cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Kirketorget (Kongsberg)
Bygninger
Nummer 1 er kirken som har hovedinngang fra kirkegården på baksiden. Kongsberg kirke ble ferdigstilt i 1761 som erstatning for en tidligere kirke fra 1631. Den gamle kirken lå omtrent der dagens rådhus ligger, i Kirkegata 1, rett ved torget og ble først revet i 1765 etter at den nåværende kirken var blitt innviet 17. september 1761. Dagens kirke er tegnet av Joachim Andreas von Stukenbrock, som døde før den var ferdigbygget. Den ble fullført av Michael Heltzen.
Nummer 2 omtales som Kongsberg gamle politikammer eller Amtshuset. Den første bygningen på stedet ble reist rett etter at Sølvverket ble grunnlagt i 1623, og ble brukt av Bergamtet og Oberbergamtet. Kongsberg Sølvverks administrasjon har holdt til her sammenhengende fra 1620-årene til 1957. Den første bygningen brant to ganger, først i 1631 og deretter i 1652. Man fikk reist en ny bygning, men denne brant ned i 1810. Det ble igjen bygget nytt – dagens bygning. Utseendet den har nå fikk den etter en ombygging ved arkitekt Georg Andreas Bull i 1883–1884. I årene 1957 til 1990 fungerte Amtshuset som politikammer.
Bergseminaret i Kirketorget 3 er i klassisistisk stil med mansardtak og er bygget i 1786. Det ble oppført som undervisningslokaler for «Det Kongelige Norske Bergseminarium», og hadde denne funksjonen frem til 1814, da Bergseminaret ble nedlagt. Fra 1814 til 1956 ble bygningen brukt som bolig for direktører ved Kongsberg Sølvverk. Bergseminaret, som også kalles Regimentsgården, er fredet og er en del av Bergverksmuseet.
Guttormsengården ligger i nummer 5 og er et trehus fra rundt 1820. Det har navn etter Eilef Guttormsen som bodde i huset tidlig på 1900-tallet. Han etablerte byens første kinolokale i Hotel Skandinavie i Storgata i 1907.
Gamle Kongsberg Bad ligger i nummer 6 og er en bygning i jugend. Badet åpnet for publikum i 1911. Per 2015 er bygningen fremdeles i kommunens eie og brukes blant annet som møtested og aktivitetssenter for eldre. Bergskrivergården ligger på Kirketorget 7 og består av fire sammenbygde fløyer rundt et firkantet, indre gårdsrom, og med hovedfløyen ut mot torget. Den er en av de eldste bygningene i Kongsberg; den vestre delen er fra rundt 1630, den østre cirka 100 år yngre. Bygningen er kjent under flere navn, den kalles også Naufgården og har blitt kalt Compagniets Gaard og Amtsskrivergården. På 1700-tallet var den bolig for oberberghauptmenn. Blant dem som har bodd her i lengre eller kortere tid finner man Joachim Andreas Stukenbrock, Morten Thrane Brünnich, Erik Jørgensen og høyesterettsadvokat Kristian Nauf. I perioder har det også vært forretningsdrift i gården, Kongsberg Sparebank holdt til her frem til 1864 og senere hadde Statens Skogskole lokaler i gården. Bergskrivergården er fredet.
Byste
På nordsiden, rett ved Bergskrivergården, står en byste av Paul Steenstrup. Den er utført av Karl Skalstad fra Kongsberg og ble avduket 17. mai 1914. Den sto da på Steenstrups plass ved Storgata og har senere blitt flyttet til nåværende sted.
Eksterne lenker
Bygninger ved torget som er kulturminner og oppført på Riksantikvarens nettsted kulturminnesok.no.
Bjørn Angelsen
Bjørn Atle Johan Angelsen (født 30. desember 1946 i Vestvågøy, Nordland) er professor i Biomedisinsk teknikk ved Institutt for sirkulasjon og bildediagnostikk ved NTNU.
Allerede på slutten av 1970-tallet utviklet Angelsen utstyr for måling av blodstrøm ved hjelp av ultralyd, og han regnes derfor som en av pionerene innen ultralydforskning. I nært samarbeid med kardiolog og forsker Liv Hatle ble blodstrømsmåleutstyret tatt i bruk til diagnostisering av hjerte- og karsykdommer. Deres forskning bidro til den teknikken som fortsatt anvendes innen avansert ultralydutstyr for bildediagnostikk innen hjerte- og karsykdommer og som i terminologien omtales som ultralyd dopplerteknikk.
Angelsen har mottatt flere utmerkelser for sitt arbeide. I 2007 ble han sammen med kollega Hans Torp tildelt NTNU og SINTEFs teknologipris, og sammen med Liv Hatle i 2008 tildelt Nasjonalforeningens Hjertepris for sitt bidrag til utviklingen av kardiologisk ultralyddiagnostikk.
Antônio Prado
Antônio Prado er en kommune i delstaten Rio Grande do Sul i sørregionen av Brasil.
Sølvbuskfamilien
Sølvbuskfamilien eller tindvedfamilien (Elaeagnaceae) er en plantefamilie i roseordenen.
Artene er trær og busker; noen er løvfellende og andre eviggrønne. Hele planten er dekket av sølvfargete eller brune stjerne- eller skjoldhår. Alle artene lever i symbiose med aktinobakterier i slekta Frankia. Bakteriene finnes i utvekster på røttene og fikserer nitrogen fra luften. Plantene kan derfor vokse på svært næringsfattig sand og grus. Bladene er helrandete, fjærnervede og stilkete; de sitter spredt, motsatt eller kransstilt. Akselblad forekommer aldri.
Blomstene sitter enkeltvis eller i korte klaser. De kan enten være tvekjønnede eller enkjønnede på særbu planter. Hunn- og tvekjønnede blomster har et klokke- eller traktformet beger, mens hannblomstene hos tindvedslekten har to membranaktige begerblad. Kronblad mangler, og det er 4–8 pollenbærere. Den egentlige frukten er tørr, men den er omgitt av en oppsvulmet blomsterbunn slik at frukten minner om et bær eller steinfrukt. Det er ett frø i hver frukt, og frøene spres ved hjelp av fugler som eter de saftige fruktene.
Familien omfatter 45–60 arter fordelt på 3 slekter. Den er utbredt i tempererte strøk på den nordlige halvkule, men det er også noen som vokser i tropiske deler av Asia og Australia. Flere arter dyrkes og finnes forvillet andre steder. I Norge vokser tindved (Hippophae rhamnoides). Mange arter har spiselige frukter, og de blir også plantet som prydbusker i hager.
