cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Småvatna kraftverk
Det er installert en francisturbin på 18,8 MW. Midlere årsproduksjon er på 74 GWh.
Det hentes inn vann fra elven Åbojohka samt Lassajavrre kraftverk. Kraftverket er eid av Kvænangen Kraftverk AS som Troms Kraft eier 48,2% av.
Papyrus (plante)
Papyrus er en art i halvgrasfamilien. Den kan bli 4–5 m høy. Planten finnes i alt fra subtropiske og tropiske ørkener til fuktige skoger. Den blomstrer sent på sommeren, og foretrekker fullt sollys eller litt skygge. Som de fleste tropiske planter, er den følsom for frost. Papyrus vokser langs vassdrag og danner rørsumper.
Skotsk Premier League 2009–2010
● Aberdeen
Papyrus (plante)
Den brukes til fremstilling av papyrus.
Skotsk Premier League 2009–2010
● Celtic
● Dundee United
● Falkirk
● Hamilton
● Hearts
● Hibernian
● Kilmarnock
● Motherwell
● St. Johnstone
● St. Mirren Clydesdale Bank Scottish Premier League 2009–10 er den tolvte sesongen av Scottish Premier League. Den ble åpnet 15. august 2009 kl 12.45 med kampen mellom Aberdeen FC mot Celtic FC på Pittodrie Stadium, som bortelaget vant 1-3.
Etter at det 10. april 2010 er spilt 33 runder, vil serien ble delt i to og hvert lag vil da spille mot hverandre fire ganger. De lagene som er på plassene 7-12 etter 33. runde kan ikke bli bedre enn plass 7, uansett om de har høyere poengsum enn lag over. Seriespillet ble avsluttet 9. mai 2010.
Regjerende mester var Rangers FC. Laget som hadde rykket ned etter sesongen 2008-2009 var Inverness Caledonian Thistle FC, og det nye laget som rykket opp fra skotsk første divisjon var St. Johnstone FC.
Alt for Norge (illegal avis, Bergen)
Alt for Norge var en av de illegale avisene som ble utgitt under den tyske okkupasjonen av Norge under andre verdenskrig. Den ble laget i Bergen-området i 1942 av folk fra Norges Kommunistiske Parti. Avisen klarte å få ut fem nummer, et av dem i stort opplag, før den ble stanset sist i september. Senere i krigen drev NKP en større avis ved samme navn som sentralorgan for partiet, produsert på Østlandet.
Skotsk Premier League 2009–2010
Europakvalifisering
Europaligaen:
Alt for Norge (illegal avis, Bergen)
Arbeidet med å utgi Alt for Norge på Vestlandet ble trolig startet rundt årsskiftet 1941/1942. I spissen for prosjektet sto den sentrale Bergens-NKP-eren Bjarne Dalland. Den tekniske kompetansen sto et par av de ansatte ved Centraltrykkeriet i Hollendergaten for: Maskinsetteren Bjarne Jørgensen og trykkerlærlingen Malvin Johannesen.
Skotsk Premier League 2009–2010
Tabell
Ferdigspilt
Kilde: Soccerbase.com og Aftenposten statistikksenter
Alt for Norge (illegal avis, Bergen)
På grunn av de gjennomsiktige forholdene på det vesle stedet fant man det lite tilrådelig å fortsette virksomheten i naustet. Rundt 10. april flyttet man utstyret fra Lønningdal. Dalland og NKP ønsket dessuten høyere opplag. Maskinsetter Jørgensen og den nye redaktør Solheim tok derfor med seg avissatsen, og brukte på nattetid Centraltrykkeriets presser til neste utgave. Aprilutgaven kom derfor i hele i 30 000 eksemplarer, og man kunne sende brorparten til Oslo med toget og sikre distribusjon via NKPs apparat på Østlandet.
Skotsk Premier League 2009–2010
Toppscorere
Kilde: BBC og Spillerprofilen av den enkelte spiller på soccerbase.com
Alt for Norge (illegal avis, Bergen)
Aktiviteten på Centraltrykkeriet ble imidlertid oppdaget, slik at det ble umulig å få ut de påtenkte utgivelsene i mai. I jakten på nye lokaliteter besluttet man å bygge et naust på østsiden av Radøy, og plassere den håndrevne pressa der. Det tok sin tid. Da naustet til slutt var ferdig hadde man i tillegg tekniske problemer med den gamle pressa. Først midt i august fikk man ut neste nummer, og kun i 1000 eksemplarer.
Hans Herbjørnsrud
Hans Herbjørnsrud (født 2. januar 1938 i Heddal, Telemark) er en norsk forfatter og gårdbruker.
Avre
Avre er en elv i Frankrike og en av sideelvene til Eure. Kilden til elven ligger i Percheskogen i Orne, 276 meter over havet, og munner ut i Eure nær Dreux. Elven danner mellom annet grensen mellom departementene Eure og Eure-et-Loir.
Avre er 80 km lang, og har et nedslagsfelt på 974 km². Hun renner gjennom departementene Orne, Eure-et-Loir og Eure, og tidligere dannet hun grensen til Normandie.
Skotsk Premier League 2009–2010
Hat-trick
Følgende spillere har laget hat-trick ved å score tre mål eller mer i samme kamp i løpet av sesongen
Alt for Norge (illegal avis, Bergen)
Dallands problemer med å få ut avisen vakte liten forståelse i NKP sentralt. Den relativt nyetablerte og offensive partilederen Peder Furubotn sendte 20. juli et krast brev til «Reidar», som var Dallands dekknavn. Furubotn ville ha slutt på «somlingen» og truet med å overlate avisproduksjonen til et annet distrikt.
Det nye produksjonsstedet i Radøysundet viste seg heller ikke å være noe godt valg. Også her var forholdene små og gjennomsiktige, slik at aktiviteten ga grobunn for folkesnakk. Man klarte å få ut et nytt nummer før alarmen gikk: Dalland var arrestert. Han ble tatt 8. september 1942, og skutt på Trandum 1. mars året etter. Med denne arrestasjonen klarte tyskerne å sette et punktum for avisprosjektet. På Radøy var aktiviteten hektisk for å skjule alle spor. Naustet ble rydda, og den gamle pressa slått i stykker og dumpet i havet.
Hans Herbjørnsrud
Han er bosatt på slektsgården Herbjørnsrud i Notodden kommune. I 2013 var han med på å starte opp Herbjørnsruddagene, en årlig litteraturfestival i Bok- og blueshuset på Notodden.
