cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Svein Gundersen (1946)
Svein Gundersen (født 9. mars 1946 i Molde) er norsk manusforfatter, regissør, scenograf og skuespiller. Han er professor i drama og teater og initierte utdanningen i figurteater som tilbys ved ved Oslomet - Storbyuniversitetet. Han er medlem av Norske Dramatikeres Forbund og driver sammen med Karen Høie virksomheten Kulturproduksjoner. Svein Gundersen var gjennom en årrekke skuespiller, scenograf og regissør i Suttungteatret på Tangen i Hedmark, og hadde stor betydning for teatret, som han var administrativ leder for i 20 år. Han har vært regionleder i Hedmark teater, fast regissør og scenograf for Klomadu teater, og frilans regissør for teatergrupper, sangere, kor og korps. I ti år var han leder av UNIMA-Norge, og startet blant annet festivalen Fri Figur - biennale for norsk figurteater (nå: Go Figure!), innstiftet Birgit Strøms minnepris og var kunstnerisk og administrativ leder for de fire første festivalene. I 2015 initierte han "Ingeborgkonserten", som blir arrangert årlig på forfatteren Ingeborg Refling Hagens fødselsdag 19. desember. Gundersen mottok Oslo bys kulturstipend i 2006, og har mottatt stipend fra Stange kommune, Hedmark fylke, Fritt Ord, Dramatikerforbundet, Norsk kulturråd.
Bakgrunn
Gundersen har bakgrunn fra tekst- og skuespillerarbeid revy- og teatermiljøene i Molde på 1960-tallet, der han skapte revyskikkelser, stand-up-aktige show, og roller som Kannestøperen Peder Båtnes i ''Den lokalpolitiske Kandestøper. Han turnerte i Møre og Romsdal, og opptrådte på landsmøter, Momarken mm. Han var en av stifterne av Kaffistovas venner'', og sammen med Knut Ødegård og Edvard Hoem med i miljøet som arrangerte landets første poesifestival (senere del av Moldejazzen).
Suttungteatret
Suttungteatret var en studiescene med fast tilholdssted på Tangen på Hedmark. Teatret var spesielt kjent for sin satsing på Wergeland og Kincks dramatikk, og fikk årviss støtte fra stat, fylke og kommune. Svein Gundersen kom inn i virksomheten i 1966, og jobbet i mange år full tid ved teatret, først som skuespiller og teatersnekrer, senere som regissør og scenograf. Gjennom tyve år var han administrativ leder med ansvar for regnskap, planleggings-, informasjons- og søknadsarbeid. På slutten av hans engasjementstid kom Suttungteatret inn som fast post på statsbudsjettet. I perioden fra 1966 til 1989 var han med i nærmere femti av teaterets produksjoner. Større roller var Grosserer Wulffie i Wulffie & co av Jonas Lie (1975), Mazoliero i Venetianerne av Henrik Wergeland (1977), og Machiavelli i Mot Karneval av Hans E. Kinck (1979). Han hadde regi for forestillinger som Den siste gjest (1975) og Driftekaren (1983) av Kinck, Jødinden (1983) og Den indiske cholera (1985) av Wergeland; scenografi for forestillinger som Papegøien av Wergeland (1980) og Vi løfter de lenkete hendene våre av I.R.Hagen (1989). Da professor Edvard Beyer så forestillingen Den sidste gjest (1975), omtalte han forestilingen i Dagbladet og kalte Suttungteatret Norges dristigste teater. Suttungteatret fikk Hedmarksprisen i 1979.
Teaterarbeid i Hedmark
Svein Gundersen var en periode ansatt som regionleder og regissør ved Hedmark teater, og skapte der forestillinger som Vet vi hva frihet er (1990) til 50 års-markeringen av krigsutbruddet, med Kong Olav og krigsveteraner i salen, Langs Glomma med Chess, Olsokspelet på Malungen, revyer og musikaler. Han har hatt regioppdrag for Hedmark fylkeskommune, Hamar kommune, Hamar Bispedømme, Hedmarksmuseet, Stiftelsen Kvinneuniversitetet, Høgskolen i Hedmark, Hedmark Kunstnersenter (forløper for Kunstbanken), og for kor, teater- og dansegrupper over store deler av Østlandet. Han skapte verk som Sten i glass - åpningsverket til Hamardomen (1998) og forestillingen Skund dekk å skund dekk til tusenårsjubiléet på Nes i Hedmark (2000).
Svein Gundersen har vært tilknyttet Klomadu teater som tekstforfatter, regissør, scenograf og skuespiller 1991–2003. Klomadu teater ble drevet av Nina Engelund og Karen Høie, og knyttet til seg en fast stab, blant annet dukkemaker Kirsten Ekern, kostymedesigner Ola Jevnaker og komponist Bjørn Sverre Kristensen. Teatret arbeidet ofte med en på den tiden noe uvant «blandingsform», der skuespillerne opptrådte i samspill med dukker, skygger, masker, objekter og andre visuelle uttrykksmidler. For Klomadu teater regisserte han forestillinger som Sampo Lappelill (1992, 2011) Koffertene (1996) og Kan den fly (2002). Nevnes må store samarbeidsprosjekt, som de nyskapende landskapsforestillingene Laterna magica I-III før og under vinter-OL (1991–1994), Det urolige hjerte (1997) på Hedmarksmuséet, laget til åpningen av Pilgrimsleden (1997), vandreforestillingen Tidløs vandring - Middelaldernatt (1999), skapt til Hamars byjubileum, og den stemningsrike vandreforestillingen Heksenatt for Kvinneuniversitetet (1999), forestillinger som vakte stor oppmerksomhet.
Kulturarbeid
Gundersen var sammen med Klomadu teater med å drive Teaterforum, som sto for et større kulturarbeid i Hamar-regionen på 1990-tallet. Teaterforum arrangerte foredragsrekker og seminarer, drev Jazz- og lyrikk-kro og Litterær kafé, skapte stunt-teater og åpne kulturdager på Hamar torg. Under OL etablerte han Kvadkvarteret, der distriktets politikere fra en scene på torget daglig ble utfordret i idrettssgrenen kappkveding. Teaterforum arrangerte gjestespill i Hamar - og senere, under paraplyen Teater for barn, månedlige gjestespill i flere kommuner på Hedemarken.
Gundersen har bakgrunn fra Ingeborg Refling Hagens kulturarbeid, og var i årene 1970-85 leder for Suttung forlag. Eventyr og historier fra Mostua I-VI av Ingeborg Refling Hagen var blant utgivelsene. Han har drevet barne- og ungdomsteater i Stange kommune, og et privat kunstgalleri, Vårt Galleri, som hadde utstillinger med flere kjente kunstnere: Olav Starheim, Ingrid Book, Olav Bjørgum, Grethe Schei, Petr Klastersky, Inger Kvarving, Gunnar Janson. Ut fra dette miljøet ble Stange Kunstforening etablert.
