cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Working Class Hero: The Definitive Lennon
Working Class Hero: The Definitive Lennon er et dobbelt samlealbum med John Lennons soloarbeid, utgitt i oktober 2005 i forbindelse med det som ville vært hans 65-årsdag. Samlingen inneholder de remixede og remasterede versjoner av sangene fra alle hans gjenutgitte studioalbum, inspisert av enken hans, Yoko Ono fra 2000 og frem til 2005. Working Class Hero: The Definitive Lennon ble godt mottatt kritisk og nådde nummer 11 i Storbritannia.
Albumet debuterte på Billboard 200 den 22. oktober 2005 som nummer 135. Den ble tre uker på listen.
Dette albumet inneholder alle sangene som var med på det tidligere utgitte Lennon samlealbumet Lennon Legend, selv om de er i en litt annen form. DVD-en inkludert på Working Class Hero (2CD+DVD-Deluxe Pack) utgitt av EMI den 23. oktober 2008 er utgitt tidligere som Lennon Legend: The Very Best of John Lennon.
Sporliste
Alle sanger er skrevet av John Lennon, unntatt hvor annet står.
23. Waffen-Gebirgs-Division der SS «Kama»
23. Waffen-Gebirgs-Division der SS «Kama» (Kroat nr. 2) var en Gebirgsjäger-divisjon i tyske Waffen-SS under den andre verdenskrig. Avdelingen ble opprettet 17. juni 1944, men rekrutteringen til denne startet allerede uken i forveien. Divisjonen besto foruten tyske soldater av også av kroater og muslimer fra Kroatia.
Som følge av Den røde armés framrykking gjennom Balkan og Ungarn, måtte de tyske planene legges om, og divisjonen ble oppløst allerede i september 1944 og spesielt de muslimske soldatene ble overført til 13. SS-Waffen-Gebirgs-Division der SS «Handschar». det tyske rammepersonellet gikk inn i det nyopprettede 31. SS-frivillige-grenaderdivisjon.
Navnet «Kama» var hentet fra betegnelsen på et kort tyrkisk sverd.
Divisjonen skulle brukes mot jugoslaviske partinsaner, men dette ble aldri realisert. Dette kan skyldtes både mangel på mannskaper og det faktum at treningen var lagt til et område i Ungarn som tidlig ble truet av Røde arme. Nummereringen «23.» ble derfor overtatt av en ny avdeling for nederlandske frivillige, 23. SS-frivillige-pansergrenaderdivision Nederland.
Polynevropati
Polynevropati er en sykdom i nervesystemet som arter seg ved sykdomsmanifestasjoner i flere perifere nerver, hvor det kan være en rekke ikke-traumatiske årsaker, blant dem autoimmune sykdommer, genetiske sykdommer, forgiftninger, metabolske sykdommer, infeksjoner og andre systemiske sykdommer. Vanligvis rammer polynevropati flere perifere nerver symmetrisk. De fleste polynevropati-former kan utvikles over uker, måneder eller år, i motsetning til Guillain-Barrés syndrom, hvor progresjonen er langt hurtigere.
Synonymer
Polynevropati omtales også som polynevritt, perifer nevropati, nervebetennelse.
Forekomst
Forekomsten i befolkningen generelt er funnet å være 2-3%, men blant personer over 55 år var den 8%. Disse tallene inkluderer ikke skader på de perifere nervene.
Epidemiologi
Polynevropati forekommer hyppig og er et viktig sykdomskompleks. Det finnes en lang rekke forskjellige former for polynevropati, de mest hyppigst forekommende er diabetes polynevropati og alkoholisk polynevropati.
Etiologi
Det er mange forskjellige årsaker til polynevropati, og sykdomsvariantene inndeles gjerne etter etiologi. Det er fortsatt en stor andel av pasientene hvor man ikke er i stand til å avklare årsaksforholdene, denne gruppen omtales som kryptogen polynevropati.
Systematisering
Polynevropati kan klassifiseres på forskjellige vis:
Patogenese, patofysiologi, patologisk anatomi
Det er to former for degenerasjon av nervefibrene:
Symptomer og tegn
Polynevropati debuterer gjerne med parestesier og andre sensoriske forstyrrelser, som ofte starter distalt og symmetrisk i benene, gjerne med en distribusjon som kan beskrives som ''sokke-hanske distribusjon. Et meget alminnelig funn ved polynevropati er tap av distal vibrasjonssans og to-punktsdiskriminasjonsans. De motoriske forstyrrelser, hvis de overhodet oppstår, opptrer gjerne senere i sykdomsforløpet. De starter vanligvis symmetrisk i benene, hovedsakelig i fotens og tærnes dorsifleksorer, noen ganger senere spredning til hendene. En kan ofte se atrofi av muskulatur i tibialis anterior og interossei. Fraværende eller svekkede dype senereflekser er i praksis et obligatorisk tegn ved polynevropati. Achilles-refleksen forsvinner først, etterfulgt av patellar-refleksen eller refleksene i armene. Endret trofikk ses alltid ved polynevropati, hvor det i tillegg til atrofi av muskulatur kan ses redusert svette, en tærr glatt hud, trofiske sår (spesielt under fotsålene, gjerne ved diabetisk polynevropati) Dette er et vanlig tegn, spesielt på leggen. Alvorlig sensorisk tap ledsages av ataksi.
Klinisk undersøkelse
En allmenn klinisk undersøkelse, sammen med anamnese, er ofte nok til å avklare etiologien ved polynevropati.
Elektromyografi
Denne undersøkelsen vil kunne demonstrere denervering av muskulaturen, ofte allerede tidlig i sykdomsforløpet, og kan brukes til å avgrense polynevropati fra myopatier.
Nevrografi
Denne undersøkelsen brukes til å måle ledningshastighet i sensoriske og motorisk nervebaner i perifere nerver. Sensorisk påvirkning er til stede i veldig tidlige stadier av sykdommen. Motorisk påvirkning kan også være betydelig påvirket, selv om biopsi-undersøkelser kun viser diskrete forandringer i myelin-skjedene. Ved å undersøke breddevariasjon i distribusjonen av ledningshastighetene kan man øke sensitiviteten ved undersøkelsen. Denne teknikken kan også brukes til å avgrense polynevropati fra polyradikulitt.
Somatosensorisk evokerte potensialer
Undersøkelse av somatosensorisk evokerte potensialer brukes til å påvise affeksjon av bakstrengene i ryggmargen.
Nerve-biopsi
Biopsi av muskulature kan avdekke tilstedeværelse av nevrogen muskelatrofi eller vaskulitt-forandringer.