Isabella av Frankrike (1295−1358)
Isabella av Frankrike (født 1295, død 22. august 1358) var dronning av England som hustru til Edvard II, og regent av England fra 1326 til 1330. Hun var den yngste overlevende barnet og den eneste overlevende datteren til Filip IV av Frankrike og Johanna I av Navarra. Dronning Isabella var kjent i sin tid for sin skjønnhet, diplomatiske dyktighet og intelligens.
Isabella kom til England 12 år gammel i en periode med voksende konflikt mellom kongen og mektige fraksjoner blant adelen. Hennes nye ektemann var beryktet for de fordeler han øste ut over sin favoritt, Piers Gaveston, men dronningen støttet Edvard i disse første årene, opprettet et fungerende forhold med Piers og benyttet sitt forhold til det franske monarkiet til etablere sin egen autoritet og makt. Etter at Gaveston drept av adelen i 1312, vendte Edvard seg mot en ny favoritt, Hugh Despenser den yngre, og forsøkt å ta hevn over adelen, noe som førte til Despenserkrigen og en periode av indre undertrykkelse i England. Isabella kunne ikke tolerere Hugh Despenser og ved 1325 var hennes ekteskap med Edvard på sammenbruddets rand.
Under dekket av at hun var på en diplomatisk reise til Frankrike, innledet Isabella et utenomekteskapelig forhold med Roger Mortimer, og de to ble enige om å få avsatt Edvard og utkonkurrert Despenser-familien. Dronningen reiste tilbake til England med liten hær av leiesoldater i 1326, forflyttet seg raskt over England. Kongens hær forlot ham, Isabella avsatte ham og ble regent på vegne av sin sønn Edvard III. Etter at Edvard II ble drept, var det mange som mente at Isabella var den som sto bak. Regimet til Isabella og Mortimer begynte å smuldre, delvis grunnet hennes overdådige pengebruk, men også ettersom dronning avviklet diplomatisk de langvarige krigene med Skottland da mange ville heller ha en militær løsning.
I 1330 avsatte Isabellas sønn Edvard III på sin side Mortimer, tok tilbake sin autoritet og henrettet Isabellas elsker. Dronningen ble imidlertid ikke straffet, og levde i mange i betydelig luksus, skjønt ikke ved Edvards hoff, inntil hun døde i 1358. Isabella ble en populær «femme fatale» i skuespill og litteratur i årenes løp, vanligvis framstilt som en vakker, men grusom og manipulerende kvinne. Hun ble negativt omtalt som «Ulvetispen fra Frankrike» av Thomas Gray.
Tidlig liv og ekteskap: 1295–1308
Isabella ble født i Paris på en usikker dato, men på grunnlag krøniker og den eventuelle dato for hennes ekteskap, ble hun antagelig født mellom mai og november 1295. Hun er beskrevet som født i 1292 i Wigmore-annalene, og den nær samtidige historikeren Peter Langtoft er enig ved å hevde at hun var 7 år gammel i 1299. De franske kronikørene Guillaume de Nangis og Thomas Walsingham betegnet henne derimot som 12 år da hun ble gift i januar 1308, noe som plasserer hennes fødsel mellom januar 1295 og 1296. En pavelig dispensasjon fra pave Klement V i november 1305 ga tillatelse til at hun ble gift ved stedfortreder, til tross for det faktum at hun antagelig var kun 10 år gammel. Ettersom hun hadde nådd den kanonisk alder av 7 år før hennes forlovelse i mai 1303, og 12 år før hun ble gift i januar 1308, antyder disse bevisene at hun ble født en gang mellom mai og november 1295. Hennes foreldre var kong Filip IV av Frankrike og dronning Johanna I av Navarra. Hennes brødre var Ludvig, Karl og Filip, som alle ble konger av Frankrike.
Isabella ble født i en kongelig familie som styrte den mektigste stat i Vest-Europa. Hennes far, kong Filip, kjent le Ble («den smukke») grunnet sitt gode utseende, var en merkelig ufølsom mann; de samtidige beskrev ham som «verken et menneske eller et dyr, men en statue»; moderne historikere har merket seg at han «kultiverte et omdømme for kristent kongedømme og viste få kjødelige svakheter.» Filip bygde opp en sentralisert kongelig makt i Frankrike, framkalt en rekke konflikter for ekspandere eller konsolidere fransk autoritet over regionen, men hadde kronisk knapphet på penger gjennom hele sitt styre. Faktisk synes han bortimot besatt på å skaffe seg rikdommer og landområder, noe også hans datter ble anklaget for sent i livet. Isabellas mor døde mens hun selv var ganske ung.
Isabella ble oppfostret i og rundt Château du Louvre og the Palais de la Cité i Paris. Isabella ble passet på av barnepiken Théophania de Saint-Pierre, gitt en god utdannelse og utviklet en kjærlighet til bøker. Slik som det var vanlig i samtiden ble alle Filips barn giftet unge for politiske årsaker. Isabella ble lovet bort i ekteskap av sin far til Edvard, barnesønnen til kong Edvard I av England, i den hensikt å løse konflikten mellom Frankrike og England over sistnevntes besittelse av Gascogne og krav på Anjou, Normandie og Aquitaine. Pave Bonifatius VIII hadde innstendig oppfordret for dette ekteskapet så tidlig som 1298, men det ble forsinket grunnet kranglingen over ekteskapskontrakten. Edvard I forsøkte å bryte forlovelsen flere ganger for å dra politisk fordel, og kun rett før han døde i 1307 ble bryllupet holdt som planlagt.
Dronning
Som dronning sto unge Isabella over en rekke utfordringer. Edvard var en kjekk ung mann, men meget ukonvensjonell, og gikk muligens i et nært romantisk forhold til først Piers Gaveston og deretter med Hugh Despenser den yngre. Han havnet også på kant med ledende menn innen adelen, særskilt hans søskenbarn, Thomas, 2. jarl av Lancaster, mens han fortsatte den pågående krigen med skottene som han hadde arvet fra sin far Edvard I. Ved å benytte seg av sine egne tilhengere ved hoffet, og støtte fra sin franske familie, forsøkte Isabella å finne en politisk vei gjennom disse utfordringene. Hun lyktes å oppnå en allianse med Gaveston, men etter at han ble drept av baronene ble hennes posisjon stadig mer prekær. Edvard begynte å ta hevn over sine fiender, og utnyttet en stadig mer brutal allianse med familien Despenser, særskilt sin nye favoritt, Hugh Despenser den yngre. Ved 1326 hadde Isabella havnet på kant med både Edvard og Hugh, til sist førte det til at hun selv aktet å kreve makt over den engelske tronen.