Karkonosze/Krkonoše
Det tyske navnet (Risengebirge) ga i 1820 navn til det norske Jotunheimen, det var «Jotunheimens oppdagere» Baltazar Mathias Keilhau og Christian Peder Bianco Boeck som ga navnet, senere bekreftet av Aasmund Olavsson Vinje.
Sølvbuskfamilien
I Cronquist-systemet var sølvbuskfamilien plassert i ordenen Proteales, mens Takhtajan satte den alene i ordenen Elaeagnales.
Karkonosze/Krkonoše
Viktige landsbyer i Karkonosze er:
Torridal
Torridal er en V-dal og er siden 1965 en del av Kristiansand kommune. Torridal omfatter områdene nord for Kristiansand på begge sider av Otra. Betegnende nok bruker mange navnet Torridalselva om elvas nedre løp. Områdene og gårdsnavnene Skråstad, Lian, Hagen, Glattetre og Sødal på østsiden av elva og Strai, Hommeren, Augland, Mosby og Høie på vestsiden hører til Torridal i tillegg til utkantene Espestøl, Hemmes-Augland, Stølen, Mestad, Aurebekk, Rypestøl og Kulia. Delbydelen Mosby, tettbebyggelsen rundt Mosby stasjon og boligområdet Høietun, har 2 113 innbyggere, og delbydelen Strai, Øvre Strai, Ytre Strai og boligområdet Gangdalen, har 1865 innbyggere pr. 2014. Torridal er egen menighet i Kristiansand domprosti og har fra 1978 egen kirke, Torridal kirke. Ved Hommeren ligger Torridal idrettspark, som innbefatter Torridalshallen og utendørs sandvolleyball- og fotballbaner.
Setesdalsveien (Riksvei 9) og Sørlandsbanen går langs vestsiden av Otra, gjennom Torridal.
Langs østbredden av Otra («Sødalsida») går Fylkesvei 482 (Torridalsveien) fra Lund til Kvarstein bru.
Ernst Wollweber
Ernst Wollweber (født 18. oktober 1898 i Hannoversch Münden, død 3. mai 1967 i Øst-Berlin) var en tysk kommunistisk politiker. Han var DDRs «minister for statssikkerhet», dvs. sjef for Stasi, fra 1953 til 1957.
Tidlig liv
Ernst Wollweber var sønn av en snekker. Som 15-åring, etter folkeskolen, tok han hyre som jungmann og tømmerfløter på elven Weser, som har sitt utgangspunkt der to andre elver, Werra og Fulda, flyter sammen i hans fødeby. Under første verdenskrig, fra 1916 til 1918, tjenestegjorde han i den keiserlige marines ubåt avdeling.
Under novemberrevolusjonen 1918 deltok han i matrosopprøret i Kiel og ble medlem i et soldatråd.
Politiker i Det tyske rike
I 1919 ble han medlem i KPD (det tyske kommunistiske parti) og deltok i marsopprøret i Sentral-Tyskland 1921. Wollweber steg fort i gradene i partiorganisasjonen og i 1921 ble han medlem av Sentralkomitéen og politisk sekretær for KPD-distriktet Hessen-Waldeck. To år etter ble han en av lederne for de militante avdelinger av KPD i Hessen-Waldeck, Thüringen og Schlesien. Wollwebers virksomhet førte til at han ble arrestert i 1924, og deretter anklaget for høyforræderi. Wollweber ble løslatt i 1926, og i 1928 ble han valgt til representant til det prøyssiske delstatsparlament, og innehadde den posten til 1932. I 1929 ble han valgt til delstatsparlamentet for Niederschlesien, og fra 1932 til 1933 var han medlem av den tyske Reichstag.
I 1932 ble han leder i det tyske kommunistiske sjømannsforbundet («Einheitsverband der Seeleute, Hafenarbeiter und Binnenschiffer») og i 1933 sekretær i sjømannsinternasjonalen ISH («Internationale der Seeleute und Hafenarbeiter»).
Da det tyske kommunistiske parti ble forbudt i Tyskland etter Riksdagsbrannen (februar 1933), måtte Wollweber flykte til København, og senere til Leningrad.
Wollweber-organisasjonen
Han grunnla for den sovjetiske etterretningsorganisasjon NKVD i 1936 den såkalte Organisasjonen mot fascismen og til forsvar for Sovjetunionen, som gjennomførte sabotasjeaksjoner mot land som var fiendtlige mot Sovjetunionen, også de demokratiske landene Finland og Polen. Organisasjonen var hemmelig representert i Tyskland, Nederland, Belgia og Skandinavia. Gruppen utførte først og fremt bombeangrep med tidsinnstilte bomber mot fartøy fra land som støttet opprørersiden i den spanske borgerkrig. Sprengstoffet til angrepene ble i stor grad stjålet fra svensk gruvedrift, fra agenter i Kiruna og Luleå. Wollweberligaen anses å ha sprengt 16 tyske, 3 italienske og 2 japanske fartøy. Wollweber organiserte dessuten våpenleveranser til den republikanske regjering. Fra 1936 var Wollweber antagelig den aller høyest prioriterte ettersøkte av tysk Gestapo.
Hans organisasjons norske seksjon utviklet seg etter hvert til krigstidens mest aktive norske sabotasjeorganisasjon, senere kjent som Osvald-gruppen. Under ledelse av Asbjørn Sunde utførte den over 109 kjente aksjoner mot okkupantene i Norge inntil sommeren 1944, da organisasjonen ble oppløst etter ordre fra Moskva.
Wollweber var gift med norske Ragnhild Wiik og oppholdt seg for det meste i Oslo, som dermed ble hovedbasen for hans arbeid.
Fangenskap i Sverige
I 1940 måtte han rømme til Sverige, hvor han ble arrestert i mai samme år. Han satt i svensk fengsel under størsteparten av krigen – noe som trolig berget hans liv. Tyskerne krevde gjentatte ganger hans utlevering, og den svenske regjering var nær ved å gi etter. Men etter de tyske nederlagene på Østfronten, og etter at han fikk sovjetisk statsborgerskap, gav de etter for sovjetisk press og innvilget hans utreisesøknad til Sovjet i 1944.
Han oppholdt seg der på helsekur i Kislovodsk, og deretter kom han til Moskva.
Stasi-sjef
Etter opprøret i Berlin i 1953, som førte til at sjefen for DDRs sikkerhetspoliti, Wilhelm Zaisser, ble fjernet, ble Wollweber i juli innsatt som Stasis nye leder, med rang som statssekretær. Han gjorde det som hovedanliggende å arbeide mot og svekke vestlige etterretningstjenester, fremfor alt den vesstyske Organisation Gehlen og senere Bundesnachrichtendienst (BND). I mange taler skrøt han av avsløringer formentlige spioner, antagelig for å utvirke at hans statssekretariat atter skulle bli elevert til ministerium (etter hendelsene i 1953 var tjenesten blitt nedgradert).
