cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Joseph-Jacques Ramée
I USA
Etter et opphold i Frankrike mellom 1810 og 1812 reiste Ramée i juli 1812 til USA, sikkert for å unngå Napoleonskrigenes herjinger og fordi handelsfolkenes florisante periode ebbet ut. Imidlertid ankom Ramée da den britisk-amerikanske krigen startet og ble derfor satt til å planlegge festningsanlegg i byen Ogdensburg. Flyttingen til USA var blant annet inspirert av et bekjentskap med en skotsk forretningsmann fra Hamburg og Antwerpen, David Parish, som i 1805 hadde slått seg ned i Philadelphia, Pennsylvania og var blitt rik i stor hast. Ramée bosatte seg også i Philadelphia og tegnet til å begynne med bruksbygninger til Parish og andre kunder samt haveanlegg med landsteder i statene New York og Maryland. Hans konkurrenseprosjekt for et George Washington-monument i Baltimore ble ikke utført.
I 1813 mottok han sin karrieres største oppgave, nybyggingen av Union College i Schenectady, New York. Her prosjekterte han det første åpne universitetscampus som var uttenkt før Thomas Jeffersons kjente University of Virginia i Charlottesville, Virginia. På et 28 hektar stort areal ble det planlagt et universitet som skulle være det tredjestørste etter Harvard og Yale. Ramée tegnet et omfattende kompleks av bygninger for lærere og elever omgitt av en landskapshave og anlegget ble, selv om det av økonomiske grunner ikke ble utført helt etter Ramées ambisjoner, et forbilde for senere campusbygging i USA.
Tilbake i Europa
Ramée forlot USA i 1816 på grunn av mangel på oppgaver. Han bosatte seg i det sydlige Belgias industriområde hvor han utførte vellønnede haveanlegg for rike familier. Fra 1823 var han tilbake i Paris. Her leverte han forslag til to plasser og til Champs-Élysées og anla haver ved Reims og Carlepont ved Noyon.
I tillegg ga han ut litografiske bilder av sine egne verk: Jardins irréguliers, maisons de campagne, de tous genres et de toutes dimensions ... (Usedvanlige haver og landsteder av alle typer og størrelser...).
Rundt 1830 vendte han tilbake til Hamburg hvor han ble i lengre tid, og gjenopptok mange gamle kontakter. I denne tiden produserte han fem haveutkast som fulgte tidens endrede smak i retning av romantikken.
Ca. 1837 reiste Ramée tilbake til Paris, hvor han dette år og i 1839 utga verk med bilder av sin produksjon. I 1839 overtok han slottet Château de Beaurains ved Noyon. Ramée døde her i 1842 og ble gravlagt på den lokale kirkegården i Beaurains.
Sør-Korea under Paralympiske vinterleker 2010
Åpningsseremonien ble avholdt i BC Place Stadium, kl. 18.00 (Vancouver tid) den 12. mars 2010.
30px|Kjelkehockey Kjelkehockey
Sør-Korea spiller i gruppe A
K = kamper spilt, V =kamper vunnet, OS = overtid seier, OT = overtid tap, T = tap, P = poeng
30px|Rullestolcurling Rullestolcurling
Lørdag 13. mars klokken 12.30 Vancouver-tid
Lørdag 13. mars klokken 18.00 Vancouver-tid
Søndag 14. mars klokken 12.30 Vancouver-tid
Mandag 15. mars klokken 12.30 Vancouver-tid
Mandag 15. mars klokken 18.00 Vancouver-tid
Tirsdag 16. mars klokken 18.00 Vancouver-tid
Onsdag 17. mars klokken 12.30 Vancouver-tid
Onsdag 17. mars klokken 18.00 Vancouver-tid
Torsdag 18. mars klokken 18.00 Vancouver-tid
Ditlev Luth
Ditlev Luth (født 10. mai 1723 i Christiania, død 17. juni 1774 i Moland) var en norsk prest som virket i Telemark og Agder. Han omtales som antikvar og forfatter av en beskrivelse over Øvre Telemark, men ingen skrifter av ham er bevart.
Liv
Han var sønn av branndirektør Johannes Luth og Margrethe Walter. Etter å ha gått ut av Christiania skole studerte han teologi, men på grunn av pengemangel måtte han i flere år være huslærer, slik at han ble forsinket i studiene. Han fikk attestas i 1750, og ble året etter utnevnt til personalkapellan i Hjartdal i Telemark. I 1766 ble han residerende kapellan i Valle i Audnedal, og i 1769 den første sognepresten i det nyopprettede prestekallet Moland i Telemark.
Hans Jacob Wille omtaler i sine skrifter om Telemark Luth som en av Norges største antikvarer, men det er ikke bevart noen spor etter en slik virksomhet. Wille nevner en beskrivelse over Øvre Telemark som Luth skulle ha skrevet rundt 1760, men denne var forsvunnet allerede ved Willes besøk i Moland i 1786.
Luth hadde en rekke fettere i Hjartdal hvor han var kapellan, de såkalte «Lars-Linds-sønnene», som er beskrivet i M. B. Landstads sagn. Ifølge tradisjonen skal han ha gitt sitt søskenbarn Ditlev Larsen absolusjon for et begått drap. Ifølge et annet sagn skal han ha gitt absolusjon til en drept fredløs mann, slik at mannens gjenferd kunne finne ro i graven.
AF1
AF1 kan blant annet sikte til:
Tallaght-martyrologien
Tallaght-martyrologien (engelsk: Martyrology of Tallaght) er en irsk martyrologi, eller liste over helgener og deres festdager, fra 700- eller 800-tallet. Den ble satt sammen av Máel Ruain og/eller Óengus ved Tallaght-klosteret nær Dublin. Den er nært beslektet med Félire Oengusso (Martyrology of Óengus the Culdee) som også er tilskrevet Óengus. men i motsetning til Félire er Tallaght-martyrolgien skrevet som prosa og ikke som dikt.
Tallaght-martyrolgien inneholder to seksjoner for hver av årets dager, en generell og en for irske helgener. Den har også en prolog og en epilog.
Emulgator
En emulgator, også kalt et tensid, er et stoff som letter dannelsen av emulsjoner og stabiliserer dem. Emulgatorer består av molekyler med en hydrofil (vannelskende) og en lipofil (fettelskende) del. Den lipofile delen vendes mot fettstoffer, mens den hydrofile delen er i kontakt med vannet rundt. En fettdråpe kan på den måten stabiliseres i vann ved å bli overtrukket av en tynn emulgatorhinne.
