cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Potaro
Potaro er ei elv i Guyana i Sør-Amerika. Den springer ut fra fjellet Ayanganna i Pacaraimafjella vest i landet. Elva renner om lag 225 km før den flyter sammen med Essequibo, Guyanas lengste elv. Det er ni fosser langs Potaro, blant dem det enorme Kaieteurfallet.
Elfenbenskysten under Afrikamesterskapet i friidrett 2004
Elfenbenskysten deltok under Afrikamesterskapet i friidrett 2004 (utendørs) fra 14. til 18. juli 2004 i Brazzaville i Republikken Kongo. Nasjonen tok ingen medaljer under mesterskapet.
Resultater (ufullstendig)
(Q, q – kvalifisert, NM – ikke noe gyldig resultat, SB – årsbeste, PB - personlig rekord)
Henry Dunant Museum
Henry Dunant Museum i Heiden i Appenzell Ausserrhoden, Sveits er viet Henri Dunants liv og virke. Dunant var grunnleggeren av Røde Kors og et av de fem første medlemmene i Den internasjonale Røde Kors-komiteen. Museet ligger i det sykehus der Henry Dunant tilbragte de siste år av sitt liv, helt til han døde i 1910.
Grunnleggende informasjon
Museet åpnet i 1969 og gjenåpnet i 1998 etter en grundig renovering. Det lokale Røde Kors i Appenzell står for drift og vedlikehold av museet. Dagens president for museet er Hermann Bergundthal.
Utstilling
Museet viser Henry Dunants liv og arbeid i fire avdelinger, tematisk og kronologisk oppbygd.
Avdeling 1
Avdeling 1 dekker perioden fra Dunants fødsel i 1828 til hans reise til Solferino i 1859, og inneholder temaene: «Ung i Genève», «Tidlig sosialt engasjement», «Forretninger i Nord-Afrika», og «Skrekken fra krigen ved Solferino». Avdelingen fokuserer på Dunants erfaringer fra slaget ved Solferino og ringvirkningene dette ga i hans senere liv. En kopi av den første utgaven av Dunants Minner fra Solferino med håndskrevet hilsen til den daværende presidenten av Sveits er også en del av avdelingen.
Avdeling 2
Avdeling 2 inneholder temaene: «Grunnleggelsen av Røde Kors», «Konkursen i Nord-Afrika», «Flukten gjennom hele Europa». Avdelingen tar for seg fasen i livet der han grunnla Den internasjonale Røde Kors-komiteen i 1863 sammen med Gustave Moynier, Henri Dufour, Louis Appis og Théodore Maunoir. Avdelingen dekker også de dårlige tider i Mons-Djemila, Algerie der han mislyktes med sine mølleprosjekter i 1867. Siste del av avdelingen tar for seg tiden fra 1867 der han meldte seg ut av Røde Kors-komiteeen og flyktet fra Genève til han ble gjenoppdaget i Heiden i 1892, en tid der han var glemt over store deler av Europa.
Avdeling 3
Avdeling 3 inneholder temaene: «Adresse: Heiden», «Sen oppreisning», «Nobelpris», «Død i Heiden». Denne avdelingen dekker Dunants liv fra 1887 til hans død i Heiden i 1910. Blant annet kan man se en kopi av dokumentet fra Nobels fredspris som han mottok sammen med den franske pasifisten Frédérick Passy i 1901. Man har også, ved hjelp av originale gjenstander, delvis rekonstruert rommet på sykehjemmet der Dunant tilbragte den siste delen av livet sitt. Avdelingen inneholder også flere utgaver av Minner fra Solferino fra forskjellige tider og land.
Avdeling 4
Avdeling 4 inneholder temaet: «Visjonene» og tar for seg alle ideer og prosjekter Henry Dunant beskjeftiget seg med foruten grunnleggelsen av Røde Kors. I dette ligger opprettelsen av KFUM i Genève, ideen om et verdensbibliotek, og en internasjonal rett for konflikter mellom nasjoner. Hans innsats for likestilling for kvinner; «Det grønne kors», hans forslag for en løsning i Palestina-konflikten, grunnlaget for en Internasjonal allianse for Orden og sivilisasjon og en Sveitsisk Liga for menneskerettigheter.
I et videoområde kan man se en 30 minutters film om Henry Dunant og hans liv.
Andre severdigheter i Heiden
I Heiden er det også et monument over Henry Dunant som er plassert slik at han har oversikt over Bodensjøen i bakgrunnen. Rett over monumentet ligger Kurparken der man kan finne steiner i forskjellige størrelse med uttalelser fra Henry Dunant på metallplater.
Periferifestivalen
Periferifestivalen var en musikkfestival på Glesvær i Sund kommune. Festivalen ble første gang arrangert i 2007.
Blant artistene som har opptrådt under Periferifestivalen er Morten Abel, Madrugada, Marit Larsen, Sondre Lerche og deLillos.
I 2015 ble det vedtatt å legge ned festivalen.
Cardwell (Queensland)
Cardwell er ett tettsted i Queensland i Australia. Tettstedet ligger på Cassowary Coast rundt 1497 kilometer nordvest for delstatshovedstaden Brisbane og rundt 165 kilometer nordvest for Townsville.
A Romance of the Western Hills
A Romance of the Western Hills er en amerikansk stumfilm fra 1910, regissert av D. W. Griffith.
Slimnett
Slimnett eller Labyrinthulomycetes er en gruppe av organismer som gjerne klassifiseres som tilhørende Det gule riket.
De består av celler som glir inne i et felles nettverk. De fleste snylter på alger og sjøplanter og noen kan gjøre stor skade.
Holger Behrendt
Holger Behrendt (født 29. januar 1964 i Schönebeck), tysk turner som deltok i de olympiske leker 1988 i Seoul. Behrendt ble olympisk mester i turn under Sommer-OL 1988 i Seoul. Han vant konkurransen i ringer foran sovjetiske Dmitri Bilosertsjev og Sven Tippelt fra Øst-Tyskland. Behrendt kom på tredjeplass i konkurransen i svingstang og han var med på det østtyske laget som ble nummer to i mangekamp bak Sovjetunionen.
Offentlig politikk
Offentlig politikk er den politikk som føres av den utøvende makt i et samfunn. I rikspolitikken er det et lands regjering som utøver offentlig politikk, i lokalpolitikken de ulike kommunestyrene og fylkestingene. I statsvitenskapen studerer man formålet med den offentlige politikken og virkningene av den. En studerer også prosessen frem mot offentlige vedtak. Studiet av offentlig politikk ses gjerne i sammenheng med studiet av offentlig administrasjon.
