cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Sonja Edström
Edström ble bronsemedaljevinner på 10 kilometer i Vinter-OL 1956 i Cortina d'Ampezzo, Italia. Hun var med på det svenske stafett-laget som også tok bronse under de samme lekene. Fire år senere, under Vinter-OL 1960 i Squaw Valley, vant hun gullmedalje da det svenske damelaget vant stafetten. Hun ble tildelt utmerkelsen Årets idrottskvinna i 1956.
Svein Østvik
Svein Østvik (født 1961), også kjent som Charter-Svein, er en norsk TV-personlighet og sanger. Han har også skrevet bøker, vært konferansier, og toastmaster.
Bakgrunn
Svein Østvik ble født i Kristiansand, og flyttet i ung alder til Kongsberg hvor han vokste opp.
Han var artist og konsertarrangør i et managementbyrå i Halden før han ble kjent. Han har også fungert som fotballagent. Under en gjesteopptreden på talkshowet Studio 5 hevdet han å ha helbredende evner og «varme hender». Han har hevdet å ha lært Zen-buddhistisk meditasjon i slutten av 20-årene, og at han hadde helbredet både seg selv og andre ved hjelp av sine påståtte evner.
Han har reklamert for kosttilskuddet Collagen Plus som han hevder har hjulpet han mot smerter i kneet. Revmatolog og forsker Ida Kristin Bos-Haugen uttalte at dokumentasjonen er av til dels svært dårlig kvalitet og at det ikke kan ha en slik positiv virkning.
TV-personlighet
Østvik ble i 2006 kjent gjennom sin deltakelse i dokusåpen Charterfeber på TV3. Han har senere deltatt i andre TV-programmer, som Sangstjerner (2007), Praksisjobben (2008), Skal vi danse (2009), Celebert selskap (2010), Zebra Grand Prix (2010), Nytt på nytt (gjest, 2010), 4-stjerners middag (2011 og 2017), MasterChef (2014), 71° nord – Norges tøffeste kjendis (2017), Camp Kulinaris (2018), og Farmen kjendis (2019). Han spilte rollen som Bingo-Bjørn i Hotel Cæsar.
I 2007 kom han til finalen i Sangstjerner og fikk platekontrakt med Universal Music Group.
I 2008 slapp han musikkalbumet Kongen av Mallorca, hvor sangen med samme tittel ble en liten hit i Norge.
I 2019 ga han ut diktsamlingen Sveins Verden. Han ble samme år nominert til publikumsprisen under Gullruten 2019.
Han har vært gjest og har hatt gjesteopptredener i ulike TV-programmer og andre medier.
Politikk og aktivisme
Politisk har Svein Østvik vært engasjert på venstresiden. I sin ungdom deltok han i ml-bevegelsen og var med i AKP(m-l) i Asker. Senere ble han medlem i Sosialistisk Venstreparti. Fra 2020 har han representert partiet som varamedlem i kommunestyret i nye Asker kommune, og i utvalg for velferd. Den 13. april 2021 meldte han seg ut av SV, og uttalte som begrunnelse at partiet opptrådte feigt i spørsmålet om pålagte begrensninger under koronaviruspandemien i Norge. Lokallagsleder i Asker SV Brit Riise Fredheim uttalte at han ikke har vært et aktivt medlem, men ble kumulert opp til 4. vara til kommunestyret på grunn av personstemmer fra 2019-valget.
Den 10. april 2021 deltok Østvik i en demonstrasjon mot koronarestriksjoner, der flere, deriblant Østvik, brente sitt munnbind. Han uttalte blant annet til VG at «restriksjonene har gått for langt, og at immunforsvaret tåler det meste». Han uttalte videre at «det ikke er mye som tyder på at restriksjonene har holdt koronaviruset tilbake». Til Avisa Oslo uttalte han at «jeg har aldri følt jeg har gjort noe viktigere».
Østvik fortalte til TV 2 at handlingen var den modigste han hadde gjort, og at det hadde vært mye frykt og propaganda med tiltakene. Han sa at det var den første demonstrasjonen han hadde deltatt i. Han stilte seg kritisk til hvorfor nye «hastevaksiner (med ukjente senvirkninger) plutselig er den eneste måten å behandle noe på», og fremholdt at uenigheter er en viktig del av et godt demokrati. Han hevdet også at «bekymringer er veldig dårlig for immunforsvaret» og at han aldri i verden ville la seg vaksinere. På slutten av intervjuet nevnte han at «det virker som om at det er et kappløp [i legemiddelindustrien] om å få mest mulig ut av det [pandemien] økonomisk».
Den 17. april deltok han i en ny demonstrasjon mot koronarestriksjonene der han holdt en personlig tale med megafon. Etter talen ble han rørt da han fortalte om de tilbakemeldingene han hadde fått den siste uken. Den 17. mai 2021 gikk Østvik i et 17. mai-tog som brøt med smittevernrestriksjonene. Han hevdet at «Vi kan ikke være slaver av noen som ikke forstår hva de driver med», og at koronapandemien er langt mindre alvorlig enn det helsemyndighetene slår fast. På kritikken han har fått, svarte han blant annet: «Det vi ser nå er at når man stikker seg ut, så får man kjeft av dem som tviholder på den 'sannheten' vi har fått servert gjennom propaganda i ett år nå.» I desember 2021 ble han smittet med Covid-19. Han var syk i over en uke, spyttet blod og trengte medisiner. Svein bekymret seg for hvordan mediene ville fremstille hyheten om at han var koronasyk, og kommenterte: «Jeg så for meg de hånlige, skadefro overskriftene. Jeg så for meg hylekoret: 'Hva var det vi sa?'». Han holdt fast ved at han alltid vil takke nei til koronavaksiner, og den 21. januar 2022 kommenterte han på sin Facebook-konto at han var helt frisk igjen.
I et intervju med helsenettstedet Hemali (Helse, Mat & Livsstil) fortalte han om tiden han var koronasmittet, og at han ikke har endret sitt syn på myndighetenes håndtering av koronapandemien. Blant annet nevnte han: «Med sykdommen autoimmun artrose og min alder er jeg i risikogruppen. Jeg har sammenlignet Covid-19 med hard influensa, og slik kjentes det. Jeg har stått fram med kritikk av håndteringen, og når jeg lå der med feber tenkte jeg på det som en mulig 'straff': Skal jeg igjennom dette fordi jeg har stått for en annen mening? Fordi jeg lyttet til andre fagfolk?» Etter behandling med blant annet antibiotika og allergimedisin ble han bedre og kommenterte at: «I løpet av to dager ble jeg veldig mye bedre, det var en kjempeforandring. Tenk at vi ikke får opplyst at medisiner [ikke koronavaksiner] hjelper! Om folk visste det, kunne uroen blitt snudd i løpet av dager.», samt at: «Jeg har stolt på immunforsvaret mitt, og takket derfor nei til den eksperimentelle behandlingen med mRNA.»
