cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Støy (elektronikk)
Elektrisk støy i hverdagslivet
Det er ofte vanskelig å forutsi elektrisk støy på forhånd og redesign av elektronikk på grunn av støyproblemer er ofte en vesentlig utgiftskilde og årsak til forsinkelse i utviklingsfasen av elektronikk.
For å unngå at elektroniske moduler forstyrrer hverandre, er det definert hvor mye elektrisk støy en modul skal kunne sende ut og hvor mye den skal kunne tåle. Dette betegnes EMC (Electro Magnetic Compability) og angis i internasjonale standarder.
Mottiltak mot støy/forbedring av SNR
Det er et stort utvalg av forskjellige metoder man kan bruke for å redusere støyen/forbedre SNR-forholdet. Disse metodene kan være rettet mot årsaken til støyen eller mot hvordan støyen viser seg i systemet. Det er også vanlig å bruke metoder for å ta ut redundant informasjon fra systemet til å forbedre SNR.
Front-end og back-end-signalforbedring
Metoder for støyreduksjon/SNR-forbedring kan deles inn i front-end og back-end-metoder.
Front-end-metoder gjennomføres i sensor, elektronikken nærmest sensor og kobling/kabling etc. mellom disse. Front-end-metoder forutsetter ingen kunnskap om signalets form (men kan kreve kunnskap om spenning, strøm og frekvenskarakteristikk). Signalforbedringen skjer uavhengig av signalverdier før og etter, eller på nabokanaler.
Back-end-metoder forsøker å utnytte overflødig informasjon, og krever både at konstruktøren har kunnskap om signalets form og at det er tilgjengelig et sett av multiple målinger. Kunnskapen kan være at signalet er et modulert signal hvor konstruktøren vet hvilke tilstander det potensielt kan skifte til. Kunnskapen kan også være at signalet kommer fra en piksel i en kameramatrise og at man dermed vet at det vil være en sammenheng mellom målingene/avbildningene på de forskjellige pikslene. De multiple målingene kan komme fra nabosensorer eller fra samme sensor ved andre tidspunkter.
For å få et totalt akseptabelt signal med tilstrekkelig oppløsning, dynamikk og endringsrate må man ha en god balanse mellom front-end- og back-end-SNR-forbedring. Hvis front-end-forbedringen ikke er god nok, kan det bli vanskelig for etterfølgende signalbehandling å kompensere. Det vil for eksempel kunne være at signalet må holdes i lenger tid før man oppnår tilstrekkelig SNR (tilsvarende man gjør i kameraer ved å øke eksponeringstiden). Man vil da ikke kunne håndtere raske endringer i signalet (motivet) uten at kvaliteten svekkes. I et datatransmisjonssystem vil det bety lavere overføringshastighet. I detektorsystemer for partikkelmåling er sammenhengen mellom signalpulser liten, og det er ekstra stort press på optimale signaler og støyhåndteringen i front-end. Presset er også stort i røntgenutstyr, men da for å minimalisere tiden pasienten er utsatt for bestråling.
Inngangsforsterker
Den mest brukte universelle metode for å forbedre SNR er å plassere en forsterker som første element nærmest kilden. Dermed oppnår en at signalet er forsterket før det blir utsatt for ny støy senere i signalveien. I radiosystemer vil en gjerne plassere en forsterker i selve antennen (LNA=Low Noise Amplifier). I billedsensorer plasserer man en forsterker ved hver enkel piksel. Det eneste tilfellet hvor man ikke gjøre dette, er når det kan være nabosignaler til det ønskede som er så sterke at de kan medføre at forsterkeren går i metning og blokkerer for det ønskede signalet. I så tilfelle må man ha et skarpt filter foran inngangsforsterkeren.
Komponentstøy
Komponentstøy skyldes fysiske fenomener i elektronikkomponentene. De vanligste støytypene er termisk støy, flicker-støy og shot-noise. Det finnes også en del andre som er knyttet til hvordan de forskjellige komponentene, og spesielt sensorene, er sammensatt.
Termisk støy
Hvis man betrakter det ledende materialet som en motstand, kan støyen modelleres som en spenning i serie med motstanden eller en strøm i parallell med den. Gjennomsnittspenningen (og strømmen) vil over tid være null, mens bredden på variasjonen rundt nullpunktet er avhengig av temperatur, motstand og frekvensbåndbredden. Den tilgjengelig støyeffekten i ethvert ledende materiale er gitt av følgende uttrykk:
Her er k= Boltsmanns konstant, T= temperaturen i Kelvin og Δf= båndbredden til målestystemet. Hvis man setter sammen to ledende materialer, eller deler dem opp i flere, vil fortsatt tilgjengelig støyeffekt være kTΔf i hvert enkelt objekt man observerer.
Støyspennigen er gitt av uttrykket: ēn2=4kTRΔf
Her er R motstanden i Ohm. Støyspenningen i uttrykket er den effektive RMS (Root-Mean-Square) til støyen. Siden støyen er normaltfordelt (Gauss) er denne støyspenningen lik standardvariasjonen. (Det er altså 32% sannsynlighet for at observert støy vil være større enn den beregede støyspenningen.)
Alternativt kan man modulere støyen som en strøm i parallell med motstanden og man får da uttrykket:
In2=4kTΔf/R
Støyen er helt tilfeldig, og inneholder like mye energi for alle frekvenser opp til noen titalls THz hvor den avtar mot null. I analogi med lysspekteret karakteriseres støytypen derfor som «hvit». Se Hvit støy.
Termisk støy kalles også «Johnson-støy» etter den første som målte og beskrev målingene i 1928 og «Nyquist-støy» etter hans kollega, som beskrev dette matematisk eller benevnes med kombinasjonen «Johnson-Nyquist-støy».
For generering av støy som målesignal er støy fra motstander upraktisk svak. Store motstandsverdier gir mer støy, men kretsen belastes lett kapasitivt mot høye frekvenser. I praksis brukes derfor Zenerdioder eller Avalance-dioder som er satt til å lede konstant likestrøm i sperreretningen.
1/f-støy (Flickerstøy)
En annen støy er flickerstøyen. Den har en lavfrekvent karakteristikk, og omtales derfor også ofte som 1/f-støy, lavfrekvent støy eller rosa-støy. Flickerstøyen skyldes ofte ujevnheter i gitterstrukturen ved overganger mellom materialer f.eks. i overgangen mellom selve halvledermaterialet og isolasjonen, for eksempel mellom silisium og silisiumoksid på integrerte kretser. Flickerstøyen vokser med strømmen som passerer det aktuelle området i komponenten. Man har dermed vesentlig flickerstøy i CMOS-kretser, hvor strømmen tvinges akkurat gjennom dette område. I bipolare komponenter derimot vil flicker-støyen være mindre, fordi strømmen når dypere ned i materialet med større avstand til overflaten.
