cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Toyota RAV4
Første generasjon (1994–2000)
RAV4 ble lansert i med to karosserityper – en kort med 3 dører og en lang med 5 dører. 3 dørs modellen ble også levert som 4x2. I Norge ble første generasjon RAV4 bare levert med bensinmotor.
Robert Zemeckis
Gjennombruddet
Zemeckis mente nå at han burde prøve å få til en film med et av de store studioene – uten hjelp fra Spielberg. Bob Gale og Robert Zemeckis hadde lenge arbeidet med et manus som het Tilbake til fremtiden, et manus som Spielberg hadde stor tro på, men som ble avslått av de ulike studioene. Zemeckis har i ettertid tatt vare på alle de skriftlige avslagene han fikk. Han la dermed Tilbake til fremtiden-manuset på hyllen. Først fire år etter sin forrige film fikk Zemeckis en mulighet av Twentieth Century-Fox, med filmen Kampen om den grønne diamant (1984), med Michael Douglas og Kathleen Turner i hovedrollene. Filmen ble en stor suksess, og Zemeckis ble en ettertraktet regissør. Nå var også flere studioer blitt interessert i manuset Tilbake til fremtiden. Med sin nye status som regissør, kunne nå Zemeckis få realisert sitt prosjekt. Han henvendte seg til Steven Spielberg som produsent for prosjektet, siden det var Spielberg som tidligere var den som hadde hatt tro på ham og på manuset. Spielberg var også i mellomtiden blitt mer etablert som filmprodusent. Dermed tilfalt prosjektet produsent Spielberg.
Toyota RAV4
Andre generasjon (2000–2005)
Ved lanseringen av andre generasjon RAV4 i Norge fantes fortsatt en kort 4x2 versjon med 3 dører. Denne hadde en 1,8 l bensinmotor med 16 ventiler og VVT-i som utviklet 125 HK og hadde et maksimalt dreiemoment på 161 Nm. Hovedmodellen hadde 2,0 l bensinmotor med 16 ventiler og VVT-i. Effekten var 150 HK og dreiemomentet 192 Nm.
I 2003 kom RAV4 med facelift som inkluderte runde tåkelys, hvite blinklys og dieselmotor, en 2,0 l med common rail. Effekten var 116 HK og dreiemomentet 250 Nm. Andre generasjon hadde kontinuerlig firehjulstrekk med 50/50 fordeling av kraften på for- og bakaksel via en viskosekobling.
Robert Zemeckis
Effektmaker
Tilbake til fremtiden (1985), med Michael J. Fox i hovedrollen som Marty, som ved et uhell reiser tilbake i tid der han møter sine egne foreldre da de er iferd med å bli forelsket i hverandre, ble en gigantisk suksess. Spielberg og Zemeckis fortsatte sitt produsent/regissør-samarbeid med filmen Hvem lurte Roger Rabbit? (1988), som var en kombinasjon mellom levende film og tegnefilm, samt to oppfølgere av Tilbake til fremtiden; Tilbake til fremtiden II (1989) og Tilbake til fremtiden III (1990). Robert Zemeckis regisserte også en tv-episode, (Go to the Head of the Class), av den Spielberg-produserte fantasi-serien Amazing Stories (1986), en morsom episode om en lærer som får kuttet av hodet sitt og som hjemsøker elevene som forårsaket ugjerningen.
Zemeckis ble med disse filmene – sammen med Spielberg – en av pionerene i Hollywood på bruk av spesialeffekter. Ennå mer avanserte spesialeffekter brukte han i sin neste film, Døden kler henne (1992, Death Becomes Her), med Bruce Willis og Meryl Streep. Filmen fikk også Oscar for beste spesialeffekter. Filmen fikk derimot ikke så god mottakelse, og ble bare en moderat suksess.
Toyota RAV4
Tredje generasjon (2005–2012)
Den tredje generasjonen er fullstendig fornyet både karosserimessig og teknisk. Modellen er 14,5 centimeter lengre enn forgjengeren. Fleksibiliteten i kupéen er økt ved at baksetene nå kan legges flatt ned i bagasjeromsgulvet. Ny teknologi sørger for at kraften nå fordeles trinnløst variabelt mellom for- og bakaksel varierende fra 100-0 til 55-45% avhengig av vei- og føreforhold. 55-45 fordeling kan også velges manuelt. I tillegg til 2,0 l bensinmotor, tilbys nå to dieselmotorer på 2,2 l med henholdsvis 137 og 177 HK. Toyota solgte 3.070 RAV4 i Norge i 2006.
Robert Zemeckis
De senere år
I 1994 regisserte Robert Zemeckis filmen Forrest Gump med Tom Hanks i hovedrollen. Filmen ble en stor suksess, og Zemeckis fikk Oscar for "Beste regi". Forrest Gump markerer også et skille for Zemeckis, der han beveger seg fra lette kommersielle fantasi-filmer, til mer karakterdrevne dramaer. Etter dette har han regissert Contact (1997) med Jodie Foster, og Cast Away (2000) med Tom Hanks og Helen Hunt. De to neste filmene hans var dataanimerte, med såkalt "Motion Capture"-teknikk, der skuespillerne spiller rollene, og bevegelsene blir registrert digitalt – slik at man med datagrafikk kan rekonstruere skuespillet. (Dette for å oppnå mest mulig realistisk 3d animert "skuespill"). De to filmene er PolarekspressenPolarekspressen (2004) og Beowulf (2007).
Toyota RAV4
Femte generasjon (2018–)
Den femte generasjonen debuterte på New York International Auto Show i mars 2018. I 2020 ble det lansert en ladbar versjon (PHEV) som i Europa også kom i en variant, kalt Suzuki Across. Den ladbare hybriden har en systemeffekt på 306 hestekrefter, og hadde en elektrisk rekkevidde på 75 kilometer.
Elbil
Toyota RAV4 er levert som elbil, RAV4 EV, som ble produsert i 1 575 eksemplarer – i alt vesentlig i California. De fleste ble leaset, og noen også solgt i en 7 måneders periode. Mange av leasingbilene er demontert, men flere hundre er fortsatt i daglig drift.
Robert Zemeckis
De senere år
Robert Zemeckis arbeider ofte med Tom Hanks og Christopher Lloyd. Alan Silvestri har komponert musikk til alle hans filmer siden Jakten på den grønne diamant. Filmene hans kjennetegnes ved at kamera som regel er i bevegelse. Flere av filmene hans åpner med en lang, komplisert tagning (Forrest Gump, Tilbake til fremtiden, Contact, Hvem lurte Roger Rabbit?). I filmene Forrest Gump og Tilbake til fremtiden viser han en god evne til å gjenskape – og å "ta på kornet" – ulike tidsperioder. I Tilbake til fremtiden viser han den sterke kontrasten mellom 80-tallet og 50-tallet, noe som han har uttalt var grunnideen til filmen. I Forrest Gump strekker historien seg fra 50-tallet frem til 90-tallet, der han tar "tidsånden" på de ulike 10-årene i USA. Zemeckis gikk på samme filmskole som regissørene John Milius, George Lucas og Francis Ford Coppola m. fl.
