cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Ben Stiller
Benjamin Edward «Ben» Stiller (født 30. november 1965) er en amerikansk komiker, skuespiller og filmregissør. Han er sønn av Jerry Stiller og Anne Meara, og bror til Amy Stiller, som alle selv er komikere og skuespillere. Han er best kjent for sine roller i filmkomediene There's Something About Mary, Zoolander, Meet the Parents, Meet the Fockers og Natt på museet. Stiller er også medlem av The Frat Pack.
I september 2022 erklærte Russland Stiller som persona non grata, siden han i juni samme år hadde møtt Ukrainas president Volodymyr Zelenskyj i Kyiv under krigen mellom de to landene.
Filmografi
• Night at the Museum: Secret of the Tomb fra 2014.
• The Secret Life of Walter Mitty (2013)
• Tower Heist (2011)
• Little Fockers (2011) (pre-production) Greg Focker
• Untitled Cameron Crowe Project (2010) (pre-production)
• Oobermind (2010) (filming) (stemme)
• Greenberg (2010) (filming)
• In Search of Ted Demme (2009)
• Night at the Museum: Battle of the Smithsonian (2009) Larry Daley
• The Marc Pease Experience (2009) (completed) Jon Gribble
• Madagascar: Escape 2 Africa (2008) (stemme) Alex
• Tropic Thunder: Rain of Madness (2008) Tugg Speedman
• Elmo's Christmas Countdown (2007) (stemme) Stiller the Elf
• The Heartbreak Kid (2007) Eddie
• Untitled Christine Taylor Project (2007)
• Night at the Museum (2006) Larry Daley
• Tenacious D in The Pick of Destiny (2006) Guitar Center Guy
• Night of Too Many Stars: An Overbooked Event for Autism Education (2006) David Blaine
• Danny Roane: First Time Director (2006) Ben Stiller
• Arrested Development Tony Wonder (3 episoder, 2005–2006)
• Madagaskar (2005) (stemme) Alex
• Sledge: The Untold Story (2005) (ukreditert) Commander
• Meet the Fockers (2004) Greg Focker
• Anchorman: The Legend of Ron Burgundy (2004) Arturo Mendes
• DodgeBall: A True Underdog Story (2004) White Goodman
• Envy (2004) Tim Dingman
• Starsky & Hutch (2004) David Starsky
• Along Came Polly (2004) Reuben Feffer
• Nobody Knows Anything! (2003) (ukreditert) Peach Expert
• Duplex (2003) Alex Rose
• Legend of the Lost Tribe (2002) (stemme) Robbie the Reindeer
• Prehistoric Planet (2002) (stemme) Narrator
• Kongen av Queens Jerry – Arthur Spooner's Father (1 episode, 2002)
• The Simpsons Garth Motherloving (1 episode, 2002)
• Orange County (2002) (ukreditert) The Firefighter
• Liberty's Kids: Est. 1776 Thomas Jefferson (1 episode, 2002)
• The Royal Tenenbaums (2001) Chas Tenenbaum
• Zoolander (2001) Derek Zoolander
• Meet the Parents (2000) Gaylord 'Greg' Focker
• Keeping the Faith (2000) Rabbi Jake Schram
• The Independent (2000) Cop
• Mission: Improbable (2000) Tom Crooze
• Black and White (1999) Mark Clear
• Mystery Men (1999) Mr. Furious
• The Suburbans (1999) Jay Rose
• Heat Vision and Jack (1999) (ukreditert) Strip Club DJ/Himself
• Permanent Midnight (1998) Jerry Stahl
• Your Friends & Neighbors (1998) Jerry
• There's Something About Mary (1998) Ted
• Zero Effect (1998) Steve Arlo
• Backstreet Boyz (1998)
• Behind the Zipper with Magda (1998) Ted Stroehmann
• Venner for livet Tommy (1 episode, 1997)
• Viva Variety Guest (1 episode, 1997)
• NewsRadio Vic (1 episode, 1996)
• Mr. Show with Bob and David Jimmy (1 episode, 1996)
Folkebladet (1831–1833)
Folkebladet var et politisk og økonomisk norsk tidsskrift. Tidsskrifet utkom første gang i februar 1831 og gikk frem til slutten av 1833.
Ben Stiller
Filmografi
• Derek Zoolander: Male Model (1996) Derek Zoolander
• The Cable Guy (1996) Sam Sweet / Stan Sweet
• Flirting with Disaster (1996) Mel Coplin
John Davis
John Davis er navnet til flere personer:
Ben Stiller
Filmografi
• If Lucy Fell (1996) Bwick Elias
Folkebladet (1831–1833)
Den fremste redaktør og bidragsyter var Henrik Wergeland. Han fikk trykket en rekke dikt og politiske artikler i bladet. Innholdet dreide seg i hovedsak om innenrikspolitkk og norske forhold. Under tittelen finnes det i hvert nummer en skiftende rekke av mottoer, politiske valgspråk og trossetninger, som i hovedsak er skrevet av Wergeland. Bladets innflytelse og utbredelse i samtiden var relativt beskjeden i forhold til dets senere historiske interesse.
Ben Stiller
Filmografi
• Duckman: Private Dick/Family Man Harry Medfly (1 episode, 1995)
• Heavyweights (1995) Tony Perkis / Tony Perkis Sr.
Folkebladet (1831–1833)
Andre kjente bidragsytere var politikeren Pierre Poumeau Flor og publisisten G.F. Krogh.
Ben Stiller
Filmografi
• Reality Bites (1994) Michael Grates
• Frasier Barry (1 episode, 1993)
• 2 Stupid Dogs (1993) Additional Voices (ukjent antall episoder)
• The Nutt House (1992) (ukreditert) Pie thrower
• Highway to Hell (1991) Plutos kokk / Attila
• Working Tra$h (1990) Freddy Novak
• Next of Kin (1989) Lawrence Isabella
• That's Adequate (1989) Chip Lane
• Elvis Stories (1989) Bruce
• Fresh Horses (1988) Tipton
• Miami Vice Fast Eddie Felcher (1 episode, 1987)
• The House of Blue Leaves (1987) Ronnie Shaughnessy
• Hot Pursuit (1987) Chris Honeywell
• The Hustler of Money (1987) Vince
• Saturday Night Live Tom Cruise(1 episode, 1987)
• Shoeshine (1987)
• Kate & Allie Peter (1 episode, 1986)
• Kate McShane Nickie (1 episode, 1975)
Tarnost
Tarnost eller Tarnost åsene er en fiktiv rekke med åser fra J.R.R. Tolkiens Midgard. De ligger i Belfalas, som er en region i Gondor, mellom elva Gilrain i øst og Dol Amroth i vest. Til nord ligger elva Ringló. Tarnost ligger i et område kalt Dor-en-Ernil, Prinsens land.