I 1954 ble Wollweber dekorert med DDRs da nettopp innstiftede Vaterländischer Verdienstorden. Fra 1954 til 1958 var han dessuten medlem av sentralkomiteen i SED.
Wollwebers ledelse av Stasi og umåtelig skarpe stalinisme førte ham i konflikt med mer moderate politikere som Walter Ulbricht og Erich Honecker. 31. oktober 1957 søkte han om avskjed «av helsegrunner etter eget ønske», og ble etterfulgt som Stasi-sjef av sin stedfortreder Erich Mielke.
I årene etter ble han utsatt for forskjellige disiplinærvedtak fra partiets side. Han ble ekskludert fra sentralkomiteen i SED sammen med Karl Schirdewan på grunn av fraksjonsvirksomhet. Han fikk påpakning av partiet og måtte si fra seg sin plass i Volkskammer. Han levde deretter anonymt i Øst-Berlin, og virket som oversetter til sin død.
Hans død i 1967 gikk upåaktet hen i DDR, allikevel ble urnen hans satt ned i gravanlegget «Pergolenweg» i Gedenkstätte der Sozialisten på Zentralfriedhof Friedrichsfelde i Lichtenberg.
NM i bandy 1933
'''Det 21. norgesmesterskapet i bandy''' ble arrangert vinteren 1933 og var det første som ble avholdt med seriespill. Elitelagene ble delt inn i to avdelinger der beste lag i hver avdeling gikk til finale. Drafn vant mesterskapet etter finaleseier 2-0 over Grane.
An-Magritts vei
An-Magritts vei (4–29) er en blindvei ved Valset og Nyborg på Byåsen i Trondheim, som strekker seg fra østlig mot sørvestlig retning fra midtveis i Johan Falkbergets vei. Veien fungerer som adkomstveg for frittstående eneboliger og enkelte rekkehus med tilhørende parkeringsanlegg, men regnes ikke som en gjennomfartsvei da den går gjennom et boligområde og ender blindt mot grøntareal nedenfor Nyborg skole. Veien har også gangvei i nordvestlig retning mot krysset Johan Falkbergets vei og Benjaminsveien.
Primordial (band)
Primordial er et black metal-band fra Dublin i Irland.
Start
Bandet ble først startet i 1987 med det uoffisielle navnet Forsaken av {Pól MacAmlaigh, hans bror og Ciáran MacUiliam. De eksperimenterte på den tiden med death metal og thrash metal.
I 1991 ble vokalisten Naihmass Nemtheanga medlem. Bandet fikk det offisielle navnet Primordial og endret stilretning inspirert av band som Bathory, Celtic Frost og sjangeren True Norwegian Black Metal.
Sjanger
Bandets første utgivelse, demoen Dark Romanticism i 1993 viste tydelige kjennetegn til black metal. De ble signert av Cacophonous Records og fikk utgitt debutalbumet Imrama i 1995. Debutalbumet fikk kritikk for å være for mye påvirket av melodisk black metal spesielt med bruken av mandolin og fløyte, fremfor den harde black metal-linjen bandet hadde ligget på tidligere. Med albumene The Burning Season og Spirit the Earth Aflame hadde bandet lagt seg på en blanding av black metal, celtic metal og folk metal.
Konserter
I januar 2006 spilte bandet for første gang i USA sammen med bandene Thyrfing og Moonsorrow i Anoka County. Bandet har flere ganger spilt i Norge, blant annet under Inferno 2007, Hole in the Sky 2008 og på Hovefestivalen i 2008. I 2004 og 2008 spilte de på den tyske festivalen Summer Breeze Open Air.
Fjeldstad
Personer med Fjeldstad som etternavn:
Liste over flyplasser i Sverige
Liste over svenske flyplasser med IATA- og ICAO-koder.
Pēteris Vasks
Pēteris Vasks (1946–) er en latvisk komponist og kontrabassist.
Liste over flyplasser i Sverige
Andre flyplasser
Denne listen omfatter kun de største flyplassene av dem som ikke eies og drives av det svenske Luftfartsverket.
Pēteris Vasks
Liv og virke
Pēteris Vasks er sønn av en baptistprest og vokste opp i en musikkinteressert familie. Han studerte ved musikkakademiet i Riga, først fiolin, deretter kontrabass hos Vytautas Sereika ved det litauiske musikkakademiet i Vilnius. Fra 1973 til 1978 studerte han komposisjon med Valentin Utkins ved den latviske musikkhøyskolen i Riga.
Fra 1963 til 1974 var Vasks ensemblemusiker i flere symfoni- og kammerorkestra, eksempelvis ved Litauens filharmoniske orkester fra 1966 til 1969 og ved det latviske kringkastingsorkesteret fra 1971 til 1974.
Vasks lever som fri kunstner i Riga. Han regnes som en av de mest kjente komponistene fra det tidligere Sovjetunionen. Han har mottatt Latvias store musikkpris tre ganger, i 1993 for Litene, i 1998 for fiolinkonserten Fernes Licht og i 2000 for sin andre symfoni. I 1994 ble Vasks æresmedlem i det latviske vitenskapsakademi og i 2001 ble han opptatt i Kungliga Musikaliska Akademien.
Musikkstil
Vasks' tidlige stil bærer preg av aleatoriske eksperimenter á la Witold Lutosławski, Krzysztof Penderecki og George Crumb. Senere introduserte han elementer fra latvisk folkemusikk. I mange av verkene tar han i bruk minimalistiske teknikker uten at han binder seg helt og holdent til én metode.
Vasks' musikk er programmatisk, mange av titlene er basert på naturprosesser, eksempelvis Tala gaisma («fjerne lys»), Mate saule («Moder sol»), Ziles zina («Melding fra en meis») etc. Miljøspørsmål ligger Vasks' hjerte nær, og en følelse for både uberørt og ødelagt natur kan finnes i mange verk, eksempelvis ''Strykekvartett nr. 2'' (1984).
Spenningen i Vasks' musikk stammer fra to uforenlige verdener: på den ene siden en enkel, introvert folketonenær diatonikk med enkle melodier og molltunge harmonier som symbol på natur og menneskelighet, gjerne med imitasjoner av fuglestemmer for å gi assosiasjoner til uskyldighet. På den andre siden ville, hakkende utbrudd, abrupte clusterinnsmett, tøylesløs alearotikk med enkeltstemmer som vandrer formålsløst rundt som symbol på apati, aggresjon og vold. Med andre ord, ikke et nytt harmonisk språk, men heller et sammenstøt mellom dur-moll-tonalitet og atonalitet, analogt en konfrontasjon mellom menneskelig og umenneskelig.
