cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Pink Floyd: The Wall
Filmens handling
Pink gifter seg på slutten av 60-tallet (noe som fremstår av klærne i bryllupet), men han og hans kone kommer lengre og lengre fra hverandre etter noen år, siden Pink konsentrerer seg om musikken og hans kone blir involvert i en nedrustningsgruppe. Hun har til slutt en affære med lederen av gruppen mens Pink er på turné.
Etter et totalt nervesammenbrudd hallusinerer Pink at han blir lederen av en voldelig, fascistisk/nasjonalistisk parti, som minner om Oswald Mosley's fascistiske parti på 1930 og 40 tallet. Hans konserter blir samlingsmøter, hvor Pink hysterisk peker ut minoriteter blant publikumet og driver frem sine håpefulle til å føre dem opp mot veggen («The Wall»).
I den endelige sekvensen blir Pink ført frem for en bisarr og falsk rettssal, som blir vist i sin helhet med animasjon. Dommeren, en animert gigantisk rumpe med en britisk dommerparykk, hører på bevisene fra Pinks mor, skolelærer og kone og kommer til en rettskjennelse at Pink burde bli «eksponert foran hans likemenn – Riv ned veggen!»
Dokumentar
En dokumentar (The Other Side of the Wall) ble produsert om arbeidet av filmen og inkluderer intervjuer med Alan Parker og Gerald Scarfe og klipp fra Waters (som ble sendt på MTV i 1982). Dokumentar nummer to (Retrospective) ble produsert i 1999 og inkluderer intervjuer med Waters, Parker, Scarfe og andre medlemmer av filmens produksjonsteam. Begge disse er med på DVD-utgaven (1999) av filmen som ekstramateriale.
Tidemans Blue
Tidemans Blue er et norsk bluesband bestående av seks musikere.
Joseph Epping
Bakgrunn
Hans foreldre døde da han var ganske ung, og sin tidlige utdanelse var det slektninger som sørget for å tilrettelegge. Etter gymnasium i Rheine}} og i [[Münster matrikulerte han seg ved akademiet i Münster, der han viet seg særlig til matematikken.
Tidemans Blue
De første årene
Preben Brun Henriksen hadde en ide om å lage musikk til Henriks Ibsens 43 Terje Vigen vers. Tilslutt kom Ketil Hatleskog og Knut Inge Sørvåg på banen og musikken begynte å ta form. Etter en startfase med øving og samarbeide med Bente T. Bårseth ble det konserter. Noen tid senere kom tanken om å gå i studio og lage en plate. Som sakt som gjort, i 2005 ble albumet innspilt i ArtBeat Studios, Kongeparken. Tekniker var Bjørn Erik Sørensen, som sammen med Preben Brun Henriksen produserte.
Joseph Epping
Jesuitt
Joseph Epping trådte i 1859 inn i jesuittordenen, var en tid lærer i matematikk og astronomi ved kollegiet i Maria-Laach.
Tidemans Blue
Konserter
Etter utgivelsen av «Terje Vigen i Rock, beat & blues» ble det flere konserter som en del av jubileumsåret 2006.
Joseph Epping
Jesuitt
Årene 1872–76 innehadde han et professorat i matematikk ved den tekniske høyskole i Quito og levde resten av sitt liv som lærer i matematikk og astronomi ved seminarene i slottet Blijenbeck og Exaeten i Limburg i Nederland.
Han har også påvist at kaldeerne kunne forutse meget nøyaktig planetenes heliakiske opp- og nedgang, opposidjon og retrograde bevegelse og dessuten angi deres stilling til bestemte fiksstjerner. Likeledes at de kunne forutberegne nymåne og sol- og måneformørkelse.
Foruten sitt hovedverk Astronomisches aus Babylon (1889) har han publisert sine resultater dels alene, dels sammen med Strassmaier i Stimmen aus Maria-Laach, bind 21 (1881) og bind 39 (1890) og i «Zeitschrift für Assyriologie» IV–VIII (1889–93).
Christina Westrum Pedersen
Christina Westrum Pedersen (født 9. april 1981) er en norsk fotballdommer. Hun representerer Åndalsnes IF.
Pedersen begynte å dømme i 1997 og har dømt i Toppserien for kvinner siden 2005. Hun ble FIFA-dommer i 2007 og dømte cupfinalen 2007. Hun har også dømt landskamper for kvinner, blant annet i Algarve Cup 2010 og i kvalifiseringen til VM 2011, og ble tatt ut som hoveddommer i junior-VM for kvinner 2010. Pedersen ble dermed den første norske hoveddommer i junior-VM for kvinner.
I 2012 dømte hun kamper i sommer-OL. Senere i samme sesong dømte hun i UEFA Champions League.
John P. Abizaid
John P. Abizaid (født 1. april 1951 i California, USA) er en tidligere fire-stjerners general i den amerikanske hæren og tidligere sjef for USAs Central Command (CENTCOM). Han snakker flytende arabisk og var den mest høytstående amerikanske offiseren som stammer direkte fra arabiske herkomst. General Abizaid pensjonerte seg fra militæret 1. mai 2007 etter 34 år med aktiv tjeneste. I 2007 ble Abizaid ansatt som stipendiat ved Hoover Institution ved Stanford University.
Den 20. desember 2006 ble det annonsert at general Abizaid ville trekke seg fra sin stilling og trekke seg helt tilbake fra hæren i mars 2007. Han hadde planlagt å pensjonere seg tidligere, men hadde fortsatt i hæren etter en oppfordring fra Donald Rumsfeld. Den 16. mars 2007 overførte Abizaid kommandoen til admiral William J. Fallon.
Han gikk på Harvard før han kom inn på United States Military Academy der han fikk kallenavnet "Mad Arab". Han tjenestegjorde under Bosnia-krigen, Kosovo-krigen og under krigen i Afghanistan.
Filosofiåret 1898
Filosofiåret 1898 er en oversikt over hendelser, utgivelser og personer med tilknytning til filosofi i 1898.
Vi lever (sang)
«Vi lever» (original tittel: «En chantant») er en sang komponert av Toto Cutugno, med tekst av Michel Sardou og Pierre Delanoe. Sangen ble spilt inn og gitt ut på singel av den franske artisten Michel Sardou i 1978.
Beglomeg spilte inn sangen og ga den ut på albumet Eurokrjem i 2015.
St. Kilda (Victoria)
St Kilda er del av Melbourne. 6 km sør for Melbourne sentrum. Det ligger i lokalstyret City of Port Phillip. I 2006 hadde St Kilda 16 122 innbyggere.
St Kilda fikk navnet sitt etter skonnerten «Lady of St Kilda» eid av Thomas Dyke Acland, som lå til anker der i 1841, av Charles La Trobe. Acland street i bydelen er oppkalt etter Acland.