Setesdalsgenser
Setesdalsgenser (også kalt lusekofte) er et klassisk mønster for gensere. Mønsteret er satt sammen av en bord av åttebladroser. I tillegg brukes elementer som kalles kross og kringle. Dette mønsteret finnes øverst på genseren. Deretter følger hovedbolen med strikkede lus i kontrastfarge. Den enkle genseren har tradisjonelt en hvit kant nederst, den vanlige genseren har svart bunn helt ned.
Tarnost
Tarnost
Setesdalsgenser
Den er spesiell ved at det er en brodert kant rundt halsen i tillegg til det strikkede plagget. Denne broderte kanten fås i to varianter, en enklere som kalles antikk og en med fullt utbrodert krage. Setesdalsgenseren kan også brukes som plagg i forbindelse med Setesdalsbunad for menn. Da har den i tillegg til kragebroderier også broderier på håndleddene. I tillegg er det sølvknapper både på armene og foran.
Soyo
Soyo er en by i Zaire-provinsen i Angola med om lag 77 000 innbyggere (estimert for 2010).
Narva
Narva er den tredje største byen i Estland. Den utgjør en egen bykommune og ligger i fylket Ida-Viru i det nordøstre hjørnet av landet ved den nåværende grensen mot Russland. Narvaelven ligger øst for byen, og danner grensen mot Russland. Narva har 65,886 innbyggere (per 1. januar 2009). Majoriteten (80 prosent) er etniske russere, som et resultat av Stalins koloniseringspolitikk mens Estland var okkupert. Det er cirka 4 prosent etniske estere i byen. På den andre siden av Narvaelven på russisk side ligger Ivangorod, en by med 10,000 innbyggere.
Elven Narva ga kraft til industrialiseringen. I dag ledes vannet i kanaler til kraftverket, og Narvafossen er tørr det meste av året. Narvas største industriforetak er Kreenholmi Valduse, en svenskeiet tekstilfabrikk anlagt allerede i 1857 på en øy ved fossen. Det er også stor utvinning av oljeskifer i Narvaområdet. Oljekraftverkene i Narva står for det meste av Estlands kraftforsyning.
Tidlig historie
Det har vært bosetting i området siden det 5. til 4. årtusen f.kr., og denne kulturen er kalt Naravakulturen etter byens navn. Den forsterkede bebyggelse ved Narva Joaoru er den eldste kjente i Estland, datert til ca. 1000 f.Kr. Den tidligste skriftlige referanse til Narva er i første Novgorod Kronikkel som i år 1172 beskriver en bydel i Novgorod kalt Nerevsky eller Narovsky konets (verksted). Ifølge historikere, kommer dette navnet fra navnet på Narva eller Narvaelven og indikerer at en hyppig brukt handelsrute gikk gjennom Narva, men det er ikke påvist at det var bebyggelse her på denne tiden.
Middelalderen
Handel med hanseatiske byer ble veldig viktig for Narva i hele middelalderen. På grunn av motstand fra Tallinn, ble aldri Narva en del av Hansaforbundet, og innbyggertallet i Narva var derfor forholdsvis lavt. Det er anslått at byen hadde 600–750 innbyggere i 1530.
Svensk og russisk styre
Narva ble tatt av russerne i Livlandskrigen i 1558, og for en kort periode var Narva en viktig havn og handelssted for Russland. Russisk styre ble avsluttet i 1581 da svenskene under kommando av Pontus De la Gardie erobret byen og det ble en del av Sverige.
Under svensk styre ble gamlebyen i Narva bygget. Etter en stor brann i 1659, som nesten fullstendig ødela byen, ble det kun tillatt å bygge i stein i sentrum. Gamlebyen ble gjenoppbygget i løpet av kort tid i barokk stil. Gamlebyen gjennomgikk praktisk talt ingen endringer før andre verdenskrig, og var berømt for sin arkitektoniske stil i Europa. Mot slutten av det svenske styret ble forsvarsstrukturene i Narva sterkt utbygget og forbedret. Forsvarsanleggene ble planlagt av den anerkjente svenske militære ingeniøren Erik Dahlbergh, og var en av de største i Nord-Europa.
Under den store nordiske krigen ble et av de første slagene mellom styrkene til Karl XII av Sverige og tsar Peter I av Russland utkjempet i Narva, hvor de tallmessig underlegne svenske styrken vant slaget. Narva ble erobret av Russland i 1704. I løpet av det russiske styre var Narva en del av St. Petersburgs område.
I midten av det 19. århundre gjennomgikk Narva en storstilt industriell utvikling. Kreenholm tekstilindustri ble etablert av Ludwig Knoop i 1857. Fabrikken utnyttet vannkraft ved en foss i Narvaelven, og ble anlagt på en øy mellom strykene. Kreenholm var et av de største tekstilbedriftene i Europa og verden med 10 000 ansatte ved århundreskiftet. I 1872 ble den første streiken i Estland holdt ved Kreenholm. På slutten av det 19. århundre var Narva den ledende industrielle byen i Estland der 41 % av industriarbeiderne i Estland arbeidet i Narva.
VM i curling for menn 1991
Curling-VM for herrer 1991 ble arrangert 23. mars – 31. mars 1991 i Winnipeg Arena i Winnipeg i Manitoba i Canada.
Narva
Svensk og russisk styre
Den baltiske jernbane, den første jernbanen i Estland, som gikk mellom St. Petersburg og Tallinn, går via Narva. Banen ble ferdigstilt i 1870.
20. århundre
Etter den første verdenskrig ble Narva en del av det uavhengige Estland. Under den estiske uavhengighetskrigen som startet i Narva 28. november 1918 ble byen tatt av den røde hær. Russland beholdt kontrollen over byen til 19. januar 1919.
Det var kraftige slag ved Narva under den andre verdenskrig da byen ble nesten fullstendig ødelagt. Byen ble første gang bombet i 1941, men holdt seg relativt uskadd helt til februar 1944. Den mest ødeleggende bombingen skjedde 6. mars 1944 da russisk flyangrep ødela gamlebyen. De sivile tapene var lave da tyske styrker allerede hadde evakuert byen i januar samme år. Tyskerne brente også bygninger ved tilbaketrekningen, og ved tilbaketrekningen i slutten av juli 1944 var 98 % av Narva ødelagt (ref 10). Flere norske frontkjempere falt på tysk side under slaget ved Narva, og det er minnesmerker etter disse i nærheten av Narva.
