cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Bushflyvning
Bushflyvning er en betegnelse på flyvning med små transportfly til fjerne, gjerne ugjestmilde steder på kloden uten noen form for infrastruktur, og for eksempel strender, små elver og skogsbilveger blir brukt som rullebane. Bushflyvning som vi kjenner det i dag oppstod i det nordlige Canada og Alaska.
Typiske Bush-fly
Ufullstendig
Kjente Bushpiloter
Ufullstendig
AG2R Citroën Team
AG2R Citroën Team er et fransk sykkellag.
Laget har tidligere gått under navnene Chazal (1992–1995), Petit Casino (1996), Casino-ag2r Prévoyance (1997–1999), ag2r Prévoyance (2000–2007).
Australian Open 1999
Australian Open 1999 ble arrangert i Melbourne 18. januar – 1. februar. Australian Open er en Grand Slam-turnering i tennis. Singleturneringen for herrer ble vunnet av Jevgenij Kafelnikov fra Russland og dameturneringen av Martina Hingis fra Sveits.
DS «Robert» (1877)
DS «Robert» (senere DS «Årdalsfjord») var en lokalrutebåt som gikk i rutefart for ulike eiere i perioden 1877-1940. Først i Trondheimsfjorden, siden i lokalruter på Sunnmøre, kystrute Bergen-Ålesund og fra 1892 i Ryfylke. Ingen rederier eide «Robert» lengre enn Det Stavangerske Dampskibsselskab som benyttet den i ulike ruter fra 1897 til 1924. Deretter overtok AS Jøsenfjord, omdøpte den «Årdalsfjord» og brukte den i sine ruter frem til 1940, da den ble solgt og nedrigget til lekter som senere sprang lekk om måtte senkes en gang på førtitallet.
Doodle Bugs 40 beste
Doodle Bugs 40 beste er et samlealbum med dansebandet Doodle Bugs, utgitt i 2002.
Albuin
Den hellige Albuin (født på 900-tallet, død 5. februar 1006 i Brixen) stammet fra aribonene, en adelsslekt i Kärnten. Han ble bispeviet i 975.
Bakgrunn
Albuin var sønn av markgreven Albuin av Kärnten og hans hustru Hildegard. For hans studier ved katedralskolen i Brixen overlot Albuin til sin mor det store landgodset Stein ved Möchling i Drautal.
Biskop
Den 8. september 977 nevnes han for første gang som biskop av Säbener og Brixner kirke (sanctæ Sabianensis et Prixianensis ęcclesiæ ępiscopus) i en urkunde. Med dette dokument overførte keiser Otto II herregården Reifnitz i Kärnten.
Biskop Albuin ønsket å gjøre sin residens lettere tilgjengelig og gjøre sine områder lettere å nå for seg selv også; han ville bo nærmere bispedømmets midtpunkt. Derfor flyttet han rundt år 990 sitt bispedømme fra det fjellrike steinete Säben til det jevnere terreng ved Brixen, som dessuten var vokst frem som en større by og var blitt hele områdets kulturelle midtpunkt. Dette tiltalet førte også til at man fikk en ny skyddshelgen i Brixen-domkirken. I stedet for den hellige Stephan ble nå den hellige Kassian (Säbens vernehelgen) venerert. Dette skulle sikre kontinuiteten mellom det gamle bispesete Säben med det nye bispesete i Brixen, også i religiøst henseende.
Biskop Albuin ledsaget keiser Otto II, som hadde en urolog regjeringstid med kriger mot Böhmen, Bayern og Frankrike. Men biskopen i Brixen var ham tro. Dette lojalitetsbevis lot ikke keiseren gå hen ubelønnet. Han både bekreftet de gamle karolingiske immunitetsprivilegier, men anerkjente ogstå det beskoppelige fogderi. Også hans etterfølger, keiser Henrik II, gav biskop Albuin videre landegods, blant annet i Regensburg, Krain og Villach. Han overdro i 1004 ham herredømmet over Veldes in Krain. Brixens katedralskoles blir nevnt for første gang i kilder fra denne tid.
Biskapen ledsaget keiser Henrik II på hans felttog til Italia mot Arduin av Ivrea, før han døde i 1006.
Plattformsutraen
Plattformsutraen (kinesisk: 六祖壇經, pinyin: Liùzǔtánjīng) er en religiøs tekst innen den kinesiske zenbuddhismens «sørlige skole», angivelig skrevet av Huineng (638-713). Tekstens fulle tittel er Plattform-sutraen i én rull, der Den sjette patriark Mester Huìnéng preker i Dàfán-tempelet i Shozhōu, Den ypperste store vogns Mahā-prajñā-pāramimitā-sūtra, Sør-skolens lære om umiddlebar opplysning, med overlevering av det ikke-fenomenelle løfte – Notater samlet av den forkynnende disippel Fǎhǎi (南宗頓教最上大乘摩訶般若波羅蜜經六祖惠能大師於韶州大梵寺施法壇經).
Tittelens «plattform» er det podiet som buddhistiske talere sto på. Sanskritbegrepet «Mahā-prajñā-pāramimitā» forklares i teksten som «den store visdom som bringer en til nirvana.» Teksten slik den er kjent i dag, finnes i flere versjoner. Den eldste kjente versjonen er fra 900-tallet og ble funnet i en hule i Dunhuang på 1900-tallet. Dette er den eldste teksten hvor sjangerbetegnelsen sutra bruker om annet enn tekster som tilskrives Buddha selv.
Teksten består av to deler; en samling av Huinengs prekener og referat fra hans samtaler med sine disipler.
Gammarellus homari
Gammarellus homari er en art innenfor familien Gammaridae, av ordenen Gammaridea - som inngår i gruppen av amfipoder. Den lever på grunt vann mellom alger og stener ned til 20 meters dyp, gjerne på tang. Arten blir om lag 20 med mer lang, men lengst mot nord blir kroppslengden inntil 44 mm.
Den er utbredt i Barentshavet og i nordlige sel av Atlanterhavet på både amerikansk og europeisk side, inklusive Sverige og ellers sørover til Frankrike. Den er systematisert til Gammarellus og Gammaridea-gruppen i tråd med WoRMS-databasen.
Som alle artene av Gammarellus har arten en markert ryggkjøl, ved at flere av kroppsleddene er flate og rettet oppover som en «kjøl». I likhet me den 10 med mer lange Gammarellus angulosus har også G. homari to like lange antennepar, og benpar 1-2 er omtrentlig like store hos artene. Hovedforskjellen mellom dem i tillegg til kroppsstørrelsen, er at G. homari har lengre og mer iøyenfallende ryggtenner som har en bakoverstående spiss. Kroppsfargen er varierende fra lysflekket rødbrun til olivengrønn eller brunflekket gul. Øynene er tilsynelatende brune, men ved nærmere studie framtrer de som røde med mørke områder.