Det er den offentlige politikken som bestemmer om det for eksempel skal bygges et sykehus eller om det skal bygges en ny skole. Det er den offentlige politikken som bestemmer om et land skal gå i krig eller om det skal forbli passivt.
Det er også det siste nivået som tar seg av utenrikspolitikken.
For å få den offentlige politikken til å fungere effektivt er det opprettet forskjellige politiske partier som representerer forskjellige sett verdier og holdninger på hvert nivå. I noen land er der mange forskjellige politiske partier, i andre land er det få partier. I de land som kun har ét parti taler man om diktatur-stater, i de land det er flere partier taler man om demokratier.
Lavintensitetskrig
En lavintensitetskrig eller lavintensitetskonflikt er en konflikt der militære styrker brukes selektivt og i begrenset grad for å gjennomføre politiske organers målsettinger. Begrepet brukes om konflikter der minst en av sidene i en konflikt bruker en slik metode; den andre siden kan enten være en likeverdig motstander med en regulær militærstyrke, en geriljahær eller paramilitær gruppe, eller organisert sivilbefolkning som benytter sivil ulydighet eller andre virkemidler. Man kan også snakke om lavintensitetskrigføring i visse tilfeller hvor en geriljahær opererer på en restriktiv måte.
Blant de land som i størst grad har benyttet seg av lavintensitetskrigføring er Storbritannia. Eksempler på dette er Mau Mau-opprøret, Malayakrisen, Adenkrisen, Omankrisen, kampen mot EOKA på Kypros og konflikten i Nord-Irland. Siden andre verdenskrig har britiske styrker deltatt i mer enn femti lavintensitetskriger.
Cape Grim
Cape Grim er en sted på Tasmania i Australia. Stedet er det nordvestligste punktet på Tasmania og huser Cape Grim Baseline Air Pollution Station som måler global forurensning.
Victory Hill ved Cape Grim var i 1828 åsted for Cape Grim-massakeren der 30 aboriginer fra Pennemukeer-stammen ble drept av fire gjetere som hevn for at en annen stamme hadde jaget sauer over klippekanten seks uker før.
Dungeons & Dragons
Dungeons & Dragons (ofte forkortet D&D eller DnD) er et fantasy-rollespill. Det ble opprinnelig laget av Gary Gygax og Dave Arneson i 1974, som ønsket å leve ut fantasyverdenen de hadde lest om i bøker som Ringenes Herre av J.R.R. Tolkien.
Anna Sundström
Ettermele
Det svenske kjemiforbundets seksjon for uorganisk kjemi deler årlig ut Anna Sundström-prisen til den mest fremragende oppgaven innen uorganisk kjemi i løpet av året.
Dungeons & Dragons
Dungeons and Dragons' femte utgave (5th Edition, eller 5e) er den nyeste utgaven av spillet, og ble først utgitt i 2014.
Spillet
Dungeons & Dragons er et rollespill ofte satt i en middelalderaktig fantasyverden der både magi, folk, steder og monstre finnes i mange former.
Regelbøker og terninger
Siden Advanced Dungeons & Dragons-utgaven (AD&D, 1977) har spillergruppene trengt de tre hovedregelbøkene for å spille: Dungeon Master's Guide, som dekker det å være spillederen («dungeon master»); Player's Handbook, som dekker spillerfigurene; og Monster Manual, som dekker beist og monster. Hovedregelbøkene inneholder forskjellig informasjon basert på hvilken utgave spillerne spiller, og reflekterer ofte hovedsettingen til utgaven. For eksempel, så er hovedsettingen i 5th Edition (den femte utgaven) en verden som kalles for Forgotten Realms, og regelbøkene inneholder informasjon om hvilke raser og monstre som er kanoniske til denne settingen.
I tillegg til regelbøkene må man i de fleste utgavene ha et sett med seks eller syv terninger. I Dungeons & Dragons, som er basert på et D20-system, brukes seks ulike spesialterninger: d4, d6, d8, d10 (ofte to varianter), d12 og d20. D står for «dice» (engelsk, «terning»/«terninger»), og nummeret som følger er antall sider på terningen.
Eventyr («adventures»)
Utgiveren utgir også offisielle eventyr (referert til på engelsk som «adventures» eller «modules») som gir en organisert opplevelse som spillgruppen kan spille gjennom. De offisielle utgivelsene reflekterer ofte settingen for den relevante utgaven av spillet, men kan også skildre andre settinger (ofte med en guide til den alternative settingen).
En spilleder kan også skape egne eventyr, eller finne «homebrew»-eventyr (engelsk, «hjemmebrent», brukt om uoffisielt, spillerskapt innhold) i butikker som selger rollespillutstyr, samt på nettsteder som spesialiserer seg på spillerskapt innhold til rollespill og det offisielle D&D Beyond.
Roller i spillergruppene
D&D-spillere er delt opp i to forskjellige kategorier: Spillere, dog noe forvirrende, er brukt om de som styrer spillerfigurer; mens spilledere er den som styrer verdenen og ikke-spillerstyrte figurer, og er noen ganger nevnt som «dungeon masters» og «game masters».
Spillet er organisert slik at spillederen har laget eller lest seg opp på et ferdiglaget eventyr der rollefigurene skal gjøre et eller flere, ofte heroiske, oppdrag. Spillerne står fritt til å si hva sin rollefigur gjør i spillet, og spillederen, ved hjelp av et sett med regler eller hjelpemidler, sier om det lar seg gjøre eller ikke. Ofte er det terningkast som avgjør om en rollefigur får til det spilleren har tenkt.
Dungeons & Dragons er hva spillerne og spillederen gjør det til. Felles for alle er grunnreglene, og i de fleste tilfeller har spillet ingen vinnere og ingen gitt slutt ettersom rollefigurene kan fortsette å gjøre det de vil så lenge gruppen ønsker. Noen grupper er mer fokuserte på å slåss mot fiender, mens andre grupper er mer interessert i å leve ut scenarioer med sine spillerfigurer. De fleste gruppene har en ønskebasert balanse mellom disse preferansene.
Spillere
Spillerne velger klasse og rase (i senere utgaver) for sine figurer etter noen grunnleggende terningkast i begynnelsen av spillet for å bestemme attributter: styrke («strength» eller «STR»), smidighet («dexterity» eller «DEX»), fysikk («constitution» eller «CON»), intelligens («intelligence» eller «INT»), visdom («wisdom» eller «WIS») og karisma («charisma» eller «CHA»). Hver rase og klasse har sine egne evner, fordeler og, i noen versjoner, ulemper. Regler, hjelp og idéer for å lage rollefigurer står i hver versjons (etter AD&D) Player's Handbook.