Gavestons fall: 1308–1312
Isabellas ektemann Edvard var en uvanlig figur ved middelalderens standarder. Han så ut som den perfekte Plantagenet-konge: han var høy, atletisk og enormt populær i begynnelsen av sitt styre. Han avviste de fleste tradisjonelle sysler for perioden, som turneringer, jakt og krigføring, og isteden var han begeistret for musikk, poesi, og ruralt håndverk. I tillegg er det spørsmål om Edvards seksualitet i en periode da enhver form for homofili ble betraktet som en synd og en forbrytelse, men det er ingen direkte bevis på hans seksuelle orientering. Samtidens kronikører har gjort mye ut av hans nære samhørighet med en rekke av mannlige favoritter; en del fordømte Edvard for å elske dem «hinsides mål» og «unikt», mens andre uttrykkelig refererte til en «ulovlig og syndig forening». Uansett fødte Isabella fire barn med Edvard som far, noe som har fått en del historikere til ikke å utelukke at Edvards affærer med sine mannlige favoritter kunne ha vært platoniske.
Da Isabella først ankom England som følge av sitt ekteskap var hennes ektemann allerede midt i et forhold til Piers Gaveston, en «arrogant, prangende» soldat med en «hensynsløs og sta» personlighet som åpenbart appellerte til Edvard. Isabella, som da var 12 år gammel, ble effektivt satt på sidelinjen av dette paret. Edvard valgte heller å sitte sammen med Gaveston framfor sin unge brud i bryllupsfeiringen, noe som opprøret hennes onkler Ludvig, greve av Évreux, og Karl, greve av Valois, og deretter nektet å gi henne verken hennes egne landområder eller egen husholdning. Edvard ga også Isabellas egne smykker til Gaveston som han bar offentlig. Det var på innblanding fra Isabellas far Filip IV før Edvard begynte å sørge mer passende for henne.
Isabellas forhold til Gaveston var komplisert. Baronenes opposisjon til Gaveston, fremmet særlig av Thomas av Lancaster, var økende, og Filip IV begynte i hemmelighet å finansiere denne fraksjonen ved å benytte Isabella og hennes husholdning som mellomledd. I en tid ble Edvard tvunget til å forvise Gaveston til Irland, og begynte å vise Isabella langt større respekt, foruten å gi henne betydelige landområder og støtte. Som svar begynte Filip IV å minske sin støtte til de engelske baronene. Gaveston kom imidlertid tilbake fra Irland, og ved tidsrommet 1309-1311 synes det som de tre sameksisterte stort sett greit. Faktisk betraktet Gavestons fremste fiende, Thomas av Lancaster, dronningen til å være en alliert av Gaveston. Isabella hadde begynt å skaffe seg sine egne støttespillere ved hoffet, hovedsakelig familien de Beaumont, i seg selv i opposisjon til huset Lancaster, og hadde sin opprinnelse fra Frankrike, som hun selv. Seniormedlemmet av familien, Isabella de Vesci, hadde vært en nær fortrolig til Edvards mor Eleonore av Castilla. Støttet av sin bror Henry de Beaumont, hadde Isabella de Vesci blitt en nær venn av dronning Isabella.
I løpet av 1311 hadde Edvard ledet et mislykket hærtokt mot skottene hvor han selv og Isabella bare med nød og neppe unngikk å bli tatt til fange. I kjølvannet av nederlaget hadde baronene reist seg og signerte forordningene av 1311 som lovte handling mot Gaveston, og å få forvist Isabella de Vesci og Henry de Beaumont fra hoffet. I 1312 brøt det ut borgerkrig mot Edvard og Gaveston. Isabella sto med Edvard og sendte sinte brev til sine onkler d'Évreux og de Valois hvor hun krevde støtte. Edvard forlot Isabella, noe som var mot hennes vilje, ved Tynemouth Castle og kloster i Northumberland mens han uten hell forsøkte å bekjempe baronene. Denne krigen var en katastrofe, og selv om Edvard klarte å slippe unna, ble Gaveston strandet ved Scarborough Castle hvor hans fiender først omringet ham og deretter tok ham til fange. Guy de Beauchamp og Thomas of Lancaster sikret at Gaveston ble henrettet.
Økende spenninger: 1312–1321
I 1313 reiste Isabella til Paris sammen med Edvard for å skaffe mer fransk støtte. Reisen var hyggelig for det engelske kongeparet med mange fester, skjønt Isabella ble skadet da hennes telt brant ned. Et uventet resultat var den beryktede Tour de Nesle-affæren som impliserte ektefellene til hennes brødre, og fikk varige konsekvenser for det franske kongehuset. Brødrene Ludvig og Karl arrangerte et satirisk dukketeater for gjestene, og etterpå overrakte Isabella nye broderte vesker til brødrene og deres hustruer. Isabella og Edvard reiste deretter tilbake til England med nye forsikringer om fransk støtte mot de opprørske engelske baronene. Senere det samme året arrangerte Isabella og Edvard et stort middagsselskap i London og der skal Isabella ha oppdaget de veskene som hun hadde gitt til sine svigerinner, nå blitt båret av to normanniske riddere, Gautier og Philippe d'Aunay. Hun konkluderte med at paret må ha hatt en utillatelig og forbudt affære, og det synes som om hun rapporterte til sin far om dette i løpet av sin neste reise til Frankrike i 1314. Konsekvensen var Tour de Nesle-affæren i Paris som førte til rettslig handling mot alle de tre svigerinnene til Isabella. Blanche og Margaret av Burgund ble fengslet for livet for utroskap. Johanna av Burgund ble dømt til et år i fengsel. Vitnemålet til Isabella synes å ha vært utslagsgivende og henne omdømme i Frankrike ble skadelidende for hennes andel i saken. Hennes far døde samme år.
I nord i England var situasjon blitt vanskeligere. Edvard forsøkte å knuse skottene i en ny militær kampanje i 1314 som isteden endte i det katastrofale nederlaget i slaget ved Bannockburn. Baronene la skylden på Edvard for det katastrofale resultatet av kampanjen. Nederlagene i Skottland førte til at Thomas av Lancaster fikk økt makt i England og vendte seg direkte mot Isabella ved å fjerne fond og plage hennes husholdning. Den store hungersnøden som rammet England i løpet av 1316–1317 gjorde det enda vanskeligere og førte til utstrakt tap av liv og finansielle problemer.