Emulgatorer blir brukt som hjelpestoffer, slik at to ikke blandbare stoffer, for eksempel olje i vann, kan omdannes til en emulsjon. Dessuten kan de brukes til å stabilisere kjemiske suspensjoner. Blant de kunstig fremstilte emulgatorer kan man nevne såpe, og blant de naturlige er lecitin det mest kjente. Men også mange proteiner virker som emulgatorer, for eksempel melkeproteinet kasein.
Emulgatorene har forskjellig kjemisk struktur, og de kan deles i ikke-ioniske (det vil si pH-uavhengige) og ioniske emulgatorer. De ioniske kan igjen deles i anioniske og kationiske stoffer.
Emulgatorer brukes ofte under navnet tensider som hjelpestoffer i farmasi, næringsmiddelproduksjon, oljeindustri, rengjøring, i kosmetikk og i alle sammenhenger hvor det dreier seg om å blande fettstoffer og vann.
Ingmar Bergman
Ernst Ingmar Bergman (født 14. juli 1918 i Uppsala, død 30. juli 2007 på Fårö) var en svensk teater- og filmregissør. Han regnes som en av de viktigste filmskaperne i annen halvdel av det tyvende århundre.
Biografi
Hans mor, Karin Bergman (født Åkerblom), var sykepleier og kom fra en ansett overklassefamilie, mens hans far, Erik Bergman, var vikarprest, og hadde en betydelig enklere bakgrunn. Han begynte som adjunkt og sykehusprest i 1918 og ble i 1934 sogneprest i Hedvig Eleonora sogn på Östermalm i Stockholm. Bergman var det midterste av tre barn, han hadde en fire år eldre bror og en fire år yngre søster.
Tina Dietze
Tina Dietze (født 25. januar 1988) er en tysk padler som spesialiserer seg i kajakk flatvann. Hun representerte landet sitt under Sommer-OL 2012 i London, der hun tok gull i K-2 500 meter.
Ingmar Bergman
Biografi
Flere av Bergmans verk omhandler hans egen oppvekst og det tidvis vanskelige forholdet mellom foreldrene. I mai 2011 ble det ut fra en DNA-analyse påstått at Ingmar ikke var biologisk sønn av Karin Bergman, noe som skulle sette oppvekstskildringene i nytt lys. Dette er blitt imøtegått av slektforskere liksom av nye DNA-analyser
Sisik
Sisik kan vise til en av flere arter i finkefamilien:
Ingmar Bergman
Biografi
Ingmar Bergman vokste opp i et miljø med religiøse bilder og tanker. Frem til annen verdenskrigs slutt og oppdagelsen av Holocaust var Bergman påvirket av familiens politiske innstilling, nazistsympatisør – i likhet med flere av kollegene i teatermiljøet på den tiden.
Arbeide og medarbeidere
Ingmar Bergman begynte sin teaterbane i 1937 som leder av Mäster Olofsgårdens teatervirksomhet i Gamla stan i Stockholm, men ble i 1940 regiassistent ved Operaen. Samme år ble han tilknyttet Svensk Filmindustri, først som manusforfatter, blant annet til filmen Hets (1944), som han også var regiassistent for. Snart virket han også som regissør. Fra denne tiden kom filmer som Kris og Det regnar på vår kärlek. Etter noen år som regissør i Helsingborg, Göteborg og Malmö ble Bergman stadig mer innstilt på å jobbe med film.
Bergman samlet et eget skuespillerlag som ofte medvirket i hans filmer. Noen av disse er Max von Sydow, Bibi Andersson, Harriet Andersson, Gunnar Björnstrand, Erland Josephson og Ingrid Thulin. Liv Ullmann ble med på laget sist av alle, men arbeidet lenge og nært med Bergman.
Bergman begynte allerede i 1953 å arbeide sammen med filmfotografen Sven Nykvist med filmen Gycklarnas afton, men først 1960 i filmen Jungfrukällan erstattet Nykvist helt Bergmans hovedfotograf fram til da Gunnar Fischer. Samarbeidet med Nykvist varte svært lenge, og de fikk et nært forhold. Forståelsen mellom dem var så god at de ofte trengte liten felles forberedelsestid før filminnspillingene.
Bergman foretrakk intuisjonen framfor intellektet i sitt regiarbeide og var aldri aggressiv i sin håndtering av skuespillerne. Han skal ha sagt at han tok et stort ansvar som regissør og måtte støtte sine skuespillere. Han beholdt likevel en distanse og kritikk til sitt arbeide under prosessen, og sa at man må holde seg nøytral og profesjonell når man bedømmer en dags filming.
Bergman hadde aldri problemer med finansieringen av sine filmer; han sa at han verken brydde seg om popularitet eller store filmbudsjetter. Hans filmer klarte seg ofte på små budsjetter. Bergman brukte egne filmmanuskripter for de fleste av filmene han regisserte; ofte tok det måneder eller år fra idé til han begynte å skrive. Noen av hans tidigere filmer var basert på teaterstykker eller andre tekster, fordi det var enklest å gjøre det slik. I løpet av sin karriere lot han manuskriptene bli stadig friere; fra til å begynne med å ha vært konstruert ned til minste detalj lot Bergman ofte skuespillerne improvisere dialogen i sine senere filmer.
Persona er blant Bergmans mest kjente filmer, og kjennetegnes av at den er både eksistensiell og avantgardistisk. Den og Viskningar och rop anså Bergman selv for å være sine beste filmer, da de til det ytterste tøyer filmkunstens grenser. Viskningar och rop er for øvrig unik i sin kromatistiske komposisjon; farge og musikk samspiller her uovertruffent.
Nära livet regnes som Bergmans beste film. Handlingen foregår på en fødeavdeling på et stort sykehus. Selv uttalte han: «Jag mådde illa och tvangs relatera till egna erfarenheter som evigt handfallen, evigt eskaperande pappa.» Da Nära livet gikk på kino i Bergen i 1958, var ble det ikke kjørte en eneste visning uten at en eller flere av publikum besvimte. Da åtte personer svimte av på én og samme visning, ble filmen tatt av plakaten, på tross av gode anmeldelser.
Parallelt med filmarbeidet jobbet Bergman også innen teateret. I noen år på 1960-tallet var han også sjef for Kungliga Dramatiska Teatern i Stockholm. Det var for øvrig der han under en teaterøvelse i 1976 ble pågrepet av politiet, mistenkt for skattesvindel. Hendelsen vakte en enorm oppmerksomhet, også internasjonalt. Bergman ble frifunnet i domstolen, men valgte frivillig å setta seg selv i eksil i München i Tyskland, der han bodde frem til 1982, da han sammen med kona Ingrid vendte tilbake til Sverige etter seks år. I daværende Vest-Tyskland laget han filmer som Ormens ägg (1977), det lovpriste kammerspillet Höstsonaten (1978) og Ur marionetternas liv (1980).