Viktige verk er Cantabile (1979), Musica dolorosa for strykeorkester (1984), Klusas dziesmas («stille sanger»), for chorus og Bass Trip (2003) for kontrabass solo. Han har skrevet fem strykekvartetter, den fjerde (2003) og femte (2006) for Kronos Quartet.
Verk
<div style="">
Coffeen kraftverk
Coffeen kraftverk er et kullkraftverk i Montgomery County i delstaten Illinois i det nordlig-sentrale USA. Det har en installert produksjonskapasitet på 900 MW, fordelt på 2 blokker/turbiner. Dette er delstatens niende største termiske kraftverk målt etter installert produksjonseffekt.
Anlegget ble påbegynt omkring 1965 og stod ferdig i 1972. Brenselkilden er sub-bitumenøst kull.
Oslo bystyres sekretariat
Bystyrets sekretariat er Oslo bystyres administrasjon og direkte underlagt bystyret og ordføreren. Bystyrets sekretariat har sitt tilhold på Oslo rådhus, består av 61 medarbeidere og ledes av direktør Lars Arne Ryssdal.
Oppgaver
Bystyrets sekretariat har som hovedoppgave å tilrettelegge for arbeidet som gjøres i bystyret og bystyrets organer gjennom å gi faglig og administrativ støtte og råd til bystyrets folkevalgte.
En stor del av sekretariatets arbeid er avvikling av møter, saksbehandling og informasjonsformidling. Virksomheten er sekretariat for bystyret, bystyrets fagkomiteer, finanskomiteen, klagenemda, valgstyret og forretningsutvalget. Sekretariatet er dessuten ansvarlig for den praktiske gjennomføringen av stortingsvalg, sametingsvalg, kommunestyrevalg og valg til bydelsutvalg i Oslo. Ordførerens kontor og herunder saksbehandling av representasjon på rådhuset i Oslo hører innunder sekretariatet.
Kort historikk
Bystyrets sekretariat fikk sin nåværende form i 1986, da parlamentarismen ble innført som styringsform i Oslo. Sekretariatets historiske forløper var skriveren for «De tolv eligerede menn» – byens styre fra 1740, og Formannskapets kontor fra 1897, med det tilhørende Valgsekretariatet og Bydelsutvalgenes fellessekretariat.
Dirini
Utseende
Middelsstore til store (vingespenn 45 – 90 mm), vanligvis mørkebrune sommerfugler med store, avrundede vinger. Langs kanten av vingene har de ofte flere øyeflekker som gjerne er kantet med oransje. En særlig oppsiktsvekkende art er den store Aeropetes tullbaghi, som har et bredt, oransje tverrbånd som går over både for- og bakvingene, utenfor dette en rekke av oransje flekker på forvingene og tre blå flekker med hvit kjerne på bakvingene.
Levevis
Larvene lever på enfrøbladete planter, først og fremst gress. Aeropetes tulbaghia (kalt "Table mountain beauty") lever på gressenger i høylandet. Den skiller seg fra de fleste ringvinger ved å være en rask og kraftfull flyger som gjerne besøker røde blomster. Den er trolig en viktig pollinator for orkidéen Disa uniflora. Paralethe dendrophilus er derimot en skogsart som helst holder seg i fuktige, tempererte skoger. Slektene Dingana, Dira, Tarsocera og Torynesis er alle middelsstore og ser ganske like ut. De lever på gressmarker, særlig i fjellene.
Systematisk inndeling
Artstallene følger
Arambaré
Arambaré er en kommune i delstaten Rio Grande do Sul i sørregionen av Brasil.
The Living Daylights (sang)
«The Living Daylights» er en sang av den norske popgruppen a-ha, utgitt som tittellåt til James Bond-filmen I skuddlinjen (orig: The Living Daylights) i 1987. Senere ble låten gitt ut på a-has tredje album Stay on These Roads i ny versjon våren 1988. Sangen er skrevet av Pål Waaktaar og John Barry.
Bakgrunn
Da a-ha fikk oppdraget å skrive tittellåten til den neste James Bond-filmen, var det med forståelsen at dette skulle være et samarbeide med Bond-komponisten John Barry. Ifølge låtskriver og a-ha-medlem Pål Waaktaar bidro Barry med fint lite under den kreative prosessen og burde ikke blitt kreditert som med-komponist på låten. Dessuten mislikte a-ha det «Bondske» lydbildet låten fikk på singelutgivelsen og ga ut en ny versjon produsert av Alan Tarney på albumet Stay on These Roads i 1988.
Singelen fikk gode plasseringer på hitlistene i en rekke land, både i Europa og ellers i verden. Sangen har også blitt en publikumsfavoritt da bandet ofte lar publikum delta i allsang under fremføringer av sangen under konserter.
Det ble laget en musikkvideo, som ble spilt inn på 007 Stage i London, som ble regissert av Steve Barron for å promotere låta. Videoen inneholder forskjellige filmsekvenser fra filmen, som blir projisert ned på gruppa og gulvet mens de fremfører sangen i en hangar, samt visuelle effekter, redigert mot green screen, en kostbar innovasjon på denne tiden.
Klaus Kjøller
Klaus Kjøller (født 13. juli 1944 på Frederiksberg ) er en dansk forfatter og språkforsker med utdannelse som cand. mag. i dansk og filosofi fra Københavns Universitet fra 1972. Siden 1972 har han forsket og undervist ved Københavns Universitet. Han var i en overgang leder av et institutt på Det Humanistiske Fakultet.
Han har skrevet flere bøker, blant annet ''Analyser af sprogbrug. Sprogbegreber.''
Fri – foreningen for kjønns- og seksualitetsmangfold
Fri – foreningen for kjønns- og seksualitetsmangfold (tidligere Landsforeningen for lesbiske, homofile, bifile og transpersoner, LLH) er en medlemsorganisasjon for homofile, lesbiske, bifile og transpersoner i Norge. Foreningen arbeider for likestilling og mot alle former for diskriminering på bakgrunn av kjønn og seksualitet i Norge, og i verden for øvrig.
FRI er en videreføring av Det norske forbundet av 1948 og flere andre organisasjoner, som ble samlet i Landsforeningen for lesbisk og homofil frigjøring (LLH) i 1992. LLH endret navn til Landsforeningen for lesbiske, homofile, bifile og transpersoner i 2008 og tok navnet FRI i 2016.