Som produsent
Zemeckis eier to produksjonsselskaper sammen med filmprodusent Joel Silver. Disse er ImageMovers og DarkCastle Entertainment, sistnevnte et selskap som hovedsakelig produserer skrekkfilmer. Blant filmene Zemeckis har produsert finner vi: The Frighteners (regissert av Peter Jackson), Ghostship, Gothika, House of Wax, Matchstick Men (regissert av Ridley Scott), samt flere av filmene han selv er regissør på.
NM i friidrett 1897
Norgesmesterskapet i friidrett 1897 var det andre NM i friidrett som ble arrangert, og det første offisielle. Stevnet ble arrangert i «Retranchementet» foran foran Christiansholm festning i Kristiansand, av IL Gleipner 15. - 16. august 1897. I tillegg ble maratonløpet arrangert mandag 17. august.
Norsk Idrætsforbund vedtok i 1897 å endre regelverket, slik at flere kunne delta i NM. Ved NM i friidrett 1896 kunne bare klubber som var tilknyttet forbundet stille deltakere, dog maksimum tre klubber fra samme by. Kravet var imidlertid at klubber som søkte om å delta måtte ha minst 20 medlemmer over 17 år. Billettprisene var 1 krone for sitteplasser og 50 øre for ståplasser.
De to utøverne som fikk flest poeng fikk spesiell premiering. Karl O. Olsen fra Tjalve fikk flest poeng (14), og vant «Damernes Præmie», et drikkehorn. Einar Knudsen fra arrangørklubben Gleipner fikk nest flest poeng (11), og vant «Turnforeningens Præmie-Bæger».
Kulestøt
Det ble konkurrert med både høyre og venstre arm, og resultatet sammenlagt talte.
Pentathlon
Det ble konkurrert i antikk femkamp, dvs lengdehopp, spydkast, 200 meter og diskos, og til slutt en ren finale mellom de to beste etter fire øvelser, som da konkurrerte i bryting. Einar Knudsen vant brytekampen, og dermed laurbærkransen, som året før.
Maraton
Det var påmeldt ti utøvere, men bare tre stilte til start. På grunn av dårlig vær ble starten utsatt fra klokka 11 til 12. Peder Hansen startet 12.00, Hallstein Bjerke 12.05 og Nils Hvam 12.10.
Svend Foyns gate (Tønsberg)
Svend Foyns gate (1-59, 6-50) er en 1,1 km lang gate i Tønsberg. Den går fra Nedre Langgate ved Kanalen og ender opp i Lardalgaten.
Gaten er oppkalt etter hvalfangstpionéren Svend Foyn (1809-1894).
Audi A4
Audi A4 er en mellomklassebil produsert av den tyske bilprodusenten Audi siden 1995. Den erstattet modellene Audi 80 og Audi 90.
Audi A4 ble solgt for første gang i 1995. Den modellen som kom da har B5 karosseriet. I 1998 ble det litt forandringer. Audi-merket på framskjermene var fjernet og interiøret fikk en liten ansiktsløftning. Seint i 1999 kom Audi A4 facelift-modellen. Den har andre støtfangere og interiøret ble forandra igjen. Den har også nye lykter. Denne modellen ble også levert med tåkelys, noe som ellers bare de amerikanske modellene ble levert med.
A4 med B6 karosseriet kom i 2000.
Audi a4 utover årene har hatt stor suksess i norge, både for tfsi og tdi motorene. Modellene kommer også med det beste firehjulstrekk systemet (Quattro).
Oscar 2006
Oscar 2006 kan referere til:
Oscar 2004
Oscar 2004 kan referere til:
Oscar 2003
Oscar 2003 kan referere til:
Svedmyra tunnelbanestasjon
Svedmyra tunnelbanestasjon er en stasjon på Stockholms tunnelbane. Til tross for navnet ligger den ikke i bydelen Svedmyra, men i Stureby.
Svedmyra ble innviet 9. september 1951 som stasjon nummer 15. Den har en utendørs plattform.
Lavgulv
Lavgulv (av tysk Niederflur) betegner et gulv i et kollektivt transportmiddel som er i høyde med – eller bare litt høyere enn – perrongen eller fortauet hvor passasjerene går av og på. Således unngås trappetrinn, slik at inn- og utstigning blir lettere for funksjonshemmede og personer med barnevogn, tung bagasje osv. (universell utforming).
Historikk
Alt i 1906-07 bygget Boon & Co lavgulv-trikker for Christchurch på New Zealand; de ble kalt drop-centres eller Boon Cars. I 1911 fikk New York Railways Company bygget sporvogner med lavgulv. I 1922–28 fikk Pacific Electric, som trafikkerte Los Angeles-området, bygget 160 mellombytrikker med lavgulv. Siden teknologien er kostbar, bygget kollektivselskapene i stedet – særlig på tunnelbaner – høyere plattformer. Slik var historien frem til rundt 1990, da lavgulv fikk masseutbredelse.
Lavgulv i Norge
I Norge finnes lavgulv bl.a. i Bergens bybanevogner, Oslos SL-95-trikker, og i NSBs lokaltog Type 72 og FLIRT-tog. Også en stadig økende andel av bussene som brukes i Norge har blitt universelt utformet, og dette er i stor grad gjort gjennom bruk av busser med lavgulv eller laventre samt til en viss grad gjennom bruk av busser med heis. Siden 2007 har andel busser i fylkesintern transport med lavgulv/laventre/heis totalt i landet utviklet seg slik ifølge Statistisk sentralbyrå:
Lavgulv i Oslo og Akershus
På T-banen i Oslo sine MX3000-tog har alle vognene lavgulv og det samme har alle bussene som brukes i bybuss-trafikken i Oslo. I regionbuss-trafikken i Akershus har 90 % av alle bussene lavgulv pr. 2012. Trikken i Oslo har pr. 2012 lavgulv kun i 44 % av trikkene. SL-95-trikkene har lavgulv, mens SL-79-trikkene ikke har.
Jonathan Demme
Jonathan Demme (født 22. februar 1944 i Baldwin i staten New York i USA, død 26. april 2017 i New York City ) var en amerikansk filmregissør.
Bakgrunn
Johathan Demme vokste opp på Long Island. I en alder av 15 år flyttet han med sin familie til Miami, der han gikk på high school og college. Etter eget utsagn var han på dette tidspunkt allerede en «movie junkie», som imidlertid avgrenset sin interesse til amerikansk film. Den første Nouvelle Vague-film han fikk se, var François Truffauts Skyt på pianisten (1960), som gjorde et stort inntrykk på ham. Demme fikk redaksjonen i collegeavisen til å benytte ham som filmkritiker.
