cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Afterall
Readers
Readers-serien er tekstsamlinger om et utvalgt tema som skal belyses fra forskjellige vinkler. Serien er publisert i samarbeid med Tate Publishing – forlagsdelen av Tate Gallery, en gruppe museer i England. Ansvarlig redaktør er Charles Esche.
One Work
Serien prøver å belyse enkeltverk i samtidskunsthistorien. Bøkene blir publisert av Afterall og distribuert av MIT Press. Hovedredaktør for serien er Mark Lewis.
utgivelser i serien (pr. juni 2009)
Afterall Online
Afterall Online skal dekke deler av samtidskunstfeltet som Afterall Journal ikke dekker; intervjuer med kunstnere og kuratorer og kritikk av utstillinger. Online-delen av Afterall har en lett tilbøyelighet til å ha fokus på vestkyst-USA. Dette kan forklares med at det blir publisert fra Los Angeles av ansvarlig redaktør Stacy Allan.
Afterall Events
Afterall Events er den yngste delen av Afterall. I all hovedsak består denne delen av slippfester for tidsskriftet og bøkene, men også seminarer, konferanser, filmvisninger, foredrag, bokmesser, science fiction mini-filmfestivaler og debatter. Disse er alltid i samarbeid med forskjellige kunstinstitusjoner som Tate Modern i London, The Kitchen i New York og Mandrake Bar i Los Angeles.
Kurt-Arve
Kurt Arve Liabø (født 2. februar 1971 i Bergen) er en sanger, musiker og komponist fra Florø. Han ble kjent under navnet «Kurt-Arve Washburn» i 2009, som et resultat av hans fremførelse av hans selvkomponerte sang «Then Rainy Days are Not so Sad», i den andre sesongen av TV-serien Norske Talenter.
Plateselskapet Tylden ga ut country-albumet Happy Summer Days på CD, og digital nedlasting, den 22. juni 2009. Denne inkluderer sangen «Then Rainy Days are Not so Sad», som først ble utgitt som MP3 og ringetone i 2009. Musikk og tekst på albumet er skrevet av Liabø.
Liabø bruker parykk når han opptrer (med bindestrek) Washburn (som i Washburn gitaren). Liabø er diagnostisert med Aspergers syndrom.
Estación Migues
Estación Migues er en by i kommunen Migues i Canelones-departementet i det sørlige Uruguay. Byen har 144 innbyggere.
Befolkning
Estación Migues har 144 innbyggere (beregning 2011).
Kilde:
Dapengcheng
Dapengcheng, eller Dapengfortet (hanzi: 大鹏城; pinyin: Dapengcheng, dapenghua: Tʰaj pʰuŋ saŋ), eller Dapengsuocheng, er en befestet landsby i subdistriktet Dapeng i bydistriktet Longgang i byprefekturet Shenzhen i provinsen Guangdong i Folkerepublikken Kina. Landsbyen ligger 55 kilometer fra sentrum i Shenzhen.
Hoveddialekten er dapengdialekt, en blanding av hakka og kantonesisk.
Dapengfortet ble bygd i 1394 som forsvarsverk mot sjørøvere. Den ble etterhvert til en landsby under Ming-dynastiet og Qing-dynastiet.
I 1571 ble den i førti dager beleiret av japanske sjørøvere utstyrt med stiger.
Telthusbakken (Oslo)
Telthusbakken (1–41) er en vei i området Gamle Aker som ligger i bydel St. Hanshaugen i Oslo. Veien starter i Maridalsveien og går opp til Akersbakken. Opprinnelig var navnet brukt på et lite område av Bymarken nord for veien fra Maridalsveien til Gamle Aker kirke. Veiens navn stammer fra et telthus (et militært mobiliseringsdepot) som lå ved Gamle Aker kirke på 1700-tallet. Tomtene rundt telthusbakken fikk først tomtebrev i 1815–16, etter at området lenge hadde vært benyttet av fattigfolk.
I dag ligger det lav trehusbebyggelse på nordsiden av veien, og på sydsiden ligger byens mest sentrale parsellhageområde .
I løpet av 1877–1882, da Edvard Munch var tenåring, utførte han en rekke akvareller og oljeskisser med utsikt fra familiens leilighet i Fossveien 7 på Grünerløkka mot Gamle Aker kirke og Telthusbakken. Før kornsiloene ble bygget i 1953, kunne man se Telthusbakken fra denne adressen. I Restaurant Schrøder henger et maleri fra Telthusbakken malt av Sigurd Fosnes i 1926.
Paul Carell
Paul Carell (født 2. november 1911 i Kelbra i Tyskland, død 20. juni 1997 i Rottach-Egern) var en tysk nazist og SS-offiser. Han var pressetalsmann for utenriksminister Joachim von Ribbentrop fra 1940 til 1945 og etter krigen suksessrik forfatter og Spiegel-journalist, samt innflytelsesrik rådgiver i Axel Springer AG og taleskriver for Axel Springer. Han skrev flere militærhistoriske bøker som fikk gode kritikker og solgte i store opplag. Som pressetalsmann var en av hans viktigste oppgaver å lede utenriksministeriets daglige pressekonferanser.
M26 Pershing
M26 Pershing var en amerikansk tung stridsvogn i bruk under andre verdenskrig og Koreakrigen. Den var oppkalt etter general John J. Pershing.
Paul Carell
Carell rettferdiggjorde Holocaust gjennom sin journalistiske propaganda.
M26 Pershing
Den var tenkt som erstatter til stridsvognen M4 Sherman, som viste seg lite effektiv i forhold til de tyske stridsvognene med bedre kanoner og pansring. Så snart serieproduksjonen av M4 Sherman var i gang begynte det amerikanske forsvaret å lete etter en etterfølger. Konstrueringen av den nye stridsvognen viste seg å bli ganske komplisert da kravene til kjøretøyet endret seg hele tiden. Først etter Ardenneroffensiven på slutten av 1944 bekreftet at man trengte en større stridsvogn som kunne hamle opp med de tyske overlegne stridsvognene. Ved krigens slutt var bare 310 M26 Pershing-stridsvogner ankommet Europa, og av disse var det bare et fåtall som kom i strid. På grunn av sin sene ankomst fikk den derfor lite å si for utfallet av krigen. Den var USAs hovedstridsvogn frem til den ble faset ut til fordel for M48 Patton, som kom i løpet av Koreakrigen.
Paul Carell
Han ble arrestert i 1946 og ble internert i 30 måneder. Det ble lenge debattert om han skulle tiltales for forbrytelser under krigen eller om han heller skulle brukes som vitne mot de andre. Det ble til at han ble brukt som vitne i Ministerieprosessen, som var en del av Nürnbergprosessene.