Noe flickerstøy vil også skyldes urenheter i isolasjonsmaterialet. F.eks. vil urenheter i silisiumoksidet i CMOS bidra til økt støy. ē1/ f 2=K IAF1/f
Her er f frekvensen, AF er en prosessparameter litt større enn en (typisk 1.1-1.4), mens K representerer en sammensetning av øvrige parametre.
Svake signaler som har interessant informasjon ved svært lave frekvenser kan bare forsterkes i såkalte chopper-forsterkere. Se Chopper-forsterker.
Shot noise
I likhet med termisk støy er frekvenskarakteristikken flat (hvit) inntil noen titalls THz, hvor den avtar mot null.
Man finner mye shot noise i dioder og bipolare transistorer fordi strømmen passerer gjennom pn-overganger. I CMOS-transistorer går ikke signalstrømmen på tvers av pn-overganger på samme måte, og shot noise-støy er dermed vesentlig mindre. Man vil få noe shot noise på grunn av lekkasjestrømmen gjennom reversforspente sperredioder. I de nyeste teknologiene med de minste linjebreddene er tykkelsen på oksidet under gate såpass tynt at man får en vesentlig lekkasjestrøm. Denne strømmen gir også opphav til shot noise.
Unngåelig støy
«Unngåelige» støykilder (eng: excess noise) stammer fra komponentenes fysiske oppbygging og produksjonsmetoder, fra elde, miljøomgivelser og akselerasjon som kretsen kan bli utsatt for, for å nevne noen kilder. Slik støy kan ha alle tenkelige tidsforløp og spektra. Økende temperatur vil oftest øke støyen i denne gruppen også, men ikke alltid.
Burst noise
Også kalt popcorn-støy. Årsaken til slik støy ligger i fremstillingsprosessen av halvledere og skyldes defekter i krystallene. Støyen utgjøres av plutselige sprang av DC-verdier, opptil hundre mikrovolt, og avviket varer millisekunder til sekunder. Støyen kan minne om popcornsteking når den sendes til en høyttaler. Ofte blir komponenter (gjerne operasjonsforsterkere og enkelttransistorer) sjekket for slik støy etter fremstillingen.
Andre støylignende fenomener
Det er en noen andre fenomener som har en oppførsel som ligner på støy, men egentlig ikke tilfredsstiller kravet om uforutsigbarhet. Eksempler på dette er kvantiseringsstøy og såkalt Fixed-pattern-Noise (FPN).
Kvantiseringsstøy
Kvantiseringsstøy oppstår ikke i forsterkere, men i koden som analog-til-digital-omformere ADC gir fra seg. Støyen har omtrent samme amplityderverdi som verdien av det laveste bitet i koden. Støyen er forskjellen mellom det analoge inngangssignalets verdi og verdien til koden som representerer den. I motsetning til støy generelt, er denne støyen er fullstendig forutsigbar.
Elisabeth IIs familieorden
Elisabeth IIs familieorden (engelsk: Royal Family Order of Queen Elizabeth II) er en britisk, kongelig familieorden innstiftet i 1952 av dronning Elisabeth II. Ordenen er tildelt kvinnelige medlemmer av den britiske kongefamilien.
Ordenstegnet for Elisabeth IIs familieorden har portrett av dronningen iført tiara og insignier for Hosebåndsordenen. Portrettet er plassert i en oval medaljong som er omgitt av diamanter. Over medaljongen er det plassert en krone, også denne besatt med edelstener. Dronningens monogram pryder reversen. Ordenstegnet er opphengt i en gul silkesløyfe.
Ordenen tildeles i to størrelser, der den største ble tildelt dronningens mor, dronning Elizabeth, og bestemor, dronning Mary. Det er foretatt tildelinger av ordenstegnet i den mindre utførelsen til blant andre dronningens søster, prinsesse Margaret, datter, prinsesse Anne, svigerdøtrene Diana, fyrstinne av Wales, Camilla, hertuginne av Cornwall og Sophie, grevinne av Wessex, og til barnebarnet Zara Phillips.
Elisabeth IIs familieorden inngår i en rekke av familieordener, som begynner med Georg IVs familieorden. Rekken fortsatte med Victoria og Albert-ordenen, Edvard VIIs familieorden, Georg Vs familieorden og Georg VIs familieorden. Kong Edvard VIII innstiftet i sin korte regjeringstid i 1936 ingen familieorden.
Rausjødalen setermeieri
Rausjødalen setermeieri var Europas første meierisamvirke nord for alpene og ble bygget i 1856 i Rausjødalen i Tolga. Det ble opprinnelig stiftet under navnet Rausjødalen Meieri.
Bakgrunn
Det var Jon Simensen Grue, bonde, lærer og klokker og Ole Jonsen Berg som var initiativtakere til å starte meieriet i Rausjødalen. Grunnlaget for å starte et meieri inne på fjellet, var et ønske om foredle melka og utnytte det gode fjellbeitet på sommerstid for å gi bedre lønnsomhet. Selskapet ble stiftet 24. januar 1856 med 30 bønder til stede på møtet på Tolga. Etterhvert var det 40 andelshavere som ble med. Selskapet for Norges Vel bidro med lån for å kjøpe grunnen der meieriet skulle ligge. Norges Vel hadde også en reiseagronom ved navn C. H. Jensenius som hjalp til med å få meieriet i gang. Selskapet for Norges Vel skaffet også en yster (tidligere også kalt en sveiser) fra Sveits, Caspar Hiestand (1816–1885).
Bygging av meieriet
Rausjødalen ligger høyt til fjells (900 moh.) og utilgjengelig til, så byggingen begynte først den 12. juni. 37 arbeidskarer og 38 hester holdt på i 3 uker, men da hadde de også fått reist den store meieribygningen av stein. I tillegg var det oppført seterfjøs for 100 kyr. Meieribygningen inneholdt foruten ysteri med ildsted, også mjølkebu og lagerrom for den ferdige osten (sveitserost).
Driftssesongen 1856
Det var sterk motstand blant mange av bondekonene mot å sende fra seg kyrne sine, og overlate stellet til fremmede. Sesongen i 1856 varte fra 7. juli til 15. september, og det var 34 andelseiere som sendte avgårde 89 kyr og to okser. Det var en del problemer i starten, men etterhvert fungerte det bra med ystingen for sveitseren Hiestand og de 9 andre som jobbet med å stelle dyra og foredle mjølka. Ifølge oversiktene mjølka kyrne i underkant av 4 liter hver seg per dag i gjennomsnitt.
