cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Anarkisme
Staten og kapitalismen
Staten bygger, ifølge anarkismen, på økonomisk ulikhet, autoritetstro og lederprinsipper. For anarkismen er ikke begrepet «stat» kun en statsmakt, altså en nasjonal overbygning (regjering), men heller en måte å organisere samfunnet på – altså en hierarkisk oppbygging. Det å hevde at anarkismen er antistatlig, er feil oppfatning. Anarkismen er primært en bevegelse mot hierarki, da dette er den organisasjonsstrukturen som legemliggjør autoriteter. Siden staten er den «høyeste» form for hierarki, er anarkister antistatlige. På denne bakgrunn er anarkister flest heller ikke tilhengere av politisk virksomhet i tradisjonell betydning, enten det gjelder å kjempe for makt innenfor staten (demokratisk sosialisme, sosialdemokrati, sosialliberalisme) eller skape en ny stat (marxisme/kommunisme).
Elemér Somfay
Somfay vant en olympisk sølvmedalje i friidrett under Sommer-OL 1924 i Paris. Han kom på andreplass i femkamp, bak Eero Lehtonen fra Finland. Femkampen besto av følgende fem grener: lengdehopp, spydkast, 200 meter, diskos og 1500 meter.
Anarkisme
Staten og kapitalismen
Anarkistene vil i stedet innføre besittelse, eller bruksrett. Det karakteristiske ved besittelse er å «være sin egen herre», på individuell eller kooperativ basis. Anarkister er for den private eiendom som ikke brukes til å utnytte andre. Prinsippet er at ethvert menneske har rett til det det selv produserer igjennom sitt arbeide, men ikke til det det får fra andres arbeide.
Den klassiske anarkismen er nokså åpenbart beslektet med sosialismen. Unntaket, fra nyere tid, er retningen som kalles anarkokapitalisme. Denne vil være uenig med de tradisjonelle anarkisters analyse av kapitalisme og eiendom. Anarkokapitalister definerer seg selv både som libertarianere og anarkister, samtidig som de avviser enhver form for sosialisme. Derfor har også mange andre anarkister vanskeligheter med å anerkjenne denne retningen som anarkistisk, og anser den først og fremst som en libertarianistisk retning.
Anarkismens sentraliserte motstykke
I Italia utviklet det seg mellom 1910 og 1920 en sentralisert versjon av anarkosyndikalismen/syndikalismen. Tilhengerne av denne nye ideologien kalte seg nasjonalsyndikalister, og disse ønsket at parlamentarisk partidemokrati skulle byttes ut med fagforeningsbaserte ordninger. Klassisk syndikalistisk teori om demokratisk kontroll også over selve produksjonsmidlene var også til stede hos nasjonalsyndikalistene, men dette gav seg sjeldent utslag i praktisk politikk.
Forløpere
Anarkismens historie i Norge kan spores tilbake til arbeiderbevegelsens begynnelse omkring 1850. I de nærmeste tiårene sto personer frem som var influert av de tidlige sosialistene og/eller anarkistene. Disse var ikke nødvendigvis anarkister, selv om de på enkelte områder sto anarkismen nær.
Marcus Thrane startet den første arbeiderforeningen i 1848 i Drammen. Året etter startet han «Arbeider-Foreningernes Blad». Bladet brakte utførlige utdrag av den franske anarkisten Pierre-Joseph Proudhons skrifter, skreddersvennen Wilhelm Weitlings utopiske sosialisme, Etienne Cabets kommunistiske trosbekjennelse, henvisninger til Saint-Simon, Jean-Joseph-Louis Blanc, og andre tidlige sosialisters verker. Thrane var en beundrer av Proudhon, som han karakteriserte som […] «vor tids uden tvivl største sjeni[…]», men han oppfattet seg ikke som anarkist. Han regnes som Norges første sosialist, og kooperasjonsbevegelsens far. I slutten av juni 1850 hadde arbeiderforeningene 20,854 medlemmer fordelt på 273 foreninger. I 1851 ble Thrane arrestert, for tilslutt å bli fengslet. Arbeiderforeningene ble nedlagt eller skiftet karakter. Thrane slapp ut i 1859, og emigrerte til USA i 1863. Han tok avstand fra justismordene på en del anarkister etter «Haymarketopptøyene» i Chicago i mai 1884. Thrane kjente personlig en av dem som ble hengt.
Søren Jaabæk stiftet den første bondevennforeningen i 1865, i Mandal. Bondevennene stod for en kommunalistisk eller lokalistisk tendens, med vekt på desentralisering og lokalt selvstyre. Samvirkebevegelsen var et vesentlig innslag i bondevennpolitikken. I midten av 1875-årene forsvant foreningene. I en periode hadde Jaabæk nær kontakt med den radikale bondestudenten Olaus Fjørtoft, og i 1871 skriver Fjørtoft at «Jaabæk er vor Carl Marx, som stend jamsies mæ han og vaar bondereising e original». Liberalister har karakterisert Jaabæk som Norges første liberalist. Kretsen rundt Fedraheimen oppfattet idéene sine som en videreutvikling av Jaabæks radikalisme. Kommunalisten Søren Jaabæk ble «gjenoppdaget» av radikale populister i tiden rundt folkeavstemningen om EF i 1972.
I 1880-årene oppsto en gruppe rundt Hans Jæger som ble kalt Kristianiabohemene. Bohemtilværelsen var en storbylivsform, og oppstod parallelt med en studenteksplosjon. Sosialt sett var bohemen i hovedsak en gruppe intellektuelle fra overklassen. De var «bedre folks barn» med en relativ trygg samfunnsbakgrunn, som ble fanget opp av de nye tankene i tiden, og som derfor kom i steil og fiendtlig opposisjon til egen familie og slektstradisjoner. De brøt med sine foreldres livsstil. Det var et uttrykk for et ungdomsopprør innen samfunnets høyere lag ─ med «utagerende festing», sex og fyll. Sentrale verdier for bohemen var personlig frihet, individualisme, frisinn og modernitet. Bohemenes utsvevende liv på kaféene var et uttrykk for at de brøt med de normer som preget den borgerlige tilværelse, og at de nektet å opprettholde det skillet den borgerlige livsform satte mellom det offentlige og det private liv.
