cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Sivbåt
Afrika
Sivbåter eksisterer i flere områder over hele det afrikanske kontinentet helt fram til nyere tid med en lokal båtbyggingstradisjon som er dårlig dokumentert. Den øvre Nilen i landene Sudan og Etiopia ned til Victoriasjøen i Uganda i motsetning til den nedre Nilen hadde ikke mistet sine forekomster av sivplanter som papyrus som dels var erstattet med halm flere steder. I sentrale Afrika omkring Tsjadsjøen som hadde et meget stort våtmarksområde, eksisterer også en båtbyggingstradisjon omkring sivbåt. Så langt sør som i Okavangodeltaet mot Kalahariørkenen, Botswana er sivbåter også funnet.
Europa
Sivplantene som byggingsmateriale hadde for lengst blitt erstattet med få unntak i hele Europa og var bare tilgjengelig på bortgjemte steder med sterk fremvekst av sivplanter som i våtmarksområdet i provinsen Oristano, Sardinia og Korfu i Hellas.
I antikken ble det nedskrevet om at bygging av sivbåter kan ha forekommet i romerrikets tid i Gallia hos Lingones stammen i Langres-regionen. En døende mann ønsket sine eiendeler brennes sammen med sitt legeme, inkludert en «navem Liburnam ex scirpo» båt i sitt testament. Det romerske ordet i testamentet, «scirpo», betyr sivplante.
I Ungarn hadde sivbåter formet som flåter eksistert fram til nyere tid i myrene omkring Balatonsjøen med en plattform av tre lagt ovenpå som på den egyptiske ramūsen.
Tasmania
De innfødte tasmaniere på øya Tasmania var kjent for deres interesserte båter fra begynnelsen på 1800-tallet som stort sett var konstruert av bunter som besto av halm eller siv bundet sammen med barken tatt fra trær som vokste på myrene i øya.
Amerika
Den amerikanske stillehavskysten på Sør-Amerika, Titicacasjøen oppe i fjellene og langs vestkysten på Nord-Amerika har en sammenhengende båttradisjon omkring bruk av planterør for bygging av sivbåter eller rørbåter fra meget gammelt av. En modell av en sivbåt med strammet forstevn fra for to tusen år siden var funnet i nordlige Chile av professor J. C. Spahni som kunne konkludere med at slektskapet mellom modellen og de nåværende sivbåtene på vestkysten, Peru er meget sterk.
Synnøve Persen
Liv og virke
Hun var på 1980-og 90-tallet involvert som fagkonsulent ved innkjøp av kunst ved De Samiske Samlinger, Nordnorsk kunstmuseum og Samisk kulturråd. I samme periode har hun deltatt i og ledet utredningsarbeid knyttet etablering og fagplaner for Samisk kunsthåndverk- og kunsthøgskole, samisk kunstutdanning. Hun har ikke minst vært sentral i arbeidet med etableringen av Samisk kunstmuseum.
Isla de la Juventud
Isla de la Juventud (spansk for ungdomsøya) er den største av Cubas øyer, etter selve Cuba. Områdets areal, inklusive omkringliggende "cayos", utgjør 3 056 km².
Jakub M. Godzimirski
Jakub M. Godzimirski (født 1957) er en polsk/norsk sosialantropolog, statsviter, forsker og oversetter. Han har magistergrad i sosialantropologi fra Universitetet i Warszawa i 1981 og forsvarte sin doktorgradsavhandling ved Institutt for kunst, Det polske vitenskapsakademi i 1987.
Synnøve Persen
Liv og virke
Persen var samepolitisk engasjert og aktiv under Alta-konflikten og deltok i sultestreiken foran Stortinget i 1979. Det er imidlertid som radikal kraft innen organiseringen av det samiske kunstsfæren og moderniseringen av den samiske kunsten Persen har markert seg sterkest.
Jakub M. Godzimirski
Siden 1995 har Godzimirski vært ansatt som seniorforsker på Avdeling for Russland og Eurasia (tidligere Senter for Russlandsstudier ved Norsk utenrikspolitisk institutt, hvor han leder energiprogrammet. Forskningen hans fokuserer på russisk utenriks-, forsvars- og sikkerhetspolitikk, europeisk integrasjon, Sentral- og Øst-Europa og energipolitikk.
Isla de la Juventud
Hovedøya utgjør 2 200 km² (Omtrent som Vestfold fylke) og ligger ca. 100 km sydøst for det nærmeste punkt på Cuba. Øya ligger nesten rett syd for Havanna og er en særegen provins (municipio especial) under provinsen Havanna. Øyas offisielle navn inntil 1978 var Isla de Pinos (Furuøya).
Isla de la Juventud er den største av de ca. 350 øyene i Canarreos Archipelago.
Synnøve Persen
Kunst og kritikk
På 1970- og 80-tallet engasjerte Persen seg sammen med andre kulturarbeidere i arbeidet med anerkjennelse og utvikling av samiske politiske og kulturelle rettigheter. Hun var en av grunnleggerne av Masi-gruppen, som viste at det går an å være både same og kunstner. I begynnelsen av Alta-konflikten var Persen student ved Statens Kunstakademi, og på sitt avsluttende år (høsten 1977) hennes elevarbeid lansert som et førsteutkast til det samiske flagget, dog ikke av Persen selv. Persen deltok under sultestreiken foran Stortinget i 1979.
Isla de la Juventud
Befolkningen var på 86 559 i år 2000.
Synnøve Persen
Kunst og kritikk
Selv om Persen ikke selv var spesielt aktiv i selve Alta-konflikten utover sultestreiken i 1979, så er det allikevel rimelig å hevde at den politiske aktivismen på 1970-tallet, og Alta-konflikten spesielt, var utløsende for en ny (selv)bevissthet omkring samisk kultur, identitet og det samiske kunstbegrepet mer generelt.
Isla de la Juventud
Den største byen er Nueva Gerona (ca. 37 000 innbyggere – etablert i 1830) på den nordre delen av øya, hvor også havneanløpet er. Her ligger også øyas eneste bensinstasjon. Den nest største byen er Santa Fe (La Fe) omtrent midt på øya.
Øya har også blitt kjent som Isla de Cotorras ("Papegøye-øya") og Isla de Tesoros ("Skatteøya") ved forskjellige anledninger. I daglig cubansk tale er den også bare betegnet som La Isla.
Historie
Lite er kjent om øyas tidlige historie, men i et huleområde nær «Punta del Este» stranden (på sydøstspissen av øya) er 235 hulemalerier utført av tidligere innbyggere på øya. Maleriene skal være ca. 2800 år gamle.