M26 Pershing
Den var kjent for å ha en stor kanon og for å ha en forholdsvis lav silhuett.
Mil Mi-10
Mil Mi-10 ( NATO-kallenavn: «Harke» ) er et helikopter utviklet i Sovjetunionen.
M26 Pershing
Pershing var den første amerikanske stridsvognen som stilte likt med de tyske stridsvognene Panzer V Panther og Panzer VI Tiger.
Mil Mi-10
Mi-10 er en spesialisert flyvende kran utviklet med utgangspunkt i Mil Mi-6, og har samme motorer, kraftoverføringssystem og rotorer som denne. Mi-10 er produsert i to varianter, Mi-10 ( «Harke-A» ) og Mi-10K ( «Harke-B» ). Sistnevnte skiller seg fra den første ved å ha en gondol utstyrt for kontroll av helikopteret montert på undersiden.
Finn Moe
Finn Moe (født 12. oktober 1902 i Bergen, Hordaland, død 6. august 1971) var en norsk politiker (Ap). Uder Andre verdenskrig var Moe tilknytt den norske kringkaster i Boston, WRUL. Han ble innvalgt på Stortinget fra Oslo i 1950. Han var vararepresentant fra 1945 til 1949. Moe var viseformann i AUF fra 1934 til 1937.
Moe var FN-ambassadør i 1948–1949 og utenriksredaktør i Arbeiderbladet.
Fylkesvei 4002
Fylkesvei 4002 går mellom Krossen og Halshaug i Lindesnes.
Harri Eloranta
Eloranta vant en olympisk bronsemedalje i skiskyting under 1992 i Albertville. Han kom på tredjeplass på 10 km skiskyting, bak Mark Kirchner og Ricco Groß begge fra Tyskland
Fylkesvei 4002
Frem til 2019 hadde veien betegnelsen fylkesvei 214 (Vest-Agder).
Karl Wahlmüller
Karl Wahlmüller (født 22. oktober 1913, død 16. februar 1944) var en østerriksk fotballspiller som deltok i de olympiske leker 1936 i Berlin.
Wahlmüller vant en olympisk sølvmedalje i fotball under OL 1936 i Berlin. Han var med på det østerrikske laget som kom på andreplass i fotballturneringen bak Italia. Østerrike vant kvartfinalen over Peru med 4-2 og i semifinalen beseiret de Polen med 3-1. I finalen, som ble spilt 15. august 1936 med 85 000 tilskuere, møtte de Italia, Østerrike tapte finalen med 1-2. Wahlmüller var midtbanespiller og spilte alle fire kampene i OL-turneringen.
Thailand
Kongeriket Thailand er et land i Sørøst-Asia. Thailand grenser mot Laos, Kambodsja og Thailandbukten (Siambukten) i øst, Malaysia i sør, og Andamanhavet og Myanmar (tidl. Burma) i vest. Landet har om lag 70 millioner innbyggere, og har et areal på 514 000 km². Hovedstaden er Bangkok.
Etymologi
Ordet thai (ไทย) betyr ifølge George Coedès «fri mann», til forskjell fra de erobrede opprinnelige folkegruppene som ble gjort til livegne. Den thailandske akademikeren Jid Phumisak (จิตร ภูมิศักดิ์) skrev i 1976 at thai betyr «menneske» da hans forskning på språk i øde områder viste at folk der ofte brukte ordet thai om mennesker istedenfor det etablerte khun som thailenderne bruker.
Thailenderne refererer til landets navn i en høflig sammenheng som prathet Thai, men normalt på folkemunne som mueang Thai (thai: เมืองไทย) som i utgangspunktet betyr bystat, men som vanligvis blir brukt når man refererer til en by eller region, eksempelvis mueang Udon Thani. Mer formelt betyr Ratcha Anachak Thai (thai: ราชอาณาจักรไทย) direkte oversatt «Kongeriket Thailand». Ordet ratcha kommer fra sanskrit raja, konge.
Landets offisielle navn var Siam (สยาม) frem til 1939, og mellom 1945 og 1949. «Siam» anses for å være et eksonym.
Naturgeografi
Thailand har et areal på 514,000 km², hvilket gjør det til verdens 50. største land arealmessig, og befolkningsmessig ligger det på 20. plass, med en befolkning på NaN innbyggere.
Thailand kan deles inn i fire områder etter den fysiske geografien: Fjellområdene i nord, Khoratplatået i øst, slettelandet midt i landet og Malayahalvøya. Thailands nordlige områder består av fjell, med Doi Inthanon på 2576 moh. som høyeste punkt. Fjellkjedene er gjennomskåret av frodige elvedaler.
I nordøst (Isan) dominerer Khoratplatået, avgrenset i øst av Mekong-elven. Thailands sentrale deler består hovedsakelig av den flate elvedalen Chao Phraya. I disse områdene, nord for Bangkok, ligger landets viktigste landbruksområder, kalt «Thailands risskål». Det har blitt gravd flere kanaler for å forbedre mulighetene for kunstvanning av risen.
I sør smalner landet i det trange Kra-eidet, før landskapet igjen vider seg ut mot Den malaysiske halvøy. Her er det et frodig, tropisk og kupert landskap, innrammet av lystsletter med brede strender. Kysten, og særlig vestkysten, er preget av de mange øyene, hvorav Phuket er den største.
Thailand har et rikt dyre- og planteliv, med blant annet omtrent 10 000 plantearter og over 900 fuglearter. Tidligere var landet dekket av tropiske skoger, og teaktrær fra Thailand var verdenskjent. Den kraftige skogshogsten har imidlertid minsket skogbestanden voldsomt. Vegetasjonen generelt er preget av det tropiske klimaet, men Khoratplatået i nordøst har steppe-/savanne-vegetasjon.
Klima
De høyereliggende områdene i nord kan bli ganske kjølige om vinteren, og temperaturen går ofte ned mot 15 °C, og av og til helt ned mot 5 °C.Nattefrost inntreffer av og til i fjellområdene. Bangkok og deltaområdet i nærheten har varme ettermiddager året rundt, men kveldene er litt mindre fuktige om vinteren. Mars og april er ofte svært varme, før monsunen setter inn. Bangkok har en årlig nedbørsnormal på 1397 mm.
Kra-eidet i sør har stort sett de samme temperaturene året rundt, med regn på østkysten om vinteren og på vestkysten om sommeren. Thailand blir sjeldent truffet av tyfoner, men kan av og til merke restene av eldre tyfoner, som kan gi litt vind og økt nedbør.