Visegrad
Visegrad, Visegrád, Višegrad, Vysjhorod eller Vyšehrad (slavisk for «Øvrebyen», eller «Høyborgen») kan vise til:
Store Ringstind
Store Ringstind er et fjell i Hurrungane i Luster kommune i Sogn og Fjordane. Det har en høyde på 2 124 meter over havet.
Fjellet er et populært mål for toppturer, og er av magasinet Friflyt kåret til den fineste toppturen i Norge. Turen er lang, og tar mellom 7-10 timer.
Carolyn Waldo
Carolyn Jane Waldo (født 11. desember 1964 i Montréal) er en canadisk synkronsvømmer som deltok i de olympiske leker 1984 i Los Angeles og 1988 i Seoul.
Xia Lina
Hun har ikke debutert i verdenscupen i alpint, men har deltatt i en rekke FIS-renn.
Xia deltok for Kina under Vinter-OL 2010 og oppnådde en 59.-plass i storslalåm som beste resultat.
Marianne Dahlstrøm
Marianne Dahlstrøm (født 29. september 1966) er en norsk tidligere ishockeyspiller. Hun spilte løper på Hasle/Løren, og på det norske kvinnelandslaget i ishockey og har 57 kamper for Norge. Hun har også spilt for Vålerenga Hockey og Furuset IF.
Marianne Dahlstrøm er søster av Ole Eskild Dahlstrøm og Pål Dahlstrøm.
Haplotropidius
Haplotropidius er slekt av mycelbiller som lever i huler.
Utseende
Små (ca. 3 millimeter), blanke, blinde, brunrøde mycelbiller. De har et utseende typisk for insekter som lever i huler, med lange og tynne antenner og bein, reduserte eller helt manglende øyne, og bleke farger. Kroppsformet er oval til litt pæreformet.
Michelle Cameron
Michelle Cameron-Coulter (født 28. desember 1962 i Calgary) er en canadisk synkronsvømmer som deltok i de olympiske leker 1988 i Seoul.
Haplotropidius
Levevis
Artene lever i huler.
Michelle Cameron
Cameron ble olympisk mester i synkronsvømming under Sommer-OL 1988 i Seoul. Sammen med Carolyn Waldo vant hun duett foran tvillingsøstrene Karen og Sarah Josephson fra USA og Mikako Kotani / Miyako Tanaka fra Japan.
Haplotropidius
Utbredelse
Artene forekommer i hulesystemer i Kroatia.
William Kurtz
William Kurtz kan sikte til:
Maddy Gough
Maddy Gough (født 8. juni 1999) er en australsk svømmer.
Hun representerte Australia under Sommer-OL 2020 i Tokyo på 1500 meter fri og kom 8. plass med tiden 16.05,81 i finalen.
Knight Bachelor
Knight Bachelor er en tittel i det britiske systemet for æresbevisninger. Den innebærer utnevnelse av en person til ridder, uten at dette skjer gjennom utnevnelse til en av ridderordenene. Slike utnevnelser til ridderstatus anses å ha sitt opphav i de eldste former for ridderslag ved monarken.
I Storbritannia er betegnelsen Knight Bachelor kjent siden kong Henrik III av Englands tid (regjerte 1216–1272). En Knight Bachelor rangerer etter riddere av de etablerte ridderordenene og utgjør det laveste trinn i det britiske systemet av ordener og æresbevisninger. Tittelen tildeles som regel for langvarig innsats av offentlig betydning og er en vanlig måte å adle fremtredende menn på i Storbritannia. Bare menn utnevnes til Knight Bachelor. Tittelen er ikke arvelig.
Opprinnelig fantes det ikke noe synlig tegn på verdigheten som Knight Bachelor. I 1926 ble det innført et tegn til å bære på brystet. Dette består av en oval medaljong med et nedvendt sverd flankert av to sporer omslynget av et våpenbelte. Det hele er omgitt av en krans. Fra 1988 kan tegnet bæres i bånd om halsen. Båndet er rødt med gule kanter.
Den som utnevnes til Knight Bachelor nyter visse privilegier. Blant disse er retten til å føre tiltaleformen sir foran sitt navn. Ektemaker og enker har rett til å tiltales som lady. Den som utnevnes til Knight Bachelor har rett til et heraldisk våpen med åpen hjelm og hjelmtegn.
I 1908 stiftet innehavere av tittelen Imperial Society of Knights Bachelor, en organisasjon som fikk kongelig anerkjennelse i 1912. Organisasjonen arbeider for å bevare og vedlikeholde tittelens anseelse, holder oversikt over alle innehavere av æresbevisningen og ivaretar selskapets kapell i St. Pauls katedral i London.
Det nye rike i Egypt
Det nye riket betegner en epoke i oldtidens egyptiske historie. Perioden fulgte den andre mellomepoke, og omfatter det 18., 19. og 20. dynasti. Karbondatering har plassert dateringen av Det nye rike til nøyaktig mellom 1570 og 1544 f.Kr. Den ble etterfulgt av den tredje mellomepoke. Det nye riket var Egypts mest blomstrende periode, og markerte høydepunktet av Egypts makt. Den senere delen av denne perioden, under 19. og 20. dynastier (1292–1069 f.Kr.), er også omtalt Ramsesperioden ved at det var elleve faraoer som tok navnet til Ramses I, grunnleggeren av 19. dynasti.
Muligens som et resultat av det utenlandsk styret til hyksosene i andre mellomperiode, forsøkte Det nye rike å opprette en buffer mellom Levanten og Egypt, og fikk således sin største geografiske utbredelse. Tilsvarende, som svar på meget suksessfull angrep fra det mektige kongedømmet Kusj på 1600-tallet f.Kr., følte Det nye rike som nødtvunget til å ekspandere så langt sør som til Nubia og holde store områder i Midtøsten. Egyptiske hærer bekjempet hettittiske hærer for kontroll over området som tilsvarer dagens Syria.
Attende dynasti
Det attende dynasti har en del av Egypts mest kjente faraoer, inkludert Ahmose, Hatshepsut, Thutmosis III, Amenhotep III, Akhnaton og Tutankhamon. Dronning Hatshepsut konsentrerte seg om å ekspandere Egypts eksterne handel ved å sende kommersielle ekspedisjoner til landet Punt.