De opprinnelige innbyggerne kalte øya for «Siguanea». Øya ble først kjent for europeere ved Christofer Columbus' andre reise til «Den nye verden». I juni 1494 gikk Columbus i land på øya. Han kalte øya for La Evangelista og krevde rettighetene for øya til Spania.
Øya er også kjent som tilholdssted for pirater. Både Francis Drake, John Hawkins, Thomas Baskerville og Henry Morgan hadde tilhold på øya. Det er teorier om at både Treasure Island (Skatten på sjørøverøya) av Robert Louis Stevenson og Peter Pan av James Matthew Barrie er skrevet med utgangspunkt i denne øya.
Etter den Spansk-amerikanske krigen (1888–1898), måtte Spania frasi seg alle rettigheter til Cuba, men denne øya var ikke nevnt i den såkalte Paris-avtalen, og dette førte til strid mellom USA og det uavhengige Cuba om rettighetene til øya. I 1907 besluttet USAs høyesterett at øya ikke tilhørte USA. Det ble inngått en avtale mellom Cuba og USA om øya i 1925.
Øya var sparsomt befolket inntil ca. 1950. I 1953 hadde øya ca. 15 300 innbyggere. På 1960- og 1970-tallet økte innbyggertallet drastisk, da det ble bygget flere videregående skoler for unge cubanere her. Derfor skiftet også øya offisielt navn i 1978 fra «Isla de Pinos» til «Isla de la Juventud» (ungdomsøya).
Geografi
Den nordlige og østlige delen av øya er lavland med gode landbruksområder. Fra midten av øya og et stykke vestover er det kupert område med fjellpartier. Høyeste punkt er «La Canada» (303 moh.). Den søndre delen (ca. 1/3 av øya) er sumpområder med mangroveskog. Hele dette området er erklært som naturreservat. Langs det meste av kysten forøvrig er det også sumpområder.
Det er også spor av vulkansk aktivitet på den vestre del av øya.
Økonomi
I nord og øst er det landbruksområder, hvor det dyrkes vesentlig citrusfrukter og bananer. Mye av øya er dekket av furuskog, som er utgangspunktet for tømmerindustri.
Det foregår også et omfattende fiskeri fra øya, og den er kjent for sine skalldyrforekomster.
Foreløpig er turismen lite fremtredende på øya, men det finnes hoteller med gode sandstrender (f.eks. Bibijagua Beach – nordøst for Nueva Gerona, og ved Playa Roja – på vestkysten). Det er også muligheter for godt organisert privat overnatting og forpleining. I syd er det krokodillefarmer.
Adkomst og transport
Det er meget streng sikkerhetskontroll ved besøk på øya.
Klima
Klimaet er tropisk, men temperaturen påvirkes dog av en rekke vinder som blåser over øya. Middeldøgntemperaturen er ikke på noe tidspunkt av året under 23 grader celsius. Den tørre perioden er fra november til april. Regnsesongen er fra mai til oktober.
Fengsler
Det gigantiske fengselet Presidio Modelo ble bygget av diktatoren Gerardo Machado i perioden 1926–1931, etter mønster fra et fengsel i Illinois, USA. Fengselet rommet 6000 fanger.
Hohe Marter undergrunnsstasjon
Hohe Marter er en undergrunnsstasjon på Nürnbergs undergrunnsbanenettverk. Hohe Marter er på linjen U2 og forsterkerlinjen U21.
Synnøve Persen
Kunst og kritikk
Hun var også sentral i oppbyggingen av Samisk kunstnersenter og Samisk kunstnerforbund. De senere årene har hun konsentrert seg om sitt kunstneriske virke. Men hun har ved flere anledninger uttalt seg svært kritisk om Sametinget og norsk samepolitikk :
Filip Rygg
Filip Rygg (født 19. oktober 1983) er en norsk samfunnsdebattant og næringslivsmann. Han har vært politiker for Kristelig Folkeparti. Han har fra august 2014 arbeidet i Tankesmien Skaperkraft, fra august 2015 som leder. Rygg var inntil oktober 2019 leder for Cartas AS, som utvikler boliger på Øst- og Vestlandet. Han overtok da som daglig leder for morselskapet ReXir Holding AS. Rygg var fra 31. oktober 2011 til 19. mai 2014 Bergens byråd for miljø og byutvikling. Før det (fra oktober 2009) var Filip Rygg Bergens byråd for barnehage og skole.
Bakgrunn
Filip Rygg ble født i Danmark, bodde senere i Sverige, Sveits, Nederland og Oslo før han kom med familien sin til Bergen i 1995. Nå bor han i Frogner i Lillestrøm kommune i Viken fylke. Rygg tok mediefag på Bergen Handelsgymnasium. Rygg tok ex.phil., ex.fac. og et emne i politikk og forvaltning ved Universitetet i Bergen i 2002. Rygg har også studert politisk islam ved VID vitenskapelige høgskole.
Politisk karriere
Filip Rygg startet sin politiske karriere som fylkesleder for Hordaland KrFU i 2001. Han var leder for fylkeslaget frem til 2003, da han ble valgt inn i sentralstyret til KrFU på landsplan. Ved fylkestingvalget samme år ble han valgt inn som representant for KrF i Hordaland fylkesting.
I august 2004 overtok han for Per Inge Vannebo som politisk rådgiver for byutviklingsbyråd Lisbeth Iversen (KrF). Han jobbet som politisk rådgiver til valgperiodens slutt i 2007.
Før kommunestyrevalget 2007 ble han nominert til Bergen KrFs ordførerkandidat. Etter valget dannet KrF byråd sammen med Høyre og Frp. Rygg ble da utnevnt som kommunalråd og leder for Bergen KrF bystyregruppe, samt at han ble nestleder i komité for miljø og byutvikling.
I november 2008 valgte nominasjonsmøtet i Hordaland KrF Filip Rygg som sin andrekandidat for stortingsvalget 2009. Ved valget i september 2009 fikk KrF 7,2 prosent oppslutning i Hordaland og én representant mindre enn ved forrige periode. Rygg var vara for Laila Dåvøy som var alene om å representere Hordaland KrF i stortingsperioden 2010-2013.
Den 1. oktober 2009 ble Rygg utnevnt til byråd for barnehager og skoler i Bergen.
Synnøve Persen
Kunst og kritikk
«Jeg tror nok mange tenker at nå har samene fått sameting, og da er vel alt bra. I virkeligheten har vel det meste fortsatt som før, forskjellen er bare at makta går i kofter og er midt blant oss.»