Demografi
Den thailandske befolkningen er forholdsvis ensartet. De aller fleste snakker thai og er buddhister. I nordøst bor den største minoritetsgruppen, lao eller lao isan. Siden den laotiske og thailandske kulturen er nærmest identisk, og Isan har vært styrt av Thailand i århundrer, blir de laotene som bor i Thailand, ansett for å være fullverdige thaier, og ikke del av en minoritetsgruppe, selv om de ofte blir sett ned på av sentral-thaiene. Den nest største minoriteten er kinesere, som er godt integrert i den thailandske kulturen. Etter politisk press tok flere av dem thailandske navn i årene etter 2. verdenskrig, og ble thailandske statsborgere. De fleste kinesere er selvstendig næringsdrivende, og 60 % av det private næringslivet i Thailand styres av etterkommere av kinesiske immigranter (kilde trengs).
Langs grensen til Kambodsja bor rundt en million khmerer, de fleste flyktninger. Langs grensen til Laos lever en stor gruppe vietnamesere, mens det mot sør finnes en relativt stor minoritet av muslimske malayer, som har sterke sosiale og kulturelle bånd til Malaysia. Resten av minoritetsgruppene som skiller seg mest fra Thailands øvrige befolkning, utgjør flere hundre tusen mennesker i nordlige og vestlige områder, de såkalte fjellstammene: blant andre akha, lasu, lisi, hmong og karen. Disse fjellstammene lever ofte i sosial elendighet med ingen eller mangelfull utdannelse, og med rusmisbruksproblemer.
Til tross for den økonomiske utviklingen landet har hatt de siste tiårene, bor fortsatt fire femtedeler av Thailands befolkning på landet. Hovedstaden Bangkok er den eneste virkelige storbyen.
Per år 2000 er 94,6 % av befolkningen buddhister. Muslimene utgjør nest største religiøse gruppe og teller 4,6 %. De fleste av disse er etniske malaysiere og er for det meste konsentrert i sør. 0,75 % er kristne, i all hovedsak katolikker. En liten, men innflytelsesrik gruppe sikher og hinduer finnes i de større byene.
Språk
Thai er landets offisielle språk, men mange etniske og regionale dialekter finnes. Det thailandske språket kommer egentlig fra fire forskjellige dialekter, som geografisk følger landets hovedlinjer. Språket inneholder tidligere lånord fra kinesisk, og er også blitt påvirket av sanskrit, khmer og de religiøse seremonienes språk, pali. I nordøst snakkes isan, som stort sett er identisk med språket som blir brukt i Laos, laotisk. Også nordthai – lanna thai – ligner lao, mens sørthai har mange malayiske låneord. Thai har fem toner.
Det sies at alfabetet som brukes for å skrive thai, ble innført i 1283 av kong Ramkhamhaeng. Det er inspirert av khmer-skrift og andre indiske skrifter og har 44 konsonanter, 32 vokaler og fire diakritiske tegn (aksenter), som er med på å angi hvilken tone ordet har.
Etniske språk
Språk som tales av tilhørende etniske grupper, inkluderer:
Religion
Konstitusjonen garanterer religionsfrihet i Thailand, og buddhismen er den største trosretningen, da 95 % av befolkningen bekjenner seg til denne. Buddhismen har vært statsreligion siden 1200-tallet, og gjennomsyrer samfunnsliv og kultur. Størstedelen av befolkningen bekjenner seg til theravadabuddhismen. Ifølge konstitusjonen skal kongen være buddhist, og stat og monarki har alltid vært nært knyttet til religionen. Den buddhistiske tidsregningen, som starter ved Buddhas død, brukes ofte parallelt med den vestlige i Thailand.
Thailendernes religionsdyrkning skiller seg likevel en del fra den buddhistiske skriftlæren. Man streber ikke i like stor grad som andre buddhister etter å oppnå livssyklussens endemål, nirvana, men konsentrerer seg om å forbedre dette liv eller det neste ved å gjøre gode gjerninger. Det anses for spesielt meritterende i den forbindelse å gi mat og annen hjelp til munker. Munkevesenet nyter stor anseelse og respekt i det thailandske samfunnet, og enhver from, mannlig buddhist bør på et eller annet tidspunkt prøve å leve som munk i en periode av livet sitt. Det er det likevel ikke alle som gjør. Alle offentlig ansatte menn (og en del privat ansatte) har rett til permisjon for å kunne leve som munk i tre måneder, uten å miste inntektskilden sin. Alle større byer og bysamfunn har et wat, en kombinasjon av et kloster og et tempel, som mye av det offentlige livet er konsentrert om.
Overtro, magi, åndemaneri og astrologi er fremtredende på alle samfunnsnivåer i Thailand, side om side med dyrkelsen av buddhismen. Ved siden av mange bygninger kan man se et lite åndehus, som skal huse stedets skytsånder. På spesielle merkedager blir det stellet med og stilt frem mat og drikke til åndene.
Det er et lite mindretall av muslimer ved grensen til Malaysia. Kristendommen er representert av noen få vietnamesere og katolske kinesere, thailandske konvertitter, samt tilflyttede europeere og australiere. Mange av kineserne er tilhengere av den kinesiske læren konfutsianismen.
Buddhister 94,6%, muslimer 4,6%, kristne 0,7%, annet 0,1%.
Større byer
Viktige byer ved siden av Bangkok er Nakhon Ratchasima, Udon Thani, Nakhon Sawan, Chiang Mai, Surat Thani, Phuket, Chanthaburi og Hat Yai (Songkhla).
Thailands opprinnelse
Thailands opprinnelse knyttes tradisjonelt til kongedømmet Sukhothai, grunnlagt i 1238 av det første thaifolket, som hadde utvandret fra Kina. Dette kortvarige kongedømmet ble etterfulgt av et større, Ayutthaya, grunnlagt på midten av 1400-tallet. Thai-kulturen ble i stor grad påvirket av både Kina og India. I løpet av 1500-tallet oppsto de første kontaktene med ulike europeiske makter, men på tross av kontinuerlig press er Thailand det eneste land i Sørøst-Asia som aldri har vært kolonisert av Vesten. Vestlig påvirkning har likevel satt sitt merke på landet, både gjennom handel og etter trusler om maktbruk fra bl.a. Storbritannia, noe som førte til ulike reformer på 1800-tallet (mange historikere inkluderer Thailand som en del av det «uformelle britiske riket» på denne tiden).
Nabolandet Burma erobret hovedstaden i 1767, og Ayutthaya ble jevnet med jorden. Thailenderne gjorde seg imidlertid fort fri fra den burmesiske okkupasjonen, og grunnla en ny stat. I 1782 tok general Chao Phya Chakri makten, og ble den første i Chakridynastiet, som har hatt kronen frem til i dag. Han bygde dessuten ut handelsplassen Bangkok til sin hovedstad.