Thutmose III («Egypts Napoleon») ekspanderte landets hær og utnyttet den med stor suksess for å sikre det riket som var blitt skapt av hans forgjengere. Det førte til Egypts makt og rikdom nådde et høydepunkt under styret til Amenhotep III. Under styret til Thutmose III (ca. 1479–1425 f.Kr.) ble betegnelsen «farao», som opprinnelig refererte til kongens palass, endret til å bli den tittelen som man adresserte landets konge.
En av de mest kjente faraoer fra attende dynasti er Amenhotep IV, som endret sitt navn til Akhnaton for å ære guden Aton. Han lot en bygge ny by, Akhetaten, og flyttet hovedstaden dit. Sammen med sin hustru, Nefertiti, konsentrerte han seg her om å etablere sin nye, monoteistiske religion. Hittil hadde nok nye guder kommet til, men de hadde blitt inkludert i den tradisjonelle gudeverden, ikke erstattet den. Akhnaton bestemte derimot at solguden Aton, skulle være den eneste tillatte gud. Tilbedelse av andre guder ble forbudt, med store uroligheter til følge. Akhnatons religiøse tro er forstått som årsaken til hvorfor han etter sin død ble skrevet ut av egyptisk historie. Under hans styre blomstret egyptisk kunst og oppnådde en realisme som til da var uten sidestykke.
Sammenhengen mellom Akhnatons monoteisme og Moses’ opphold i Egypt i en lignende (men ikke nødvendigvis samtidig) periode, er ikke bragt på det rene. Sigmund Freud argumenterte i Moses og monoteisme for at Atonkulten var opphavet til jødedommen.
Mot slutten av det 18. dynasti endret situasjonen seg radikalt. Støttet av Akhnatons tilsynelatende manglende interesse i internasjonale affærer, hadde hettittene gradvis økt deres innflytelse inn i Fønikia og Kanaan til å bli en betydelig makt i internasjonal politikk — en makt som både Seti I og hans sønn Ramses II ble nødt til å ta seg av i det 19. dynasti
Da Akhnaton døde, ble dyrkingen av de tradisjonelle gudene gjenopptatt, skjønt de hadde egentlig blitt tilbedt i det skjulte hele tiden. Få måneder senere døde også Smenkhkare, og en ung gutt, Tutankhamon, ble farao. Han døde mens han ennå var i tenårene, og før dem tid ble han for det meste overstyrt av sine rådgivere. Han ble glemt kort tid etter sin død. I vår tid er han en av de aller mest kjente faraoer overhodet, ettersom hans grav ble funnet intakt av den britiske egyptologen Howard Carter i 1922.
Tutankhamon ble etterfulgt av sin storvesir, Ay, som sannsynligvis giftet seg med faraoens enke for å legitimere sin maktovertagelse. Da han døde, overtok en annen av Tutankhamons rådgivere, general Horemheb, som sørget for å gjenreise statens indre stabilitet og prestisje.
Nittende dynasti
Ramses II, kalt «den store», søkte å gjenerobre de områdene i Levanten som var blitt anskaffet under det 18. dynasti. Hans militære kampanjer for gjenerobringer kulminerte i slaget ved Kadesj hvor han ledet de egyptiske hærene mot de hettittiske ledet av kong Muwatalli II. Ramses II ble fanget i historiens første nedtegnede bakholdsangrep, men han greide å samle sine tropper og snu kampens gang mot hettittene. Utkommet av slaget ble ikke avgjort for noen partene, begge krevde seieren overfor sine egne, noe som til sist førte til en fredsavtale mellom de to nasjonene.
Ramses II er også kjent for det store antallet barn han avlet med sine mange hustruer og konkubiner; den graven han bygde for sine sønner, mange av dem overlevde han, i Kongenes dal har vist seg å være det største gravkomplekset i Egypt. I graven han bygde for sønnene, KV5 i Kongenes dal, har arkeologene funnet mer enn 120 rom. Ramses II reiste også flere storslåtte templer; det er han som er avbildet på de enorme statuene ved tempelet i Abu Simbel. Det var antagelig i hans regjeringstid at israelittene utvandret fra Egypt, men det finnes ingen tilstrekkelige beviser for dette hverken i Bibelen eller i arkeologisk materiale.
Hans umiddelbare etterfølgere fortsatte de militære kampanjer, skjønt økende vanskeligheter ved hoffet — som ved et tidspunkt plasserte en tronraner, Amenmesse, på tronen — gjorde det stadig vanskeligere for en farao å beholde effektiv kontroll uten stridigheter.
Tjuende dynasti
Den siste ‘store’ farao fra Det nye rike er var Ramses III, en farao fra det tjuende dynasti som styrte flere tiår etter Ramses II den store. I det åttende året av hans styre ble Egypt invadert både fra lands og fra havs av fremmede folk som egypterne generelt refererte til som «havfolkene». Ramses III beseiret dem i store slag til havs og til lands. Han underla seg de beseirede og bosatte dem med tvang i sørlige Kanaan. Deres tilstedeværelse i Kanaan kan bidratt til opprettelsen av nye stater, slik som Filistia, i denne regionen etter at det egyptiske rike brøt sammen. Ramses III var også tvunget til å bekjempe stammer fra Libya som invaderte vestlige Nildeltaet i henholdsvis hans sjette og ellevte år.
De store kostnadene med krigføring tappet Egypts skattekiste og førte gradvis til en nedgang for det egyptiske riket i Asia. Alvorligheten i vanskeligheten er vist i det faktum at den første kjente arbeidsstreiken i nedtegnet historie skjedde i det 29. året av styret til Ramses III da matrasjoner for Egypts favoriserte og kongelige gravbyggere og kunstnere i landsbyen Deir-el-Medineh ikke ble skaffet. Det var noe i lufta som forhindret sollyset å nå bakken og forhindret også global trevekst for bortimot to hele tiår fram til 1140 f.Kr. En årsak på denne hendelsen kan være vulkanutbruddet («Hekla-3») fra den islandske vulkanen Hekla i holocen, men datering av utbruddet er omdiskutert.
Dødsfallet til Ramses III kastet Egypt ut i flere år med bitter strid blant hans arvinger. Tre av hans sønner kom tronen etter hverandre, alle kalt seg Ramses: Ramses IV, Ramses VI og Ramses VIII. Egypt var i økende grad plaget av tørke, oversvømmelse fra Nilen som var under det normale, hungersnød, sivile uroligheter og korrupsjon blant embetsmennene. De følgende ramseskongene mistet stadig mer av makten i Øvre Egypt. Makten til den siste farao i dette dynastiet, Ramses XI, var så svak at i sør ble yppersteprestene til Amon i Teben de faktiske herskerne av Øvre Egypt, ledet av generalen og ypperstepresten Herihor, som opprettet et teokratisk fundert diktatur som ble bekreftet av gudens orakel i Teben. En sterk mann i Nedre Egypt, Smendes, hadde tatt kontrollen allerede før Ramses XI var død, og kom til sist å grunnlegge det det tjueførste dynasti ved Tanis i det nordøstlige Nildeltaet.