Styreverv
Styreverv kultur: styremedlem i Hedmark teater, Black Box Teater, Ny Musikk avd. Hedmark (kasserer), Danse og Teatersentrum, Fra 2002–2012 leder av UNIMA Norge - forening for norsk figurteater. I Unima International var han medlem av European commission fra 2004-2008., i Research commission fra 2008–2016, og fra 2012–2020 valgt inn i Professional Training commission. I 2015 var han styremedlem, fra 2016–2018 nestleder i Foreningen Ingeborg Refling Hagens kulturhus - Fredheim. Fra 2015–2018 leder av Kulturgruppa som organiserer foreningens kulturprogram, og initierte der bl.a Ingeborgkonserten på forfatterens fødselsdag den 19. desember. Fra 2018 og fremover har han fortsatt arbeidet i Kulturgruppa, med planlegging og gjennomføring av foreningens kulturprogram. I 2018–2021 med i komitéen som planla feiringen av IRHagens 100-årsjubileum som forfatter, og 125-årsjubiléet for hennes fødsel i 2020. Jubiléet ble markert med et fyldig program: foredrag, gjestespill, bokutgivelse, forskerseminar, konserter, teateroppsetting.
Kulturproduksjoner
Svein Gundersen samlet i 1999 teatervirksomheten sin under navnet Kulturproduksjoner, og driver gruppen sammen med Karen Høie. Kulturproduksjoners forestillinger har turnert over store deler av landet, blant annet for Den kulturelle skolesekken, forestillinger som Stella og Glass i palass har vært vist mange hundre ganger. I samarbeid med musikerne Martine Kraft og Nils Jørgen Nygård har Kulturproduksjoner skapt en konsertteatertrilogi, Inn i Peer Gynts rike har vært vist internasjonalt. Gruppen har mottatt støtte fra Norsk kulturråd, Hedmark fylke, Fond for Lyd og bilde, Fond for utøvende kunstnere, Fond for frilansere, Hamar kommune, Prøvekluten i Møre og Romsdal.
Makarov
Makarov (russisk: Мака́ров) er en by i Sakhalin oblast i Russland. Den ligger på østkysten av øya Sakhalin, rundt 190 km nord for Juzjno-Sakhalinsk. Innbyggertall: 7 271 (folketelling 2002), 11 351 (folketelling 1989).
Svein Gundersen (1946)
Landartforestillinger
På 2000-tallet skapte Svein Gundersen landartforestillingene Jenter langs elva I (2001) og Jenter langs elva II (2002) i samarbeid med Kvinnebevegelsen i AP. Forestillingen var en levendegjøring av arbeiderkvinnenes historie langs Akerselva. Også forestillingen Lux – Opus Dei (2003), laget til Hamar Bispedømmes 850-årsjubileum, var utformet som en steds-spesifikk og billedrik vandreforestilling i samspill med landskapet. Senere har han hatt manus og regi for bl.a Maridalsspillet, og innførte der en første akt der mindre scener og tablåspill ble iscenesatt langs publikumsruten inn mot spilleplassen (2004–2008). For Skansespillet laget han Vandring på Blaker Skanse (2009), og for Kristinspillet på Sel Kristin Lavransdatter på Jørundgard (2010–2015), der alle tre bøkene i Kristin-trilogien var dramatisert. I perioden 2016–2020 har Kulturproduksjoner skrevet og regissert flere visuelle forestillinger med historisk tematikk for Domkirkeodden anno museum på Hamar, bl.a Fe dør, frende dør (2016) og Itte liv laga (2017), og i forbindelse med markeringen av reformasjonen i Norge ble Hamars undergang (2017) bestilt av muséet. Tematikken ble videreutviklet i forestillingen En Hamarkrønike (2018-2021).
Makarov
Bosetningen ble grunnlagt i 1892. Mellom 1905 og 1945, da den sørlige delen av Sakhalin tilhørte Japan, ble den kalt Shirutoru (知取町). I 1945 fikk den bystatus, og ble omdøpt Makarov (etter den russiske admiralen Stepan Makarov).
Svein Gundersen (1946)
Internasjonalt arbeid
Kulturproduksjoner har gjennomført samarbeidsprosjektet The great Dragon Parade med Teatr Groteska og kunstakademiet i Kraków (2008–2011), prosjektet HraMoKa med Nasjonalmuséet i Slovakia, figurteatermuseet Modry Kamen og The Art Academy i Bratislava (2015–2017), støttet av eøs-midlene og Norway grant, og den polske og slovakiske stat. I 2016 deltok Kulturproduksjoner i en forestilling på Theater der Nacht i Tyskland. I 2017 laget gruppen forestillinger til festivalen Noël en Marionettes for Bana Ba Africa i Kamerun, støttet av ud/dts, og deltok i et internasjonalt prosjekt i Northeim, Tyskland. I 2018–2019 produserte Kulturproduksjoner i samarbeid med teatergruppen Mr. Pejo´s Wandering Dolls fra St. Petersburg gateteater-forestillingen PolarIs. Fra 2020–2023 samarbeider gruppen igjen med figurteatermuseet på Modry Kamen og Kunstakademiet i Bratislava, i prosjektet HraMoKaPlus, støttet av eøs-midlene og Norway grant. I 2022 produserte Kulturproduksjoner forestillingen "Naboer" sammen med den norsk-svenske gruppen hildeandpeppe
Medlemmene i Kulturproduksjoner har vært aktive i Unima International, og vært medlemmer i flere av den internasjonale organisasjonens kommisjoner.
Regiarbeid (et utvalg)
"Hakkebakkeskogen i Bassengparken", Norsk Sceneskrekk, Gjøvik 2022
ALF (TV-serie)
ALF er en amerikansk familierelatert science fiction- og komiserie som gikk på NBC fra 1986 til 1990.
Svein Gundersen (1946)
Regiarbeid (et utvalg)
"Sten og brød II - det spøker i ovnen", Pianostredet Figurteater, Halden 2021. "Jeg foretrekker lyset", en forestilling om forfatteren Ingeborg Refling Hagens virke og forfatterskap, hafnor/erichsen og Kulturproduksjoner 2021
Jill Pole
Jill Pole er en fiktiv person som er en av hovedpersonene i C.S. Lewis' Narniabøker. Hun opptrer to av de syv bøkene; i Sølvstolen og i Den siste striden.
ALF (TV-serie)
Serien ble skapt av Paul Fusco og Tom Patchett.