I mellomtiden hadde Hugh de Despenser den yngre albuet seg inn og blitt en ny favoritt av Edvard og det ble utstrakt antatt at de to hadde seksuelt forhold på denne tiden. Hugh var på samme alder som Edvard. Hans far, Hugh den eldre, hadde støttet Edvard og Gaveston tidligere. Familien Despenser var bitre fiender av Lancaster, og med Edvards støtte økte de sin maktbase i Welsh Marches, en prosess som også gjorde dem til fiender av Roger Mortimer de Chirk og hans nevø Roger Mortimer av Wigmore, deres rivaler som herrer i dette området. Mens Isabella greide å få til et slags samarbeid med Gaveston, ble det økende grad klart at at hun fikk til et tilsvarende kompromiss med Hugh den yngre. Beklagelig for Isabella var hun fortsatt på kant med Lancasters fraksjon, noe som ga lite manøvreringsrom. I 1321 bevegde Lancasters allianse seg mot familien Despenser, sendte tropper inn i London og krevde at de ble landsforvist. Aymer de Valence, 2. jarl av Pembroke, en moderat baron med sterke franske bånd, ba Isabella om å intervenere i et forsøk på å forhindre borgerkrig. Isabella gikk offentlig ned på sine knær og tryglet Edvard om å forvise far og sønn Despenser, noe som ga ham en unnskyldning å gjøre dette uten å tape ansikt, men Edvard hadde til hensikt å tilbakekalle dem ved første anledning.
Despenserne tilbake, 1321-1326
Til tross for det forbigående pusterom som Isabella skaffet, høsten 1321 hadde spenningene mellom de to fraksjonene ved Edvard, Isabella og de to Despenserne kontra baronenes opposisjon ledet av Thomas av Lancaster blitt meget høy med militære styrker mobilisert over hele landet. Ved dette tidspunktet foretok Isabella en pilegrimsreise til Canterbury hvor hun forlot den tradisjonelle reiseruten for å stopp ved Leeds Castle i Kent, en festning holdt av Bartholomew de Badlesmere, stuert ved kongens husholdning som ved 1321 delte rangen med Edvards motstandere. Historikerne mener at pilegrimsreisen var en bevisst handling av Isabella på Edvards vegne for å skape et casus belli, «en handling for å rettferdiggjøre krig». Lord Badlesmere var ikke tilstede på denne tiden og hadde etterlatt sin hustru Margaret med ansvar for festningen. Da hun hardhendt nektet dronning adgang, brøt det ut kamp på utsiden av festningen mellom Isabellas vakter og garnisonen, noe som utløste Despenser-krigen. Mens Edvard mobiliserte sin egen fraksjon og beleiret Leeds Castle, ble Isabella gitt rikets store segl og tok kontroll over det kongelige kanselli fra Tower of London. Etter å ha overgitt seg til Edvards styrker den 31. oktober 1321 ble baronesse Margaret og hennes barn sendt til Tower, og 13 av garnisonens soldater ble hengt. Ved januar 1322 hadde Edvards hær, forsterket av de to Despenserne og deres menn som hadde kommet tilbake fra landsforvisningen, tvunget fram overgivelse av Mortimer, og ved mars også Lancaster som ble tatt til fange etter slaget ved Boroughbridge. Lancaster ble øyeblikkelig henrettet og Edvard og hans allierte sto igjen som seierherrer.
Hugh Despenser den yngre var nå godt forskanset som Edvards nye favoritt og fortrolig, kanskje også som elsker, og over de neste fire årene drev de sammen et hardt undertrykkende styre av England, en «feiende hevn» preget av konfiskering av land, utstrakt fengsling, henrettelser og straffeforfølgelser av utvidete familiemedlemmer, inkludert kvinner og eldre. Dette ble fordømt av samtidens kronikører og det synes å ha skapt bekymringer også hos Isabella, da flere av de enkene som ble forfulgt var blant hennes venner. Hennes forhold til Despenser den yngre fortsatte å forringes, Despenserne nektet å betale de penger de skyldte henne eller levere tilbake hennes festninger ved Marlborough og Devizes. Faktisk har ulike forfattere pekt på at det er antydninger til Hugh Despenser den yngre kan ha forsøkt å angripe henne selv på et vis. Det er åpenbart at Edvard etter slaget ved Boroughbridge begynte å behandle henne langt mindre sjenerøst og hun ble ikke belønnet av noe av krigsbytte. Senere det samme året ble Isabella fanget inn i enda et nederlag da Edvard på nytt forsøkte å rette opp tidligere nederlag i Skottland med en ny militær kampanje. Det kom til varig å forgifte hennes forhold til ektemannen og Despenserne.
Isabella og Edvard hadde reist nordover sammen om høsten ved begynnelsen av hærtoktet mot skottene. Før det katastrofale slaget ved Old Byland i Yorkshire i oktober hvor skottene igjen var seierrike under Robert Bruces ledelse, hadde Edvard ridd sørover, tilsynelatende for å skaffe flere soldater, og sendte Isabella øst til Tynemouth Castle. Med den skotske hæren marsjerende sørover, uttrykte Isabella betydelige bekymringer for sin personlige sikkerhet og anmodet støtte fra Edvard. Hennes ektemann foreslo å sende Despensernes hær for å sikre seg henne, men Isabella avslo det direkte og krevde vennlige tropper. Ved å trekke seg raskt sørover med Despenserne, tok Edvard ikke grep over situasjonen, og brått var Isabella og hennes husholdning avskåret fra å reise sørover av den skotske hæren og kystlinjen patruljert av en flamsk flåte alliert med skottene. Situasjonen var prekær og Isabella ble tvunget til å bruke en gruppe unge skjoldbærere fra hennes personlige følge for å holde den skotske hæren tilbake mens andre av hennes riddere skaffet et skip. Kampen fortsatte i hælene på dem mens Isabella og hennes husholdning forflyttet seg til skipet, noe som førte til at to av hennes hoffdamer ble drept. Om bord i skipet klarte de å unngå den flamske flåten, seilte sørover og kom seg til York. Isabella var rasende, både på Edvard for å ha forlatt henne i en utsatt situasjon, og på Despenserne for ha overbevist Edvard om heller å flykte enn å sende hjelp. Edvard på sin side la skylden på Lewis de Beaumont, biskop av Durham og en alliert av Isabella, for hele fiaskoen.