Undersøkelse av cerebrospinalvæske
Lumbalpunksjon og undersøkelse av cerebrospinalvæske gir sjelden tilleggsinformasjon, i det man vanligvis finner normale forhold i cerebrospinalvæsken, eventuelt uspesifikk forhøyet protein-innhold, f.eks. ved diabetisk polynevropati og Refsums sykdom.
Blodprøver
En kan se forhøyet SR ved kollagenoser, inflammatoriske sykdommer, kreftsykdommer og dys- og paraproteinemi. Kan være nyttig ved inflammatoriske sykdommer, blyforgiftning, leukocytoser og polycytemi. Brukes til å påvise diabetisk polynevropati. Brukes til å påvise uremi Brukes til å påvise leversykdommer som gir polynevropati, koagulopati og alkoholisme (alkoholisk polynevropati). Brukes til å påvise hypotyreose. Brukes til å påvise malabsorpsjon og ernæringssykdommer. Brukes til å påvise (delvis) behandlet vitamin B12-mangel. Revmatoid artritt, kollagenoser Refsums sykdom
Behandling, prognose
Behandling og prognose avhenger av den angjeldende polynevropatis etiologi. Behandlingen kan være målrettet mot årsaken til sykdommen (f.eks. bedre metabolsk kontroll ved diabetes mellitus), eller symptomrettet (f.eks. smertestillende).
Nikel
Nikel (,, skoltesamisk: Koolâsjokk) er en russisk bymessig bosetning med 12 000 innbyggere. Nikel er den russiske bosetningen som ligger nest nærmest Norge (Boris Gleb ligger nærmest med kun Pasvikelva i mellom), bosetningen ligger ca. 8 km fra grenselinja, og avstanden mellom Nikel og Kirkenes er bare 40 km. Bosetningen har fått sitt navn etter de store forekomstene av nikkel utenfor byen. Bosetningens eksistens er tett knyttet til det store nikkelverket rett utenfor sentrum som er eid av Nornickel.
Nikel er også kjent for lav levealder og mange luftveisinfeksjoner, som en følge av utslippene fra fabrikken i byen. Ved byen har det vært smelteverk som har produseret nikkel fra 1930-tallet. Malmen som ble videreforedlet var rik på nikkel og andre tungmetaller, men inneholdt også 5 - 6 % svovel. Dette medfører at smelteverkene slapp ut store mengder svoveldioksid (SO2) og tungmetaller. Disse utslippene påvirket luftkvaliteten og miljøet i grenseområdene. Utslippene fra briketteringsanlegget i Zapoljarnyj og smelteverket i Nikel har vært oppe i om lag 100 000 tonn SO2 pr år. Dette er mer enn fem ganger Norges samlede utslipp. I tillegg ble det sluppet ut tungmetaller som nikkel, kobber, kobolt og arsen. Smelteverket i Nikel ble lagt ned i 2020; dette har ført til bedret luftkvalitet, også på norsk side.
Nikel har en jernbanestasjon for godstrafikk som er knyttet til Russlands jernbanenett, gjennom Murmansk-stasjonen.
Jenna von Oÿ
Jennifer «Jenna» von Oÿ (født 2. mai 1977) er en amerikansk skuespiller og countrysanger. Hun er best kjent for sin rolle som «Stevie van Lowe» i The Parkers og «Six LeMure» i Blossom. Hun ga også stemme til «Stacey» i animasjonsfilmen En langbeint film.
Åmot IF Fotball
Åmot Fotball (stiftet 19. mars 1919) er fotballavdelingen i Åmot Idrettsforening fra Åmot i Modum kommune. Klubbens A-lag spilte i 2. divisjon i 2006 og 2007, før det ga plassen til Modum FK fra 2008. Laget spiller på Åmot stadion.
Focke-Wulf Fw 56
Focke-Wulf Fw 56 «Stösser» var et tysk en-seters treningsfly og det første Focke-Wulf Kurt Tank hadde ansvaret for å utvikle fra begynnelsen av. Prototypen Fw 56a (D-JSOT) fløy første gang i november 1933 og i 1935 valgte Luftwaffe det fremfor konkurrentene Arado Ar 76 og Heinkel He 74 som treningsfly for sine jagerpiloter.
I tillegg til tre prototyper ble tre pre-serie Fw 56A-0 bygget for evaluering. Den serieproduserte varianten Fw 56A-1 ble produsert i stort antall og ble brukt i utdanningen av jagerpiloter og piloter av stupbombere under størstedelen av den andre verdenskrig. Flyet ble også levert til Østerrike og Ungarn.
Roald (færøysk lagmann)
Roald var rundt år 1450 lagmann på Færøyene.
Lite er kjent om Roald bortsett fra at han var bonde i Dalur, og at han muligens stammet fra Shetland.
Lotto (Norge)
Lotto er et sjansespill som i Norge arrangeres av Norsk Tipping hver lørdag. Spillet ble lansert i Norge 19. april 1986 etter å ha vært det mest populære spillet i de fleste land i Europa gjennom mange år. Fra 1987 har Lotto-trekningen vært fast på NRK.
Treschow
Treschow er en dansk adelsslekt som også er en norsk og svensk slekt. Slekten lever hovedsakelig i Danmark, Norge og Sverige, hvor flere medlemmer har hatt fremstående stillinger i samfunnet. På 1800-tallet eide medlemmer av slekten store eiendommer og industri, særlig i Larvik-området. Mille-Marie Treschow var slektens overhode frem til sin død. Hun var eier av Fritzøehus, og en av landets rikeste kvinner og største grunneiere. Fritzøehus eies i dag av Michael Stang Treschow.
Lotto (Norge)
Spillet er et lotteri der deltagerne skal velge ut syv tall som de antar vil bli trukket ut som vinnertall av totalt 34 tall. I tillegg til de syv vinnertallene trekkes ett tilleggstall. Den første superlottotrekningen gikk på lufta 7. april 2012.
Treschow
Det er ikke noe slektskap mellom denne slekten og den tyske slekten Tresckow.
Lotto (Norge)
Da Lotto ble startet var rekkeprisen én krone. Den ble hevet til to kroner i 1990 og tre kroner i 1997, fire kroner i 2006 og fem kroner i 2015. I 2006 ble den første trekningen i «Millionsjansen» gjennomført. 17. februar 2007 innførte man også «Røver’n» i «Millionsjansen». Lotto har premierekorden i Norge – i uke 14 i 2001 vant et spillelag fra Stange i Hedmark 20 millioner kroner, da de var alene om å ha syv rette. I uke 19 i 2003 ble rekorden tangert, og denne gang var det en mann fra Enebakk som var alene om å vinne 20 millioner kroner. Sommeren 2006 ble denne rekorden igjen overgått med en premieutbetaling på 25 millioner kroner til en mann fra Mo i Rana.