I siste halvdel av 1800-tallet og første del av 1900-tallet var St Kilda et populært sted for Melbournes elite og mange større hus ble bygget her. Kort tid etter århundretskiftet begynte St Kilda å ha samme funksjon for Melbourne som Coney Island har for New York med fornøyelsespark og rekreasjonsområde. Etter andre verdenskrig ble St Kilda Melbournes Red-light district som følge av lave husleier. Siden slutten av 1960-tallet har bydelen vært hjemsted for flere av byens subkulturer. I de senere årene har St Kilda gjennomgått en rask gentrifiseringsprosess.
Transport
St. Kilda er tilknyttet Melbourne sentrum med en rekke trikkelinjer og en bybanelinje.
Single Top 100
Single Top 100 er en ukentlig, nederlandsk hitliste over de 100 mest populære sangene i Nederland. Listen utarbeides av selskapet Dutch Charts på grunnlag av fysisk salg, nettsalg og strømmetall. Singelisten har røtter tilbake til 1956, men ble en topp 100-liste først i 1987. Singellisten er en av tre offisielle hitlister i Nederland, de to andre er Nederlandse Top 40 og Mega Top 50. I motsetning til Single Top 100 baserer de to andre hitlistene seg også på radiospillinger.
Historie
Den første nederlandske hitlisten over singler ble trykket i magasinet Elsevier Weekblad 10. mars 1956 og var en topp ti-liste under navnet Nederlandse Hitparade og siden Nederlandse Top 10. Utover i 1960-årene dukket flere nye hitlister opp i Nederland, blant andre Tijd voor Teenagers Top 10 i 1963 og Hilversum 3 Top 30 i 1969.
I 2004 ble listen splittet opp i to nye singellister: Single Top 100 og Mega Top 50. Selv om listene har felles historie, er to uavhengige hitlister; Single Top 100 baseres på fysisk og digitalt salg og strømming, mens Mega Top 50 baserer seg på digitalt salg, strømming og radiospillinger. Single Top 100 publiseres kun på internett, mens Mega Top 50 presenteres ukentlig på radiokanalen NPO 3FM.
Martin Stavrum (1938–2022)
Martin Stavrum (1938–2022) var en norsk politiker og gårdbruker. Han var ordfører i Levanger kommune fra 1992 til 1999. Han representerte Senterpartiet.
Etter tiden som ordfører fortsatte han fire år i kommunestyret og satt som leder i forliksrådet og styreleder i det interkommunale selskapet Indre Trondheimsfjord Havnevesen.
Han var formann i Norske 4H, fylkesleder i Nord-Trøndelag Bondelag og ordfører i representantskapet i Norges Bondelag. Han var også styremedlem ved Falstadsenteret i 13 år og leder i Okkenhaugselskapet.
Han vokste opp på slektsgården Østbør (tidligere skrevet Østborg) i Frol. Foreldrene var Olaug (født Bye) og Peter Stavrum. Farfaren var gårdbruker og ordfører Martin Stavrum.
Semmering
Semmering er en kommune og et vintersportssted i Neunkirchen i Niederösterreich i Østerrike. Semmering ligger ved Semmeringbanen som etter at den stod ferdig i 1854 har ført mange turister til Semmering. Semmering arrangerer renn i verdenscupen i alpint.
Fylkesvei 6478
Fylkesvei 6478 (Fv6478) går mellom Gjølme og Orkanger havn i Orkland kommune.
Før Trøndelag fylke ble opprettet 1. januar 2018 hadde veien betegnelsen Fylkesvei 460 (Sør-Trøndelag).
Etappene i Giro d’Italia 2015
Etappene i Giro d'Italia 2015
Ida Basilier-Magelssen
Ida Mathilda Basilier-Magelssen (født 10. september 1846 i Nivala i Storfyrstedømmet Finland i Tsarrussland, død 23. mai 1928 i Hegra i Norge) var en norsk-finsk operasangerinne (sopran) av svensk avstamning.
Bakgrunn
Ida Basilier var datter av Carl Frederik Basilier og Gustafva Mathilda Garvolin, søster av Fanny Virginia Basilier, og dermed også tante til Ida Emilia Basilier Flodin (gift med Ivar Aavatsmark). Ida Basilier-Magelssen tok avgangseksamen ved pikeskolen i Uleåborg i 1862.
Hun studerte sang i Helsingfors under Emilie Mechelin i 1867, ved konservatoriet i Paris under professor Jean Jacques Masset i 1867-1870 og i St. Petersburg under Henriette Nissen-Saloman.
Karriere
Hun konsertdebuterte i Helsingfors 4. juni 1868. I årene 1870-1880 opptrådte hun som solist på 400 konserter i Finland, Sverige og Norge, og sang også i Paris, München og St. Petersburg.
I 1870-årene var hun den ledende innen finsk opera og sang med stor suksess på operascener i Skandinavia, Tyskland og Frankrike. I årene 1872-1874 var hun Kungliga Operans fremste koloratursanger. Hun var best kjent for sin tolkning av Rosina i Rossinis opera Barbereren i Sevilla.
Hun giftet seg med nordmannen J.S. Cammermeyer Magelssen (død 1910), redaktør av Aftenposten, i 1878. Etter at hun ble gift underviste hun fra 1890 til 1915 i Kristiania.
Johan og Ida fikk tre barn; datteren Ida Ajagela ble gift med forfatteren Øvre Richter Frich, og sønnen Johan ble kommandør på festningene Hegra og senere Vardøhus.
Ida Basilier-Magelssen døde av slag 23. mai 1928. En vei i Hegra har fått navnet «Ida Basiliers vei».
Johan Kirksæter
Johan Kirksæter (født 16. januar 1857 på Kyrksæterøra i Trøndelag, død 10. juli 1920 i Trondhjem) var en norsk urmaker, emissær og politiker (V). Han var stortingsrepresentant for Trondhjem og Levanger 1901–1903 og 1907–1908.
Han var sønn av gårdbruker og urmaker Arnt Pedersen Quikne og hustru Anne Kirksæter. Hans søstersønn var stortingsmann Endre Witzøe. Etter underoffiserskolen i Trondhjem i 1877 gikk han i lære som urmaker. Han giftet seg i 1884 med husmannsdatteren Anna Holme fra Verdal. Han drev sin urmakerforretning i Øvre Bakklandet 35, hvor familien også bodde.
Etter tiden på Stortinget var Kirksæter emissær for avholdslosjen Godtemplarordenen/IOGT, tidligere for Det Norske Totalavholdsselskap. Fra 1909 til 1911 var han storsekretær og forretningsfører i IOGT. Han døde av kreft i 1920.
Cranford (TV-serie)
Cranford er en britisk TV-serie fra 2007. Serien bygger på de tre lange novellene Cranford, My Lady Ludlow og Mr Harrison's Confessions, skrevet av Elizabeth Gaskell mellom 1849 og 1858. Handlingen er derfor lagt til England i 1840-årene.