Isabella sørget for å være adskilt fra Edvard fra denne tiden og lot ham leve sammen med Hugh Despenser. Mot slutten av 1322 forlot hun hoffet for å reise på en ti måneders pilegrimsferd rundt i England. Da hun kom tilbake besøkte hun kortvarig kongen, men nektet å avlegge troskapsed til Despenserne og ble fjernet fra prosessen å gi kongelig understøttelse. Ved slutten av 1324 da spenningene vokste mellom Frankrike og England, konfiskerte Edvard og Despenserne alle besittelser som tilhørte dronningen, overtok driften av hennes husholdning, og arresterte og fengslet alle franske i hennes stab. Hennes yngste barn ble fjernet fra henne og plassert i forvaring hos Despenserne. Ved dette tidspunkt synes det som om Isabella oppga ethvert håp om forsoning med Edvard var over, og hun begynte å overveie radikale løsninger.
Invasjon av England
Ved 1325 var Isabella økende presset av Hugh Despenser den yngre, Edvards nye favoritt. Da hennes besittelser beslaglagt, hennes barn tatt fra henne, og hennes husholdning arrestert, begynte Isabella å overveie andre muligheter. Da hennes bror, kong Karl IV av Frankrike, beslagla Edvards besittelser i Frankrike i 1325, reiste hun til Frankrike, i utgangspunktet som kongens delegat med ansvar for fredsforhandlinger mellom de to nasjonene. Imidlertid ble henne tilstedeværelse i Frankrike et sentrum for mange engelske adelige som sto i opposisjon til Edvards styre. Isabella samlet en hær for å motsette seg Edvard. Det ble gjort i allianse med Roger Mortimer som også ble hennes elsker. Isabella og Mortimer vendte tilbake til England med en hær av leiesoldater, tok makten i landet med en rask kampanje. Despenserne ble henrettet og Edvard ble tvunget til å abdisere, hans påfølgende skjebne og mulig mord har forblitt et diskutabelt historisk emne. Isabella styrte som regent fram til 1330 da hennes sønn Edvard III avsatte Mortimer og tok makten i egen rett.
Spenning i Gascogne, 1323-1325
Isabellas ektemann Edvard, som hertug av Aquitaine, skyldte å gi sin hyllest (homagium) til kongen av Frankrike og akseptere ham som sin overherre for sine besittelser i Gascogne. Isabellas tre brødre hadde alle kortvarig styre etter deres fars død, og Edvard hadde med hell unngått å vise hyllest til Ludvig X, og hadde kun vist hyllest til Filip V under stort press. Straks Karl IV tok tronen hadde Edvard forsøkt å unngå å gjøre det igjen, noe som førte til økte spenninger mellom de to. Et av stridsemnene var grenseprovinsen Agenais, en del av Gascogne og igjen en del av Aquitaine. Spenningene hadde økt i november 1323 etter konstruksjonen av «bastide», en befestet by, i Saint-Sardos, en del av Agenais, av en fransk vasall. Styrker fra Gascogne ødela festningverkene, og deretter angrep Karl IV den engelskholdte Montpezat, skjønt angrepet feilet, men i den påfølgende kortvarige Saint-Sardos-krigen klarte Isabellas onkel, Karl av Valois, å erobre Aquitaine fra engelske hender. Ved 1324 erklærte Karl IV at Edvards besittelser var gått tapt og okkuperte hele Aquitaine, med unntak av områder ved kysten.
Edvard var fortsatt uvillig til å reise til Frankrike for gi hyllest. Situasjonen i England var febrilsk; det hadde vært gjort forsøk på attentat på Edvard og Hugh Despenser i 1324; det hadde vært anklagelser at den berømte magikeren John av Nottingham hadde blitt leid for å drepe paret ved å hjelp av nekromanti (åndemaning) i 1325; og kriminelle gjenger herjet store deler av landet. England fryktet at om han forlot England, selv for en kort stund, ville baronene samle seg og ta hevn over Despenserne. Karl IV sendte beskjed via pave Johannes XXII til Edvard hvor han antydet at han var villig til å endre inndragningen av besittelsene om Edvard avga Agenais og underkastet seg for de øvrige landområdene. paven foreslo Isabella som ambassadør, noe hun selv oppfattet som den perfekte mulighet til endre sin situasjon med Edvard og hans allierte.
Etter å ha lovet å komme tilbake i løpet av sommeren, nådde Isabella Paris i mars 1225, og sørget raskt for en våpenhvile i Gascogne hvor prins Edvard, da 13 år gammel, ville komme til Frankrike for å gi sin hyllest på vegne av sin far. Prins Edvard kom til Frankrike og ga sin hyllest i september. Ved dette tidspunktet, framfor å reise tilbake til England, forble Isabella i Frankrike med sin sønn. Edvard begynte å sende hastebeskjeder til pave og til Karl IV hvor han uttrykte bekymring for fraværet av sin hustru, men til ingen nytte. For sin del svarte Karl IV at «dronningen har kommet ved sin egen fri vilje og må fritt reise tilbake om hun ønsker. Men om hun foretrekker å være her, hun er min søster og jeg nekter å utvise henne.» Karl IV fortsatte ved å nekte å gi besittelsene i Aquitaine tilbake til Edvard, noe som resulterte i en foreløpig enighet hvor Edvard overtok administrasjonen av de gjenværende engelske områdene tidlig i 1326 mens Frankrike fortsatte å okkupere resten.
Auståa
Auståa er en sideelv til Glomma i Innlandet fylke. Elven har utspring i Hukusjøen, som ligger i Vestmarka og renner sørøstover ut i Glomma rundt ni kilometer sør for Flisa. Vassdragssystemet renner gjennom flere innsjøer og vann før den renner ut i Glomma. Vassdraget starter nordvest ved Eidsmangen, som igjen er tilknyttet til blant annet bekkene Snaråa og Vollåa. Fra Eidsmangen går det en mindre elv til innsjøen Vålmangen, før elvestrekningen (som herfra heter Veståa) renner sørøstover og ut i Hukusjøen.
Isabella av Frankrike (1295−1358)
Spenning i Gascogne, 1323-1325
I mellomtiden ble de beskjedene som fraktet tilbake av Edvards agent Walter de Stapledon, biskop av Exeter, stadig verre: Isabella hadde offentlig avvist Stapledon; Edvards politiske fiender samlet seg ved det franske hoffet, og truet hans sendebud; Isabella kledde seg som en enke og hevdet at Hugh Despenser hadde ødelagt hennes ekteskap med Edvard. Hun satte sammen sitt hoff i eksil, og som blant annet omfattet Edmund av Kent og John av Bretagne, jarl av Richmond. Ved denne tiden hadde Isabella gått inn i et romantisk forhold til den engelske landsforviste adelsmannen Roger Mortimer.