Etter krigen kunne man ha restaurert flere av bygningene, men tidlig på 1950-tallet bestemte sovjetiske myndigheter at ruinene skulle rives for å gjøre plass til blokkbebyggelse. Bare tre av bygningene i gamlebyen overlevde, deriblant det gamle rådhuset.
De tidligere innbyggerne i Narva fikk ikke lov til å returnere til byen etter krigen. Hovedårsaken til dette var planer om å bygge et hemmelig prosesseringsanlegg for uran i byen, som ville gjøre Narva til en lukket by. Men allerede i 1947 ble Sillamäe som ligger i nærheten av Narva valgt istedenfor. Den planlagte uranfabrikken og gjenoppbyggingen av Kreenholm var drivkraften bak tilstrømningen av innvandrere fra andre deler av Sovjetunionen, i hovedsak fra Russland, Hviterussland og Ukraina.
Før andre verdenskrig ble Ivangorod (på estisk kalt Jaanilinn) administrert som del av Narva. I januar 1945 ble Ivangorod administrativt adskilt fra resten av Narva, og territoriet ble overført til Leningrad oblast i den russiske sovjetrepublikken.
Etter at Estland gjenvant sin selvstendighet i 1991, ble grensen mellom Estland og Russland trukket på bakgrunn av Tartu-traktaten av 1920. Narva ble grenseelv, og Ivangorod forble en del av Russland.
Demografi
Per 1. januar 2008 hadde Narva 66 621 innbyggere. Befolkningen var i 1992 på 83 000, og innbyggertallet har falt hvert eneste år etter uavhengigheten i 1991 (ref 1). Av dagens befolkning er 93,85 prosent russisktalende, og 80 prosent er etniske russere. Etniske estere utgjør bare 4 prosent av den totale befolkningen.
Mye av byen ble ødelagt under andre verdenskrig og i flere år forbød sovjetiske myndigheter at tidligere estiske innbyggere fikk bosette seg i Narva. I 1934 bodde det 23,512 i Narva, og 64,8 prosent av byens befolkning var estisk.
I dag har 45 prosent av befolkningen estisk statsborgerskap, 34 prosent russisk og 20 prosent annet statsborgerskap.
Geografi
Narva ligger i nordøst i Estland, 210 km øst fra Estlands hovedstad Tallinn og 130 km sørvest fra St. Petersburg i Russland. Hovedstaden i Ida-Viru fylke, Jõhvi, ligger 50 km mot vest. Narvaelven som renner øst for byen Narva danner grensen mot Russland. Narvaelven renner ut i Finskebukta ca. 13 km nedstrøms for byen ved Narva-Jõesuu.
Narva er på 84,54 km² inkl. et vannreservoar. Selve byen er på 62 km².
Landemerker
Narva er dominert av festningen Hermannsfeste, med det 51-meter høye Hermanntårnet som det i mest øynefallende landemerke. Kreenholm-fabrikken som ligger i nærheten av et fossefall er en av de største tekstilfabrikker fra det 19. århundre. Andre kjente bygninger er svensk gods fra det 17. århundre, gamle rådhuset (1671), og rester av Erik Dahlbergs festningsanlegg.
På andre siden av Narvaelven på russisk side ligger Ivangorod festning, grunnlagt av Ivan III av Moskva i 1492.
Hansson & Karlsson
Hansson & Karlsson  var en svensk duo bestående av Bo Hansson (orgel) og Jan Carlsson (trommer). Gruppen var aktiv på slutten av 1960-tallet, og ble en viktig inspirasjonskilde for svensk progrock.
Hansson & Karlssons stil kan kalles instrumentell jazzrock med innslag av psykedelisk musikk. Musikken var i stor grad bygd på improvisasjon, og konsertene deres kunne derfor variere mye fra gang til gang. Jimi Hendrix ble under sin Skandinaviaturné i 1967 introdusert for duoen. De spilte sammen noen ganger, blant annet på klubben Filips i Stockholm, og Hendrix gav sjøl ut en versjon av deres «Tax Free» på plate.
I duoens navn staves Carlsson med K fordi en plakat en gang ble trykt med navnet stava feil. De to syntes det så spennende ut, og beholdt navnet.
Diskografi
Album
Singel
Keith Brown
Keith Conrad Brown (født 20. juni 1931, død 8. november 2015) var professor i engelsk litteratur. Han er en anerkjent Shakespeare-kjenner både i Norge og på mer internasjonal basis.
Brown ga i 1995 ut boka Shakespeare: mannen, tiden, verket, en innføring i William Shakespeares liv og forfatterskap.
Offentlig Landmobil Telefoni
Tekniske egenskaper og bruk
Nettet benyttet frekvensmodulasjon (FM) på frekvenser ved 160-162 MHz for mobile sendere, og ca. 168-170 MHz for basestasjonene. Det var manuelle mobiltelefonsentraler i de største byene i landet. Mobiltelefonbrukerne ble utstyrt med dekningskart som anga hvor basestasjonene var og med fargede felter som viste i hvilket område det kunne forventes dekning. Basestasjonene hadde enten en felles oppkalls- og arbeidskanal, eller de hadde en oppkallskanal og flere arbeidskanaler. Mobiltelefonbrukeren måtte passe på å skifte oppkallskanal når han kjørte over i dekningsområdet til nye basestasjoner, ellers ville det være umulig å få innkommende telefonsamtaler. Det var 64 2-frekvens kanaler i dette båndet. En mobiltelefonbruker kunne stille inn alle de 64 kanalene manuelt og lytte på de samtalene han ønsket. Distriktslegene var en av de vanlige brukergruppene for dette nettet. Det var ikke alltid vellykket å snakke om sykdom på et åpent radiosamband.
Dupleks - semidupleks
De fleste mobiltelefonene benyttet semidupleks slik at mobiltelefonbrukeren ikke kunne høre hva samtalepartneren sa mens han selv snakket og holdt inne senderknappen. De dyrere fastmonterte modellene hadde dupleks forbindelse slik at begge kunne snakke i munnen på hverandre og oppfatte alt. Dette oppnåes ved å bruke to radiofrekvenser for hver kanal. Det vil si at når en kanal er valgt sender mobiltelefonen på en frekvens. Basestasjonen sender på en frekvens som er 8 MHz høyere enn den andre frekvensen. Disse telefonene hadde antennen koblet til et dupleksfilter som tillot senderen å sende på sin frekvens uten å forstyrre signalet fra basestasjonen.
Oppkall
Oppkallet til sentralen var en tone på 2400 Hz. Oppkallet til mobiltelefonene var et signal med 5-toner, slik at hver telefon hadde sitt 5-sifrede nummer.