Handling
Serien handlet om et utenomjordisk vesen som krasjlandet i garasjen hos familien Tanner. Vesenet kunne snakke engelsk og ble kalt ALF (et akronym for «Alien Life Form»). ALF er en stygg, lodden og uoppdragen, men vennligsinnet, skapning som er over 200 år gammel. Han havnet på jorden etter at hans egen planet, Melmac, hadde eksplodert.
Jill Pole
Hun introduseres i begynnelsen av Sølvstolen, der hun blir venner med Eustace Scrubb. De går i samme klasse, og begge gjemmer seg for en gjeng mobbere. Sammen blir de fraktet til Narnia; det er hans andre besøk og hennes første. Sammen med myrvrikkeren Dysterpytt reiser de ut på en ekspedisjon for å finne igjen den forsvunne prins Rilian. Hun fremstår som en engstelig og ubekvem person, som stadig glemmer ledetrådene som Aslan gir henne. Etterhvert utvikler hun seg, hun overvinner frykten sin, tar ansvar for sine feil og blir en lojal venn for sine to reisekamerater.
I BBC-serien Drømmen om Narnia (1990) blir hun spilt av Camilla Power.
ALF (TV-serie)
Rollebesetning
Rollen som Willie Tanner ble spilt av Max Wright, hans kone Kate ble spilt av Anne Schedeen, og deres barn Lynn og Brian ble spilt av Andrea Elson og Benji Gregory.
ALF var en muppetlignende dukke som ble styrt av Paul Fusco (som også ga figuren stemme). I noen scener ble ALF fremstilt av en skuespiller med drakt og maske.
Publikumsmottagelse
Serien var middels populær i USA. Den var på sitt mest populære i sesong tre. Da hadde den 15,8 millioner seere, og ble den 15de mest sette serien i USA. Serien toppet seerstatistikker i land som Frankrike, Spania, Italia og Tyskland.
Svein Gundersen (1946)
Regiarbeid (et utvalg)
"Rød Tråd", Historieviserne, Hamar 2019
ALF (TV-serie)
På norske fjernsynsskjermer
Serien ble sendt på NRK fra 1989 og på TVNorge fra 1992.
Xiao Ruoteng
Xiao Ruoteng (født 30. januar 1996) er en kinesisk turner som spesialiserer seg i apparatturn. Hans fremste internasjonale meritter er gull i den individuelle mangekampen i Asiamesterskapet i turn 2017 og VM i turn 2017.
Idrettskarriere
Under VM i turn 2015 kom Kina på tredjeplass i lagkonkurransen. I den individuelle mangekampen i dette mesterskapet kom han på niendeplass.
Han fikk fem medaljer under Asiamesterskapet i turn 2017. Han vant den individuelle mangekampen, og Kina vant lagkonkurransen, og han vant i tillegg bøylehest. Han fikk sølv i frittstående og svingstang. Han vant også mangekampen under VM i turn 2017, og fikk bronse i bøylehest.
Under Sommer-OL 2020 i Tokyo som ble arrangert i 2021 tok han bronse i lagkonkurransen, samt bronse i frittstående og sølv i mangekamp.
Svein Gundersen (1946)
Regiarbeid (et utvalg)
"Den grønne ridder", Pianostredet figurteater, Halden 2018
"Renc´Arts Cameroun 2017", Bana ba Africa, Kamerun 2017 "Hamars undergang" 2017, Domkirkeodden anno museum 2017
"Death of the Puppeteers", Project HraMoKa, Slovakia 2017
"Rosene i vinterskogen", Kulturproduksjoner 2015
"Into the Kingdom of Peer Gynt", Kulturproduksjoner 2011-2015
"Bergtatt", Ung i Gjøvik/Spirits of Norway 2014
"Frokost i det grønne", Fredskontorene/Litteraturhuset Oslo 2012
"Sampo Lappelill", nyopsetting, Kulturproduksjoner, Hamar/Kraków 2011
”Sigurd fighting the Dragon” Teatr Groteska/Kulturproduksjoner, Kraków/Oslo 2010
”Vandring på Blaker Skanse”, Skansespillet 2009
"Nils Holgerssons forunderlige reise", Abrakadabrateatret 2008
”Svartedauen”, Maridalsspillet 2004–2008”Svanene over Irland”, Kulturproduksjoner 2007
"Fremad, aldri glemme", for Norsk Folkehjelp 2003
”Kan den fly”, Klomadu teater 2002
”Glass i palass”, Klangfuglprosjekt, Kulturproduksjoner 2002, ny oppsetting 2011
”Jenter langs elva I og II”, Aps kvinnegruppe, Oslo 2001–2002
"Lux - Opus dei", til Hamar Bispedømmes 850års-jubileum
Mora (lingvistikk)
Mora (flertall morae/moraer) er en enhet for å måle en stavelses vekt, men en tydelig avgrenset definisjon av dette begrepet finnes ikke. Begreper som ettertrykk, rytme og lengde er igjen avhengig av mora. En amerikansk lingvist beskrev det i 1968 som «noe som en lang stavelse har to av og en kort bare én.»
Follow the Sun (TV-serie)
Follow the Sun er en amerikansk eventyrserie som ble sendt på ABC fra 1961 til 1962. Barry Coe og Brett Halsey spilte hovedrollene som Ben Gregory og Paul Templin, to frilansjournalister som bodde på Honolulu, Hawaii. Øvrige roller ble spilt av Gary Lockwood, som assistenten Eric Jason, Gigi Perreau, som den vakre sekretæren Katherine Ann «Kathy» Richards og Jay Lanin, som politiløytnanten Frank Roper.
Virtuelt lokalnett
Et virtuelt lokalnett, også kalt virtuelt lokalnettverk eller virtuelt LAN (VLAN), er en teknikk for å segmentere ett fysisk nettverk i flere logiske nettverk. VLAN er en ganske vanlig og grunnleggende funksjon i administrerbare svitsjer for ethernet. En fysisk switch kan bære flere adskilte nett. Med VLAN-teknikken kan trafikk fra flere ulike LAN transporteres i et og samme samband, dette kalles gjerne en trunk (Cisco) eller tagged link (HP).
Follow the Sun (TV-serie)
En rekke kjente personer spilte gjesteroller i serien, inkludert Keenan Wynn, Rhonda Fleming, Julie London, Yvonne De Carlo, Jayne Mansfield, Brian Keith, Dyan Cannon, James Dunn, Inger Stevens, Robert Vaughn, Joanna Moore, Keith Andes, Tuesday Weld, Dennis O'Keefe, Stella Stevens, William Bendix, Yvonne Craig, Diane Baker og David Janssen.
Virtuelt lokalnett
VLAN opererer på lag 2 i OSI-modellen.