I München arbeidet Bergman på Residenztheater, blant annet med en oppsetning av Strindbergs Drömspel.
Ekteskap og barn
Ingmar Bergman var gift fem ganger.
Forhold
Foruten forholdet til Liv Ullmann, hadde Bergman forhold over lengre tid med skuespillerne Harriet Andersson (1952–55) og Bibi Andersson (1955–59). Han falt endelig til ro med sin tidligere elsker Ingrid von Rosen og giftet seg i 1971. Hun døde av magekreft i 1995.
Den indiske regissøren Dheeraj Akolkar laget dokumentarfilmen Liv & Ingmar om Liv Ullmann og Ingmar Bergmans femårige forhold.
Død
Bergman døde i hjemmet sitt på Fårö, 30. juli 2007, 89 år gammel. Han døde samme dag som den italienske filmskaperen Michelangelo Antonioni, som sammen med Bergman regnes som en av Europas største filmskapere noensinne.
Karriere
Bergman studerte på Stockholms högskola 1937-40 og interesserte seg for teater, senere film. Bergmans filmer handler oftest om eksistensielle spørsmål, dødelighet og tro.
Bergman skrev som regel manuskriptene selv. I perioden 1960–84 var Sven Nykvist hans faste sjeffotograf.
Valter Gabrielsen
Valter Gabrielsen (1921–1999) var en norsk fiskeskipper, fiskarlags-sekretær og politiker (Ap) som var stortingsrepresentant for Finnmark i fire perioder fra 1965 til 1981. Den siste stortingsperioden var han formann i Sjøfarts- og fiskerikomitéen, samtidig som han ledet Aps fiskeriutvalg 1974–79.
Leisure Suit Larry 6: Shape Up or Slip Out!
Leisure Suit Larry 6: Shape Up or Slip Out! er et eventyrspill, som ble utviklet og utgitt av Sierra On-Line (nå kjent som Sierra Entertainment) i 1993. Det er det femte spillet i Leisure Suit Larry-serien, som ble skapt av Al Lowe.
Valter Gabrielsen
Gabrielsen arbeidet som fiskeskipper fram til han i 1951 ble fylkessekretær i Finnmark for Norges Fiskarlag. Han bodde ulike steder i Finnmark, og satt i Vardø formannskap 1947-1951 og i Nordkapp formannskap 1955–1965.
Leisure Suit Larry 6: Shape Up or Slip Out!
Larry 6 gikk tilbake til å straffe spilleren når man gjorde en feil. Dødsfallene ble dog gjort humoristiske og man kunne klikke en prøv igjen-knapp som reverserte feilen man gjorde. På et sted i spillet kunne man risikere å sitte fast, og man måtte laste inn et tidligere lagret spill for å fortsette. Det var også det første spillet som ble utgitt året etter på CD-ROM i høyere oppløsning og med stemmer.
Valter Gabrielsen
Gabrielsen hadde fiskerifaglig utdannelse med kystskippereksamen 1939 og skipperlinjen ved Statens fiskarfagskole 1944-1945.
Leisure Suit Larry 6: Shape Up or Slip Out!
Historien
På begynnelsen av Larry 6 er Larry alene igjen og man får ikke vite hva som skjedde med Patti. Han vinner en reise til et luksuriøst feriested kalt La Costa Lotta, hvor han får det verste rommet og den dårligse servicen av alle. I dette spillet skal Larry ganske enkelt møte og ha sex med åtte kvinner. Hver gang går noe galt, men Larry ender alltid opp med et objekt han kan gi til Shamara Payne, en new age-entusiast. Spillet avsluttes med at Larry har sex med Shamara.
Syreskade
Sur mat og drikke
Syreskader kan oppstå grunnet inntak av sure drikker og mat, som for eksempel brus og frukt. Tannleger anbefaler å innta sure drikker med sugerør for å forebygge syreskader ved at drikken i mindre grad kommer i kontakt med tennene. Eksempler på sure drikker som kan skade tennene er sukret og sukkerfri brus, juice, smoothie, iste, energi- og sportsdrikk, og vann med kullsyre. Drikke som er mindre skadelige for emaljen på tennene er vann, melk og te uten tilsetning. En studie ved Temple University i Philadelphia har konkludert med at man kan minske syreskader på tennene ved å ha sugerøret langt bak i munnen. Noen tannleger anbefaler også å skylle munnen med vann etter inntak av sur drikke og frukt. Det anbefales ikke å pusse tennene rett etter at man har spist eller drukket, ettersom syren da har gjort emaljen myk. Emaljen vil dermed slites mye mer av pussingen. En bør derfor vente en stund med å pusse tennene etter et måltid slik at pH-verdien får komme opp igjen til normale verdier og emaljen hardner til igjen.
Leisure Suit Larry 5: Passionate Patti Does a Little Undercover Work
Leisure Suit Larry 5: Passionate Patti Does a Little Undercover Work er et eventyrspill, som ble utviklet og utgitt av Sierra On-Line (nå kjent som Sierra Entertainment) i 1991. Det er det fjerde spillet i Leisure Suit Larry-serien, som ble skapt av Al Lowe.
Dette er det første spillet i serien som bruker et ikondrevet brukergrensesnitt og som har VGA-grafikk. I motsetning til forgjengerne kan Larry heller ikke dø i dette spillet og man kan ikke komme til et punkt hvor man ikke kan vinne spillet. Spilleren kontrollerer både Larry og Patti, slik som i Larry 3, men denne gangen alternativt. Når en karakter gjør ferdig en del vil spillet hopper over til den andre karakteren.
Handling
Al Lowe bestemte seg for å hoppe over Larry 4 og la noen deler av historien mellom spillene være ufortalt. Slik kunne han lage et nytt eventyr som ikke var en direkte fortsettelse av Larry 3. I spillet har Julius Biggs stjålet diskettene for Larry 4 og Larry, som er en spillfigur, lider derfor av hukommelsestap.
Larry jobber nå for PornProdCorp og han blir sendt til forskjellige steder i USA for å finne tre sexie jenter som kan være med på et TV-show. I mellomtiden har Patti blitt hyrt av FBI for å finne fellende bevis mot to plateselskap. I løpet av spillet får man se man sekvenser hvor Biggs jobber for å eliminere de andre pornoprodusentene. De donerer penger til CANE (Conservaties Against Nearly Everything), som jobber for å få enda strengere regler for hva man kan vise på TV.