Etter college studerte Demme veterinærmedisin, men han måtte slutte på grunn av manglende kjemikunnskaper. Han skrev filmkritikker for mindre aviser, til farens nye bekjentskap, produsenten Joseph E. Levine, fikk det slik lempet at Demme fikk jobb som presseagent.
Filmregissør
Jonathan Demme startet sin karriere i «stallen» til kultregissør og produsent Roger Corman. Etter diverse småjobber, hovedsakelig som manusforfatter, regidebuterte han i 1974 med Caged Heart. Denne lavbudsjettsfilmen, i den såkalte exploitation-sjangeren, ble etterfulgt av den lignende Crazy Mama (1975).
Demmes gjennombrudd kom i 1980 med komedien Melvin and Howard. Filmen vant to Oscar-priser, for beste kvinnelige birolle (Mary Steenburgen) og beste originalmanus (Bo Goldman).
Utover 1980-tallet ble Demme kjent for å være en regissør med spesielt øye for kvinnelige hovedpersoner, og ble en favoritt blant mange skuespillerinner. Han regisserte blant andre Goldie Hawn i Swing Shift (1984), Michelle Pfeiffer i Gift med mafiaen (1988), Jodie Foster i Nattsvermeren (1991), Oprah Winfrey i Beloved (1998) og Anne Hathaway i Rachel Getting Married (2008).
Demme regisserte også flere dokumentarfilmer, blant annet Talking Heads-filmen Stop Making Sense (1984), Spalding Grays monolog Swimming to Cambodia (1987), Neil Young: Heart of Gold (2006, halvveis portrett og halvveis konserfilm om Neil Young), og Jimmy Carter Man from Plains i 2007, om USAs 39. president, Jimmy Carter.
Demme regisserte også flere musikkvideoer, blant annet for New Order, Suzanne Vega og Bruce Springsteen.
Oscar 2005
Oscar 2005 kan referere til:
Figgjo (elv)
Figgjo, ofte kalt figgjoelva, er en elv i Rogaland som renner fra Edlandsvatnet på Ålgård, gjennom tettstedet Figgjo og til Sele på Jæren. Elva er populær for sportsfiske og er en av Norges 10–15 største lakseelver. Elva er 24,6 kilometer lang eller 45,2 kilometer medregnet tilløpselvene. Den har et nedbørfelt på 232,42 km² og middelvannføringen ved munningen er 10,53 m³/s.
Elva var grunnlaget for industrien på Ålgård og Figgjo. På Ålgård kjøpte Ole Nielsen rettighetene til Edlandsfossen og startet De Forenede Ullvarefabrikker.
Figgjo var i 2000 den nest største lakseelva i Rogaland da det ble fisket 10,6 tonn laks og 677 kg sjøørret. Tidligere ble det også fisket etter ål. Den fryktede vasspesten er påvist i Grudavatnet og videre inn i Figgjo. Planten har dermed rammet Rogalands nest største laksevassdrag. Konsekvensene av dette er fortsatt uvisst, men vasspesten sprer seg raskt og skaper endringer i laksens opprinnelige biotop.
Figgjoelva har en levedyktig bestand av elvemusling. Tidligere ble perlene beskattet, men i dag er elvemuslingene en vernet rødlisteart.
Vassdraget ble i 1973 vernet mot kraftutbygging i Verneplan I for vassdrag.
Oscar 1997
Oscar 1997 kan referere til:
Oscar 2002
Oscar 2002 kan referere til:
Oscar 1998
Oscar 1998 kan referere til:
Liste over innsjøer i Vestfold og Telemark
Liste over innsjøer i Vestfold og Telemark er innsjøer og deler av innsjøer som ligger innenfor grensene til Vestfold og Telemark fylke. Dersom innsjøen ligger i flere kommuner er den kommunen som tilregnes størstedelen oppført først.
Sjøene som listes bør oppfylle minst ett av følgende kriterier :
Oscar 1968
Oscar 1968 kan referere til:
Rosenthal
Rosenthal er en ortsteil i Berlins bydel Pankow.
Historie
Landsbyen Rosenthal nevnes første gang i skriftlige kilder fra 1356. Rosenthal var navnet på et selvstendig gutsbezirk og landkommune inntil etableringen av Stor-Berlin i 1920. Det tidligere gutsbezirk Rosenthal da ble delt mellom Reinickendorf og Pankow.
Landsbyen ble anlagt som en angerdorf, det vil si med en allmenning (anger) som sentrum. Angeren i Rosenthal har vernestatus og til denne hører bl.a. landsbykirken fra 1230, menighetshuset fra 1898, herskapshuset (Gutshaus) fra 1820 med stall og landarbeiderkaserne fra 1840/1850.
Stallen brukes idag av kunsthåndverkere. Den kommunale bygningen oppført i av murermester Schreiber i perioden 1901-1903, ble opprinnelig brukt som skole og fra 1990 som barne- og ungdomshuset Landhaus Berlin-Rosenthal.
Næringsliv
Mellom 1906 og 1932 fantes det i området fabrikker for turbiner, turbogeneratorer, elektriske biler og lokomotiver bygget av Bergmann Electricitäts Werke Aktien Gesellschaft. Mellom Rosenthal og Blankenfelde fantes helt fra gründertiden til 1985 spredningsområder for Berlins avløpsvann. Disse områdene er senere ført tilbake til sin naturlige tilstand og det er opprettet tureier og naturvernområder.
Samferdsel
Stasjonen Rosenthal på Heidekrautbahn befant seg etter oppføringen av Berlinmuren i grenseområdet nord for Quickborner Straße og ble revet. Museumsbanen på denne del av Heidekrautbahn stanser ved en provisorisk stasjon ved Wilhelmsruher Damm.
Rosenthal er idag trafikkert med linje M1 tilhørende MetroTram med endestasjon på Kupfergraben ved Museumsinsel. Metrobuslinjen M21 forbinder Rosenthal med innkjøpssenteret Märkisches Zentrum og U-Bahn-linjene U6, U7 und U8 og S-Bahnlinjene S1, S25, S41/42 (Berliner Ringbahn) og S85. Berlin busslinje 124 forbindder også Rosenthal med Märkisches Zentrum, med S+U-stasjonen Wittenau og går videre til Tegel. Busslinje 122 som også løper gjennom Rosenthal forbinder S-Bahnhof Wilhelmsruh med U-Bahnhof Residenzstraße.
Johan Fälemark
Johan Fälemark (født 10. august 1964 i Falun) er en svensk filmprodusent.
Fälemark studerte film i USA og deretter studerte han ved Nordisk Filmskola. Han studerte også ved Filmakademin i Göteborg hvor han fra 1995 har vært lærer.
Oscar 1969
Oscar 1969 kan referere til:
LOs hederspris
LOs hederspris er LOs høyeste hedersbevisning på kulturområdet. Den deles ut på LO-kongressen hvert fjerde år. Prisen består av et kunstverk og 50 000 kroner.