Arten kan observeres sittende mellom eggbåndene til arten smørsnegl (Archidoris pseudoargus).
Via Maris
Via Maris er det moderne navnet på en handelsrute tidlig i bronsealderen og antikken, mellom Egypt og de nordlige rikene i Syria, Anatolia og Mesopotamia — dagens Iran, Irak, Israel, Tyrkia og Syria. Det tidligere navnet var Filistinerveien som viste til at veien gikk over Filistinersletten (som i dag består av den sørlige israelske kystsletten og Gazastripen). Fra Filistinersletta går veien videre nordover over Sharonsletten. Ved Dor (nær dagens Hadera) går veien i to grener – den ene langs kysten av Middelhavet og den andre følger innlandsruten gjennom Megiddo, Jisreeldalen, Genesaretsjøen og Dan.
Sammen med Kongeveien var Via Maris en av de store handelsrutene mellom Egypt og Levanten, Anatolia og Mesopotamia. Via Maris ble krysset av andre handelsruter, slik at en kunne reise fra Afrika til Europa, eller fra Asia til Afrika. Veien begynte ved El Qantara i Egypt og gikk østover til Pelusium, fulgte nordkysten av Sinai gjennom Al-Arish og Rafah. Derfra fulgte den kysten av Kanaan gjennom Gaza, Ashkelon, Ashdod, Jaffa og Dor før den gikk østover igjen gjennom Megiddo og Jisreeldalen, og nådde Tiberias ved Genesaretsjøen. Igjen svinget den nordover langs bredden, gjennom Migdal, Kapernaum og Hasor. Fra Hasor krysset veien den nordlige Jordanelva ved Jakobs døtre-broen før den gikk bratt opp over Golanhøydene og så nordøst til Damaskus. Her kunne de reisende fortsette på Kongeveien så langt som til Eufrat eller nordover til Anatolia.
Helbredelse ved bønn
Helbredelse ved bønn er det å gjøre syke mennesker friske ved å be om hjelp fra en guddom, eller det å bli frisk etter en slik bønn. I kristendommen tolkes denne typen helbredelse forskjellig i ulike kirkesamfunn. Praksisen med offentlig håndpåleggelse er særlig utbredt innenfor karismatisk kristendom der en anser at visse helbredere kan oppnå medisinske mirakler som bønnesvar fra Gud. Forbønn for syke er imidlertid vanlig i alle kirkesamfunn, for eksempel som del av gudstjenesten i Den norske kirken.
Vitenskapelige undersøkelser har ikke påvist noen klinisk effekt.
Luísa Sobral
Luísa Sobral (født 18. september 1987 i Lisboa) er en portugisisk sanger og låtskriver. Hun skrev sangen «Amar pelos dois», som representerte Portugal og vant Eurovision Song Contest 2017. Hennes bror Salvador Sobral fremførte sangen.
Eneco Tour 2016
Eneco Tour 2016 var den 12. utgaven av sykkelrittet Eneco Tour. Rittet gikk over syv etapper i Nederland og Belgia i midten av september 2016.
Luísa Sobral
Hun vokste opp i Lisboa, men bodde også i USA en periode som barn. I 2003, 16 år gammel, deltok hun i den portugisiske versjonen av Idol, hvor hun kom på tredjeplass. Deretter tok hun en pause fra musikken for å fullføre utdannelsen. Hun tok eksamen ved Berklee College of Music i Boston i 2009.
Eneco Tour 2016
Lag
I tillegg til de 18 WorldTourlagene fikk 4 profesjonelle kontinentallag delta:
Helbredelse ved bønn
Helbredelse ved bønn i kristen tradisjon
Forsøk på helbredelse av syke personer, utført foran store forsamlinger, er i dag vanligst i karismatiske miljøer. Det kan for eksempel forekomme under møter i grupper som har røtter i pinsebevegelsen. Helbredelsen skal kunne skje gjennom bønner eller håndspåleggelse, på samme måte som i healing ved alternativ behandling. Troen på mirakuløs helbredelse kan også omfatte forestillinger om at sykdommer skyldes demoner og at en kan fjerne plager ved å drive ut onde ånder.
San Francisco de Campeche
San Francisco de Campeche er en kystby ved Mexicogulfen og den er hovedstad i den meksikanske delstaten Campeche. Byen ble grunnlagt i 1540 av den spanske conquistadoren Francisco de Montejo. Campeche var tidligere kjent som Can Pech. Deler av festingsbyen kom på UNESCOs liste over verdens kultur- og naturarvsteder i 1999.
Helbredelse ved bønn
Helbredelse ved bønn i kristen tradisjon
Enkeltpersoners angivelige evne til å gjøre folk friske ved hjelp av tro, blir av mange kristne ansett som en nådegave. Dette skal være spesielle ferdigheter som Gud har gitt til (visse) troende via Den hellige ånd. Tilheling fra sykdom tolkes da som et under som Gud har utført og gitt som svar på en bønn. Den som påstås å ha fått fått «helbredelsens nådegave», legger hendene på den syke i henvendelsen til Gud, men retter gjerne bønnen om bedring til Jesus, Guds sønn, for eksempel formulert som «i Jesu Kristi navn».
Ubesvarte bønner, det vil si når de syke ikke blir bedre, forklares teologisk på flere måter. Noen skylder på manglende eller svak tro hos pasientene, andre mener at en allmektig og allvitende Gud kan ha gode grunner for ikke å oppfylle ønsker og svare med bedring, men at mennesker ikke har Guds innsikt og kan forstå hans planer.
Robert Westerholt
Robert Westerholt (født i Waddinxveen i Nederland 2. januar 1975) er en av de to gitaristene i bandet Within Temptation. Han er grunnlegger av bandet og fikk i 2005 en datter sammen med bandets vokalist Sharon den Adel, noe som førte til at bandet tok en lengre pause. Han skriver en god del av bandets tekster.
Helbredelse ved bønn
Helbredelse ved bønn i kristen tradisjon
Karismatikernes helbredelsesmøter kjennetegnes gjerne av følelsesladde taler, medrivende musikk og lovsang som skaper samhørighet og gir psykisk kraft og håp hos den syke. Inntrykkene kan også ha en sterk suggestiv virkning som forsterker opplevelsen. Samlinger der det foregår aktiv helbredelse, inneholder ofte også kollekt og forespørsler om pengegaver. Rike faith healers, troende helbredere, er særlig kjent fra evangelikalsk kristendom og herlighetsteologi i USA. Der kan pastorer framstå som en slags superstjerner i megakirker eller som berømte televangelists med egne radio- og TV-sendinger.