Standarder
En vanlig standard for VLAN-tagging er IEEE 802.1q. Dette gjøres ved å addere fire oktetter til ethernetpakkene. 12-bits brukes for VLAN-id, hvilket muliggjør 4094 VLAN. Tre biter i Q-merket kan brukes for prioritering iht. IEEE 802.1P. Dette øker med andre ord maksimumsstørrelsen på ethernetpakker fra 1518 til 1522 oktetter. Med mindre man setter opp datamaskinen sin for å akseptere VLAN-trafikk så vil svitsjen fjerne VLAN-taggen slik at mottakermaskinen(e) kun mottar regulære IEEE 802.3 ethernetpakker på maks 1518 oktetter.
Mora (lingvistikk)
Etymologi
Ordet er derivert fra det latinske ordet for «nølen», «opphold».
Virtuelt lokalnett
Standarder
Andre standarder for VLAN er bl.a. Ciscos propertiære løsning ISL (inter-switch link).
Zequinha
Zequinha (født 18. november 1934, død 25. juli 2009) var en brasiliansk fotballspiller som blant annet spilte for Fluminense.
Mora (lingvistikk)
Beskrivelse
En stavelse med bare én mora kalles monomoraisk, og en med to morae bimoraisk. Monomoraiske stavelser er generelt sett lette og uten ettertrykk, bimoraiske er tunge.
Zequinha
Han ble tatt ut til VM i fotball 1962, der laget hans vant gull.
Mora (lingvistikk)
Beskrivelse
Morae formes på følgende vis:
Svein Gundersen (1946)
Regiarbeid (et utvalg)
"Heksenatt", Kvinneuniversitetet/Kvinner viser vei 1999
”Koffertene”, Klomadu teater 1996
”Laterna magica I, II og III”, LOOC/Teaterforum/Holografimuséet/Klomadu teater m.fl 1991–1994
[[Fil:Juni 2009 077.jpg|alt=Skansespillet|miniatyr|Vandring på Blaker skanse.
Skanesspillet 2009.Fra forestillingen Vandring på Blaker Skanse, Skansespillet 2009]] Litt parfymert virkelighet", Klomadu teater 1992
”Vet vi hva frihet er”, Hedmark teater 1990
"Vi løfter de lenkede hendene våre", Suttungteatret 1989
”Den indiske cholera”, Suttungteatret 1985
”Driftekaren”, Suttungteatret 1983
Scenografioppgaver (et utvalg):
"Aung San Suu Kyi - Kvinnen fra Burma", Tema Teater 2015
"Svartedauen", Maridalsspillet 2008
”Inn i Peer Gynts rike”, Kulturproduksjoner 2006
”Lux – Opus Dei”, Hamar Bispedømmeråd 2003
”Shaken and stirred”, Tema Teater/Klomadu teater 2003
"Stella", Kulturproduksjoner 2002
”Kan den fly?”, Klomadu teater 2002
Skuespiller - større roller (et utvalg)
Torvald Johansson i "Naboer" (Kulturproduksjoner/hildeandpeppe 2022)
Iskremselgeren Svend i "PolarIs" (Kulturproduksjoner 2019)
Herman Schmidt i "Die Nacht der Puppen" (Theater der Nacht, Tyskland 2016)
Fyrvokteren Pind i ”Fyret” (Gruppe 38, Danmark/Klomadu teater, Norge 1998)
Niccolo Machiavelli i ”Mot Karneval” av Kinck (Suttungteatret 1983)
Grosserer Wulffie i ”Wulffie&co” (Suttungteatret 1982)
Constructor
Constructor er et videospill fra 1997, som opprinnelig ble utviklet for MS-DOS, og senere portert til PlayStation. Det ble utviklet av System 3 og gitt ut av Acclaim.
I spillet styrer spilleren et byggeselskap, hvorpå på banen det er flere ødelagte steder man må fikse.
Etterfølgeren Constructor: Street Wars ble gitt ut i 1999, men var ikke like suksessfull som forgjengeren.
HCoV-HKU1
Humant koronavirus HKU1 (HCoV-HKU1) er en art av coronaviridiae som stammer fra infiserte mus. Hos mennesker kan den resultere i infeksjon i de øvre luftveier med symptomer på forkjølelse, men kan utvikle seg til lungebetennelse og bronchiolitis.
Det ble først oppdaget i januar 2005 hos to patienter i Hongkong. Senere forskning har vist at det har global utbredelse og en tidligere utviklingshistorie.
Viruset er et innkapslet enkeltstrenget (single-stranded) RNA-virus med positiv sense som kommer inn i vertscellen ved å binde til reseptoren 'N-acetyl-9-O-acetylneuraminsyre'. Det har genet for Hemagglutinin esterase (HE), et kjennetegn for medlemmer av slekten Betacoronavirus og underslekten Embecovirus.
Iŋgor Ántte Áilu Gaup
Iŋgor Ántte Áilu Gaup (født 25. mars 1960 i Kautokeino) er en samisk artist, skuespiller, komponist, dikter, fløytist og folkemusiker (joik). Han er også kjent under artistnavnet Ailloš.
Veiviseren
Iŋgor Ántte Áilu Gaup var en pionér, som alt på slutten av 70-tallet eksperimenterte med tradisjonell samisk musikk (joik), og blandet dette med andre stilarter. Denne formen for musikalsk uttrykk kaller vi i dag for: World Music. Som skuespiller er han velkjent for sin rolle i Nils Gaups filmklassiker Veiviseren. Han har også hatt mindre roller i norsk film (Brødrene Dal og Legenden om Atlant-is 1994) og reklameinnslag for TV.
Med Jan Garbarek
Som musiker er han også kjent for sitt bidrag på Jan Garbareks album: I took up the runes (1990). Med Nils-Aslak Valkeapää ga han ut Sápmi lottážan (1993). Gaup deltok som en av hovedartistene på Riddu Riđđu-festivalen i 2003 bl.a med gitaristen Hallgeir Pedersen. Siden 1993 har han vært med i trekkspilleren Gabriel Fliflets Fri Flyt, som i samarbeid med Knut Reiersrud turnerte landet med jazzjoik-forestillingen Saman i gaman (bl.a. Moldejazz 2004). Han har i den senere tid laget forestillingen «Jasat» med Samiska teatern i Kiruna og Sør-samisk teater. Gaup mottok Nordlysprisen 2003, og deltok på Nordlysfestivalen 2004 med Solveig Kringlebotn. Med Kristin Mellem utga han Jeđđehus (2004), som ble nominert til Edvard-prisen 2005. Hans nyeste plate er med musikerne Svein Schultz, Kenneth Ekornes og Stein Austrud. Ingor Ánte Áilo Gaup er bror til politiker og professor Ole Henrik Magga og kunstneren Josef Halse.