Sambandet for politi og enkelte helseradiokanaler hadde kanaler i det samme frekvensbåndet. Derfor kunne mobiltelefonene også utstyres med politi- eller helseradiokanaler og brukes i disse lukkede nettene. Da apparatene etterhvert fikk større båndbredde var det også mulig å bruke dem som Maritim VHF-radioer.
Telefonene var ofte en koffert med montert antenne utvendig, med telefonrør eller løs mikrofon og høyttaler, et oppladbart batteri og en innmontert radioenhet. Det vil være riktigere å kalle enheten slepbar enn bærbar. Da VHF håndapparater ble vanligere var det mulig å få programmert disse som manuelle mobiltelefoner, ofte med begrenset kanalbestykning og vekt omkring ett kilo.
Dan Odfjell
Familie
Dan Odfjell omtales oftest som Dan Odfjell jr. på grunn av sin far Bernt Daniel Odfjell (1908–2009), og noen ganger Dan Odfjell sr. på grunn av sin sønn Bernt Daniel Odfjell (f. 1964). Den første med navnet var forøvrig oldefar Bernt Daniel Olsen (1849–1912).
Dan Odfjell giftet seg i 1961 med amerikanske Winilou Laura Herbert. De er foreldre til valutamegleren Bernt Daniel Odfjell III, arkitektutdannete Laurence Odfjell, befrakteren Carl Fredik Odfjell, ridelærer Anita Louise Whitaker og lærer Camilla Odfjell Gruer. Dan Odfjell ble senere gift med Arnhild Dyrhaug og sammen fikk de sønnen Ole Gabriel Odfjell i 2009.
Dan Odfjell er bror til skipsrederen Carl Henrik Odfjell og tremenning med skipsrederen Abraham Odfjell (f. 1942). Han er sønnesønn av Fredrik Odfjell (1878–1950) og grandnevø av Abraham Odfjell (1881–1960).
Utdannelse og erfaring
Odfjell er utdannet ved Sjøkrigsskolen (1959) og har Advanced Management Program (3 måneder) fra Harvard (1977). Han har bl.a. erfaring fra minesveiper i marinen.
Rederivirksomheten
Rederiet Odfjell ble stiftet i 1914 av kapteinene Abraham og Fredrik Odfjell som etterhvert ble disponenter og del-eiere i en rekke skip og selskaper. I perioden 1978–1980 delte sønnesønnene Dan Odfjell og Abraham Odfjell familierederiet i to. Abraham Odfjell startet det som senere ble Jo Tankers mens Dan Odfjell drev det som senere etter flere fusjoner ble til Skibsaksjeselskapet Storli, senere omdøpt til Odfjell SE. Dan Odfjell solgte i 1998 familiens store aksjepost i Odfjell SE til sønnene i utlandet.
Dan Odfjell var i 2008 også eneeier av investeringsfirmaet Norchem Invest, og er gjennom dette største aksjonær i familieselskapet Rederiet Odfjell AS og indirekte deriblant bl.a. Kirberg Shipping AS. Sistnevnte firma kjøpte i 2003 hurtigruteskipet MS «Nordlys», som er utleid til Hurtigruten ASA. Rederiet Odfjell eier bl.a. tankterminaler og tørrlastterminaler i Sør-Amerika og i Canada.
Vingården i Chile
I romjula i 1982 kjøpte familien gården La Colina i Maipodalen i Chile. Gården ligger ca. 30 minutters kjøring fra Santiago. Odfjell hadde ved en tilfeldighet fått høre om gården som skulle tvangsselges. Innsidere i banken hadde planer om å kjøpe den billig, men Odfjell utnyttet juleferien og fikk kjøpt gården for 3,5 millioner norske kroner. Chile måtte like etter oppgi sin fastkurs mot amerikanske doller, og general Augusto Pinochet kom samtidig med et dekret om at alle i landbruket skulle får ti års kreditt med subsidiert rente. Dermed ble dette ett av de beste kjøpene i Odfjells liv.
Odfjell fortsatte først basis eksisterende fruktdyrking, men gikk snart over til vinproduksjon. Dan Odfjells sønn, Laurence, tegnet og sto for byggingen av vingården. Husene er bygget i spansk hacienda-stil. Laurence Odfjell tok senere tatt over driften av vingården, som har navnet Odfjell Wineyards. Anlegget produserer årlig 800 000 flasker vin, som eksporteres til 23 land.
Smånattedderkopp
Utseende
Smånattedderkopp er en middelsstor, litt flat edderkopp med kraftige bein. Forkroppen er ganske bred bak, sterkt tilsmalnet forover (smalt hode). Kroppen er todelt i en bakkropp (abdomen) og en forkropp (prosoma eller cephalothorax). De åtte øynene danner to tverr-rader. De midtre øynene i den bakerste raden er mer eller mindre uregelmessig (ikke sirkelrundt) formet.
Artene i denne slekten er ganske like hverandre, samtidig som de kan være fargevariable av utseende. For sikker artsbestemmelse kreves ofte nærmere undersøkelse av de kjønnsmodne edderkoppens kjønnsorganer, hos hunner epigynet og hos hanner pedipalpenes siste ledd.
Levevis
Smånattedderkopp er nattaktiv og bygger ikke fangstnett, men jakter ute i det fri. De bygger seg et skjulested av edderkoppsilke under steiner, mellom død vegetasjon eller lignende steder. Hunnen spinner en eggsekk av edderkoppsilke, hvor hun legger eggene.
Dan Odfjell
Vingården i Chile
I januar 2008 var den norske kronprinsen på offisielt besøk i Chile og besøkte da Odfjells vingård hvor de ble vist rundt av Odfjell selv.
Samfunnsdebattant
Dan Odfjell har også engasjert seg i den norske samfunnsdebatten.
I 2006 stiftet han og Trond Mohn stiftelsen Nansen Human Foundation, som har som mål å styrke samarbeid og forståelse mellom armensk, russisk og norsk næringsliv.
Som nasjonalkonservativ og «patriotisk» samfunnsdebattant har Odfjell skrevet meningsinnlegg og personlige kommentarer i Norge idag og alternative medier som Resett.no (seinere iNyheter), Document.no og Spikers Corner. Han har blant annet sterkt kritisert ikke-vestlig innvandring i Norge, sosialistisk politikk, «globalisme» og Vestens støtte til Ukraina i Russlands invasjonskrig.
Støtte til etablering av partiet Alliansen
I 2016 donerte Dan Odfjell en halv million kroner til etablering av partiet Alliansen. Partiet ble kritisert for å spre hat mot jøder og innvandrere.