Kunst og gravskikker
I denne tiden forandret sarkofagene form fra rektangulær til å gjenspeile mumiens form, med hode og runde skuldre. Til å begynne med ble disse dekorert med utmeislede eller malte fjær, men senere tok man til å male den avdødes skikkelse.
Det ble brukt flere sarkofager utenpå hverandre; det er fra denne tiden de fleste mumier har blitt bevart. Myke vev som hjernen og indre organer ble fjernet, kroppen ble vasket og deretter fylt med natron, før kroppen ble begravet i en haug med natron. De fjernede organene ble oppbevart hver for seg i kanopiske krukker, bevoktet av Horus' fire sønner. Disse krukkene ble tiltrodd så stor makt at de inngikk i gravene også etter at man begynte å legge organene tilbake i kroppen etter konserveringen.
I Akhnatons regjeringstid inntraff en grunnleggende forandring innen kunsten, som har fått navnet Amarnakunsten, etter hovedstaden Amarna. Tidligere hadde egyptisk kunst vært svært stilisert og idealisert, mens den nå ble forholdsvis naturalistisk. Akhnaton selv ble fremstilt med meget vide hofter og langt ansikt, innsunket bryst og utstående mave, fjernt fra det egyptiske skjønnhetsideal. Man vet ikke med sikkerhet om dette skyldes den kunstneriske stil som ble forsøkt innført eller om faraoen hadde medfødte skavanker. En meget berømt byste av hans dronning, Nefertiti, er i dag oppbevart i Det egyptiske museum i Berlin. De store endringer med reformer og innovasjoner som preget denne særskilte epoken, opphørte med Akhnatons død. Tiden etter var preget av normalisering ved en tilbakevending til tradisjonen, og avvisning av Aton, og med dertil gjeninnføring av Amon-Ra.
Teluknaga
Teluknaga er en by i provinsen Banten på Java i Indonesia. Befolkningen anslås til 128 300 (2005).
Dimitris Horn
Dimitris Horn (gresk: Δημήτρης Χορν; født 9. mars 1921 i Athen, død 16. januar 1998) var en gresk skuespiller som optrådte på teater og i filmer i Hellas. Han er ansett som en av de største greske skuespillerne i den moderne tid.
Yona Walesi
Yona Walesi (født 1. desember 1979) er en malawisk svømmer.
Han representerte Malawi under Sommer-OL 2004 i Athen, der han ble utslått i forsøksheatet i 50 meter fri.
Ingrid Elisabeth Johansen
Ingrid Elisabeth Johansen f. Ingrid Elisabeth Olsen (født 31. oktober 1954 i Hammerfest) er en norsk vokalist, revyartist og tekstforfatter. Hun er bosatt i Søndre Land.
Johansen har medvirket i en rekke norske og europeiske kulturprosjekter.
Sangkarriere
Hun opptrådte første gang offentlig i Hammerfest Metodistkirke, der hennes far Roy Terje Olsen var organist. Hun var vokalist i popgruppen Albatross i perioden 1973-76, og turnerte i Norge, Sverige og Sveits. Hun vant den landsomfattende talentkonkurransen «Stjerne 75» på Momarkedet 1975. Hun var også vokalist i dansebandet Catalina i årene 1976-82. Hun ble nominert til Spellemannprisen i 1977 med LP-albumet Ingrid Elisabeth.
I 1978 ble hun vokalist i Terje Fjærns orkester. Samme år var hun deltaker i Melodi Grand Prix, der hun fikk en syvendeplass. med sangen Den danseglade fruen. I Melodi Grand Prix 1979 fikk hun en fjerdeplass med sangen Boogie Bill. Hun har medvirket i fjernsynsproduksjoner i NRK og i tysk TV NDR. Hun utga flere plater i Tyskland under navnet «Inger Johanson». Senere var hun vokalist ved restaurant- og revy-etablissementet Oslo Cabaret, der orkesteret var ledet av Bjørn Jørgensen. Hun ble senere vokalist i R&B-gruppen The Original Bullshit Band.
Johansen var vokalist i den Oslo-baserte jazzrockgruppen Walking Tall i årene 1984-1994, og siden vokalist i den kvinnelige jazzgruppen Girl Talk 1992-94 som for øvrig bestod av Bodil Niska (saxofon), Elisabeth Walker (piano) og Tine Asmundsen (bass). I 1988 var hun vokalist i popgruppen Coco, som hadde hitsangen «(You Are My) Summer Love». Hun var medlem av vokaljazzgruppen Four You i perioden 1980-1984. I årene 1994-2004 sang hun med Hammerfest Storband, før hun ble vokalist i Torungen Storband i Arendal fra 2005 til 2009. Hun var også solist i gospelkoret Good Gospel på Gjøvik i årene 2008-2009.
Skuespillerkarriere
Johansen var revyskuespiller ved Friedrichstadt-Palast, Øst-Berlin fra 1978 til 1979. Hun benyttet da kunstnernavnet «Inger Johanson». Hun medvirket som skuespiller i Chat Noir-revyen «Brød og sirkus» sesongen 1978-1979, med Dag Frøland som regissør. Deretter spilte hun i ABC-teaterets revy «Det våres for Norge», som ble regissert av Tom Sterri og Dag Vågsås. I farsen Den spanske flue på ABC-teateret i 1990 spilte hun rollen som stuepiken Marie. Forestillingen ble filmet av NRK, som satte den på programmet hver nyttårsaften frem til 2008.
Norgesmesterskapet i boksing 2012
Norgesmesterskapet i boksing 2012 ble arrangert 26. februar i Bergen.
Kongepokalene ble vunnet av Marielle Hansen og Alexander Jacobsen. Forbundspokalene ble vunnet av Shora Jahromi og Martin Reppen Kvikstad.
Bø (Nordland)
Bø (nordsamisk: Bievák) er en kommune i Nordland. Kommunen ligger på den vestre delen av Langøya, og regnes som en del av Vesterålen. Den har grense i øst mot Sortland og i nordøst mot Øksnes. En person fra Bø kalles bøfjerding.
Bø kommune har hatt få endringer av kommunegrensene. 1. januar 1866 ble en liten del av Øksnes kommune med 40 innbyggere overført til Bø. 1. januar 1964 ble Kråkberget krets og områder på halvøya nord for Kråkberget overført fra Øksnes til Bø. Dette området hadde 271 innbyggere. Tettstedet Bø har innbyggere per 1. januar.