Henrik Ibsen var i sin ungdom innom Thranes bevegelse, og ble muligens inspirert av Proudhons og Wilhelm Marrs skrifter. Han skal blant annet ha lest Marrs bok «Anarchie oder Autorität». Han skrev i Arbeider-Foreningernes Blad, og var lærer på søndagsskolen til Kristiania Arbeiderforening. Ibsen selv mente at det var en tilfeldighet at han ikke ble arrestert da myndighetene gikk til storm mot arbeiderforeningene i 1851. I private brev ga Ibsen uttrykk for sin «Ikke-stats-teori». Denne ble kjent for offentligheten i bruddstykker da Ibsens «Breve» ble offentliggjort i 1904. Ibsen ble av flere i sin samtid oppfattet som anarkist, og senere ble han populær både hos de svenske og de norske ungsosialistene. Det er ikke lett å si noe sikkert om hvordan Ibsen selv så på sitt forhold til anarkismen. Han kalte seg aldri anarkist, så vidt vi vet, men han protesterte heller aldri når folk i hans samtid kalte ham anarkist.
1860–1900
Arne Garborg og Ivar Mortensson-Egnund var, i tillegg til Hans Jæger, noen av de første som omtalte seg selv som anarkister. De drev som tidligere nevnt bladet Fedraheimen som kom ut 1877–91. Etterhvert ble bladet mer orientert mot arbeiderklassen, pluss at det ble merket av anarkistisk stoff. Helt på slutten, da Rasmus Steinsvik var redaktør, hadde bladet undertittelen «Anarkistisk-Kommunistisk Organ». Steinsvik ble senere medlem av Anarkistisk-Communistisk Gruppe «Libertas» hvor Kristofer Hansteen var en sentral person. Gruppen ble startet av noen tyskere i 1891/92, og eksisterte frem til Hansteens død i 1906. Den senere LO-lederen Ole Olsen Lian, og hans bror Sigwald, var også med.
Garborgs interesse for anarkismen har sitt utgangspunkt i Døleringen som oppstod i miljøet rundt Aasmund Olavsson Vinje og Ernst Sars og var et motstykke til den politiske og kulturelle nasjonalismen som rådet i Norge i 1860-årene. Riktignok sa de aldri at de ønsket unionen nord og ned. Da ble det annerledes i 1880-årene. I skuffelsen over Sverdrup-Venstres politikk i forbindelse med unionssaken, blomstret kulturnasjonalismen og nå kalte ungnasjonalistene seg for anarkister. Olaus Fjørtoft og Søren Jaabæk fikk en hedersplass.
Studenten og avismannen Rasmus Steinsvik var en av Garborgs læresvenner, og i 1887 etablerte han det radikale målbladet Vestmannen i hjembygd Volda. Steinsvik prøvde å smelte sammen anarkismen med samholdet og samvirket i bygdefellesskapet. Han gikk inn for at mindre regionale og lokale enheter skulle styre seg selv gjennom et fullt utbygd lakaldemokrati. Han kalte dette styrefrihet. I 1889 mente Steinsvik at Norge måtte ut av unionen, jo fortere jo bedre. Anarkistene i Norge var overbevist om at det bak den skakkjørte samtiden fantes en egen norsk samfunnsform med et bakenforliggende budskap om likhet, rettferdighet og selvråderett. Samtidig var anarkistene ekstremt internasjonale i sin grunnholdning, men de satte seg selv helt fast når synet deres samtidig skulle knyttes sammen med nasjonal egenart og selvhevding. Den norske anarkistiske bevegelsen «døde ut» etter dette, selv om vi kan finne spor av den i Venstres nasjonal-demokratiske prosjekt.
1930–1945
I april 1932 besøkte den russisk-amerikanske anarkisten Emma Goldman Norge. I Oslo talte hun på 2–3 møter arrangert av Oslo Arbeiderparti og Arbeiderpartiets studentgruppe, da Studentersamfundet i Oslo, «landets frieste talerstol», nektet gjennom det kommunistiske (Mot-Dagistiske) styret å la henne tale der. Temaene var «Den amerikanske klassejustis» og «En anarkists liv». Til Alarm beklaget hun at den anarkistiske bevegelsen for tiden var død i Norge. I samme intervju sa hun at hun ville komme tilbake til Norge på høsten. Da ville også Oslo LS med all sannsynlighet arrangere et foredrag med henne. Jeg har ikke funnet noe som tyder på at hun kom tilbake til Norge. I 1935 ble «Den syndikalistiske kvinnegruppe Samhold» stiftet. Fra og med 1935 måtte NSFere ha dobbelt medlemskap for å få arbeid. I tillegg til å være med i NSF måtte de også være medlem av LO. LO hadde i flere år krevd monopol på arbeidsplassene; LO-forbundens medlemmer skulle ha fortrinnsrett til arbeid. Dette gikk arbeidskjøperne med på, og monopolet ble nedfelt i en rekke tariffavtaler. I 1937 var antallet Lokale Samorganisasjoner i syndikalistføderasjonen sunket til omkring tyve, og det var også en «forgubbingsprosess» på gang. Vinteren 1940 ble Carl O. Tangen dømt til ett års fengsel for ærekrenkelse mot fremmed stats overhode, etter anmodning fra Tyskland. Foranledningen var et oppslag i Alarm den 9. desember 1939 hvor Adolf Hitler, Hermann Göring og Joseph Goebbels omtales på en lite flatterende måte. 9. april 1940 overfalt tyskerne Norge. NSFs lokaler ble okkupert og Alarm ble stanset av okkupasjonsmakten. Oslo LS ble oppløst av tyskerne, men eksisterte likevel illegalt. Carl O. Tangen ble tatt av Gestapo og satt på Grini.
1945–1970
Etter krigen ble fagforeningsvirksomheten gjenopptatt i Oslo og i steinhuggerdistriktet i Østfold (Fagerholt LS). De skal ikke ha hatt flere enn ca. 200 medlemmer. Alarm skiftet navn til Solidaritet. I 1950 ble Norges Syndikalistiske Ungdomsforbund startet, men «forgubbingsprosessen» fortsatte, steinindustrien i Østfold ebbet ut, og derved svant bevegelsen sakte inn. Den ene LS etter den andre ble oppløst. I 1951, da Solidaritet gikk i sin 7. årgang, kom det foreløpig siste nummer av bladet. Den 8. årgang kom ikke før i 1957. På dette tidspunktet var Oslo LS den eneste samorganisasjonen som var igjen i NSF. I 1960 gikk Solidaritet inn.