Overgang til konstitusjonelt monarki
I begynnelsen av 1900-tallet hadde Siam en gunstig økonomisk vekst, på grunn av stigende produksjon og eksport av ris. Bangkok ble utviklet til et viktig handelssentrum, og spenningen steg mellom kongen og den etterhånden innflytelsesrike byråkratiske elite. I 1912 gjennomførte disse et mislykket kuppforsøk mot kongen. I 1932 ble et nytt kupp gjennomført, hvilket resulterte i et konstitusjonelt monarki. Begge disse skjedde uten bruk av vold.
Kong Prajadhipok godtok til å begynne med denne forandringen, men abdiserte senere og overlot tronen til sin brorsønn Ananda Mahidol. Han døde i 1946 under noe mystiske omstendigheter; den offisielle forklaringen var at han ved en ulykke skjøt seg selv da han rengjorde våpenet sitt. Han ble etterfulgt av broren Bhumibol Adulyadej, den av Thailands konger som har regjert lengst, og som dessuten var meget populær blant thailenderne.
Andre verdenskrig og etterkrigstiden – militærregjeringer og demokrati
Under andre verdenskrig var Thailand i en løs allianse med Japan, men etter krigen ble landet en av USAs allierte i regionen. USA ble i Thailand sett på som støtte i kampen mot kommunistisk styre. Kommunismen fikk aldri godt fotfeste i Thailand, til tross for at nabolandene ble kommunistiske stater. Thailand var også med på å grunnlegge ASEAN (Association of South-East Asian Nations) i 1967, og har, spesielt etter at demokratiet ble innført i 1992, vært aktiv i organisasjonens virksomhet.
Thailand ble i første del av etterkrigstiden styrt av en rekke militærregjeringer, hvorav de første var ledet av Plaek Pibulsonggram og Sarit Dhanarajata, med korte perioder av demokratisk styre innimellom. Fra 1973 til 1976 hadde Thailand et ustabilt demokrati, men fikk så militært styre igjen. I 1988 ble det gjennomført et parlamentsvalg, og Chatichai Choonhavan ble den første folkevalgte lederen siden 1976. Frem til militærkuppet i februar 1991 var Thailand en demokratisk stat. Den siste lederen for militærregjeringene, Chuan Leekpai, ga opp makten i 1992 etter massive protester fra folket.
Fra 1992 til 2006 var Thailand et fungerende demokrati. I september 2006 ble den daværende kontroversielle regjeringen (med milliardæren Thaksin Shinawatra som statsminister), avsatt gjennom et statskupp, og militæret tok igjen regjeringsmakten.
Den 26. desember 2004 ble sørvestkysten av Thailand rammet av en tsunami som følge av et jordskjelv i Indiahavet. Bølgen ble noen steder opp mot ti meter høy, og over 11 000 mennesker mistet livet. Halvparten av disse var vestlige turister.
I 2014 skjedde et militærkupp. Per 2016 styrer militærjuntaen - det nasjonale rådet for fred og orden (RTGS: Khana Raksa Khwam Sa-ngop Haeng Chat - forkortet: [K.S.Tsj.] คสช).
Politikk, administrasjon og rettsvesen
Kongen har lite direkte innflytelse under konstitusjonen, men er den opphøyde beskytter av thai-buddhismen og et viktig symbol på nasjonal identitet og samhold.
Regjeringens øverste leder er statsministeren, som blir utnevnt av Kongen etter utvelgelse fra medlemmene av parlamentet. Vanligvis er dette lederen av det partiet som kan sette sammen en regjering på basis av en majoritetskoalisjon. Etter militærkuppet 22. mai 2014, er statsministeren general Prayut Chan-ocha, som ble nominert av et parlament han selv utpekte.
Thailand har siden statskuppet 22. mai 2014, en nasjonal lovgivende forsamling bestående av 220 medlemmer, nominert av juntaen og deretter utpekt av kongen. Etter militærkuppet ble grunnloven opphevet, det som følger er en beskrivelse av systemet som eksisterte før kuppet:
Det thailandske parlamentet, Nasjonalforsamlingen (รัฐสภา, rathasapha), er organisert i et tokammersystem, bestående av Representantenes hus (สภาผู้แทนราษฎร, sapha phuthaen ratsadon) med 400 seter, og Senatet (วุฒิสภา, wuthisapha) med 160 seter. 320 av medlemmene av Representantenes hus velges gjennom direkte valg i provinsene, med tre representanter fra hver provins, mens de resterende 80 velges gjennom nasjonale partilister i fire områder som hver velger 20 representanter. Senatet velges delvis av provinsene, delvis av en nasjonal komité. 75 av representantene vil nomineres av provinsene som gir inn en liste over ti kandidater, dette reduseres til 1 representant for hver provins av en nasjonal komité. 1 representant som representerer Bangkok velges direkte av en komité, mens de resterende 84 senatorene utpekes direkte av den nasjonale komitéen. Kandidater til Representantenes hus velges for perioder på fire år, mens senatorer velges for seks år. Kun mennesker som har thailandsk statsborgerskap har stemmerett, og har mulighet til å bli valgt inn i Representantenes hus og Senatet. En representant må være minst 25 år, og komme fra den provinsen der han står til valg, mens en senator må være minst 40 år, og ha minimum en bachelorgrad (eller tilsvarende utdannelse).
Thailand er medlem av den regionale Sammenslutningen av sørøstasiatiske nasjoner (ASEAN), i tillegg til FN, APEC, IMF, WHO, WTO og ILO.
Administrativ inndeling
Thailand er oppdelt i 76 provinser (จังหวัด, changwat), som er samlet i 5 provinsgrupper etter hvor de ligger. Det er i tillegg to distrikter med spesialstyre: Hovedstaden Bangkok (Krung Thep Maha Nakhon) og Pattaya, hvorav Bangkok er på provinsielt nivå og derfor ofte blir telt som en 77. provins.
Hver provins er delt inn i distrikter, og distriktene er igjen delt inn i underdistrikter (tambon). Pr. 2006 er det tilsammen 877 distrikter (อำเภอ, amphoe) under provinsene, samt 50 under Bangkok (เขต, khet). Deler av provinsene som grenser til Bangkok – Nonthaburi, Pathum Thani, Samut Prakan, Nakhon Pathom og Samut Sakhon – blir også referert til Stor-Bangkok (ปริมณฑล, pari monthon). Provinsene er oppkalt etter provinshovedstaden, så navnet på hvert av provinshovedsteder (เมือง, mueang) er det samme som provinsens; for eksempel er hovedstaden i provinsen Chiang Mai (changwat Chiang Mai) Mueang Chiang Mai eller Chiang Mai.