På slutten av spillet møtes Larry og Patti igjen og Larry får tilbake hukommelsen sin.
Patrick Geering
Han representerte Sveits under Vinter-OL 2018 i Pyeongchang, hvor han ble utslått i gruppespillet med det sveitsiske landslaget.
Ferdinand von Lüninck
Ferdinand Joseph Meinolph Anton Maria friherre von Lüninck (født 3. august 1888 i Ostwig, død 14. november 1944 i Berlin) var en tysk godseier, offiser og politiker som var delaktig i kuppforsøket mot Hitler.
I 1944 var han delaktig i planene til det mislykkede 20. juli-attentatet. Som følger av dette ble han arrestert, dømt til døden og henrettet.
Hammerbrücke
Hammerbrücke er en landsby i Vogtlandkreis i Fristaten Sachsen, Tyskland. Frem til 1. oktober 2009 var den også en selvstendig kommune, som ble slått sammen med Tannenbergsthal og Morgenröthe-Rautenkranz til den nye kommunen Muldenhammer.
Mälaren
Mälaren er den tredje største innsjøen i Sverige, etter innsjøene Vänern og Vättern. Mälaren ligger i landskapene Västmanland, Uppland og Södermanland, og har sitt utløp i Østersjøen. Mälaren har, med sine øyer og strandområder, blitt klassifisert som et område av nasjonal interesse.
Navnet Mälaren kommer fra det fornsvenske ordet mælir, som betyr «grov grus». De tidligste skriftlige formen av navnet er fra 1320-årene. Tidlige navn var Lögaren, som betyr «den som vanner».
Innsjøens overflateareal er på 1140 km², noe som er bare en femtedel av Vänerns, men til tross for dette har begge innsjøene omtrent like lange strandlinjer. Fra øst til vest strekker Mälaren seg omtrent 120 kilometer, og den er beregnet å inneholde 14,3 millioner kubikkmeter vann. Mälaren er vannforsyning for 1,3 millioner mennesker, blant annet tar Stockholm Vatten og Norrvatten sitt råvann fra innsjøen. Det skjer via tre vannverk; Norsborgs vattenverk, Lovö vattenverk og Görvälns vattenverk. For å verne om vannforsyningen, ble Östra Mälaren beskyttet som vernet område fra 2008.
Mälarens opprinnelse
Weichselistiden, som omfattet nesten hele Skandinavia og store deler av Nord-Tyskland så langt sør som til Berlin, varte i om lag 100 000 år, og isens tykkelse fra denne perioden er oppgitt til opp til tre kilometers tykkelse. På grunn av klimaendringer begynte ismassene å smelte for om lag 20 000 år siden, og Østersjøens forgjenger Ancylussjøen (også kalt Baltiske issjøen) ble dannet. Denne innsjøen var et oppdemmet ferskvann, som ifølge tidligere oppfatninger ble tømt for omkring 10 000 år siden gjennom Mellom-Sverige via Mälardalen og Vänern gjennom en passasje som ble kalt «Svea älv». For tiden er den dominerende teorien at tømmingen av issjøen foregikk i flere steg over en lengre periode, og at utløpet mot vest gikk via dagens Göta älv. I den siste fasen av dannelsen av Østersjøen, ble Limneahavet dannet for ca. 4000 år siden. Mälaren er som Vänern en rest av tidligere forbindelser mellom dagens Østersjøen og Nordsjøen.
I steinalderen var Mälaren fortsatt en dyp vik av Østersjøen. Omkring 1000-tallet ble Mälaren gradvis separert fra Østersjøen gjennom en Postglasial landheving. Da vikingtiden endte, lå vannstanden ca. fem meter over dagens nivå. Mälaren ligger i dag gjennomsnittlig ca. 0,7 meter over havet. Innsjøens overflate har steget 0,4 meter sammenlignet med havoverflaten gjennom 1900-tallet på grunn av landhevingen. Ved Mälarens nordlige del skjer det fortsatt en langsom landheving, og landhevingen er større der enn ved innsjøens utløp. Mälaren er for tiden regulert med sluser ved Riksbron for å forhindre at brakkvann strømmer inn i Mälaren ved høyvann i Saltsjön. Slusene blir kun lukket ved de tilfeller hvor havoverflaten er høyere enn Mälarens overflatenivå.
Geografi
Mälaren består av viker, sund og skjærgårder. Innsjøen har også mange øyer, hvor de største er Selaön og Färingsö (også kalt Svartsjölandet). Antall holmer og skjær med areal inntil ett hektar, er ca. 7800 stykker. Av disse er ca. 6500 mindre enn 100 m². Innsjøens gjennomsnittsdybde er beregnet til å være ca. ti meter, og den største oppmålte dybden, Lambarfjärden utenfor Hässelby, er drøyt 70 meter. Innsjøens form har opprinnelse i forkastninger, åser og daler.
De naturlige av Mälarens utløp er Norrström og Söderström, nord og sør for Stadsholmen i Stockholm. Tapping i Söderström foregår for tiden ved Slussen under Karl Johans torg, men det meste av vannet går via Norrström. Ved høyvann foretas også tapping gjennom Södertälje kanal og Hammarbyslussen. Uttaket er i dag for lite, og oversvømmelser kan forekomme, noe som blant annet truer undergrunnsbanen i Stockholm. Det er planlagt ombygginger blant annet ved Slussen i Stockholm og av Södertälje kanal med tanke på å øke avlastingskapasiteten.
Mälaren drenerer et 22 650 km² stort område. Større tilførselselver innbefatter (regnet mot klokken fra Stockholm) Fyrisån, Örsundaån, Sagån, Svartån, Kolbäcksån, Köpingsån, Hedströmmen, Arbogaån, Eskilstunaån, og Råckstaån. Mälaren har størst vanntilførsel og høyeste vannstand om våren, i forbindelse med snøsmeltingen. På sommeren er ofte vanntilførselen mindre enn fordamping fra overflaten.
Historisk kartografering
Allerede fra 1650-tallet ble det utført ekspedisjoner rundt Mälaren med tanke på oppmåling. Innsjøen ble ansett å være viktig av strategiske og økonomiske årsaker. På den tiden manglet det fortsatt et pålitelig kart over området, og oppmåling av alle viker, øyer og holmer gjorde oppgaven komplisert og utfordrende.