Natur og geografi
Bø kommune dekkes om lag 70% av gammelt arkeisk grunnfjell av inntil 2 500 millioner års alder, bestående for det meste av båndgneis og migmatitt. Mange av formasjonene har fått senere forkastninger og strekk. Mellom grunnfjellsstrukturene finner vi i Malnes-traktene også mindre innslag av paleo-proterozoisk glimmergneis som er 1 870 – 1 770 millioner år gammel, men kanskje inntil 2 100 millioner år. Disse strukturene består også av grafittskifer og marmor, med innslag av jern, kvarts og mørk brungul feltspat. Det er også innslag av amfibolitt på øyene helt i nord, samt gabbro, dioritt og anortositt på nesten hele Malneset, begge inntil 2 500 millioner år gamle men ofte atskillig yngre.
I sør består kommunen av paleo-proterozoisk grunnfjell fra 1 870 – 1 790 millioner år før vår tid. Dypbergartene størknet raskt, i løpet av de 10 millioner årene fram til 1 790 millioner år siden. Massene stammer fra mantelen, og magmaen strømmet oppover og blandet seg delvis med arkeisk grunnfjell, og størknet allerede ganske dypt nede i jordskorpa. De vanligste bergartene i denne strukturen er mangeritt og charnoctitt, for eksempel nord for Raftsundet.
I havet utenfor Vesterålen er derimot grunnfjellet på havbunnen dekket av yngre sedimenter.
Høyeste fjell i Bø er Burnestinden på 693 moh. Bø, sammen med Andøy kommune er en av de lavestliggende kommunene i Vesterålen. Kommunene består av store myrområder og gammelt arkeisk grunnfjell.
Reginedagan
Forfatteren Regine Normann var fra Bø, likesom komponisten Ketil Vea som i 2005 bidro med bestillingsverk til de årlige Reginedagan i Normanns minne. Reginedagan er en festival som arrangeres hver sommer.
Skulpturlandskap Nordland/Friluftsgalleriet
Kommunen er deltaker i Skulpturlandskap Nordland med skulpturen Mannen fra havet, som er utformet av den norske kunstneren Kjell Erik Killi Olsen.
Noen få hundre meter fra Mannen fra havet finner man Friluftsgalleriet, som er en utendørs fotoutstilling med fotografier av alle skulpturene i Skulpturlandskap Nordland. Friluftsgalleriet ble innviet av dronning Sonja den 24. juni 2015.
Bø Museum
Bø Museum er en del av stiftelsen Museum Nord. Museet ligger ved Vinjesjøen. Museet har blant annet en permanent utstilling viet forfatteren Regine Normann s liv og virke.
I 2020 lanserte ordføreren i Bø planer om å bygge et nytt museumsbygg på stedet. Planene omfattet også en opprustning av Friluftsgalleriet.
Konkrete tusenårssteder
Bø kåret tre tusenårssteder i 1999, nemlig skoleområdene på de tre barneskolene i kommunen. De ble forskjønnet med bruk av nærmiljømidler og midlene kommunen mottok fra «Norge 2000». Kommunen var pr. september 2005 ikke helt i mål med dette arbeidet.
Symbolsk tusenårssted
I tillegg kåret kommunen et symbolsk tusenårssted; fiskebanke n Jennegga utenfor Hovden i Bø. Også Vesterålen kulturutvalg valgte Jennegga som sitt symbolske tusenårssted for Vesterålen.
Geitemelk
Geitemelk er melk fra geit (Capra aegagrus hircus). Melkegeita ble domestisert for omtrent 10 000 år siden og har siden den gang vært sentral i husdyrhold over store deler av verden. Geiter produserte i 2008 2,2 prosent av verdens totale melkeproduksjon. Men det forventes at produksjonen er høyere da det forkommer mye hjemmeproduksjon av geitemelk, særlig i utviklingsland. Geitemelk blir konsumert fersk, men blir hovedsakelig brukt i osteproduksjon. Surmelksprodukter, iskrem og smør blir også produsert i småskala.
Produksjon
Melkeproduksjonen starter ved kjeinga. I varmere strøk formerer geit seg hele året og det er mulig å ha en konstant melkeproduksjon hele året. I Norge formerer geitene seg når dagene blir kortere i oktober/november, og produksjonen stopper opp til kjeinga starter tidlig om våren. Produksjonen varierer med rase, alder og fôr. Melkegeiter produserer fra 2,7-7,3 liter melk pr dag. Ei geit kan produsere fra 660-1800 liter melk på 305 melkedager (et år). Geiter produserer mer melk på et kosthold inneholdende kraftfôr enn med et beitekosthold.
Geitemelk har hatt den største økningen i produksjon sammenlignet med andre domestiserte melkedyr i løpet av de siste 30 årene. Mengden geitemelk produsert på verdensbasis har hatt en fordobling de siste 30 årene, mens produksjon av kumelk bare har økt med 41%.
'''Årlig melkeproduksjon på verdensbasis (i 1 000 tonn) fra 1978 til 2008. '''
Melkekvalitet
Geitemelk og kumelk har forskjellig sammensetning. Innholdet av fett og tørrstoff er høyere i geitemelk. Størrelsen, sammensetningen og funksjonaliteten til kaseinet er ulik. Kaseinmicellene i geitemelk har generelt mindre størrelse enn kaseinmicellene i kumelk. Kaseinmicellene i geitemelk inneholder mer kalsium og fosfor og er mindre vannløselige og mer varmestabile enn kaseinmicellene i kumelk. Saltinnholdet er høyere i geitemelk. Fettkulene i geitemelk er betydelig mindre enn i kumelk. Det fører til at geitemelk ikke trenger å homogeniseres da fettet vil være suspendert i melka og ikke fløter opp som i kumelk. Enzymet som spontant bryter ned melkefett (Lipoprotein lipase) er i geitemelk hovedsakelig festet på fettkulemembranen og ikke på kaseinmicellene som i kumelk. Dette er sannsynligvis grunnen til at geitemelk får lettere en harsk smak. Den harske smaken kommer ved et høyt innhold av frie fettsyrer i melka. Lipoprotein lipase hydroliserer melkefettet slik at det dannes frie fettsyrer og melka smaker harskt. Lipolyse vil derfor øke ved mekanisk behandling av melka (for eksempel homogenisering eller risting) fordi fettkulene kan bli ødelagt. Fritt fett kommer da ut i serum og kan bli utsatt for lipolyse. Geitemelk og geitefett er hvitt på farge. Den lyse fargen i forhold til kumelk skyldes at geitemelk ikke inneholder betakaroten. Sammensetningen av geitemelk i forhold til kumelk i vekt %
Filippinene under OL
Filippinene deltok første gang i olympiske leker under Sommer-OL 1924 i Paris, og har siden deltatt i alle sommerlekene unntatt Sommer-OL 1980 i Moskva som de bikottet. Filippinene har dessuten deltatt i fem vinterleker.