Bahrainsk dinar
Bahrainsk dinar er valutaen i Bahrain. Valutakoden er BHD. Den er delt opp i 1000 fils og ble introdusert i 1965 som erstatning for Gulf-rupi, med vekslingskursen 10 rupi = 1 dinar. Navnet på den bahrainske dinaren stammer fra den romerske denariusen. Den gis ut av Bahrains sentralbank, Central Bank of Bahrain.
Lonnie Hannah
Lonnie Hannah (født 17. februar 1964) er en tidligere kjelkehockeyspiller og tennisspiller fra USA.
Ishockey
Han har én VM-medalje for USA; en gullmedalje fra VM i 2009. Han har også medaljer fra to paralympiske vinterleker; gull fra Salt Lake City i 2002, og bronse fra Torino i 2006.
Bashkir Curly
Bashkir Curly kommer fra de russiske steppene og er en ekstremt hardfør ponni.
Opprinnelse
Denne rasen kan takke det ekstreme klimaet i Uralfjellene i den basjkirske provinsen i Russland, der den stammer fra, for utholdenhet og hardførhet. Bashkir Curly-ponnien brukes både til ridning og til kløv i sitt hjemland, og er svært egnet, da den greier seg fint over store avstander, selv når det er bitende kaldt. Rasen er viden kjent for sin uvanlig krøllete vinterpels, man og hale. Den krøllete pelse faller av om sommeren, og noen hester feller også manen, som så gror ut igjen når høsten kommer. Føllene fødes ofte med krøllete pels – til og med øyevippene er krøllete.
Rasebeskrivelse
Øynene står langt fra hverandre. Kort, tykk og kjøttfull hals. Rygg og manke er flat og kort. Kroppen er bred med dyp buk. Bred, rund bakpart. Rette, ganske korte bein med sterke runde piper. Flate knær og sterke haser. Svært sterke og harde hover, vanligvis mørke på farge.
Dolet Hills kraftverk
Dolet Hills kraftverk er et varmekraftverk sør for Mansfield i De Soto Parish i delstaten Louisiana i det sørlige USA. Det har en installert produksjonskapasitet på 650 MW, fordelt på 2 blokker / turbiner. Dette er delstatens sjuende største termiske kraftverk målt etter installert effekt. Operatør er Cleco Power Inc.
Anlegget ble bygget ut i årene 1980–1986. Brenselkilden er brunkull (lignitt) som brytes i en gruve i nærheten, men det er også en mindre enhet som kan bruke naturgass.
Kristiansund Karateklubb
Kristiansund Karateklubb (stiftet 27. mai 1985) er en norsk karateklubb fra Kristiansund, som har tilhold ved Kristiansund Budosenter.
Klubben var vertskap for historiens første offisielle Karate-NM med fullkontakt i Braathallen i 2007.
Historie
Klubben startet med shotokan karate, men sto i august 1985 uten instruktør og stilartstilhørighet. Klubben skiftet stilart til kyokushinkai da de hentet inn som instruktør (tidligere Bryne Karateklubb). Klubben søkte derfor opptak i Norges Kyokushin Karate Organisasjon (NKKO) og ble offisielt tatt opp som medlem i oktober 1985, med Rune Svendsen som klubbleder. Klubben vokste raskt med 190 medlemmer på under ett år, og Benedicte Aarø tok senere over som leder.
I 1990 overtok Vidar Mjelde som klubbleder og klubben fikk egne treningslokaler ved Dale barneskole i samarbeid med Kristiansund Jiu Jitsu klubb og Kristiansund Judoklubb. Høsten 2000 ga Mjelde seg som leder etter vel 10 år, og Rolf Bjarne Flatset tok over i 2 år før Jon Terje Furseth ble leder. Vegard Svenvik ble klubbleder i 2011.
Cabinda (by)
Cabinda (også kjent som Tchiowa) er en by i Angola med om lag 399 000 innbyggere (estimert for 2010). Byen ligger Cabinda-provinsen.
Rusty Cage
«Rusty Cage» er den fjerde og siste singelen fra Soundgardens tredje studioalbum Badmotorfinger. «Rusty Cage» ble en hit, og er en av Soundgardens mest kjente sanger. Den var også med på samlealbumet A-Sides. Johnny Cash spilte inn denne sangen på sitt album Unchained.
The Pit
The pit er en kanadisk grøsser fra 1981 regissert av Lew Lehman. Filmen handler om en 12 år gammel gutt som oppdager et stort hull i skogen bebodd av kjøttetende monstre. Ved hjelp av disse kvitter han seg med dem som forakter og plager ham. Hovedrollen spilles av Sammy Snyders.
Filmen er også kjent under tittelen Teddy.
Handling
12 år gamle Jamie Benjamin er en spesiell gutt bosatt i en amerikansk småby. Både klassekameratene og flere av naboene trakasserer ham fordi de synes han er rar. Hans eneste venn er en teddybjørn som han kommuniserer med – og som kommunisere med ham, og gir ham råd. En dag han er ute å tusler alene i skogen kommer han over noe helt ekstraordinært: Et stort hull i jorden hvor det lever fryktinngytende apelignende vesener. Han begynner å mate disse skapningene med kjøtt fra den lokale slakteren, men etterhvert går han tom for penger. Teddybjørnen «forteller» ham deretter at han kan kvitte seg med sine fiender ved å kaste dem ned i hullet til disse skapningene. En etter en rydder han sine plageånder av veien, men en dag går han for langt.
Om filmen
The pit ble innspilt i Beaver Dam, Wisconsin høsten 1979, men ble ikke utgitt før 1981.
Den ble satt opp på norske kinoer i 1982 under tittelen Døden i avgrunnen. Den hadde ordinær premiere den 18. juni, men ble satt opp som nattkino allerede den 14. mai i Oslo. Den fikk dårlig omtale av Aftenpostens filmanmelder Per Haddal. VG gav den terningkast tre.
Den ble utgitt på video av CCV (Club Consult Video) allerede sommeren 1982 under originaltittelen.
Annet
En bokversjon skrevet av John Gault ble utgitt i 1980 under tittelen Teddy.
I rollene
(utvalg)
Vigrid
Vigrid har flere betydninger:
Tor Halstvedt
Tor Gunnar Halstvedt (født 1. august 1948 i Askim) er en norsk forfatter, bosatt i Barkåker utenfor Tønsberg.
Halstvedt debuterte som skjønnlitterær forfatter i 1981 med boka Tulla. Siden har han utgitt både romaner og barnebøker.
Han har også vært med og oversatt Emmanuel Swedenborgs verk Himmel og helvete.