Daniel Sedin
Daniel Sedin (født 26. september 1980 i Örnsköldsvik) er en svensk tidligere ishockeyspiller. Sedin slo gjennom i Elitserien sammen med sin tvillingbror Henrik på slutten av 1990-tallet. Under NHL Entry Draft 2000 ble brødrene valgt som nummer to og tre (med Daniel som nummer 2) av Vancouver Canucks. Han debuterte i NHL den 5. oktober samme år.
På grunn av NHL-konflikten sesongen 2004/2005 returnerte Sedin-brødrene til Modo Hockey sammen med blant andre Peter Forsberg, Markus Näslund og Tommy Salo. Konflikten var over innen begynnelsen av 2005/2006-sesongen og Sedin vendte tilbake til NHL og Vancouver Canucks. I 2006/07-sesongen scoret han 36 mål og noterte i alt 84 poeng, og fikk for første gang mer enn ett poeng i snitt per kamp – hvilket ga ham en plass blant NHLs tjue beste målskyttere og poengscorere. Blant svenskene var det kun Daniel Alfredsson som klarte å score flere poeng. Siden da har Sedin tilhørt NHLs mest produktive ytterforwards. Hans beste sesong hittil er 2010/2011-sesongen, da han vant poengligaen med 104 poeng (41 mål, 63 assists).
Daniel Sedin vant sammen med det svenske landslaget gull under Vinter-OL 2006 i Torino og sølv under Vinter-OL 2014 i Sotsji.
Før 2009/10-sesongen skrev begge brødrene under på en femårskontrakt med Vancouver.
Brødene avsluttet sin karriere i 2018 og sendte ut et brev hvor de takket alle fans og Vancouver Canucks.
Harry Tañamor
Harry Tañamor (født 20. august 1977 i Zamboanga City) er en filippinsk amatørbokser, som konkurrerer i vektklassen lett fluevekt. Tañamor fikk sin olympiske debut da han representerte Filippinene under Sommer-OL 2004. Han representere også Filippinene under Sommer-OL 2008 der han ble slått ut i første runde av Manyo Plange fra Ghana i vektklassen lett fluevekt. Han deltok også i Verdensmesterskapet i 2007 i Chicago, USA der han tok sølv. Han har også to bronser fra VM, fra 2001 og 2003.
Mengálvio Pedro Figueiró
Mengálvio Pedro Figueiró (født 17. desember 1939) er en brasiliansk tidligere fotballspiller som blant annet spilte for Santos.
Han ble tatt ut til VM i fotball 1962, der laget hans vant gull.
Dean Leacock
Klubblag
Dean Leacock startet sin fotballkarriere i Fulham, og 4. desember 2002 debuterte han for klubben i en ligacupkamp mot Wigan Athletic. Hans første ligakamp for Fulham var mot Blackburn Rovers den 28. september 2003, og totalt spilte han fire ligakamper og en ligacupkamp for the Cottagers i 2003/04-sesongen.
I september 2004 ble Leacock lånt ut til Coventry City, og 11. september 2004 debuterte han for Coventry i en ligakamp mot Leeds United. Han returnerte til Fulham i november etter å ha fått med seg åtte ligakamper og en cupkamp for the Sky Blues. Kun to måneder senere, i januar 2005, ble han lånt ut for annen gang til Coventry City. I hans andre låneopphold for klubben fra West Midlands fikk Leacock med seg fem ligakamper og to cupkamper.
17. desember 2005 fikk Dean Leacock bokført sin første ligakamp for Fulham på over to år da klubben hans slo Blackburn Rovers 2-1. Totalt fikk han med seg fem ligakamper i 2005/06-sesongen, og i tillegg fikk han med seg to kamper i ligacupen.
Kilder
Headline Book Publishing, London. ISBN 978-0-7553-1664-9
Nedre Stjørdal
Nedre Stjørdal var et prestegjeld i Den norske kirke som omfattet Værnes (Stjørdal) hovedsogn og annekssognene Lånke og Skatval. Nedre Stjørdal prestegjeld lå under Sør-Innherred prosti og senere Stjørdal prosti i Nidaros bispedømme. Prestegjeldet ble også utgangspunkt for flere andre administrative inndelinger innen kommunalforvaltningen, rettsvesenet og politiet.
Stjørdal prestegjeld ble delt i Øvre og Nedre Stjørdalen prestegjeld ved kongelig resolusjon av 28. juli 1849. I 1850 ble også Stjørdalen formannskapsdistrikt (kommune) delt etter de samme grensene. Nedre Stjørdal ble også et tinglag under Stjør- og Verdal herredsrett og Frostating lagmannsrett, og et lensmannsdistrikt under Inntrøndelag politidistrikt.
I 1902 ble Nedre Stjørdalen herred delt i tre, så Lånke, Skatval og Stjørdal ble opprettet som egne herreder. Samtidig ble skrivemåten endret til Stjørdal, i ubestemt form. Inndelingen innen kirken, rettsvesenet og politiet ble uforandret.
I 1962 ble Stjørdal, Lånke og Skatval kommuner (i Nedre Stjørdal) slått sammen med Hegra kommune (i Øvre Stjørdal) til den nye Stjørdal kommune. Meråker (i Øvre Stjørdal) forsatte som egen kommune. I 1973 ble også inndelingen av lensmannsdistriktene endret, så de samsvarte med kommunegrensene, heretter Stjørdal og Meråker lensmannsdistrikter.
Paris Metrolinje 11
Metroen i Paris' linje 11 går mellom Mairie des Lilas og Châtelet, og ble satt i drift i 1935. Lengden er bare 6,3 km, og linjen er således den tredje korteste i Paris.
Materiell
Vognsettene på denne linjen er utstyrt med gummihjul, som reduserer støynivået betraktelig, og som bidrar til en myk gange.
Linje 11 har fra brukt januar 1999 vognsett av typen MP59, overtatt fra linje 4.
Tidligere ble MP55 benyttet, og denne vogntypen var ikke brukt på andre linjer enn linje 11. I oktober 1957 var linjen den første som tok i bruk MP55-vognene med gummihjul.
Både togsett av type MP59 og MP55 var satt sammen av kun 4 vogner.
Ediktet i Thessaloniki
Ediktet i Thessaloniki, også kjent som Cunctos populos eller trekeiserediktet, ble gitt 27. februar 380 av Theodosius I, Gratian, og Valentinian II.
Beskrivelse
Ediktet markerer slutten på den nominelle religionsfrihet i det fjerde århundre, og er et stort skritt på veien mot å gjøre kristen tro til romersk statsreligion.