Geitemelk
Ystemelk
Geitemelk brukes i stor grad til osteproduksjon. Eksempel på oster ystet med delvis eller bare geitemelk er feta, chèvre, Snøfrisk, norsk geitost og brunost. Melk fra forskjellige geitestammer har vist seg å gi store forskjeller i ysteutbytte ved ysting av løpefelt ost. Flere studier har vist at de genetiske variantenene av geitemelk har sammenheng med innholdet av αS1-kasein i melka. Et høyt innhold av αS1-kasein gir et fast ostekoagel og et høyt utbytte ved ysting. Melk med høyt innhold av αS1-kasein er derfor best egnet til osteproduksjon.
Gjennomsnittlig innhold av αS1-kasein i ulike genetiske varianter av geitemelk i gram pr liter melk
Sykling under Panamerikanske leker 1951
Sykling under Panamerikanske leker 1951. Sykling var med som en av sytten sporter i de første Panamerikanske leker 1951 som ble arrangert i Buenos Aires i Argentina fra 15. februar til 9. mars. Det var fire individuelle og en lagkonkurranse i banesykling og to individuelle og en lagkonkurranse i landeveissykling. Argentina ble beste nasjon med sju gullmedaljer foran Chile med en.
Nordre Sætretind
Nordre Sætretind er et fjell i Sunnmørsalpene, i Ørsta kommune i Møre og Romsdal. Det har en høyde på 1 365 meter over havet.
Toppen er del av fjellmassivet Sætretindane som består av Nordre- og Søre Sætretind og er lokalisert mellom Follestaddalen og Standal i Ørsta kommune. Fjellet kan bestiges uten klatreerfaring (enkel klyving). Turen starter omtrent ved Standalhytta på Standaleidet og er beregnet til ca. 3 timer.
Nordre Sætretind er nabofjellet til den mer kjente Kolåstinden.
Alfredo Porzio
Alfredo Jose Antonio Eugenio Porzio (født 31. august 1900 i Buenos Aires, død 14. september 1976) var en argentinsk bokser som deltok i de olympiske leker 1924 i Paris.
Porzio vant en olympisk bronsemedalje i boksing i Sommer-OL 1924 i Paris. Han kom på tredjeplass i den tyngste vektklassen tungvekt (over 79,4 kg). Det var 15 boksere fra elleve nasjoner i denne vektklassen. Porzio tapte i semi-finalen til Otto von Porat fra Norge som siden vant finalen over Søren Petersen fra Danmark.
Jason Alexander
Jason Alexander (født Jason Scott Greenspan 23. september 1959 i Newark i New Jersey) er en amerikansk skuespiller. Han er best kjent fra rollen som «George Costanza» i TV-serien Seinfeld. Før han ble med i Seinfeld var han best kjent som teaterskuespiller. Han har vært med i en rekke Broadway-skuespill, og vunnet én Tony-pris.
I rollen som George brukte Jason ofte klær som var én størrelse for liten, for å få figuren til å virke «ukul».
31. mai 1981 giftet Jason Alexander seg med Daena E. Title. To sønner: Gabriel (født august 1991) og Noah (født februar 1996).
Luis Rojas
Luis Rojas (født 5. juli 1979) er en venezuelansk svømmer.
Han representerte Venezuela under Sommer-OL 2004 i Athen, der han ble utslått i forsøksheatet i 50 meter fri.
Nydammen
Nydammen er et navn på flere vann i Norge:
Mers-el-Kébir
Mers-el-Kébir (arabisk: المرسى الكبير, spansk: Mazalquivir) er en havneby i nordvestre Algerie og ligger ved Middelhavet nær Oran i Oranprovinsen. Folkemengden i kommunen var på 16 970 innbyggere ved folketellingen i 2008, hvorav 15 639 bodde i sentralbyen.
Historie
Mers-el-Kébir var opprinnelig en romersk havn, men ble en del av Almohadenes rike på 1100-tallet. Den falt under herskerne i Tlemcen på 1400-tallet og ble et sentrum for pirater omkring 1492. Den ble okkupert vekselvis av ottomanske tyrkere, portugisere og spanjorer. Spanjolene inntok byen i 1505 under Kardinal Cisneros og holdt den til 1792.
Franskmennene okkuperte byen i 1830 og forsterket havnen i 1868 med fyret «Saint André de Mers-el-Kébir» (ødelagt under andre verdenskrig). Etter Frankrikes fall i 1940 ble deler av den franske flåte samlet i havnen. Den 3. juli 1940 angrep Styrke H fra Royal Navy som ledd av Operation Catapult den franske flåten ved Mers-el-Kébir for å forhindre at den falt i tyske hender.
Évianavtalen den 18. mars 1962 anerkjente Algeries selvstendighet, men tillot at Frankrike beholdt sin marinebase her i 15 år. Franskmennene trakk seg imidlertid ut etter fem år.
Norsk attraksjon
Norsk attraksjon er et norsk humoristisk reiseprogram med Linda Eide som gikk på NRK fra 2007 til 2012. Programmet viste ulike attraksjoner rundt om i Norge, nærmere bestemt «attraksjoner man vanligvis ikke fant i guideboken». Programleder var Linda Eide, som brukte en rød grilldress som kostyme i programmet.
Programmet ble i snitt fulgt av drøyt 1 million seere. Det ga en markedsandel på 56,3 prosent.
For programmet ble Linda Eide kåret til beste kvinnelige programleder under Gullruten 2012 mens programmet var nominert i klassen beste magasin- eller livsstilsprogram.
Sammen med Kristin Hegeland Hauge har Linda gitt ut boken Norsk attraksjon med undertittel Guiden til det du ikkje finn i guideboka, som er en guidebok til attraksjonene vist i programmene.
Sesong 1
{| style="width: 100%;" cellspacing="2" cellpadding="2" border="0"
Carl Julius Norstrøm
Carl Julius Norstrøm (født 6. januar 1936 i Steinkjer, død 15. juni 2012 i Bærum ) var en norsk bedriftsøkonom. Han ble valgt formann i Studentersamfunnet i Bergen i 1960. Norstrøm avla siviløkonomeksamen i 1961, tok licentiat-graden i 1968 og ble dr. oecon. i 1975 med avhandlingen Studies in capital budgeting. I 1967 ble and amanuensis i bedriftsøkonomi, i 1976 dosent, i 1985 professor, og i 2003 professor emeritus. Han var prorektor ved Norges Handelshøyskole fra 1993-95 og rektor fra 1996-98. Norstrøm ble i 1996 æresdoktor ved Christian-Albrechts-Universität zu Kiel og i 1997 kommandør av Den islandske falkeorden.