Etterhvert som spillet går sin gang får rollefigurene erfaringspoeng for det de gjør, og med nok erfaringspoeng blir rollekarakterene bedre. I all enkelhet får rollefigurene nye ferdigheter og bedre plusser som legges til terningene man kaster for å se om man får til det man har tenkt. Samtidig passer spillederen på å øke vanskelighetsgraden i oppdragene rollefigurene får, slik at det forblir fornøyelig å spille.
Spilleder («dungeon master»)
Spillereden endrer ofte vanskelighetsgraden i oppdragene rollefigurene får, slik at det er fornøyelig å spille. Dette kan enten være at spillet blir lettere eller vanskeligere, basert på preferanser i gruppa, eller for å gjøre det til en ordentlig utfordring.
Rollefigurer
Rollefigurer står nokså sentralt i Dungeons & Dragons, ettersom de er figurer som spillere styrer. En «dungeon master» har som regel ikke en egen rollefigur, da de styrer verden rundt rollefigurenes valg. En har mange valg når det gjelder å skape en rollefigur. Spillere får som oftest valg om å velge en rase (for eksempel alv, dverg eller gnom) og en klasse (for eksempel prest eller tyv) til å begynne med.
De grunnleggende klassene og rasene har blitt endret fra utgave til utgave, og senere utgaver har flere grunnleggende valg enn de tidlige utgavene. Klassene kriger, prest, tyv og magiker har derimot eksistert i hver utgave, dog med forskjellige navn. Andre bøker utover hovedbøkene gir muligheter til å velge andre klasser enn de nevnt over. I noen utgaver kan én rollefigur også ha mer enn én klasse, ved å benytte noe som heter «multiclassing».
Rollefigurvalg i Dungeons & Dragons Basic Set (1977)
I utgaven Dungeons & Dragon Basic Set, hadde spillerne i grunn valg mellom syv forskjellige rolletyper, hvorav 3 var ikke-menneskelige som man trengte en spesifikk mengde i sine egenskapsverdier. Dette var også en utgave som hadde en offisiell oversettelse på norsk. I ekstramateriale som ble utgitt senere, fikk spillere flere valg av rolletyper som kunne forbedre karakterene ved høyere nivå, blant annet «Avenger» (hevner), «Paladin» (ordensridder) og «Knight» (ridder) for krigere og «Druid» (druide) for prester. Det ble også lagt til flere forskjellige rolletyper i form av «Mystic» (mystiker), «Shaman» (sjaman) og andre menneskelige og ikke-menneskelige rolletyper.
Dverger, alver og hobitter er vanligvis noen av rasevalgene i nyere utgaver.
Rollefigurvalg i Dungeons & Dragons 5th Edition (2014)
I den femte, og seneste utgaven av Dungenos & Dragons (5e), har spillere valg mellom flere raser, klasser og bakgrunner som kan brukes om hverandre når en skaper en rollefigur. I denne utgaven er det også regler angående «multiclassing», som tillater spillere å egendefinere hvilke egenskaper figuren skal ha, dog mindre brukt av nybegynnere.
I ekstramaterialet Tasha's Cauldron of Everything (2020), har spillere tilgang til å egendefinere sin rollefigur enda mer, da de har tilgang til regler som bryter løs fra det vanlige rase- og klassesystemet.
Raser i 5th Edition
Mange av rasene tilgjengelig i den femte utgaven er kjent ifra eldre utgaver i form av spillbare rollefigurvalg eller monstre. I grunnreglene er det 9 forskjellige raser fra Forgotten Realms (hovedsettingen for 5th Edition) å velge mellom, hvor noen har underraser med unike trekk. Rasene tilgjengelige i grunnreglene til Dungeons & Dragons 5th Edition er:
Rasene har nokså løse regler på hvordan de skal se ut i 5th Edition. Flere raser og underraser er lagt til i ekstramateriale, blant annet gobliner, orker og minotaurer [sic]. Det er også vanlig for spillere å benytte «homebrew», som lar dem skape sine egne raser, eller gjøre endringer for eksisterende raser.
Klasser i 5th Edition
Klassene som er tilgjengelige i den femte utgaven er ofte sett før i eldre utgaver, dog har oppdaterte spillmekanismer og nye underklasser, som gir rollefiguren egenskaper basert på hvor de har trent og hvilket opphav de har. Mange av klassene kan også få en noe forskjellig spillestil ved hjelp av «feats» (ferdigheter), som er spesielle egenskaper en rollefigur kan få i løpet av dens karriere.
Klassene tilgjengelig i grunnreglene til Dungeons & Dragons 5th Edition er:
Alle klassene har forskjellige underklasser, og flere blir lagt til i ekstrabøker. Én klasse er blitt offisielt lagt til i ekstramateriale, «Artificer» (oppfinner), som har jobb-baserte underklasser som fokuserer på, blant annet, alkymi og artilleri.
Historie
Dungeons & Dragons har blitt utgitt i flere utgaver. Noen av dem har hatt små variasjoner i navngivingen som har gjort det vanskelig å skille mellom dem. Her er en oversikt over de forskjellige utgavene som er publisert:
I 1974 ble den originale Dungeons & Dragons (OD&D) utgaven utgitt av Tactical Studies Rules (TSR). Dette var et sett med tre bøker som ble trykket i 1000 eksemplarer. I 1977 kom Dungeons & Dragons Basic Set som inneholdt en forenklet presentasjon av reglene samt en illustrert utgave av Monster Manual.
I 1978 ble utgaven Advanced Dungeons & Dragons (AD&D) utgitt. AD&D var en utgave som var ment for de som ville ha flere detaljerte regler på en rekke områder der OD&D ikke strakk til. Denne utgaven skulle selges i spesialiserte hobby-butikker mens den originale versjonen skulle kunne kjøpes i helt vanlige leketøysbutikker. Enkelte av reglene i denne nye utgaven gikk på tvers av reglene i OD&D, og dette ble oppfattet som litt forvirrende særlig på grunn av at OD&D fortsatt sto i bokhyllene.
D&D Basic Set ble utgitt på norsk i 1988. Samtidig ble den oversatt til svensk, dansk, finsk, fransk, tysk, italiensk, hebraisk, japansk og koreansk. I 1984 ble de første bøkene i Dragonlance-sagaen utgitt, og 1987 var starten på den enorme Forgotten Realms-verdenen.