Auståa
Vassdraget ble i 1993 vernet mot kraftutbygging i Verneplan IV for vassdrag.
Ragusa (provins)
Provinsen Ragusa (italiensk: Provincia di Ragusa; siciliansk: Pruvincia 'i Rausa) var en provins i regionen Sicilia i Italia. Ragusa var provinsens hovedstad. Den hadde et areal på 1,614 km² og en befolkning på 295,264 (2001). Det var tolv kommuner.
Isabella av Frankrike (1295−1358)
Roger Mortimer, 1325-1326
Roger Mortimer av Wigmore var en mektig herre fra Welsh Marches, gift med den rike arvingen Joan de Geneville, og far til tolv barn. Mortimer hadde vært fengslet i Tower of London i 1322 som følge at han ble tatt til fange av Edvard under Despenser-krigene. Mortimers onkel, Roger Mortimer de Chirk, døde til sist fengselet, men Mortimer greide å rømme i august 1323 ved å lage et hull i steinmuren i sin celle og deretter rømme over taket før han kunne klatre ned en taustige skaffet av en medskyldig og komme seg ned til elven Themsen, krysse elven og deretter til sist komme seg i trygghet til Frankrike. Viktorianske skribenter har foreslått, gitt de senere hendelser, at Isabella kan ha hjulpet Mortimer å rømme og en del historikere har fortsatt å argumentere at deres forhold hadde allerede begynt ved dette tidspunkt, skjønt de fleste mener at det er ingen harde bevis på at de hadde noe grunnleggende forhold før de møttes i Paris.
Ragusa (provins)
Provinsen ble i 2015 erstattet av Ragusa frie kommunale konsortium, som dekker samme området som provinsen gjorde.
Isabella av Frankrike (1295−1358)
Roger Mortimer, 1325-1326
Isabella ble introdusert på nytt til Mortimer i Paris av sin kusine, Joan av Valois, grevinne av Hainaut, som synes å ha nærmet seg Isabella for å foreslå en ekteskapsallianse mellom deres to familier ved å gifte prins Edvard til Joans datter Philippa. Mortimer og Isabella innledet et lidenskapelig forhold fra desember 1325 og framover. Isabella tok en stor risiko å gjøre det – kvinnelig utroskap var en meget alvorlig forbrytelse i middelalderens Europa, som vist under Tour de Nesle-affæren hvor begge hennes svigerinner hadde dødd ved 1326 som et resultat av deres fangenskap for nøyaktig denne forbrytelsen. Isabellas motivasjon har vært et emne for diskusjon av historikerne; de fleste er enige om det var en sterk seksuell tiltrekning mellom de to, at de delte en interesse for legendene om kong Arthur og at de begge satt pris på kunst og det gode liv. En historiker har beskrevet deres forhold som en av «de største romanser i middelalderen». De delte også en felles fiende – regimet til Edvard II og Despenserne.
Ragusa (provins)
Geografi
Provinsen Ragusa grenset:
Krig og fred
Krig og fred (russisk: Война и мир) er en historisk roman av Lev Tolstoj, utgitt i 1869. Den blir vanligvis betraktet som det ene av Tolstojs to mesterverk (Anna Karenina er det andre).
Isabella av Frankrike (1295−1358)
Roger Mortimer, 1325-1326
Isabella og Mortimer forlot det franske hoffet sommeren 1326 og tok prins Edvard med seg. De reiste nor til Guillaume I, greve av Hainaut (på engelsk kalt William). Som hans hustru Joan hadde foreslått for Isabella året før, ble prins Edvard forlovet til Philippa av Hainaut, datter av greven, i bytte med en betydelig medgift. Disse økonomiske midlene, pluss et tidligere lån fra broren Karl IV, ble benyttet for å samle en hær av leiesoldater fra Brabant (dagens Nederland) og en mindre andel fra Hainaut (dagens Belgia). Guillaume skaffet også åtte krigsskip og ulike mindre skip som en del av ekteskapskontrakten. Selv om Edvard muligens fryktet en invasjon, var hemmeligholdelse viktig, og Isabella overtalte Guillaume om holde tilbake sendebud fra Edvard. Det er også mulig at hun greide å få til en hemmelig avtale med skottene for den kommende invasjonen. Den 22. september satte Isabella, Mortimer og deres beskjedne styrke seil for England.
Krig og fred
Handlingen utspiller seg fra 1805 til 1820 i russisk adelsmiljø under Napoleonskrigene og skildrer fem russiske adelsfamilier samt et stort antall bipersoner. Boken skildrer Napoleonstidens innflytelse på russisk overklasse og hvordan russerne mobiliserer til forsvar under Napoleons felttog i Russland 1812. Deler av romanen er skrevet på fransk, ettersom dette var overklassens dagligspråk i Russland før revolusjonen.
Isabella av Frankrike (1295−1358)
Maktovertagelsen, 1326
Etter å ha unngått Edvards flåte, som hadde blitt sendt ut for å avskjære dem, gjorde Isabella og Mortimer landgang ved elven Orwell på østkysten av England den 24. september med en liten styrke. Ulike beregninger varierer fra mellom 300 og rundt 2000 soldater, hvor 1500 er mest vanlige antallet. Etter en kort periode med forvirring hvor de forsøkte å finne ut hvor de var kommet i land, bevegde de seg raskt innover i landet, Isabella kledd som en enke. Den lokale militsen som ble mobilisert for å stoppe dem, bytte side straks de møttes, og ved den påfølgende dagen var Isabella i Bury St Edmunds og kort tid etter i Cambridge. Thomas, jarl av Norfolk, slo seg sammen med Isabellas styrker, og Henry av Lancaster, bror av den avdøde Thomas, og Isabellas onkel, annonserte også at han ville delta på Isabellas side, og marsjerte sørover for å slå seg sammen med henne.
Krig og fred
Romanen handler og om Napoleons krigføring i Russland, og er et verk med en enorm bredde. Tolstojs historiefilosofiske betraktninger er en viktig del av romanen, men Krig og fred gir også en suveren fremstilling av livet i Russland på denne tiden, i alle lag av samfunnet, fra de store historiske hendelsene til dagligdagse små episoder. Denne helheten krever et stort persongalleri og mange detaljerte tablåer. Og det beundringsverdige er ikke antallet, men den sikkerhet Tolstoj viser i person- og miljøtegningene.