Beechworth (Victoria)
Beechworth er en by i delstaten Victoria i Australia. Den ligger 284 kilometer nordøst for delstatshovedstaden Melbourne og hører til lokalstyret Shire of Indigo. Beechworth opplevde en massiv vekst under gullrushet i 1850-årene og har flere bygninger fra perioden.
Hovednæringsveiene er turisme (spesielt knyttet til byens gullgraverhistorie) og vinproduksjon.
La Trobe University har en campus i Beechworth.
Fylkesvei 3584
Fylkesvei 3584 går mellom Strømmen og Sandvigen i Arendal kommune.
Frem til 2019 hadde veien betegnelsen fylkesvei 211 (Aust-Agder).
Fylkesvei 2590
Fylkesvei 2590 går mellom Listad og Kampen i Sør-Fron kommune.
Frem til 2019 hadde veien betegnelsen fylkesvei 405 (Oppland).
Oscar 1955
Oscar 1955 kan referere til:
Zhu Fatai
Zhu Fatai (kinesisk: 竺法汰, pinyin: Zhú Fǎtài; Yale: Chu1 Faat3 Taai3; født 320 i Dongguan i Guangdong i Kina, død 387) var en kinesisk buddhistisk høylærd som underviste i Jiankang. Han hadde studert under Tao-an.
Othnonius
Utseende
En middelsstor, blankt oldenborre. Hode, pronotum og scutellum er metallisk mørke, dekkvingene rødbrune med fine punktstriper. Arten mangler skjell eller påfallende hår på oversiden.
Utbredelse
Slekten er utbredt i det sørlige og østlige Australia (South Australia, Victoria, New South Wales, Queensland).
Skjerjehamn
Skjerjehamn er et sted nord på Sandøyna i Gulen kommune i Sogn og Fjordane. Tidligere var Skjerjehamn, som ligger på en holme tett opp til den indre hovedleia langs kysten, et knutepunkt for skipstrafikken på Vestlandet. I 1929 hadde 17 forskjellige båtruter stopp der i tillegg til lokale båtruter. Det var landhandel, post, slipp, mekanisk verksted, trelastlager, telegraf og gjestgiveri på stedet.
I 2007 ble Knut Steens statue av kong Olav V avduket i forbindelse med Utkantfestivalen.
Historie
Funn av to steinalderboplasser i 1923 viser at det har bodd folk her i uminnelige tider.
Etter hvert som Bergen vokste fram som handels- og sjøfartsby økte også trafikken til og fra byen. Det var naturlig for handelshusene i byen å etablere kremmerleie langs kystleia, og fra ca. 1640 har vi sikre kilder på at det var kremmerleie på Skjerjehamn. Langs leia ble det etter hvert utviklet et skyss-system med skyss-skiftestasjoner, hvor Skjerjehamn var med.
Ting
Innføring av eneveldet i 1660 gjorde sorenskriver og fut til hovedpersoner på tinget, og det medførte at tingene (høst-, vår-, sommer- og vinterting) etter hvert ble lagt til etablerte kremmerleie på grunn av «bekvemmelighet». I 1697 vet vi at tinget ble lagt til Skjerjehamn og det ble bygget Tingstove og Borgstove i tillegg til de bygningene kremmerleiet hadde fra før.
Dampskip
Rundt 1840 gjorde dampskipene sitt inntog i kysttrafikken og Skjerjehamn ble i 1843 etablert som dampskipsstopp. Med sin spesielle plassering ved utløpet av Sognefjorden ble Skjerjehamn etter hvert et naturlig sted for stopp, båtskifte og omlasting av varer.
Det var her at verdens eldste tredampskip fra Norge, DS «Thorolf» gikk på grunn den 31. juli 2018.
Utbyggning
Trafikken ble utnyttet av eierne, som bygde ut Gjestgiveriet på Skjerjehamn, kai, hotell, trelastlager og butikk på holmen, som nå er knyttet til hovedøya med en fylling. For å yte service til fiskeflåten ble det også etablert telegraf, notbarkeri, slipp og mekanisk verksted. Det mekaniske verkstedet slippet båter opp til 70 fot og produserte en glødemotor på 3 hk med navnet FØNIX. Det ble drevet tørking av torsk (torskeberg) og oppkjøp av fisk og skalldyr. Fra Skjerjehamn eksporterte eier Otto Schreuder fra ca. 1880 laks, kveite, levende ål og hummer til kontinentet (Hamburg) og England. Han var en pioner på dette området, og som stortingsmann i tida 1903–1906 var fanesaken hans å bedre rutetilbudet til kontinentet og England.
1920-tallet
Rundt 1920 var det så godt som ingen veier i distriktet, og handelsstedet på Skjerjehamn var omtrent uten konkurranse fra landtransport. Dette var Skjerjehamns «glansperiode». Etter andre verdenskrig ble det bygget veier og grunnlaget for Skjerjehamn ble endret. Sakte, men sikkert tapte Skjerjehamn næringsgrunnlaget sitt.
Nyere tid
I 2005 ble Skjerjehamn kjøpt av oppdretter Ola Braanaas, som nå har rustet opp handelsstedet til en modernisert utgave av et samlingspunkt langs sjøleia.
Oscar 1956
Oscar 1956 kan referere til:
Mads Nygaard
Mads Nygaard (født 19. desember 1968) er konserndirektør i Aschehoug. Han jobbet fra 1992 til 2001 i forlagene Oktober og Tiden. Fra 2007 jobbet han i Dagsavisen og Dagbladet. Deretter jobbet han to år i ledelse- og rådgivningsfirmaet Rokade.
Han er sønn av forleggeren William Nygaard d.y.
Chen Wei
Chen Wei (kinesisk: 陈卫, født 21. februar 1969 i Suining i provinsen Sichuan i Folkerepublikken Kina) er en kinesisk forfatter, regimekritiker og menneskerettighetsaktivist. Den 23. desember 2011 ble han dømt til ni års fengsel.
Senere har han fremstått som ledende i å organisere menneskerettsaksjoner i Sichuan. Den 29. februar 2011 ble han invitert til å drikke te på politikammeret i Suining, og tatt i arrest. Han ble anklaget for å oppildne til undergrave av statsmakten. Den 23. desember samme år ble han dømt til ni års fengsel, og som underlag for anklagen ble anført fire essays han hadde skrevet og offentliggjort på internett.
Basketball under Sommer-OL 1956
Basketball var med som olympisk øvelse for fjerde gang under OL-1956 i Melbourne. Femten lag deltok og USA beseiret Sovjetunionen med 89-51 i finalen og ble olympiske mestere i basketball for fjerde gang.