Filip Rygg
Politisk karriere
I april 2010 møtte han for første gang på Stortinget som vararepresentant for Kristelig Folkeparti i Laila Dåvøys fravær. På Stortinget stilte han flere spørsmål i spørretimen, og la også frem et forslag på ni punkter for å halvere aborttallene i Norge innen 2013.
Synnøve Persen
Biografi
Persen tok kunstutdannelse på 1970-tallet, først ved Granums tegne- og maleskole i Oslo (1971), så ved Kunstskolen i Trondheim (1971-1972) og deretter ved Statens kunstakademi (1972–1978) i Oslo.
Filip Rygg
Politisk karriere
Filip Rygg har i flere år profilert seg selv som en aktiv bruker av sosiale medier. I 2009 ble han kåret til Norges tredje beste politiske blogger av nettstedet Kommentar.no. I en kåring av politikere i Hordalands bruk av sosiale medier i Bergens Tidende høsten 2010 fikk Rygg topplassering sammen med Erna Solberg og Audun Lysbakken.
Synnøve Persen
Verv
Persen har i hele sitt virke hatt verv i samiske, nordnorske og norske kunst- og kulturorganisasjoner i gjennom sine medlemskap i ulike kunstnerorganisasjoner.
Isla de la Juventud
Fengsler
Presidio Modelo er nå nedlagt og forfalt som fengsel, men den imponerende administrasjonsbygningen brukes som skole og forskningssenter for unge kommunister. Fengselet er erstattet av moderne fengsler på andre deler av øya.
Disse er: (MPS= maksimal sikkerhet; MIS = minimum sikkerhet; COR = korreksjonsfengsler):
Landskoret
Landskoret var et blandet kor i Oslo. Koret ble stiftet av Norges Kristelige Ungdomsforbund i 1920 og oppløst i 1977. Landskoret urfremførte Bachs messe i h-moll i 1927, Misjonskantate av Sandvold i 1942 og Messe av Conrad Baden i 1951. Dirigenter var Arnold Becker 1920–22, Arild Sandvold 1922–57, Knut Nystedt 1957–59 og Rolf Kåre Karlsen 1959–77.
Hohe Marter undergrunnsstasjon
Nürnbergs fjernsynstårn ligger i nærheten av stasjonen.
Sir Henry Merrivale
Sir Henry Merrivale er hovedperson i en rekke kriminalromaner av den amerikanske forfatteren Carter Dickson (psevdonym for John Dickson Carr).
Sir Henry har mange likheter med dr. Gideon Fell, men er på alle måter mer ekstrem. Da han første gang presenteres for leserne, er han en eldre, tykk og skallet herre (i senere fortellinger får vi vite at han ligner på Winston Churchill) med kolerisk temperament. Som statsansatt synes han forvist til et nedstøvet kontor i en øde fløy av Whitehall. I senere fortellinger antydes det at han faktisk kan være sjef for den britiske etterretningstjenesten.
I Carter Dicksons kriminalfortellinger opptrer han imidlertid som privatdetektiv med spesielt mange og gode kontakter. Han samarbeider i tett med Scotland Yard-mannen Humphrey Masters, som nærmest drives til vanvidd av den eksentriske «gamle mesters» skadefro hang til mystifisering. Som dr. Fell har han en forkjærlighet for umulige forbrytelser, helst med et skinn av det overnaturlige (som alltid får sin rasjonelle forklaring). Til tross for hans uttalte forakt for egne barn og svigerbarn, er drivkraften bak sir Henrys inngripen oftest ønsket om å løse problemer for et ungt, nyforelsket par.
Eksentrikeren Merrivale kastes ofte inn i handlingen på en komisk-dramatisk måte. Ingen Merrivale-historie er komplett uten minst én burlesk slapstick-scene. Da hjelper det godt at detektiven elsker å kle seg ut og delta i barnslige leker. Han er grenseløst selvopptatt, og har neppe helt fattet at han ikke lenger er den kjekke sportsmannen han skal ha vært på slutten av victoriatiden. Kvinner synes likevel å ha en viss sympati for ham.
Scotch Cup 1959 for menn
I 1959 ble Scotch Cup arrangert i Falkirk og Edinburgh i Skottland.
Ceuthostoma
Ceuthostoma er en planteslekt av løvtrær og busker i jerntrefamilien (Casuarinaceae). De vokser i Australia, Sørøst-Asia og øyer i Stillehavet. De har blader som minner sterkt om bladene til sneller (Equisetum), og de er eviggrønne.
Liste over ordførere i Ytterøy
Liste over ordførere i Ytterøy kommune i Nord-Trøndelag.
Ytterøy kommune ble opprettet i 1837. I 1867 ble Mosvik og Verran kommune utskilt. I 1964 ble Ytterøy innlemmet i Levanger kommune.
Ordførere i Ytterøy 1867–1963
Ved de fleste kommunevalg ble det stilt bygdelister eller borgerlige felleslister.
Fylkesvei 6400
Fylkesvei 6400 går mellom Garten og Veklem i Ørland kommune.
Veien går vestover langs Trondheimsfjorden til Rabben på Garten.
Strekningen mellom Beian og Veklem var opprinnelig del av riksvei 710.
Før Trøndelag fylke ble opprettet 1. januar 2018 hadde veien betegnelsen fylkesvei 241 (Sør-Trøndelag).
Aleksandar Karađorđević
Aleksandar Karađorđević er navnet til flere personer:
Scotch Cup 1960 for menn
Scotch Cup er forløperen til dagens Curling-VM for herrer. Konkurransen arrangert i perioden 1959-1967.
I 1960 ble Scotch Cup arrangert i Falkirk i Skottland.
Eksterne lenker
WCF Statistics
Unit Link
Unit Link er en form for sparing/forsikring i livrente, pensjon eller fondskonto hvor spareren selv bestemmer plasseringen av hele eller deler av innskuddet/premien.
Mens sparing eller forsikring tradisjonelt er knyttet til en gitt rente eller garantert minsteavkastning fra en bank eller forsikringsselskap, er avkastningen for Unit Link-investeringer knyttet til den aktuelle avkastningen som spareren oppnår gjennom sine plasseringsvalg.
I motsetning til tradisjonelle spare- og forsikringsløsninger hvor institusjonene helt og fullt styrer plasseringene, gir Unit Link kunden en viss frihet og innflytelse på hvordan midlene plasseres. «Friheten» er vanligvis begrenset til et gitt utvalg av aksje-, obligasjons- eller pengemarkedsfond som er valgt/styrt av den enkelte institusjon.