I 1689 ble Gripenhielms Mälarkarta, som er et kartverk over Mälaren og omgivelser, framstilt av kartografen og Statens lantmäteriverks første direktør Carl Gripenhielm, på oppdrag av Karl XI. Det som gjør kartverket så spesielt, er at det innrammes av 96 realistiske gouachemalerier av byer, slott, herregårder og vannveier rundt Mälaren. Kartene er håndtegnet på regalpapir understøttet med tøystykker av lin (svensk lärft) og måler 3,46 x 2,14 meter. Kartverket er siden 1884 oppbevart i Kungliga biblioteket.
Gripenhielms Mälarkarta var aktuelle fram til 1739, da et nytt, nøyaktig kart over Mälaren ble ferdigstilt av Statens lantmäteriverks direktør Jacob Nordencreutz.
Bever
De senere år har det vært flere beverkolonier rundt Mälaren og på dens øyer. Man kan for eksempel på Kärsön observere trær gnagd av bevere, og også felte trær.
Fugler
De fuglearter som vanligvis hekker på Mälarens skjær, er også de som er vanligst i Østersjøen. De ti mest tallrike artene var i 2005 makrellterne, gråmåke, hettemåke, fiskemåke, stokkand, toppand, kanadagås, kvinand, sildemåke og strandsnipe. I og rundt Mälaren hekker det også fugler som er mindre vanlige, som havørn, grågås, hvitkinngås, storlom, siland og snadderand, hvorav enkelte er sterkt truet i Mälaren. Siden 1994 har det også hekket storskarv ved innsjøen. En av Mälarens mest karaketristiske arter er fiskeørn, som har et av sine sterkest befestede tilholdssteder i verden akkurat her. Det hekker fiskeørn stort sett over hele innsjøen.
Et område av nasjonal interesse
Mälaren med øyer og strandområder er i sin helhet et område som anses å være av særskilt nasjonal interesse. Utnytting av ressurser og andre miljøinngrep har kun tillatelse under enkelte forutsetninger. I sin innstilling sier Länsstyrelsen i Stockholms län blant annet:
Sjøfart og handel
Gjennom sin strategsike beliggenhet mellom Sveriges innland og Østersjøen har Mälaren alltid vært viktig for sjøfarten. I vikingtiden var det viktige bo- og handelssteder her, som Helgö og Birka. I middelalderen ble Stockholm Sveriges og Mälarens viktigste handelssted. Mot vest hadde man Kornhamn for sjøtrafikk til og fra Mälaren, og mot øst hadde man Kogghamn, som var den internasjonale havnen, hvor koggene la til i Hansaepoken. Eksporten besto hovedsakelig av kobber og jern fra Bergslagen, samt huder, pelsverk, tørket og saltet fisk og smør. Nesten ingen av varene ble produsert i selve Stockholm.
Med oppfinnelsen av dampmaskinen tok Mälaren de første stegene inn i den industrielle revolusjon. I august 1818 startet damptrafikken på Drottningholm. I 1821 fikk Stockholm ordinær rutetrafikk til flere steder rundt Mälaren, og i 1828 ble det åpnet en dampbåtshavn i Riddarholmen, som lenge var Sveriges største. I tillegg til passasjertrafikk var innførsel av landbruksprodukter en viktig del av virksomheten.
Fram til 1820-tallet og anleggingen av Södertälje kanal var Slussen i Stockholm eneste forbindelse mellom Mälaren og Østersjøen. Hovedmengden av sjøtrafikk går fortsatt via Södertälje kanal, men Hammarbyleden, som ble åpnet 1930 for å avlaste Slussen, er et viktig knutepunkt mellom Mälaren og Østersjøen. I mellomkrigstiden ble sjøtrafikken tilknyttet Mälaren rammet av krise i forbindelse med biltrafikkens gjennombrudd. Andre verdenskrig innebar en siste blomstringstid for sjøtrafikken her. I de senere tiår har imidlertid den gamle passasjer- og godstrafikken blitt erstattet av turisttrafikk. Allerede i 1903 begynte dampskipet S/S Mariefred å gå uavbrutt i rute mellom Stockholm og Mariefred. Ruten Stockholms stadshus - Drottningholm slott trafikkeres av S/S Drottningholm sammen med søsterfartøyet M/S Angantyr. Foruten i Stockholm er det havner i blant annet Västerås og Köping.
Delbassenger
Mälaren deles vanligvis inn i delbassenger, og disse er fra vest til øst: Galten, Blacken, Långtarmen, Freden, Västeråsfjärden, Granfjärden, Oknöfjärden, Gripsholmsfjärden, Prästfjärden, Björkfjärden, Ekoln, Gorran & Skarven samt Östra Mälaren.
Utvalgte øyer
Adelsö, Björkö, Arnö, Ekerö, Färingsö (også kjent som «Svartsjölandet»), Helgö, Kungsholmen, Kärsön, Essingeöarna, Lindholmen, Lovön, Ridön (Södermanland), Ridön (Västmanland) og Rotholmen.
Poupée de cire, poupée de son
«Poupée de cire, poupée de son» (norsk oversettelse: voksdukke, filledukke) er en franskspråklig popsang som vant Eurovision Song Contest 1965 for Luxembourg. Den ble fremført av den franske sangeren France Gall, og er skrevet av Serge Gainsbourg. Det var den første sangen som vant Eurovision Song Contest uten å være en ballade. «Poupée de cire, poupée de son» ble en stor kommersiell suksess etter seieren, og den toppet VG-lista i Norge som den første Eurovision-vinneren til da. Sangen ble også nominert som en av de 14 beste sangene i Eurovision Song Contest gjennom tidene i jubileumsprogrammet Congratulations: 50 Years of the Eurovision Song Contest, avholdt i oktober 2005.
Teksten
Mange av Gainsbourgs sangtekster har doble betydninger og ordspill, det samme gjelder «Poupée de cire, poupée de son». Tittelen kan oversettes som «voksdukke, filledukke» eller som «voksdukke, klidukke» (en klidukke er en slapp dukke, utstoppet med kli eller sagflis). Tittelen kan også oversettes som «voksdukke, dukke med lyd» – underforstått at Gall er en «syngende dukke», kontrollert av Gainsbourg.
Gainsbourg-biografen Sylvie Simmons skrev at sangen handler om «ironiene og uoverensstemmelsene i fjortis-popen». Hun la også til at «sangene som unge mennesker vender seg til for å forstå hva livet og kjærligheten er, gjerne blir sunget av folk som selv er for unge og uerfarne til å være til særlig hjelp».