Et framstøt fra Helge Kongshaug for å dra i gang en syndikalistisk ungdomsorganisasjon innen NSF tidlig i 60-årene var mislykket. Han og Jan Bojer skal ha vært de eneste medlemmene i Oslo LS som var under 70 år. Bojer dro igang en Frihetlig Ungdomsgruppe, som var aktiv i 1964/65. NSF skal ha flyttet ut av sine lokaler i Folketeaterbygningen midt på 1960-tallet. Det ble stille rundt NSF. Zernikow Henriksen, mangeårig sekretær i NSF, døde i 1967, møtene ble holdt mer uformelt i private hjem, men man opprettholdt de internasjonale kontaktene. NSF ble innbudt til SACs kongress i 1968, men kunne ikke delta. I 1973 ble NSF oppløst.
1970-årene
Føderasjonen av Anarkistisk Ungdom, FAU, startet opp i Kristiansund i 1966/67, men det var først etter studentopprøret i Paris i 1968 at interessen for anarkismen igjen virkelig ble vekket til live.
Jens Bjørneboe skrev essayet «Anarkismen som fremtid» i 1969. I 1971 holdt han en innledning i Studentersamfundet i Oslo over temaet «Anarkismen… idag?». Bjørneboe fikk stor innflytelse på den nye spirende anarkistbevegelsen.
En annen av de større gruppene var Bodø Anarkistiske Liga (BAL). De ga ut Sort Kamp, og publiserte flere andre trykksaker. BAL var sentral både i nasjonal og internasjonal sammenheng, og var godt kjent i utlandet. Dette var en anarkistgruppe med kontakter til flere utenlandske anarkistorganisasjoner. I Norge samarbeidet BAL særlig med FAU i Kristiansund, Hjelmsgate og Kommunen i Oslo, ─ dessuten med miljøvern- og urfolkbevegelser hvor BAL deltok både i Mardøla, Masi og Alta.
Diverse smågrupper med mer eller mindre anarkistisk tilsnitt dukket opp. I 1970 var det 2-3 stykker. "Anarkistbevegelsens 'sentrum' i 1968–1972 var Kristiansund og Bodø, som hadde de eneste virkelig fungerende og store gruppene. I 1973 var tallet tidoblet. Svarte og svart/røde flagg vaiet på 1. mai. En rekke frihetlig sosialistiske grupper så dagens lys, og sprakk som trollene i eventyret, eller forsvant etter hvert fra den frihetlige scenen av andre grunner. I tillegg til disse gruppene fantes det en rekke enkeltpersoner som sto som lokale kontaktpersoner.
Behovet for fastere føderering meldte seg, og i påsken 1973 ble det avholdt et «Anarkistgruppenes landsmøte». Føderasjonen av Anarkister/Frihetlige Sosialister (FAFS) ble en realitet i 1974. Folkebladet for frihetlig sosialisme, som startet i 1971 av en gruppe frihetlige sosialister på Blindern, ble nå organ for FAFS. Folkebladet hadde et opplag som varierte mellom ca. 2000 til 4000.
I 1975 brøt FAFS' Kragerøgruppe, deler av fire andre grupper, pluss noen enkeltpersoner ut av FAFS. De dannet deretter Revolusjonære Arbeideres Forbund (anarkistene) – RAF (a). Dette var en anarkosyndikalistisk kaderorganisasjon, som i teori og praksis bygget på marxismens politiske økonomi, samt de kamperfaringer og erfaringer med selvstendig arbeiderstyre som man hadde blant annet under Pariserkommunen, den russiske revolusjon og den spanske borgerkrig.
FAFS gikk i oppløsning på nyåret 1976, kort tid etter at Folkebladet gikk inn. Årsaken var ikke minst strid om marxismen. I oktober samme år ble RAF(a) nedlagt.
I tillegg til disse fløyene fantes det representanter for alternativ-bevegelser, med vekt på å leve ut ideene i praksis. De dannet små samfunn med demokratiske strukturer, likestilling mellom kjønnene og miljøbevissthet i praksis. Kollektivene på Karlsøy i Troms og rundt Farsund er kanskje de mest kjente. Denne progressive «sentrums»-retningen ble på 1970-tallet repressentert blant annet i studentlaget Grønt Gras og senere i Miljøpartiet De Grønne. Denne retningen er sterkt kapitalisme-kritisk, men ikke nødvendigvis venstreradikal. Her er det først og fremst snakk om en sosial individualisme som har minst like mye til felles med sosialliberalisme som med sosialisme.
I 1977 kom gamle NSFere og unge arbeidere sammen og reorganiserte NSF. Bakgrunnen var et kontaktnett innen en liten gruppe arbeidere. Frem mot LO-kongressen dette året forsøkte disse, med et visst hell, å samordne forslag til kongressen gjennom fagforeningene. 16/4 ble stiftelsen av Norsk Syndikalistisk Forbund formalisert, som en samordningsorganisasjon for syndikalistiske arbeidere. Dette var arvtakerne etter Norsk Syndikalistisk Føderasjon. ANORG- ANarkistenes ORGanisasjon – ble stiftet 13/9 1977. I 1979 kom Folkebladet på nytt ut, nå som organ for ANORG.
Anarkisme i Norge i dag
Det finnes en frihetlig sosialistisk organisasjon i Norge, Motmakt, som ble stiftet i 2009. Ellers er anarkistene i Norge i dag løst organisert. Følgende prosjekter er relatert til anarkisme eller anarkister:
Det er mange anarkister i Adbusters-nettverket uten at det kan sies å være et anarkistisk nettverk. I tillegg finnes det mange uorganiserte anarkister og noen flere kollektiver på Karlsøy og andre steder. Blant annet eksisterer fortsatt Anarkistenes organisasjon (ANORG) og Norsk Syndikalistisk Forbund.
Anarkismen i praksis
Anarkistiske samfunn i Skandinavia kjenner vi hovedsakelig fra Fristaden Christiania – som hadde en trøblete og vanskelig fødsel i 1971. Andre steder i verden har anarkistene vært involvert i en rekke samfunn. Noen av disse er større samfunn oppstått som følge av en anarkistisk revolusjon, men det fins også eksempler på planlagte anarkistiske samfunn.