Brusselisering
Brusselisering er et begrep anvendt av byplanleggere og urbanister for å beskrive en planløs byutvikling i en historisk by. Begrepet stammer fra den ukontrollerte byutviklingen i Brussel på 1960- og 1970-tallet. Belgias byplanlov av 1962 forsterket tendensen blant annet ved at den ga eiendomsutviklere store muligheter til å utvikle et areal. Begrepet blir også anvendt om metoden spekulative eiendomsutviklere bruker når vedkommende lar gamle bygg stå til forfall fram til riving blir uunngåelig.
2. etappe av Giro d’Italia 2011
2. etappe av Giro d'Italia 2011 ble kjørt den 8. mai 2011 og gikk mellom Alba og Parma. Sebastian Lang gikk i et enmansbrudd tidlig på etappen og satt alene i over 200 kilometer med en ledelse som på det meste kom opp i 19 og et halv minutt. Dermed var han først over den eneste kategoriserte stigningen på etappen og sikret seg den første klatretrøya under den 94. utgaven av Giroen.
Eksterne lenker
2011 Giro d'Italia, Stage 1 to Stage 11
Blodfanen
Historikk
Nazistenes blodfane tilhørte opprinnelig en avdeling av partiets uniformerte gatetropper i Sturmabteilung (SA) som deltok under kuppet i München i 1923.
I et forsøk på å overta makten i den tyske delstaten Bayern, hadde partilederen Adolf Hitler samlet rundt 3000 tilhengere. Da demonstrantene marsjerte mot minnehallen Feldherrnhalle i sentrum av byen, ble de møtt av bevæpnet politi. I gateslaget som fulgte, ble 16 nazister og fire politifolk drept. Heinrich Trambauer (1899–1943), en av fanebærerne, falt i bakken da politet begynte å skyte. Andreas Bauriedl (1879–1923), som marsjerte ved siden av, ble skutt i magen, stupte over fanen og døde. Slik kom Bauriedls blod på flagget. I tumultene skal den skadde Trambauer ha flyktet vekk med flagget.
Under nazistpartiets andre riksmøte i Weimar i juli 1926 var Hitler tilbake fra fengselsoppholdet etter kuppforsøket, og partiet var reorganisert. Under samlingen fikk den tilsølte fanen fra 1923 navn. Fra da ble Blodfanen, som var montert på en ny stang med hakekorsdekor, nærmest regnet som en «hellig partirelikvie» i den nazistiske propagandaen. 9. november samme høst ble fanen overlatt til SS (Schutzstaffel), partiets ideologiske eliteavdeling.
Under rikspartidagene, de årlige partikongressene som ble holdt i Nürnberg fra 1927 til 1938, ble nye partifaner innviet i en seremoni der en brukte Blodfanen. Under en paramilitær faneinnvielse (Fahnenweihe) berørte Hitler de nye fanene som ble båret inn, mens han samtidig holdt i fanen fra ølkjellerkuppet.
Siste gang fanen ble brukt offentlig, skal ha vært under en edsavleggelse for de første medlemmene av Volkssturm, Hitlers folkemilits, i Berlin 18. oktober 1944, en seremoni som ble ledet av Heinrich Himmler, den øverste sjefen i SS.
Etter dette forsvinner sporene av Blodfanen, og det er usikkert om den forsatt eksisterer. Fanen kan ha blitt ødelagt da amerikanernes Eighth Air Force bombet «Det brune hus», partihovedkvarteret i München der fanen siden 1931 hadde stått utstilt i en museumsavdeling i første etasje. Flagget kan også ha blitt ødelagt under flytting eller smuglet vekk og siden solgt. En annen teori er at fanen kom bort i mai 1945 da amerikanske soldater på jakt etter «nazisuvenirer» plyndret bygninger og lagre. I så fall kan Blodfanen i dag befinne seg i USA uten at eieren kjenner bakgrunnshistorien.
Jakob Grimminger (1892–1969) ble fra 1926 kjent som offisiell fanebærer for partiets «blodfane». Han hadde selv deltatt i Ølkjellerkuppet og steg i gradene til SS-Standartenführer i 1943. Han døde fattig i 1969.
Annen propaganda fra ølkjellerkuppet
Ølkjellerkuppet og ofrene derfra ble brukt aktivt for å skape en nærmest religiøs heltefortelling om nazistpartiets tidlige historie, ikke minst etter Hitlers maktovertakelse i Tyskland i 1933.
De 16 første av nazibevegelsens «blodvitner» (Blutzeugen der Bewegung) fikk et eget «bevegelsens minnesmerke» (Mahnmal der Bewegung) ved Feldherrnhalle, krigermonumentet «feltherrenes hall» fra 1844, på Odeonsplatz, torget der gateslaget hadde stått. Det nye monumentet ble bevoktet av to bevæpnede æresvakter fra SS, og det var hilseplikt for alle som gikk forbi. Levningene etter de drepte nazistene ble lagt i sarkofager i to nybygde «ærestempler», søylehaller, mellom Königsplatz, byens monumentale museumsplass, og «Det brune hus», partiets hovedkvarter.
Hitler tilegnet også sitt politiske manifest Mein Kampf til dem som stupte under «marsjen mot Feldherrnhalle». Rikspartidagene åpnet dessuten med at alle reiste seg da blodfanen ble båret inn, og at navnene på «martyrene» ble ropt opp og besvart som tilstedeværende. De ble ellers minnet gjennom en landsomfattende markering 8. og 9. november hvert år, med hovedarrangementet lagt til München. Nazistene brukte for øvrig det tyske ordet Zeuge («vitne») istedenfor det greske «martyr», et lån fra religiøs språkbruk.
I nazipropagandaen ble ofrene og hendelsen i 1923 gjerne beskrevet sammen med slagordet «Dere seiret allikevel» (Und ihr habt doch gesiegt).
Filmåret 1976
Filmåret 1976 er en oversikt over lanserte filmer, fødte og avdøde filmpersonligheter i 1976.
Fødsler
|| pornoskuespiller ||align=center| - ||align=center| - ||
Blodfanen
Andre «blodfaner»
Betegnelsene «blodfane» eller «blodsfane» er også brukt om andre faner, både kamptegn generelt og bestemte flagg.
«Blodfanen» i norsk historie er navn på Nordnæs Buekorps' første fane fra 1861 som det kom blod på etter Nygårdsslaget mellom Nordnæs og Nygaards bataljoner i Bergen 18. mai 1869. Også en liten gruppe av det danske nazistpartiets ungdomsorganisasjon, som kalte seg «Bloddrengene», hadde sin «blodfane», et tradisjonsrikt flagg tilgriset av blod fra kamp med kommunistiske motstandere.
Frank Ivar Hansen
Frank Ivar Hansen (født 1. juni 1956) er norsk forfatter og naturfotograf.
Frank Ivar Hansen har gjennom en rekke år levert bilder og artikler til bøker og tidsskrifter samt deltatt på kollektivutstillinger. Han er medlem av Biofoto - forening for norske naturfotografer og NFF - Norsk faglitterær forfatter- og oversetterforening.