Sangens jeg-person er en ung artist som sammenligner seg med en voksdukke (poupée de cire), en klidukke (poupée de son) og en motedukke (poupée de salon). Hun synger at sangene hennes er som speilbilder der alle kan se henne. Hun er overalt, alltid, og hun spør seg selv: «Hva godt gjør det å synge om kjærligheten på denne måten, når jeg selv ikke vet noe om gutter?»
Hun omtaler også lytterne sine som filledukker (poupées de chiffon) som ler, danser til musikken og lar seg forføre av en hvilken som helst grunn, eller av ingen grunn i det hele tatt. De siste to versene refererer trolig til Gall selv. Her synger hun at hun ikke er noe annet enn en voksdukke, en klidukke, under strålene fra sitt blonde hår. Men én dag vil hun faktisk kunne leve som i sine sanger – og ikke frykte uten å frykte varmen til guttene.
Selvreferanser, ordspill og tvetydigheter
Selvreferanser, ordspill og tvetydigheter er fremtredende elementer i Gainsbourgs tekster. Disse faktorene gjør det vanskelig for ikke-franskspråklige til å forstå tekstens nyanser, og enda mer vanskelig å oversette teksten.
Som 17-åring var nok France Gall selv for ung til å forstå dobbeltbetydningen i teksten. I ettertid har hun sagt at hun følte seg brukt av Gainsbourg i 1960-årene. Dette toppet seg med sangen «Les sucettes», som tilsynelatende handlet om kjærlighet på pinne – men som også kunne tolkes som referanser til oralsex.
De flertydige referansene og ordspillene gjorde at Gainsbourgs låtskriverproduksjon i denne perioden ble ansett som banebrytende og dristig. Samtidig følte Gall etter hvert et dypt ubehag over tekstene; at hun med overlegg ble manipulert og utnyttet av voksne rundt seg. France Gall har siden tatt avstand fra sangen, og hun omtalte deltakelsen i Eurovision Song Contest som et mareritt. Hun har heller ikke ønsket å diskutere sangen offentlig, og hun har omtalt Serge Gainsbourg som «en gris».
Engelske versjoner av sangen oversetter ofte tittelen som «Wax Doll, Singing Doll», «The Lonely Singing Doll», oversettelser som ikke er bokstavelig korrekte, men som fanger opp noe av den doble betydningen, som er underforstått i originalversjonen.
Tvetydigheter og ordspill
Voir la vie en rose bonbon
«Voir la vie en ros» betyr «å se livet gjennom rosafargede briller», mens «rose bonbon» betyr «godterirosa» eller «vivid pink». Hele uttrykket slik det forekommer i teksten («Je vois la vie en rose bonbon»), kan oversettes til noe slikt som «Jeg ser livet gjennom klare rosafargede briller».
Briser en mille éclats de voix
I likhet med «Voir la vie en rose bonbon» er «Briser en mille éclats de voix» en kombinasjon av to ulike uttrykk, satt sammen for å bety noe mer enn hvert enkelt alene. «Briser en mille éclats» betyr «å smadre i tusen biter». «Éclats de voix» betyr «rop» eller «skrik». Dermed kan «Brisée en mille éclats de voix» oversettes som «Knust i tusen stemmestykker» eller «Smadret i tusen brukne stemmestykker».
Pour un oui, pour un nom «Celles qui dansent sur mes chansons … Elles se laissent séduire pour un oui, pour un nom» oversettes bokstavelig som «De som danser til mine sanger … de gir etter for et ja, for et navn».
Uttrykket «Se laissent séduire pour un oui, pour un nom» tilsvarer det franske uttrykket «Se laisser séduire pour un oui, pour un non», som bokstavelig talt betyr «å la seg bli forført for et ja, for et nei». Dette kan mer folkelig også oversettes som «å gi etter for den minste fristelse» eller «å la seg bli forført av en hvilken som helst grunn». Som forfatteren Alex Chabot skriver: «Dette er virkelig en meget subtil og intelligent lek med ord».
Eurovision Song Contest
Franskmennene bebreidet i ettertid Gall og Gainsbourg for å ha representert og vunnet for Luxembourg, i stedet for hjemlandet Frankrike. Dette var Luxembourgs andre seier i konkurransen.
Storbritannia kom på en andreplass i finalen, men vant konkurransen to år senere med en annen sang med dukketema: «Puppet on a String», fremført av Sandie Shaw.
På andre språk
Versjoner av «Poupée de cire, poupée de son» på andre språk:
Svensk versjon
Bengt Sten har skrevet en svensk tekst. Den svenske tittelen er «Det kan väl inte jag rå för».
Norsk versjon
Franck Wilmark har skrevet en norsk tekst. Den har tittelen «Lille dukke».
Øvrig
I NRK-programmet Norsk attraksjon bruker programlederen Linda Eide sangen som bakgrunnsmusikk for det regelmessige programinnslaget Norgesrullen. I dette innslaget ruller hun ned på ulike overflater i Norge.
Silvia Rupil
Silvia Rupil (født 15. mai 1986) er en italiensk tidligere langrennsløper. Hun har deltok i verdenscuper fra 2006 til 2013 og konkurrerte i Tour de Ski 2009/10 og under Vinter-OL 2010. Hennes beste verdenscupplassering er en sjetteplass under et løp i Canmore i 2010. I hennes olympiske debut i Vancouver kom hun på 14.-plass i 10 kilometer fristil og på 4.-plass sammen med sitt lag i stafett (4 x 5 km).
Hennes far Giampaolo Rupil var OL-deltager i 1980 i langrenn.
Olha Saladukha
Olha Valerijivna Saladukha (ukrainsk: Ольга Валеріївна Саладуха), født 4. juni 1983 i Donetsk) er en ukrainsk trestegutøver. Hun har deltatt i VM både for ungdom, junior og senior, og har EM-gull i tresteg.
Karriere
Allerede som junior hadde hun gode resultater, og ble nummer fem i Junior-VM 2002. Hennes første internasjonale medalje vant hun på Sommer-Universiaden 2005 i Izmir, der hun hoppet 13,96 meter, som ga andreplass bak kinesiske Wang Hing, og to år senere vant hun på Universiaden i Bangkok med 14,79 m.
Under EM i Göteborg i 2006 fikk hun fjerdeplass med 14,38 meter, og var 0,64 meter bak bronsevinneren Anna Pjatych. De neste årene fikk hun bl.e. syvendeplass under VM 2007 i Osaka, sjetteplass i VM innendørs i Valencia i 2008, og en niendeplass i Sommer-OL 2008 i Beijing. I 2008 forsvarte hun også sin ukrainske mesterskapstittel i tresteg med 14,84 meter, som var ny personlige rekord.