FRI hadde per 2021 20 ansatte og rundt 4,100 medlemmer i elleve fylkeslag. Organisasjonen er åpen for alle som støtter organisasjonens politikk. Et større antall medlemmer bidrar med frivillig innsats. Inge Alexander Gjestvang tok over som leder 4. oktober 2020. FRI har hovedkontor i Oslo.
Egypt under Sommer-OL 1964
Egypt under Sommer-OL 1964. Egypt deltok i Sommer-OL 1964 som Den forente arabiske republikk som var en union mellom Egypt og Syria. Det var andre gangen utøvere fra Egypt representerte Den forente arabiske republikk i et OL. Deltagerne vant ingen medaljer.
Fri – foreningen for kjønns- og seksualitetsmangfold
Foreningen står bak Pride-markeringer på mange ulike steder i Norge.
Historie
20. mai 1950 ble det holdt konstituerende møte i Oslo for den første norske foreningen for homofile, en underavdeling av det danske Forbundet af 1948. Det ble starten på det organiserte arbeidet for homofiles rettigheter i Norge. I 1953 skiftet organisasjonen navn til Det norske forbundet av 1948 (DNF 48). Homofili var på denne tiden straffbart i Norge (Straffeloven § 213, 1902-1972) og dessuten en psykiatrisk diagnose (WHO Diagnose 302 II: Seksuelt avvik - mental forstyrrelse). Det skulle gå 15 år fra starten av organisasjonen til noen representerte den i full åpenhet; Kim Friele var fra 1965 åpent lesbisk og redaktør for DNFs første tidsskrif, 'OSS'. Hun tok over som leder av DNF i 1968, og ble i 1971 generalsekretær i DNF, en posisjon hun hadde frem til 1989. I 1976 ble DNF 48 splittet, og en fraksjon opprettet Fellesrådet for homofile organisasjoner. Blant disse var Lesbisk Bevegelse. Disse ble igjen samlet da LLH ble opprettet 29. november 1992.
På landsmøtet i juni 2008 ble organisasjonens navn endret fra «Landsforeningen for lesbisk og homofil frigjøring» til det som tidligere hadde vært forkortelsen, nemlig «LLH», som da sto for «Landsforeningen for lesbiske, homofile, bifile og transpersoner». På landsmøtet i 2016 byttet organisasjonens navn til FRI, foreningen for kjønns- og seksualitetsmangfold.
Terrorangrepet i 2022
I juni 2022 ble arrangementet Oslo Pride, som arrangeres av Fri i Oslo, avlyst som følge av masseskytingen i Oslo 2022. Leder for Ekstremismekommisjonen Cathrine Thorleifsson og Amnesty International satte angrepet i sammenheng med et mønster med økte angrep på LHBT+-personer og Pride i Norge og Europa, både på lukkede ekstremistiske nettforum og på åpne sosiale medier.
Lokallag og undergrupper
FRI er en landsdekkende organisasjon med ti fylkeslag. De største er FRI Oslo og Viken, FRI Vestland, FRI Rogaland, FRI Agder og FRI Trøndelag.
FRIs lokallag har en rekke aktivitetsgrupper, hvorav de fleste er organisert under FRI Oslo og Viken.
Nussir
Nussir (nordsamisk) er en betegnelse på flere landskapsområder i Finnmark, for det meste fjellformasjoner. Alle fjellene markerer seg ved å være separert fra et større fjellmassiv med en dal, skar eller "hals". I tillegg er de alle svært bratte på den siden som vender ned mot lavlandet. Ordet nussir er falt ut av det samiske språket, så man vet ikke konkret hva ordet beskriver.
Alta
Ved Leirbottenvannet mellom Alta og Kvalsund ligger en annen tind som kalles Nussir. Oppe på platået bak tinden ligger et vann som heter Nussirjávri (Nussirvannet), hvorfra det renner ei elv som heter Nussirjohka (Nussirelva).
Øvre Anárjohka
De to andre stedene som bærer navnet ligger helt i andre enden av Finnmark, i Øvre Anárjohka nasjonalpark: Galmmatnussir og Gurbbes'nussir, som markerer parkens nordvestre grense.
Annet
Nussir i Kvalsund har blitt gjenstand for allmenn oppmerksomhet i det siste pga. selskapet Nussir ASAs planer om å starte gruvedrift der, og tilløp til konflikt med den lokale reindriftsenheten.
Waukegan kraftverk
Waukegan kraftverk er et kullkraftverk og et gasskraftverk i Lake County, delstaten Illinois i det nordlig-sentrale USA. Det har en installert produksjonskapasitet på 789 MW. Dette er delstatens tiende største termiske kraftverk målt etter installert produksjonseffekt.
Brenselkilden er sub-bitumenøst kull og naturgass.
Sildekonge
Sildekonge (Regalecus glesne) er en fiskeart i gruppen båndfisker.
Beskrivelse
Sildekongen er en langstrakt fisk som er sammentrykt fra sidene. Den kan bli opptil 270 kg og 11 m lang, noe som gjør den til den lengste beinfisken i verden. En mer vanlig lengde er tre meter. Sildekongen mangler tenner. Den er sølvfarget og har svarte og blå striper på sidene. Den har en tydelig sidelinje. Den har verken skjell, svømmeblære eller gattfinne. Halefinnen er liten eller mangler helt. Ryggfinnen er dyprød på farge, og består av 400 finnestråler hvorav de 10-12 første er forlengede. Sildekongen svømmer ved å bukte ryggfinnen fra side til side slik at den ovenfra ser ut som en sinuskurve; denne bølgebevegelsen går bakover, noe som gir fisken fremdrift. Bukfinnen på hver side består av en lang båndaktig finnestråle.
Sildekongen lever av småfisk, små blekkspruter og krepsdyr. Den holder til på 400 meter og dypere, noen ganger så dypt som 500 meter.
Observasjoner
Denne fisken ble første gang beskrevet i 1772 av den norske biologen Peter Ascanius (1723–1803) fra Aure, etter at to døde eksemplarer drev iland på Glesvær utenfor Bergen i 1765 og 1769. Epitetet glesne i det vitenskapelige navnet Regalecus glesne kommer av at fiskene ble funnet på Glesvær.
I 1990 ble den funnet på Læsø i Danmark. I 2008 ble et eksemplar funnet i Mørsvikbotn i Sørfold kommune, den var 6 meter lang. I 2009 ble en to meter lang sildekonge funnet i Eltravåg i Sveio. I 2009 ble og ett eksemplar på over 4 meter funnet i strandsonen i Ulvik kommune i Hardangerfjorden. I 2010 drev en død sildekonge på over tre meter i land i Bovallstrand i Sverige. Det er første gang denne arten har blitt funnet i svenske farvann siden 1879 da den ble funnet vest for Koster. Eksemplaret ble stilt ut på akvariet Havets hus i Lysekil. I 2013 ble en 5,5 meter lang fisk funnet død ved Santa Catalina Island utenfor California i USA.