Wilhelm Joseph Kurtz
Wilhelm Joseph Kurtz, SVD, også kjent som William Joseph Kurtz (født 28. mai 1935 i Kempa i Landkreis Oppeln i Gau Schlesien i Tyskland; død 14. februar 2023 i Kundiawa i Papua Ny-Guinea) var en polsk katolsk ordensgeistlig og erkebiskop av Madang.
Prest
Etter at Kurtz hadde avlagt sine evige løfter den 7. september 1961, mottok han presteordinasjon 28. januar 1962 i Pieniężno av hjelpebiskopen i Gniezno, Józef Drzazga. Kurtz fullførte først en pastoralpraksis i Bytom før han ble sokneprest i 1963. Fra 1964 til 1966 var han sokneprest i Górna Grupa, og ledet menighetens blåseorkester.
I 1966 fullførte Wilhelm Kurtz et seks måneders engelsk språkkurs i Epping i Australia, og virket som sjelesørger blant polske katolikker i regionen.
Misjonær i Papua Ny-Guinea
Etter sitt opphold i Australia ble Kurtz sendt til Papua Ny-Guinea som misjonær. Fra 1967 var han sogneprest i Goglme i Chimbuprovinsen. Han etablerte en ny misjonsstasjon i regionen, og ble sogneprest der i 1968. På hans initiativ ble det bygget en sognekirke, en prestegård, en sykestue og tre barneskoler. Fra 1981 tjente Kurtz som generalvikar for bispedømmet Goroka og som pastor i Koge.
Biskop av Kundiawa
Den 8. juni 1982 utnevnte pave Johannes Paul II ham til den første biskop av Kundiawa. Han ble ordinert til biskop av biskopen av Goroka, Raymond Rodly Caesar, den 8. september samme år i Mingende; medkonsekratorer var John Edward Cohill SVD, biskop emeritus av Goroka, og erkebiskop Francesco De Nittis, apostolisk pronuntius til Papua Ny-Guinea.
Erkebiskop av Madang
Den 15. oktober 1999 utnevnte pave Johannes Paul II ham til koadjutorerkebiskop av Madang. Etter Benedict To Varpins fratreden etterfulgte Wilhelm Kurtz ham som erkebiskop av Madang den 24. juli 2001.
I 2010 søkte han paven om å få gå av som biskop på grunn av sin alder, og den 30. november 2010 fikk han pave Benedikt XVI s tillatelse til å fratre. Samtidig utnevnte paven den amerikanske kapusiner Stephen Joseph Reichert til biskop Kurtz' etterfølger.
Den 25. november 2008 mottok Wilhelm Kurtz Logohu-ordenen i gull. Den 25. oktober 2018 mottok han medaljen «Benemerenti in Opere Evangelizationis» fra Misjonskommisjonen i Den polske katolske bispekonferanse.
Erkebiskop Kurtz døde den 14. februar 2023 i en alder av 88 år på et sykehus i Kundiawa i Papua Ny-Guinea.
Episkopalgenealogi
Hans episkopalgenealogi er:
Nydammen (Bymarka)
Nydammen, også kalt Langdammen eller Noadammen, er en opparbeidet dam like sør for Trolla ved Tømmerdalen og nordøst i Bymarka i Trondheim. Dammen ligger i nedbørfeltet til Trollavassdraget, mellom de andre dammene Herberndammen og Holstdammen, og har utløp til Trollabekken, som også er hovedtilløpet. På grunn av dens lange form går dammen også under navnet Langdammen. Dammen inngår i dag som drikkevannsreserve til Trolla. Av fiskeslag i Nydammen finnes ørret.
Alpint under Vinter-OL 2006
Det ble arrangert ti øvelser i alpint i Vinter-OL 2006. Øvelsene ble arrangert i Colle, Sestriere og Cesana San Sicario.
Utfor
12. februar
Kombinasjon
14. februar
Slalåmdelen
Sammenlagt
Super-G
18. februar
Storslalåm
20. februar
Polvorón
Polvorón (fra polvo, spansk for pulver eller støv; cebuano: polboron; tagalog: pulburón) er en type tungt, mykt og lett smuldrende opprinnelig spansk bakverk av mørdeigtype laget av mel, sukker, melk og nøtter (særlig mandler). Den opprinnelige typen er for det meste produsert i Andalucía, der det er omtrent 70 produsenter som utgjør et syndikat som produserer polvorones og mantecadones. Under betegnelsen mantecados er denne søtbaksten også å finne mange andre steder på Den iberiske halvøy.
Alpint under Vinter-OL 2006
Utfor
15. februar
Polvorón
Polvorones er populær festmat i hele Spania og i landets tidligere kolonier i Latin-Amerika og på Filippinene. De ble tradisjonelt bakt fra september til januar, men er nå et helårsprodukt.
Inspirasjonen til polvorones er arabisk. Araberne tok noe lignende med seg til Spania, og deres geografiske opphav er således svært sannsynlig levantinsk. Den arabiske typen heter ghurayba.
Alpint under Vinter-OL 2006
Kombinasjon
17. februar
Utfordelen
18. februar
Super G
20. februar
Storslalåm
24. februar
Thyge Petersen
Thyge Alexander Petersen (født 28. mai 1902 i Horsens, død 1. januar 1964 i Odense) var en dansk bokser som deltok i de olympiske leker 1924 i Paris.
Pedersen vant en olympisk sølvmedalje i boksing under Sommer-OL 1924 i Paris. Han kom på andreplass i den nest tyngste vektklassen lett tungvekt (79,4 kg). Det var tjue boksere fra fjorten nasjoner i denne vektklassen. Pedersen tapte i finalen til britiske Harry Mitchell.
Glanssnutebiller
Levevis
Glanssnutebillene lever på planter, spesielt på arter i korsblomstfamilien (Brassicaceae), men også på en rekke andre planter, blant annet solsikke og reseda. Noen arter opptrer av og til som skadedyr. På den andre siden er noen arter i denne gruppen ganske sjeldne og kanskje truede.
Frances Fox Piven
Frances Fox Piven (født i 1932 i Calgary i Canada) er en amerikansk statsviter, sosiolog og aktivist. Hun er professor i statsvitenskap og sosiologi ved City University of New York, USA.
Piven tok doktorgraden ved University of Chicago i 1962. Hun har særlig arbeidet med politisk mobilisering og sosiale bevegelser i USA. Boken Poor People's Movements: Why the Succeed, How they Fail fra 1977 er et av hennes mest kjente arbeider. I årene 2006-2007 var Frances Fox Piven president for American Sociological Association.