Isabella av Frankrike (1295−1358)
Maktovertagelsen, 1326
Ved den 27. september hadde nyheten om invasjonen nådd fram til kongen og Despenserne i London. Edvard sendte ordrer til lokale sheriffer om å mobilisere opposisjon mot Isabella og Mortimer, men London selv var blitt utrygg grunnet lokal uro og Edvard gjorde planer om å rømme byen. Isabella dro vestover igjen og nådde Oxford den 2. oktober hvor hun ble «hyllet som frelser»; Adam Orleton, biskop av Hereford, kom ut av skjul og ga en forelesning på universitetet om Despensernes ondskap. Edvard flyktet fra London den samme dagen, og dro vestover mot Wales. Isabella og Mortimer hadde nå en effektiv allianse med Lancasters opposisjon til Edvard, noe som førte alle hans fiender sammen i en enkel koalisjon.
Krig og fred
I 1960 holdt den sovjetiske forfatterforeningen til i Moskva i en bygning som opprinnelig tilhørte greven som inspirerte Tolstoj til Rostov i Krig og fred. Rostovs datter Natasha er delvis inspirert av Tatjana, yngste søster til Tolstojs kone. Tolstoj var glad i sin svigerinne og udødeliggjorde episoder fra livet hennes i skildringen av Natasha Rostova.
Isabella av Frankrike (1295−1358)
Maktovertagelsen, 1326
Isabella og hennes hær marsjerte nå sørover mot London, tok hvile i Dunstable utenfor byen den 7. oktober. London var i hendene på ulike gjenger og befolkningsgrupper, skjønt mange av dem allierte seg mer eller mindre med Isabella. Biskop Walter de Stapledon klarte ikke å innse i hvilken grad den kongelige makt i hovedstaden hadde brutt sammen, og forsøkte å få militæret til å beskytte hans eiendom mot pøbelen, men som en hatet figur og assosiert med kongen, ble han øyeblikkelig angrepet og drept. Hans hode ble senere sendt til Isabella av lokale støttespillere. Edvard flyktet i mellomtiden videre vestover og nådde fram til Gloucester den 9. Isabella svarte med å marsjere raskt vestover for å avskjære ham og nådde fram til Gloucester en uke etter ham. Edvard kom seg raskt over grensen til Wales den samme dagen.
Michael Oakes
Michael Oakes (født 30. oktober 1973 i Northwich, England), er en målvakt i fotball. Han har spilt for Scarborough, Aston Villa og Wolverhampton Wanderers.
Isabella av Frankrike (1295−1358)
Maktovertagelsen, 1326
Hugh de Despenser den eldre fortsatte å holde Bristol mot Isabella og Mortimer som la det under beleiring mellom den 18. og 26. oktober. Da den falt ble Isabella gjenforent med sin døtre Eleanor og Joan, som hadde vært holdt varetekt av Despenserne. Edvard og Hugh Despenser den yngre, desperate og stort sett forlatt av sitt hoff, forsøkte seile til Lundy, en liten øy i Bristolkanalen utenfor kysten av Devon, men været var imot dem og etter flere dager ble de tvunget tilbake til Wales. Med Bristol sikret flyttet Isabella sin hovedbase til grensebyen Hereford hvor hun beordret Henry av Lancaster til å finne og arrestere hennes ektemann. Etter fjorten dager hvor Edvard og Hugh unngikk Isabellas styrker i sørlige Wales, ble de endelig funnet og arrestert i nærheten av Llantrisant den 16. november.
Krig og fred
Oversettelser
I 1885 ble den franske utgaven fra 1879 oversatt til dansk. Edvard Brandes tok æren for oversettelsen, som i virkeligheten var foretatt av Paul Gauguins kone, Mette Sofie Gad. I 1884 forberedte Brandes oppstarten av avisen Politiken, og trengte en føljetong - den fortsettelsesromanen, som datidens aviser daglig trykket et avsnitt av. Brandes hadde oppdaget Krig og fred, som forelå i fransk oversettelse. I sin forreklame for Politiken lovet han leserne en føljetong «af betydelig underholdningsværdi»; og Mette Gauguin ble satt i gang med å oversette Krig og fred til dansk. Brandes solgte også oversettelsen til Gustav Philipsens forlag, som utgav romanen som hefter i subskripsjon. Brandes hadde planlagt et forord til utgivelsen, men rakk ikke å skrive det, og lot i stedet Philipsen skrive på tittelbladet «udgivet på dansk af Edvard Brandes». Til J.P. Jacobsen forklarte Brandes at «det er en dame, hvem jeg låner mit navn». Mette Gauguin gikk glipp av æren og ble attpåtil dårlig betalt, med bare kr 15,- pr ark.
Michael Oakes
Karriere i Wolverhampton
Oakes kom til Wolves i oktober 1999 for £450,000, og klarte etter 3 kamper på reservelaget å ta plassen fra gamle kjempen Mike Stowell og ble etter det klart førstevalg på keeperplassen for klubben. Hans debut for klubben var en bortekamp mot Tranmere Rovers FC.
Isabella av Frankrike (1295−1358)
Maktovertagelsen, 1326
Straff begynte umiddelbart. Hugh Despenser den eldre var blitt fanget ved Bristol og til tross for noen forsøk fra Isabella for å beskytte ham, ble han straks henrettet av sine Lancaster-fiender. Hans lik ble hakket i småbiter og kastet til lokale bikkjer. De gjenværende fra det tidligere regimet ble ført fram for Isabella. Edmund Fitzalan, en av de fremste støttespillerne til Edvard II, og som hadde tatt imot store deler av de konfiskerte besittelsene til Mortimer i 1322, ble henrettet den 17. november. Hugh Despenser den yngre ble dømt til brutal henrettelse den 24. november, og en stor menneskemengde samlet seg i forventning over å se ham dø. De trakk ham ned fra hesten, rev ham klærne, skriblet bibelsitat mot korrupsjon og arroganse på huden hans. Han ble deretter dratt inn i byen, presentert for dronning Isabella, Mortimer og Lancaster. Han ble dømt til å bli hengt som en simpel tyv, kastrert og deretter hengning, trekking og kvartering som en forræder og hans oppdelte lik i fire deler vist fram over hele England. Simon av Reading, en av Despensernes tilhengere, ble hengt ved siden av ham på anklagen over å ha fornærmet Isabella. De kjernen i Despenser-regimet hadde blitt henrettet, begynte Isabella og Mortimer å vise tilbakeholdenhet. Mindre adelsmenn ble gitt tilgivelse og kontorister sentralt i regjeringens administrasjon ble begrenset til sine kontorer. Alt som sto igjen var spørsmålet om Edvard II, offisielt fortsatt Isabellas lovlige ektemann og den lovmessige konge.