Treschow
Danmark
Slekten Treschow nedstammer fra Niels Hansen (død i 1593), som var en av de mest velstående kjøpmenn i Næstved på Sjælland. Hans sønn var kjøpmann Niels Nielsen (død i 1633) med tilnavnet Træskomager. Deretter fulgte kjøpmann Rasmus Nielsen (fl. 1605 –1629), som i likhet med faren kalte seg Træskomager. Derfra utviklet navnet seg til fast slektsnavn, og samtidig ble det forkortet til Træsko og gitt ny skrivemåte, nemlig Treschow.
Lotto (Norge)
Den teoretiske sjansen for å vinne er ca. 2 % (109 936:5 379 616), mens vinnersannsynligheten for førstepremien er 1:5 379 616. Hvis ingen har syv rette, overføres førstepremiepotten til neste ukes førstepremiepott; dette kalles «Gull-Lotto».
Treschow
Danmark
Rasmus Nielsen var far til Giert Treschow (1623–1666), kjøpmann og rådmann i Stege. Blant dennes sønner var Rasmus Treschow (1654–1708), sokneprest, Gerhard Treschow (om, 1659–1719), industrimann og admiralitetsråd, og Herman Treschow (1665–1723), generaltollforvalter.
Brahesborg ble i 1828 kjøpt av Frederik Wilhelm Treschow. Mens Treschows sønn arvet Fritzøe, gikk Brahesborg til stesønnen Frederik Wilhelm Rosenkilde Treschow. Brahesborg var derfra i slektens eie frem til 1951, da den daværende eiers søstersønn av slekten Cederfeld de Simonsen overtok.
Lotto (Norge)
I Norge er LOTTO registrert som et varemerke. Siden 2004 har det også vært lotterier, pengespillvirksomhet og spilltjenester tilbudt på nett.
Treschow
Gerhard Treschow
Gerhard Treschow (1659) var industripioner i Norge, og en av de første som drev med større papirproduksjon her i landet. Han grunnla flere bedrifter i dagens Oslo. Blant annet var han eier av teglverk, rederi og sagbruk med tilhørende trelasthandel. På det meste hadde Treschow 300–400 arbeidere under seg. Han var også stifter av et mindre legat. Hans bygård i Oslo kjennes idag som Fred. Olsen-gården i Tollbugata. Treschow hadde sønnen Justus Gotthard Treschow, som i 1716 overtok som leder.
Lotto (Norge)
Premiefordeling
50 prosent av innsatsbeløpet i Lotto skal gå tilbake til spillerne i form av premier, mens 50 prosent beholdes av selskapet for å dekke kostnader og generere overskudd.
Treschow
Herman Treschow d.e. og d.y.
Gerhard Treschows yngre bror Herman Treschow var generaltollforvalter i Trondheim. Denne var far til Gerhard Treschow (1703–1765) og Herman Treschow (1705–1774), som begge var sokneprester. Den sistnevntes sønner var Herman Treschow (1739–1797), sokneprest, og Michael Treschow (1741–1816).
Lotto (Norge)
Vinnersannsynligheter
Lotto i Norge har følgende sannsynligheter for gevinst per rekke:
Treschow
Michael Treschow
Michael Treschow var sønn av Herman Treschow. Han giftet seg med Christine Elisabeth Wasserfall (1753–1823). Ekteparet hadde sønnene Herman Gerhard Treschow (1780–1836), amtmann, Willum Frederik Treschow (1786–1869; senere kjent som Frederik Wilhelm) og Michael Hendrich Johan Daniel Treschow (1791–1869) til Sjørupgård og Fuglsig. Fra Michael Treschow stammer den adelige slekt Treschow. Den 9. oktober 1812 ble han tatt opp i den dansk-norske adelsstand. Det er ikke kjent om dette var resultatet av en større innbetaling til kongens privatkasse, partikulærkassen, eller om det var fordi han hadde utmerket seg i sitt embete.
Frederik Wilhelm Treschow til Brahesborg og Larvik
Frederik Wilhelm Treschow (1786–1869) til Brahesborg og Larvik var sønn av Michael Treschow. Han giftet seg med Jensine Palemona Aagaard (1786–1826). Ekteparet hadde sønnen Michael Treschow til Fritzøe (senere kjent som Frederik Wilhelm). Treschow var godseier, høyesterettsassessor og geheimekonferensråd.
Lotto (Norge)
Vinnersannsynligheter
Sannsynligheten for ikke å få gevinst er ca. 97,956 % (5 269 680/5 379 616). Det vil si at ca. hver 50. rekke gir gevinst.
Treschow
Frederik Wilhelm Rosenkilde Treschow til Brahesborg
I tillegg adopterte Frederik Wilhelm Treschow sin stesønn Frederik Wilhelm Rosenkilde (1811–1869), som hustruen Jensine hadde fra sitt tidligere ekteskap med Jens Jacob Rosenkilde (død i 1811). Rosenkilde ble ved kongelig bevilling av den 24. mai 1867 tatt opp i adelsstanden med slekten Treschows navn og våpen. Fra denne stammer således den annen adelige slekt Treschow. Rosenkilde/Treschow ble gift med Andrea Bjørn Rothe (1814–1885), datter av Carl Adolph Rothe (1767–1834) og Benedicte Ulfsparre de Tuxen (1790–1877). Ekteparet hadde barnene Palemona Treschow (f. 1837), Carl Adolph Rothe Treschow (1839–1924), Benedicte Ulfsparre Treschow (f. 1841), Frederik Wilhelm Treschow (1842–1876), Christian Rosenkilde Treschow (1842–1905) og Charlotte Louise Treschow (1844–1907). Denne slekten til Brahesborg har i det vesentlige levet i Danmark.
Lotto (Norge)
Populære rekker
Ved trekningen 1. oktober 2011 var det hele 21. rekker som gikk inn på lottokupongen med tallene 8 – 13 – 14 – 15 – 20 – 26 – 32. Tallene gir da formen som et latinsk kors, og den opprinnelige potten på 16,2 millioner ble fordelt på 21 med en premieutbetaling på 772.895 kroner for 7 rette. Norsk Tipping publiserte da også de 10 vanligste rekkene som blir sendt inn og den teoretiske utbetalingen den ville gitt ved 7 rette.