Normalt betraktes Unit Link-løsninger som plasseringer med høyere risiko, men også høyere avkastningspotensial enn midler som plasseres i tråd med bankens/forsikringsselskapets normale investeringsstrategier for spare- og pensjonskapital.
Fight Idrettsforening
Fight Idrettsforening (stiftet 15. mai 1936) var en idrettsforening fra Oslo som rekrutterte fra nedre Bekkelaget og øyene i indre Oslofjord. Klubben het opprinnelig «Uredd», men skiftet navn våren 1939 da den ble medlem av Norges landsforbund for idrett. Fight drev med fotball og bandy og var i bandyens øverste divisjon i 1949. 1. divisjon 1949, Pulje D: Bestum         5   4   0   1   31- 5    8 Stabæk         5   4   0   1   19- 7    8 Sarpsborg      5   2   2   1    9- 9    6 Reidulf        5   1   1   3    9-13    3 Fight          5   1   1   3    7-24    3 Strong         5   1   0   4    2-19    2
Casuarina
Casuarina eller jerntreslekten er en planteslekt av løvtrær og busker i jerntrefamilien (Casuarinaceae). Den omfatter minst 17 arter i Australia, Sørøst-Asia og øyer i Stillehavet. De har blader som minner sterkt om bladene til sneller (Equisetum), og de er eviggrønne og tåler tørke meget godt. På engelsk kalles de ofte «ironwood» eller «sheoak».
Røttene har stor evne til å fiksére nitrogen, og derfor vil disse artene i praksis øke jordens fruktbarhet i de områdene hvor de vokser.
Anne Rygh Pedersen
Pedersen ble ansatt i politiet i 1990. I 2008 ble hun utnevnt til politimester i Telemark og hadde denne stillingen frem til 2012. I 2012 ble hun avdelingsdirektør for brann og redning i Direktoratet for samfunnssikkerhet og beredskap.
Pedersen var 1. vararepresentant for Vestfold på Stortinget 2001–2005. Hun var fylkesordfører i Vestfold fra 2003 til 2005. Fra oktober 2019 ble hun ordfører i Re og Tønsberg kommuner som fra 1. januar 2020 ble slått sammen til én storkommune.
Hun har også hatt lederverv, blant annet ledet hun utvalget som gav råd til helse- og omsorgsminister Sylvia Brustad om ambulansetjenesten.
Scotch Cup 1961 for menn
I 1961 ble Scotch Cup arrangert i Falkirk i Skottland. Dette var første året et annet lag enn Canada og Skottland deltok, da USA ble med for første gang
Aleksander den store
På gresk er navnet hans Μέγας Ἀλέξανδρος, Megas Alexandros. Mer formelt kan han omtales som Aleksander III av Makedonia (gresk: Ἀλέξανδρος Γʹ ὁ Μακεδών, Alexandros III ho Makedon)
Han ble født i Pella i 356 f.Kr. og etterfulgte sin far, Filip II, til den makedonske tronen da han var tjue år gammel. Han tilbrakte det meste av sin tid som konge på en militær kampanje i Asia og nordøstlige Afrika, en ekspedisjon som til da var uten sidestykke i historien. Da han var tretti år hadde han underlagt seg og skapt et av de største riker i den antikke verden. Det strakte seg fra Hellas til Egypt, inn i nordvestlige India og dagens Pakistan. Han var ubeseiret i kamp, og er jevnt over betraktet som en av historiens mest vellykkede militære hærførere.
I løpet av sin ungdom ble Aleksander undervist av filosofen Aristoteles fram til han var 16 år. Etter at hans far Filip ble myrdet i 336 f.Kr. etterfulgte Aleksander ham på tronen, og arvet et sterkt kongedømme og en erfaren og slagkraftig hær. Han ble også hærfører for Hellas, og benyttet denne autoriteten å sette i gang sin fars panhellenitiske prosjekt ;  å lede grekerne i erobringen av Perserriket. I 334 f.Kr. invaderte han akamenidedynastiet Perserriket, erobret Anatolia, og gjennomførte et hærtog som varte i ti år. Aleksander brøt persernes makt i flere avgjørende slag, mest kjent er slagene i Issos og Gaugamela. Han beseiret til sist den persiske kong Dareios III og erobret Akamenideriket i sin helhet. Til slutt strakte hans rike seg fra Adriaterhavet i Europa til Induselven i Asia.
I jakten på «verdens ende og det store ytre havet» invaderte han India i 326 f.Kr., men ble til sist tvunget til å snu etter krav fra sine soldater. Aleksander døde i Babylon i 323 f.Kr., i byen han planla å etablere som sin hovedstad, uten å få anledning til å sette i gang en planlagt invasjon av Arabia, og kanskje deretter en marsj inn i det vestlige Europa. I årene som fulgte etter hans død, førte en rekke kriger mellom hans hærførere til at hans store verdensrike ble splittet opp mellom diadokene («etterfølgerne»), hans generaler og arvinger.
Aleksanders arv omfatter utbredelsen av den greske kultur i Det nære østen, og skapte gresk-buddhisme (en synkretisme mellom gresk kultur og buddhisme). Han grunnla rundt tjue byer som fikk hans navn, mest kjent er Alexandria i Egypt. Aleksanders utplassering av greske kolonister og den påfølgende spredningen av gresk språk og kultur i øst resulterte i en ny hellenistisk sivilisasjon, en sivilisasjon som preget Det bysantinske rike så sent som 1400-tallet, og tilstedeværelsen av gresktalende i sentrale og østlige Anatolia varte fram til 1920-tallet. Aleksander ble legendarisk som en klassisk helt og sammenlignes med Homers Akilles, og han har en framstående posisjon i historien og de mytiske tradisjonen til både greske og ikke-greske kulturer. Han ble en målestokk som andre hærførere sammenlignet seg med, og krigsskoler og militære akademier verden over underviser fortsatt i hans taktikk. Han er rangert blant de meste innflytelsesrike personer i historien, sammen med sin lærer Aristoteles.
Slekt og barndom
Aleksander ble født den sjette dagen av den antikke greske måneden Hekatombaion, noe som antagelig tilsvarer 20. juli 356 f.Kr., skjønt den helt nøyaktige dato ikke er kjent. Han ble født i Pella, hovedstaden i kongeriket Makedonia. Han var sønn av Makedonias konge, Filip II, og Filips fjerde hustru, Olympias, datter av kong Neoptolemos, konge av Epirus. Selv om Filip hadde sju eller kanskje åtte hustruer var Olympias hans førstehustru for en del tid, antagelig som et resultat av å ha født Aleksander.