Rettsvesen
Per 2016 blir ikke sivile lenger framstilt for det militære rettsvesenet.
Næringsliv
I tiåret fra 1985 til 1995 opplevde Thailand verdens høyeste økonomiske vekst, i gjennomsnitt 9 % pr. år. Økende spekulasjon mot den thailandske valutaen (baht) førte imidlertid til en krise i 1997 som avslørte store svakheter i finanssektoren. Bahten falt dramatisk i kurs, og kollapsen førte i sin tur til en større finansiell krise i hele den asiatiske regionen. Landet stabiliserte økonomien i 1999, hovedsakelig på grunn av en sterk eksportnæring (som opplevde en økning på 20 % i 2000). Veksten i 2003 og 2004 nådde over 6 % årlig. Thailands industri omfatter elektronikk, biler og tekstilindustri. Turisme står for rundt 5 % av Thailands BNP.
Thailands bank (RTGS: Thanakhan haeng Prathet Thai) er landets sentralbank, grunnlagt i 1942. Den har siden da blitt ledet av én guvernør og fire stedfortredere. I tillegg til denne er det flere andre banker i landet, både lokale, nasjonale og utenlandske.
Landbruk er en viktig næringsvei i Thailand, og frem til turismen overtok, utgjorde landbruk den viktigste substansen i økonomien. Siden 1960 har landbrukets andel av BNP falt fra 40 % i 1960 til kun 10 % i 1996. Til tross for dette er landbruk fremdeles viktig; landet er verdens største eksportør av ris, maniokrot og gummi, samt verdens nest største eksportør av sukker.
I 2019 var Thailand verdens sjette største frukteksportør i verden.
Naturressurser og energi
Thailand var tidligere dekket av store regnskoger, men de fleste av disse er i dag borte, etter nesten ukontrollert skogshogst. Thailand har flere mineralforekomster, men det er få som er store nok til at det er lønnsomt å utvinne dem. Unntaket er tinn, som Thailand har store forekomster av. Frem til midten av 1980-årene ble det fremstilt tinn i stort omfang, men siden har produksjonen falt dramatisk. I løpet av 1990-årene ble gips en viktigere eksportvare enn tinn. Thailand har også forekomster av pottaske, jern, bly, kobber og sink, samt safirer, rubiner og jade, hvilket gjør landet til en av verdens største eksportører av edelsteiner.
Thailand har hittil vært avhengig av å importere energi, men i 1990-årene ble produksjon av naturgass fra Siambukten påbegynt i større omfang. Det er også funnet tre mindre oljefelter i bukta, og det brukes store mengder brunkull. Rundt en fjerdedel av landes elektrisitet produseres ved kull-kraftverk. Samtidig stiger landets energinivå, og det importeres fortsatt store mengder fossilt brennstoff.
Turisme
Thailand har mange godt utbygde feriesteder, og landets rike kulturarv, med mange vakre buddhistiske templer og storslåtte palasser, gjør Thailand til et interessant land å dra på oppdagelsesreise til. Turisme har siden starten av 1980-årene vært Thailands viktigste kilde til utenlandsk valuta. De viktigste turistmålene er storbyen Bangkok og øya Phuket.
Med 35,4 millioner utenlandske besøkende i 2017 var Thailand det tiende største turistmålet i verden.
Infrastruktur
Thailands nett av jernbaner, kanaler og veier utgår fra Bangkok. Herfra går det fire jernbanelinjer; mot nord, nordøst, øst og sør. De 10 000 km kanalene – hovedsakelig Chao Phraya og kanalene på den sentrale slette – spiller fortsatt en viss rolle innen transportnettverket, selv om veiene er viktigst. Hovedveinettet er et av de beste i Sørøst-Asia, men er allikevel utilstrekkelig. Spesielt er det behov for bedre veier i Bangkok, ettersom byen har bredt seg ut ukontrollert. Trafikksituasjonen i hovedstaden er kaotisk.
Bangkoks havn ble for et par år siden utvidet med containerhavnen Laem Chabang, som ligger på østsiden av bukten, men kapasiteten er fortsatt ikke høy nok. Den største internasjonale flyplassen er Suvarnabhumi, som erstattet den gamle Don Muang utenfor Bangkok i 2006, men der er også internasjonale lufthavner i Chiang Mai, Hat Yai og Phuket. Thai Airways flyr både innenriks- og utenriksruter.
Kalendre og helligdager
Thailand bruker den gregorianske kalenderen, men har en buddhistisk tidsregning – den thailandske solkalenderen – som ligger 543 år foran den vestlige. (År 2000 var år 2543 i denne kalenderen, år 2015 tilsvarer 2558.)
Kongens og dronningens fødselsdager, som er henholdsvis 5. desember og 12. august, feires ved at banker og offentlige kontorer stenges, i tillegg til ymse festiviteter ved kongelige residenser. Kongens fødselsdag er også nasjonal farsdag og kan anses som nasjonaldag, og dronningens fødselsdag regnes som nasjonal morsdag. Banker og offentlige kontorer stenges også for markering 1. nyttårsdag (Wan Khuen Pee Mai, วันขึ้นปีใหม่); Chakri-dagen (Wan Chakri, วันจักรี), avholdt 6. april til minne om Rama I, Chakridynastiets stifter; Det thailandske nyåret (Songkran, วันสงกรานต์), feiret 13.–15. april; Arbeidernes internasjonale kampdag (Wan Raeng Ngan, วันแรงงาน) den 1. mai (kun banker og noen kontorer holder stengt, ikke alle); kroningsdagen (Wan Chatr Mongkol, วันฉัตรมงคล) den 5. mai; Chulalongkorn-dagen (Wan Piyamaharat, วันปิยมหาราช) til minne om Rama V den 23. oktober; grunnlovsdagen (Wan Rattathammanoon, วันรัฐธรรมนูญ) den 10. desember; og nyttårsaften (Wan Sin Pee วันสิ้นปี) den 31. desember.
I tillegg markeres en rekke buddhistiske helligdager, hvorav en del er bevegelige.
Utdannelse
Frem til et stykke inn på 1900-tallet var utdanningssystemet knyttet til munkevesenet, men siden 1921 har det vært allmenn skoleplikt. Myndighetene har prioritert utdannelse høyt de siste tiårene, og nesten alle barn over seks år går på skole. 4,30 % av statsbudsjettet brukes på utdanning. Analfabetismen er blant de laveste i Asia, med 4,0 % pr. 2003 . Det er grunnskoler i alle kommuner, men på landet er det fortsatt vanlig at skolen blir forsømt fordi barnet skal hjelpe til hjemme.