Det dreide seg om et rent politisk edikt med rikets enhet som det styrende motiv. Noen forutgående konsultasjon med kirkelige ledere eller teologer var ikke funnet sted. Dekretet ble året etter supplert med forordninger om omgangen med heretikere.
Ediktet befalte alle rikets innbyggere å bekjenne troen til biskopene i Roma og Alexandria. Det er vanlig å hevde at dette ediktet gjorde kristendom til romersk statsreligion. Andre teorier sier at målet ikke var å tvinge paganistene inn i den kristne kirke, men å samle alle kristne om den den nikenske tro.
Ediktets tekst
Det kom (i strid med alminnelig tradisjonell historieskrivning) i stand allerede innen Theodosius var blitt døpt av biskop Acholius av Thessalonika etter å ha blitt syk der i byen. Den alminnelige fremstilling har vært at ediktet ble gitt kort tid etter at Theodosius hadde vært alvorlig syk i Thessaloniki, og blitt døpt av biskop Acholius av Thessaloniki.
Cunctos populos, quos clementiae nostrae regit temperamentum, in tali volumus religione versari, quam divinum Petrum apostolum tradidisse Romanis religio usque ad nunc ab ipso insinuata declarat quamque pontificem Damasum sequi claret et Petrum Aleksandriae episcopum virum apostolicae sanctitatis, hoc est, ut secundum apostolicam disciplinam evangelicamque doctrinam patris et filii et spiritus sancti unam deitatem sub pari maiestate et sub pia trinitate credamus. Hanc legem sequentes Christianorum catholicorum nomen iubemus amplecti, reliquos vero dementes vesanosque iudicantes haeretici dogmatis infamiam sustinere ‘nec conciliabula eorum ecclesiarum nomen accipere’, divina primum vindicta, post etiam motus nostri, quem ex caelesti arbitro sumpserimus, ultione plectendos.
DAT. III Kal. Mar. THESSAL(ONICAE) GR(ATI)ANO A. V ET THEOD(OSIO) A. I CONSS."
"KEISERNE GRATIAN, VALENTINIAN OG THEODOSIUS AUGUSTI. EDIKT TIL KONSTANTINOPELS FOLK. Det er vårt ønske alle de forskjellige folkeslag som er undergitt vår mildhet og moderasjon mp fortsette å bekjenne den religion som var blitt gitt til romerne av den hellige apostel Peter, slik den er blitt bevart av trofast tradisjon, og som nå bekjennes av pontiffen Damasus og av Peter, biskop av Alexandria]], en mann av apostolisk hellighet. I pakt med den apostoliske lære og evangelisk lære, la oss tro på den ene guddom i Faderen, Sønnen og Den hellige ånd, i likeverdig majestet og i en hellig treenighet. Vi bemyndiher de som etterlever denne lov å kalle seg katolske kristne; men hva angår de øvrige, siden de ette rvår vurdering er dumme tåper, erklærer vi at de skal bli merket med det skammens navn heretikere, og vi akter ikke å gi deres konventikler betegnelsen kirker. De vil for det første lide den tilrettevisning de skal motta den guddommelige fordømmelse, og for det andre den straff som vi i vår myndighet skulle bestemme å pågøre dem i pakt med Himmelens vilje. GITT I THESSALONICA PÅ DEN TREDJE DAG FRA MÅNEDEN MARS' KALENDA, UNDER DET FEMTE ÅR AV GRATIAN AUGUSTUS' KONSULAT OG DET FØRSTE AV THEODOSIUS AUGUSTUS' |undefined"
Sommarøy
Sommarøy er et fiskevær og et tettsted i Tromsø kommune i Troms og Finnmark, helt vest i kommunen. Tettstedet hadde innbyggere per 1. januar, mens grunnkretsen Sommarøy hadde 360 innbyggere i 2015. Bebyggelsen finnes hovedsakelig på øyene Store Sommarøya og Hillesøya, som er knyttet til hverandre og Kvaløya med bruer, men det er også mange mindre øyer.
Historie
Forleddet i navnet Sommarøya vitner om sesongvis bruk av plassen, og historikeren Håvard Dahl Bratrein har påvist at nordmenn i 1611/12 betalte ei spesiell avgift til kongen. Denne avgifta ble kalt husfrelse (ei tomteavgift), og den ble betalt for både Hillesøya og Sommarøya. Bratrein tolker det slik at stedene der det blir betalt slike avgifter, har vært brukt og eid av samer, i dette tilfellet av fjordsamer fra Malangen. Sommarøya og andre namn på «Sommar», kan ha vært en del av det Bratrein kaller for den todelte samiske gården med et sommer- og et vinterbosted.
Den opprinnelige bebyggelsen lå på Hillesøya. Her finner man fremdeles den gamle kirketomta hvor det har stått ulike kirker fra seinmiddelalderen fram til slutten av 1800-tallet, da kirka ble flyttet til Austein på Brensholmen, inne på selve Kvaløya. Inne i denne kirka finnes det et alterskap fra 1400-tallet, som altså sto over 400 år på Hillesøya. Rundt 1900 ble så Sommarøya selve senteret.
Næring
Hovednæringen er fiskeri, og eksport av sild og torsk har betydelig verdi. I tillegg er reiseliv av stor betydning, og det finnes et hotell med tilhørende rorbuanlegg som ligger på Hillesøya.
Sommarøya har et definert, lite sentrum rundt butikken. Overfor butikken ligger bygdemuseet på Låvhaugen, en fiskerheim fra 1890. Kongeparken med minnesteinen over Harald V og Dronning Sonjas besøk i 1992 ligger bare få meter unna. Sommarøy baptistkirke og husflidshuset ligger like øst for dette.
Sommarøya har flotte, hvite sandstrender. Utsikten mot nord mot skjærgården i Tromsø kommune domineres av klippeøya Håja, som stiger bratt opp av havet. Mot sør sees den bratte nordvestkysten av Senja.
Henry Hallam
Henry Hallam (født 9. juli 1777 i Windsor i Berkshire i England, død 21. januar 1859 i Pickhurst) var en engelsk historiker.
Redouane Bouchtouk
Redouane Bouchtouk (født 19. desember 1976) er en marokkansk amatørbokser, som konkurrerer i vektklassen lett fluevekt. Bouchtouk har ingen større internasjonale resultater, og fikk sin olympiske debut da han representerte Marokko under Sommer-OL 2004. Han representerte også Marokko under Sommer-OL 2004, der han ble slått ut i første runde av Paulo Carvalho fra Brasil i vektklassen lett fluevekt.