Treschow
Frederik Wilhelm Treschow til Fritzøe
Frederik Wilhelm Treschow (1814–1901) var godseier og industrimann. Han giftet seg i 1840 med Frederikke Koës Brøndsted (1818–1901), datter av Peter Oluf Brøndsted (1780–1842), professor, og Frederikke Koës (1790–1818). Ekteparet hadde sønnene Frederik Wilhelm «Fritz» Treschow (1841–1903) til Fritzøe, kammerjunker, og Peter Oluf Brøndsted Treschow (1843–1881) til Askö og Tidö, kammerherre.
Treschow kjøpte i 1835 godset Fritzøe, samt industrien der. Han lot på godset oppføre forløperen til Fritzøehus slott. Byggingen skjedde i årene 1663–1665, og under den neste eier, Frederik Wilhelm «Fritz» Treschow, fulgte utvidelser i årene 1885–1889 og 1897–1898.
Utover 1800-tallet solgte Treschow de fleste større gårdsbruk på godset. Samtidig som leilendingene ble selveiende bønder gav salget kapital til nødvendig modernisering av jernverket. Verket ble i 1868 likevel nedlagt. Deretter ble det satset stort på mølledrift, tresliperi og cellulose. I tilknytning til denne virksomheten stod Fritzøes store skoger.
Fritz Treschow til Fritzøe
Fritz Treschow (1841–1903) var sønn av Frederik Wilhelm Treschow. Han giftet seg i 1865 med Franziska Siegfriede Sophie «Fanny» Løvenskiold (1842–1924), datter av Adam Christopher Løvenskiold (1804–1886; sønn av statsråd Severin Løvenskiold) og Catharina Kirsten baronesse af Wedel-Jarlsberg (1815–1894).
Haagensen
Haagensen eller Hågensen kan vise til:
Treschow
Fritz Treschow til Fritzøe
Treschow var i sin tid en av Norges største industrimenn. Han stod for fornyelse av industrien under Fritzøe. Treschow fikk også bygget blant annet Laagen Dambsag og Larviks første elektrisitetsverk. Treschow la stor vekt på velferdstiltak som skulle forbedre arbeideres kår. Blant annet grunnla han i 1879 Fritzøe Arbeideres Sygekasse og i 1890 et pensjonslegat. Treschow gav også et større pengebeløp til utgravingen av Gokstadskipet.
Fritz Michael Treschow til Fritzøe
Fritz Michael Treschow (1879–1971) var sønn av Peter Oluf Brøndsted Treschow. Han giftet seg i 1911 med Anna Faye (1882–1971), datter av Fredrik Emil Faye (1844–1903), godseier og kammerhere, og Sigrid Marie Dahll (1857–1934). Etter farbroren Fritz Treschow ble Treschow i 1904 arving av Fritzøe. Han ble dermed en av Norges største godseiere, og han omtales også som foregangsmann innenfor treforedling og elektrisk industri.
Treschow innledet i de tidlige faser av nazistenes okkupasjon et tett samarbeid med den tyske okkupant. Treschow inngikk i Oslo Konsortiet, bestående av næringslivs- og samfunnstopper under tiden. Treschow kan i så måte betegnes som en av de største profitører på nazistenes herjinger i Norge, men ble aldri dømt for dette under landssvikoppgjøret i etterkrigstiden, noe hans kumpaner i Konsortiet ei heller ble av forskjellige grunner. Per 2019 er Michael Stang Treschow eier av Fritzøehus. Han overtok eiendommen etter sin mor, Mille-Marie Treschow (1954–2018), datter av Gerhard Aage Treschow.
Treschow i Moss
Der er i Norge også en borgerlig slekt Treschow. Den skal nedstamme fra en utenekteskapelig sønn av generaltollforvalter Herman Treschow i Trondheim. Det er ikke kjent at slekten med dansk adelskap har bestridt slektskapet til den norske, borgerlige slekten.
Den antatte sønnen var Just Hermansen Treschow, kjøpmann i Moss. Han hadde foruten datteren Birgitte Treschow sønnene Peter Treschow (1718–1773), kjøpmann på Strømsø i dagens Drammen, og Albert Treschow (1720–1783), tollinspektør i Halden. Den sistnevnte var far til blant andre Niels Treschow (1751–1833), filosof og statsråd.
Sverige
Brødrene Peder Oluf Brønsted Treschow og Michael A. Treschow flyttet i henholdsvis 1873 og 1874 til Sverige. Den førstnevnte ble kammerherre, samt i 1873 eier av Tidö slott. Etter hans død valgte enken å selge Tidö og kjøpe Målhammar. Dette slottet forble i slektens eie frem til salg i 2011. Den annen av brødrene kjøpte i 1872 Sannarp i Halland, som hans sønn Niels Treschow i 1907 slo sammen med nærliggende Hjuleberg. Disse gårdene eies fremdeles i slekten.
Vuk Rađenović
Vuk Rađenović (født 7. juni 1983) er en serbisk bobkjører. Han representerte landet sitt under Vinter-OL 2014 i Sotsji, der han ble nummer 30 i toer-bob.
Treschow
Sverige
Flere av slektens medlemmer er vært fremtredende i svensk næringsliv, blant annet i Kramfors, Atlas Copco og Electrolux. Særlig kjent er Michael Treschow og Marianne Treschow.
I Sverige er medlemmer av slekten med i Ointroducerad adels förening.
Navn
Treschow betyr tresko. Dette navnet stammer fra og er en forkortelse av slektens tidlige tilnavn, Træskomager.
Våpen
Ved adlingen i 1812 mottok Michael Treschow og hans etterkommere dette våpenskjoldet: i sølv skjold tre (to over ett) sorte kaiehoder med gull nebb og gull halsbånd. Hjelmtegn er et tilsvarende hode prydet med tre påfuglfjær.
Dette er en variant av den tyske slekten Treskows våpen med tre andehoder. Mens kaiehodene har spisse nebb, så har andehodene et flatere nebb.
Før adlingen brukte norske og danske, med slektsnavnet Treschow, forskjellige våpenskjold i sine segl, blant annet Peter Treschow i 1761 med en tresko som skjoldmerke. Gerhard Treschow i Christiania hadde et våpen gravert på et sølvbeger fra ca. 1670-1680, og det har i skjoldet en stående villmann med klubbe og på hjelmen en due med oljekvist i nebbet.
Ola Brenden
Ola Brenden (født 1. mai 1967) er en norsk fotballtrener og tidligere fotballspiller som er sportssjef og hovedtrener for Nybergsund IL-Trysil.