Massemedia
Store lesekunnskaper og en streben etter å bevare det nasjonale språket og alfabetet gjør thailand til et av de utviklingslandene hvor det leses mest, målt i antall utgivelser av bøker og aviser. I 1992 ble det utgitt 8 000 nye titler på thailandske forlag.
Ifølge konstitusjonen har landet ytringsfrihet, og i forhold til andre land i samme region, har Thailand relativt fri presse. Regjeringen har likevel fortsatt kontroll over en del av mediene, spesielt over kringkastingsmedier. Det er forbudt å kritisere kongefamilien eller religionen, og det er utbredt selvsensur rundt disse emnene og spørsmålene; dette har med landets sikkerhet å gjøre.
Det utgis over 30 uke- og månedsmagasiner, samt 35 dagsaviser, i Thailand, de fleste i Bangkok. De viktigste avisene er det sensasjonspregede avisen Thai Rath (800 000 eks.), den militærstøttede Daily News (650 000) og den mer seriøse dagsavisen Siam Rath (120 000). Samtlige utgis på thai. Blant avisene som trykkes på kinesisk er Sing Sian Yit Pao Daily News (90 000) den førende, mens Bangkok Post (55 000) og The Nation er de største engelskspråklige avisene. De engelskspråklige avisene blir nøye bevoktet av makthaverne, og anses for å være meningsdannende.
Kultur
Thailands kultur er sterkt preget av buddhismen. Det finnes templer i alle større byer. De eldste bevarte restene av thailandsk arkitektur stammer fra Dvaravati-perioden, cirka fra år 500 til år 1000. I den gamle hovedstad Ayutthaya kan man se rester av imponerende bygningsverk i stein. Kunst og arkitektur fra denne perioden ble påvirket av rikene i Kambodsja, Burma og på Sumatra. Det var først med Chiang Mai-stilen fra år 1000 og fremover at landet utviklet sitt eget kunstneriske uttrykk.
Nesten alle eldre bygninger har en religiøs funksjon og er rikt utsmykket med én eller flere buddhastatuer. Statuene følger nøye den beskrivelsen av Buddha som finnes i sanskritdiktningen. Også den klassiske bildekunsten er knyttet til religionen – folkelige motiver fikk først plass i malerkunsten på slutten av 1800-tallet.
Et viktig innslag i thailandsk hverdagskultur er dyrkningen av kong Bhumibol Adulyadej og hans familie, som nyter stor respekt blant befolkningen. Portretter av disse henger ofte i private hjem, og det sendes en halv time om kongefamilien på tv hver dag.
Verdensarven i Thailand
Thailand har seks verdensarvområder (UNESCO): Det er også tre oppføringer på UNESCOs liste knyttet til aktivt vern av immateriell kultur (Intangible Cultural Heritage):
Litteratur og skriftkultur
Den thailandske litteraturen oppsto på 1200-tallet, og fra den tid stammer flere dikt, ofte basert på buddhistiske sagn. Prosaverket Thraiphum Phraruang fra 1345 er formodentlig skrevet av kong Lithai, og beskriver inderverdenen, jorden, himmelen og en utopisk fremtidsverden. Det har hatt stor innflytelse på thailandsk verdensbilde.
Den første kjente moderne forfatteren var nasjonalpoeten Sunthon Phu, som i første halvdel av 1800-tallet ble lest og påskjønnet både ved hoffet og i den delen av offentligheten som kunne lese. Den thailandske romanen oppsto på begynnelsen av 1900-tallet.
Idrett
Nasjonalsporten er thai-boksing, også kjent som muay-thai. Den blir i dag – til forskjell fra tidligere – utkjempet med boksehansker.
Fotball består blant annet av toppserien og landslag. Historikken kan spores tilbake til 1897, minst. Fotball blir organisert av Thailands fotballforbund, opprettet i 1916. I 1925 ble Thailand medlem av FIFA, og i 1957 AFC. I 2007 var Thailand vertsland for Asiamesterskapet i fotball, sammen Vietnam, Malaysia og Indonesia. Futsal-ligaer finnes, både for kvinner og menn. Thailand detltok i det første VM (uoffisielle) for kvinner i Kina i 1988.
Thailand deltok for første gang i De olympiske leker i 1952, og har siden da deltatt i alle Sommer-OL, bortsett fra ved Den internasjonale boikotten av sommer-OL 1980. Thailand har også deltatt ved Vinter-OL siden 2002. Totalt har thailandske utøvere vunnet 29 medaljer (per 9. august 2016; Én kilde skrev at tallet er 28).
John Major
John Major (født 29. mars 1943) er en britisk politiker (Det konservative parti). Han var britisk statsminister fra 1990 til 1997 og hadde tidligere også vært utenriksminister og finansminister.
Tidlige år
Major ble født i Carshalton, Surrey. Hans far var Tom Major-Ball, en pensjonert sirkusartist som var 65 år da John Major ble født. Han vokste opp i Brixton, sluttet skolen som 16-åring, og tok deretter ingen videre utdannelse. Han gikk inn i politikken i ung alder, som aktiv i Det konservative partiet i Brixton. Han ble innvalgt til Lambeth Council (lokalforvaltning) som 21-åring, og ble leder av boligkomitteen. I 1974 prøvde han seg to ganger på å bli innvalgt til Underhuset fra St. Pancras, men mislyktes begge ganger. Først i 1979 ble han valgt i Huntingdonshire, som han representerte helt til 2001.
Politisk karrière
Han ble utnevnt som Chief Secretary to the Treasury i 1987, utenriksminister i Margaret Thatchers regjering i 1989 og deretter finansminister. Major var Margaret Thatchers foretrukne valg som hennes etterfølger. Han var leder av det konservative partiet fra 1990 til 1997.
Få uker etter å ha blitt statsminister måtte Major lede britisk deltagelse i Gulfkrigen i mars 1991. Major ønsket britisk deltakelse i Den europeiske vekslingsmekanisme, med tanke på å holde inflasjonen nede ved å knytte vekslingskursen til tyske mark, men led nederlag i denne saken.
Han ledet også regjeringen under forhandlingene om Maastricht-traktaten i desember 1991. Han fikk en rekke unntak for Storbritannia i sosialpolitikken og medlemskap i det da fremtidige europeiske monetære system. Dette var ikke nok for hans meningsmotstandere i regjeringen, og han opplevde stadige angrep på sin europapolitikk, som svekket regjeringen.