Helbredelsespredikanter i Norge
Av predikanter i Norge som hevder de kan helbrede, var Aage Samuelsen (1915–1987) blant de første. Han var en underholdningsartist som ble pinsevenn etter en vekkelse i 1944, startet Maran Ata-bevegelsen i 1958 og ble landskjent for sin friske forkynnelse og livlige musikk under en rekke frikirkelige folkemøter. Flere leger kritiserte imidlertid Samuelsen for at han frarådet syke å oppsøke medisinsk hjelp. Mange mente også at han brøt kvakksalverloven, en lov som gjaldt fram til 2004 da den ble erstattet av loven om alternativ behandling av sykdom.
Robert Westerholt
Før han begynte med musikk på heltid, arbeidet Robert Westerholt innen personaladministrasjon. Han sa opp jobben da han grunnla bandet.
Helbredelse ved bønn
Helbredelsespredikanter i Norge
I nyere tid har blant annet Svein Magne Pedersen blitt kjent for sin omfattende virksomhet basert på forbønn for syke. Han har også fått kritikk for å selge bønnetjenester via telefon siden 1992. Også Jan Hanvold har fått kritikk for «skråsikre løfter» om helbredelser, og sammenblanding av frelse og penger, som han har formidlet til syke og ressurssvake gjennom fjernsynsprogrammer på den kristne TV-kanalen Visjon Norge.
Foruten i Maran Ata forekommer bønn for syke i mange frikirkelige menigheter i Norge, for eksempel i forsamlinger tilknyttet De Frie Evangeliske Forsamlinger (De frie venner), Trosbevegelsen og OASE-bevegelsen.
Luísa Sobral
I 2011 returnerte hun til musikkindustrien og ga ut sitt første studioalbum, The Cherry on the Cake. Denne kom på tredjeplass på listen i Portugal. I 2012 turnerte hun sammen med Melody Gardot og opptrådte sammen med Jools Holland. Hennes fjerde studialbum, Luísa, som kom i 2016, ble spilt inn i Los Angeles.
Helbredelse ved bønn
Helbredelsespredikanter i Norge
Kontroversene knyttet til helbredelsespredikanter og kvakksalverloven ble aktualisert i filmen Broder Gabrielsen som ble spilt inn i 1966. Aage Samuelsen mente at hovedpersonen i historien var en etterligning av ham, og truet NRK med rettssak for å stanse visning av filmen.
Luísa Sobral
Sangen «Amar pelos dois» ga Portugals første seier noensinne i Eurovision Song Contest. Den ble også sangen som per 2021 har fått flest poeng i finalen. Da Salvador Sobral fremførte den som ekstranummer, deltok også hun på fremføringen.
Sollia (turisthytte)
Sollia er ei selvbetjent turisthytte som ligger i Heim kommune i Trøndelag. Hytta er eid av Kristiansund og Nordmøre Turistforening, og er låst med DNT-nøkkel. Hytta har 14 sengeplasser samt to hemser for overnatting og ble bygd i 2003.
Beliggenhet
Sollia ligger ved Vinjefjorden i tidligere Hemne kommune. Den ligger 310 moh. bratt opp fra nordsiden av fjorden. Den er bygd på en gammel seterlund, omkranset med bjørkeskog.
Helbredelse ved bønn
Andre medisinske mirakler i kristendommen
Den hellige kilden i Lourdes i Sør-Frankrike skal ha bidratt til mirakuløse helbredelser, og er ett av de viktigste valfartsstedene i den katolske verden med rundt fire millioner pilegrimer hvert år. Den katolske kirken mener at det i Lourdes i årene 1946-72 forekom 22 tilfeller av mirakuløse helbredelser, det vil si som ikke kunne forklares medisinsk.
I den katolske kirke anerkjennes helbredende evner hos flere personer, blant andre den italienske fransiskanermunken Padre Pio (1887–1968) som ble saligkåret i 1999.
Sollia (turisthytte)
Ruter
Sollia er et av midtpunktene i Fjordruta. Den har tre stier som fører inn til hytta, en fra Storfiskhytta, en fra Storlisetra og en fra rett over fjorden til Engdalen.
Helbredelse ved bønn
Kristne advarsler mot mirakuløse helbredelser
Mange kristne advarer mot helbredelse og under som bevis på at virksomheten er «av Gud». Aktive helbredere kan ifølge Jesus råd i Matteusevangeliets kapittel 24 like gjerne være tegn på vranglære: «For falske messiaser og falske profeter skal stå fram og gjøre store tegn og under, for om mulig å føre selv de utvalgte vill.» Kristne kritikere kan isteden oppfordre til forbønn for den syke der han eller hun er, uten at de belastes med et stort publikum.
Kristne kan også ha ulike tolkninger av oppfordring om håndspåleggelse. Dessuten avviser de fleste læren om besettelser og eksorsisme som ubibelsk og mener at slik helbredelse har ført til store lidelser.
Troens bønn
Ifølge Jakobs brev kapittel 5 kan en bruke «troens bønn» som forbønn, altså en bønn for andre, for å hjelpe de syke. Når det her står at «Herren skal reise ham opp» kan det tolkes som at Gud kan gjøre den syke frisk, men også hjelpe ved å gi ham eller henne styrke til å bære sykdommen.
Helbredelse i alternativ behandling
I alternativ behandling kan en skille mellom healing som er spirituell, det vil si der kreftene sies å komme fra gudommelige makter, og helbredelse ved tro, der healeren i samarbeid med pasienten bygger opp en tro på bedring.
Eksterne lenker
Faith healing
Kupeus
Kupeus er en slekt av løpebiller.
Utseende
En liten (ca. 6,5 millimeter), lang og slank, blankt brunsvart løpebille. Hodet er trekantet. Antennene er perlekjede-formede, nokså kraftige. Pronotum er rundet, lengre enn bredt, med tre dype lengdefurer. Dekkvingene er jevnbrede med kraftige punktrader. Beina er korte.
Levevis
Disse billene er knyttet til død ved og kan finnes under barken på døde trær, der de lever som rovdyr.
Utbredelse
Slekten er utbredt på New Zealand.
Øykjempevekst
Øykjempevekst eller øygigantisme er et evolusjonært biologisk fenomen, som fører til at dyr som isoleres på øyer, eller begrenses av andre naturlige barrierer i et område over lang tid, øker dramatisk i størrelse, sammenlignet med sine uisolerte slektninger på fastlandet. Fosters regel (også kjent som øyregelen og øyeffekten) hevder, at når dyr fra fastlandet koloniserer en øy, så vil småvokste arter har en tendens til å øke i størrelse, mens storvokste arter vil ha en tendens til å minke i størrelse (øydvergvekst). Øykjempevekst er et aspekt av denne regelen.