Han førte laget opp til 1. divisjon fotball for herrer i 2007.
Brenden var spiss. I sin aktive karriere spilte han stort sett for Nybergsund, hvor han er den nest mestskårende, med 138 mål på 258 kamper. I 1993 spilte han en sesong for Hamarkameratene i Tippeligaen.
Ola Brenden var nevø av Hallgeir Brenden.
Amatepec
Navnet Amatepec er nahuatl og betyr «på papirtreåsen».
Jørundur Skógdrívsson
Jørundur Skógdrívsson (eller Jørund Skogdrivsson), var fra 1479 til 1524 lagmann på Færøyene.
Fimbulvinter
Fimbulvinter (av norrønt: fimbulvetr = «stor vinter») er ifølge norrøn mytologi den harde vinteren forut for ragnarok som gjør ende på alt levende etter tre års mannefall. Myten er også omtalt i Kalevala. Ifølge den yngre Edda overlever bare menneskeparet Liv og Livtrase, skjult i Hoddmimes lund.
Det er sannsynlig at myten om Fimbulvinteren har opphav i en virkelig historisk hendelse. En tidlig teori knyttet myten til en antatt klimakatastrofe for mellom 2000 og 2500 år siden, men denne er siden forlatt. I stedet knyttes Fimbulvinteren i dag til Klimasjokket i 535–536, der så mye som halvparten av Nordens befolkning kan ha bukket under.
Hvilken historisk hendelse myten springer ut av
Den svenske geografen og moseforskeren Rutger Sernander lanserte i 1910 en teori om at Fimbulvinteren skyldtes en klimakatastrofe for mellom 2000 og 2500 år siden. Overgangen fra den nordiske bronsealderen til jernalderen omkring 650 f.Kr. falt sammen med en klimaendring fra relativt varmt til et kjøligere værlag enn nåtidens. Blant andre har den svenske historikeren Folke Ström fremført denne teorien, basert på det tidlige 1900-tallets oppfatning av førromersk jernalder som en periode med få arkeologiske funn. Synet på førromersk jernalder endret seg imidlertid på 1950-tallet, siden pollenanalysene fra den gang ikke fremviste noen tilbakegang for planter knyttet til landbruk og husdyrhold. Tvert om viste førromersk jernalder seg som en periode da landskapet i tiltagende grad ble utbygd. Klimaendringen den gang må ha kommet så gradvis at folk rakk å tilpasse seg, og Ströms teori ble forlatt.
Den svenske arkeologen Bo Gräslund publiserte i 2007 artikkelen «Fimbulvintern, Ragnarök och klimatkrisen år 536–537 e. Kr.», der han kobler mytene om Fimbulvinteren og Ragnarok med Klimasjokket i 535–536. Denne teorien har i dag bred anerkjennelse.
Finbulvinteren i historien
Arkeologen Bo Gräslund poengterer at den yngre Edda ikke er opptatt av tre snørike vintre på rad, men av at det ikke kom noen sommer i løpet av treårs-perioden. Med støtte fra religionshistorikeren Anders Hultgård hevder Gräslund at opplysningene i Völuspá om Fenrisulven og hans avkom er knyttet til forestillingene om Fimbulvinteren. Der heter det at Fenrisulven som innledning til Ragnarok røver vekk månen, og at en av ungene hans griper solen. Gräslund mener at det dreier seg om en overlevering fra en tid da solen ble formørket flere somre på rad, med svært kaldt sommervær som resultat. Himmelen skal ha fått rød farge («rundt om gude-gårder spruter han blod»), og folketallet gikk kraftig ned (Liv og Livtrase). Gräslund lette etter en faktisk historisk bakgrunn for beskrivelsen, og fant den i den langvarige solformørkelsen beskrevet av antikke forfattere i årene 536 og 537 e.Kr. Bysantineren Procopius skrev f.eks. i sitt verk Vandalkrigen, at «det året (dvs. i 536) ''hendte det et særdeles merkelig under. Hele det året lyste solen nemlig som månen, uten stråleglans, som i en nesten evig eklipse, med matt lys og ikke som ellers. Straks fenomenet inntraff, var menneskene hele tiden utsatt for krig, sult og andre dødelige ting.''» Flere samtidskilder beskriver en solformørkelse som varte i over et år. Kinesiske kilder skildrer også uvanlige værfenomener i denne perioden.
I år 536 opplevde Norden en av de kaldeste somrene på 1500 år. Gjennomsnittstemperaturen gikk ned med 2,5 °c i Europa, noe som utløste en verdensomspennende katastrofe som blant annet skal ha tatt livet av en tredjedel av befolkningen i Det bysantinske rike og ført til den peruanske Moche-kulturens undergang.
De senantikke forfatterne virker enige om at formørkelsen varte til utpå høsten 537. Selv om den norrøne tradisjonen om fimbulvinteren handler om en periode på tre år, mener Gräslund at det kan skyldes at ettervirkningene av katastrofen var større og mer merkbare i Norden.
Teorier om årsaker Fimbulvinteren
Hva som utløste klimasjokket i 535–536 er ikke klart. Det har vært fremsatt ulike teorier knyttet til ett eller flere vulkanutbrudd, til meteorittnedslag og til enorme skogbranner. Det har vært gjort flere forsøk på å avklare dette, blant annet gjennom analyse av isprøver fra Grønland og fra Antarktis. I 2019 presenterte en studie funn som kunne tyde på at et utbrudd av Ilopango-vulkanen i El Salvador hadde vært en sentral del av årsaken til klimasjokket, men dette ble tilbakevist i en ny studie publisert i september 2020. Det er ingen tvil om at vulkanutbrudd påvirker klimaet i betydelig grad, og at større utbrudd kan gi vesentlige endringer. Men da ingen av de største utbruddene i nyere tid har gitt klimasjokk av denne typen er det nå flere som mener at meteorittnedslag er en mer sannsynlig hovedårsak.
Sortavala
Sortavala (russisk: Сортавала, svensk: Sordavala) er en by i republikken Karelia i Russland. Den ligger ved nordbredden av Ladoga. Innbyggertall: 21 131 (folketelling 2002); 22 579 (folketelling 1989). Byen er en viktig stasjon på jernbanen Vyborg–Joensuu.