Det er flere legender som omgir Aleksander fødsel og barndom. I henhold til den antikke greske biografen Plutark, drømte Olympias kvelden før fullbyrdelse av ekteskapet med Filip at hennes skjød ble truffet av en lynstråle, og en flamme spredte seg «vidt og bredt» før den svant hen. En del tid etter bryllupet skal Filip ha sett seg selv i en drøm hvor han sikret sin hustrus skjød med et segl gravert med avbildningen av en løve. Plutark har selv gitt flere tolkninger til disse drømmene: at Olympias var gravid før bryllupet, indikert av forseglingen av hennes skjød; eller at Aleksanders egentlige far var Zevs. Kommentatorer i antikken var delt i spørsmålet om den ærgjerrig Olympias selv fremmet fortellingen om Aleksanders guddommelige opphav, og enten at hun fortalte Aleksander om det, eller at hun avviste forslaget som ugudelig.
På den dagen da Aleksander ble født forberedte Filip beleiringen av byen Potidaia på halvøya Khalkidiki. Den samme dagen mottok Filip nyheten om at hans general Parmenion hadde beseiret en hær fra Illyria og Paionia, og at hans hestevogn hadde seiret i kappløp i de olympiske leker. Det var også sagt at på denne dagen brant Artemistempelet i Efesos, et av verdens syv underverker, ned. Det fikk Hegesias av Magnesia til å si at tempelet brant ned ettersom Artemis ikke var til stede, gudinnen fulgte istedet Aleksanders fødsel. Slike legender kan ha blitt oppstått først da Aleksander var blitt konge, og muligens på hans egen tilskyndelse for å vise at han var mer enn et menneske og utsett til storhet allerede fra fødselen av.
I sine første år ble Aleksander oppfostret av en amme, Lanike, søster av Aleksanders framtidige hærfører, Kleitos Svarte. Senere i barndommen fikk Aleksander undervisning av den strenge Leonidas, en slektning av hans mor, og av Lysimakos fra Akarnania. Aleksander var oppfostret som adelig makedonsk ungdom; han lærte å lese, spille lyre, ri, jakte og slåss.
Ungdomstid og utdannelse
Da Aleksander var 13 år begynte Filip å søke etter en lærer for ham. Han valgte til slutt  filosofen Aristoteles og etablerte en skole i Mieza. Som motytelse for undervisningen gikk Filip med på å gjenoppbygge Aristoteles' hjemby Stageira, som Filip hadde rasert, kjøpe fri tidligere borgere og la de som hadde gått i landflyktighet komme tilbake for å gjenbefolke byen.
Mieza var som en kostskole for Aleksander og barna til adelen i Makedonia, blant annet Ptolemaios, Hefaistion og Kassandros. Mange av disse studentene ble hans venner og framtidige generaler, og er jevnlig omtalt som «følgesvennene» eller kompanjongene. Aristoteles underviste Aleksander og hans kamerater i medisin, filosofi, moral, religion, logikk og i kunstartene. Under Aristoteles' undervisning ble Aleksander begeistret for fortellingene til Homer, og i særdeleshet for Iliaden. Aristoteles ga ham en kommentert utgave som Aleksander siden hadde med seg på sine militære kampanjer.
Regent og arving av Makedonia
Da Aleksander var 16 år ble hans utdannelse under Aristoteles avsluttet. Filip førte krig i øst mot bystaten Byzantion og overlot Aleksander ansvaret som regent og som tronarving. Mens Filip var fraværende gjorde den trakiske eller illyrske stammen maediene opprør mot Makedonia. Aleksander svarte raskt med å fordrive dem fra Makedonia. Han flyttet grekere til området, og grunnla en by han oppkalte etter seg selv, Alexandropolis.
Da Filip kom tilbake sendte han Aleksander av sted med en mindre styrke for å slå ned et opprør i sørlige Trakia. I krigføring mot den greske byen Perinthos ble det sagt at Aleksander reddet livet til sin far. I mellomtiden begynte innbyggere fra byen Amfissa å arbeide på landområder i nærheten av Delfi, som var hellig grunn for guddommen Apollon. Dette var et helligbrøde som ga Filip muligheten til ytterligere å blande seg inn i greske affærer. Mens han fortsatt var opptatt av krigføringen i Trakia, beordret han Aleksander til å samle en hær for å gå inn i Hellas. For å unngå at andre greske bystater skulle blande seg inn, lot Aleksander det se ut som om han forberedte seg til å angripe Illyria. I disse urolige tidene grep illyrerne muligheten til å invadere Makedonia, men ble øyeblikkelig slått tilbake av Aleksander.
I 338 f.Kr. ankom Filip med sin hær, og samlet marsjerte de sørover gjennom Thermopylene, som ble erobret etter standhaftig motstand fra passets garnison fra Theben. De dro videre og okkuperte byen Elateia, og sto da bare noen dagsmarsjer fra Athen og Theben. Athenerne, ledet av Demosthenes, stemte for å søke allianse med Theben mot Makedonia. Både Athen og Filip sendte ambassadører til Theben for å vinne bystatens gunst, men Theben valgte til sist Athen. Filip marsjerte mot Amfissa (tilsynelatende handlet han på anmodning fra forbundet Amfiktyoni), tok til fange de leiesoldater som var blitt sendt dit av Demosthenes, og aksepterte byens overgivelse. Filip vendte deretter oppmerksomheten mot Elateia, og sendte et tilbud om fred til Athen og Theben, som begge avviste.
Mens Filip marsjert sørover, blokkerte hans motstandere ham i nærheten av Khaironeia i Boiotia. I det påfølgende slaget ved Khaironeia kommanderte Filip den høyre fløyen og lot Aleksander kommandere den venstre, fulgt av en gruppe av Filips mest tiltrodde hærførere. I henhold til antikke kilder kjempet begge sider intenst. Men Filip lot bevisst sine soldater trekke seg bakover med en forventning om at de uerfarne athenske hoplitter ville følge etter, og dermed bryte sin kamplinje. . Etter å ha brutt fiendens linje omringet Alexanders  tropper dem og knuste dem. Med athenerne tapt ble thebanerne omringet og beseiret.
Etter seieren ved Khaironeia kunne Filip og Aleksander marsjere uten motstand inn i Peloponnes, hvor de ble ønsket velkommen i alle byer bortsett fra Sparta, som avviste dem, men likevel ikke ville gå til krig. Ved Korint etablerte Filip en «hellenistisk allianse», modellert etter den gamle anti-persiske allianse i de gresk-persiske krigene, som omfattet de fleste greske bystater, unntatt Sparta. Filip fikk deretter navnet eller tittelen Hegemon (som kan oversettes som fører eller øverste hærfører) av dette forbundet, som moderne historikere har kalt  Korint-ligaen. Han erklærte deretter at han ville angripe det enorme Perserriket, grekernes fremste fiende.