Oppståtte anarkistiske samfunn
Anarkismen har også hatt stor betydning for utviklingen av moderne sosialisme og kommunisme. Siden 1960-årene har også anarkistiske ideer spilt en rolle i ideologiske debatter, og det anarkistiske tankegodset var blant drivkreftene for studentopprørene i Vest-Europa og USA i 1960- og 1970-årene.
Stefan Zweig
Stefan Zweig (1881–1942) var en østerriksk romanforfatter, dramatiker, journalist og biograf, og regnes som en av de mest betydningsfulle tyskspråklige forfattere i mellomkrigstiden.
Liv og virke
Stefan Zweig ble født inn i en velhavende østerriksk-jødisk familie. Faren, Moritz Zweig, var en bøhmisk tekstilfabrikant og moren, Ida Brettauer, kom fra en rik kjøpmannsslekt fra Hohenems i Vorarlberg.
På gymnasiet utviklet Zweig interessen for litteratur. Han studerte filosofi og litteraturvitenskap ved universitetet i Wien. Ved utbruddet av første verdenskrig var han som så mange andre patriotisk, men ble snart pasifist, dels pga. innflytelse fra sin venn Romain Rolland.
Zweigs tidlige lyrikk er influert av franske symbolisme, østerriksk impresjonisme og tysk nyromantikk.
Studiet av Freuds psykologi inspirerte Zweig til å skrive verk som skildrer kaotiske følelser og sjelelige kriser, som kortromanene Der Amokläufer (1922), Verwirrung der Gefühle (1927) og Schachnovelle (1942, filmatisert 1960). I miniatyrene Sternstunden der Menschheit (1927) skildrer Zweig historiske begivenheter med vidtrekkende konsekvenser. Samleverket Baumeister der Welt (1935) inneholder berømte dikterbiografier av Balzac, Dickens, Dostojevskij, Hölderlin, Kleist, Nietzsche, Stendhal og Tolstoj. I en rekke biografiske romaner skildret han historiske personligheter, Joseph Fouché (1929), Marie Antoinette (1932), Maria Stuart (1935) og Magellan (1938). Dessuten skrev Zweig legender, f.eks. Die Augen des ewigen Bruders (1922), Legenden (1945), essayer, librettoen til Richard Strauss' opera Die schweigsame Frau (1935) og gjendiktningen av Ben Jonsons Volpone (1925).
Zweigs personlige humanistiske og pasifistiske syn ligger til grunn for Triumph und Tragik des Erasmus von Rotterdam (1934). I det selvbiografiske verket Die Welt von gestern (1942) maner forfatteren frem den svunne europeiske kultur som var hans eget livselement. Zweig var også en fremragende oversetter og en ivrig kulturformidler mellom nasjonene i fredens ånd. De fleste av hans bøker foreligger i norsk oversettelse.
Fra 1920 til 1938 var Zweig gift med forfatteren Friderike Maria f. Burger. Året etter at ekteskapet var oppløst, giftet Zweig seg med sin sekretær, Lotte Altmann. Begge ekteskapene var barnløse.
NSDAPs (nazipartiet) og Adolf Hitlers maktovertagelse i Tyskland våren 1933 gjorde at Zweig forlot Østerrike i 1934 og emigrerte til Storbritannia. Frem til 1939 bodde han i London og deretter i Bath. Han fikk britisk statsborgerskap, men av frykt for å bli internert som enemy alien, reiste han og hustruen via New York, Argentina og Paraguay før han i 1940 endelig slo seg ned i Rio de Janeiro.
23. februar 1942 ble Stefan og Lotte Zweig funnet døde i sitt hjem i Petrópolis i Rio de Janeiro. Dødsattesten lyder på ingestão de substancia toxica – suicidio («inntak av giftig substans - selvmord»). I selvmordsbrevet skriver Zweig at han tok beslutningen «aus freiem Willen und mit klaren Sinnen». Zweig var preget av en lengre og stadig dypere depresjon som kom av fortvilelse over nazismen og frykten for den europeiske kulturs undergang, og den perspektivløse eksiltilværelsen.
Zweigs hus i Brasil ble i 2006 gjort om til et museum, Casa Stefan Zweig.
Bakom kulisserna
Bakom kulisserna er et svensk musikkalbum av Björn Afzelius, utgitt i 1979.
ATI Technologies
ATI Technologies var et datterselskap av Advanced Micro Devices (AMD) etter oppkjøpet i 2006, da AMD betalte 4,3 milliarder dollar og aksjer verdt 1,1 milliarder for grafikkort-utvikleren. Selskapet dominerte, sammen med Nvidia, markedet for grafikkort.
Erik Erikson
Erik Homburger Erikson (født 15. juni 1902 ved Frankfurt am Main, død 12. mai 1994 i Harwich i Massachusetts) var en tysk psykolog som er særlig kjent for sin teori om personlighetsutvikling. Dette er i dag kjent som Eriksons psykososiale stadier.
Bakgrunn
Hans mor var jødiskættet, hans biologiske far var en danske som forlot moren før sønnen ble født, og moren giftet seg siden med den jødiske legen Theodor Homburger. Han gikk først på en jødisk skole hvor han ble ertet for å være nordisk, og siden på en tysk skole hvor han ble ertet for å være jødisk. Erikson gjennomførte klassisk gymnas, men fikk deretter ingen formell utdanning. Etter noen vandreår på kontinentet, ble han tilfeldig kjent med Freud-familien og utdannet seg til barneanalytiker, etter blant annet å ha gjennomgått psykoanalyse hos Anna Freud.
Karriere
Som så mange andre psykoanalytikere emigrerte Erikson til USA i 1933, der han tok arbeid som foreleser ved Harvard Medical School. I tillegg drev han privat praksis i barnepsykoanalyse. Han foreleste også ved University of California ved Berkeley, Yale, San Francisco Psychoanalytic Institute, Austen Riggs Center og Center for Advanced Studies of the Behavioral Sciences uten å ha noen formell akademisk bakgrunn.