Mesteparten av osten ble solgt i Christiania, noen få i Trondheim, mens smøret ble omsatt lokalt, og mysen ble fordelt mellom interessentene. Bruttoavkastningen var 845 speciedalere, noe som ble ansett som et godt resultat.
Gjennom vinteren jobbet Hiestand med veiledning i kvegrøkt i bygda, og fikk gode skussmål for dette.
Restaurering og jubileum
Selve meieribygningen har vært restaurert i flere omganger. Det har også blitt gjort noe med skråningen bak meieriet som holdt på å rase og ødelegge bygningen. Bygningen er nå i god stand. Det har vært flere jubileumsfeiringer i Rausjødalen, det siste var 150-årsjubileet i 2006, da TINE la deler av sitt 125-årsjubileum til stedet. Rausjødalen setermeieri anses som TINE BA sitt arnested og la grunnlaget for utviklingen av meierisamvirket i Norge.
Rausjødalen setermeieri i dag
Det er kjørevei inn til Rausjødalen på sommerstid via en 13 km lang bomvei som går inn fra Brydalen i Tynset kommune. Den Norske Turistforening har en ubetjent hytte som ligger like i nærheten av meieriet og setergrenda, og det er fine forhold for flotte fjellturer i området. Et yndet mål for mange er Rausjøpiggen (I 2008 ble meieribygningen gjenåpnet for besøkende (juli måned), og framstår i dag som et lite museum med en mengde innsamlede gjenstander som grunneierne har samlet inn med hjelp fra Nordøsterdalsmuseet. TINE BA bidrar nå økonomisk for å kunne holde meieriet åpent for publikum også i 2009 og årene framover.
Hammondorgel
Hammondorgel er et elektromekanisk orgel som ble designet og bygd av Laurens Hammond rundt 1934.
Sentralt i oppbyggingen av instrumentet står den såkalte tonehjulsgeneratoren som drives av en elektrisk motor som er synkronisert med elektrisitetsforsyningens nettfrekvens (50 (EU) eller 60 Hz (USA))- en såkalt synkronmotor. Tonehjulsgeneratoren består av en rekke såkalte roterende tonehjul som er metallskiver med nær sinusformede mønstre i periferien. En stavmagnet, med en omviklet spole som videre er koblet til en LC-parallellresonanskrets (filter), er plassert helt inn mot ytre periferi av hvert tonehjul, og det elektriske signalet fra hvert enkelt tonehjul vil da være å sammenligne med en orgelpipe. Signalene blandes sammen i forhold til registrering og tangentkombinasjon og forsterkes videre i en relativt avansert rørbasert forsterker. Orgelet produserer en temperert, varm og levende lyd. Den karakteristiske klangen fikk Hammond-orglet fra 1945 da det ble utstyrt med en elektromekanisk skanner-vibrato.
Blant de mest kjente modellene er Hammond B-3 og C-3 som kom i 1954 og var da blitt utvidet med et såkalt «touch response»-perkusjonssystem. Det meste av det originale designet fra tidligere var likevel beholdt.
Hammondorglet ble opprinnelig solgt til kirker som et billigere alternativ til pipeorgelet, men kom til å bli i svært stor grad brukt til underholdningsmusikk, og senere også til jazz, blues og i større grad i rockemusikk (på 60- og 70-tallet) og gospelmusikk. Hammondorglet ble gjerne, hovedsakelig fra 1970-årene, benyttet i kombinasjon med såkalt Leslie-høyttalerkabinett (med roterende horn og basshøyttalerbaffel). Dette introduserer både en amplitude- og frekvensmodulasjon av signalet samt en konstant dopplereffekt, noe som sprer lydspekteret betydelig.
Det originale Hammondorglet har befestet sin posisjon i historien og er fremdeles i utstrakt bruk i orkestersammenheng grunnet dets unike lyd og solide konstruksjon. Dette til tross for at siste tonehjulsmodell rullet ut av fabrikken i 1974 og at flere digitale etterligninger har sett dagens lys de senere år.
Bruk blant artister
Matthew Fisher spilte orgelet i «A Whiter Shade of Pale», som toppet listene i Storbritannia på sommeren 1967. Året før var første gang han støtte på orgelet, og da han spurte om å prøve Ian McLagans orgel, fikk han beskjed om at «Det er et skrikende behov etter Hammond-spellere - hvorfor tar du ikke og kjøper ett for deg sjæl?»
Rundt slutten av 1970-årene ble Hammond-orgel tildels oppfattet som umoderne, spesielt i Storbritannia der orgelet ofte ble brukt til pop-låter ved tilstelninger i social clubs. Band gikk mere over til å bruke synthesizere, som var blitt billigere- og mere flyttbare enn orglene.
Joey DeFrancesco - som har samarbeidet med Jimmy Smith - er positiv til orgelets framtid, «Alle elsker det. Den gir en følelse av velvære (...) Jeg tror at det er større nå en noengang».
Norge
Norske band med hammond-spillere er/var blant annet The Teddybears.
Komposisjoner med innslag av orgelet er blant annet gjort av Arne Nordheim.
Orgelet fantes før på «hoteller og restauranter [der man] kunne lytte til (...) taffelmusikk (bakgrunnsmusikk under et måltid) fra en pianist, et Hammond-orgel eller et lite orkester».
Harvey Glance
Harvey Edward Glance (født 28. mars 1957 i Phenix City i Alabama i USA, død 12. juni 2023 i Mesa] i Arizona) var en amerikansk friidrettsutøver som deltok i de olympiske leker 1976 i Montréal.
Glance ble olympisk mester i friidrett under Sommer-OL 1976 i Montréal. Han var med på det amerikanske stafettlaget som vant 4 × 100 meter stafett foran Øst-Tyskland og Sovjetunionen. Glans løp første etappe. De andre på laget var John Wesley Jones, Millard Hampton og Steven Riddick. Glance ble nummer fire på 100 meter. Han ble verdensmester da han var med på USAs lag som vant 4 × 100 m stafett under VM i friidrett 1987 i Roma.
Dessie O’Hare
Dessie O'Hare (født 26. oktober 1956 ) er en nordirsk republikansk paramilitær akvitist. Han er også kjent under kallenavnet «The Border Fox».