Handling
Historien ble lagt til begynnelsen av 1840-tallet i den fiktive landsbyen Cranford i Cheshire-fylket i det nord-vestlige England, og fokuserer først og fremst på områdets enslige kvinnelige innbyggere som er komfortable med deres tradisjonelle levemåte.
Blant de viktigste mannlige karakterene er den nyankomne Dr. Frank Harrison, som snart får romantiske følelser for en av de lokale innbyggerne, Sophy. Dr. Morgan, er en gammeldags doktor - som føler seg utfordret av de unge ideene til sin nye mye yngre partner. En annen innbygger, Pastor Hutton, er en enkemann med fire barn hvis religiøse overbevisning noen ganger går i strid med hans instinkter som far.
David Richards
David Julian Richards, baron Richards av Herstmonceux, (født 4. mars 1952) er en britisk general i British Army. Han var øverste sjef for de samlede internasjonale styrker sør i Afghanistan fra juli 2006 til 4. februar 2007 da han ble avløst av den amerikanske generalen Dan McNeill. Han ble utnevnt til sjef for generalstaben den 28. august 2009. Videre ble han sjef for forsvarsstaben fra oktober 2010, en stilling han ble i til juli 2013.
Han har også tjenestegjort i borgerkrigen i Sierra Leone.
Richards ble i dronningens nyttårsliste for 2011 forfremmet til storkorsridder av Badets orden. Han var tidligere utnevnt til kommandørridder av samme orden, ble derved opphøyet i ridderstanden og fikk rett til å føre tiltaleformen sir foran sitt navn. Richards er kommandør av Den britiske imperieordenen og har mottatt Distinguished Service Order. I februar 2014 ble han gjort til life peer som baron Richards av Herstmonceux, og dermed medlem av overhuset.
Han er gift og har to døtre.
Dutch Charts
GfK Dutch Charts, før 2014 kalt GfK MegaCharts, er et nederlandsk selskap som utarbeider og publiserer en rekke hitlister i Nederland. De to mest kjente listene er singellisten Single Top 100 og albumlisten Album Top 100. Selskapet er en del av mediekonsernet GfK Retail & Technology Benelux BV.
Nanfang Zhoumo
Nanfang zhoumo (kinesisk: 南方周末, pinyin: Nánfāng zhōumò) er en kinesisk ukeavis som utgis i Guangzhou. Avisen er kontroversiell fordi den flere ganger har sluppet til materiale kritisk til styrende organer, blant annet ved å avdekke skandaler. Flere ganger har den måttet skifte ut redaksjonen.
U19-EM i håndball for kvinner 2017
U19-EM i håndball for kvinner 2017 ble arrangert i Celje i Slovenia i 2017.
Ricardo Suzuki
Ricardo Suzuki (født 27. april 2000) er en japansk taekwondoutøver.
Han representerte Japan under Sommer-OL 2020 i Tokyo, hvor han ble utslått i åttendedelsfinalen.
Kunståret 1609
Kunståret 1609 er en oversikt over hendelser, fødte og avdøde kunstnerpersonligheter i 1609.
Attributt–verdi-par
En attributt–verdi-par er en datarepresentasjonsmetode i datasystemer hvor dataoppføringene opptrer i par (2-tupler) bestående av en attributt (en egenskap av et objekt, for eksempel type eller navn) og en verdi. Det er en grunnleggende representasjon av data i datasystemer og applikasjoner.
Andre navn kan være nøkkel–verdi-par, navn–verdi-par eller felt–verdi-par.
Designere ønsker ofte en åpen datastruktur som gir rom for fremtidige utvidelser uten å endre eksisterende kode eller data. Det kan da være hensiktsmessig at hele eller deler av datamodellen uttrykkes som en samling av 2-tupler på formen < > hvor hvert element er et attributtverdipar. Avhengig av applikasjon og implementering kan attributtnavn enten være unike eller ikke.
Eksempler på bruk
Noen eksempler hvor informasjon representeres som attributtverdipar er:
FA-cupen 1906/07
FA-cupen 1906/07 var den 36. sesongen av den engelske FA-cupen. Finalen ble spilt 20. april 1907 i Crystal Palace i London. The Wednesday og Everton spilte i finalen.
Magirus
Magirus, egentlig Magirus Feuerwehrwerke, idag Iveco-Magirus, er en tysk produsernt av utrykningskjøretøyer i Ulm. Tidligere produserte de lastebiler under navnet Magirus-Deutz, og senere var de en del av KHD. I dag inngår de i Iveco.
Selskapet ble stiftet av Conrad Dietrich Magirus, og selskapet begynte med å produsere utrustning for brannvern. Senere produserte man lastebiler og busser. I 1936 ble de fusjoner med Deutz AG i Köln og ble på 1970-tallet en del av italienske Iveco. I dag eksisterer merket som Iveco-Magirus og Lohr-Magirus, og er avdelingen for utvikling og produksjon av brann- og redningsutstyr innenfor Iveco.
Spittal (andre betydninger)
Spittal er navnet på flere byer:
Norgesmesterskapet for brassband 2010
Norgesmesterskapet for brassband 2010, det 32. NM for brassband ble arrangert 5.- og 6. februar 2010 i Grieghallen, Bergen.
Norgesmesterskapet 2010 ble vunnet av Manger Musikklag (dirigent Peter Szilvay).
= Resultat og musikk =
Pliktverk i elitedivisjonen i 2010 var Sketches from Nowhere av Thomas Doss. Dommere var: Maurice Hamers, John Wallace og Torodd Wigum,.
1. divisjon
Sandefjord Brass Symposium vant 1. divisjon - selvvalgt verk Eden (John Pickard); dommere var Gavin David Lee og Jens Torolf Larsen.
2. divisjon
Ørskog Brass vant 2. divisjon - selvvalgt verk The Essence of Time (Peter Graham); dommere var Gavin David Lee og Arnfinn Dalhaug.
3. divisjon
Bjørsvik Brass vant 3. divisjon - selvvalgt verk Partita (Philip Sparke); dommere var Jens Torolf Larsen og Elisabeth Fossan.
4. divisjon
Flå musikkorps vant 4. divisjon - selvvalgt verk Dimensions (Peter Graham); dommere var Elisabeth Fossan og Arnfinn Dalhaug.
Ribbevannkjær
Ribbevannkjær (Hydrochidae) er en liten familie av biller som lever i stillestående ferskvann. De kan ligne på furevannkjær men er noe mer slankbygde. Fire arter er funnet i Norden, tre av dem i Norge.
Levevis
Billene lever i stillestående ferskvann. Vanligst er de i grunne, nærings- og vegetasjonsrike dammer. De kan også forekomme i sakte rennende vann, og de har blitt funnet på havstrender, men dette kan dreie seg om individer som har feilnavigert. De voksne billene er planteetere, larvene derimot rovdyr.