Forvisning og hjemkomst
Da Filip dro tilbake til Pella ble han forelsket i og giftet seg raskt med Kleopatra Eurydike, niesen til hans hærfører Attalos. Det nye ekteskapet gjorde Aleksanders posisjon som arving mindre sikkert da en hvilken som helst sønn av Kleopatra Eurydike ville være makedonier på begge sider, mens Aleksander kun var halvt makedonier da hans mor var fra Epirus, på vestkysten av Hellas. Under bryllupsfesten reiste en fordrukken Attalos seg opp og henvendte seg offentlig til gudene med håp om at ekteskapet ville frambringe en legitim arving.
Plutark omtalte hendelsene ved bryllupet slik:
Aleksander flyktet fra Makedonia med sin mor og bragte henne i sikkerhet hos hennes bror, kong Aleksander I av Epirus, i Dodona, hovedstaden til molossierne. Selv reiste han videre til Illyria, hvor han søkte tilflukt hos den illyriske kongen, og ble behandlet som gjest til tross for at han hadde bekjempet dem i et slag noen få år tidligere. Imidlertid synes det som om Filip ikke hadde til hensikt å slå hånden av sin politiske og militært utdannede sønn. Følgelig reiste Aleksander tilbake til Makedonia etter rundt seks måneder etter at en familievenn, Demaratos, hadde meklet mellom far og sønn.
I det påfølgende året tilbød Pixodaros, den persiske satrapen (guvernøren) av Karia i Anatolia, sin eldste datter til Aleksanders halvbror Arrhidaios. Både Olympias og flere av Aleksanders venner mente at dette viste at Filip overveide å gjøre Arrhidaios til sin arving. Aleksander reagerte på tilbudet ved selv å handle ved å sende en medhjelper, Thessalos fra Korint, til Pixodaros for å fortelle satrapen at han ikke burde tilby sin datter til en uekte sønn, men heller til Aleksander. Da Filip fikk høre om dette, stoppet han alle forhandlinger og ga sin sønn en overhaling for hans ønske om å gifte seg med en kvinne fra Karia, da han ønsket en bedre kvinne for ham. Filip forviste fire av Aleksanders venner, Harpalos, Nearkhos, Ptolemaios og Erigyios, og for å understreke at han fortsatt var misfornøyd, og krevde at korinterne sendte ham Thessalos i lenker.
Tiltredelse
Sommeren 336 f.Kr. ble kong Filip myrdet av kapteinen for sin egen livvakt i Aigai, under et bryllup der hans datter Kleopatra ble viet til Olympias' bror Aleksander av Epirus. Da morderen Pausanias forsøkte å flykte snublet han og falt, og ble drept av sine forfølgere, inkludert to av Aleksanders venner Perdikkas og Leonnatos. Det har siden vært mange spekulasjoner om at Pausanias var betalt av andre for å myrde Filip. Mistanken ble rettet mot de som hadde et åpenbart motiv: Aleksander, Olympias, eller den nykronede persiske keiser, Dareios III av Persia.
Tjue år gammel ble Aleksander utropt av adelen og hæren som konge.
Stadfestelse av makten
Aleksander stoppet opp ved Thermopylene, hvor han ble erklært som leder for forbundet Amfiktyoni før han fortsatte videre sørover mot Korint. Athen søkte om fred og Aleksander benådet opprørerne. Det berømte møtet mellom Aleksander og den kyniske filosofen Diogenes fra Sinope skal ha skjedd mens Aleksander var i Korint. Da Aleksander spurte filosofen om hva han kunne gjøre for ham, skal Diogenes foraktelig bedt kongen om å gå til side slik at han ikke blokkerte for solen. Svaret skal ha frydet Aleksander, som skal ha sagt: «Sannelig, om jeg ikke var Aleksander, ville jeg gjerne ha vært Diogenes.» Anekdoten, enten den er sann eller ikke, har blitt tolket forskjellig opp gjennom århundrene. Den tyske filosofen Peter Sloterdijk i Kritik der zynischen Vernunft («Kritikk av den kyniske fornuft»; 1983) uttalte at «Den kloke mann (...) snur ryggen til det subjektive prinsippet om makt, ambisjon og trangen etter anerkjennelse. Han er den første som er uhemmet nok til si sannheten til fyrsten.»
Scotch Cup 1961 for menn
Eksterne lenker
WCF Statistics
Aleksander den store
Stadfestelse av makten
I Korint tok Aleksander tittelen hegemon, og som Filip ble han utpekt som øverste hærfører av den kommende krigen mot Perserriket. Der fikk han også høre at trakerne hadde gjort opprør.
Krigføring på Balkan
Før Aleksander krysset over til Asia ville han trygge sine nordlige grenser. Våren 335 f.Kr. rykket han ut for å undertrykke flere opprør. Fra Amfipolis reiste han østover og inn området til «de uavhengige trakere», og ved det stedet i Balkanfjellene, som romerne kom til å kalle Haemus Mons, angrep og beseiret makedonerne trakiske styrker. Makedonerne marsjerte deretter inn landet til triballerne og beseiret deres hær ved elven Lyginos (en sideelv til Donau) i dagens Bulgaria. Deretter marsjerte Aleksander i tre dager langs Donau, krysset elven og overrasket geterne, en annen trakisk stamme. Han tvang deres hær til å trekke seg tilbake etter det første sammenstøt med det makedonske kavaleriet.
Aleksander fikk så bud om at Kleitos, konge av Illyria, og kong Glaukias av taulantiene var i åpent opprør mot hans autoritet. Han marsjerte derfor vestover og inn i Illyria og beseiret dem begge. Begge herskerne flyktet med sine soldater, og med disse seirene sikret han den nordlige grensen.
Gymnostoma
Gymnostoma er en planteslekt av løvtrær og busker i jerntrefamilien (Casuarinaceae). De vokser i Australia, Sørøst-Asia og øyer i Stillehavet. De har blader som minner sterkt om bladene til sneller (Equisetum), og de er eviggrønne.