Kristanna Loken
Karriere
Loken debuterte i 1994 i en episode av såpeserien As the World Turns som med sine 13 858 episoder fra 1956 til 2010 på CBS, er en av landets lengste såper. I 1996 fikk hun være med i en episode av Law & Order og en episode av Star Trek: Voyager. Hun spilte så fast i Pensacola 1997–98 som handlet om en militær flyveskole. Så fikk hun være med i neste hele serien Philly, Just Shoot Me, som handlet om en advokatmor fra Philadelphia. Den varte bare en sesong (2000). Hun er antakeligvis mest kjent for sin opptreden som androiden «T-X» i filmen Terminator 3 - Rise of the Machines fra 2003. Høsten 2006 jobbet hun blant annet med innspillingen av TV-serien The L-Word.
Erik Erikson
Karriere
Erikson hadde en omfattende litterær produksjon og betydelig klinisk erfaring med barn og unge. Han skrev om barn og unges utvikling, men var særlig opptatt av ungdommens problemer. Mange av hans begreper, for eksempel identitetskrise, fanget opp noe sentralt i tiden. Erikson skapte en syntese av psykoanalyse og sosialpsykologi og gav dermed et bedre helhetsbilde av barnets emosjonelle og sosiale utvikling enn Freud.
Ifølge Erikson har hver fase i livet sine kriser og muligheter. I tidlig barndom står konflikten mellom grunnleggende tillit og mistillit, mellom autonomi og skam og tvil, i lekealderen mellom initiativ og skyld, i skolealderen mellom aktivt arbeid og mindreverdsfølelse, og i puberteten mellom identitet og forvirring.
Kristanna Loken
Familie og oppvekst
Hun er datter av forfatteren Merlin Walton "Chris" Loken (1932–) modellen Rande Porath (1942–), begge med norske røtter. Flere av besteforeldre var født i Norge, og immigrerte til Wisconsins norsk-amerikanske samfunn. Loken er født og oppvokst på foreldrenes fruktfarm  i Ghent,  New York State.
Richland County
Richland County er navnet på seks fylker i USA:
Se også:
Riccardo Montolivo
Riccardo Montolivo (født 18. januar 1985) er en italiensk fotballspiller som fra 30. juni 2019 er klubbløs.
Montolivo ble hentet til Fiorentina fra Atalanta BC. Han spilte sammen med Fiorentinas Giampaolo Pazzini også i Atalanta, og de to ble gjenforent i Fiorentina et halvår etter at Giampaolo Pazzini forlot Bergamo-klubben til fordel for Fiorentina.
Montolivo har etter hvert spilt seg til en viktig rolle i Fiorentina og fikk sesongen 2006/2007 36 kamper for klubben. Han scoret kun to mål, noe som har ført til en svak kritikk for at han scorer for lite mål.
Montolivo spiller i midtbaneposisjon, ofte litt fremskutt foran de andre midtbanespillerne. Han er teknisk god, har et godt overblikk og er kreativ. Han er regnet som et av Italias største fotballtalenter.
I mai 2012 bekreftet AC Milan-treneren Massimiliano Allegri at Montolivo kommer til å spille for dem den kommende sesongen.
Rubina Rana
Rubina Rana (født 27. mai 1956 i Pakistan, død 15. juli 2003 i Oslo ) var en norsk politiker fra Arbeiderpartiet. Hun vokste opp i Karachi og Lahore i Pakistan, og kom til Norge i 1978.
UDI-saken
I 2002 ble det kjent at Rana hadde fått ordnet oppholdstillatelse til sin søster i Norge. Etter at to søknader hadde blitt avslått, tok Rana direkte kontakt med Utlendingsdirektoratet (UDI), og direktør Trygve G. Nordby overprøvde så tre av sine egne saksbehandlere, og innvilget oppholdstillatelse. UDI ble for dette refset av de tre største partiene på Stortinget.
Rubina Ranas gate
I mars 2006 bestemte bydelsutvalget i Bydel Gamle Oslo å oppkalle en gate på Grønland i Oslo etter henne. Deler av Rubina Ranas gate var tidligere en del av Mandalls gate, og gaten går fra Tøyenbekken til Platous gate. Hun ble da den første ikke-vestlige innvandrer som fikk en gate oppkalt etter seg i Oslo.
Cuneo (provins)
Provinsen Cuneo (it. Provincia di Cuneo) er den tredje største av Italias provinser, beliggende i regionen Piemonte i det nordlige Italia.
Cuneo er dens hovedstad. Den er 3/4 fjell og knaus med dalfører i øst-vestlig retning. Det var 592 300 innbyggere ved folketellingen i 2011. Utover husdyrhold og industri, dyrkes her korn og frukt. Kjente rødvinsmerker som Barolo, Barbaresco og Langhe ligger ikke langt unna vin- og trøffelbyen Alba i denne provinsen.
thumb|left|Il Santuario di San Magno, Castelmagno (CN), en fjellkirke til ære for [[Magnus av Cuneo.]] Den heldige Magnus av Cuneo (død 286) hadde en kult sentrert i fjellkirken Santuario di San Magno i Valle Grana i Castelmagno i provinsen Cuneo.
Anoplotrupes
Anoplotrupes er en slekt av biller i familiegruppen tordivler. Skogtordivel (Anoplotrupes stercorosus) er den vanligste tordivelen i Norge.
Utseende
Middelsstore (gjerne 12-19 millimeter, men betydelig mindre eksemplarer forekommer), blankt svarte, tettbygde biller. Oversiden er meget blank, med mer eller mindre utydelige punktstriper på dekkvingene. Undersiden har en sterk blålig metallglans.
Levevis
Disse billene er knyttet til husdyr og larvene lever av møkk nede i dype tunneler som foreldrene har gravd ut. Derfor finnes tordivlene helst på steder der bakken er lett å grave i, særlig på sandjord. De voksne billene flyr gjerne i skumringen, og lager en brummende lyd. Eller syne skogtordivelen å være mindre strengt knyttet til gjødsel enn Geotrupes-artene, disse billene spiser blant annet en del sopp og kan også finnes på åtsler.
Systematisk plassering
Artene ble tidligere regnet til slekten Geotrupes.
Vedkjukemøll
Levevis
Larven utvikler seg i ulike slags kjuker eller også i soppangrepet, død ved. Denne arten er meget vanlig og gjelder for å være den vanligste ekte møllen i Norden. De voksne sommerfuglene finnes fra slutten av mai til midten av august, de flyr i skumringen og om natten, men kommer i liten grad til lys. Noen har rapportert at arten også er vanlig på lagrede matvarer, men dette skyldes trolig oftest forveksling med den lignende arten kornkjukemøll (Nemapogon granella).