Det brune hus
Det brune hus (tysk Braunes Haus) var rikshovedkvarteret til det tyske nazistpartiet Nationalsozialistische Deutsche Arbeiterpartei (NSDAP) fra 1931 til naziregimets fall våren 1945. Huset lå i Briennerstrasse 45 i München i Bayern, mellom Münchener Königsplatz og Karolinenplatz. I dag ligger Dokumentasjonssenteret over nasjonalsosialismen på stedet.
Dokumentasjonssenteret over nasjonalsosialismen i München
Det brune hus ble skadet i flyangrep i 1945 og revet i 1947. Husets fundament ble imidlertid stående i 60 år, og 6. desember 2005 ble det vedtatt å bygge et dokumentasjonssenter om nasjonalsosialismen på tomten. Grunnsteinnedleggelsen skjedde i 2008. Det var problemer med finansieringen, men i juni 2009 ble byen München, delstaten Bayern og den føderale regjeringen enige om en finansieringavtale. Dokumentasjonssenteret sto ferdig og ble åpnet 30. april 2015.
Keltere
Keltere er et moderne begrep for å beskrive de stammer i Europa som snakket et keltisk språk. Begrepet blir benyttet i utvidet betydning for å beskrive dagens etterkommere av disse folkene, særlig av de som deltar i keltisk kultur.
13. serierunde i Tippeligaen 2008
13. serierunde i Tippeligaen 2008 startet onsdag 9. juli klokken 19:00 med HamKam mot Rosenborg. Runden fortsatte lørdag 12. juli klokken 19:00 med Aalesund mot Tromsø. Runden fortsatte med fire kamper søndag 13. juli, tre kamper klokken 18:00 og én kamp 20:00. Runden avsluttet mandag 14. april klokken 19:00 med Lyn mot Brann.
Keltere
De historiske keltere var en ulik gruppe av stammesamfunn i jernalderens Europa. Før-keltisk kultur ble dannet i tidlig jernalder (1200 f.Kr. – 400 e.Kr.) i det sentrale Europa (Hallstatt-perioden, navngitt etter et arkeologisk sted i dagens Østerrike). I senere jernalder (La Tène-perioden) hadde kelterne, eller den keltiske kultur, strukket seg over et omfattende landområde: så langt vest som Irland og Den iberiske halvøy, så langt øst som Galatia (det sentrale Anatolia i dagens Tyrkia), og så langt nord som Skottland.
Den tidligste direkte bevitnelse på et keltisk språk er inskripsjoner på lepontisk, et nå utdødd språk i Alpene, fra begynnelsen av 500-tallet f.Kr. Keltiske språk på det europeiske kontinentet er attestert kun i inskripsjoner og stedsnavn. Keltisk språk på De britiske øyer er kjent fra rundt 300-tallet e.Kr. i oghaminskripsjoner. Den litterære tradisjonen begynner med gammelirsk fra rundt 700-tallet. Sammenhengende tekster i tidlig irsk litteratur, som Táin Bó Cúailnge (Cooleys krøttertyveri), ble bevart i manuskripter på 1100-tallet.
På begynnelsen av det første årtusen e.Kr., etter Romerrikets erobringer og ekspansjon og folkevandringene av germanske folk, ble keltisk språk og kultur begrenset til De britiske øyer, og kontinentale keltiske språk døde stort sett ut i løpet av 500-tallet. «Det keltiske Europa» i dag viser til de landområder som omgir Irskesjøen, foruten også Cornwall og Bretagne på begge sider av Den engelske kanal. Galicia (Spania), og det nordlige og midtre Portugal (sammen med Galicia, deler av oldtidens Gallacea) og Asturias (i det nordlige Spania) er også klart sett på som keltiske områder, men uten et bevart keltisk språk.
Navn og terminologi
Opprinnelsen til de ulike navnene som ble benyttet siden antikken for de folk som i dag er keltere er uklare, og har også vært kontroversielle. Det latinske navnet Celtus (flertall Celti eller Celtae) synes å ha vært lånt fra gresk (gresk Κέλτης flertall Κέλται eller Κελτός flertall Κελτοί, Keltai eller Keltoi), i seg selv tatt fra et innfødt keltisk stammenavn (sammenlign med Celtici).
På gresk er den første litterære referanse til det keltiske folk som Κελτοί (Κeltoi) ved den greske historikeren Hekataios av Miletos i år 517 f.Kr.; han sier at byen Massilia (Marseille) er nær keltere og nevner også en keltisk by, Nyrex (muligens Noreia i dagens Østerrike). Den greske historikeren Herodot synes å lokalisere kelterne ved Donaus kilde og/eller i Iberia, men avsnittet er uklart.
Kjelsås Idrettslag
Kjelsås Idrettslag (stiftet 16. mars 1913) er et norsk idrettslag fra Kjelsås i Oslo. Idrettslaget har i dag tilbud innen alpint, basketball, fotball håndball, langrenn og orientering. Fotballen i klubben er skilt ut til Kjelsås Fotball.
Keltere
Navn og terminologi
Det engelske (og norske) ordet «Celt», kelter, er moderne, kjent fra 1707 i skriftene til Edward Lhuyd. Hans verker, sammen med tilsvarende fra andre fra begynnelsen av 1700-tallet, førte til økt interesse fra forskere for språkene og historien til disse tidlige bosetterne på De britiske øyer.
Kjelsås Idrettslag
Utenom fotball er langrenn en av frontidrettene til klubben. Både på herre- og kvinnesiden har klubben avlet sterke løpere. Kjelsås har vunnet 14 NM-titler i langrennsstafett for damer. Den første tittelen ble vunnet i 1985 og den seneste i 2023. Klubben hadde en ubrutt seiersrekke fra 1988 til 1994.
Historie
Kjelsås IL ble stiftet som Kjelsås Idrettsforening i 1913 av Einar E. Løvli og Aksel Fjeldstad. Maridalens Skiklub (stiftet 1897) gikk inn i foreningen i 1920, og navnet ble endret til Kjelsås Idrettslag. Etter andre verdenskrig ble klubben slått sammen med Sportsklubben Roald, som hadde vært med i Arbeidernes Idrettsforbund, og som var en fortsettelse av Solemskogen Idrettsforening.
Keltere
Navn og terminologi
«Keltisk» betegner en familie av språk, og mer generelt betyr det alt som gjelder kelterne eller er i «keltisk stil». Keltisk har også vært benyttet til å referere til flere arkeologiske kulturer, definert av et unikt sett av arkeologiske funn av gjenstander. Forbindelsen mellom språk på den ene siden og gjenstander på den andre siden, er støttet av tilstedeværelsen av inskripsjoner. (Se pekesiden for begrepet Keltisk for andre anvendelser av begrepet.)