Historie
Med freden i Nystad i 1721 kom bosetningen under Russland sammen med resten av Finland, og ble gitt det russiske navnet Serdobol. Den ble kjent for sine marmor- og granittbrudd, som sørget for de nødvendige materialer for byggingen av keiserens palasser i St. Petersburg og omegn. I 1812 ble Sordavala lagt inn under Viborgs län i det nydannede storfyrstedømmet Finland. I 1917 forble byen under det uavhengige Finland. Sordavala by og landkommune hadde innbyggere i 1939. Byen ble påført svært omfattende skader etter sovjetisk massebombardment under vinterkrigen, og gjennom freden i Moskva ble Finland tvunget til å avstå byen til Sovjetunionen. Hele befolkningen i byen ble evakuert for første gang.
I likhet med resten av Finsk Karelen ble Sordavala tatt tilbake av Finland under fortsettelseskrigen 1941–1944, og de fleste av de evakuerte vendte tilbake til sine hjem. Imidlertid, etter våpenhvilen i 1944 ble finnene igjen evakuert og byen avstått igjen tom for befolkning. Etter krigen ble byen befolket igjen av slaviske folk.
I Sordavala lå Kymölä folkskollärarseminarium (opprettet 1880). Etter fortsettelseskrigen ble lærerseminaret flyttet til Raumo og i 1953 til Joensuu, hvor det siden ble omdannet til høyskole og universitet.
Frem til 1940 var bredden av Ladoga sørvest for Sordavala et av de få relativt tett befolkede områdene nord for Det karelske nes som var befolket av kareler.
Vikinglotto
Vikinglotto er et sjansespill som spilles i Norge, Danmark, Sverige, Island, Finland, Estland, Litauen, Slovenia, Latvia og Belgia hver onsdag. Det ble første gang spilt i 1993 og var verdens første flernasjonale spill med ukentlige trekninger. Spillet er et lotteri der deltagerne skal velge ut seks tall som de antar vil bli trukket ut som vinnertall av i alt 48 tall. I tillegg til de seks vinnertallene trekkes to «tilleggstall» og et «lykketall». Spillet har samme navn i alle land, bortsett fra i Danmark, der det heter Onsdags Lotto, og på Island, der det heter Vikingalottó. Trekninga foregår på onsdagskveldene og produseres av Norsk Tipping på Hamar av Fabelaktiv.
Fra 30. oktober 1997 økte rekkeprisen i Viking Lotto fra to til tre kroner, og i 2004 økte rekkeprisen til fire kroner. Fra spilleomgang 12/2000 fikk Viking Lotto-klubben et nytt medlem, da også Estland kom med. I forbindelse med rekkeprisøkningen i 2004 innførte Norsk Tipping tilleggsdimensjonen Lykketall, som vil kunne skape enda høyere førstepremier i spillet. Premierekorden for Viking Lotto er over 341 millioner fra trekningen den 15. november 2017 til en kvinne fra Oslo.
Den teoretiske sjansen for å vinne er 1:50, mens vinnersannsynligheten for førstepremien er 1:12 271 512. Hvis ingen har seks rette, overføres førstepremiepotten til neste ukes førstepremiepott; dette kalles Jackpot.
Premier
50 prosent av innsatsbeløpet går tilbake til spillerne i form av premier.
VM i ishockey for kvinner 2007 (toppdivisjonen)
Ishockey-VM 2007 for kvinner ble arrangert for tiende gang. For femte gang var Canada vertsnasjon og kampene ble spilt i Winnipeg og Selkirk i perioden 3. – 10. april. Hjemmenasjonen Canada vant sitt niende verdensmesterskap de beseiret USA med 5-1 i finalen. USA tok dermed sitt niende VM-sølv og bronsemedaljene gikk til Sverige.
Marvin Dixon
Marvin Dixon (født 9. september 1983) er en jamaicansk bobkjører. Han representerte landet sitt under Vinter-OL 2014 i Sotsji, der han ble nummer 29 i toer-bob.
Selafiel
Selafiel eller Sealtiel (arameisk ' ' «Guds bønn», hebraisk ' ') er en av de syv erkeenglene i den ortodokse tradisjonen. Han er nevnt i Esdras andre bok. Engelen er også kjent fra katolsk liturgi og hagiografi, og har en egen minnedag.
I kunsten er han ofte avbildet men nedslåtte øyne og armene krysset over brystet mens han ber. Bønn er hans spesialområde, og ortodokse kristne vil be ham om hjelp om de er søvnløse eller kalde. I katolsk tradisjon blir han avbildet med to fisker som henger i et knippe.
Marseillaisen
«Marseillaisen» (fr. «La Marseillaise») er navnet på den franske nasjonalsangen. Sangen ble diktet og komponert i Strasbourg natten mellom 24. og 25. april 1792 av den franske ingeniøren og offiseren Claude Joseph Rouget de Lisle som en reaksjon på den østerrikske krigserklæring mot Frankrike.
Teksten er sterkt inspirert av flere andre kilder: samtidige plakater med slagord, salmer og tidligere kampsanger. Den var opprinnelig skrevet som en kampsang for de franske soldatene som marsjerte mot den prøyssiske hæren som stod ved Rhinen og truet. Den ble raskt arrangert for militærorkester og ble spilt noen dager senere ved en festlig anledning. Den fikk sitt gjennombrudd ved en bankett i Marseille i juni samme år, ble trykt og spredte seg deretter over hele Frankrike. Sangen fikk sitt navn da republikanske soldater fra Marseille den 30. juli 1792 sang den under innmarsjen i Paris.
Sangen ble erklært for nasjonalsang den 14. juli 1795.
Norsk oversettelse
Ærens dag er kommet!
Mot oss har tyranniet
Hevet sin blodige fane.
Hører dere på markene
Brølene fra disse grusomme soldater?
De kommer rett i deres armer
for å drepe deres sønner, deres koner!
Til våpen, borgere,
Form deres bataljoner,
Måtte urent blod
Vanne våre plogfurer!
Hva vil denne horde av slaver,
Av forrædere og sammensvergede konger?
For hvem er disse skammelige lenker,
Disse lenge forberedte jern?
Hvilken motvilje det må vekke!
Det er oss de våger å tenke
Å overgi til det gamle slaveri!
Hva! Disse fremmede skarer
Hva! Formasjoner av leiesoldater
Skulle slå våre stolte krigere til jorden!
Store Gud! Med lenkede hender
Måtte vi bøye våre hoder under åket.
Usle despoter ville bli
Herrer over våre skjebner!
Skjelv, tyranner og forrædere,
Skjelv! deres planer om fadermord
Vil koste dere dyrt!
Enhver blir soldat for å kjempe mot dere,
Hvis de faller, våre unge helter,
vil jorden av dem skape nye,
Klare til å kjempe mot dere!