Saladukha var ikke aktiv i 2009, men konkurrerte igjen i 2010. Under EM i Barcelona vant hun gull med 14,81 meter, 0,25 m foran den italienske Simona La Mantia.
Fylkesvei 2118
Fylkesvei 2118 går mellom Heradsbygd og Jømna i Elverum.
Frem til 2019 hadde veien betegnelsen fylkesvei 530 (Hedmark).
Parc de l’Espanya Industrial
Parc de l'Espanya Industrial er en park mellom bydelene Sants og Hostafrancs i distriktet Sants-Montjuïc i den katalanske byen Barcelona. Den ligger rett ved jernbanestasjonen Barcelona Sants.
Parken ble konstruert i 1985 av arkitektene Peña Ganchegui og Ruiz. Navnet stammer fra tekstilfabrikken Espanya Industrial som lå på stedet fram til 1985.
Vincent Praplan
Vincent Praplan (født 10. juni 1994) er en sveitsisk ishockeyspiller.
Han representerte Sveits under Vinter-OL 2018 i Pyeongchang, hvor han ble utslått i gruppespillet med det sveitsiske landslaget.
Seminemacheilus lendlii
Seminemacheilus lendlii er en fiskeart.
Denne smerlingen var tidligere vanlig mange steder i sentrale Anatolia, men finnes nå bare i nedslagsfeltene til Tuzsjøen, Suğlasjøen og Beyşehirsjøen. Arten lever i stillestående ferskvann med mye vegetasjon.
Indigo Aviation
Indigo Aviation var et lite flyselskap i Tanzania. Indigo Aviation ble startet i juni 2009 med en enkel Douglas DC-3 Dakota med en daglig flyvning fra Pemba via Zanzibar til Dar-es-Salaam. Senere på året 2009 fikk selskapet ytterligere en Dakota. I januar 2010 ble Pemba tatt av destinasjonskartet og rutenettet utvidet med flyvninger to ganger i uken til Iringa, Mbeya, Lindi og Mtwara.
Selskapet hadde store driftsproblemer og måtte sommeren 2010 innstille alle flyvninger.
Jelena av Serbia
Jelena av Serbia (født 4. november 1884, Rijeka, død 16. oktober 1962 Nice) også kjent som Jelena Petrovna og Elena Petrovna var Zorka og Petars førstefødte.
Reginald Hill
Reginald Hill (født 3. april 1936, død 12. januar 2012 ) var en britisk forfatter.
Etter å ha studert engelsk ved University of Oxford arbeidet Hill som lærer fram til 1980. Deretter var han forfatter på fulltid.
Hill er best kjent for sin serie kriminalromaner fra Yorkshire, med politimennene Andrew Dalziel og Peter Pascoe i hovedrollene. ITV laget i 1993 en TV-serie over en av romanene i serien (A Pinch of Snuff, 1978). Fra 1996 har BBC produsert den suksessfulle serien Dalziel and Pascoe. En raritet er kortromanen One Small Step fra (1990), der Dalziel og Pascoe i år 2010 etterforsker et mord på månen.
Han har også skrevet en serie kriminalromaner fra Luton, med den sympatiske vestindiske privatdetektiven Joe Sixsmith i hovedrollen.
For sitt forfatterskap har Hill blitt belønnet med flere internasjonale priser. Romanen Bones and Silence vant i 1990 The Gold Dagger, Crime Writers Associations pris for årets beste krimroman. Samme bok ble i 2005 som én av syv nominert til The Dagger of Daggers, CWAs jubileumspris for beste kriminalroman utgitt de siste 50 år.
Hill benyttet pseudonymene Patrick Ruell (flere thrillere), Dick Morland (to satiriske fremtidsromaner) og Charles Underhill (en røverroman fra 1700-tallet).
Bibliografi
Som «Patrick Ruell» utga han flere thrillere. Pseudonymet er avledet fra Hills hustrus fødenavn, Patricia Ruell.
Reportere uten grenser
Reportere uten grenser (på fransk Reporters sans frontières, på engelsk Reporters Without Borders (RWB) og på spansk Reporteros Sin Fronteras (RSF), på tysk Reporter ohne Grenzen (ROG)) er en internasjonal journalistorganisasjon som arbeider for pressefrihet. Den har hovedkontor i Paris og avdelinger i en rekke land.
Reginald Hill
Bibliografi
Som «Dick Morland» utga han to satiriske science fiction-romaner.
Erling Johansen
Erling Johansen (født 24. november 1919 i Fredrikstad, død 1. april 2000) var en norsk arkeolog. Johansen var rørlegger av utdannelse, og selvlært innen arkeologi. På 1950-tallet påviste han hvordan store mengder flint nådde Norges steinalderbefolkning. Flint fra strender i Danmark og Skåne frøs fast i isflak og drev nordover med disse. Ved å grave i gamle strandvoller fra Lista til Bohuslän fant han flintgropene der steinalder- og senere også bronsealderbefolkningen grov frem materiale til redskaper. Han sto også for viktige utgravninger ved Rød på Kråkerøy og Høgnipen i Rakkestad i Østfold.
Reportere uten grenser
Organisasjonen ble stiftet i 1985 av radiojournalisten Robert Ménard, Rony Brauman (som da var president i Leger uten grenser) og journalisten Jean-Claude Guillebaud for å få mer reportasjer fra land i den tredje verden (ikke bare katastrofer), samt for å få fengslede journalister frigitt og påvise brudd på presse- og ytringsfriheten.
Erling Johansen
Etter stortingsvedtak ble Johansen i 1951 utnevnt til statsstipendiat tilknyttet Universitetets Oldsaksamling. Han var medlem i Det Norske Videnskaps-Akademi, æresdoktor ved Universitetet i Bergen fra 1975, ridder av St. Olavs Orden, mottager av Fridtjof Nansens belønning for fremragende forskning i 1971, mottager av Wilsemedaljen i 1985 og bestyrer på Universitetet i Oslos arkeologiske stasjon på Isegran i over 25 år.
Johansen var far til Øystein Kock Johansen, selv dr.philos. i arkeologi.
Reportere uten grenser
Reportere uten grenser har kontorer i London, Washington D.C., New York, Bangkok og Tokyo. Organisasjonen har også et stort kontaktnett som melder fra om brudd på presse- og ytringsfrihet.
Generaldirektør fra 2012 er Christophe Deloire. Han er kjent som en av gravejournalistene (sammen med Christophe Dubois), som avslørte franske toppolitikeres sexskandaler i boken Sexus Politicus, som utkom i 2006.