I 1989 ble utgaven Advanced Dungeons & Dragons 2nd Edition (ofte kalt AD&D2 eller 2nd Ed) utgitt. 2nd Ed hadde mange nye regler rundt rollefigurene, men også en del justeringer og tillegg til reglene generelt. Samtidig ble det fjernet en del ting som hadde skapt negativ publisitet som for eksempel hentydninger til djevler og demoner, onde rollekarakterer, med mer.
Dungeons & Dragons 3rd Edition (også kalt D&D3 eller 3E) ble utgitt i 2000 etter tre år med utvikling etter at Wizards of the Coast kjøpte opp TSR i 1997. Denne utgaven presenterte et revolusjonerende nytt og helhetlig regelsett mye basert på bruk av d20-terningen. Det var lagt mye vekt på enkelhet og spillbarhet slik at terskelen for å komme i gang med spillet ble mye lavere enn det var i AD&D-utgavene. I 2003 kom Dungeons & Dragons v3.5 (også kalt D&D3.5 eller Revised 3rd Edition) ut med hundrevis av små justeringer av reglene som ble presentert i D&D3.
Dungeons & Dragons 4th Edition ble annonsert på GenCon i august 2007, og publisert i mai 2008. Denne utgaven støtter blant annet rollefigurer opp til nivå 30 og definerer i større grad roller (eller oppgaver) for de ulike rollefigurene. Utgaven presenterer reglene enklere enn tidligere og støtter spilling over internett.
Dungeons & Dragons 5th Edition (eller 5e) ble utgitt i 2014. 5th Edition bruker Forgotten Realms som sin grunnsetting, og har også samarbeid med blant annet Magic: The Gathering (også eid av Wizards of the Coast), Rick and Morty og Stranger Things, med blant annet unike eventyr og settinger. 5th Edition har også hatt mye suksess blant nybegynnere og tilskuere, blant annet med kritikerroste podkaster, TV-serier og YouTube-videoserier som Critical Role, The Adventure Zone, HarmonQuest og Dimension 20. Siden utgivelsen av denne utgaven, har D&D begynt å bli ansett som mer trendy, og har også blitt skildret i enkelte media som Community, South Park og Stranger Things. 5th Edition har også blitt rost for å være inkluderende.
Fylkesvei 3056
Fylkesvei 3056 går mellom Kilen og Slottsvika i Sandefjord kommune.
Helen Lederer
Helen Lederer (født 24. september 1954) er en komiker og skuespiller fra Wales som var en del av den alternative britiske komedieframgangen på begynnelsen av 1980-tallet.
Fylkesvei 3056
Frem til 2019 hadde veien betegnelsen fylkesvei 260 (Vestfold). Strekninigen mellom Park Hotell og Kilen rundkjøring var fra 2019 del av veien, den hadde per 2022 blitt flyttet til fylkesvei 3060.
Helen Lederer
Hennes far var født i Teplice i Tsjekkoslovakia i 1926; mange av hennes slektninger ble myrdet i holocaust.
Lederer har alltid vært en mindre skuespiller eller gjesteskuespiller i programmer med hennes samtidige, og som sådan hatt en god, gjennomført karriere, men har også gått utenfor til flere 'seriøse' roller, og ble gitt god omtale da hun tok del i The Vagina Monologues på Londons West End.
Lederer hadde rollen som «Catriona» i den britiske komiserien Absolutely Fabulous og hun hadde en gjesterolle i situasjonskomedien The Baldy Man. Lederer har vært gift seg to ganger og har en datter, Hannah Lederer-Alton (født 1990), som begynte sin egen skuespillerkarriere i ITV-serien Echo Beach i januar 2008. Lederer er en frivillig ambassadør for veldedige organisasjoner og for UNICEF.
Sturmgeschütz IV
I utgangspunktet var den helt lik Sturmgeschütz IIIG. Fabrikken som laget StuG III ble ødelagt av allierte bombeangrep, og siden panzer III (som StuG III var basert på) og Panzer IV hadde så mange felles komponenter, ble det besluttet at fabrikken som laget Pz IV skulle lage StuG'er frem til fabrikken som laget StuG III igjen ble operativ. StuG IV var således en StuG III på Pz IV-chassis.
Av StuG IV ble det fra 1943 til krigens slutt bygget rundt 1 100 eksemplarer.
Emrik
Emrik er en opprinnelig svensk kortform av mannsnavnet Emmerik, som er en nordisk form av det tyske navnet Emmerich. Dette navnet har flere mulige opprinnelser. Det kan være:
Den ungarske formen av Emmerich er Imre.
Den tilsvarende norrøne formen av navnet var Jormunrekr, mens Amerigo var en italiensk form brukt i middelalderen som ga navn til Amerika, ettersom det amerikanske kontinentet er oppkalt etter oppdageren Amerigo Vespucci.
Kjente personer med navnet
Personene i listen er ordnet kronologisk etter fødselsår.
Fjodor I av Russland
Fjodor, etter sigende mentalt tilbakestående hadde liten interesse for politikk. Han var en from person og brukte mye av sin tid til å be. Han hadde overtatt et land som var merket av hans fars harde regjeringstid og overlot styret til sin handlekraftige svoger, Boris Godunov.
Fjodor giftet seg i 1580 med Irina Godunova, etter nesten 12 års ekteskap fikk de en datter, Feodosia som døde to år gammel, i 1594. Fjodor I ble således den siste av Rurikdynastiet som russisk tsar og hans død i 1598 var begynnelsen på den vanskelige perioden, kjent som den store urotiden.
Nectiopoda
Nectiopoda er en liten gruppe på orden-nivå av krepsdyr, som finnes nede i fuktige grunnvanns- og strandmiljøer ved flere hav, men særlig Atlanterhavet. Hele gruppen inneholder bare 24 kjente arter fordelt på tre familier. Gruppen ble beskrevet basert på studier av Jill Yager i havet ved Bahamas.
De er blinde, og hele kroppen består av en enkelt, lang rekke av ledd med antropode (grenete) bein. Individene svømmer på ryggen og beveger seg sakte.
Taksonomi
Taksonomien til Remipedia er komplisert og det er generelt omstridt å fin-inndele organismer taksonomisk. En vanlig oppdeling anerkjenner Remipedia som en av seks ulike klasser av krepsdyr. Nectiopoda er den nålevende av to ordener under Remipedia.
Regjeringskvartalet
Regjeringskvartalet er en samling bygninger i kvartalene langs og mellom Akersgata og Grubbegata i Oslo sentrum som huser en rekke regjeringskontorer. «Kvartalet» besto, fra 2012 inntil rivingen av skadede bygninger begynte, av ni bygninger på ca. 182,000 m². med ca. 4 430 arbeidsplasser, medregnet R6, byggetrinn 6 med adresse til Teatergata og Keysers gate, som ble tatt i bruk i juni 2012. Betegnelsen «Regjeringskvartalet» brukes også om regjeringskontorene som organisasjon, en fellesbetegnelse på departementene.