Kilder
Hansen, M. 1987. The Hydrophiloidea (Coleoptera) of Fennoscandia and Denmark. Fauna Entomologica Scandinavica 18. E.J. Brill/Scandinavian Science Press Ltd.
Aleksandr Golovin
Aleksandr Jakovlevitsj Golovin (født i Moskva, død 17. april 1930 i Tsarskoje Selo) var en russisk maler og scenograf. Han er særlig kjent for å ha designet ballett- og teateroppsetninger for koreografene Sergej Djagilev, Konstantin Stanislavskij og Vsevolod Mejerhold.
Liv og arbeid
Golovin begynte med å sturdere arkitektur, men byttet etter en stund over til malerstudiet. Han gikk også en tid ved den franske kunstskolen Académie Colarossi i Paris. Grunnet pengevansker arbeidet han etter uteksamineringen som interiørmaler og dekorasjonsselger. Han prøvde seg også innenfor ulike kunsthåndverk, f.eks. som møbeldesigner.
I 1900 tok han del i utsmykkingen av Russlands paviljong på verdensutstillingen i Paris, sammen med vennen Konstantin Korovin. Året etter flyttet han fra Moskva til St. Petersburg-regionen. Her kom han til sin rett som scenograf, særlig gjennom å kombinere symbolisme og modernisme i operaer og dramatiske oppsetninger for Djagilev, Mejerhold og andre teaterregissører. Etter oktoberrevolusjonen i 1917 fikk Golovin sjelden oppdrag for teater. Han gravde seg da ned med malerier og grafiske illustrasjoner.
Golovin lagde teaterkulissene til en stor oppsetning av Pierre Beaumarchais' stykke Figaros bryllup på Moskva kunstteater. Den russiske teaterinstruktøren Konstantin Stanislavskij regisserte stykket i en raskt- og frittflytende oppsetning som åpnet 28. april 1927. Oppsetningen hadde da vært øvd på siden slutten av 1925. Stanislavskij flyttet stykkets handling til det før-revolusjonære Frankrike og tillempet de fem aktene, som i stedet ble presentert i elleve scener. For å få flyt i fremvisningen med raske sceneskifter fikk Golovin lage en dreiescene. Oppsetningen var en formidabel suksess.
Golovin døde i Tsarskoje Selo i 1930.
Saviem
Saviem var en fransk lastebilprodusent. Navnet er et akronym för Société Anonyme de Véhicules Industriels et d’Equipements Mécaniques. Merkets arvtagere er Renault Trucks innenfor lastebilsegmentet og Irisbus innenfor bussegmentet.
Saviem ble stiftet i 1955 gjennom sammenslåing av Latil, Somua och Renaults lastebilsdivision. I 1978 ble Saviem slått sammen med Berliet og fikk i 1979 navnet Renault Véhicules Industriels (dagens Renault Trucks). 1967–1977 samarbeidet de med MAN Nutzfahrzeuge. Tidligere hadde de også inngått i samarbeidet De fires klubb sammen med Volvo, DAF och Klöckner-Humboldt-Deutz (Magirus). Merket opphørte å eksistere i 1980.
Gampr
Gampr, armensk gampr eller aralez er en storvokst primitiv kaukasisk landrase av ovtcharkatypen (molosser), som har lange tradisjoner som vokterhund for bufe i det armenske høylandet og de sørlige Kaukasusfjellene (Armenia, det sørlige Georgia og deler av Aserbajdsjan). Typen går også under lokale navn som nagazi, gurdbasar og kars.
Gampr regnes også som en progenitor for flere andre raser, blant annet kaukasisk ovtcharka og sentralasiatisk ovtcharka, trolig også sydrussisk ovtcharka. Dette er raser som ble krysset fram og standardiserte i sovjettiden. De må imidelrtid, tross opphavet, ikke forveksles med gampr. Ovtcharkaene er av nordkaukasisk opprinnelse og stammer i hovedsak fra hunder i Dagestan, Ossetia og det sørlig Russland.
Som landrase eksisterer gampr i kraft av flere lokale varianter. Det har gjennom tiden vært tradisjon med å krysse disse variantene, så typen viser stort gentisk mangfold. Hundene lever i en semi-nomadisk tilværelse og vokter normalt sau og eiendom. Det armenske høylandet og Kaukasusfjellene er befengt med store rovpattedyr, og det har vært tradisjon å kuppere ørene og halen på hundene, slik at de lettere unngår å bli skadd i konflikt med rovdyr. Ulv er mest vanlig, men det finnes også både gaupe og bjørn i beiteområdene.
2S9 Nona
2S9 NONA (en forkortelse for det russiske новейшее орудие наземной артилерии, eller «nyeste type feltartilleri») er en ekstremt lettvekt selvgående og fallskjermlandende 120 mm kaliber bombekaster-haubits utviklet i Sovjetunionen som gikk inn i tjeneste i 1981. 2S9 chassiset er basert på et aluminiumskrog av samme type som BTR-D luftbårne multi-purpose beltedrevet pansret personellkjøretøy. Det er selve bombekasteren som det refereres til som Nona, men 2S9 er også kjent som Nona-S; en BTR-80 - basert versjon er 2S23 eller Nona-SVK, og som tauet 2B16 panservern-haubitsversjon heter den Nona-K. Selv om ingen tall har blitt lansert, og det er anslått at godt over 1000 2S9 ble bygget.
Beskrivelse
2S9 Nona-S er et amfibisk kjøretøy og drives ved to vann-jets bak. Den bemannes av fire personer bestående av en leder, en sjåfør/mekaniker, en skytter og en lader. Skroget innvendig er delt inn i et kommandorom, et operasjonsrom og et motorrom. Et helsveiset ståltårn er plassert på midten av skroget. Tomannstårnet har luker for skytter og lader.
2S9 benytter en 120 mm 2A60 bombekaster med et 1,8 meter langt løp. Den er kammerladet, og i stand til å skyte HE-FRAG (høy eksplosiv), hvit fosfor og røyk-salver.
Sandsnutebiller
Sandsnutebiller (Conoderinae) er en underfamilie av biller i familien snutebiller (Curculionidae). De fleste av artene lever i tropene, to arter finnes i Nord-Europa, men ingen er kjent fra Norge. Conoderinene kan særlig kjennes på at fasettøynene er uvanlig store, og øyesnutebiller ville være et godt norsk navn på denne gruppen. Gruppen er meget artsrik i tropene, men de fleste artene er sannsynligvis ennå ikke beskrevet. I de siste årene er det blitt samlet inn store mengder materiale fra trekroner i tropene, som foreløpig ikke er taksonomisk utredet.