Levende eksemplarer har blitt observert og filmet av dykkere og fjernstyrte undervannsfarkoster.
Marstein fyr
Marstein fyr i Austevoll kommune i Vestland er et kystfyr som har vært i drift siden 1877. Det første fyret ble ødelagt under andre verdenskrig og det ble bygget et nytt fyrtårn i 1949. Dagens fyr består av et hvitt steinhus og tårn. Det ble automatisert i 1987 og avbemannet i 2002.
Marstein er en holme som ligger ved munningen av Korsfjorden, og fyret dekker dermed innseilingen både til Bergen og Hardangerfjorden. Plasseringen er værhard, og en rekke skip har forlist ved Marstein.
Historie
Opphavet til navnet Marstein er usikker, men det antas at det er avledet av uttrykket markstein som betyr grensestein.
Etablering av fyret
Allerede tidlig på 1800-tallet ble det foreslått at Marstein skulle dagmerkes, og i 1838 ble det oppført en varde med et kors på. Etter hvert som dampskip overtok for seilskip økte trafikken, og i 1868 sendte Bergen Skipperforening en formell begjæring om at det måtte etableres fyr. Det ble da bevilget penger og arbeidene ble satt i gang i 1875. Fyrtårnet stod ferdig i 1877, og 1. oktober samme år var det lys i fyret for første gang. I 1888 ble lysstyrken forsterket etter anmodning fra Bergen Skipperforening, og i 1915 ble fyret utstyrt med nautofon for utsendelse av tåkesignal.
I 1896 gikk dampskipet «Siggen» på 2,252 bruttoregistertonn ned etter først å ha grunnstøtt på Marsteinsbåen i dårlig sikt. Videre drev skipet inn mot Marstein og sank rundt 50 meter nord for øya på rundt 40 meters dyp. Først i 1979 ble det etablert bifyr som markerte den fryktede Marsteinsbåen med rød sektor.
I 1923 ble radiopeilesystem testet ut på Marstein og Færder fyr som de første i Norge, et konsept som da også var på utviklingsstadiet i internasjonal sammenheng. Prøvene var vellykket og førte til plikt om radiopeiler i alle større fartøy.
Andre verdenskrig
I tillegg til at fyret har en viktig plassering for navigasjon, har øya også hatt en viktig strategisk plassering i kontrollen med skipstrafikken til og fra Bergen. Under andre verdenskrig ble Marstein derfor besatt av tyske styrker og på det meste var 43 mann stasjonert på øya. De bygget kanonstillinger og installerte antiluftskyts som skjøt ned minst ett britisk fly i løpet av krigen. Tyskerne hadde konfiskert en britisk tråler som de brukte til praktiske formål i forbindelse med operasjonene på fyret, denne forliste etter å ha grunnstøtt på Ivarsflua som ligger mellom Litle Marstein og Stora Kalsøy.
Korsfjorden, som starter ute ved fyret, var minelagt, og 23. januar omkom fiskeren August Arnesen og sønnen Harald Arnesen da fiskebåten deres MS «Vathne» gikk på en mine like ved Marstein og forliste.
23. januar 1943 gikk syv motortorpedobåter (MTB) ut fra Lerwick på Shetland under ledelse av Harald Risnes med mål om å ødelegge Stordø Kisgruber ved Sagvåg som produserte svovelkis som ble benyttet i den tyske krigsindustrien. Mens fem av båtene satte kursen mot Stord siktet de to siste seg inn på Marstein for å iscenesette et angrep for å avlede tyskernes oppmerksomhet fra hovedmålet. De tyske styrkene på Marstein oppdaget de to norske båtene natt til 24. januar idet de prøvde å legge seg i ly av Lille Marstein, og de ble beskutt med kanoner. De allierte soldatene besvarte ilden, og traff også tårnet med noen skudd, men uten å gjøre nevneverdig skade på materiell eller personell. Den ene MTB-en kom imidlertid under heftig beskytning, og tyskerne fikk inn flere treff både over og under vannlinjen. Et prosjektil eksploderte og satte en ammunisjonskasse i brann. I frykt for at alt skulle eksplodere tok to matroser affære, åpnet kassen og fikk kastet de brennende magasinene over bord. Ingen av besetningsmedlemmene ble drept, men to ble såret.
Parallelt med dette var de øvrige fem båtene ankommet Sagvåg og tyske soldater fikk varslet marinekommandoen som reagerte med å sende en minesveiper fra Bergen og en fra Haugesund. Avledningsmanøveren viste seg vellykket ved at minesveiperen som var sendt fra Bergen oppdaget beskytningen med sporlys da den kom ut i Korsfjorden, og valgte da å sette kursen ut mot Marstein i stedet for å følge Langenuen sørover. Da minesveiperen kom frem var de to norske MTB-ene allerede kommet seg unna og på retur til de britiske øyer, da det viste seg at de tyske kanonene ikke hadde klart å påføre dem avgjørende skade. Minesveiperen fra Haugesund nådde heller ikke fram til Sagvåg før de fem MTBene hadde forlatt åstedet etter vellykket sabotasjeoppdrag. Operasjonen fikk rosende omtale av den britiske marinekommandoen, og skapte tilsvarende hodebry for den tyske kommandoen som til da hadde regnet innaskjærs farvann langs norskekysten for trygt.
Det var også nordmenn som tjenestegjorde på Marstein under krigen. I september 1943 skulle de to unge bergenserne Leif Slåtten og Birger Magnussen ro fra Marstein og inn til Bakkasund for å hente post. Da de ikke kom tilbake ble de etterlyst og fire dager senere ble båten deres funnet knust vest for Kalve. De to ungdommene ble senere funnet druknet.
Da krigen var over kunne man konstatere at to kraftige bombeangrep fra de allierte sommeren 1940 hadde gitt store skader på bygningene, mens manglende vedlikehold og feilbruk også hadde ødelagt mye av det tekniske utstyret. I 1949 ble det derfor igangsatt en totalrenovasjon, der det gamle tårnet ble revet og erstattet med et nytt. Samtidig ble en beskyttelsesmur i betong bygget på vestsiden for å verne bygningene mot bølgene. Skytestillingene fra krigen er bevart den dag i dag. Restene av det gamle fyret ble dumpet ned i kløften som strekker seg på langs fra vest til øst på øya, og for hver gang det er kraftig storm skylles disse restene lenger inn i kløften.