Den sentrale delen av det nåværende Regjeringskvartalet ble inntil 1883 brukt av Rikshospitalet, som samme år flyttet til nye bygninger ved Pilestredet. Rikshospitalets gamle bygninger ble etter hvert tatt i bruk til regjeringskontorer, først hovedbygningen, hvor Justisdepartementet holdt til inntil den nye Regjeringsbygningen (Høyblokken) var ferdig. Staten besluttet i 1885 å benytte hele Rikshospitalets tomt til regjeringskontorer. Den første bygning oppført for dette formålet ble fullført i 1906 – nå brukt av Finansdepartementet. Etter at Høyblokken sto ferdig i 1958, har den ekspanderende statsadministrasjonen utvidet bygningsmassen med et nytt byggetrinn om lag hvert tiende år.
Planer for en samlet utbygging fra 1890-årene og igjen rundt annen verdenskrig er aldri gjennomført fullt ut. Utbyggingshistorien spenner fra det store, monumentale kvartalet i nyrenessansestil som ble planlagt fra 1887, hvorav bare en sidefløy, Gamle regjeringsbygning i nasjonalt preget jugendstil, ble realisert, via 1930-årenes funksjonalisme med oppløsning av den gamle bystrukturen, høye bygninger «svevende» over et parklandskap (Høyblokken og Y-blokken henholdsvis 1958 og 1970 på tomten der Empirekvartalet ble revet), til det femte byggetrinnet i 1990-årene (R5), med tilpasning til gammelt gateløp, kvartalsstruktur og byggehøyde mot gaten, og fasadebevaring av en gammel bygård som del av det nye anlegget.
Flere av bygningene i kvartalet ble påført store skader under terrorangrepet den 22. juli 2011, og har ikke vært i bruk siden. I juni 2013 var ca. 99,500 m² i bruk. Det har senere vært en omfattende offentlig debatt om hvorvidt noen av dem bør rives og erstattes med nye bygninger, og per september 2020 er S-blokken, Møllergata 17, R4 og Y-blokken revet. På oppdrag fra regjeringen la konsulentselskapene Opak, Metier og LPO arkitekter 27. juni 2013 frem fem forslag til fremtidig regjeringskvartal (konseptvalgutredningen), og anbefalte å rive Høyblokken, S-blokken og R4-bygget og erstatte dem med nye bygninger. Riksantikvaren anbefaler i sin utredning av 11. oktober 2013, på oppdrag av Miljøverndepartementet, å verne Y-blokken og Høyblokken, og det går frem av utredningen at behovene for sikkerhet og moderne lokaler kan dekkes også ved vern. En ekstern kvalitetssikring av konseptvalgutredningen som ble framlagt i februar 2014 stilte spørsmål ved det faglige grunnlaget for konseptvalgutredningens anbefaling om riving av Høyblokken. Regjeringen bestemte 25. mai 2014 å foreslå at det såkalte «Konsept Øst» skal være hovedmodell for nytt regjeringskvartal, men regjeringen bevarer H-blokken. S-blokken, Y-blokken og R4 rives, og det bygges nytt på begge sider av Grubbegata, på østsiden helt opp til Kristparken. I tillegg vil Utenriksdepartementet flytte fra Victoria terrasse til Regjeringskvartalet. Rivingen av S-blokken startet i oktober 2014.
Beliggenhet og størrelse
Regjeringskvartalet ligger nord i Oslo sentrum, langs Akersgata og Grubbegata, som begge går tilnærmet nord-syd, og i tillegg R6 vest for dagens område med adresser Keysers gate 6–8 og Teatergata 9. I nord avgrenses kvartalet av Hospitalsgata og Arne Garborgs plass, i syd av Høyesteretts plass. Området hører til Bydel St. Hanshaugen.
Regjeringskvartalet ligger i svakt hellende terreng på Akerryggen, høyderyggen som går langs Akersgata fra Akersneset med Akershus festning til St. Hanshaugen. Området ble før bebyggelsen kom kalt Damløkken etter en dam ved den daværende ridebanen oppe på Hammersborghøyden. Området der Regjeringskvartalet ligger, er en del av sentrum uten eget strøksnavn og hører ikke til Hammersborg, som er høyden nord for Arne Garborgs plass. De eksisterende bygningene ligger på et område som er mellom 200 og 300 meter mellom ytterpunktene. Tomtearealet er cirka 29 dekar.
Empirekvartalet med regjeringskontor fra 1883
Det såkalte Empirekvartalet, som ble bygget på området der Regjeringskvartalet ligger i dag, bestod av en trebygning, Militærhospitalet fra 1807, og tre murbygninger tegnet av arkitekt Christian H. Grosch: Fødselsstiftelsen (1825–29), Rikshospitalets hovedbygning mot Grubbegata (1826–1842) og likhuset mot Hospitalsgata, senere med servicerom og laboratorier. Mellom bygningene fantes et hageanlegg med uregelmessige beplantninger og buktende ganger, etter romantiske idealer. Hovedbygningen ble 45 kontorer for Justisdepartementet etter at Rikshospitalet flyttet til nåværende Pilestredet park i 1883. Fødselsstiftelsen ble værende i sin bygning til 1914, da Kvinneklinikken ved Stensberggata sto ferdig.
På slutten av 1940-årene var uenigheten skarp mellom Oslo kommune, som ville bevare Empirekvartalet, og staten. Kommunen bøyde av og vedtok riving i 1953. Likhuset var revet i 1920-årene da den daværende Henrik Ibsens gate (nå Hammersborggata) ble brutt igjennom til Akersgata, mens de øvrige murbygningene ble revet i 1959. Militærhospitalet ble demontert 1962 i samarbeid mellom Oslo Byes Vel og privatpersoner, og satt opp igjen på Grev Wedels plass i 1983. Gjerdet rundt Empirekvartalet langs Akersgata og Hospitalsgata ble gjenoppført i Universitetshagen mot Frederiks gate og Kristian IVs gate. Lindealleen i Regjeringsparken er det eneste av Empirekvartalet som står igjen på opprinnelig sted.