1737
1737 (MDCCXXXVII) i den gregorianske kalender var et år uten skuddag som begynte på en tirsdag.
Pietro Angelo Secchi
Pietro Angelo Secchi, vanligvis kalt Angelo Secchi (født 28. juni 1818 i Reggio nell'Emilia i Italia, død 26. februar 1878 i Roma), var en italiensk astronom og katolsk prest tilhørende jesuittordenen. Han oppstilte den første spektralklassifiseringen for stjernene.
Bakgrunn
Pietro Angelo Secchi var snekkersønn og skulle egentlig bli skredder, men på jesuittenes gymnasium ble det lagt merke til at han hadde godte evner for vitenskap.
Jesuitt
Han ble jesuitt i ung alder og studerte ved Collegio Romano. Hans viktigste lærere der hva gjelder astronomien var jesuittene pater Giambattista Pianciani (1784–1862) og pater Francesco De Vico (1805–1848). Under den revolusjonære romerske republikk måtte jesuittene forlate byen, og Secchi og noen av hans lærere dro i eksil.
Astronom
Han arbeidet i denne perioden ved stjerneobservatoriene i Stonyhurst i England og ved Georgetown College i Washington, D.C. i USA. Etter hjemkomsten til Roma overtok han i 1850 ledelsen for Vatikanets stjerneobservatorium, som var tilknyttet Collegio Romano.
Secchi analyserte stjernenes og solens lys ved hjelp av å bryte det opp med prismer. Den fordelingen av fargemønster og mørke absorpsjonslinjer bestemte han sol- og stjerneatmosfærers kjemiske sammensetning. Han skjelnet opprinnelig mellom tre, senere mellom fem forskjellige spektralklasser. Denne klassifiseringen begynte han med i 1867 der han fremlag for fagmiljøet en fortegnelse over mer enn 500 ufiksstjerner, dom han inndelte i tre spektralklasser: 1. hvite stherner (prototyp Vega), 2. «fargede» (lignende solen), 3. blå stjerner - to år etter supplerte ham ned en type IV: «… noen svært merkverdige stjerne, som mest har en blodrød farge og ganske ringe lyskraft […] dskjønt deres linjer er svært livaktige …». Etter senere tiders klassifikasjon er dette kullstoffstjernene. I sin lærebok ttviklet Secchi nok en type V for stjerner med tydelige vannstofflinjer.
Margaret Dumont
Margaret Dumount (født Daisy Juliette Baker 20. oktober 1882 i Brooklyn i New York City i New York, død 6. mars 1965) var en amerikansk komedieskuespiller, kjent for sine roller i Brødrene Marx' filmer.
Pietro Angelo Secchi
Astronom
Secchis forskning var - likesom William Huggins' - banebrytende, og han/de anses derfor som spektralanalysens far.
Margaret Dumont
Daisy Juliette Baker ble født i Brooklyn i New York City, hun tok scenenavnet Margaret Dumont (også Marguerite Dumont har vært benyttet), og huskes for sine syv roller som den som Brødrene Marx lot sine ablegøyer gå ut over, og hennes betydning ble markert av Groucho Marx som kalte henne for «i realiteten den femte Brødrene Marx». Faktisk var det fem av brødrene, men det var kun fire av dem som noen gang spilte sammen.
Pietro Angelo Secchi
Astronom
Secchi beskjeftiget seg dessuten med solens innflytelse på jordatmosfæren og med dens elektriske uttrykk, og med meteorologi.
Margaret Dumont
Over 40 filmer
Med unntaket av en liten rolle i filmatisering av Charles Dickens-roman i 1917, tilbrakte Dumont de første årene av karrieren på teaterscenen før hun endte med Brødrene Marx på slutten av 1920-tallet i filmene The Cocoanuts (1929) og Animal Crackers (1930) som begge var filmatiseringer av teaterstykker. Durmonts karriere fulgte tett inntil brødrene og hun fikk kontrakt med filmselskapet Paramount på den samme tid som dem.
Pietro Angelo Secchi
Astronom
Secchi undersøkte lysgjennomtrengningen i Middelhavet, og oppfant til det formål et helt ny målemetode. Han oppfant den såkalte Secchiskiven, og den benyttes fremdeles innen limnologien.
Margaret Dumont
Over 40 filmer
I løpet av livet spilte Dumont i over 40 filmer, ikke inkludert hennes mindre deltagelser i stumfilmer. Den første filmen var The Cocoanuts og hennes siste var i 1964 hvor hun spilte Shirley MacLaines mor i What a Way to Go!
Pietro Angelo Secchi
Oppkallinger
Krateret Secchi och fjellkjeden Montes Secchi på Månen har fått sine navn etter ham. Han oppdaget også kometen C/1853 E1, som også er blitt oppkalt etter ham.
Margaret Dumont
Over 40 filmer
Dumont spilte samme type karakter i andre filmer som hos brødrene, og da sammen med tidens store komikere som W.C. Fields (i Never Give a Sucker an Even Break), Laurel & Hardy (Helan and Halvan), Abbott & Costello, Jack Benny og Danny Kaye. Hennes egen interesse gikk i dramatiske roller, men ingen av disse rollene gjorde større inntrykk. Det er som Groucho Marxs måltavle som hun er blitt gjort udødelig. Kort tid før hennes død i 1965 ble hun ble gjenforent med Groucho Marx en siste gang i TV-programmet The Hollywood Palace i 1965.
Pietro Angelo Secchi
Verker i utvalg
Pater Secchi publiserte om lag 730 bidrag til vitenskapelige tidsskrifter, og dessuten et antall bøker.
Margaret Dumont
Rik sossedame uten humor
Dumont spilte som regel en rik enke fra sosieteten som Groucho vekselvis fornærmet og gjorde kur til for å slå kloa i pengene hennes. Hun var Mrs Rittenhouse i Animal Crackers, Mrs Claypool i A Night at the Opera (film), Mrs Gloria Teasdale i Duck Soup, Martha Phelps i The Big Store, Mrs Susan Dewkesbury i At the Circus, og Emily Upjohn i A Day at the Races (film). Som oftest spilte hun naiv, lett fornærmet og svært kortsint; hun reagerte kraftig på fornærmelsene i ansiktsmimikk, men hun glemte dem nesten like fort. Groucho Marx sa en gang at mange faktisk trodde at de to var gift i virkeligheten også, men det var ikke tilfelle.