Major opplevde et direkte angrep fra IRA med bombekaster, under et regjeringsmøte 7. februar 1991 i Downing Street 10. Granatene traff ikke sitt mål, men en av bombene falt ned i hagen bak huset.
Til tross for at britisk økonomi var i nedgang, fortsatte han å lede de konservative til en fjerde sammenhengende valgseier. Han vant historisk sett de fleste stemmer i et britisk valg med over 14 millioner i britiske parlamentsvalget i 1992, om enn med redusert flertall i Underhuset, på bare 21 representanter.
Under Major innledet britene et arbeid for en fredelig slutt på konflikten i Nord-Irland. Dette arbeidet kulminerte med Belfastavtalen i 1998.
Han er medlem av Det kongelige råd. Major ble tildelt Order of the Companions of Honour i 1999 og ble utnevnt til ridder av Hosebåndordenen i 2005. Han har derved rett til å føre tiltaleformen sir foran sitt navn.
Etter prinsesse Dianas bortgang i 1997, ble Major utnevnt som særskilt verge for prins William og prins Harry, med ansvar for juridiske og administrative spørsmål.
Prilep
Prilep (makedonsk: Прилеп; tyrkisk: Pirlepe og Perlepe, gresk: Περλεπές (Perlepes) eller Πρίλαπο (Prilapo)) er en by og kommune i den sørlige delen av Nord-Makedonia.
Prilep ligger nord på sletten Pelagonia sør i landet og er sete i kommunen med samme navn. Prilep ligger 128 km fra hovedstaden Skopje, 44 km fra Bitola og 32 km fra Krusjevo.
Kommunen Prilep har 76 768 innbyggere (etter folketellingen av 2002). Befolkningen er hovedsakelig etnisk makedonsk (92,3 %), mens 5,8 % av befolkningen tilhører romanifolket.
Byen ligger i Pelagonija-dalen og er sentrum for landets tobakksindustri og metallindustri, elektronikk, tømmer, teksilindustri og matindustri. Byen står også for en stor del av produksjonen av makedonsk, ren hvit marmor.
Prilep er kjent som «byen under Markos tårn» siden byen ligger nær de tårnene som er dedisert til den legendariske helten kong Marko.
Historie
Prilep ble grunnlagt på ruinene av den antikke byen Styberra, som først var en by i Kongeriket Makedonia og senere innlemmet i Romerriket. Styberra ble rasert av gotere i 268, men var delvis bosatt siden. Byen ble første gang nevnt som Prilep i 1014, og da som byen hvor Samuel av Bulgaria skulle ha fått hjerteattakk da han så at tusenvis av soldatene var blitt blinde av østromerne etter slaget ved Kleidion. Byen ble gjenerobret av Det andre bulgarske riket før den ble erobret av tsar Dusan 1334 og deretter falt under Det osmanske riket. Byen var hovedstad under Kraljevic Marko. Prilep var under osmansk kontroll i seks århundre før den ble en del av Jugoslavia 1912. Da Jugoslavia brøt sammen i 1991 ble byen en del av Makedonia.
Bestemorstien (Oslo)
Bestemorstien (1-19, 4A-10) er en blindvei i Oslo på Bekkelaget i bydel Nordstrand. Den går nordover fra Brattbakken.
Veien fikk sitt navn i 1989. Den var opprinnelig en gangvei over urmaker Johan Lies eiendom, og «bestemor» Gulborg Lie gikk ofte tur her med barnebarn.
Faust
Faust (tysk for «neve») eller Faustus (latin for «den lykkelige», eventuelt avledet av fustis for «stokk, kølle» ) er en tysk sagnskikkelse kjent fra reformasjonstiden. Den lærde herr Johann Faust inngår en pakt med djevelens sendebud Mefistofeles og tilbyr djevelen sin sjel i bytte mot djevelens tjenester. En kontrakt underskrives med blod. I den eldste versjonen hentes Johann Faust av ukjente krefter ved paktstidens utløp. I andre versjoner får Faust sin sjel tilbake, etter at hans tjenestetid for djevelen er utløpt.
Blant flere litterære versjoner av Faust-myten er Goethes skuespill Faust i to deler (1808 og 1832) mest kjent.
En faktisk Faust
Den eldste registrerte bruk av navnet Faust knyttes til en person som opptrådte flere steder i Tyskland i årene 1505-25. Han var en bekjent av Melanchthon og omtales som «en lærd sjarlatan som utgav seg for å være kyndig i magi». Han flakket om fra universitet til universitet og skal være død under eventyrlige omstendigheter ca. 1540.
Mannen het Johann (eller Georg) Faust (eller Faustus), var trolig født i Knittlingen i Württemberg ca. 1480, og opptrådte angivelig som lærer og magiker i Würzburg (1506), Kreuznach (1507), Erfurt (1513), Bamberg (1520), Rebdorf og Ingolstadt (1528), Nürnberg (1532) før han døde i Staufen i Schwarzwald i 1540. De eneste sikre kilder til hans eksistens er imidlertid tre dokumenter: betaling for et horoskop for biskopen av Bamberg i 1520, utvisning fra Ingolstadt 1528 og nektet innreise i Nürnberg 1532.
Den første kjente omtalen av Faust finnes i et brev fra august 1507 fra abbed Trithemius i Würzburg til hans venn professor Virdung ved universitetet i Heidelberg.
En litterær Faust
Den eldste teksten om den legendariske Faust er den tyske folkeboken fra 1587. Det kom flere versjoner av sagnene fra 1593 til utgave i 1725, som også Goethe kjente og brukte. Bokens handling «er enkel nok: Doktor Faust er en lærd som overskrider grensene for sin viten og kunnskap ved hjelp av en pakt med djevelen.» I den eldste kjente versjonen av fortellingen, den tyske folkeboken om Faust, benyttes folkeminne om denne personen, og han fremstilles som en eventyrlig og karnevalsaktig trollmann med underholdende magiske evner, før han hentes av døden eller den onde.
Denne første Faustfortellingen utspilles mot et bakteppe av 1500-tallets begivenheter: «Faustboken er utenkelig uten Luther og hans reformasjon.»
Etter folkeboken og Marlowe (1589) har Faust-skikkelsen blitt gjentatt mange ganger i litteraturen, som en «symbolfigur for driftig og nysgjerrig, fri og ubegrenset, men også farlig erkjennelsestrang.» «Og kanskje er fascinasjonen allerede i folkeboken knyttet til Faust som en tvetydig figur: halvt vitenskapsmann, halvt sjarlatan?»
I 1635 diskuterte professorene ved Københavns universitet om ikke historien om Faust burde forbys av sensuren, i tilfelle en leser kunne forledes til å inngå en tilsvarende djevlepakt.