Henry Hallam
Liv
Hallams tidligste litterære verk ble gjort i forbindelse med Whig-partiets fremste talerør, Edinburgh Review, hvor hans vurderinger av verkene til poeten og forfatteren John Dryden trakk til seg en del oppmerksomhet. I 1818 skrev han The View of the State of Europe during the Middle Ages og ni år senere kom han med Constitutional History of England. I årene 1838–1839 kom gjennomgang av europeisk litteratur; Introduction to the Literature of Europe in the 15th, 16th and 17th Centuries. Det er på disse tre verkene som Hallams berømmelse hviler på. Et bind med tilleggsnotater til hans verk om middelalderen ble utgitt i 1848.
I det personlig liv opplevde han å miste sine barn, den ene etter den andre. Hans eldste sønn, Arthur Henry Hallam (1811–1833), minnet som «A.H.H.» i Alfred Tennysons dikt In Memoriam, og bevitnet av hans samtidige som en mann med mest lovende utsikter, og en jeune homme fatal, døde i 1833 i en alder av 22 år. Sytten år senere ble hans andre sønn, Henry Fitzmaurice Hallam (1824–1850), revet vekk på kanten av hva som også kunne ha vært en lovende karriere. Selv overlevde Hallam sin hustru, døtre og sønner med mange år.
Hallam var medlem av Royal Society og tillitsmann ved British Museum, og hadde mange andre utmerkelser. I 1830 mottok han en gullmedalje for historie, en utmerkelse som var grunnlagt av kong Georg IV.
Historikeren
I 1834 utga Hallam The Remains in Prose and Verse of Arthur Henry Hallam, with a Sketch of his Life med private midler. Sønnens død gikk sterkt inn på ham. Boken ble utgitt året etter hans sønns tragiske død. I 1852 utga han et utvalg av mindre artikler i boken Literary Essays and Characters from the Literature of Europe. Hans bok om middelalderen er beskrevet av Hallam selv som en rekke av historiske avhandlinger, en omfattende undersøkelse av de viktigste hendelser som kan interessere en filosofisk forsker for perioden 400-tallet og fram til 1400-tallet. Verket består av ni lange kapitler, hver av dem er en komplett avhandling i seg selv. Frankrikes historie, tilsvarende for Italia, Spania og Tyskland, foruten rikene til grekere og sarasenere, skissert i raske og generelle vendinger, er emnet i fem enkeltstående kapitler. Andre omhandler de store institusjonelle trekkene ved middelalderens samfunn; utviklingen av det føydale system, kirken og det frie politiske systemet i England. Det siste kapittelet skisserte samfunnets generelle vesen; handelens framvekst, væremåte og folkeskikk, og litteraturen i middelalderen. Boken er blitt sett på som et generelt innsyn i tidlig moderne historie, forberedende for den mer detaljerte behandlingen som utført i senere historiske verker av andre forfattere.
I hans bok Constitutional History of England fortsetter de emner som hadde blitt behandlet i hans bok om middelalderen. Den begynner med tiltredelsen til kong Henrik VII av England og går fram til tiltredelsen til Georg III av Storbritannia. Han avsluttet her av en særskilt grunn, han var ikke villig til å behandle regimet til Georg III, noe som førte til anklagelser om at han som historiker ikke var nøytral. Magasinet Quarterly Review for 1828 har en artikkel om hans historieverk som var skrevet av poeten Robert Southey og som øste bebreidelser over Hallam: «en produksjon av en utgjort partitilhenger” som ”raker i asken av lenge glemte og tusen ganger begravde baktalelser for å kunne stable kritikk mot alle som støtter de etablerte institusjoner i landet». Hallams syn på den konstitusjonelle historie var at det skulle inneholde kun så mye av tidens politiske og generelle historie som hadde direkte innvirkning på bestemte endringer i samfunnets organisering, inkludert juridiske som geistlige institusjoner. Det var hans kjølige behandling av slike «hellige navn» som Karl I av England, Thomas Cranmer og William Laud som vekket Southeys indignasjon. Southey hadde selv glemt at den samme behandling og historiske mål ble benyttet på andre historiske figurer og de førstnevntes motstandere.
Om Hallam noen gang avvek fra sin nøytralitet var det i den stilltiende antagelse at 1800-tallets teori om konstitusjonen var også den rette teorien for tidligere århundrer, og at de som avvek fra den på den ene eller den andre side nødvendigvis måtte ta feil. Ubevisst forutdaterte han konstitusjonen, og det er opplagt fra de ulike hentydningene i hans siste verk at han ikke favoriserte demokratiske endringer som han mente var truende. Hallam, som Macaulay, refererte til alle politiske spørsmål i henhold til Whig-partiets politiske oppfatninger om konstitusjonalisme. Men Hallam var pinlig nøyaktig og samvittighetsfull i innsamlingen og avveiningen av sitt historiske materiale. I dette dro han nytte av sin juridiske bakgrunn, og det var det som gjorde hans Constitutional History til en av standardverkene for engelsk historie på 1800-tallet.
Hallam er generelt beskrevet som en «filosofisk historiker». Beskrivelsen er rettferdiggjort ikke så mye i den filosofiske kvalitet i hans metoder som i hans eget lynne og hans emner. Han har oppmerksomhet på resultater framfor personer. Hans forståelse av historie omfavner hele samfunnets bevegelse. Militære slag og kongers skjebne faller inn i sammenlignende ubetydelighet. For sin tid er Hallam bortimot moderne: «Vi kan spore stamtavlen til prinsene,» reflekterte han, «fylle opp kataloger med byer som har vært beleiret og områder som har blitt avbefolket, beskrive alle praktopptog av kroninger og festivaler, men vi kan ikke gjenopprette menneskehetens virkelige historie.»
Hallams forfatterskap er som med de fleste andre historikere farget av hans meninger, men i større grad enn de fleste historikere både før og etter var han pinlig rettferdig i forsett og samvittighetsfull i innsamling og avveining av bevis. Hans redelighet, nøyaktighet og almene fornuft innenfor de fleste emner han beskrev kan knapt undervurderes.
Familie
Hallam fikk elleve barn med sin hustru, som døde den 25. april 1846. Kun fire av barna vokste opp, Arthur Henry, Ellen, som døde i 1837 (disses død ble minnet i dikt av lord Houghton), Julia som ble gift med John Farnaby Lennard, og Henry Fitzmaurice. Hallam hadde en søster som døde ugift og etterlot sin formue til ham.
Hans eldste sønn Arthur Henry Hallam (1811–1833), emnet i Tennysons In Memoriam; ble utdannet ved Eton og Trinity College ved University of Cambridge, hvor han møtte Tennyson; studerte ved Inner Temple; døde brått i Wien på reise med sin far, og er gravlagt i Clevedon.
Henry Fitzmaurice Hallam (1824–1850) var den yngre sønn av Henry Hallam; utdannet på Eton og Trinity College, Cambridge; medaljevinner; grunnlegger av den historiske debattklubb, og døde brått i Roma, og er gravlagt i Clevedon.