Utbredelse
Arten er utbredt i hele den palearktiske sone og finnes også nesten overalt i Norge.
Halvtunnel
En halvtunnel er en tunnel som er hogd inn i en stupbratt fjellside, slik at kjørebanen er overdekt. Tunnelen er åpen på den ene side.
Sebastián Abreu
Washington Sebastián Abreu Gallo (født 17. oktober 1976 i Minas, Lavalleja) er en uruguayansk profesjonell fotballspiller som siden 2010 har spilt i den brasilianske klubben Botafogo. Han spiller angrep, og er også en del av.
Abreus tidligere klubber er Defensor, San Lorenzo, Deportivo La Coruña, Grêmio, Tecos, San Lorenzo, Nacional, Cruz Azul, América, Nacional, Dorados Sinaloa, Monterrey, San Luis, UANL Tigres, River Plate, Beitar Jerusalem, River Plate, Real Sociedad og Aris.
Han ble tatt ut til Fotball-VM 2010 i Sør-Afrika.
Jugoslavia under Vinter-OL 1936
Jugoslavia under Vinter-OL 1936. Sytten sportsutøvere fra Jugoslavia deltok i fire sporter under Vinter-OL 1936 i Garmisch-Partenkirchen. De deltok i alpint, langrenn, skihopping og kombinert. Jugoslavia vant ikke noen medaljer, beste plassering var tiendeplass i langrenn både 50 km og 4 x 10 km stafett for menn.
Knut Frostad
Knut Mauritz Frostad (født 1967) er en norsk profesjonell seiler, foredragsholder og organisasjonsleder. Han har vært en aktiv konkurranseseiler siden begynnelsen av 1980-årene og har deltatt flere ganger i seilasen Volvo Ocean Race (Whitbread-seilaset). I 1992 deltok han i Sommer-OL i Barcelona.
Knut Frostad er født i Harstad, men vokste opp i Oslo. Via venner i Vestfold ble han fra ti-årsalderen en del at et seilermiljøet; Først i brettseiling, deretter seiling.
Han begynte å delta i konkurranser fra han var 14 år. Han var reserve under Sommer-OL 1988 og fullverdig deltaker under Sommer-OL 1992. Han har deltatt fire ganger i Whitbread-seilaset; Første gang i 1993–1994 på den svenske båten «Intrum Justitia», senere to ganger som skipper på «Innovation Kværner» (1997–1998) og «Djuice» (2001–2002) og som vaktkaptein på sydishavsetappene på «Brasil 1» (2005–2006). Han har seilt profesjonelt i Japan, USA og Frankrike. Han var med å vinne Nokia Oops Cup i 2004 og ble nr. 2 i 2005.
Han var leder for Volvo Ocean Race frem til 2016. I 2019 ble han president for Navico, etter først å ha sittet i styret i 14 år. Han har utover dette vært rådgiver for flere internasjonale selskap.
I 1998 utgav han boken Whitbread Round the World Race : ansvarlig for det uansvarlige. Boken er en personlig beretning om kampen mot konkurrentene og naturkreftene i det som har blitt beskrevet som verdens tøffeste havseilas.
Linda Hunt
Lydia Susanna Hunter, bedre kjent som Linda Hunt, (født 2. april 1945) er en amerikansk skuespiller. Hun vant Oscar for beste kvinnelige birolle for rollen som den mannlige kinesisk-australske dvergen Billy Kwant i filmen Brennpunkt Djakarta (1982). Hunt er også kjent for rollen som Henrietta Lange i TV-serien NCIS: Los Angeles.
John Nyutstumo
John Nyutstumo (født 14. juli 1952) er en norsk skuespiller og musiker. Han var medlem i Tramteatret fra 1976 til 1986. Han ble kjent i rollen som Ronny i seriene om Pelle Parafins bøljeband på 1980-tallet, og rollen som Krøsus og Adamson i serien Hemmelighetene i B-by fra 1982. Samtidig som han var skuespiller i teatret, spilte han også saxofon, fløyte og fiolin. Han er bror av Anne Nyutstumo som også var med i Tramteateret.
Per 2018 er Nyutstumo ansatt som skuespiller ved Teater Innlandet. Der har han også stått på scenen som figurspiller, i produksjonen Gruffaloen som var basert på den kjente barneboken med samme tittel.
I nyere tid er han særlig kjent for rollen som Oddvar i TV-serien Neste sommer på TVNorge.
Ionela Târlea
Târleas ble juniorverdensmester på 400 meter hekk i 1994. Hun deltok i VM 1995 i Göteborg og kom på sjuendeplass. Hun deltok også i OL 1996 i Atlanta, der hun igjen kom på sjuendeplass på 400 meter hekk.
Hun vant sin første mesterskapsmedalje som senior da hun ble europamester på 400 meter hekk under EM 1998 i Budapest, og året etter ble hun innendørsverdensmester på 200 meter. Târlea deltok i OL 2000 i Sydney der hun ble nummer seks. I VM 2001 i Edmonton ble hun igjen nummer seks, men i EM året etter gikk hun til topps i hekkeøvelsen. Den beste plasseringen i et utendørs-VM kom i Paris 2003 der hun ble nummer fire.
I sitt tredje OL (Athen 2004) tok hun sølv, bare slått av hjemmefavoritten Faní Halkiá. I VM 2007 i Osaka deltok hun i tre øvelser (200 meter, 400 meter og 400 meter hekk), men greide ikke å kvalifisere seg til noen av finalene. I sitt fjerde OL (Beijing 2008) konkurrerte hun bare på 200 meter, og ble utslått i kvartfinalen.
Globetrotter
Globetrotter er et musikkalbum av Björn Afzelius med hans backingband Globetrotters, utgitt i 1980.
Samisk Nærings- og Utredningssenter
Tana samiske språksenter
Språksenteret ble etablert i 2002 som en selvstendig enhet organisert under SEG. Det er et av åtte samiske språksentre i Norge.