I Goethes drama Faust (1808 og 1832) er Fausts ustabile kjærlighetsforhold til Gretchen en viktig del, samtidig som Gud overprøver djevlepakten; menneskene er mer enn støv, og streber mot himmelen.
Andre som har brukt Faust i litterære verk, er Thomas Mann (Doktor Faustus, 1947), Nikolaus Lenau, Oscar Wilde, Aleksandr Pusjkin og et fragment er også kjent fra Gotthold Ephraim Lessings hånd. To av Goethes venner skrev hver sin versjon av Faust: Friedrich Müller (1776) og Friedrich M. von Klinger (1791).
I Klingers roman Fausts Leben, Thaten und -Höllenfahrt (= «Fausts liv, gjerninger og helvetesferd») er Faust forvekslet med Johann Fust som en stund fikk æren for Johann Gutenbergs oppfinnelse, boktrykkerkunsten.
Operaer om Faust er skrevet av Hector Berlioz (1846), Louis Spohr (1819), og Charles Gounod (Faust (opera), 1859). I Thomas Manns kjente romanversjon heter hovedpersonen Adrian Leverkühn, og han lykkes med å skape et musikalsk kunstverk, men «gjør det på bekostning av sin menneskelighet.»
Filmregissøren Friedrich Wilhelm Murnau stumfilm fra 1926 med Gösta Ekman som Faust, Emil Jannings som Mefisto og Camilla Horn som Gretchen, er kalt «et av den tyske filmekspresjonismens sentrale verker».
Maryknoll
Maryknoll, egentlig Catholic Foreign Mission Society of America, er et amerikansk katolsk misjonsforbund for menn som er presteviet i Den katolske kirken. Misjonsforbundet har som formål å drive kristen misjon «utenlands» (altså utenfor USA). Organisasjonen driver virksomhet i Øst-Asia (særlig i Kina, Japan og Korea), Latin-Amerika og Afrika.
Opprettelse
Stifterne var de to prestene Thomas Frederick Price og James Anthony Walsh. De traff hverandre på en kongress i Montreal i Canada i 1910, og innså at de hadde den samme visjonen om å stifte et misjonsforbund innen den katolske kirken. I 1911 samtykket det katolske bispefellesskapet i Prices og Walsh' planer, og de to prestene dro til Roma for å be om pavelig tillatelse. Den 29. juni 1911 ga pave Pius X tillatelse til å opprette misjonsforbundet.
Maryknollsøstrene
Maryknollsøstrene er organisert som søsterkongregasjon med det offisielle navn Maryknoll Sisters of St. Dominic. Søsterkongregasjonen ble etablert i januar 1912.
Legordenen
Det finnes også en gren for legfolk kalt Maryknoll Lay Missioners. Den første legmannen som tjente som misjonær for Maryknollordenen var legen Harry Blaber, som fra 1930 arbeidet i Kina. Først i 1975 ble imidlertid legordenen formelt etablert av Maryknollbrødrene og Maryknollsøstrene i fellesskap.
Felles hovedkvarter
Hovedkvarter for alle tre grener av misjonsfellesskapet ligger i utkanten av småbyen Ossining i New York, ved Hudson-elva.
Navnet Maryknoll
Opprinnelig ga grunnleggerne Price og Walsh ordenen navnet Sunset Hill. Sunset Hill var en fjellgård i delstaten New York som stifterne av ordenen kjøpte på begynnelsen av 1900-tallet, for å etablere en presteskole der. Da Price og Walsh dro til Roma i 1911 avla Walsh også det franske pilegrimsmålet Lourdes et besøk, for å sette seg inn i historien om hvordan jomfru Maria hadde vist seg for bondejenta Bernadette. Besøket i Lourdes førte til at Walsh staket ut en ny kurs for misjonsforbundet, der Maria (Mary på engelsk) stod enda mer sentralt. Derfor ble gården Sunset Hill omdøpt til Mary's knoll, som i tidens løp ble til Maryknoll.
Mohikanere
Mohikanere (egentlig mahican) er et nordamerikansk, algonkin-språklig urfolk som inngikk i en stammekonføderasjon. Mohikanerne er blitt kjent gjennom James Fenimore Coopers bok Den siste mohikaner. Mohikanerne var bosatte i Hudsondalen i delstaten New York.
Da europeerne kom til Nord-Amerika ble mohikanerne presset nordover mot Lake Champlain og østover inn i Massachusetts og Connecticut. Der fikk de heller ikke være i fred på grunn av konflikter med mohawkene, og drev så videre til landområder vest for Mississippielven. Der forente de seg senere med lenape- og delawareindianerne. Det førte til at de mistet sin etniske identitet og gikk opp i dette nye fellesskapet.
En liten gren (kalt stockbridge) av mohikanerstammen ble senere flyttet til et indianerreservat i Wisconsin ved Lake Winnebago og deres etterkommere bor der fremdeles.
Magekatarr
Det finnes to typer magekatarr. Den ene er akutt og den andre er kronisk. Akutt magekatarr skyldes ofte store mengder alkohol, men kan også utvikle seg som bivirkning ved bruk av enkelte legemidler som kroppen ikke tåler, spesielt sure medikamenter som NSAIDs som acetylsalisylsyre, naproxen og andre. Ved høyt stressnivå vil stimulering via vagusnerven bidra til øket produksjon av saltsyre i magesekken som kan etse på magesekken og forårsake gastritt. Dette gir hevelse og rødhet, små sår eller punktblødninger i slimhinnen, og kan kanskje utvikle seg videre til magesår.
Kronisk magekatarr er den mest vanlige og oppstår ofte ved langvarig påvirkning, slik som hos pasienter med bakterien Helicobacter pylori i mageslimhinnen (type B). Hos andre ser det ut til at en sykdomstilstand der det er kroppens eget immunforsvar som angriper mageslimhinnen, altså en autoimmun reaksjon, er ansvarlig, (type A).
På 1970-tallet var det vanlig å behandle kronisk gastritt og magesår med såkalt vagotomi, som er en operasjon der bukhulen ble åpnet og fine nervefibere av vagusnerven på overflaten av mavesekken ble klippet. Nyere, syrehemmende legemidler og trippelkur mot eventuell infeksjon av Helicobacter pylori har gjort vagotomi til en uaktuell operasjon.
Kronisk gastritt karakteriseres av ansamling av hvite blodceller i slimhinnen, og steg for steg ødeleggelse av kjertelstrukturer. På grunn av dette vil syresekresjonen svekkes og opphøre. Intrinsic factor er et stoff som også produceres i mageslimhinnen. Hvis man mangler dette kan det føre til pernisiøs anemi, med manglende opptak av vitamin B12.