Årlig utgir organisasjonen en rangering av land etter pressefrihet.
FredagsBirken
FredagsBirken er et sykkelritt i terrengsykling som fra 2008 arrangeres hvert år fra Rena til Lillehammer.
Traseèn er den samme som til det ordinære Birkebeinerrittet – 94,6 km med start i Rena sentrum og målgang utenfor Håkons Hall på Lillehammer. FredagsBirken ble etablert fordi det ordinære Birkebeinerrittet ble fulltegnet med 16500 deltagere.
Franziska Weber
Franziska Weber (født 24. mai 1989) er en tysk padler som spesialiserer seg i kajakk flatvann. Hun representerte landet sitt under Sommer-OL 2012 i London, der hun tok gull i K-2 500 meter.
Asikkalan Raikas
Asikkalan Raikas (stiftet i 1900) er en finsk orienteringsklubb som holder til i Asikkala i Finland. Klubbens draktfarger er grønn, rød og hvit.
Klubben ble stiftet i 1900 og hadde sin storhetstid på 50- og 60-tallet. De har totalt fem seire i Jukola, fire på herresiden og én på damesiden (Venla). Venla-seieren kom i 2007. Da var mangedobbel verdensmester Minna Kauppi med på laget.
Meritter
Jukola, herrer (4) : Venla (Jukola), damer (1) :
Rex Garden
Rex Garden, også kalt Rhododendronparken på grunn av den har 1000 Rododendron og andre planter, er en naturpark i Førde, nord i Sveio kommune i Hordaland. Parken er gitt som gave av Olaf Harald Furre som også er parkens opphavsmann. Parken har flere statuer av tre som er laget av kunstneren Kenneth Ravn Ottesen. Flere turister fra utlandet reiser til parken hvert år.
Fra mai og utover sommeren jobber frivillige til å holde vedlikehold i parken, i form av luking, planting av Rododendron og andre planter.
Zakariah Barie
Zakariah Barie (født 29. mai 1953) er en tidligere langdistanseløper fra Tanzania som spesialiserte seg på 10 000 meter.
André Winje Arntzen
André Winje Arntzen (født 13. mai 1972 på Lillehammer) er en norsk journalist som er nyhetsredaktør i radiokanalen P4.
Joshua Gatt
Joshua Alexander Gatt (født 29. august 1991) er en amerikansk fotballspiller som fra 30. juni 2019 er klubbløs.
André Winje Arntzen
Arntzen hadde et opphold som nyhetsredaktør i Hamar Arbeiderblad fra 2011, etter at han tidligere jobbet som nyhetssjef i radiokanalen P4.
Joshua Gatt
Han kommer fra den lille byen Plymouth i Michigan. Gatt er hovedsakelig en offensiv ving/kant, men spilte mye høyreback i 2011-sesongen.
André Winje Arntzen
Under Radiodager 2005 mottok Arntzen Prix Radio for «Årets nyhets og aktualitetsinnslag». Hans spesialfelt er kriminal- og utenriksjournalistikk, dette har også vært hans hovedområder i P4.
Joshua Gatt
Han ble hentet av Molde-trener Ole Gunnar Solskjær foran 2011-sesongen. Gatt beskrives som en utrolig rask fotballspiller og står dokumentert med en måling på 11 sekunder på 100-meter løping. Joshua Gatt har flere U20-landskamper for USA og beskrives som et av USAs største talenter. Gatt ble hentet av Solskjær fra SC Rheindorf Altach i Østerrike og har vunnet ligaen to ganger med Molde. Den 30. juli 2011 fikk han sitt første mål i Tippeligaen mot Vålerenga. Før 2016-2017 sesongen ble han solgt fra Molde Fotballklubb til Colorado Rapids.
André Winje Arntzen
Han ble varamedlem i Norsk journalistlag, Oslo, fra 2004. Han har også innehatt styreverv i P4. I november 2006 overtok Winje Arntzen rollen som programsjef i P4, etter Trygve Rønningen.
Joshua Gatt
Meritter
Molde FK
André Winje Arntzen
Tidligere journalistisk erfaring har han fra arbeid i Gudbrandsdølen Dagningen.
Jefferson County (Washington)
Jefferson County er et fylke i den amerikanske delstaten Washington. Det ligger i den nordvestlige delen av staten og det grenser mot Island County i nordøst, Kitsap County i sør, Mason County i sørøst, Grays Harbor County i sørvest, Clallam County i nord og Stillehavet i vest.
Jefferson Countys totale areal er 5 655 km² hvorav 956 km² er vann. I 2000 hadde fylket 25 953 innbyggere og administrasjonssenteret ligger i byen Port Townsend som er fylkets eneste by. Fylket ble grunnlagt i 1852 og fått sitt navn etter USAs tredje president Thomas Jefferson.
Sportskapellet på Ble
Sportskapellet på Ble ligger på Blefjell i Kongsberg kommune, Viken fylke. Kapellet hører inn under Jondalen sogn i Kongsberg prosti, Tunsberg bispedømme av Den norske kirke. Kapellet ble vigslet Palmesøndag 4. april 1971 av biskop Dagfinn Hauge
Historie
Tanken om å bygge et sportskapell for Kongsberg kom opp allerede i 1943. Det ble da nedsatt en komite som samlet inn 40 600 kr til formålet. Imidlertid ble flere forsøk på å få realisert planene skrinlagt da det oppsto forhindringer. Bl.a. ble det planlagt å bygge kapellet ved Nydammen på Knutefjell og som en fløy til Knutehytta uten at man lyktes å nå frem. I 1967 ble saken tatt opp på ny og denne gangen ble det bestemt å bygge kapellet på Blefjell. Arkitekt Roar Tollnes fikk oppdraget med å tegne kapellet. Materialene ble kjørt opp på vinteren og byggingen fant sted i 1970-71. Erling D. Wirak ledet byggearbeidet. Kapellet har en kvadratisk form og er laget i tre. Grunnsteinen ble lagt ned 16. august 1970 med flere hundre tilstede. Kapellet ble innviet 4. april 1971 av biskop Dagfinn Hauge. Medregnet dugnad, inventar og utstyr kom kapellet på om lag 250 000 kr. Kapellet har 120 sitteplasser og ligger 700 moh. Kapellet eies i dag av en stiftelse som ledes av et kapellråd bestående av medlemmer fra Kongsberg KFUK/KFUM, Kongsberg menighetsråd, Jondalen menighetsråd, Kongsberg Kristelige Studentlag og Kongsberg Normisjon.