Bru (Stavanger)
Bru er en liten øy i Stavanger kommune, nord for Stavanger by. Øyas areal er ca. 3 km². Den østlige delen er veldyrket med fruktbar jord, mens den vestlige delen består av lyngheier opptil 91 moh. Bosetningen er konsentrert til østsiden av øya. Det finnes mange gravhauger vest / nordvest på øya. Navnet kommer av norrønt brún, «kant», og sikter til at øya ender bratt mot vest.
Bru har fastlandsforbindelse via Rennfast-tunnelene. Øyas høyeste punkt er Brufjellet (92 moh.). Bru grenser også til Soknasundet, hvor flere kamper ble utkjempet i vikingtiden.
Næringsvirksomheten er ikke veldig utbredt på Bru. Det som finnes er Rennesøy fisk og skalldyrmottak, Kulturbruk 44/4 og blomsterbinderiet Hedleshaug.
Profan
Profan er et adjektiv som stammer fra det latinske profanus, «utenfor helligdommen» (fanum betyr «helligdom»). Det betegner egenskaper ved objekter eller handlinger som ikke står i sammenheng med en kult, og dermed ikke har noen rituell eller religiøs betydning. Det profane er av dennesidig, verdslig natur, og dets motsetning er det sakrale og hellige.
Synonymer til «profan» kan være «uinnvidd», «ikke-hellig», «ikke-kirkelig», «verdslig», «leg», «sekulær», «gudløs», «ugudelig», «blasfemisk» og «respektløs». Profanity på engelsk kan bety banning.
Profanering betegner skjending av materielle eller immaterielle verdier utført av personer med en annen religion eller verdensanskuelse.
Eksterne lenker
聖俗二元論
Laureus World Team of the Year
Laureus World Team of the Year er en pris ut delt siden år 2000 av Laureus World Sports Awards. Den blir gitt til det laget som har gjort den beste idrettsprestasjonen foregående år. I 2019 ble den norske vinter-OL-troppen nominert for sin innsats i OL i Pyeongchang 2018.
Juliane de Fontevrault
Juliane de Fontevrault (født ca. 1090, død etter 1136) var en illegitim datter av Henrik I av England med muligens Ansfride (født ca. 1070). Juliane ble født i Westminster, Middlesex i England og ble i 1103 gift med Eustace de Pacy, herre av Bréteuil og Pacy (født ca. 1045 – død 1136).
Juliane de Fontevrault har gjort seg kjent ved at hun forsøkte å myrde sin far med armbrøst etter at kongen hadde tillatt at hennes to døtre, i henhold til kronikøren Orderic Vitalis, å ble blindet og fikk nesene skåret av som rettferdighet for at hennes mann Eustace hadde gjort det samme med den unge sønnen til Ralph Harnec, konstabel av Ivry, i 1119. Barna fungerte som gisler i en strid mellom ektemannen og Ralph Harnec.
Den opprørte Juliane forlangte å få møte sin far og kong Henrik tillot det. Da hun ble ført fram for ham trakk hun en armbrøst og skal også ha fått rettet et skudd mot sin far, men uten å treffe. Hun ble satt i forvaring i en festning som hun rømte i fra ved å kaste seg ut av vinduet og ned i den frosne vollgraven. Siden skal kong Henrik ha kommet til en forsoning med sin datter og svigersønn.
Foruten de to nevnte døtre hvor navnene ikke er bevart fikk Juliane og Eustace to sønner:
Hennes ektemann Eustace de Pacy døde i 1136. Juliane ble deretter nonne i det franske benediktinerklosteret Fontevraud, Maine-et-Loire, og døde selv en gang senere enn 1136.
Martin Richards (informatiker)
Martin Richards er en britisk informatiker som er best kjent for sin utvikling av programmeringsspråket BCPL. BCPL var en del av den tidlige forskningen på portabel programvare. Det var også forgjengeren til programmeringsspråket B som ble laget av Ken Thompson for tidligere versjoner av UNIX, og som Dennis Ritchie i sin tur videreutviklet til programmeringsspråket C.
Richards studerte matematikk ved University of Cambridge, hvor han også fikk Cambridge Diploma in Computer Science. Han tok doktorgrad (ph.d.) innenfor konstruksjon og implementasjon av programmeringsspråk. Han var også foredragsholder ved University of Cambridge Computer Laboratory frem til 2007.
Hans arbeider omfatter også utviklingen av operativsystemet TRIPOS.
I 2003 ble han tildelt Computer Pioneer Award av IEEE Computer Society for sitt «pionérarbeid innenfor systemprogramvares portabilitet gjennom programmeringsspråket BCPL».
Richards er medlem av St John's College ved University of Cambridge.
Økonomiregelverket for staten
Økonomiregelverket for staten er interne, overordnede regler for hvordan statens økonomiske virksomhet skal innrettes.
Reglementet skal blant annet sikre at midler brukes og inntekter oppnås i samsvar med Stortingets vedtak og forutsetninger, at fastsatte mål nås, midlene brukes effektivt og statens materielle verdier forvaltes på en forsvarlig måte. Det er videre et krav om at alle virksomheter opptrer i samsvar med lover og regler, inkludert etiske regler, og har styring, kontroll og forvaltning som er tilpasset vesentlighet og risiko. Overordnede organer pålegges å kontrollere at underliggende virksomheter utfører sine oppgaver på en forsvarlig måte, og at tilskuddsmottakere oppfyller vilkårene. For å få informasjon om måloppnåelse, effektivitet og resultater skal alle virksomheter gjennomføre evalueringer på sine ansvarsområder.
Bestemmelsene gir nærmere regler om
Ingrid Heggø
Ingrid Bjørketun Heggø (født 12. august 1961 i Høyanger) er en norsk politiker (Ap). Hun ble innvalgt på Stortinget fra Sogn og Fjordane i 2005 og gjenvalgt i 2009, 2013 og 2017 etter å ha vært vararepresentant i perioden 1997–2001. I Stortingsvalget 2017 var hun Arbeiderpartiets førstekandidat i Sogn og Fjordane.
Heggø har vært varaordfører i Høyanger.
Furulund (Kävlinge)
Furulund er et tettsted i Kävlinge kommune i Skåne län i Sverige. I 2010 hadde tettstedet 4 180 innbyggere.
Löddeköpinge
Löddeköpinge er et tettsted i Kävlinge kommune i Skåne län i Sverige. I 2010 hadde tettstedet 6 290 innbyggere. Löddeköpinge er kommunens nest største tettsted.