I 1987 kidnappet han sammen med to andre INLA-medlemmer John O'Grady, en tannlege fra Dublin. Planen var egentlig å kidnappe eieren av Institute of Clinical Pharmacology, Austin Darragh, men han hadde flyttet fra huset O'Grady bodde i tre år før uten at kidnapperne hadde oppfattet dette. Ettersom O'Grady var Darraghs svigersønn tok de ham med seg, og krevde en stor løsesum. O'Grady ble først holdt fanget i en kjeller i Dublin, og ble etter en tid flyttet til en container i Cork. Da løsepengene ikke ble betalt brukte O'Hare hammer og meisel til å kutte av to av O'Gradys fingre, og truet med å skade ham ytterligere.
O'Hare ble dømt for frihetsberøvelse, overlagt legemsbeskadigelse og innehav av skytevåpen, og fikk en dom på førti års fengsel. Han ble sendt til Portlaoise fengsel, hvor han ble kommandent for INLA-fangene.
Flukten fra Sobotor
Handling
Den sovjetiske offiseren Aleksandr Pecherskij organiserer et opprør, og en masseflukt av fanger, fra den tyske tilintetgjørelsesleiren Sobibór i Polen i oktober 1943.
Dessie O’Hare
Han ble løslatt i april 2006, og det er antatt at han bor sammen med sin kone i Newtownhamilton. Police Ombudsman for Northern Ireland har uttalt at det ikke foreligger arrestordre på ham i Nord-Irland, ettersom eventuelle andre saker er strøket som følge av Belfastavtalen.
Manuel de Escandón y Barrón
José Manuel María del Corazón de Jesús de Escandón y Barrón, Marquis of Villavieja (født 13. august 1857, død 13. desember 1940) var en mexicansk polospiller som deltok i de olympiske leker 1900 i Paris.
Virksomhet
Virksomhet eller foretak er betegnelser for en juridisk person eller en organisasjon som produserer varer eller tjenester. Man skiller mellom private og offentlige, kommersielle og ikke-kommersielle, og ideelle virksomheter. Privat virksomhet drives oftest forretningsmessig ved at den selger varer eller tjenester i markedet for å skape verdier og arbeidsplasser. Muligheten for å drive økonomisk og oppnå lønnsomhet er grunnlaget for virksomheten. Virksomhet som drives privat defineres som en bedrift, men har forskjellig grunnlag økonomisk avhengig av virksomhetstypen. Offentlig virksomhet kan også drives forretningsmessig (statsforetak eller annen offentlig eid virksomhet), men er ofte ikke-kommersielle og finansiert gjennom skatter, gebyrer eller avgifter.
Den vanligste driftsformen for private virksomheter er aksjeselskap (AS). Virksomhet som drives av én person, med eller uten ansatte, kan være registrert som enkeltpersonforetak. Andre organiseringsformer er ansvarlig selskap (ANS) og selskap med delt ansvar (DA). Kommandittselskap (KS) drives på grunnlag av en kommandittkapital.
I historisk sammenheng har også foretaksangivelser som Eftf. og & Co. vært i bruk.
Cretotyphlus
Cretotyphlus er en slekt av biller som hører til familien kortvinger (Staphylinidae).
Utseende
Bittesmå (0,8-2,1 millimeter), slanke, blekt fargede (gjerne rødlige) kortvinger. Disse billene bærer preg av sitt underjordiske levesett. Øyne og flygevinger mangler helt. Kroppen er lang og tynn, jevbred, hodet forholdsvis stort med korte antenner. Pronotum og dekkvinger er ganske små, bakkroppen lang og smal. Beina er korte.
Levevis
Disse billene lever dypt nede i jorda og kommer sjelden til overflaten. De fleste av de kjente artene lever i områder med middelhavsklima. Det har blitt spekulert i at årsaken til at gruppen mangler i Nord-Europa er at de ennå ikke har vandret inn etter siste istid, da disse billene trolig har ganske dårlig spredningsevne.
Utbredelse
Slekten er bare kjent fra Kreta.
Zero (andre betydninger)
ZERO eller Zero har flere betydninger:
Shirley Douglas
Shirley Douglas (født 2. april 1934 i Weyburn i Saskatchewan i Canada, død 5. april 2020 i Toronto ) var en kanadisk filmskuespiller og aktivist.
Bakgrunn
Shirlet Douglas var datter av Irma May (født Dempsey, 1911–1995) og den skotskfødte Tommy Douglas (1904–1986). Faren var en ledende politiker i Canada. Han var første leder av det føderale New Democracy Party og delstatsminister i Saskatchewan.
Skuespiller
Douglas opptrådte som med skuespiller da hun var 16 år gammel. Hun gikk først på Banff School of Fine Arts og fra 1950 til 1952 på Royal Academy of Dramatic Art i London. Etter eksamen derfra spilte hun i britiske teateroppsetninger og av og til på fjernsynet.
I 1957 vendte hun tilbake til Canada. I 1962 ble hun engasjert for en birolle i Stanley Kubricks Lolita.
Hun fikk en sønn, Thomas, i sitt første ekteskap, og tvillingene Rachel og Kiefer Sutherland i sitt annet ekteskap. Hun var gift med skuespilleren Donald Sutherland i tidsrommet 1966–1971.
Politisk var hun hele livet engasjert i arbeid mot rasisme og for offentlig helsevesen. Hun var engasjert i arbeid mot Vietnamkrigen. På grunn av sin støtte til Black Panthers ble hun nektet arbeidstillatelse i USA og arrestert i 1969 for besittelse av ulovlig sprengstoff. Hun ble frikjent i rettssaken.
Register
Register kan referere til:
Dolophrades
Dolophrades er en slekt av biller som tilhører den artsrike underfamilien Lamiinae i familien trebukker (Cerambycidae).
Utseende
Middelsstore, avlange, matt brune trebukker. Oversiden er kraftig punktert. Antennene er lengre enn kroppen. Pronotum er omtrent så langt som bredt med rundede sider og en liten pigg midt på hver sidekant.
Utbredelse
Slekten er utbredt i Sørøst-Asia.
Herodes Filippos
Herodes Filippos (født 20 f.Kr., død 34 e.Kr.) også omtalt som Filippos, Filippus eller Filip tetrarken, var sønn av Herodes den store og hans femte hustru Kleopatra fra Jerusalem. Han var halvbror av Herodes Antipas og Herodes Arkhelaos. Han overtok etter farens død den delen av riket som lå øst for Jordanelven; Iturea, Golan og Trakonitis (Lajat), som tetrark i 37 år fra 4 f.Kr. og fram til sin død i 34 e.Kr. Han er en av personene i Herodes-dynastiet som har fått et mere positivt ry.