Bygningene og forvaltning
Regjeringskvartalet besto inntil rivingen begynte av følgende bygninger (navn slik de er brukt i Prop. 1S (2009–2010):
De ni eksisterende bygningene har til sammen ca. 182,000 m², herav ca. 57,300 m² i underetasjer og resten over terreng, og rommer ca. 45 430 arbeidsplasser. Under bygningene går det en gangtunnel («kulverten») med tilgang til syv bygninger, det vil si alle unntatt lokalene i Grubbegata 1. I kulverten har Arne Lindaas og Marit Tingleff (kulverten fra R5) stått for utsmykningen. Et underjordisk parkeringsanlegg på 527 m² under kvartalet ble åpnet i 1990.
Tre departementer hadde faste lokaler utenfor Regjeringskvartalet før 22. juli 2011: Forsvarsdepartementet i Myntgata 1 og Miljøverndepartementet i Myntgata 2 i Kvadraturen og Utenriksdepartementet på 7. juni-plassen (Victoria terrasse).
Statsbygg eier bygningene på vegne av staten og Statsbygg region øst har ansvar for drift og vedlikehold av Regjeringskvartalet.
Gamle regjeringsbygning
Regjeringsbygningen i Akersgata 40 mellom Høyesteretts plass og Regjeringsparken ble oppført i årene 1901–04 som første del av et planlagt regjeringskvartal. Prosjektet hadde en lang forhistorie, den første kommisjon som skulle gi forslag til nye regjeringsbygninger ble nedsatt i 1839 og foreslo å bygge i næværende Studenterlunden eller på Eidsvolls plass. En ny kommisjon i 1853 lanserte både Tullinløkka og Rådhusgata 19 ved Christiania torv. Etter at det i 1860-årene ble gjort vedtak om å flytte Rikshospitalet ut av Empirekvartalet, ble i 1874 den kommisjonen nedsatt som forberedte den konkurransen om regjeringsbygninger som ble holdt i 1887. Fem utkast gikk videre til omkonkurranse i 1891. Denne ble vunnet av Stener Lenschow med et H-formet anlegg i nyrenessansestil, en stil som var mye brukt i regjeringsbygninger på kontinentet. Stilen er dessuten brukt i Justisbygningen, dagens Høyesteretts plass 1 der Norges Høyesterett holder til, som sto ferdig i 1903 på nabotomten over daværende Apotekergaten. Lenschow ble syk og måtte i 1898 mot sin vilje overlate oppdraget til arkitekt Henrik Bull, som hadde vunnet annenpremie i 1891.
Bygningen som ble bygget, er i jugendstil og har fire ordinære etasjer, underetasje, kjeller og loft. Veggene er i tegl og forblendet med grovt tilhugget stein (råkopp), her lys rød drammensgranitt. I sokkeletasjen er det brukt flere typer stein. Steinfasader var blitt brukt på forretningsbygg fra 1890-årene, og en tid før beslutningen om granitt ble tatt var Norges Banks nybygg på Bankplassen bestemt utført med steinfasade. Midtfeltet av nordfasaden ble opprinnelig ikke fullført med granitt fordi den planlagte hovedbygningen skulle skjøtes på her, og denne delen av fasaden hadde pussovertrekning helt til den ble fullført med stein i 1978. Gesimser, vindusomramminger og arkitektoniske detaljer er finhugget i samme materiale.
Byggekomiteen valgte i 1901 råkopp selv om dette var betydelig dyrere enn forblendingssten – komiteen og Bull så dette som et materiale som var med å gi det nasjonale særpreget man ønsket. Bruken av middelaldermotiver og dragestilornamentikk, lånt fra den samtidige praktutgaven av Snorres kongesagaer for hvilken Gerhard Munthe var kunstnerisk leder, bidro til det samme. På de to gavlfeltene på risalittene som flankerer inngangen på sydfasaden finner man innskriften «Ja, vi elsker dette landet» på det ene og notene til nasjonalsangen på det andre. T-postvinduene har smårutet øvre felt. I hovedtrapperommet er det pussede overflater og klebersten i detaljer. Bull tegnet detaljene i interiøret, fra lamper til dørbeslag. Regjeringsbygningen skulle være preget av soliditet og monumentalitet og uttrykke nasjonens pretensjoner. Geir Thomas Risåsen omtaler den som en av landets mest helstøpte og gjennomdesignede jugendbygninger.
Bygningen ble tatt i bruk i 1906 av Finansdepartementet, Departementet for de offentlige arbeider, Vassdragsdirektoratet, Kontor for kanal-, havne- og elektrisitetsvesen og noen mindre institusjoner. I 1913 kjøpte staten Victoria Terrasse ved nåværende 7. juni-plassen, et leiegårdskompleks med store leiligheter. Victoria terrasse ble tatt i bruk av departementer, og videre bygging av regjeringskontorer etter de planene Gamle regjeringsbygning var en del av, ble ikke realisert.
Seksti nye kontorer ble bygget i en ny toppetasje over det tidligere loftet i 1974–76, men utbyggingen kan ikke sees fra gaten. I 1980- og 90-årene ble interiørene tilbakeført til opprinnelig utforming og fargesetting, bl.a. ble finansministerens kontor tilbakeført til dragestilinspirert jugend. Restaurering og innredning i 1978 for Finansdepartementet, som på 2000-tallet bruker hele bygningen, ble ledet av arkitekt Siri Jemtland.
I Statsbyggs dokumenter omtales bygningen nå som Gamle regjeringsbygning, i andre sammenhenger som «G-blokken» eller Finansdepartementet. Regjeringsbygningen ble hedret med arkitekturprisen Houens fonds diplom i 1904 som første mottaker av prisen.
Gamle regjeringsbygning ble lite skadet i terrorangrepet 22. juli 2011 og ble raskt tatt i bruk igjen. I regjeringens beslutning om nytt regjeringskvartal i mai 2014 er bygningen bevart. .
Høyblokken
Høyblokken (omtales også som Høyblokka, H-blokken / H-blokka eller regjeringsbygningen) med adresse Akersgata 42 ble tegnet av Erling Viksjø og sto ferdig i 1958. Den er 48,5 meter høy og har 17 etasjer pluss kjellere. Bygningene i Empirekvartalet ble stående mens Høyblokken ble bygget, og revet først i 1959 og 1962. To av etasjene er påbygg fra 1990 (Arkitekt Viksjøs Arkitektkontor AS) oppført etter at den tilbaketrukne toppetasjen var revet. Høyblokken har to lave utbygg, et mot Grubbegata som inneholder kantine og et i Regjeringsparken som inneholder møterom. Arealet er 19,442 m². Før 22. juli 2011 holdt Statsministerens kontor og Justis- og politidepartementet til her. På toppen av det opprinnelige bygget hadde regjeringen sine møtelokaler i en delvis skulpturell halvetasje. De nye etasjene i påbygget fra 1990 har glassfasader trukket tilbake bak stålkledte søyler, og interiøret er karakteristisk for 1980-årenes postmodernisme.