Et typisk replikkveksling fra Duck Soup:
Kanskje noe som ikke Dumont likte å bli påminnet om ettersom hun var skallet og bar parykk både som skuespiller og i privatlivet. All etterretning synes å være enige om at Margaret Dumount aldri skjønte humoren til Brødrene Marx, hverken i rollen eller utenfor, hvilket også var grunnen til at hun var så morsom. Utenfor kameraene kalte hun Groucho for Julie, noe som var kort for hans virkelige navn Julius. I intervju med henne og presseprofiler opprettholdt hun myten om seg selv som tilsvarte den karakteren hun spilte i filmene – en rik sossedame som aldri helt forsto spøken – og erklærte at hun egentlig hadde blitt skuespiller uten å ville det etter at hun ble enke.
Et motargument dukker imidlertid opp i filmen Animal Crackers, der Dumont sliter med å holde masken mens Groucho, som Captain Spaulding, forteller om sin tur til Afrika. Hun redder seg inn fordi hun reagerer med «vantro» på en av kommentarene til Groucho, noe som kan bety at hun stort sett bare var en profesjonell skuespiller som greide å holde rollen.
Dumont var gift med millionæren John Moller Jr (1910 – ?) til han døde og da hun selv gikk bort i 1965 ble hun kremert og asken er plassert i en krypt i Chapel of the Pines Crematory i Los Angeles.
Fylkesvei 6412
Fylkesvei 6412 (Fv6412) går mellom Innstrand og Ryggen i Ørland kommune.
Før Trøndelag fylke ble opprettet 1. januar 2018 hadde veien betegnelsen Fylkesvei 248 (Sør-Trøndelag).
Marineminnesmerket i Laboe
Marine-Ehrenmal Laboe (marineminnesmerket i Laboe) var opprinnelig et minnesmerke for tyske marinesoldater som falt under første verdenskrig. Minnesmerket ble ferdigstilt i 1936 og innviet av Adolf Hitler og viseadmiral Adolf von Trotha 30. mai 1936 på 20-årsdagen for Jyllandsslaget. I 1954 ble minnesmerket tilegnet sjøkrigens falne fra alle nasjoner. Tårnet som er 72 meter høyt og rager 85 meter over havet, er bare en del av minnesmerket. Nedenfor tårnet ligger ubåten «U995» fra andre verdenskrig som museumsskip. Minnesmerket er en viktig turistattraksjon, og tyske marinefartøy som passerer stanser alltid for å ære de falne soldatene.
Euchroa
Euchroa er en slekt av billene i delgruppen (underfamilien) Pterostichinae i familiegruppen løpebiller. Systematikken følger Carabidae of the World.
Utseende
Middelsstore, brede, mørke løpebiller, kan ha metallisk glans. Pronotum er avrundet firkantet med to groper på hver side ved roten. Dekkvingene er nokså jevnbrede med skarpe punktstriper.
Systematisk inndeling
Slekten må ikke forveksles med Euchroea, en slekt av gullbasser fra Madagaskar.
Hydrogenering
Hydrogenering er en kjemisk reaksjon hvor umettede forbindelser mellom karbonatomer blir redusert ved at et hydrogenatom blir knyttet til hvert karbonatom.
Resultatet av hydrogenering er en addisjon av hydrogen (H2) til molekylet ved dobbeltbindingen i molekylet. Den motsatte prosessen blir kalt dehydrogenering.
Kvadratroten av 2
Kvadratroten av 2 er det tallet som gir 2 når det multipliseres med seg selv. Det er et irrasjonalt tall og symboliseres som \sqrt{2} (se kvadratrot). Tallet har en tilnærmet verdi på NaN.
Bevis for irrasjonalitet
At kvadratroten av 2 er irrasjonal, kan vises ved hjelp av et kontradiksjonsbevis (som for første gang ble beskrevet av Evklid i det 3. århundre f.Kr.):
Anta at \sqrt{2} er et rasjonalt tall. Dermed finnes det to naturlige tall, a og b, slik at. Vi sier at brøken er forkortet (forenklet) så mye at det ikke går an å forenkle den mer. Om vi kvadrerer på begge sider, får vi. Vi ser at 2b^2 er et partall, siden det har 2 som faktor. Siden da også a^2 er et partall, er a et partall, og vi kan skrive det som 2n. Da får vi. Forkorter vi, får vi 2n^2=b^2, og dermed må b^2 også være et partall (siden det kan skrives som produktet av et heltall og 2), og dermed er også b et partall. Men siden både a og b er partall, så kan faktisk brøken \frac{a}{b} forkortes mer (siden de begge har 2 som faktor). Og siden vi har kommet frem til en selvmotsigelse, og bare har gjort én eneste antagelse, er denne antagelsen feil. Og den antagelsen var at \sqrt{2} var et rasjonalt tall, og siden det motsatte av dette er at \sqrt{2} er irrasjonal, så har vi bevist at kvadratroten av 2 er et irrasjonalt tall.
Skeide (båt)
Skeid eller skeide (av norrønt skeið) blir regnet som den største klassen av krigsskip vikingene hadde, store klinkbygde langskip med opp mot 20-40 rom og en besetning som i enkelte tilfeller kunne bestå av mer enn 100 mann. Skeidene ble bygget og utrustet av lokale høvdinger og ble grunnstammen i leidangflåten på 900-tallet og framover, som også inneholdt en rekke andre båttyper. Dette kunne være langskip som busser og snekker, men også frakteskuter som knarrer og byrdinger. Etter 1100 dukker det også opp en type langskip som benevnes som suder, men det er uklart om dette er en egen båtklasse eller en variant av en av de nevnte langskipene. Skeid har også en betydning som bygdestevner med hestekamper og kappritt som i enkelte landsdeler ble holdt utpå høsten. Skikken er eldgammel og omtales ofte i islandske sagaer. I Norge, særlig i Telemark og Setesdal, holdt den seg til innpå 1800-tallet. Mange gårdsnavn i Norge, som Skeid og Skeie, skriver seg fra disse stevnene. Skeid betegner også løp over en bestemt distanse i travløp, og et uttrykk som prøveskeid er nokså alminnelig.
Historie
Skeider er en type vikingskip som dukker opp i den norrøne sagalitteraturen på 900-tallet og utvikler seg gjennom vikingtiden og videre gjennom de to århundrene som fulgte etter denne epoken i Skandinavia. Om man legger til grunn sagalitteraturen ble disse skipene større med årene. Det er grunn til å tro at det etter hvert også ble bygget slike skip utenfor Skandinavia, for eksempel i England og Irland. Det kan også være grunn til å tro at skeiden kanskje oppsto tidligere og derfor ikke alltid var et stort skip med seilføring, for den nevnes alt i Ynglingatal (2714):
Båttypen
Sagaene gir ikke klare svar på forskjellene mellom de ulike båttypene, men en må anta at det har med ulikheter i skrogformen å gjøre. En busse ble for eksempel beskrevet som «høybordet som på et havskip». I det ligger det også at vikingene åpenbart skilte mellom skip bygget for åpent hav og skip bygget for andre formål.