Bakgrunn
Filippos arvet det nordøstlige området av sin fars kongedømme, hvilket omfattet Iturea og Trakonitis; muligens også områdene Golan (Gaulanitis) og Paneas, som omtalt av Flavius Josefus. Det var de nordlige områdene, åpen østover mot villmarken og som ikke var økonomisk interessant for hans brødre.
Den romerske herskeren Augustus fordelte Herodes’ kongedømme ved å gi en halvdel til Arkhelaos og delte den andre halvdelen i to, og fordelt til Antipas og Filippos. Områdene Batanea, sammen med Trakonitis og Auranitis (Hauran) (med en særskilt del av hva som ble kalt for «huset til Zenodoros») betalte en årlig skatt på et hundre talenter til Filippos.
Ekteskap og styre
Filippos giftet seg med sin niese Salome, datteren til Herodes Boëthus og Herodias. Salome overlevde ham, og ekteskapet var barnløst. Denne Salome opptrer i Bibelen i forbindelse med henrettelsen av Johannes Døperen. Evangeliene til Matteus og Markus slår fast at Herodias som Antipas var gift med, var hustru av Antipas’ bror «Filip», men i henhold til Josefus var hun hustruen til en annen halvbror, Herodes Boëthus.
Det er kjent at Filippos gjenoppbygde byen Cæsarea Filippi (gresk: Καισαρεία Φιλίππεια) sørvest for Hermonfjellet, ga sitt eget navn til byen for å skille den fra Cæsarea ved kysten (som var sete for de romerske myndighetene). og ga navnet Julias til byen Betsaida i nedre Gaulonitis (Golan) til ære for Augustus' datter Julia. Her bygde han et storstilt monument hvor han ble gravlagt ved sin død. Han viste seg som en moderat og fredfylt hersker som styrte med mildhet og likhet. Da han ikke etterlot seg noen barn eller arvinger lot keiser Tiberius hans herredømme bli overført til den romerske provinsen Syria.
Grav
Han ble begravet i det monument han hadde forberedt i Betsaida.
Navnkonvensjon og forvirring
Det er ingen samtidige bevis for bruken av navnet Herodes Filippos ble benyttet som en dynastisk tittel, hvilket var tilfelle med hans brødre Antipas og Arkhelaos som begge tok navnet «Herodes» som en kongelig tittel. Herodes II, som kalles Herodes Boëthus etter sin bestefar på morssiden, blir tidvis kalt Herodes Filippos I eller Filip (ettersom evangeliene kalte ektemannen til Herodias for «Filip»), og av den grunn er Filippos kalt for Herodes Filippos II. «Staheten blant mange teologer i å referere til Herodes III som «Herodes Filip» er uten noen verdi... Ingen illusorisk Herodes Filip har noen gang eksistert.» Filip tetrarken, «i motsetningen til sine brødre, brukte ikke Herodes som et dynastisk navn.»
Enigma (musikkprosjekt)
Enigma er et tysk / rumensk musikk-prosjekt som også tar for seg sjangere som elektronika, dance, New age og ambient. Gruppen ble startet i 1990 av Michael Cretu, David Fairstein og Frank Peterson. Enigma har solgt over 22 millioner plater.
Arturo Kinch
Arturo Kinch (født 15. april 1956) er en langrennsløper fra Costa Rica. Under Vinter-OL 1980 i Lake Placid deltok han som første costaricaner i et vinter-OL. To år senere deltok han i VM i Oslo, og ble en av verdensmesterskapets store profiler. Han stilte til start på femmila, ble forbigått av alle de andre løperne, og kom i mål etter over fire timer. Kinch deltok også i vinter-OL i 1984, 1988 og 2002.
I 2006, to måneder før han fylte 50 år, deltok han i sitt femte OL i Torino. På 15-kilometeren gikk han i mål på tiden 1.06.50,3 – 28 minutter og 49 sekunder bak vinneren Andrus Veerpalu, men hele 25,6 sekunder foran 48-åringen Prawat Nagvajara fra Thailand.
Årbogen (Drammen)
Årbogen er et skogstjern som befinner seg vest for bommen til Ulevannsveien i Drammen kommune i Viken. Tjernet ble demmet opp i 1896 for å sikre vann- og elektrisitetsforsyning til blant annet Krokstad Cellulose. I dag er tjernet kun brukt til rekreasjon. Fiskeslag: Ørret og abbor
I 2004 ble dammen forsterket i samråd med NVE. Under uværet Frida natt til 7. august 2012 var det derfor aldri fare for at selve dammen skulle briste. Imidlertid gikk det et stort jordras på den ene siden av dammen. Årsaken var at de enorme vannmengdene dro med seg kvister og søppel som satte seg fast i gitteret på dammen og dermed tettet overløpet slik at tjernet fløt utover sine bredder.
Området rundt Årbogen er statlig sikret som friluftsområde.
Stéphanie Dubois
Stéphanie Dubois (født 31. oktober 1986) er en canadisk tennisspiller. Hun representerte landet sitt under Sommer-OL 2012 i London, der hun ble utslått i første runde i dobbel.
911 Agamemnon
911 Agamemnon er en gresk jupitertrojan og ligger i L4-lagrangepunktet til Jupiter. Den har således noenlunde samme omløpstid og avstand til sola som planeten. Den ble oppdaga den 19. mars 1919 av Karl Wilhelm Reinmuth fra Landessternwarte Heidelberg-Königstuhl i Heidelberg. Den er oppkalt etter kong Agamemnon av Mykene, fra gresk mytologi.
Saphanus
Saphanus er en slekt av biller som tilhører den artsrike underfamilien Cerambycinae i familien trebukker (Cerambycidae).
Leilending
Jordeierne var i de fleste tilfelle adelsmenn, kirken – etter reformasjonen kongen – og byborgere. Viktig for leilendingen var at jordeierne oftest bodde langt unna. På denne måten hadde norske bønder helt andre og friere vilkår enn standsfrendene ellers i Europa.
Saphanus
Utseende
Middelsstore (14-19 millimeter), kraftige, blankt svarte trebukker. Antennene er litt kortere enn kroppen. pronotum er rundet, litt smalere enn dekkvingene. Disse er jevnbrede (litt utvidete bakover hos hunnene) med en litt ruglete overflate.
Leilending
Middelalderen
På 1100-tallet kunne man ikke bli leilending før i fjerde generasjon som fri mann (altså først som sønnesønns sønn av en løsingssønn). Leilendigen hadde rett til å tåle mannebot for noen typer forseelser, i stedet for fysisk straff. For en mindre forseelse var manneboten 2 mark eller tilsvarende 214,32 gram sølv på 1100-tallet.