Leif Ekås
Leif Ekås (født 1. mars 1915) er eller var en norsk toppsyklist med flere norske mesterskap. Han gikk for Oslo sportsforening (OSF). Han var i 1985 bosatt i Kongsvinger, der han sammen med sønn og syklist Sverre Ekås (f. 1946) i 1970 startet toppklubben Glåmdal SK.
Sandsnutebiller
Utseende
Små (2 – 7 mm) snutebiller, kroppsformen varierer fra kort og bred til langstrakt. Undersiden er vanligvis mer hvelvet enn oversiden. Kroppen er mørk på grunnfarge, men har ofte et mønster av lyse skjell. Hodet er forholdsvis lite, med meget store fasettøyne som dekker det meste av oversiden. Snuten er temmelig lang og slank, i noen tilfeller lengre enn resten av kroppen. Den kan foldes inntil kroppen i en fure mellom framhoftene og holdes vanligvis nedover- eller bakoverbøyd. Antennene er knebøyde og sitter festet på snutens ytre halvdel. Brystskjoldet (pronotum) er smalere enn dekkvingene, med rundede sider, omtrent så bredt som langt. Hannene hos noen arter har et par fremoverrettede pigger på brystet som de bruker i kamp om hunnene. Dekkvingene har fine punktstriper, mangler vanligvis markerte "skuldre". Beina er vanligvis korte og kraftige, men hos noen hanner er de sterkt forlenget. Frambeina er ofte modifisert, enten kraftigere eller lengre enn de andre. Lårene er tykke, spindelformede, og har ofte en kraftig tann på undersiden.
Levevis
For de fleste av de tropiske artene er lite kjent om biologien, men disse billene ser ut til å være tallrike i trekronesjiktet i tropisk regnskog. Man finner ofte billene på død ved og løvverk. Det er kjent at larvene kan utvikle seg i død ved, i bladstilker (på tropiske planter med store blader, blant annet slekten Cecropia), som bladminerere og i frø. Noen få arter er kjent som skadedgjørere, blant annet på bomull. Hos noen arter kjemper hannene om hunnene, de har da gjerne spesielle strukturer (spydlignende pigger, lange bein) som de bruker i denne kampen. Et uvanlig trekk er at de voksne billene av noen arter er svært kjappe og løper rundt på en måte som minner om enkelte fluer. Det vanlige hos snutebiller er at de voksne billene er ganske trege.
Arkeologiåret 1831
Arkeologiåret 1831 er en oversikt over blant annet utgravninger, fødte og avdøde personer med tilknytning til arkeologi i 1831.
Forsvarets militærpolitiavdeling
Forsvarets militærpolitiavdeling (FMPA) er en avdeling i Hæren som understøtter hele Forsvaret med militærpolititjenester.
Avdelingen utfører militærpolitioppdrag innenfor styrkebeskyttelse, krigsfangehåndtering, sikkerhetsoperasjoner, mobilitetsstøtte og politifunksjoner. FMPA har underlagt avdelinger som driver med ordenstjeneste, etterforskning, soldatproduksjon og fagutvikling av militærpolitiet. Avdelingen utdanner også personell til Militærpolitiets livvakttjeneste.
Militærpolitiet i Norge er fordelt i områder hvor Forsvaret har sine største garnisoner.
Oppgaver
Oppdraget til FMPA er følgende:
Militær livvakt
Tjenesten består av planlegging og gjennomføring av skarpe livvaktoppdrag globalt og nasjonalt, innenfor alle trusselnivåer.
Javier Pérez
Javier Pérez (født 11. oktober 1996) er en spansk taekwondoutøver.
Forsvarets militærpolitiavdeling
Militær livvakt
En militær livvakts oppgave er å beskytte en person som i kraft av sin stilling eller posisjon er utsatt for en spesifikk eller generell trussel om attentat, kidnapping, samt andre ulovlige handlinger og/eller forulempninger. I tillegg vil militære livvakter samvirke med sivil livvakttjeneste.
Javier Pérez
Han representerte Spania under Sommer-OL 2020 i Tokyo, hvor han ble utslått i åttendedelsfinalen.
Forsvarets militærpolitiavdeling
Militær livvakt
Livvakttjenesten er en relativt liten avdeling som spesialiserer seg innen en rekke fagfelt, både individuelt og som en enhet. Tjenesten går ut på å sørge for sikkerhet rundt viktige personer i Forsvaret og dets allierte i konfliktområder. Soldatene utøver solide ferdigheter som taktikk, våpenhåndtering, nærkamp, transport og sanitet.
Li Changping
Li Changping (født 1963 i fylket Jianli i provinsen Hubei i Folkerepublikken Kina) er en tidligere kommunistisk politiker og deretter opposisjonell, bosatt i Tyskland.
Li ble partisekretær i Qipan i Hubei, og tok utdannelse i økonomi ved Sichuanuniversitetet i Chengdu. Han ble kjent etter å ha skrevet et kritisk brev til daværende statsminister Zhu Rongji i 2000, blant annet med brennemerking av lokalpolitikeres overbeskatning av befolkningen og egen korrupte livsstil. Brevet ble offentliggjort i ukeavisen Nanfang Zhoumo. Han ble også kjent for en bok der han beskrev disse og lignende misforhold.
Fylkesvei 6640
Fylkesvei 6640 (Fv6640) går mellom Kvernamoen og Ofstad i Orkland kommune.
Før Trøndelag fylke ble opprettet 1. januar 2018 hadde veien betegnelsen fylkesvei 791 (Sør-Trøndelag).
Einsatzgruppen-prosessen
Einsatzgruppenprosessen (offisielt Amerikas forente stater mot Otto Ohlendorf et al.) var den niende av de tolv rettssakene som ble ført av en amerikansk militærdomstol under Nürnbergprosessene. Rettssaken begynte 15. september 1947 og ble avsluttet med dom 20. april 1948. Den ble ført mot juristen og tidligere SS-offiser Otto Ohlendorf og 23 andre nøkkelpersoner i Einsatzgruppene, paramilitære enheter underlagt det tyske Schutzstaffel (SS), under andre verdenskrig. Dette var dødsskvadroner som særlig bak østfronten etter invasjonen av Sovjetunionen drepte et stort antall (anslagsvis 1 million) jøder og andre sivile fra juni 1941. Dette var den eneste av de allierte prosessene som bare handlet om holocaust og har blitt kalt historiens største mordsak.
Domstolen dømte 14 personer til døden, av disse ble fem fullbyrdet i 1951 inkludert den hovedtiltalte Ohlendorf; de øvrige ble benådet og innen 1958 var alle sluppet fri. De tiltalte var relativ unge, og var godt utdannet (ni var jurister og seks hadde doktorgrad). En var prest og flere kom fra familier av lutherske prester. Mannskapet i Einsatzgruppene var ikke militært, og de tiltalte lederne var entusiastiske nazister.