Winston Groom
Winston F. Groom jr. (født 23. mars 1943 i Washington, DC, død 17. september 2020 i Fairhope i Alabama ) var en amerikansk roman- og sakprosaforfatter, best kjent for sin bok Forrest Gump, som var grunnlaget for filmen med samme navn i.
Bakgrunn
Winston Groom var sønn av Ruth (Knudsen) og Winston Francis Groom. . Han vokste opp i Baldwin County og i Mobile, begge steder i Alabama. Han studerte ved University of Alabama.
I 1965 ble han soldat i United States Army, og tjenestegjorde til 1969 for det meste med 4th Infantry Division, blant annet i Vietnamkrigen.
Yrke
Etter Vietnam var Groom reporter for avisen Washington Star i Washington, DC., og dekket det amerikanske justisministerium og USAs føderale domstoler.
Forfatterskap: Groom utgav noen romaner sent på 1970-tallet. Hans roman Forrest Gump (1986) ble filmatisert i 1994 av Robert Zemeckis. Han hadde rett til 3% av filmens overskudd, men filmprodusenten benyttet seg av en bokføring som la stor vekt på høye utgiftsposter, slik at Groom ikke fikk utbetalt noe. Etter denne filmatiske verdenssuksessen skrev han i 1995 oppfølgerromanen Gump & Co.. Gan skrev også non-fiction, som befattet seg blant annet med andre verdenskrig og med amerikansk historie, ikke minst den amerikanske borgerkrig.
I november 2011 utgav ham sin siste historiebok, Kearny's March: The Epic Creation of the American West, 1846–1847. Her beskriver han hvordan Brigadier General Stephen W. Kearnys dragning mot eventyr i Det ville vesten sammenfalt med den amerikanske president James K. Polks ekspansjonisme. Med utgangspunkt i midtsommeren 1846 får boken med seg Texas Annexation, den meksikansk-amerikanske krig og noe av bakteppet til den amerikanske borgerkrig. Groom klarer i Kearny's March også å skrive om mountain man Kit Carson, Brigham Young og hans mormonske tilhengere, og medmemmer av Donner-ekspedisjonen.
I 2016 kom romanen El Paso.
Vladimir Tatlin
Vladimir Tatlin (ukrainsk: Володи́мир Євгра́фович Та́тлін) (født 28. desember 1885 i Moskva i Tsarrussland, død 31. mai 1953 i Moskva) var en sovjetisk maler, skulptør og arkitekt.
Sammen med Kasimir Malevitsj var han en av de viktigste representantene for den sovjetiske avantgardebevegelsen på 1920-tallet, og han ble senere en av de ledende initiativtagerne til konstruktivismen. Han er kanskje mest berømt for sitt monument til den tredje internasjonale, en gigantisk konstruksjon, også kalt Tatlintårnet som han begynte på i 1919. På grunn av borgerkrig og manglende ressurser ble prosjektet aldri virkeliggjort.
42 beste
Doodle Bugs 42 beste er et samlealbum med dansebandet Doodle Bugs, utgitt i mai 2010.
Leda Richberg-Hornsby
Leda Richberg-Hornsby (født i november 1886 i Chicago, død 25. august 1939 samme sted) var en amerikansk pilot og suffragist. Hun var den første kvinne som ble uteksaminert fra Wright Flying School i Dayton i Ohio, og den åttende kvinnen i USA som fikk flysertifikat.
Tidlig liv
Leda Richberg-Hornsby ble født i november 1886 i Chicago som den yngste av tre barn til Eloise Olivia Richberg og John Carl Richberg. Hennes mor var lege, professor, forfatter og suffragist. Hennes mormor, Marenda Briggs Randall, var også lege og suffragist. Hennes far var advokat som tjenestegjorde i fire år som president i Chicago Board of Education. I hans tid som president ble det gjennomført lik lønn for kvinnelige pedagoger og avskaffet lesing av Bibelen i skoler. Richberg-Hornsbys eldre bror, Donald Randall Richberg var advokat og medlem av Franklin D. Roosevelts regjering.
Richberg-Hornsby fikk sin første utdannelse på Castell School i Tarrytown. Hun skulle følge i sin mor og mormors fotspor og gikk på medical school i tre år, men uten å fullføre eksamen. I mai 1912, mens hun var på en tur til Racine, Wisconsin møtte hun Hubert Primm Hornsby som hun giftet seg med den 23. i samme måned, til overraskelse for hennes familie. . Ekteskapet var mislykket, og de to ble snart skilt. 1. februar 1915 fikk hun innvilget skilsmisse på grunn av svik, selv om hennes mann formelt nektet påstanden.
Luftfartskarriere
Rundt 1913 ble Richberg-Hornsby interessert i å fly. Hun begynte sine studier med Max Lillie mens han bodde hos sine foreldre i Chicago. Etter Lillies død i september 1913 begynte hun i Wright Flying School i Dayton, hvor hun lærte både å fly og bygge fly. I mars 1914 ble hun skolens første kvinnelige eksamenskandidat. I juni tok hun sertifikat under tilsyn av Orville Wright. Han beskrev hennes opptreden som «The prettiest flying I ever saw a beginner do», og 24. juni fikk hun lisens Nr. 301 fra Aero Club of America.
I sin tidlige karriere arrangerte Richberg-Hornsby flyoppvisninger ved Cicero Field utenfor Chicago. Hele sommeren 1915 fløy hun fra Mineola field i New York. Da den flyplassen ble overtatt av staten, fløy hun fra Staten Island, der hun var aktiv gjennom hele 1916.
Den 3. november 1916, under en flyoppvisning på Midland-feltet ble hun utsatt for en ulykke da hennes dobbeltdekker falt ned fra femti meter. Hun var i stand til å redde seg selv ved å foreta en «pannekakelanding». Bemerkelsesverdig, den eneste skade var et ødelagt stag i nærheten av motoren og et kutt i hånden. Uhellet synes ikke å affisere henne. I et intervju ti dager senere forklarte hun:
Den 2. desember 1916 deltok Richberg-Hornsby i et publisitetsstunt for den nasjonale amerikanske assosiasjon for stemmerett for kvinner. Planen, som var utarbeidet av Carrie Chapman Catt, gikk ut på at Richberg-Hornsby skulle fly over president Woodrow Wilson s yacht, «Mayflower», da den kom ned Hudson River mot Liberty Island for feiringen av den første belysningen av Frihetsgudinnen. Der skulle hun «bombe» presidenten med henvendelser fra kvinnelige velgere i det vestlige USA (en valgkrets som i stor grad hadde favorisert Wilson i siste presidentvalg i 1916). Hun ble akkompagnert av Ida Blair, en velferdsarbeider, forretningskvinne og N. A. W. S. A.-pressetalsmann som senere grunnla Kvinners Demokratiske Union. Flyet var dekorert i gult, hvitt og blått, stemmerettkampanjens farger, og et banner hvor det sto «Woman Want Liberty». Før hun nådde presidentens yacht, tvang den høye vinden Richberg-Hornsby til å nødlande i Staten Islands sump. Ifølge avisen New York Sun fikk dobbeltdekkeren «ødelagte vinger», selv om Richberg-Hornsby og Blair opplevde «bare et par dagligdagse humper».