Erling Viksjøs prosjekt med motto «Vestibyle» var ett av fire likt premierte i arkitektkonkurranse med tittelen «Kontorbygg for staten» om ny regjeringsbygning i 1939. Etter en omjuryering i 1946 ble Viksjø valgt som utførende arkitekt. Ved valget ble det lagt vekt på at prosjektets planløsning var «økonomisk» og at helheten, inklusiv den senere Y-blokken og det planlagte bygget øst for Grubbegata som ikke ble bygget, ga «variasjon og rikdom».
Bygget har rasterfasade av naturbetong, en metode Viksjø utviklet i samarbeid med ingeniør Sverre Jystad og tok patent på, som her ble brukt i stor målestokk for første gang. Elvegrus av 20–40 millimeter størrelse fylles i forskalingen før betong pumpes inn under trykk og binder steinmassen. Sandblåsing etter en viss herdingstid gjør steinmassen synlig i overflaten. Vinduene i betongrasterets åpninger er av teak og taket er flatt. Lindealleen som opprinnelig ledet til Fødselsstiftelsens inngang ble beholdt, og Viksjø tegnet en gjennomkjøring gjennom Høyblokken som repeterte gjennomkjøringen som Grosch tegnet gjennom Fødselsstiftelsen. Gjennomkjøringen ble i 1969–70 bygget igjen og arealet brukt til ny vestibyle. Bygningens første etasje er hevet opp av søyler.
Gavlveggene ble utsmykket med sandblåste relieffer med symbolske figurer, tegnet av Erling Viksjø, som samarbeidet med kunstneren Carl Nesjar om den tekniske utførelsen. Vegger i trapperommene ble også gitt kunstnerisk utsmykning med sandblåste abstrakte relieffer etter tegninger av Carl Nesjar, Kai Fjell, Tore Haaland, Inger Sitter, Odd Tandberg og Pablo Picasso. Nesjar tok etter forslag fra Viksjø kontakt med Picasso, som ble så begeistret for Viksjøs naturbetong at han sa seg villig til å delta i utsmykningen. Vestibylen ble utsmykket med et 3x4 meter stort billedteppe «Vi lever på en stjerne» av Hannah Ryggen. I statsrådssalen henger «Trojansk hest» av samme kunstner. Y-blokkens søndre gavl fikk ti år senere det sandblåste relieffet «Fiskerne» etter tegning av Pablo Picasso med Carl Nesjar som utførende.
Anlegget er inspirert av Le Corbusier, som talte for en byplan med høyhus i parkmessige omgivelser, uten trange, tradisjonelle gater og kvartaler. Innflytelsen viser seg ved at høyblokken delvis ble løftet opp på pilotis eller søyler, et motiv som Le Corbusier (med flere arkitekter) brukte bl.a. på undervisningsministeriet i Rio de Janeiro i 1947, og ved de skulpturalt utformede takoppbyggene for regjeringens møterom og for tekniske installasjoner. Forbilder for disse finnes bl.a. i Le Corbusiers Villa Savoye og i hans Unité d'habitation i Marseille.
Forkjærlighet for betong som materiale hadde Viksjø og Le Corbusier, men Le Corbusier var særlig kjent for å bruke rå, ubehandlet betong (fransk: beton brut), en utførelse som har gitt navn til den retningen innen arkitekturen som ble kalt brutalisme. Viksjø behandlet og foredlet derimot i regjeringsbygningene og senere arbeider sine betongoverflater med naturbetong og andre teknikker, og det blir derfor feil å omtale disse verkene som brutalistiske. Viksjø søkte bevisst å bidra til en ny monumentalitet i moderne arkitektur, og utviklet naturbetongen for å kunne oppnå overflatestrukturer som kunne nyansere bygningsdeler av forskjellig arkitektonisk karakter.
Høyblokken er ett av høyhusene som ble lagt i en ring i ytterkanten av sentrum i 1950- og 60-årene, innenfor en vedtatt maksimalhøyde på 66,5 meter. Blant de andre bygningene er Telegrafbygningen i Universitetsgata 2, Shellbygget i Pilestredet, Hydrobygget og Ind-Eks-huset, begge ved Solli plass, og Rikstrygdeverket på Skillebekk.
Høyblokken ble skadet i terrorangrepet 22. juli 2011 og har siden ikke vært i bruk. Riksantikvaren sier om skadene:
I regjeringens beslutning om nytt regjeringskvartal i mai 2014 er bygningen med fasade mot Akersgata, lindealleen og den integrerte kunsten bevart. Mot Grubbegata åpnes det for å bygge inntil Høyblokken.
Fra 28. november 2014 er det anledning til å gå gjennom Høyblokken i en åpning på samme sted som den opprinnelige.
Y-blokken (revet)
thumb|Skisser av Erling Viksjø fra presentasjonen av høyblokken i [[Byggekunst 1-1959. Viksjø viste allerede i 1959 hvordan han ønsket å bruke den fremtidige Y-blokken som visuelt skille mellom Trefoldighetskirken og Deichmanske bibliotek.]] left|thumb|Y-blokka. Teigens Fotoatelier/ Teknisk museum/ Sparebankstiftelsen
Y-blokken/Y-blokka har adresse Akersgata 44 og ligger delvis over Arne Garborgs plass. Bygningen på syv etasjer pluss kjeller har et areal på 21,905 m² og sto ferdig i 1970. Den ble planlagt allerede i 1950-årene av Erling Viksjø som en del av prosjektet for nye regjeringsbygninger, der Høyblokken var første byggetrinn. I prosjektet lå også en bygning øst for Grubbegata, som ikke ble bygget. Bygningen har navn etter Y-formen sett fra luften, som den fikk for å skape to adskilte plasser foran Trefoldighetskirken og Deichmanske bibliotek, to bygninger som etter arkitektens mening sammen danner en arkitektonisk disharmoni som skjærer i øynene. Bygningen har den samme rasterfasaden som Høyblokken. De to nederste etasjene er trukket tilbake, bak en søylerekke.
Gavlveggen mot Akersgata er utsmykket med dekorasjonen «Fiskerne» av Carl Nesjar, sandblåst direkte inn på veggen etter skisser av Pablo Picasso, og på veggen i foajeen finnes «Måken» som er laget med tilsvarende teknikk.