Etter krigen ble fyret en av mange observasjonsposter langs norskekysten under den kalde krigen, og fyrvokterne fikk oppgaven med å rapportere om passerende russiske skip. Blant fyrmesterne i etterkrigstiden var Åge Telle som var 14 år gammel da han opplevde den skjebnesvangre skuddvekslingen i Telavåg som førte til at Josef Terboven bestemte seg for å utslette bygda. Telle tjenestegjorde totalt 29 år på Marstein.
Fregattforliset
I 24. januar 1994 drev fregatten KNM «Oslo» (F 300) på grunn ved Marstein fyr etter motorhavari. Skipet fikk raskt voldsom slagside, og det var tilløp til panikk blant besetningsmedlemmene. Det blåste storm i området og orlogskaptein Christian Irgens skjønte at dersom mannskapet hoppet på sjøen ville det være små sjanser for å overleve, og han instruerte derfor besetningen om å holde seg rolig. Losbåten «Marsteinen» var første båt som kom til frem til havaristen, og man forsøkte da å slenge en slepetrosse over til denne. Av de tre besetningsmedlemmene som ble kommandert ut på akterdekket for å få ut trossen ble to feid på sjøen i det skipet grunnstøtte. Menig Steffen Rønningen ble reddet opp av en fiskebåt etter 18 minutter i den kalde sjøen, men kapteinløytnant Torbjørn Tellefsen omkom. Craig Hall klarte å klamre seg fast, men havnet under 5-6 meter sjø. Skipet rettet seg noe opp igjen slik at han kom over vannlinjen, fikk tak i en stålvaier på ut siden av Fregatten og klatret ombord.
Fregatten ble først stabilisert, og dagen etter slept av grunnen, men sank lenger inne i Korsfjorden. Det ble i etterkant rettet kraftig kritikk mot Sjøforsvaret for dårlig planlegging av slepet. Først 7. februar ble den omkomne kapteinløytnanten funnet ved Heggholmen utenfor Øygarden. Fregatten ble hevet 24. april, men skadene var så omfattende at den ble kondemnert og hogd opp. Sjøforsvaret måtte bruke 6,2 millioner kroner på opprydning av oljesøl etter forliset, og flere oppdrettsanlegg ble berørt av utslippet. 17 av mannskapet søkte om og fikk innvilget landtjeneste etter forliset.
Da bygningsmassen på Marstein måtte utbedres etter ekstremværet «Inga» trådte mannskap fra søsterskipet KNM «Trondheim» til på dugnad som en gest til befolkningen på Austevoll som hadde trådt til og bistått i redningsarbeidet i 1994.
Flere andre store skip har gått på grunn ved Marstein i nyere tid. I 2014 grunnstøtte det 104 meter lange lasteskipet «Pallas River» ved fyret og fikk en flenge i skroget, men tok ikke inn vann og kunne slepes av grunnen ved flo sjø.
Avbemanning og konferansedrift
Fyret ble automatisert i 1987 og avbemannet i 2002. Det var i begynnelsen et dieselaggregat som ga elektrisitet til fyrlykten, men dette ble senere erstattet av et solcellepanel, mens dieselaggregatet forsyner resten av bygningsmassen når denne er i bruk. Den franske linsen som ble montert da fyret ble oppført, var lenge i bruk selv om den hadde skår fra skudd under andre verdenskrig, men er i senere tid blitt byttet. Det er Kystverket som står for driften av selve fyret, mens Stiftinga Marstein Fyr har ansvar for bygningsmassen og kaianlegget.
Fyrjournalene befinner seg i dag på Tungenes fyrmuseum ved Stavanger.
Tekniske fyrdata
Fyrtårnet er heldekkende rødt med en hvit sokkel. Lyskarakteren er Fl W 10s, det vil si hvitt blink hvert 10. sekund. Lysets høyde over havet er 38 meter og lysvidden er 17 nautiske mil. Bifyrets lyskarakter er Oc (2) R 8s, altså okkulterende rødt lys som dekker Marteinsbåen. Lysstyrken for hovedfyret er 840 000 candela.
Værforhold
Plasseringen helt ytterst mot havet gjør Marstein svært værutsatt, og selv om bygningene står 28 meter over havet hender det ofte at bølgende slår helt opp dit.
Allerede under byggingen av det første fyret fikk man føling med naturkreftenes lune. Den første bryggen som ble etablert på innsiden av øya ble knust av bølgene i 1876. I 1920 ble fyret råket av en kraftig storm som forårsaket store ødeleggelser på fyrbygningen. Naustet som sto nede ved kaien ble feid på sjøen, og man bygde da opp igjen et nytt naust av betong som fortsatt er intakt og i bruk.
De verste ødeleggelsene inntraff i januar 2005 da ekstremværet «Inga» slo innover vestlandskysten. Den metertykke bølgebryteren fra 1950 som vernet om bygningsmassen ble knust da bølgene slo med voldsom kraft over hele øyas høyde. En stor blokk med betong på flere tonn braste inn veggen på fyrvokterboligen og førte til at bygget måtte totalrenoveres. Man bygget da en ny bølgebryter med moderne betong og armering.
I nyere tid kjøres personell og gjester med RIB til Marstein. Er det for høye bølger ved kaien er helikopter et alternativ, ettersom øya har egen helikopterplattform.
Turistattraksjon
Etter avbemanningen overtok Austevoll kommune øya samt fyret i august 2006. Fyrvokterboligen ble samtidig totalrenovert etter at stormen Inga hadde brutt bølgebryteren som vernet bygningsmassen og gjort store skader. Kystverket gjorde det da klart at de ikke ville besørge opprusting av fyrvokterboligen ettersom denne ikke lenger hadde noen direkte funksjon i driften av fyret som nå var helautomatisert. Derfor tok Austevoll-ordfører Helge Andre Njåstad initiativ til å kjøpe Marstein.
I 2007 avsatte Direktoratet for naturforvaltning 465 000 kroner til tiltak for å sikre allmennhetens tilgang til Marstein som turistattraksjon. I 2010 ble det etablert en stiftelse som hadde som formål å gjøre Marstein tilgjengelig for allmennheten gjennom arrangementer og konferansedrift. Stiftelsen var et samarbeidsprosjekt mellom blant annet Magnus Stangeland, Austevoll kommune og Sund kommune. I 2010 ble fyret gjenåpnet av fylkesordfø­rer Torill Selsvold Nyborg med 300 mennesker til stede.
Det er i dag 11 overnattingsrom med totalt 22 sengeplasser i fyrbygningene. Fra 2013 er det Panorama Hotell & Resort som har stått for drift av overnatting og konferanser på fyret etter at Austevoll Båt og Cruise ikke ønsket å videreføre driften.