Planlegger flyvning til Palm Beach
Rundt samme tid annonserte Richberg-Hornsby sin intensjon om å fly til Palm Beach i Florida i håp om å sette amerikansk distanserekord, holdt av Ruth Law Oliver, og hun uttalte at hun ville starte en flyskole for kvinner som ville tilby undervisning i militær observasjon. Ingen av disse planene ble realisert.
Første verdenskrig og utover
I november 1916 ble Richberg-Hornsby utnevnt som løytnant i USAs reservestyrker, organisert av Albert Bond Lambert. Hun prøvde senere å bli opptatt i det frivillige amerikanske Flying Corps i Frankrike, Lafayette Escadrille, men den franske regjeringen nektet å akseptere en kvinne. Et andre forsøk, etter USAs inntreden i krigen, ble møtt med samme reaksjon.
I 1917 ble hun med i Silent Sentinels («de tause voktere») som blokkerte det Hvite Hus under organiseringen av det Nasjonale Kvinnepartiet, og 14. november var hun var blant de 33 kvinnene som ble arrestert og fengslet i Lorton Reformatory i Virginia. Mange av disse kvinnene ble utsatt for brutal behandling, og 22 av dem, inkludert Hornsby, engasjerte seg i en sultestreik. Den 27. november ble hun løslatt sammen med 21 andre sultestreikende, før hennes 30 dagers dom var over.
Rundt denne tiden ble hun interessert i kvinners arbeidsforhold. I løpet av sommeren 1919 arbeidet hun for «Land Army of America» som sjåfør i Cold Spring Harbor. Hun syntes angivelig spørsmålet var morsomt da hærens kontor i Manhattan spurte henne om hun kunne kjøre bil. I det samme intervjuet uttrykte hun sin intensjon om å gå tilbake til medisinstudiet for å fullføre sin utdannelse.
Richberg-Hornsby reiste til slutt tilbake til Chicago, hvor hun døde av hjertesvikt 25. august 1939, 53 år gammel.
Ghanas regioner
Ghanas regioner er ti administrative områder som det vestafrikanske landet Ghana er inndelt i.
Hyperia galba
Hyperia galba eller «manetloppe», er en art i slekten Hyperia innenfor familien Hyperiidae - orden Hyperiidea - som inngår i gruppen av amfipoder. Den er en parasitt som blant annet vegeterer på maneter. Den er opptil 20 mm lang, og i stand til å vegetere på brennmanet uten å utløse neslegiften i brenntrådene.
Den er utbredt i de fleste verdenshav, også store deler av Atlanterhavet med Europa inklusive Norge og Sverige. Arten er plump og rund i kroppsform, hvit, gulbrun eller sølvfarget med ørsmå mørkerøde eller brune prikker. Selv for sin gruppe er hodet og øynene store, øynene er nyreformede og har grønnfarge eller brunt med grønnskjær. Hannen har lange antenner, mens de er korte hos hunnene.
Brustad-bu
Brustad-bua er et uttrykk som oppstod etter at Torbjørn Jaglands Arbeiderparti-regjering ved daværende barne- og familieminister Sylvia Brustad i 1997 la frem forslag til nye reguleringer av butikkers åpningstider. Resultatet av de nye reguleringene var at salg av daglig- og kiosk-varer ikke var omfattet av åpningstidsbegrensingene som fulgte av loven, så lenge utsalgsstedene var under 100 kvadratmeter (150 kvadratmeter for bensinstasjoner). Disse små butikkene fikk kallenavnet «Brustad-bu».
Hyperia galba
Arten lever på maneter, oftest på skivemaneter, ribbemaneter, sifonoforer eller palter. De spiser enten av manetens mageinnhold i magehulen, eller den kan spise av selve vevet til maneten. Hunner har ofte modne egg om våren, og klekker disse om sommeren. De klekkede larvene er ikke morfologisk sett utvokst, de får en mer utviklet bakkropp (abdomen) med baklemmer først etter at de er klekket.
Brustad-bu
Bakgrunn
Loven skulle erstatte lov 26. april 1985 nr. 20 om åpningstider for utsalgssteder, som hadde et unntak fra åpningstidsbegrensningene for blant annet kiosker, bensinstasjoner og salg av blomster og planter, men definerte ikke «kiosk» og regulerte ikke utsalgsstedenes størrelse. Et alternativt forslag ble framlagt av Senterpartiets stortingsrepresentant, Unn Aarrestad, og fikk navnet Aarrestad-bua.
Den nye åpningstidloven av 1998 avgrenset i tillegg butikkenes åpningstider til mellom kl. 06.00 og 21.00 på hverdager, og frem til kl. 18.00 på lørdager. På søndager skulle butikkene holde stengt. Unntatt fra disse åpningstidsbegrensningene var utsalgssteder som i det vesentlige solgte kiosk- eller dagligvarer, og som hadde en samlet salgsflate som ikke oversteg 100 kvadratmeter (150 kvadratmeter for bensinstasjoner).
Loven som innførte Brustad-bua ble vedtatt med stemmene til Arbeiderpartiet og Kristelig Folkeparti. På tross av navnet var det ikke Sylvia Brustad selv som ivret for innføringen av de nye bestemmelsene, og initiativet kom fra fagbevegelsen i LO.
Senere regler om åpningstider
Åpningstidloven av 1998 ble opphevet 1. april 2003, slik at det ikke er begrensninger på butikkers åpningstider på hverdager, men bestemmelsene om åpningstider på helligdager ble flyttet til lov om helligdager og helligdagsfred.
«Lossen» (1684)
«Lossen»  var en fregatt i den dansk-norske flåten. Den ble bygget i 1684 i galeiverftet på Isegran ved Fredrikstad av skipsbyggeren Harmen Thiessen van der Burgh, og den forliste i en kraftig storm utenfor Vesterøy om kvelden den 24. desember 1717. Vraket av «Lossen» ble funnet av dykkere i 1967. Den marinearkeologiske utgravningen her gjorde fregatten i bukten Stolen sør for Papperhavn på Vesterøy, Hvaler berømt for ettertiden.