Politisk engasjement
Halstvedt var på 1970-tallet aktiv i ml-bevegelsen. Han var engasjert i Solidaritetskomiteen for Vietnam og var aktiv i arbeidet med utgivelsen av Solkoms blad For Vietnam. En tid hadde han vervet som formann i Vennskapssambandet Norge-Kampuchea. Halstvedt brøt med AKP(m-l) i 1981, og tok avstand fra partiets støtte til Røde Khmer.
Som skribent har den tidligere jernarbeideren i mange sammenhenger hevdet at arbeiderklassens stemme ikke blir hørt i norsk offentlighet: «Forakten for fysisk arbeid, forakten for det arbeidende mennesket er den største trusselen mot demokratiet i dag». Selv har han opplevd å bli refusert mer enn 250 ganger, og hans bok Refusert ble lansert med undertittelen «En fortelling om å falle utenfor den akademiske, litterære andedam.»
Acropomatidae
Acropomatidae er en gruppe abborfisker. De fleste artene er relativt små, under 15 cm. De tre artene i gruppen Acropoma har lysorganer på undersiden av kroppen.
Plantelus
Plantelus (Sternorrhyncha) er små insekter som lever av å suge saften ut av planter. De kalles som fellesbetegnelse, for plantelus. Lengden varierer fra én til omtrent ti millimeter. Vingene, dersom de finnes, er membranøse med ganske få årer, og framvingene er vanligvis markert større enn bakvingene. Sugesnabelen er vanligvis lang og tynn, og antennene er mer eller mindre trådformede.
Mange av artene er plagsomme skadedyr for land- og skogbruk, og for hageeiere. Plantelusene deles inn i fire hovedgrupper: sugere (Psylloidea), mellus (Aleyrodoidea), bladlus (Aphidomorpha) og skjoldlus (Coccoidea), som alle inneholder økonomisk viktige skadedyr. Et fellestrekk for nesten alle disse insektene er at de har evnen til å formere seg svært raskt, ofte ved parthenogenese.
Systematisk inndeling
Et latinsk familienavn ender med ...idae, og et navn på en overfamilie på ...oidea.
NWA
NWA er en trebokstavers forkortelse som kan vise til:
Arne Næss (politiker)
Arne Næss (født 21. februar 1925 i Nøstegaten i Bergen, død 13. desember 2009 i Bergen) var en norsk politiker for Kristelig Folkeparti (KrF). Han var ordfører i Bergen i to to-årsperioder, og varaordfører i ti år.
Salvador das Missões
Salvador das Missões er en kommune i delstaten Rio Grande do Sul i sørregionen av Brasil.
Arne Næss (politiker)
Biografi
Arne Næss utdannet seg til smed. Etter krigen var han fangevokter for tyske nazister og nordmenn som ble dømt for å ha samarbeidet med tyskerne. Siden var han til sjøs som reparatør og arbeidet i forsikringsbransjen. I 1956 startet han en fiskematbedrift i Bergen.
Kirkevalg
Kirkevalg er et valg innen et kirkesamfunn, fortrinnsvis et valg der medlemmene velger representanter til kirkens styrende organer. I Norge har valget av representanter til Eidsvoll i 1814, som ble avholdt i kirkene, vært kalt et kirkevalg. I Danmark har begrepet "kirkevalg" også vært brukt om muligheten til å velge kirke for kirkelige handlinger, ikke ulikt fritt sykehusvalg i Norge.
Arne Næss (politiker)
Biografi
I 25 år, fra 1964 til 1989 var han medlem av Bergen bystyre, i 1976 ble han valgt til varaordfører. I 1984 ble han KrFs første ordfører i Bergen, da for en periode på to år. Siden kom han igjen som ordfører i 1988 for en ny toårsperiode. Ved valget i 1989 tok han ikke gjenvalg. Han fikk flere ganger spørsmål om å stille til valg til Stortinget for Kristelig Folkeparti, men avslo det.
I sitt politiske arbeid var Næss sterkt opptatt av næringslivets situasjon og arbeidet mye for å tilrettelegge næringsareal i byen og for å legge til rette for nye arbeidsplasser. Da han ble ordfører i 1984 var Bergen kommune i en vanskelig økonomisk situasjon, men Næss klarte å skaffe byen et ekstra statstilskudd på 60 millioner kroner. Han var sterkt engasjert i å få utbedret nordre innfartsåre til sentrum, og gikk i den forbindelse inn for bompenger i byen.
Utenom politikken var Arne Næss aktiv i Bergen Frikirke og i Motorførernes Avholdsforbund, hvor han var styremedlem fra 1956 til 1968 og formann i organisasjonens sentralstyre fra 1976 til 1980. For dette fikk han organisasjonens høyeste utmerkelse, MAs gullmedalje.
Kirkevalg
Kirkevalg i Norge
Kirkevalget i Norge er et valg som blir avholdt i den norske kirke for å bestemme hvem som skal styre kirken på lokalt og nasjonalt nivå. Representanter til menighetsråd og bispedømmeråd velges ved listevalg med åpne lister.
Etter Kirkeforliket i 2008 ble valg av representanter til bispedømmeråd og kirkemøtet endret fra å være indirekte via menighetsrådene til å gjøres ved direkte valg. Kirkevalget i 2009 ble avholdt samtidig med stortingsvalget og var det første kirkevalget med direkte valg av medlemmer til disse organene. Valgordningen som ble brukt var preferansevalg av typen single transferable vote. Valget ble grundig evaluert og kritisert for skuffende oppslutning, særlig blant de mellom 15 og 18 år, for vanskelig valgform og for at den alfabetiske rekkefølgen på kandidatene viste seg å gi utslag.
I 2011 ble kirkevalget avholdt samtidig med kommunestyrevalget og fylkestingsvalget. Da ble det valgt representanter til bispedømmet og menighetene i den Den norske kirke for perioden 1. januar 2012 til 31. desember 2015. Dette valget fant sted 11. og 12. september, to år etter det siste kirkevalget som ble avholdt 13. og 14. september 2009. Det er over 3 millioner medlemmer i den norske kirke, og 13,4% av disse valgte å stemme ved kirkevalget i 2011. Oppslutningen ved kirkevalget i 1997 var på 3,0%, i 2005 var den på 4,3%, mens oppslutningen i 2009 var på 13,1%. . Likevel svarte dette ikke til forventningene noen hadde, og Anne Tingelstad Wøien sa i Stortinget at: «Det har vært bred enighet om at oppslutninga om det kirkelige demokratiet har vært for dårlig» Tross den svake fremgangen siden forrige kirkevalg i 2009 ble valgordningen med preferansevalg vraket.