Piven holdt i 2007 Stein Rokkan-forelesningen, under tittelen "The Interaction of Disruptive Challenges and Electoral Politics in the Development of the United States".
Søren Christensen
Søren Christensen er navnet til flere personer:
Det tekniske universitet i Łódź
Det tekniske universitet i Łódź (polsk Politechnika Łódzka) er en av de største polytekniske universiteter i Polen. Det består i dag av ni fakulteter, og har over 21 000 studenter og 3 000 ansatte.
Historie
Det tekniske universitetet ble grunnlagt i 1945 i fabrikantbyen Łódź, skjønt opprettelsesplanene forelå allerede i andre halvdel av 1800-tallet, som følge av byens kraftige kulturelle og industrielle utvikling. Man hadde da blant annet samlet inn penger og leid lokaler, men til tross for det store engasjementet til regjeringen, byrådet og byens største fabrikanter, tillot ikke tsarmyndighetene opprettelsen av et teknisk universitet i Łódź. Det oppstod først etter byens frigjørelse etter andre verdenskrig.
Zuma (album)
Sporliste
Alle sangene er skrevet av Neil Young.
Yuki Otsu
Yuki Otsu (født 24. mars 1990 i Mito) er en japansk fotballspiller som spiller for den japanske klubben Yokohama F. Marinos.
Stefan Faldbakken
Stefan Faldbakken (født 13. januar 1972) er en norsk regissør.
Han har skrevet og regissert to kortfilmer: Kosmonaut og Anolit. Han var produsent og assisterende regissør for kortfilmen Stora och små mirakel, som ble nominert til Oscar (Best Short Film, Live Action). Han debuterte som regissør av helaftens spillefilm med Uro på filmfestivalen i Cannes i 2006. Høsten 2009 gikk han i gang med å regissere den første filmen i den nye omgangen av Varg Veum-serien.
Familie
Stefan Faldbakken er sønn av forfatteren Knut Faldbakken og keramiker Gro Honoré Skåltveit og broren til forfatter og billedkunstner Matias Faldbakken. Han er født i England, men familien Faldbakken bosatte seg på Hamar da Stefan var 4 år gammel.
Tangerang
Tangerang er en millionby i provinsen Banten på Java i Indonesia. Befolkningen anslås til 1 372 200 (2005).
Den ligger ved kysten, og er en av forstedene til hovedstaden Jakarta, som den er sammenvokst med.
Den 27. august 1883 ble byen rammet av en tsunami utløst av at vulkanøya Krakatau mellom Java og Sumatra eksploderte under et katastrofalt utbrudd. Flodbølgen krevde 2340 menneskeliv i Tangerang.
Huicheng
Huicheng kan være:
Myra
Myra kan referere til::
Stefano Bartolini
Stefano Bartolini (født 22. januar 1952) er en italiensk statsviter. Han har i sitt arbeid særlig arbeidet med sammenlignende politikk, med de vesteuropeiske politiske systemer som empirisk nedslagsfelt. Bartolini har her særlig bidratt med analyser av italiensk og fransk politikk, men også av presidentsystemer og institusjonell reform, politiske partier, valg og valgatferd. Han har de senere år også ytt viktige bidrag til forståelsen av innvirkningen europeisk integrasjon har på politisk representasjon internt i EUs medlemsland, der han blant annet bygger på arbeidene til Stein Rokkan. Boken Restructuring Europe: centre formation, system building and political structuring between the nation-state and the European Union (2005) er her det sentrale arbeidet.
Bartolini studerte statsvitenskap ved Universitetet i Firenze. Han ble i 1976 tilknyttet Universitetet i Bologna og tre år senere vendte han tilbake til sitt alma mater, Universitetet i Firenze. I 1990 ble han full professor ved Universitetet i Trieste, året etter også ved Universitetet i Genève. Bartolini har også vært deltilknyttet Institut d'Etudes Politiques i Paris og Juan March-Instituttet i Madrid. Han arbeider nå som professor ved European University Institute i Firenze, der han siden 2006 har vært leder for Robert Schuman Centre for Advanced Studies.
Johan Kallsoy
Johan Kallsoy (født 12. august 1892 på Eiði, død 19. mars 1973 samme sted) var en færøysk lærer og politiker (Sj.). Han var medlem av det færøyske Lagtinget for Eysturoy 1928–1940 og 1950–1954.
Han vokste opp på Eiði. Faren Herman Mørkøre var kommunepolitiker. Moren Katarina kom fra Mikladalur på Kalsoy, derav slektsnavnet. Han gikk Føroya Læraraskúli i Tórshavn, der han tok eksamen som 25-åring, og arbeidet så ett år som folkehøyskolelærer ved Føroya Fólkaháskúli. I 1919 fikk han en stilling som folkeskolelærer ved Gjógv. I 1944 ble han lærer i hjembygda. Han avgikk med pensjon i 1962, 70 år gammel.
Han var redaktør for tidsskriftet Føroya Skúlablað og styremedlem i Føroya Lærarafelag i mange år. Han var medlem av Færøyenes skolestyre 1928–1932 og 1936–1940.
Johan Kallsoy var formann i sognestyret (kommunestyret) i Funnings sókn 1922–1930, mens sognet ennå omfattet Gjógv.
Connachta
Connachta er en gruppe av dynastier og slektsledd (eller felles folk) fra tidlig middelalder i Irland som ifølge tradisjonen hevdet å nedstammet fra den legendariske overkongen Conn Cétchathach («Conn av de hundre slag»). Dagens vestlige irske provinsen Connacht (Irsk Cúige Chonnacht, «Connacthas femtepart») er oppkalt etter dem, selv om territoriene til Connachta gjennom forskjellige tider også omfattet deler av det sørlige og vestlige Ulster og det nordlige Leinster. Det tradisjonelle sentrum var Cruachan (i dag Rathcroghan) i dagens grevskap Roscommon.
Opphav og opprinnelse
Bruken av ordet cúige, som det tidligere ble kalt, betyr bokstavelig «den femte» for å betegne en provins blant flere andre, noe som direkte indikerer eksistensen av et pentarki (pan, «felles», + tarki, «styre») i forhistorisk tid, hvis medlemmer antas å ha vært befolkningsgruppene Connachta, Ulaid (Ulster) og Laigin (Leinster), regionen Mumu (Munster) og det sentrale kongeriket Mide. Dette pentarkiet ser ut til å ha blitt brutt opp ved begynnelse av historisk tid på begynnelsen av 500-tallet med tilbakegangen til Ulaid og opprettelsen av nye dynastier i Connachta som utvidet seg nord og øst.