Saphanus
Levevis
Larvene utvikler seg i døde stammer og stubber av løv- og bartrær, mest i liggende stokker. De voksne billene finnes mest på bakken, fra mai til august. Artene lever i litt høyereliggende områder.
Leilending
Middelalderen
Omkring 1300 eide kirken og klostre 40 % av jorden i Norge, konge og adel eide knapt 30 %. Jorden ble leid ut til å brukerne som da var leilendinger. I tillegg til kirke, konge og adel kunne også stormenn eie jord som ble leid ut. Leieavtaler med kirken kunne arves, men det fantes også ettårskontrakter.
Saphanus
Utbredelse
Slekten er utbredt i Sør-Europa inkludert den asiatiske delen av Tyrkia.
Leilending
Livsvarig bygselkontrakt
Bonden skrev som regel en såkalt bygselkontrakt med eieren av gården. Fra senmiddelalderen av var slike kontrakter ofte på livstid (såfremt man ikke misligholdt avtalen), og kontrakten kunne i de fleste tilfeller gå i arv mot at en ny kontrakt ble skrevet på arvingen. En bygselkontrakt gjaldt også for leilendingens enke; men hvis hun giftet seg opp igjen, måtte kontrakten skrives på nytt med hennes nye mann.
Saphanus
Systematisk inndeling
Slektslisten følger. Gruppen blir noen ganger plassert i underfamilien Spondylidinae.
Leilending
Livsvarig bygselkontrakt
En leilending måtte betale landsskyld til jordeieren. Landskylden var en årlig leieavgift fastsatt i forhold til jordens bruksverdi og var jevnt over rundt 1/6 av normal bruttoavkastning av bruket. Landskylden ble beregnet i vanlige jordbruksprodukter som korn eller smør. Den øvrige plikten, ifølge leilendingskontrakten, var såkalt påbud som at bygninger på eiendommen skulle vedlikeholdes og (i noen tilfeller) at man skulle hjelpe til på jordeierens gård ved behov. På 1200-tallet var jordleie så utbredt at Landsloven av 1274 fastsatte leidangsskatt etter landskyld.
En bonde kunne i tillegg til å leie jord også eie jord, og kunne med andre ord være både selveier og leilending på én og samme tid. I 1710 fikk han forkjøpsrett hvis jordeier ville selge eiendommen.
Bedre forhold i senmiddelalderen
I senmiddelalderen ble de materielle og økonomiske forholdene bedre for leilendingene. For en leilending i høymiddelalderen gikk to tredjedeler av utbyttet fra åkerbruket til såkorn og til å betale landskyld, skatt og tiende. Som følge av dette var sult, feilernæring og utpint jord vanlig. I senmiddelalderen snudde dette. På grunn av pestepidemien svartedauen ble befolkningen kraftig redusert. Dermed var det færre til å dyrke jorda. De som overlevde fikk derfor bedre forhold. Landskylda gikk ned, og det var mange gårder å velge mellom. De dårligste gårdene ble derfor forlatt (ødegårder), og folk kunne velge seg langt bedre gårder.
Frikjøp av leilendingsjord
Fra 1700-tallet har norske bønder kjøpt leilendinggårdene. I noen områder av landet var det få leilendinger, også i middelalderen; dette gjelder spesielt i Telemark og Agder. I andre landsdeler, som i Nord-Norge og på Vestlandet, og spesielt i fiskeridistriktene, var leilendingen den vanligste.
Intrusjon
I geologien er intrusjon en smeltemasse bestående av magmatiske bergarter som ble dannet ved krystallisasjon fra smeltet magma under jordens overflate (dypbergarter), og trengte opp mot overflaten gjennom sprekker eller vulkanrør (gangbergarter). Store biter av magma som har størknet i dypet før de når jordoverflaten, kalles plutoner, og har fått navnet sitt etter Pluto som i romersk mytologi var underverdenens gud. Bergarter av denne typen blir omtalt som plutoniske bergarter eller intrusivbergarter. Dette er i motsetning til effusive bergarter. Smeltemasse som omringer en pluton, kalles sidebergarter.
I sammensetning inkluderer intrusivbergarter hele rekken av magmatiske bergarter, fra det kompakte og mørke ultramafiske peridotitt til de lyse og løse alkaliske granitt og syenitt. Et velkjent eksempel på en intrusjon er Devils Tower i Wyoming i USA.
Strukturelle typer
Intrusivbergarter finnes også i en rekke former og størrelse – fra batolitter på størrelse med fjell til årelignende sprekk-fyll av aplitt. Intrusive strukturer blir ofte klassifisert blant annet i helhold til foliasjon av steinen: dersom intrusjonen er parallell til sidebergarten er hovedbergarten en konkordant, mens dersom den skjærer tvers over er den en diskordant. Strukturelle typer inkluderer:
Langøya (Råde)
Langøya er ei øy i Råde kommune i Østfold. Langøya ligger i Vansjø, like nord for tettstedet Karlshus. Den er knyttet til fastlandet med ei kort bru. Øya er på ca. 200 da, høyeste punkt på øya er 38 meter over havet.
Lubariket
Lubariket eller kongedømmet Luba var et kongerike i Sentralafrika fra 1500-tallet til 1800-tallet. Det lå innen det som i dag er Den demokratiske republikken Kongo.
Historie
Opprinnelsen er fra før 1500-tallet helt nordøst i dagens Zambia eller sørøst i dagens Kongo. Det sporer seg selv tilbake til den mytiske grunnlegger Kongolo, som sammen med sine folk erobret flere høvdingssteder og forente den til et stadig vokende rike under seg. Lubariket ble preget av kulturene i Upemba-lavlandet rundt Upembasjøen og var, til forskjell fra de omliggende høvdingsfellesskap, organisert sentralistisk. Lubaenes kongeembede var mektig, men ikke stabilt dynastisk. Dermet var det stadig strid om tronfølgen. Disse stridighetene skulle svekke riket og til slutt bidra til dets undergang.
Også Kongolo selv ble tatt av dage mot slutten av 1500-tallet, av Ilunga Mbidi, og riket ble urolig og ustabilt. I de kommenfe rundt hundre år rehjerte tre dynastier, noe som illustrerer monarkiets svakheter. Ikke desto mindre var det mot slutten av 1600-tallet at Lubariket var på sitt største, under Kumwimbu Ngombé. Det strakk seg da helt til Tanganyikasjøens bredd i øst.
En av Kongolos sønner brøt opp op 1600-tallet og ble grunnlegger av Lundariket.