Før kirkevalget i Norge 2015 ble valgordningen for kandidater til bispedømmeråd og kirkemøtet endret til listevalg. I tillegg ble reglene for kumulering og strykning endret. Det første "kirkepartiet", Åpen folkekirke, ble startet opp, og nettverket Levende folkekirke ble organisert som en reaksjon på det.
Kirkevalg i Sverige
Svenska kyrkan har "kyrkoval" hvert 4 år. I Sverige stiller flere politiske partier lister ved kirkevalget.
Megabyzos
Megabyzos (ca. 516 f.Kr. - ca. 440 f.Kr.) var en persisk general, sønn av Zopyros som var satrap av Babylon. Han tilhørte akamenidedynastiet. Hans far ble drept da folk i området gjorde opprør i 482 f.Kr., og Megabyzos ledet styrkene som tok byen tilbake. Etter dette ble statuen av guden Mardok ødelagt for å forhindre fremtidige opprør. Megabyzos tok etter dette del i felttoget mot Hellas i 480 f.Kr. som offiser under sin svigerfar, Xerxes I. Ktesias fra Knidos hevder at han nektet å handle på ordre om å plyndre Delfi, men det er tvilsomt om slike ordrer ble gitt.
Ifølge Ktesias som ikke er særlig pålitelig, men som ofte er vår eneste kilde, ble Amytis, Megabyzos' kone og datter til Xerxes I, anklaget for ekteskapsbrudd kort tid etter. Megabyzos tok del i konspirasjonen til Artabanos for å myrde kongen, men forrådte ham før han kunne drepe også den nye kongen, Artaxerxes I. I et slag ble Megabyzos' sønner drept og Megabyzos såret, men Amytis grep inn på hans vegne og han ble pleiet slik at han ble frisk.
Etter dette ble Megabyzos satrap av Syria. Sammen med Artabazos, satrapen i Frygia, ledet han de persiske arméene som ble sendt for å slå ned opprøret til Inaros i Egypt. De ankom i 456 f.Kr. og innen to år hadde de slått ned opprøret, tatt Inaros og de forskjellige athenerne som støttet ham til fange. De vendte så sin oppmerksomhet til Kypros som var under athensk angrep, ledet av Kimon. Kort tid etterpå tok fiendtlighetene mellom Persia og Athen slutt, kalt Kalliasfreden.
Megybyzos gjorde selv opprør en tid etterpå. Ktesias forteller oss at grunnen var at Amestris henrettet fangene fra det egyptiske opprøret, selv om Megabyzos hadde fått hans løfte om at de ikke skulle skades. Arméer under Usiris fra Egypt og så Menostanes fra Babylon ble sendt mot ham, i begge tilfeller ble det utkjempet (ikke–dødelige) dueller mellom generalene før slagene, og i begge tilfeller seiret Megabyzos. Etter at hans ære var gjenopprettet gikk Megabyzos med på å overgi seg og ble benådet og fikk sin posisjon tilbake. En stund senere reddet Megabyzos Artaxerxes fra en løve under en jakt og ble etterpå sendt i eksil til Kyrtai for å ha forgrepet seg på den kongelige retten til å drepe det første dyret. Han returnerte til Susa ved å late som han var spedalsk og ble benådet.
Megabyzos døde kort tid etterpå, 76 år gammel. Hans sønn Zopyros besøkte Athen og hjalp byen i sitt angrep på Kaunos under sin fars eksil hvor han ble drept av en stein.
Øydistriktet
Øydistriktet, (engelsk: Islands District; kinesisk: 離島區) er ett av Hongkongs 18 administrative distrikter. Det er del av New Territories. Befolkninga i 200 var på rundt 87 800.
Hongkong består av en halvøy og 236 øyer. Islands District består av et tyvetall større og mindre øyer som ligger sør og sørøst for byen, blant dem Lantau, Lamma og Chek Lap Kok (med byens internasjonale flyplass).
Monolitten
«Monolitten» er en 17 meter høy steinsøyle hugget ut av en steinbauta som inngår i Vigelandsanlegget i Frognerparken i Oslo. Den er plassert på «Monolittplatået» på høyden Tørtberg. Steinblokken ble tatt ut av ingeniør Anders Beer ved steinbruddet ved Hov ved Iddefjorden i 1922, og siden fraktet til Oslo på en lekter. Den ble ferdigstilt av Gustav Vigelands steinhuggerassistenter, svensken Nils Jönsson, dansken Karl Kjær, og nordmannen Ivar Broe i 1943. Søylen, som består av 121 figurer, står på Vigelandsanleggets og Frognerparkens høyeste punkt og er 17 meter høy. Den monumentale skulpturen er omgitt av en sirkeltrapp med 36 figurgrupper av granitt anbrakt som rader oppover trappen. Monolittplatået omkranses av en lav balustrade av granitt med åtte dobbeltporter av smijern. Navnet antyder at skulpturen er hugget av en eneste granittblokk (gresk mono, 'én' og lithos, 'stein').
Stedet
Skulpturen er plassert på «Monolittplatået» som ligger på høyden Tørtberg i Frognerparken. Tørtberg var opprinnelig husmannsplass under Frogner Hovedgård, og Vigelandsanlegget ble både i Vigelands levetid og senere kalt Tørtberg-anlegget fordi skulpturanlegget de første årene var konsentrert om Tørtberg-høyden. Etter Vigelands død ble anlegget kalt Vigelandsanlegget.
Skulpturen
De første skissene skal skrive seg fra 1919, men steinblokken kom ikke til stedet før i starten av 1927 og ble ikke reist til stående stilling før 1928. Monolitt-granittblokken var opprinnelig på 280 tonn og ble skutt ut av fjellet ved Iddefjorden ved Halden i Østfold i 1922 på Vigelands initiativ og økonomisk risiko. I 1928 ble den reist i Frognerparken av ingeniørfirmaet Eeg-Henriksen etter en komplisert transport til Oslo om bord på en lekter og fra Bestumkilen til Tørtberg-anlegget, som det da ble kalt, ved hjelp av en spesialkonstruert skinneinnretning. Det ble satt opp et treskur rundt blokken, hvor et lag med steinhuggere arbeidet i perioden fra 1929 til 1943. Skuret ble revet og Monolitten avduket i 1944.
Symbolikken er flertydig, og er tolket som streben etter åndens lys og høyere erkjennelse, så vel som gjenoppstandelse eller kampen om tilværelsen.