I dag blir begrepet «keltisk» vanligvis benyttet til å beskrive språk og respektive kulturer i Irland, Skottland, Wales, Cornwall, Man, og Bretagne, også kjent som «De seks keltiske nasjoner». Disse er regioner hvor fire keltiske språk i en viss grad fortsatt er bevart som morsspråk: irsk-gælisk, skotsk-gælisk, walisisk, og bretonsk, foruten også to nyere gjenopplivede morsspråk, kornisk (et av de brytoniske språk) og mansk (et av de goideliske språk). Det har også vært gjort forsøk på vekke til live kumbrisk (et brytonisk språk i det nordvestlige England og sørvestlige Skottland). Keltisk blir tidvis også benyttet for å beskrive regioner på det kontinentale Europa som har en keltisk arv, men hvor ingen keltiske språk har overlevd; disse områdene omfatter den vestlige iberiske halvøy, det vil si Portugal og det nordlige og sentrale Spania (Galicia, Asturias, Cantabria, Castilla y León, Extremadura) og i en mindre grad også Frankrike. (Se Moderne keltere)
«Kontinentale keltere» viser til keltisk-talende folk på fastlands-Europa, mens øykeltisk (Insular Celts) viser til keltisk-talende folk på De britiske øyer og deres etterkommere. Keltere i Bretagne fikk sine språk fra utvandrede øykeltere fra det vestlige Britannia, og er således gruppert i samsvar med dette.
Opprinnelse
En del forskere mener at Urnemarkskulturen i nordlige Tyskland og Nederland kan representere en opprinnelse for kelterne som en særegen kulturell avdeling av den indoeuropeiske familie. Denne kulturen pekte seg særlig ut i sentrale Europa i løpet av den sene bronsealder, fra rundt 1200 f.Kr. og fram til 700 f.Kr. og fulgte i seg selv Únětice- og Tumuluskulturene. Perioden med Urnemarkskulturen så en dramatisk økning av befolkningen i regionen, antagelig på grunn av nyvinninger i teknologi og jordbruk. Den greske historikeren Eforos fra Kyme i Lilleasia skrev på 300-tallet f.Kr. at han mente at kelterne kom fra øyene utenfor munningen av Rhinen og var «drevet fra sine hjem av hyppigheten av kriger og sjøens brutale stigning».
Hallstattkulturen ble etterfulgt av La Tène-kulturen i sentrale Europa, og i løpet av de første stadiene av jernalderen ble den gradvis omformet til de tydelig keltiske kulturer fra tidlig historisk tid. Keltiske navn på elver er funnet i et stort antall rundt de øvre delene av Donau og Rhinen, noe som fikk mange keltiske forskere til å plassere den etniske opprinnelsen av kelterne i dette området.
Martín Almagro Gorbea har lagt fram et forslag at kelternes opprinnelse kan spores tilbake til det tredje årtusen f.Kr. ved å søke dens innledende røtter i Klokkebegerkulturen, og således tilby en bredere og videre utbredelse av keltere over hele vestlige Europa, foruten også variabilitet av de ulike keltiske folk og stammer, og eksistensen av nedarvete tradisjoner fra et oldtidsperspektiv.
I mellomtiden har forskeren og forfatteren Stephen Oppenheimer med bakgrunn i genetikk, historie, og arkeologi antydet at keltere var et middelhavsfolk som først etablerte seg i hva som i dag er sørlige Frankrike ved slutten av siste istid, en gang rundt 11 000 f.Kr. Derfra har ytterligere integrering med hva som kan ha vært før-baskiske befolkninger, disse folkene spredde seg utgående inn i Italia, Spania, De britiske øyer og Tyskland. Faktisk finnes det keltiske legender om deres opprinnelse som er nedtegnet i middelalderens Skottland og Irland som antyder en mulig begynnelse i Anatolia, og derfra til Iberia via Egypt. Men i Oppenheimers bok fra 2006, The Origins of the British (Opprinnelsen til britene), revidert i 2997, argumenterer han for at hverken angelsakserne eller kelterne hadde større innvirkning på genetikken til innbyggerne på De britiske øyer, og at britenes slekt isteden kan hovedsakelig spores tilbake til paleolittiske iberere, i dag representert av baskere. I senere tid har det blitt notert at spredningen av gener for laktoseintoleranse tilsynelatende har hatt sin opprinnelse i nærheten av Østersjøen et sted i Baltikum en gang for mellom 4 800 og 6 000 år siden. Det antyder en spredning fra Baltikum til både De britiske øyer og til Iberia senere enn de opprinnelige paleolittiske folkene spredde seg.
Lingvistisk bevis
Før-keltiske språk er vanligvis datert til tidlig europeisk jernalder. De tidligste nedtegnelsene av et keltisk språk er de lepontiske inskripsjoner i Gallia Cisalpina (latin for Gallia på denne siden av Alpene), den eldste som fortsatt går forut La Tène-perioden. Andre tidlige inskripsjoner på gallisk finnes fra tidlig La Tène-periode i inskripsjoner som er funnet i området Massilia, skrevet med gresk alfabet. Keltiberiske inskripsjoner opptrer til sammenligning sent, en gang rundt 200 f.Kr. Bevis på øykeltisk er tilgjengelig kun fra rundt 400 e.Kr. i form av primitive irske oghaminskripsjoner. Foruten epigrafiske bevis (læren om innskrifter) er en viktig informasjonskilde om tidlig keltisk toponymi (læren om stedsnavn).
Opprinnelse og utbredelse
Da de keltiske språkene tilhører de indoeuropeiske språkene, mener en del forskere at de har sin opprinnelse på steppene i det sentrale Asia. Men de første arkeologiske spor finnes i Sentral-Europa. De spredde seg derfra til et område som går fra Irland i vest til Anatolia i øst; fra Danmark og Skottland i nord til Den iberiske halvøy og Italia i sør.
Det finnes i romerske kilder god dokumentasjon for at kelterne invaderte Italia, Hellas og det vestlige Anatolia. Den før-romerske befolkningen på De britiske øyer var i stor grad keltere, utvandret dit fra Nord-Spania og Frankrike fra ca. år 500 f.Kr. og fremover. Det opprinnelige folkeslaget i Skottland het piktere. Dagens «skotter» stammer fra irske innvandrere fra Scotia, dagens Nord-Irland, som en gang rundt 400 e.Kr. invaderte det daværende Caledonia. Det er etter dem Skottland har fått navnet sitt.
Under Peloponneskrigen skaffet tyrannen Dionysos fra Syrakus keltere til å hjelpe spartanerne. Noen tiår senere, i 335 f.Kr, møtte Aleksander den store noen keltiske høvdinger i traktene ved Adriaterhavet. Han spurte hvem de fryktet mest, i håp om at de ville si det var ham. I stedet svarte de at de ikke fryktet annet enn at himmelen skulle falle ned i hodet på dem. Aleksander syntes de var «utrolig kjepphøye», men inngikk en avtale om at de skulle være hans allierte så lenge himmelen ikke falt ned i hodet på dem. Dette var trolig en vanlig keltisk ed, for den var fremdeles i bruk i det kristne Irland.