Franskmenn, som storsinnede krigere
Tål eller hold tilbake deres slag!
Skån disse triste ofre
så de kan angre at de tok til våpen mot oss.
Men disse blodtørstige despoter,
Alle disse tigre som nådeløst
River ut deres moders bryst!
Hellige kjærlighet til fedrelandet,
Led og støtt våre hevnende armer!
Frihet, elskede Frihet,
Kjemp med dine forsvarere!
Under våre flagg, måtte seieren
Se din triumf og vår ære!
«Barnas vers»
Vi vil gå ned i graven
Når våre eldre ikke lenger er,
Der vil vi finne deres støv
Belém
Belém eller Belém do Pará er hovedstad og en kommune i delstaten Pará i nordregionen av Brasil. Byen er også kjent som Cidade das mangueiras på grunn av alle mangotrærne som finnes i byen. Sammen med Manaus er den den viktigste innfartsåren til Amazonasområdet.
Marseillaisen
Norsk oversettelse
Og spor av deres dyder.
Belém
Historie
Området der Belém ligger i dag var opprinnelig bosatt av Tupinambá-indianerne.
Marseillaisen
Norsk oversettelse
Mindre ivrige etter å overleve dem
Belém
Historie
Byen ble grunnlagt 12. januar i 1616 av kaptein Francisco Caldeira Castelo Branco. Han var en utsending fra Portugal og hadde fått i oppdrag å beskytte området mot franske, hollandske og britiske forsøk på kolonisering.
Byen ligger isolert i Brasil og har historisk sterke bånd til Portugal. Av denne grunn aksepterte Belém Brasil som et uavhengig land først i august 1823, nesten et år etter uavhengighetserklæringen.
Norgeskatalogen
Norgeskatalogen (NK) er en katalog over norske frimerker. Nummereringssystematikken (NK-serien) er den faktiske standarden som benyttes for norske frimerker. Til NK-nummeret kan så føyes bokstaver, tall og koder i et sinnrikt system for angivelse av ulike varianter og feiltrykk.
Marseillaisen
Norsk oversettelse
enn å dele deres likkister,
Norgeskatalogen
Katalogen inneholder ei oversikt over samtlige norske frimerker fra «4 skilling våpen» fra 1855 og fram til utgivelsestidspunktet, inklusiv de aller fleste kjente varianter. Likeså er det oversikt over frimerkehefter, tjenestemerker, portomerker og en del andre objekter av interesse for filatelister. Det er prisanslag på alle kjente varianter i ulike kvaliteter.
Marseillaisen
Norsk oversettelse
Vil vi ha den sublime stolthet
Av å hevne eller følge etter dem!
«Barnevers 2»
Norgeskatalogen
Norgeskatalogen er et registrert varemerke (TM) og er blitt utgitt av Oslo Filatelistklubb fra 1948, årlig til og med 2014 og deretter annet hvert år.
En tilleggsutgivelse er Norgeskatalogen Postal, som kom første gang i 2011. Den inneholder blant annet oversikter over poststempler og postale blanketter/etiketter, portosatser gjennom tidene og kjente, eldre brev med ulike frankeringer.
Marseillaisen
Norsk oversettelse
Barn, måtte æren og fedrelandet
være alle våre ønskers mål!
Hold alltid sjelen næret
av gløden som oppildner begge.
La oss stå sammen! Alt er mulig;
Våre onde fiender skal falle,
Da skal franskmenn slutte
Å synge dette fryktelige refreng:
Form deres bataljoner
Marsj, marsj!
San Felipe del Progreso (kommune)
San Felipe del Progreso er en landsby og en kommune vest i den meksikanske delstaten México. Den ligger 59 km fra delstatshovedstaden Toluca og grenser blant annet til delstaten Michoacán. Kommunen hadde 121 396 innbyggere i 2010, mens landsbyen bare hadde 4 350 innbyggere. Kommunens areal er på 856,05 km². Over 33 000 av innbyggerne snakker et indiansk språk, hovedsakelig mazahua.
Sunndal skytterlag
Sunndal skytterlag
Informasjon om Sunndal skytterlag Adresse: Gravem
Postadr.: 6613 Gjøra
Leder: Arnfinn Kamsvåg
Postadr.Leder 6613 Gjøra
Skytebane: Gravem
Internettside: http://www.dfs.no/sunndal
Sunndal skytterlag ble stiftet den 17. mai 1863 og det ble da besluttet å melde laget inn i Centralforeningen for Udbredelse af Legemsøvelser og Vaabenbrug – en av forløperne til dagens Det frivillige skyttervesen. Først 21.- 22. juni 1924 fikk skytterlaget sin egen bane. På grunn av omlegging av riksveien, ble denne ødelagt ca. 1962. Ny bane kom på plass ca. 1975 med 300m og 100m hold. Den var plassert på Gravem øverst i Sunndal. Banen ble ombygget i 2004 og ble da utstyrt med elektroniske skiver, nå på 200m og 100m. På baneområdet har skytterlaget også et skytterhus som er mye benyttet til forskjellige arrangementer. I en utvidelse av skytterhuset har laget nå bygget en innendørs skytebane for kaliber .22. Sunndal Skytterlag har vært og er et av de mest aktive skytterlagene på Nordmøre. Det er via Nordmør Skyttersamlag tilsluttet Det frivillige skyttervesen. Av de mer prominente medlemmer av laget kan nevnes Barbara Arbuthnott som i en vanskelig tid for laget bidro til å opprettholde aktiviteten, og Ivar Ivarson Halden – kalt Ivaso. Førstnevnte hedres hvert år med skytterstevnet som kalles "Lady Arbuthnotts pris". Ivaso fikk også sitt navn knyttet til et årlig stevne – feltstevnet Ivasofelten.
Domenico Mariani
Domenico Mariani (født 3. april 1863 i Posta ved Rieti i Italia, død 23. april 1939 i Vatikanet) var en av den katolske kirkes kardinaler, og var tilknyttet den romerske kurie. Han var president for Administrasjonen av Den Apostoliske Stols patrimonium 1935–1939.
Han ble kreert til kardinal i 1935 av pave Pius XI.
Han deltok på konklavet 1939 som valgte pave Pius XII.
VM i kunstløp 1947
VM i kunstløp 1947. Verdensmesterskapet i kunstløp for menn, kvinner og par ble arrangert i Stockholm i Sverige 13. til 17. februar 1947.
Det var det første verdensmesterskapet i kunstløp etter andre verdenskrig. Kunstløpere fra Tyskland, Japan og Østerrike fikk ikke lov å delta.