I forbindelse med Festspillene i Bergen har det vært arrangert friluftskonserter på Marstein fyr. I august 2013 holdt Halvdan Sivertsen og Jan Eggum konsert på Marstein.
Fylkesvei 7074
Fylkesvei 7074 (Fv7074) går mellom Årnesmyr og Skorstad i Namsos kommune.
Før Trøndelag fylke ble opprettet 1. januar 2018 hadde veien betegnelsen Fylkesvei 468 (Nord-Trøndelag).
E.D. Edwards kullkraftverk
E. D. Edwards kullkraftverk er et kullkraftverk i Peoria County, delstaten Illinois i det nordlig-sentrale USA. Det har en installert produksjonskapasitet på 749 MW. Dette er delstatens ellevte største termiske kraftverk målt etter installert produksjonseffekt.
Brenselkilden er kull.
Trollheggfamilien
De er fortrinnsvis busker eller lave trær, men familien omfatter også urter og noen middels høye trær. Ved basis av bladstilken sitter to små akselblad som ofte er omdannet til torner. Mange har tilpasninger til å vokse på tørre steder. Kanskje en tredjedel av artene sprer frøene ved hjelp av maur. Fem av slektene har arter som fikserer nitrogen direkte fra jorda ved hjelp av rotknoller.
Familien omfatter ca. 925 arter fordelt på 52 planteslekter. Den er utbredt over hele verden unntatt de kaldeste og tørreste områdene. I Norge vokser artene trollhegg og geitved.
Kjente slekter
Det er ikke uvanlig å mene at trollheggslekten (Frangula) og geitvedslekten (Rhamnus) er én og samme slekt – Rhamnus. I norsk botanikk har det likevel vært vanlig å opprettholde dem som to separate slekter. Hovedforskjellen er at trollheggslektens arter har fem kronblad, mens geitvedslektens arter har fire kronblad.
Sibiu (fylke)
Sibiu er et fylke (județ) i Romania. Det ligger i regionen Transilvania. Administrasjonssenteret er byen Sibiu. Fylket hadde 397 322 innbyggere ved folketellingen i 2011.
Torridalsveien
Torridalsveien (1-439, 2-450) er en vei i Kristiansand kommune. Den har sitt løp fra Rundingen på Lund i krysset Østerveien nordover langs Otras/Torridalselvas østside gjennom Torridal til kommunegrensen mot Vennesla. Veien er sammenfallende med fylkesvei 1 i hele sitt løp. 209 eiendommer er matrikulert til veien som er ca 10 kilometer lang. Veinavnet ble vedtatt i bystyret 30. oktober 1929.
Sibiu (fylke)
Administrativ inndeling
Fylket har to municipiu, ni byer og 53 comună.
Torridalsveien
Det er bomstasjon på Sødal i Torridalsveien som betjener trafikk i retning sentrum.
Olsenbanden og Dynamitt-Harry går amok
Olsenbanden og Dynamitt-Harry går amok (orig. Olsen-banden og Dynamitt-Harry går amok) er den fjerde filmen i serien om Olsenbanden.
Filmen hadde premiere 26. desember 1973 og er regissert av Knut Bohwim. Filmen fikk en 3. plass av serien, Norges beste.
Handling
Olsen-gjengen planlegger et storstilt ran ved Colosseum kino i Oslo. Planen går tilsynelatende bra frem til en alt for alkohol-påvirket Dynamitt-Harry roter til Egons plan, og han utløser alarmsystemet ved et uhell. Benny, Kjell og Dynamitt-Harry rømmer ned en nødtrapp akkurat i tide. Men Egon velger feil rømningsvei, en stige som leder oppover, og er en blindvei. Olsen blir dermed arrestert, og havner igjen ved Botsfengselet i åtte uker. Når Egon atter en gang slippes ut av Botsen, står ikke kompisene Kjell og Benny der. Men derimot Dynamitt-Harry, som har blitt avholdsmann. Dynamitt-Harry forteller Egon om det nye livet til hans tidligere partnere som nå er lovlydige borgere ved fast arbeid, noe Egon har problemer med å tro på. Men etter at Egon ankommer leiligheten til Kjell og Valborg, oppdager han at at Kjell og Benny virkelig har brutt med ham - og at Dynamitt-Harry tross alt hadde rett.
Politiet tror at det snart vil finne sted en større ulovlig transaksjon der, og at kjeltringen og alle hans hjelpere dermed kan bli arrestert på fersk gjerning. Men kjøpmann Quist dukker imidlertid uventet opp igjen, i forsøk på å forsone seg med Benny og Kjell. Egon blir rasende når Benny bestemmer seg for å holde seg til ekteskapsplanene sine. På Quists store forsoningsfest sammen med Benny, Kjell, Ragna og deres familier kommer det frem at Ragnas far også har alvorlige økonomiske problemer, og dette var grunnen til at de ønsket at Ragna skulle gifte seg med Benny. Benny og Kjell ønsker derfor å slå seg sammen med Egon igjen, og være med på planene hans. I mellomtiden har politiet endelig gått til aksjon mot den kriminelle svartebørsen. Men deres beste eksperter klarer ikke å åpne det topp moderne pengeskapet. En idé kommer til inspektør Hermansen: Egon Olsen er mannen som har best rykte på dette området. Han sender derfor ut en politi-patrulje for å be Egon Olsen om å bryte seg inn i pengeskapet på vegne av den norske stat.
Men når politiet dukker opp hjemme hos Kjell, for å få tak i Egon, blir Benny og Kjell livredde og kaster alle pengene de nettopp hadde stjålet ut av vinduet, og pengene havner i en søppeldunk. Akkurat i dette øyeblikk tømmes imidlertid søppeldunkene på gaten utenfor, og pengene havner ved et søppel-forbrenningsanlegg. Benny og Kjell forsøker å få tak i pengene igjen, men de er for sent ute. På grunn av dette uheldige sammentreffet setter Benny, Kjell, Valborg og Basse seg på flyet til Mallorca, og er helt uten penger. Egon, som åpnet pengeskapet på vegne av Hermansen, får en liten belønning og blir raskt kjørt til flyplassen. Men Hermansen oppdager at pengeskapet nå er helt tomt, blir han veldig desperat. Men det blir Egon også, når han får vite av Benny på flyet at alle pengene deres er borte.
Petrokjemi
Petrokjemi er organisk kjemi som omhandler stoffer og reaksjoner av råvarer fra petroleum. Faget er sentralt for prosessindustrien for olje og gass – petrokjemisk industri. Kjemikaliene gjennomgår gjerne flere ulike typer av prosesser, der det først fremstilles halvfabrikata som igjen videreforedles til petrokjemiske produkter.