Byggingen
I 1684 ble fregatten for første gang omtalt i offentlige dokumenter under navnet «Fligende Loos», som betyr Flyvende Los på dansk. (Los på dansk betyr gaupe på norsk.) dette var i forbindelse med utgiftsposter omkring byggingen. Det er ikke kjent hvilken dato den nye fregatten ble sjøsatt.
Brustad-bu
Senere regler om åpningstider
Det har på Stortinget også etter dette blitt fremmet flere forslag om endringer i og også fullstendig avskaffelse av loven, men forslagene har blitt nedstemt.
«Lossen» (1684)
Byggingen
Kontrakten mellom admiralitetet i København og skipsbyggeren fra 1683 innledet byggingen av to like, mindre fartøyer først betegnet som snau, deretter «barcalonga» og til sist «lette fregatter» med ett batteridekk. Konstruksjonstegninger over det nye krigsskipet er ikke funnet, og har formodentlig aldri eksistert fordi «Lossen» og søsterskipet «Ørnen» var bygget etter kontrakt.
Navneforvirringen i dokumentene omkring byggingen av de to lette fregattene på Isegran for årene 1683-1686 er stor. «Lossen» er til å begynne med kalt «Fligende Loos», «Flyvende Loos» og endog «Flyfuende Loos», mens «Ørnen» tilsvarende er kalt «Flyvende Adelaer». Som de første fregattene bygget på galeiverftet er de også gitt betegnelsene «Fregatt No 1» om «Ørnen» og «Fregatt No 2» om «Lossen».
Byggingen av fregattene gikk langsomt på grunn av at verftet var opptatt med flere andre prosjekter samtidig; sju nye galeier, fire skjærbåter, en jakt, noen vaktbåter og prammer. Dette må ha foregått under nokså uryddige omstendigheter, der regnskapene og annen dokumentasjon over materialer for skipsbyggingen er upresise og med få dateringer.
Den endelige byggeprisen kom med et brev til kongen sommeren 1687 om de to første fregattene. «Lossen» skulle ifølge det ha kostet 3036,28 riksdaler mens «Ørnen» kostet 3058,82 riksdaler. Ved dette tidspunktet hadde de to fregattene allerede seilt ut på deres første tokt, men de ble ikke ført opp på flåtelistene på mange år. Kongen var misfornøyd med forholdene på Isegran. Han beordret verftet nedlagt og flyttet virksomheten til Kristiansand.
«Lossen» på 1600-tallet
Da verftet på Isegran ble nedlagt, ble fregattene flyttet til det nye verftet i Kristiansand høsten 1687. Fra den nye basen seilte de to fregattene ut for å oppbringe alle skip fra Hamburg på den nordlige del av Nordsjøen mellom Stad og Shetland i 1688. Tross røft vær og store operasjonsområder tok «Ørnen» og «Lossen» deres første prise, et hamburgersk fartøy ved navn «König Dawid» den 7. september 1688.
Fregattene viste seg godt egnet for seiling i røft vær og under mindre fordelaktige omgivelser, som under vinteren over lengre avstander. Det gjorde dem til velegnede eskortefartøyer for en troppetransportsflåte vinteren 1689, som overførte 7 000 dansk-norske soldater til Hull i England. Kaptein G. C. Nybuhr fra Fredrikshald som førte «Lossen» i 1690, satte seg i respekt ovenfor engelskmenn og hollendere hver gang han møtte krigsskip, eller konvoier med større krigsskip som eskorte, i en slik grad at det kom klager til kongen.
I årene framover ble «Lossen» lagt i opplag, eller den ble sendt ut på lengre tokt, et av disse var i 1699 med kommandørkaptein Christen Thomesen Sehested, som brakte den polske ambassadøren fra København til Amsterdam. På veien tilbake utløste Sehested en diplomatisk krise mellom Danmark-Norge og Nederland. Han skjøt med skarpt etter flere handelsskip fordi de ikke ville gjøre honnør ved å stryke. Dette skjedde i nederlandsk farvann, og det ble tatt meget ille opp av hollenderne.
Den nordiske storkrigen
Denne reisen til Riga ble meget ubehagelig. Avdelingssjef kaptein Wilster på fregatten «Heyren» hadde hisset på seg nederlenderne ved Bornholm. Svenskene planla å sende admiral Otto Sjöstjerna etter den den danske avdelingen på tre lette fregatter som gikk mot Riga. Wilster seilte så tilbake, men fant 4. august 1700 Køge bukt sperret av den svenske krigsflåten. De tre fregattene kom seg i sikkerhet utenfor Præstø på Sjælland og gikk videre til Kielerfjorden. «Lossen» ble lagt i opplag fram til 1704.
«Lossen» deltok i den kongelige eskorteflåten for Frederik IV på hans Norgesreise fra 1704 til 1705. Eskorten bestod av ni krigsskip med tilsammen 240 kanoner og 1318 mann. Det er en mulig at den unge Peter Wessel, som ble med kongens følge til Danmark, kom om bord på den lette fregatten «Lossen» som også hadde vært en av flåtens beste seilere.
Elleveårskrigen startet med kong Frederik IVs krigserklæring den 28. oktober 1709 etter flere måneders forberedelsenr av den danske hæren og den dansk-norske fellesflåten. «Lossen», som nå begynte å trekke på årene hadde ligget i opplag i fem år, men ble nå utrustet med 24 kanoner og en besetning på ca. 105 mann under ledelse av kapteinløytnant Floris Friess som seilte ut i oktober. Friess på «Lossen» tok krigens aller første prise, et skip fra Stockholm ved navn «Den Flygende Due», den 15. november utenfor Øresund. Oppbringelsen kom så uventet at generaladmiral Gyldenløve måtte forelegge saken for kongen, som var opptatt med overføringen av 14 000 mann til Skåne.
Som en av flåtens beste seilere, og med tilstrekkelig bestykning, ble «Lossen» et rekognoseringsfartøy for admiralitetet, som ikke bare ønsket å oppdage mulige overraskelser fra svenskenes side, men også å avskjære forbindelsen mellom de svenske besittelsene i Tyskland og Sverige. Flere ganger kom fregatten i farlige situasjoner, og ble hjemsøkt av sykdommer og forsyningsmangel.
I 1711 ble «Lossen» overført til Norge for eskorteoppdrag mellom Danmark og Norge. Store konvoier ble opprettet med kornskip, handelsfartøyer og andre skip som ønsket sikkerhet fra de svenske kaperbåtene, og som måtte beskyttes med større avdelinger utsett for eskorteoppdrag, og som i tillegg skulle finne og erobre svenske fartøyer.