I 1995 ble det foretatt en større oppussing av Y-blokken, i forbindelse med at Kulturdepartementet flyttet ut, men bygningen beholdt det opprinnelige preget. Ny statsrådsseksjon ble etablert i 5. etasje mot Grubbegata. Kunnskapsdepartementet holdt til i bygningen før 22. juli 2011.
Y-blokken har ikke vært i bruk siden terrorangrepet 22. juli 2011. I regjeringens beslutning om nytt regjeringskvartal i mai 2014 ble bygningen planlagt revet, men de to store integrerte kunstverkene skulle tas vare på og videre bruk av disse avklares senere. Regjeringen skrev at bygningen ble «sterkt skadet». Riksantikvaren uttalte i 2018 at Y-blokkens hovedkonstruksjon og kunst er uskadet, og at universell tilgjengelighet, god brannsikkerhet, gode rømningsforhold og energieffektivitet som tilsvarer passivhus er fullt mulig å oppnå. Riksantikvaren skrev at «Høyblokka og Y-blokka er de viktigste symbolbygningene for den moderne norske velferdsstaten etter krigen.» og anbefalte bevaring. Y-blokken ble godkjent for riving av fylkesmannen i november 2019.
S-blokken (revet)
S-blokken/S-blokka hadde adresse Einar Gerhardsens plass 3. Bygningen hadde et areal på 15 075 kvadratmeter og syv etasjer og i tillegg kjelleretasje og teknisk takoppbygg. Det planmessige grunnlaget for S-blokken var lagt allerede med Erling Viksjøs plan for Høyblokken og Y-blokken.
Byggingen av S-blokken startet da det tidligere fengselet som var knyttet til politikammeret i Møllergata 19, ble revet i 1976. Bygningen sto ferdig i 1978. Rester av den gamle fengselsmuren er bevart i resepsjonen. Bygningen er tegnet av Viksjøs Arkitektkontor AS under ledelse av Erling Viksjøs sønn Per Viksjø. Fasaden med dyptliggende båndvinduer er i rød tegl, som en tilpasning til Hovedbrannstasjonen, som sto ferdig i 1941 i samme fasademateriale.
Frem til 22. juli 2011 holdt Helse- og omsorgsdepartementet og Arbeidsdepartementet til her. Helsedirektoratet (fra 1994 Statens helsetilsyn) holdt til i S-blokken til 1987.
S-blokken ble sterkt skadet i terrorangrepet 22. juli 2011 og var ikke i bruk etter dette. I henhold til regjeringens beslutning om nytt regjeringskvartal i mai 2014 ble bygningen revet vinteren 2014/15; arealet vil bli brukt til bygninger i det nye kvartalet.
Rivingen av S-blokken startet i oktober 2014.
Møllergata 19
Møllergata 19 ble bygget som hovedpolitistasjon og arresthus i én etasje fra 1862 til 1866, tegnet av Jacob Wilhelm Nordan. I 1877 ble den påbygget til tre etasjer. Bygningen på ca. 4300 kvadratmeter er holdt i nyromansk stil, har fasader av pusset tegl, lave valmtak med falsede metallplater og storrutede vinduer med rundbuer. Midt på fasaden er det klokketårn og gesimser med dvergarkader. Plasseringen over basarene på Youngstorget gjør bygningen monumental, og den er viktig for Youngstorgets kvaliteter som plassrom.
Politistasjonen ble nedlagt og flyttet til Grønland i 1978. Arrestbygningen ble revet og ga plass til S-blokken, mens hovedbygningen ble ombygget til kontorer under ledelse av arkitekt Viksjøs arkitektkontor, og sto ferdig i 1981. Mye av bygningens opprinnelige karakter ble bevart. I kjelleren, der steinhvelvene ble bevart, ble det innredet kantine. I annen etasje har Bård Breivik laget veggskulpturer. Erling Viksjøs plan om et 22 etasjer høyt tårnbygg på tomten der Møllergata 19 står, ble avvist i 1972, året etter at Viksjø døde.
På 2000-tallet holder Departementenes sikkerhets- og serviceorganisasjon, som betjener departementene med fellestjenester, til her.
Møllergata 19 ble lite skadet i terrorangrepet 22. juli 2011 og ble raskt tatt i bruk igjen. I regjeringens beslutning om nytt regjeringskvartal i mai 2014 er bygningen bevart. .
R4 med Møllergata 17 (revet)
R4 (Regjeringsbygg 4, skrivemåten R-4 også i bruk) hadde adresse Einar Gerhardsens plass 1 og sto ferdig i 1988, tegnet av Viksjøs Arkitektkontor AS. Bygningen hadde fasader av rød tegl og aluminium. Den dannet en avslutning av Regjeringskvartalet mot øst, ga Høyblokken den sentrale plassen i kvartalet og sammen med S-blokken, Høyblokken og Y-blokken dannet den Einar Gerhardsens plass. På taket fantes helikopterdekk og underliggende kantine. Frem til 22. juli 2011 holdt Olje- og energidepartementet, Nærings- og handelsdepartementet og Departementenes servicesenter til her. R4 ble sterkt skadet i terrorangrepet 22. juli 2011 og var ikke i bruk inntil bygningen ble revet i 2019. I regjeringens beslutning om nytt regjeringskvartal i mai 2014 ble bygningen planlagt revet, og arealet planlagt brukt til bygninger i det nye kvartalet.
Departementenes plenumssal (ofte brukt som presserom) lå i tilstøtende bygning i Møllergata 17, som ble bygget samtidig med R4. I plenumssalen hang skulpturen «Greenpeace» av Geir Stormoen og Carin Wessel på veggen bak podiet. Wessel laget teppene «Rødt blad» i vestibylen og «Gul måne» i lobbyen. Kunstnerne Dag Skedsmo, Lisbeth Dæhlin, Gro Jessen og Bjørn-Willy Mortensen laget den øvrige utsmykningen av R4. Møllergata 17 ble mindre skadet enn R4 i terrorangrepet 22. juli 2011 og ble delvis tatt i bruk igjen. I regjeringens beslutning om nytt regjeringskvartal i mai 2014 sies ikke noe uttrykkelig om bevaring eller riving av bygningen. Møllergata 17 ble revet i 2019.
R5
R5 (Regjeringsbygg 5, skrivemåten R-5 også i bruk) fyller mye av kvartalet Akersgata, Apotekergata, Pilestredet og har adresse Akersgata 59. Anlegget omfatter tidligere adresser Akersgata 57, 61 og 63 og Teatergata 2, 4, 8 og 10. Munchs gate ble forlenget gjennom kvartalet ved utbyggingen i 1990-årene.