Det var tre svært erfarne steinhuggere som utførte arbeidet med å overføre Vigelands modeller for statuen til steinblokken. Lederen for gruppen var Nils Jönsson, opprinnelig fra Höör i Skåne, Karl Kjær fra Mors i Danmark, og Ivar Broe fra Iddefjorden ved Halden. De tre brukte totalt 14 år på å forme steinblokken etter Vigelands modeller. Under arbeidet var de utsatt for steinstøv, og støvet kan ha ført til at to av de tre døde relativt tidlig.
Tomboa
Tomboa (også kjent som Porto Alexandre) er en by i Angola med om lag 7 000 innbyggere (estimert for 2010). Byen ligger i den sørvestlige Namibe-provinsen.
Sarpsborg Snookerklubb
Sarpsborg Snookerklubb er en snookerklubb som holder til i egne lokaler ved Hafslund Næringspark i Sarpsborg. Klubben er den eneste snookerklubben i Østfold og arrangerer seriespill og månedlige turneringer. Klubben har tre snookerbord og to biljardbord i lokalet. Klubben ble stiftet 28. november 2007.
Wolverhampton Wanderers FC
Wolverhampton Wanderers Football Club er en engelsk fotballklubb, stiftet i 1877, som spiller i Premier League. «Wolves», som er kallenavnet til Wolverhampton Wanderers, spiller hjemmekampene sine på Molineux i Wolverhampton. Byen Wolverhampton ligger i den engelske regionen Vest-Midlands, omtrent 25 km nordvest for Birmingham.
Historie
Klubben ble grunnlagt under navnet St. Lukes i 1877 av John Baynton og John Brodie etter at en utvalgt gruppe elever som hadde utmerket seg ved skolen St Lukes, som holdt til i bydelen Blakenhall i Wolverhampton, hadde fått en fotball i gave av rektoren på skolen, Harry Barcroft. To år senere, i 1879, slo klubben seg sammen med en lokal cricket- og fotballklubb, The Wanderers, og grunnla klubben Wolverhampton Wanderers.
De første årene fikk klubben bruke to baner, John Harper's Field og Windmill Field, som begge lå ved Lower Villiers Street in Blakenhall. I 1881 fikk de flytte til en bane rett over gaten fra Fighting Cocks Inn på Dudley Road. Det var ikke så enkelt for tilskuerne der, da det eneste man hadde for å kunne søke tilflukt under på regnværsdager var et redskapsskjul. Her ble man værende frem til 1889 da man flyttet til dagens beliggenhet, Molineux.
Klubben ble en av 12 klubber som startet The Football League i 1888, og første sesongen sluttet de på tredjeplass i serien, samt at de klarte å spille seg frem til FA-cup finalen, der de tapte 3-0 for Preston North End.
Frem til andre verdenskrig
Wolves var med i øverste divisjonen fra 1888 til 1906, da de rykket ned. Klubben hadde frem til da vunnet FA-cupen for første gang den 26. mars 1893, da de slo Everton 1-0 på Fallowfield Stadium i Manchester, og fikk et nytt nederlag i finalen tre år senere, i 1896 da de tapte 1-2 for Sheffield Wednesday.
To år etter at klubben rykket ned, vant den FA-cupen for andre gang, selv om den da var en klubb i den nest høyeste divisjonen da de den 25. april 1908 noe overraskende slo Newcastle 3-1 i finalen, som ble spilt på hjemmebanen til Crystal Palace. Klubben fikk med seg en ny finale i FA-cupen i 1921 mens de enda spilte i andredivisjonen, men denne gangen måtte de gi tapt med 0-1 mot Tottenham på hjemmebanen til Chelsea, Stamford Bridge.
Etter å ha kjempet i mange år for å komme tilbake i den øverste divisjonen, endte det istedenfor med at klubben rykket ned til tredje divisjonen i 1923. Dette ble en kortvarig visitt da de, under ledelse av major Frank Buckley klarte å vinne divisjonen på første forsøk i 1924 foran Rochdale. Klubben etablerte seg deretter i den nest øverste divisjonen og ble værende i denne i hele åtte år, før de i 1932 endelig vant serien og rykket opp til den øverste divisjonen igjen.
Frem mot andre verdenskrig etablerte klubben seg som en av toppklubbene i serien og var bare én seier unna seriemesterskapet i 1938, men tapte den siste avgjørende kampen mot Sunderland, og Arsenal vant istedenfor. Sesongen etter, i 1939, ble de på nytt nummer to, denne gangen etter Everton, samt at de også gikk på et forsmedelig 4-1 tap i cupfinalen mot Porsmouth.
Krigsårene
Wolves fikk en vanskelig start på 1939/40-sesongen med å spille 2-2 mot Arsenal, 0-0 mot Grimsby og tap 1-2 mot Blackpool. Etter tre kamper i sesongen ble det erklært krig og serien ble stanset.
Etter en tre-ukers pause ble ligaen re-organisert i en regionale ligaer, slik at ikke klubbene måtte reise så langt. Wolves ble først lagt inn i en region som het The Midland section, men ble senere flyttet over i The Southern section.
Wolves vant The Midland Regional League Championship i 1939-40 og i 1941-42 vant de The Football League War Cup ved å slå Sunderland sammenlagt i en finale over to kamper. Wolves var ikke med i 1940/41-sesongen, siden Molineux ble utnevnt som hovedkvarter for landets såkalte Air Raid Precautions Unit som hadde som oppgave å beskytte sivile mot flyraid.
Wolves ble slått ut av War-time cup i 1944/45 i semifinalen mot Bolton, som ble spilt over to kamper. Krigen ble avblåst mellom de to kampene, noe som gjorde at Dennis Westcott kunne komme hjem fra opphold i Bremen for å spille andre kampen. Alex McIntish, som hadde vært savnet og meldt omkommet, kom også tilbake og kunne spille. Han var ikke omkommet, men hadde sittet som krigsfange i den siste delen av krigen. Men, verken Westcott eller McIntosh kunne hindre at Wolves tapte 3-4 sammenlagt.
1945/46-sesongen ble en mellomsesong der Wolves spilte i Southern league. De spilte 42 kamper og fikk 20 seiere, 11 uavgjort og 11 endte med tap. Wolves endte på 6.-plass i serien med 51 poeng og ble slått ut av FA-cupen av Charlton i 4. runde etter å ha slått ut Lovell's Athletic i 3. runde.
Oppstart etter krigen og 1950-tallet: Stan Cullis og pokaler
Da fotballen startet etter andre verdenskrig, var Wolves blant topplagene, men på samme måte som i 1938 tapte de den siste kampen, denne gangen 1-2 mot Liverpool, og tapte dermed også seriemesterskapet til Merseysideklubben. Dette ble siste kampen i Wolves-trøya for Stan Cullis, som året etter ble trener for klubben.