Hans Gerschwiler fra Sveits ble verdensmester for menn og canadiske Barbara Ann Scott for kvinner. Micheline Lannoy og Pierre Baugniet fra Belgia ble verdensmester i parløp.
Digitalt sertifikat
Et digitalt sertifikat er en unik datafil som kan brukes som digital legitimasjon. Et digitalt sertifikat kan utstedes til en person, en organisasjon, et dataprogram, en gjenstand eller andre enheter som har en unik identitet.
Digitale sertifikater benyttes i dag i en lang rekke sammenhenger hvor det kreves et elektronisk bevis på at noe er ekte. På Internett brukes de blant annet til å bevise at et nettsted er ekte eller at en e-post ikke er forfalsket. Sertifikater kan legges på plastkort for å identifisere eieren av plastkortet. Innen elektronikk kan sertifikater brukes for å bevise at en elektronisk komponent er ekte. Sertifikater kan også brukes til å skape en digital underskrift. Dette kan benyttes for å signere bindende avtaler eller bekrefte samtykke til en transaksjon. Digitale sertifikater kan også brukes for å kryptere dokumenter eller annen informasjon.
Et digitalt sertifikat inneholder vanligvis:
Public Key Infrastructure (PKI) er en infrastruktur for utstedelse, administrasjon og bruk av digitale sertifikater. I en PKI kan digitale sertifikatet brukes til å identifisere seg for å få adgang til beskyttet informasjon, og til å signere digitale dokumenter.
Offentlig og privat nøkkel
Et digitalt sertifikat består av en offentlig del med en tilhørende privat del. Den offentlige delen inneholder en offentlig nøkkel. Den private delen består i sin helhet av en privat nøkkel som passer til den offentlige nøkkelen. Den private nøkkelen skal holdes hemmelig og skal bare være kjent for den som sertifikatet er utstedt til. Den offentlige delen kan distribueres bredt uten begrensninger. Det er i praksis umulig å gjette den private nøkkelen selv om man kjenner den offentlige nøkkelen. Den som innehar den private nøkkelen kan bruke denne som et ledd i en kryptografisk prosess for å legitimere seg. Den som skal kontrollere legitimasjonen må bruke den offentlige nøkkelen for å verifisere at den private nøkkelen er ekte. Dersom ingen uvedkommende har fått kjennskap til den private nøkkelen kan man på denne måten kontrollere at den som legitimerer seg er den samme som den som opprinnelig fikk utstedt sertifikatet.
Selve sertifikatet består i streng forstand bare av den offentlige delen. Ved å signere et sertifikat bekrefter utstederen at den offentlige nøkkelen tilhører den eller det som er identifisert i sertifikatet. Det er imidlertid utbredt å også omtale den private delen som en del av sertifikatet.
Digitale sertifikater for personer
Det fins flere typer sertifikater for personer:
Sertifikat-infrastruktur
Den som skal kontrollere gyldigheten av et sertifikat må på forhånd enten kjenne den offentlige delen av sertifikatet som skal kontrolleres eller den offentlige delen av sertifikatet til en CA lengre opp i hierarkiet. En vanlig bruk er å velge å ha tillit til et CA-sertifikat som er høyt oppe i hierarkiet og som tilhører en kjent utsteder. Man velger da i praksis å stole på at alle sertifikater som er lengre ned i hierarkiet også er gyldige.
Gyldighet og tilbaketrekking
Et sertifikat utstedes alltid for en begrenset periode. Denne perioden bestemmes når sertifikatet lages og kan ikke endres. Når perioden utløper må sertifikatet fornyes ved at det utstedes et nytt sertifikat.
Anvendelsesområde
Utstederen av et sertifikat kan angi hvilket anvendelsesområde sertifikatet er laget for. Anvendelsesområde for sertifikater utstedt til privatpersoner kan f.eks. være innlogging, digital signering eller kryptering. Et sertifikat kan lages for mange anvendelsesområder, men en utbredt praksis er å heller utstede flere sertifikater til samme mottaker hvor hvert sertifikat har bare ett anvendelsesområde.
Praktisk anvendelse
På Internett benyttes sertifikater blant annet for å bevise at et nettsted er ekte. Denne typen sertifikater kalles SSL-sertifikater og utstedes til et domene. Slike sertifikater utstedes av en rekke alment anerkjente utstedere. Leverandørene av nettlesere legger på forhånd inn CA-sertifikatene til disse utstederne. Nettleseren kan kontrollere SSL-sertifikatet før den viser frem nettsiden til brukeren og gi brukeren en advarsel dersom sertifikatet ikke kan spores tilbake til en kjent utsteder. E-post kan signeres med et digitalt sertifikat. Denne typen sertifikater kan utstedes til en e-postadresse. Mottakerens e-post-program verifiserer da at avsenderens e-postadresse stemmer med e-postadressen som står i sertifikatet og at e-posten ikke er endret etter at den ble signert. Sertifikater kan legges på plastkort og brukes som legitimasjon av fysiske personer. Utstedere av slike sertifikater må kontrollere mottakerens reelle identitet før de leverer ut plastkortet. Dette kan f.eks. skje ved at mottakeren møter opp og viser frem en fysisk legitimasjon. Programvare som distribueres på Internett kan være digitalt signert av den som laget programmet. Datamaskinen som skal kjøre programmet kontrollerer da at programmet er signert med et sertifikat som er utstedt av en CA som datamaskinen er kjent med og aksepterer før programmet startes opp.
Norsk rett
Lov om elektronisk signatur (esignaturloven) § 4 stiller krav til kvalifiserte sertifikater. Nasjonal kommunikasjonsmyndighet vedlikeholder en liste over registrerte tilbydere av kvalifiserte sertifikater. Dersom slike sertifikater benyttes til å signere dokumenter, ved hjelp av et sikkert signaturfremstillingssystem, vil resultatet være en kvalifisert signatur. Kvalifiserte signaturer vil alltid kunne oppfylle eventuelle formkrav til underskrifter, for disposisjoner som kan gjennomføres elektronisk, jf. esignaturloven § 6.
Massimo Massimi
Massimo Massimi (født 10. april 1877 i Roma i Italia, død 6. mars 1954 i Roma) var en av den katolske kirkes kardinaler, og var tilknyttet Den romerske kurie der han arbeid med kirkerettslige og sivilrettslige anliggender.
Bakgrunn
Massimo Massimi studerte ved Collegio Romano, og tok doktorgrad i kirkerett. Deretter tok han doktorgrad i sivilrett ved La Sapienza