Aleksander den store
Krigføring på Balkan
Samtidig som han drev krig i nord gjorde Theben og Athen opprør igjen. Straks dro Aleksander sørover igjen. Mens de andre greske byene nølte, besluttet Theben å opprettholde motstanden mot Makedonia. Aleksander brente ned byen og fordelte dens områder til de andre byene i Boiotia. Thebens endeligt fikk Athen til å bøye seg, og etterlot endelig hele Hellas under Alexanders kontroll. Deretter mente Aleksander at han kunne begynne sin store militære kampanje i Asia. Han etterlot Antipatros for å fungere som regent i sitt sted.
Anatolia
Aleksanders hær krysset Hellespont en i 334 f.Kr. med rundt 48 100 soldater, 6 100 kavalerister, og en flåte på 120 skip med et mannskap på rundt 38 000 menn. De var rekruttert fra Makedonia og en rekke greske byer, leiesoldater og soldater fra Trakia, Paionia, og Illyria som var underkastet ham. Arrianos, som benyttet Ptolemaios som kilde, skrev at Aleksander krysset sundet med mer enn 5 000 hester og 30 000 menn til fots; Diodorus Siculus benytter omtrent samme antall, men noe ulikt, 5 100 hester og 32 000 menn til fots. Diodorus refererer også til en framskutt hær som allerede var i Anatolia,  Polyainos skriver i sitt verk Om strategier  at antallet var 10 000 menn, noe som antagelig  var et meget rundt anslagl. Aleksander markerte sin hensikt om å erobre hele Perserriket ved å plante et spyd ned i asiatisk jord og slå fast at han aksepterte Asia som en gave fra gudene. Det viste også hans iver etter å vinne seier gjennom krig, i motsetningen til hans far som foretrakk diplomati der det var mulig.
Etter en innledende seier mot persiske styrker i slaget ved Granikos, kunne han den ''24. Daisios'', ( i henhold til den gamle makedonske kalender, hvilket vil si 8. april 334 f.Kr.), akseptere overgivelsen av den persiske provinshovedstaden og skattkammeret i Sardis. Han fortsatte deretter langs kysten av Jonia, og bevilget selvstyre og demokrati til byene. Erobringen av Miletos, holdt av persiske styrker, krevde en omfattende beleiring, samtidig som den persiske flåten truet nær ved. Lengre sør, ved Halikarnassos i Karia, gjennomførte Aleksander sin første beleiring i stor skala og tvang til sist sin motstandere, leiesoldaten Memnon fra Rhodos og Orontobates, den persiske satrapen av Karia, til å flykte sjøveien. Aleksander overlot regjeringen av Karia til et medlem av huset Hekatomnos, Ada, som formelt adopterte Aleksander som sin sønn.
Fra Halikarnassos fortsatte Aleksander inn i fjellene i Lykia og Pamfylias sletter, og sikret seg kontroll over alle kystbyene for å hindre den persiske flåten baser. Fra Pamfylia og videre var det ingen betydelige havner, og Aleksander fortsatte i innlandet. Ved Termessos ved fjellet Solymos stormet han ikke byen, og ved den gamle frygiske hovedstaden Gordion hevdet legenden om ham, i henhold til hans propagandist Arrianos, at han løste den uløselige «gordisk knute», noe som kunne bare bli gjort, ble det sagt, av den framtidige «konge av Asia». I henhold til legenden hevdet Aleksander at det ikke hadde noe å si hvordan knuten ble løst, og hogde den over med sitt sverd.
Levanten og Syria
Våren 333 f.Kr. krysset Aleksander Taurusfjellene og kom ned i Kilikia. Etter en lang pause grunnet sykdom kunne han fortsette marsjen mot Syria. Der ble han utmanøvrert av Dareios III av Persias betydelig større hær, og han marsjerte tilbake til Kilikia. I november møttes de greske og persiske hærene i slaget ved Issos i det  sørlige Anatolia. Aleksander stilte med 40 850 menn mot en betydelig større persisk hær på 50 000 til 100 000 menn. Aleksander hadde valgtut stedet, der han ventet på perserne. Han håpet å møte Dareios' i et trangt pass mens perserne bevegde seg nordover, men Dareios valgte istedet å marsjere rundt fjellene og komme inn bak Aleksanders posisjon. Aleksander ble da tvunget til å angripe direkte mot perserne. Han ledet selv kavaleriet på høyre flanke, det thessalianske kavaleriet sto til venstre med falanksen i midten, ledet av Parmenion. Dareios posisjonerte seg i midten hos sine beste infanterister. Det persiske kavaleriet angrep først Parmenion. Aleksander ledet et angrep til fots og skar en åpning gjennom den persiske linjen. Deretter steg han opp på sin hest og ledet sitt kavaleri direkte mot Dareios,  som flyktet fra slagmarken. Dette fikk hans hær til å bryte sammen. Dareios flyktet fra sin hustru, to døtre, sin mor Sisygambis, og sin store skattekiste. Han tilbød deretter en fredsavtale hvor han overga de landområder han allerede hadde tapt og løsepenger på 10 000 talenter for sin familie.
Aleksander ga Dareios det svar at ettersom han nå var konge av Asia var det ham alene som avgjorde fordeling av territorier.
Aleksander tok så Syria og det meste av  Levanteni besittelse. I det påfølgende året, 332 f.Kr., kom han til havnebyen Tyr, som nektet å overgi seg. Etter en 10 måneder lang beleiring ble byen erobret. Aleksander massakrerte alle mennene i militær alder og solgte kvinnene og barna som slaver.
Egypt
Etter at Aleksander ødela Tyr, overga alle byene på veien til Egypt seg. En senere tradisjon har nedtegnet hans innmarsj i Jerusalem. I henhold til den jødiske historikeren Josefus ble Aleksander vist profetien i Daniels bok, formodentlig kapittel 8, som beskriver en mektig gresk konge som ville erobre Det persiske rike. Han sparte Jerusalem og marsjerte videre sørover og inn i Egypt. Imidlertid møtte han motstand ved Gaza. Festningen var tungt befestet og bygd på en høyde, noe som krevde en ny beleiring. «Hans ingeniører pekte ut for ham at på grunn av høyden ville det være umulig... Det ansporet Aleksander enda mer til å forsøke.» Etter tre mislykkede angrep ble festningen erobret, men ikke før Aleksander selv fikk et alvorlig sår i skulderen. Som i Tyr ble alle voksne menn henrettet mens kvinner og barn ble solgt til slaveri.
Aleksander fortsatte videre inn i Egypt i andre halvdel av 332 f.Kr. Han ble tatt imot som en frigjører. Han ble utpekt som en sønn av guden Amun ved orakelet i Siwaoasen vest i Den libyske ørkenen. Siden ble Zevs-Ammon referert til som hans sanne far, og etter hans død ble mynter preget med hans avbildning og med et bukkehorn som et symbol på hans fruktbarhet. I løpet av hans tid i Egypt grunnla han en by som han kalte opp etter seg selv, Alexandria, og den kom til å bli en blomstrende hovedstad i det ptolemeiske kongedømme etter hans død.