Rettssaken ble avholdt i Justizpalast i Nürnberg på samme sted som den internasjonale Nürnbergprosessen og ble ført etter denne, men Einsatzgruppenprosessen var ledet av en amerikansk militærdomstol med amerikanske dommere. Rettssaken varte i 138 dager. Benjamin Ferencz representerte aktoratet og Michael Musmanno ledet domstolen. Prosessen dannet mønster, blant annet for saken mot SS-offiseren Adolf Eichmann i 1961, og den serbiske presidenten Radovan Karadžić i 2016.
Einsatzgruppeprosessen var en av tolv prosesser ført av amerikanske okkupasjonsmyndigheter under amerikansk jurisdiksjon. Tiltalen gjaldt krigsforbrytelser (basert på folkerett etablert før første verdenskrig) og gjaldt forbrytelser mot menneskeheten etablert av de allierte før rettsoppgjøret i Nürnberg. Folkemord var ikke et eget punkt i tiltalen. Det var omfattende beviser i form av detaljerte skriftlige rapporter om massakrene samt Ohlendorfs nøyaktige forklaring. De fleste tiltalte erkjente de faktiske forholdene og viste generelt lite anger. De forsvarte seg med at de hadde fått ordre ovenfra og var tvunget til å gjennomføre denne. Ohlendorf argumenterte i tillegg med at massedrapene var legitimt selvforsvar som også innebar å drepe barna fordi disse ville vokse opp til å bli fiender av Tyskland. De allierte hadde før rettsoppgjøret i Nürnberg avvist ordre ovenfra som grunnlag for frifinnelse. Einsatzgruppene var underlagt SS-lederne Heinrich Himmler og Reinhard Heydrich som begge var døde da rettsoppgjøret ble gjennomført. Det er uklart når Einsatzgruppene fikk sine ordrer og hvilket konkret innhold ordrene hadde.
Einsatzgruppene
Einsatzgruppen var spesialenheter i Schutzstaffel (SS), underlagt Sicherheitsdienst (SD). De fungerte som dødsskvadroner, særlig bak fronten i Øst-Europa hvor de drepte et stort antall jøder, samt sigøynere og andre sivile. Det var fire bevæpnede enheter på 600 til 1000 mann hver, til sammen 3000 mann. Enhetene var benevnt med bokstavene A til D fra nord til sør, og hver enhet hadde underenheter kalt Sonderkommando og Einsatzkommando. Innen få måneder etter invasjonen av Sovjetunionen 22. juni 1941 hadde de drept flere hundre tusen sivile, for en stor del jøder. Dette massedrapet var «geværkulenes holocaust» og innledet folkemordet. Fra 1941 til 1943 var de ansvarlige for drapene på mer enn én million (noen anslag går opp til 1,5 millioner ) jøder, «partisaner», sigøynere, funksjonshemmede, politiske motstandere og andre.
Etter avtale med Oberkommando des Heeres våren 1941 skulle de opprinnelig tre Einsatzgruppene bevege seg bak den fremrykkende hæren i tre sektorer: (A) Leningrad (inkludert Baltikum) i nord, (B) Moskva i midten (via Hviterussland) og (C) Ukraina i sør. Da det ble klart at Romania ville delta i felttoget ble Einsatzgruppe D, med ansvar for de sørligste områdene (Bessarabia, sørlig Ukraina med Krim), satt opp i juni 1941. Einsatzgruppene ble forsterket med mannskap fra blant annet Ordnungspolizei og vanlige soldater fra Wehrmacht. I tillegg krevde mord på én million mennesker lokale medhjelpere, blant annet til å pakke likene tett i massegravene og til å skille ut ofrene i etnisk sammensatte områder.
SS-sjef Heinrich Himmler valgte trolig personlig ut lederne i Einsatzgruppene. Til å lede kommandoene søkte Himmler og Reinhard Heydrich trolig smarte menn som kunne ta beslutninger på egen hånd og, på grunn av uforutsigbare omstendigheter, improvisere ved gjennomføring av massedrapene. De måtte også være i stand til å forhandle mellom RSHA og Wehrmacht.
Heydrich døde i 1942 og Himmler tok sitt eget liv i mai 1945. Ernst Kaltenbrunner ble henrettet etter hovedprosessen i Nürnberg. Franz Walter Stahlecker, leder for Einsatzgruppe A, ble drept i 1942. Heinrich Müller i Gestapo forsvant i mai 1945. Arthur Nebe, som en periode ledet Einsatzgruppe B, ble henrettet av tyske myndigheter i mars 1945. Horst Böhme, som ledet Einsatzgruppe B og C i perioder, forsvant i april 1945. Rudolf Lange tok sitt eget liv i februar 1945. Alfred Filbert ble i 1962 dømt til livsvarig fengsel av en vesttysk domstol. Friedrich Panzinger (Einsatzgruppe A) tok sitt liv i vesttysk varetekt i 1959. Erich Ehrlinger ledet Sonderkommando 1b under Einsatzgruppe A og senere sjef for Sipo og SD i Kyiv og Minsk med ansvar for å drepe de gjenværende jødene der. Han unnslapp rettsforfølgelse rett etter krigen. Vesttyske myndigheter arresterte Ehrlinger i 1958 og han ble dømt i forbindelse med over 1000 mord.
Værøy
Værøy er en øykommune i Lofoten i Nordland. Kommunen har sitt administrasjonssenter i Sørland på Værøya, som er den største av øyene. De nærmeste nabokommunene er Moskenes i nord, på motsatt side av Moskstraumen, og Røst, som ligger over Røsthavet i sørvest. Værøy er den nest minste og den nest ytterste av kommunene i Lofoten, med et areal på 18,6 km² og 679 innbyggere pr. 1. kvartal 2022.
Einsatzgruppen-prosessen
Juridisk grunnlag
Etter andre verdenskrig gjennomførte de allierte Nürnbergprosessen (hovedprosessen) mot de ledende personene i Hitlers regime. Hovedprosessen ble ført for en internasjonal domstol i Nürnberg i den amerikanske okkupasjonssonen og var basert på London-charteret, en avtale mellom de allierte om rettsforfølgelser etter krigen. De amerikanske okkupasjonsmyndighetene gjennomførte deretter på egen hånd tolv prosesser mot personer på lavere nivå, de såkalt etterfølgende Nürnbergprosessene som var amerikanske militærdomstoler under amerikansk jurisdiksjon. Einsatzgruppen-prosessen var den niende av disse tolv.
Værøy
Gamle fortellinger omtaler den beryktede malstrømmen Moskstraumen som går mellom Værøy og Lofotodden. «Den store Male» har gjennom tidene vært et av verdens mest beryktede havområder. Her i den store Male endte Jules Verne romanen En verdensomseiling under havet, som handler om kaptein Nemo og undervannsbåten «Nautilius».
Mange oldtidsfunn forteller om tidlig bosetting på Værøy. Hulemaleriene som ble oppdaget i 1994 er over 3 000 år gamle.