EM i roing 1903
EM i roing 1903 (europamesterskapet i roing) ble arrangert i Venezia i Italia i 1903.
HMAS «Perth» (1939)
Perth ble senket av japanske krigsskip i Sundastredet 1. mars 1942 under slaget i Sundastredet. Skipet var da flaggskipet i ABDA-COM, og ledet restene av den internasjonal flotiljen. Den amerikanske krysseren USS «Houston» ble også senket i slaget, og de overlevende mannskapene ble tatt til fange og ble sittende i japansk fangeleir til krigens slutt.
Frode Jacobsen (musiker)
Frode Jacobsen (født 11. juni 1974) er en norsk musiker (bassgitar), låtskriver og plateprodusent fra Stokmarknes. På begynnelsen av 1990-tallet var han med å starte bandet Øx som senere skulle bli til Madrugada, og hvor han sammen med Sivert Høyem var en av to gjenværende medlemmer da bandet ble oppløst i 2008. Som låtskriver står han blant annet bak «Lift me» som ble en suksess med Madrugada og Ane Brun og ble kåret til årets hit under Spellemannprisen 2005. Sangen er imidlertid kreditert hele Madrugada på samme måte som de fleste sangene til bandet.
Sammen med resten av besetningen har Jacobsen vært med på å produsere flere av bandets album. Albumet Grit fra 2002 ble produsert av Jacobsen sammen med produsenten Head. Han har i tillegg vært med å produsere album som Savoy  (2004) med bandet Savoy, Win Love Win (2007) med Charlotte & The Co-Stars, Higher Class of Lush (2007) med Howl og Juliet's Wishes (2008) med Ingrid Olava.
Sjakva
Sjakva (russisk: Ша́ква) er en elv i Perm kraj i Russland og en av sideelvene til Sylva. Elven er 167 km lang og har et nedbørfelt på 1 580 km².
Sjakva renner ut i Sylva nedenfor Kungura.
Jair da Costa
Jair da Costa (født 9. juli 1940) er en brasiliansk tidligere fotballspiller som blant annet spilte for Santos.
Han ble tatt ut til VM i fotball 1962, der laget hans vant gull.
Symfoni nr. 3 (Valen)
'Symfoni nr. 3, opus 41' av Fartein Valen fra 1946 er den mest kjente av Valens fire symfonier. Musikken er inspirert av naturen i Valevåg og har derfor blitt kalt hans «pastoralesymfoni».
Besetning
Verket er skrevet for et orkester bestående av 2 fløyter, 2 oboer, 2 klarinetter, 2 fagotter, 3 valthorn, 1 trompet, 1 trombone, pauker og strykere.
Christmas in Bethlehem
Christmas In Bethlehem er et musikkalbum med Carola, utgitt den 11. november 2009. Albumet lå tre uker på VG-lista og endte med 36.-plass som beste plassering.
Symfoni nr. 3 (Valen)
Besetning
En typisk framføring varer rundt 20 minutter. Verket er tilegnet Olav Gurvin og er utgitt på Harald Lyches Musikkforlag.
Bakgrunn
Symfoni nr. 3 ble i sin helhet skrevet i Valevåg. Komponeringen startet i januar 1944, nærmest umiddelbart etter at Valen hadde fullført Symfoni nr. 2, opus 40, og verket var ferdig to år senere, 26. juli 1946.
Symfonien ble en publikumssuksess og Valen måtte fremkalles to ganger fra sin plass i salen for å motta publikums hyllest.
Verket
Symfoni nr. 3 er skrevet i fri tolvtoneteknikk som Valen tok i bruk fra og med fiolinkonserten fra 1940. Formmessig står imidlertid symfonien i en klassisk-romantisk tradisjon. Valen benytter klassiske satstyper som sonatesatsform og lied-form, og symfonien har i likhet med den klassisk-romantiske symfonien fire satser.
Med unntak av B-delen i 2. sats, som er inspirert av en hendelse under andre verdenskrig, er alle satsene i symfonien inspirert av naturopplevelser i Valevåg. Mange har derfor omtalt symfonien som Valens «pastoralesymfoni».
Første sats: «Allegro moderato»
Formmessig er satsen basert på sonatesatsform. Satsen innledes med et hornmotiv som leder direkte over i satsens hovedtema i førstefioliner:
Andre sats: «Larghetto»
Andre sats er skrevet til minne om de som falt under krigen. Valen forteller i sine brev fra desember 1944 om intens bombing av mål i nærheten av Valevåg. To båter ble truffet i Bømlafjorden mens Valen satt og arbeidet, og eksplosjonen var så kraftig at Valen ble kastet på gulvet og kunne høre jammerskrikene fra de sårede. En annen opplevelse fra krigen som gjorde sterkt inntrykk på Valen var meldingen om at hans gode venn, Sverre Kristensen, som Valen få år tidligere hadde dedikert sitt orkesterstykke «Ode til ensomheten» til, var gått bort. Kristensen hadde druknet etter at skipet han var med i hadde gått på en mine. Valen fikk meldingen i det han var i ferd med å begynne å skrive andre sats av symfonien. Han så for seg havet etter minesprengningen da det igjen var kommet helt til ro og den eiendommelige stillheten som lå i luften. Denne stemningen var utgangspunktet for det karakteristiske temaet i satsen der tre horn kommer inn:
Béranger Bosse
Béranger Bosse (født 9. mars 1985) er en friidrettsutøver fra Den sentralafrikanske republikk, som konkurrerer i sprintløp. Han representerte Den sentralafrikanske republikk under Sommer-OL 2008, der han ble utslått i de innledende rundene. Han representerte igjen landet sitt under VM i friidrett 2015 i Beijing, der han ble slått ut i de innledende rundene på 100 meter.
Colossal Cave Adventure
Colossal Cave Adventure er et teksteventyrspill. Det blir ofte kalt ADVENT eller Adventure. Det ble gitt ut i 1975, og ble skrevet i Fortran.
Symfoni nr. 3 (Valen)
Tredje sats: Intermezzo: «Allegro»
Tredje sats, Intermezzo, er inspirert av de kraftige stormene som kan ramme Vestlandet. Satsen bygger på 3 motiver som alle presenteres i de første taktene av satsen i henholdsvis celli/kontrabasser, horn I og førstefioliner. Dette sparsomme materialet spinnes ut og kombineres på ulike måter i løpet av satsen.
Fjerde sats: Finale: «Allegro»
I finalen vender stemningen tilbake til den pastorale atmosfæren i første sats. Også denne satsen er ifølge Gurvin inspirert av sommernaturen i Valevåg.