Assyria og Babylonia
Etter å ha forlatt Egypt i 331 f.Kr. marsjerte Aleksander østover og inn i Mesopotamia. Ved Gaugamela, i nærheten av dagens by Arbil i irakiske Kurdistan møtte han Dareios' hær. Denne gangen hadde den persiske kongen forberedt seg godt, men det hjalp ikke. Selv om Aleksander var langt underlegen i antall klarte han likevel å vinne en avgjørende seier grunnet sin overlegne taktikk og sin hærs dyktighet. Parmenion erobret det persiske bagasjetoget mens Aleksander og hans livvakter forfulgte den flyktende Dareios. Det var et katastrofalt nederlag for perserne og et av Aleksanders største seire. Dareios greide å unnslippe med en mindre styrke. Han håpet å samle en ny hær i Baktria, men hans autoritet var betydelig svekket.
Persia
Fra Babylon dro Aleksander til Susa, akamenide-dynastiets hovedstad, og tok dets skattekammer i besittelse. Han sendte det meste av hæren til den persiske seremonielle hovedstaden Persepolis via kongeveien. Aleksander tok sammen med utvalgte tropper på rundt 14 000 en mer direkte rute til byen. Han stormet passet til den persiske port (i dagens Zagrosfjellene) som hadde blitt blokkert av en persisk hær ledet av satrapen Ariobarzanes, som forsøkte seg med den siste motstanden mot grekerne. Det persiske motstanden holdt Aleksander tilbake i flere uker og førte til mange falne før Aleksander overlistet motstanden. Ariobarzanes ble antagelig drept i kampene. Aleksander marsjerte deretter så raskt han kunne til Persepolis der skattekammeret ble plyndret.
Da han ankom Persepolis tillot Aleksander sine tropper å plyndre og herje byen i flere dager. Han oppholdt seg i Persepolis i fem måneder. I løpet av dette oppholdet brøt det ut en brann i den østlige delen av palasset til Xerxes og spredte seg til resten av byen. Mulige årsaker kan være et uhell i fylla, eller en bevisst hevn for brenningen av Akropolis i Athen under Xerxes' andre krig. Plutark gjenfortalte en anekdote hvor Aleksander stoppet opp foran en veltet statue av Xerxes, og tiltalte den:
Rikets fall og Østen
Aleksander jaget deretter Dareios, først til Media, og deretter til Partia. Den persiske kongen kontrollerte ikke lenger sin egen skjebne, og ble tatt til fange av Bessos, hans slektning og satrap i Baktria. Da Aleksander nærmet seg fikk Bessos sine menn til å stikke ned Dareios, ga ham et dødelig sår og etterlot ham på en håndkjerre. Bessos erklærte seg selv som Dareios' etterfølger under navnet Artaxerxes V før han trakk seg tilbake til Sentral-Asia for derfra å føre geriljakrig mot Aleksander. Da Aleksander fant Dareios' døende eller død tok han perserkongens signetring og ga ham en verdig begravelse ved siden av hans slektninger. Aleksander hevdet at den døende Dareios hadde navngitt ham selv som etterfølger, og enten denne påstanden er ren propaganda eller ikke, regnes akamenide-dynastiet som avsluttet med Dareios' død.
Spitamenes, som holdt den udefinerte posisjonen som satrap i Sogdiana, forrådte i 329 f.Kr. Bessos til Ptolemaios, som tilhørte blant Aleksanders trofaste følgesvenner.Bessos ble raskt henrettet. Ved et senere tidspunkt da Aleksander var i Jaxartes for å ta seg av et fiendtlig streiftokt fra en nomadestamme, gikk imidlertid Spitamenes til opprør i Sogdiana. Aleksander beseiret personlig skytere i slaget ved Jaxartes og satte umiddelbart i gang en militær kampanje mot Spitamenes, og beseiret ham i slaget ved Gabai. Etter nederlaget ble Spitamenes drept av sine egne menn, som deretter forsøkte å inngå en fredsavtale med Aleksander.
Problemer og sammensvergelser
I løpet av denne tiden begynte Aleksander å ta til seg en del persiske elementer ved sitt hoff, både klær og kulturelle skikker, blant annet skikken med proskynesis, enten en symbolsk kyssing av hånden, eller hvor man kneler og legger armene foran seg i total underkastelse slik persere viste for deres sosialt overordnete. For europeere som grekerne var en slik ydmykende underkastelse ikke akseptabelt, og mente det innebar at Aleksander selv oppkastet seg til guddom ved å kreve det. Det kostet ham sympatien til mange av hans landsmenn, og til sist oppga Aleksander denne skikken.
En sammensvergelse for å myrde Aleksander ble avslørt, og en av hans offiserer, Filotas, ble henrettet da han ikke hadde alarmert Aleksander. Ved å henrette sønnen ble det nødvendig å drepe faren, og således ble Parmenion, som hadde ansvaret for å vokte skattekammeret ved Ekbatana, drept på Aleksanders ordre, for å forhindre forsøk på hevn. Mest beryktet er at Aleksander selv personlig drepte Kleitos Svarte, mannen som hadde reddet hans liv ved Granikos. Det skjedde under et fyllekalas i Marakanda (dagens Samarkand i Usbekistan) hvor Kleitos hadde anklaget Aleksander for flere dårlige avgjørelser, og særlig hadde han glemt den makedonske væremåten til fordel for en korrupt orientalsk livsstil. Aleksanders antikke biografer omtalte raseriutbruddet ulikt: Curtius framhevet Aleksanders økende svakhet for utsvevelser og fyll hvor asiatisk luksus og servilitet fikk ham til å drepe sin landsmann. Arrianos glattet over hendelsen og synes å overføre vel så mye av skylden på Kleitos selv.
Senere under krigføringen i Sentral-Asia ble en ny sammensvergelse mot Aleksanders liv avslørt, denne gangen anstiftet av hans egen kongelige pasje. Hans egen offisielle historiker og kronikør, Kallisthenes fra Olynthos, nevø og elev av Aristoteles, ble innblandet i sammensvergelsen, og ble kastet i fengsel hvor han senere døde. Imidlertid er det mer sannsynlig at Kallisthenes allerede hadde mistet Aleksanders velvilje ved at historikeren var blant dem som kritisert kongen for å introdusere den servile skikken med proskynesis.