Artur Svensson
Artur Svensson (født 16. januar 1901, død 20. januar 1984) var en svensk sprinter og mellomdistanseløper (400 m og 800 m). Han konkurrerte for Finspångs IK.
Isabella av Frankrike (1295−1358)
Edvards død, 1327
Som et midlertidig grep ble Edvard II holdt i forvaring av Henry av Lancaster som overga Edvards store segl til Isabella. Situasjonen for spent; Isabella var åpenbart bekymret for at Edvards tilhengere ville sette i gang et motkupp, og i november overtok hun Tower of London, utpekte en av sine tilhengere som borgermester og satte sammen et råd av adelen og kirkemenn i Wallingford for å diskutere Edvards skjebne. Rådet konkluderte med at Edvard II måtte ble avsatt på lovlig vis og plassert i husarrest for resten av livet. Dette ble bekreftet av parlamentet, som var dominert av Isabella og Mortimers tilhengere. Sesjonen ble holdt i januar 1327 hvor Isabellas sak ble ledet av hennes tilhenger Adam Orleton, biskop av Hereford. Isabellas sønn, prins Edvard, ble bekreftet som kong Edvard III av England med sin mor utpekt som regent mens han var mindreårig. Isabellas posisjon var fortsatt usikker da den juridiske grunnlaget for å avsette Edvard II var tvilsom og mange advokater på denne tiden fastholdt at han fortsatt var den rettmessige kongen, uansett hva parlamentet erklærte. Situasjonen kunne bli endret når som helst og Edvard var kjent som en hevngjerrig hersker.
Krig og fred
Oversettelser
Det er også spilt inn en lydbokutgave lest av Magnus Grønneberg og en komplett 28-timers lydbokutgave lest av Anders Ribu. I 1977 ble Krig og fred satt opp som teaterstykke på Rogaland teater.
Michael Oakes
Karriere i Wolverhampton
Han beholdt plassen i 125 ligakamper på rad, men i september 2002 fikk han en skulderskade som satte han på sidelinjen. Matt Murray ble hentet opp fra egne rekker og han imponerte så mye at Oakes ikke fikk plassen tilbake, selv ikke til den viktige play-off-finalen mot Sheffield United på Millennium Stadium i mai 2003 som resulterte i opprykk til Premier League.
Isabella av Frankrike (1295−1358)
Edvards død, 1327
I henhold til legenden skal Isabella og Mortimer ha konspirert for å myrde Edvard på et slikt vis at de ikke selv ble belastet ved å sende en berømt ordre på latin, Eduardum duardum occidere nolite timere bonum est, som kan tolkes, avhengig av hvor komma blir plassert, som enten «Ikke vær redd for å drepe Edvard, det er bra», eller «Ikke drep Edvard, det er bra å frykte». Faktisk er det få bevis på at noen har besluttet at Edvard skulle myrdes, og ingen bevis over hode av et slik ordre noen gang eksisterte. Tilsvarende er det ingen sterke samtidige kilder for redegjørelsene om at Edvard ble drept med en rødglødende stang i endetarmen. Den konvensjonelle oppfatningen på 1900-tallet har vært at Edvard faktisk døde på Berkeley Castle, enten på ordre av Isabella eller at sykdom påført ham grunnet fangenskapet, og påfølgende fortellinger om at han overlevde er kun simple rykter som har oppstått om andre kjente personer som eksempelvis Jeanne d’Arc og andre.
Krig og fred
Filmatiseringer
Boka er filmatisert flere ganger. En sovjetisk versjon fra 1966-1967 regissert av Sergej Bondartsjuk varer åtte timer og vant en Oscar i kategorien beste utenlandske film; mens (den i Vesten) mest kjente versjonen er en Hollywoodversjon fra 1956 med Audrey Hepburn og Henry Fonda. BBC laget i 1972 en tyveepisoders dramaserie med Antony Hopkins i hovedrollen som Pierre.
Michael Oakes
Karriere i Wolverhampton
Men når den nye sesongen startet i august 2003 fikk Murray en ryggskade, og Oakes fikk tilbake plassen i startoppstillingen til starten av Premiership sesongen. Han gjorde en god innsats i en tung sesong for klubben, men ble satt på benken da Paul Jones ble hentet inn i januar 2004. Oakes fikk imidlertid tilbake plassen i oktober 2004 etter at Jones hadde fått mye kritikk fra hjemmefansen.
Han startet som førstevalg i 2004/5 sesongen, men i oktober 2005 fikk han en ankelskade og han mistet plassen igjen, denne gangen til Nederlandske målvakten Stefan Postma. Postma ble senere frigitt, men siden Murray var blitt friskmeldt, innebar det at Oakes måttet sitte på sidelinjen i sesongen 2006/7. Når Wolves skulle spille play-off kamper på slutten av sesongen 2006 / 07 ble Murray igjen skadet, men istedenfor Oakes, ble det satset på en ny ung målvakt i Wolves-trøya, nemlig Wayne Hennessey. Det kom derfor ikke som en stor overraskelse at klubben valgte å terminere kontrakten til Oakes når sesongen var ferdig.
Isabella av Frankrike (1295−1358)
Senere år
Isabella og Mortimer styrte sammen i fire år hvor Isabellas periode som regent var markert av anskaffelsen av enorme økonomiske summer og landbesittelser. Da deres politiske allianse med huset Lancaster begynte å forvitre, fortsatte Isabella å støtte Mortimer, hennes elsker. Isabella falt fra makten da hennes sønn Edvard III avsatte Mortimer i et statskupp, og tok den kongelige autoritet i egne hender. I motsetningen til Mortimer overlevde Isabella maktovertagelsen, og forble et rikt og innflytelsesrikt medlem av det engelske hoffet, men vendte aldri direkte tilbake til aktiv politikk.
Michael Oakes
Karriere i Wolverhampton
Michael er sønn av Manchester City spilleren Alan Oakes, og fetter til Andy Oakes som bl.a. var keeper i Swansea.