Explorer I
Explorer I (også kjent under Satellite 1958 Alpha) var USAs første satellitt og en del av USAs bidrag til det geofysiske året som var i 1957–58. Det ble bygget av Jet Propulsion Laboratory (JPL) på California Institute of Technology under ledelse av Dr. William H. Pickering. Instrumentene på satellitten ble bygget på State University of Iowa under ledelse av James Van Allen.
Oppdragsbeskrivelse
Satellitten ble skutt opp fra Cape Canaveral (nå under navnet John F. Kennedy Space Center) i Florida 10:48 lokal tid 31. januar 1958 av bæreraketten Jupiter-C.
Bæreraketten Jupiter-Cs opphav var fra den amerikanske hærens prosjekt orbiter i 1954.
Etter oppskytningen av Sovjetunionens Sputnik I den 4. oktober 1957 ble ABMA (Army Ballistic Missile Agency) beordret til å fortsette jobben med å få skutt opp en satellitt med Jupiter-C som bærerakett. Raketten hadde blitt prøvd uten sprengstoff under testene med Jupiter IRBM (mellomdistanse rakett). ABMA og JPL jobbet tett sasmmen i 84 dager for å modifisere Jupiter-C og bygge Explorer I.
Design
Explorer I var utstyrt med en geigerteller som målte kosmisk stråling. Den målte noen ganger den forventede strålingen på rundt 30 partikler/s, mens noen ganger viste den 0 partikler/s. En forskergruppe fra State University of Iowa (under ledelse av Van Allen) oppdaget at stråingen var 0 når de var nær polene, mens verdiene var normale på ekvator. Etter Explorer III ble det bestemt at den opprinnelige geigertelleren hadde blitt skadet av høy stråling fra ett belte med ladede partikler som var fast grunnet jordas magnetfelt. (se Van Allen-beltene)
Oppdragets resultater
Oppdagelsen av Van Allen-beltene av Explorersatellittene var en av de største oppdagelsene i det internasjonale geofysiske året.
Instrumentene i satellitten var plassert i rommet som var beregnet på ett fjerde trinn på raketten. Satellitten hadde i rommet en rotasjon rundt sin egen akse på 750 runder i minuttet.
2 senderen på 60 milliwatt og 10 milliwatt som sendte ut på henholdsvis 108.03 megahertz og 108.00 megaherz.
Strømforsyningen var Nikkel-Kadmium batterier som var ca. 40% av nyttelasten. Batteriene ga strøm til den ene senderen i 31 døgn, mens laveffekt senderen hadde strøm i 105 døgn. Explorer I sluttet å sende data 23. mars 1958, men satellitten ble i bane i 12 år før den brant opp i atmosfæren over Stillehavet 31. mars 1970. I november 2004 hadde totalt var 83 satellitter i explorer programmet blitt skutt opp.
En kopi av Explorer I ligger i dag på National Air and Space Museum i USA.
Europamesterskapsrekorder i svømming
Mesterskapsrekorder for europamesterskap i svømming.
VM i fotball 1970
VM i fotball 1970 ble arrangert i Mexico. ble verdensmester ved å slå 4-1 i finalen. Det var Pelés tredje og siste VM-tittel.
Turneringsformatet var det samme som i 1966: De 16 kvalifiserte lagene var inndelt i fire grupper à fire lag. De to beste lagene i hver gruppe avanserte til kvartfinalene.
Siden dette var Brasils tredje VM-tittel (de hadde allerede vunnet 1958 og 1962), vant de Jules Rimet-pokalen til odel og eie. Brasils trener, Mário Zagallo, ble den første fotballspilleren som ble verdensmester både som spiller (1958, 1962) og trener.
Brasils høyreving Jairzinho scoret i samtlige av Brasils seks kamper (i åpningskampen mot scoret han to), en prestasjon som ingen har greid å gjenta. Mesterskapets store spiss var imidlertid Gerd Müller med hele 10 mål i løpet av turneringen. Müller lagde hattrick i to kamper på rad, mot og  i gruppespillet. Han scoret imidlertid ikke i tyskernes siste kamp (bronsefinalen) mot.
Turneringens kanskje mest minneverdige øyeblikk, av mange regnet som et av de største øyeblikkene i verdensmesterskapets historie, var Italias seier (4-3) over Vest-Tyskland i semifinalen. Italia ledet 1-0 til kampens 90. minutt, da Karl-Heinz Schnellinger scoret utligningsmålet på overtid. I ekstraomgangene skiftet det fra tysk ledelse (2-1) til italiensk ledelse (3-2), da Gerd Müller igjen utlignet, før Gianni Rivera avgjorde kampen med sitt mål i det 111. minuttet.
Kvalifiseringskampen mellom og  i CONCACAF-sonen var en utløsende faktor for den korte «Fotballkrigen» mellom Honduras og El Salvador.
Kvartfinalene
14. juni 1970
Semifinalene
17. juni 1970
Bronsefinalen
20. juni 1970
Finalen
21. juni 1970
KRS Ultra
KRS Ultra er et ultraløp som arrangeres i Kristiansand. Løpet ble arrangert første gang i 2016.
Sitronsyresyklus
Sitronsyresyklusen (også kjent som Krebs’ syklus og trikarboksylsyresyklus) er en serie kjemiske reaksjoner som er svært viktige i alle levende celler som nyttegjør seg av oksygen som en del av celleåndingen. I denne syklusen blir det dannet energibærere i form av NADH, FADH2 og ATP. Hos aerobe organismer er sitronsyresyklusen en del av den metabolske prosessen som bryter ned karbohydrater, fett og proteiner til karbondioksid (CO2) og vann (H2O) for å generere energi. Den er den andre av tre metabolske prosesser som er involvert i katabolismen av næringsstoffer og produksjonen av ATP.
Sitronsyresyklusen sørger også for forløpere til mange sammensetninger, som visse aminosyrer, og noen av dens reaksjoner er derfor viktige også i celler som utfører anaerob forbrenning.
Historie
Sitronsyresyklusen er også kjent som Krebs’ syklus etter Sir Hans Adolf Krebs (1900–1981), som la frem hovedelementene i denne prosessen i 1937. Han mottok Nobelprisen i fysiologi eller medisin for denne oppdagelsen i 1953.
Selve syklusen
Sitronsyresyklusen finner sted inne i mitokondriene i eukaryote celler, og inne i cytoplasmaet i prokaryote celler. Syklusen består av ti delreaksjoner som alle katalyseres av enzymer. Det er vanlig å dele syklusen inn i tre hovedblokker.
Nedbrytningen av næringsstoffer (inkludert glykolysen) produserer acetyl-CoA, en acetyl-gruppe med to karbonatomer bundet til co-enzym A. Acetyl-CoA er hoved-tilførselen til sitronsyresyklusen.