Nyere forskere mener at kelterne ikke oppnådde sin dominans gjennom invasjon, men ved migrasjon og annen kontakt. Den greske historikeren Diodorus Siculus beskriver dem på 100-tallet f.Kr som «høyreiste, og musklene veller frem under deres rene, hvite hud». De bleket håret, ifølge Siculus med sitron, mens andre nevner kalkvann som også virker som leggevann. Han beskrev at de gikk med bronsehjelmer, noen med horn, og noen gikk nakne i kamp, mens andre bar en brynje av lenker. Videre fortalte Siculus at keltiske menn bar skjegget kort, men bartene var så lange at det de drakk, nærmest ble «filtrert gjennom bartene». Selv om de holdt det rent der de spiste, syntes han de «glefset» i seg maten, for det meste kjøtt med litt brød til, og som drikke var de glade i øl lagd av hvete og honning, alternativt uhorvelige mengder vin. En av de få gangene kelterne nevnes hos Platon, er i en liste over seks folkeslag som er altfor glade i å drikke. Men Siculus baserte det han skrev om kelterne, på opplysninger fra stoikeren Poseidonius, som skrev om dem hundre år tidligere. Også den greske historikeren Strabon baserte seg på Poseidonius når han skrev: «Hele rasen er gale etter krig.» Den romerske historikeren Ammianus Marcellinus (ca. 330-395) skrev om kelterne: «De er fryktinngytende med sitt strenge blikk, svært trettekjære, og stolte og uforskammede.»
Romere og keltere
Første gang en romersk hær møtte en keltisk, støtte de sammen ved elven Allia ca. 20 mil nord for Roma 18. juli 390 f.Kr. Kelterne kom fra Gallia, og virket så skremmende på romerne med sine svære skikkelser og blekede hår at romerne bare snudde og ble hogd ned bakfra «da de flyktet som en forvirret og oppjaget flokk», ifølge historikeren Titus Livius. Gallerne var så forbløffet over denne uventet lette seieren at de trodde det måtte dreie seg om en listig manøver for å få dem i et bakhold. Med stor varsomhet tok de seg sørover til Roma. Her fant de byportene åpne, og var nå overbevist om at de ble forsøkt lokket i en felle. Forsiktig undersøkte de den tomme byen, uten å finne annet tegn til liv enn ni gamle patrisiere som satt ubevegelige i sitt stiveste puss for å møte sin skjebne. De var blitt nektet å søke tilflukt på den overfylte Capitol-høyden, siden de var så gamle at de skulle dø snart likevel. En av gallerne strøk prøvende over skjegget til den ene gamlingen, Marcus Papirius, for å finne ut om han var levende, og fikk seg en smekk med gamlingens elfenbensstokk som bekreftelse på det. Rystet grep gallerne til våpen og drepte de gamle. Nå stod Capitol for tur.
Først prøvde gallerne å storme høyden fra dalsenkningen Forum. Dette viste seg umulig. Så ble et nattlig snikangrep forsøkt, men mislyktes fordi de hellige gjessene i Junos tempel våknet og varslet romerne. Gallerne forsøkte seg nå med en beleiring, men ble så hardt angrepet av malaria at de på slutten ikke maktet å begrave alle sine døde. Etter syv måneder så de ingen annen råd enn å forlange løsepenger og forsvinne. Et halvt tonn gull satte kommandanten Brennus som krav for å gi opp beleiringen. Romerne betalte, men beskyldte ham for å jukse med vektene. Rystet slengte Brennus sitt sverd på vekten og ropte: «Væ victis!» (= Ve de overvundne!) - men han tok sin hær og gullet og dro sin vei.
Julius Cæsar var guvernør over Gallia Cisalpina da han gikk til kamp mot de keltiske helvetierne. Etter å ha seiret over dem, rykket han inn i Gallia. I 55 f.Kr fortsatte han like godt over Den engelske kanal for å beseire de britiske kelterne. Kanskje dette også var en straffeekspedisjon med tanke på den støtten gallerne hadde fått fra britene. Han tok noen gisler, trakk seg tilbake og kalte dette en seier. I 52 f.Kr gjorde gallerne igjen opprør under ledelse av Vercingetorix, oppmuntret av at Cæsar hadde måttet gi opp å beseire britene. Vercingetorix kom fra Arvernia (den sentrale del av våre dagers Frankrike), og Cæsar beskrev ham som ung, energisk og flink til å holde disiplin. Cæsar måtte gi opp å innta festningen Gergovia i Arvernia, og opplevde nå at også nabofolket aeduierne, som ellers hadde holdt seg inne med romerne, allierte seg med sine egne og avskar romerne fra innkommende forsterkninger. Vercingetorix begikk nå den feil å forskanse seg på en høyde ved Alesia. Cæsar omringet høyden med sine ca. 50 000 mann, mens keltere i et antall på ca. 250 000 omringet dem igjen. Likevel innså Vercingetorix etterhvert at situasjonen var håpløs, og sa til sitt råd: «Gjør romerne tilfredse ved å drepe meg, eller overgi meg levende til dem, slik dere tror er best.» Rådet ville ikke drepe opprørslederen, men valgte å overgi seg. I seks år satt Vercingetorix som fange før han ble ført til Roma og henrettet der. Plutark anslo at en million mennesker omkom under Cæsars felttog i Gallia, mens enda en million var tatt som slaver. Siden Cæsar hadde startet felttoget på eget initiativ, rettferdiggjorde han det som best han kunne i sitt verk Gallerkrigen.
Trivia
Merk at på engelsk skrives keltere som «celts», og uttales som både ['kelts] og ['selts] hvor «c» tidvis uttales,   , selv om  før i tiden var det vanlige. Generelt uttaler man det historiske folket med k, mens eksempelvis den skotske fotballklubben Celtic FC uttales med s.
Mobilkran
Mobilkran er et kjøretøy konstruert for å håndtere last ved heising. Mobilkran avgrenses mot lastebil med kran ved at en mobilkran ikke kan transportere last selv, og mot tårnkran ved at en mobilkran i bunn er et kjøretøy som relativt enkelt lar seg rigge ned og deretter kan forflytte seg selv. Mobilkran brukes ofte om kjøretøy tyngre enn 12 000 kg.
I prinsippet består en mobilkran av en undervogn som er det kjøretøyet kranen står på, en overvogn som dreier rundt på denne og gjerne har førerposisjon, motor og annen mekanikk, og en bom som utgjør selve arbeidsredskapet.
I Norge finnes det en rekke selskaper som har spesialisert seg innen utleie av mobilkraner. Det største, Nordic Crane Group, valgte sommeren 2016 å dele seg i to, med Stangeland på den ene siden og Kynningsrud Nordic Crane på den andre. Splitten har åpnet opp for større konkurranse i bransjen.