Einsatzgruppen-prosessen
Juridisk grunnlag
Leder for det amerikanske aktoratet, Telford Taylor, besluttet å sette i gang rettssak mot ledende personer i Einsatzgruppene etter at skriftlige dokumentasjon av mord på en million mennesker ble funnet. Tiltalen var delvis basert på Genèvekonvensjonene og Haag-konvensjonene av 1899 og 1907, samt internasjonal sedvanerett. Tiltalen var også basert på forbrytelser mot menneskeheten som fastsatt i London-charteret. London-charteret og Det allierte kontrollrådets lov nummer 10 fanget opp internasjonal rett og var grunnlaget for hovedprosessen og den etterfølgende Einsatzgruppen-prosessen. Forsvarerne argumenterte med at domstolen ikke hadde jurisdiksjon og var partisk. Dette ble avvist på grunnlag av presedens og med begrunnelsen at Det allierte kontrollrådets lov nummer 10 var rettmessig utøvelse av okkupasjonsmaktens rett og plikt til å straffe krigsforbrytere.
Værøy
Navn
Den norrøne formen av navnet var Veðrøy. Den første delen av navnet, veðr betyr «vær» og henviser til tøffe værforhold og at øya ligger værhardt til. Den siste delen, øy, henviser til at det er ei øy. Historisk har navnet blitt skrevet Værø.
Einsatzgruppen-prosessen
Juridisk grunnlag
Forsvarerne argumentere med at tiltalen var basert på lover med tilbakevirkende kraft (ex post facto). Domstolen avviste denne innvendingen, og viste blant annet til Haag-konvensjonens paragraf 46 om landkrig, og la til grunn at forbud mot målrettet drap på ikke-stridende og mord generelt ikke var ny lov. Forsvarer Rudolf Aschenauer argumenterte med at Sovjetunionen ikke hadde signert Genève-konvensjonen, og drev partisankrig i strid med konvensjonen. Aschenauer fremholdt at saken burde føres i henhold til tysk lov fordi det var tyske tjenestemenn, eller helst etter sovjetisk lov fordi det dreide seg om handlinger på sovjetisk territorium.
Værøy
Kommunevåpen
Kommunevåpenet ble tatt i bruk 10. juli 1988 og viser en lunde på en blå bakgrunn. Lunden hekker i store antall i området og hadde stor betydning for innbyggerne i Værøy før den ble fredet.
Einsatzgruppen-prosessen
Juridisk grunnlag
Den amerikanske påtalemyndigheten baserte ikke tiltalen på nytt rettslig grunnlag. Tiltalen omhandlet krigsforbrytelser, medlemskap i en organisasjon definert som kriminell i hovedprosessen, og forbrytelser mot menneskeheten.
Folkemord
Folkemord var ikke et konkret punkt i tiltalen, og betegnelsen folkemord (engelsk: genocide) ble ikke brukt. Påtalemakten var godt kjent med begrepet folkemord da tiltaledokumentet ble utarbeidet: Raphael Lemkins bok Axis Rule in Occupied Europe kom ut i 1944 og De forente nasjoner arbeidet mens rettssaken pågikk med Folkemordkonvensjonen. Lemkin var jødisk polakk, og flyktet til USA, mens mange av hans slektninger ble drept i holocaust. Lemkin var ekspert på internasjonal strafferett, og arbeidet for at begrepet folkemord skulle inngå i rettsoppgjøret. Han fikk arbeid i juristkorpset i Pentagon der han gjennomgikk bevismaterialet mot nazistene.
Værøy
Geografi
Øykommunen består av mange øyer, der de to største øyene er Værøya og Mosken. Kommunen ligger nest ytterst i Lofoten, med Norskehavet mot vest, Moskenstraumen mot nord, Vestfjorden mot øst og Røsthavet i sørvest.
Einsatzgruppen-prosessen
Folkemord
I 1945 ble Lemkin sendt til London for å arbeide i Robert H. Jacksons team av jurister som forberedte tiltalen i Nürnbergprosessen. Lemkins folkemordsbegrep forekommer to steder i tiltaledokumentet i hovedprosessen; i første tiltalepunkt der enkeltmedlemmer kunne bli holdt ansvarlig for organisasjonens forbrytelser, og i tredje tiltalepunkt om krigsforbrytelser inkludert utryddelse av en rase eller nasjon. Folkemord var ikke med i tiltalepunktet om forbrytelser mot menneskeheten. Folkemord ble ikke inkludert i dommen i hovedprosessen. Lemkin reiste til Tyskland i mai 1946 og arbeidet der for å få inn folkemord som en forbrytelse.
Værøy
Klima
Været på Værøy er alltid overraskende, der været kan skifte svært raskt. Vinterklimaet er mildt og det er få dager graderstokken kryper under null. Dette gir et perfekt klima for produksjon av tørrfisk.
Dyreliv
Værøy er mest kjent for fuglefjellene på yttersiden av Måstadhalvøya. Her finnes store kolonier med ulike arter av sjøfugler. I Lundura, som ligger nord for Måstadheia nordvest på halvøya, har det tradisjonelt hekket lunder i titusentall opp gjennom århundrene. I eldre tid var sjøfuglene, og spesielt lunden, en viktig matressurs for øyfolket. Så viktig var fuglefangsten at man holdt egne hunder kun for fangst av lunde, såkalte «lundehunder». Den spesielle hunden holdt imidlertid på å dø ut og det var kun noen få hunder igjen på Måstad på Værøy da tilfeldighetene ville at den ble reddet. I dag kjenner vi etterkommerne av disse hundene som norsk lundehund. Det var 722 av dem i Norge ved inngangen til 2020. Alle har til felles at de kan spore sine aner tilbake til den vesle veiløse grenda Måstad på Værøy.
Einsatzgruppen-prosessen
Folkemord
Nürnbergprosessen kodifiserte ikke folkemord ved å definere det i dommen, men dommen beskrev massemordene, og særlig Einsatzgruppenes virksomhet på østfronten. Myndighetene i Washington ba Telford Taylor, leder for aktoratet, om å beskrive forfølgelse av jøder og andre som folkemord i de etterfølgende Nürnbergprosessene. I sak 9 Einsatzgruppenprosessen og i sak 11 Rasse und Siedlungshauptamt-prosessen ble Lemkins begrep eksplisitt anvendt. I forarbeidet til Einsatzgruppen-prosessen skrev en etterforsker blant annet at de tiltalte hadde gjennomført «mass murder (genocide)» i de okkuperte områdene. Einsatzgruppenprosessen frembragte klare bevis for folkemord i henhold til Lemkins definisjon. Bevisene i Einsatzgruppenprosessen var overveldende med nøyaktig beskrivelse av over 1 million mord samt SS-offiser Otto Ohlendorfs utilslørte vitnemål i saken mot Ernst Kaltenbrunner, som var sjef for Reichssicherheitshauptamt. Juristene i Nürnberg hadde en klar forestilling om at folkemord innebar «rasemord» og utryddelse. Mens rettsprosessene pågikk arbeidet FN med utkast til Folkemordkonvensjonen.