Dette skjer i sitronsyresyklusen:
Summen av alle reaksjonene i sitronsyresyklusen er:
Acetyl-CoA + 3 NAD+ + FAD + GDP + Pi + 2 H2O ⇒ KoA-SH + 3 NADH + H+ + FADH2 + GTP + 2 CO2 + 3 H+
Kokoskrabbe
Kokoskrabben er det største landlevende leddyret på jorda. Den lever på øyer i Det indiske hav og Stillehavet, og har fått navnet fordi klørne er så kraftige at den kan åpne skallet på ei kokosnøtt. Tross navnet er den ikke en ekte krabbe, men egentlig nærmere beslektet med eremittkrepsene.
Sitronsyresyklus
Selve syklusen
To karbonatomer oksideres til CO2, og energien fra disse reaksjonene lagres som ATP, NADH og FADH2. NADH og FADH2 er koenzymer (molekyler som aktiverer eller forbedrer enzymer)som lagrer energi og firgjør den når den trengs. I og med at det under glykolysen dannes to pyruvatmolekyler av ett glukosemolekyl, vil syklusen gå to ganger for hvert påbegynt glukosemolekyl.
Kokoskrabbe
Kokoskrabben blir også kalla palmetjuv. "Palme"-delen av namnet er på grunn av at den klatrer i palmer for å unnslippe rovdyr og spise frukt fra trærne, mens "tjuv"-delen refererer til vanen den har for å stjele blanke ting fra mennesker. En har blant annet observert dem bærende på kokekar, kniver, primuser og whiskeyflasker.
Sitronsyresyklus
Selve syklusen
Selv om sitronsyresyklusen ikke skaper mye ATP direkte, kun to ATP per glukosemolekyl, er den en svært viktig kilde til dannelsen av ATP. Dette skyldes at det blir dannet flere energibærere enn ATP i syklusen. For hvert glukosemolekyl dannes det 2 FADH2 og 6 NADH. Disse er bærere av energi fordi frigivelsen av H+ som disse "bærer", kan brukes til å skape en protongradient inne i mitokondriet, og de energirike elektronene fra dem brukes i elektrontransportkjeden.
Kokoskrabbe
Kjennetegn
Kokoskrabben veier opp til 4 kg, kan oppnå kroppslengder på 40 cm og et spenn på rundt en meter fra bein til bein. Det har blitt rapportert størrelser på opp til 17 kg og 1 meter lang kropp, men disse er ikke bekrefta. Hanner er større enn hunner.
Sitronsyresyklus
Store metabolske prosesser som henger sammen med sitronsyresyklusen
Sitronsyresyklusen er det andre steget i nedbrytingen av karbohydrater. Glykolysen bryter glukose (med seks karbonatomer)ned til pyrodruesyre (med tre karbonatomer). I eukaryote celler flyttes pyrodruesyren inn i mitokondriene, der den omdannes til acetyl-CoA og går inn i sitronsyresyklusen.
Kokoskrabbe
Kjennetegn
Til forskjell fra de nære slektningene eremittkrepsene har voksne individer hardt skall på ryggen og rundt bakkroppen. Unge kokoskrabber er myke og sårbare, og bor i sneglehus eller kokosnøttskall.
Sitronsyresyklus
Store metabolske prosesser som henger sammen med sitronsyresyklusen
Proteinkatabolismen, (fordøyelsen av eggehviten), foregår ved at enzymet protease bryter proteinet ned til aminosyrer. Aminosyrene bringes inn i cellene og kan være en energikilde ved at de inngår i sitronsyresyklusen.
Kokoskrabbe
Kjennetegn
De yngste stadiene til arten lever i havet, men voksne individer kan ikke svømme og vil drukne i vann. Gjellene de har på gangbeina er bare rester fra stamformer som har levd i vann, og har i dag ingen funksjon. De tar i stedet inn luft med såkalte brankiostegale lunger – et utviklingsmessig stadium mellom gjeller og lunger. Dette pusteorganet ligger i kammer bak på forkroppen og inneholder vev som likner det man finner i andre krepsdyrgjeller. Forskjellen er at de er tilpasset til å ta opp oksygenet fra lufta i stedet for fra vann. De er likevel framleis avhengige av vann for å fungere.
Kroppen er, som hos andre tifotkrepser, delt inn i en frampart (cephalothorax) og en bakpart (abdomen). Det første beinparet er omdannet til massive klør som blant annet blir brukt til å åpne kokosnøtter. Med disse kan de også løfte gjenstander på opp til 29 kg. De neste to parene er store og kraftige gangbein som gjør at dyret kan klatre vertikalt opp i opp til 6 meter høye trær, ofte kokospalmer. Det fjerde beinparet er mindre og børsteformet. Det blir brukt av yngre individer til å holde på sneglehuset/kokosnøttskallet, eldre bruker det til å gå med og til å skvette vann på gjellene. Det femte beinparet blir som regel holdt i gjellekammeret, og brukes til å holde gjellene rene.
Sitronsyresyklus
Store metabolske prosesser som henger sammen med sitronsyresyklusen
I fettkatabolismen brytes triglyseridene ned til fettsyrer og glyserol. Glyserolet kan omdannes til glukose i leveren, denne prosessen kalles glukoneogenese. I mange vev, spesielt i hjertet, brytes fettsyrer ned gjennom en prosess som kalles beta-oksidering. Resultatet er acetyl-CoA som kan brukes i sitronsyresyklusen.
Kokoskrabbe
Føde
Kokoskrabben er en alteter. Hoveddelen av kostholdet er frukt, både frukt og råtnende, som den stundom plukker rett fra treet. Som navnet tilsier spiser den også kokosnøtter, som den åpner med klørne sine. I tillegg eter den lauv, egg, åtsel og skall fra andre dyr; sistnevnte trolig for å få i seg kalsium.
Sitronsyresyklus
Store metabolske prosesser som henger sammen med sitronsyresyklusen
Sitronsyresyklusen følges alltid oksidativ fosforylering. Denne prosessen nyttegjør seg energien fra NADH og FADH2, slik at NAD+ og FAD gjendannes og syklusen kan fortsette. Sitronsyresyklusen bruker ikke oksygen, men det gjør den oksidative fosforyleringen.
Den totale engergimengden fra den komplette katabolismen av et glukosemolekyl i glykolysen, sitronsyresyklusen og den oksidative fosforyleringen tilsvarer 36-38 ATP-molekyler (det oppgis noe ulike tall avhengig av hvilke bøker man leser). Sitronsyresyklusen kalles en amfibolistisk prosess fordi den deltar både i katabolismen og anabolismen.