagelig på grunn av det var umulig å gjenopprette de tidligere landområdene som stammene tidligere hadde hatt. De særskilte religiøse rollene for Levis stamme og Kohen (etterkommerne av de første prestene) ble bevart, og hele befolkningen som sådan ble kalt for israelitter. Disse skillene eksisterer den dag i dag.
Judas landområder og byer
Betlehem og Hebron var de fremste byene innenfor stammens område.
På høyden av sin makt var Judas stamme den ledende stammen i kongedømmet Judea, og okkuperte det meste av området i kongedømmet, unntatt en liten region i nordøst som var besatt av Benjamins stamme, og en enklave i sørvest som var okkupert av Simeons stamme. Etter styret til Salomo ble kongedømmet Israel delt i to, Josefs hus i nord utgjorde ti av stammene: Gad, Sebulon, Asjer, Simeon, Naftali, Josef, Dan, Ruben, Levi, mens kongedømmet Judea i sør utgjorde to av stammene, Judas stamme og Benjamins stamme. Senere forlot Levis stamme Josefs hus og kom også tilbake til Judea. Ordet jøde er avledet fra ordet Judea som opprinnelig refererte til en etterkommer fra kongedømmet Judea, men kunne også henvise til en etterkommer av Benjamin og Levi.
Størrelsen på området til Judas stamme betydde at i praksis hadde det fire adskilte regioner:
Opprinnelse
I henhold til Tora besto stammen av etterkommere av Juda, den fjerde sønnen til Jakob og Lea. En del bibelforskere ser på dette som en etiologisk myte skapt i ettertid for å forklare stammens navn og knyttet seg således til andre stammer i den israelittiske sammenslutningen. Med Lea som matriarkat (stammor) anser bibelforskerne at stammen ble antatt av teksten forfattere for å ha vært en del av den opprinnelige israelittiske sammenslutningen.
Som andre stammer i kongedømmet Judea var Judas stamme i sin helhet ikke til stede i oldtidens Debora-kvadet. Framfor å være fraværende er de beskrevet som uvillige å gi støtte i slaget mellom israelittene og deres fiende. Tradisjonelt har dette blitt forklart til grunner at det sørlig kongedømmet lå «for langt unna» til å rekke fram til slaget, men forskeren Israel Finkelstein et al. hevder den alternative forklaringen at det sørlige kongedømmet var ganske enkelt et ubetydelig bakevje av jordbruksfolk på den tiden da diktet ble skrevet, en gang på 1100-tallet f.Kr.
Karakter
Judas stamme var den ledende stammen i kongedømmet Judea. David og den kongelige slekt tilhørte denne stammen, og ætten fortsatte etter at kongedømmet falt i Exilarch (hebraisk ראש גלות Rosh Galut; «eksilets hode»), det vil si lederne i landflyktigheten. Den tradisjonelle jødisk tro var at (den jødiske) Messias ville komme fra Davids hus, basert på Herrens løfte til David om evig trone for hans ætt.
I Evangeliet etter Matteus 1:1-6 og Lukas 3:31-34 i Det nye testamente er Jesus Kristus beskrevet som et medlem av Judas stamme i sin slekt.
Skjebne
Som en del av kongedømmet Judea overlevde Judas stamme ødeleggelsen av Israel av assyrerne og ble isteden underlagt fangenskapet i Babylon. Da fangenskapet ble avsluttet var også skillene mellom stammene visket ut til fordel for en felles identitet som jøder. Ettersom Simeon og Benjamin hadde vært små partnere i kongedømmet var det Juda som ga navnet til deres identitet, som jøder.
Etiopias tradisjoner, nedtegnet og utarbeidet i en avhandling fra 1200-tallet, Kebre Negest, hevder avstamming fra et følge av israelitter som reiste sammen med dronningen av Saba fra hennes besøk hos kong Salomo i Jerusalem, og hvor hun ble gravid med Menelik I av Etiopia, grunnleggeren av det salomoiske dynasti i Etiopia. Både kristne og jødiske tradisjoner hevder at disse jødene var hovedsakelig fra Dans stamme og Judas stamme, derav mottoet på ge'ez «Mo'a 'Anbessa Ze'imnegede Yihuda» («Løven av Judas stamme har erobret»), inkludert i titlene til keiseren av Etiopia, «kongers konge», gjennom hele det salomoiske dynasti. Frasen «Løven av Judas stamme har erobret» finnes også i Johannes' åpenbaring i Det nye testamente.
Andre grupper, som de svarte hebraisk israelitter, hevder også avstamming til Judas stamme.
Eksterne lenker
Tribus d'Israel
Haakon Faanes
Haakon Faanes (født 21. april 1884 på Frosta i Nord-Trøndelag, død 7. mai 1966) var en norsk elektroingeniør.
Væren og intet
Væren og intet, fransk ''L'être et le néant. Essai d'ontologie phénoménologique'' er den franske filosofen Jean-Paul Sartre sitt faglitterære hovedverk. Boka drøfter menneskers opplevelse av og vilkår for frihet.
Otto Homlung
Otto Homlung (født 1943 i Oslo) er en norsk sceneinstruktør og tidligere teatersjef. Han er utdannet i litteratur- og teatervitenskap.
Væren og intet
Verket er en utledning av Sartres tese om at (menneskets) eksistens går forut for essens.
Hoopdans
Hoopdans eller Hooping er dans med rockering. Navnet kommer fra det engelske ordet for rockering: Hula hoop.