Værøy
Dyreliv
På Måstadhalvøya ligger også Måstadfjellet, Måstadfjellet naturreservat og Måstadfjellet landskapsvernområde, to verneområder som grenser opp mot hverandre og er såkalte ramsar-områder.
Kirkesogn og gudshus
Værøy er et eget sokn i Bodø domprosti i Sør-Hålogaland bispedømme i Den norske kirke.
Einsatzgruppen-prosessen
Folkemord
Tiltalen i Einsatzgruppen-prosessen definerte forbrytelser mot menneskeheten i to punkter:
Værøy
Samferdsel
Værøy ha ca. 500 registrerte kjøretøy og 22 km offentlig vei. Det er i tillegg fergeforbindelsen til Bodø, Moskenes og Røst. Værøy har i tillegg en egen helikopterhavn på Sørland, med to daglige avganger til Bodø og som er Norges eneste regulære helikopterrute. Øya hadde tidligere egen flyplass på Værøy lufthavn, men den ble avviklet etter Værøy-ulykken i 1990, der fem mennesker mistet livet. Flyplassen ble stengt på grunn av beliggenheten og på grunn av vanskelige vindforhold.
Einsatzgruppen-prosessen
Folkemord
Det andre punktet kobler sammen eller skaper et stort overlapp mellom forbrytelser mot menneskeheten og folkemord. De ble dermed implisitt tiltalt for folkemord. Aktor Benjamin Ferencz redegjorde i åpningsinnlegget for at drap på forsvarsløse sivile i krig er en krigsforbrytelse, og at disse drapene samtidig inngikk i en annen, større og mer alvorlig forbrytelse, nemlig folkemord. I rettsoppgjøret mot nazistene ble forbrytelser mot menneskeheten brukt i svært bred betydning for å fange opp et bredt spekter av overgrep, FNs senere definisjon var snevrere.
Værøy
Næringsliv
Hele 43 % av yrkesbefolkningen er sysselsatt innenfor fiskeriene. Værøy er et av landets mest produktive samfunn. Bak hver innbygger ligger en eksportverdi på over en million kroner. Klimaet på Værøy er perfekt for produksjon av tørrfisk med milde vintre og kjølige sommere. Markedene for tørrfisken er først og fremst Italia. Sildefisket er betydelig for Værøy. Dette er en næring som i de siste årene har blomstret opp og blitt viktig for øysamfunnet. Værøy har på få år blitt en av fylkets største landingshavner for denne pelagiske fisken.
Einsatzgruppen-prosessen
Personer
Dommer Michael Musmanno, aktor Benjamin Ferencz og tiltalte Otto Ohlendorf var de sentrale personene i rettssaken. Aktoratet for alle de tolv Nürnbergprosessen ble ledet av Telford Taylor, mens aktoratets sak i Einsatzgruppeprosessen ble lagt frem av Ferencz. Taylor hadde vært assistent for aktor Robert H. Jackson under hovedprosessen. De tiltalte kunne velge seg en forsvarsadvokat og en jurist til å assistere forsvareren, til sammen kunne det være opp mot 48 advokater. Forsvarsadvokatene ble betalt av okkupasjonsmakten og de fleste hadde vært medlem av nazistpartiet (NSDAP). Rudolf Aschenauer var Ohlendorfs forsvarer. Aschenauer var i mange år etter andre verdenskrig leder for Stille Hilfe, som arbeidet for løslatelse av SS-medlemmer dømt for krigsforbrytelser. Aschenauer ledet fra 1953 et nasjonalistisk parti som var en videreføring SRP (et parti for gamle nazister). Etter saken mot Adolf Eichmann ga han ut en bok som forsøkte å renvaske Eichmann.
Værøy
Internasjonale forbindelser
Venezia er Værøys vennskapskommune.
Einsatzgruppen-prosessen
Dommere
Einsatzgruppen-prosessen var formelt en amerikanske militærdomstol (engelsk: Military Tribunal II-A) ledet av Michael Musmanno. Musmanno var en amerikansk jurist og marineoffiser som begynte karrieren som forsvarsadvokat med de italienske anarkistene Sacco og Vanzetti som de mest kjente klientene. Henrettelsen av Sacco og Vanzetti førte til at Musmanno deltok i kampanjer mot dødsstraff og var offentlig motstander av dødsstraff resten av livet. Under andre verdenskrig var han kaptein i den amerikanske marinen og etter at de allierte erobret Sorrento ble Musmanno utnevnt til militær administrator for Sorrentinahalvøyen. Musmanno medvirket i Nürnberg, blant annet ved forberedelse av sakene mot admiralene Erich Raeder og Karl Dönitz. Musmanno planla å skrive en bok om krigens siste fase og ville derfor intervjue ledende personer i naziregimet. Tilgangen til de varetektsfengslede gikk gjennom Telford Taylor. Telford Taylor hadde problemer med å skaffe kvalifiserte dommere til Nürnbergprosessene, og Musmanno takket ivrig ja til oppdraget fra general Lucius D. Clay. Musmannos første sak var Milchprosessen, og han medvirket deretter som dommer i Pohlprosessen. Musmanno hadde marineuniform under dommerkappen.
De to andre dommerne, John J. Speight og Richard D. Dixon, sa lite i rettssalen og Musmanno dominerte prosessen. Dixon var høyesterettsdommer i delstaten Nord-Carolina og hadde medvirket i staben i Legeprosessen og Milchprosessen og som reservedommer i Flickprosessen. Speight var en fremstående skrankeadvokat i delstaten Alabama. Speight ble ansett som den faglig svakeste av de tre.
Aktorat
Ferencz var en ung amerikansk jurist som aldri hadde ført noen sak. Uten Ferencz ville det ifølge historikeren Hilary Earl trolig ikke blitt noen rettssak. Ferencz har ifølge Earl dominert ettertidens inntrykk av saken fordi han er veltalende og energisk, og har stilt opp til intervju i forbindelse med nesten alle dokumentarer om Nürnberg. Han var ung (27 år) da saken gikk, og har levd lenger enn alle andre involverte. Etter Nürnberg ble Ferencz som en av få amerikanske jurister værende i Tyskland i mange år, og arbeidet for erstatning til ofrene for holocaust. Senere har Ferencz arbeidet for opprettelsen av en internasjonal straffedomstol. Ferencz fikk bistand av de amerikanske juristene James E. Heath, John Glancy og Peter Walton samt den tsjekkoslovakiske juristen Arnost Horlick-Hochwald med erfaring fra andre rettssaker.