Löddeköpinge er en gammel handelsplass. Gjennom stedet renner Lödde å som tilbyr gode fiskeforhold og som trekker til seg sportsfiskere fra hele Sverige.
I Löddeköpinge ligger et av Sør-Sveriges største kjøpesentre: Center Syd. Det er en del av et handelsområde som dekker 240 000 m² og som årlig har drøyt 4 millioner besøkende, tilsvarende 80 000 i uken. På Center Syd ligger over 200 butikker, blant annet et ICA Maxi-varehus, flere klesbutikker og ett Scandic-hotell.
Friedrich Wilhelm Eduard Gerhard
Friedrich Wilhelm Eduard Gerhard (29. november 1795 – 12. mai 1867) var en tysk arkeolog. Han var en av grunnleggerne av Instituto di Corrispondenza Archeologica i Roma, som var det første internasjonale arkeologiske selskap.
Liv og virke
Eduard Gerhard ble født i Posen, og fikk sin utdannelse i Breslau og Berlin. I 1816 fikk han et godt omdømme gjennom sine Lectiones Apollonianae, og han ble snart etter utnevnt til professor i Posen. På grunn av dårlige øyne sa han fra seg professoratet i 1819, og i 1822 reiste han til Roma hvor han skulle bli i femten år.
Litauens nasjonalmuseum
Litauens nasjonalmuseum (litauisk: Lietuvos nacionalinis muziejus) ble etablert i1 1952 som et statlig historisk museum som både ivaretar gjenstander, bygninger og bygningsstrukturer. Museet står også for arkeologiske utgravninger i hele Litauen.
Friedrich Wilhelm Eduard Gerhard
Liv og virke
Sammen med Preussens ambassadør til Roma, Christian von Bunsen, og andre var Gerhard i 1829 en av grunnleggerne av Instituto di Corrispondenza Archeologica (Instituttet for arkeologisk korrespondanse). Modellen for internasjonalt samarbeid og systematisk vitenskapelig publikasjon var inspirert av naturvitenskapsmannen og oppdageren Alexander von Humboldt. Gerhard var instituttets første sekretær.
Litauens nasjonalmuseum
Historie
Antikvitetsmuseet i Vilnius, grunnlagt av Eustachy Tyszkiewicz i 1855, var forløperen til dagens museum. Dette museet fokuserte særlig på kulturen og historien til Storhertugdømmet Litauen. Det bygget hovedsakelig på polske private samlinger, og var ganske populært med en rekke besøkende. Etter Januaroppstanden i 1863 flyttet Det russiske keiserriket mye av samlingen til Moskva, mens de gjenværende gjenstandene ble omorganisert og gjort til en del av folkebiblioteket i Vilnius. Fra 1866 til 1914 var muset og bibiloteket en enhet. I 1915, da østfronten under første verdenskrig nådde Vilnius, ble ytterligere deler av gjenstandene flyttet til Russland.
Etter Litauens uavhengighet i 1918 ble Museet for historie og etnografi, basert på samlingene fra Antikvitetsmuseet og Litauens vitenskapsforening. Lederen for denne var Jonas Basanavičius, en av underskriverne av Litauens uavhengighetserklæring. Etter 1919 ble Vilnius en del av Polen og museumsvirksomheten ble inkorporert i Vilnius universitet.
Friedrich Wilhelm Eduard Gerhard
Bibliografi
Gerhard bidro til Platners Beschreibung der Stadt Rom. Han publiserte og en stor mengde artikler i arkeologiske tidsskrifter, spesielt i instituttets Annali og vitenskapsakademiets tidsskrift. Han gav også ut flere illustrerte kataloger over oldsaker i Berlin, Napoli og Vatikanmuseene. Verkene han forfattet alene er:
Litauens nasjonalmuseum
Historie
I 1941 sørget vitenskapsakademiet å sikre seg samlingene fra alle museene i Vilnius. Museet ble igjen en privat virksomhet i 1952, under ledelse av historikeren Vincas Žilėnas. I 1967 etablerte museet seg i det nye arsenalet i Vilnius slottskompleks.
I 1968 hadde museet en stor utstilling, og utover på 1970- og 1980-tallet ble det samlet inn historisk materiale fra hele landet. I 1992, etter Litauens uavhengighet fra Sovjetunionen, fikk museet dagens navn og er i dag underlagt kulturdepartementet.
Franz Xaver Richter
Franz (František) Xaver Richter (1709–1789) var en mährisk komponist som i likhet med flere representanter for Mannheimerskolen fikk betydning for utviklingen av den førklassiske symfonien.
Litauens nasjonalmuseum
Organisasjon
Museet har fem avdelinger:: Historie, og nyere tids historie, arkeologi, etnografi, numismatikk og ikonografi, og består av rundt 800,000 enkeltgjenstander.
Franz Xaver Richter
Liv
Fra 1740 til 1747 var Richter visekapellmester hos fyrstabbed Anselm Reichlin von Meldegg til Kempten i Allgäu. I denne perioden publiserte han seks av sine symfonier i Paris. Fra 1747 var han i Mannheim som komponist, fiolinist og bass-sanger ved det berømte hoffkapellet til kurfyrst Karl Theodor av Bayern. I 1769 etterfulgte han Joseph Garnier som kapellmester i Cathédrale Notre-Dame i Strasbourg. I Frankrike kalte han seg François-Xavier Richter. Ifølge et brev fra Wolfgang Amadeus Mozart til faren Leopold datert 2. november 1778 drakk Richter tett. I samme brev skriver Mozart at han hadde hørt en «sjarmerende» messe av Richter. For Mozart satt det langt inne å rose andre, så han har nok satt stor pris på Richters messe.
Litauens nasjonalmuseum
Organisasjon
Samlingene er følgende steder:
Franz Xaver Richter
Liv
I sine verk knyttet Richter sammen barokke stilmidler med elementer fra den galante stilen.
Kjente elever var Carl Stamitz,, Joseph Martin Kraus og (1767–1833).
Raymund Badó
Rajmund Badó (født 15. august 1902 i Budapest, død 31. desember 1986 i New York City) var en ungarsk bryter som deltok i de olympiske leker 1924 i Paris og 1928 i Amsterdam.
Langvannet (Lørenskog)
Langvannet (også skrevet Langtjernet) er en liten innsjø i Lørenskog kommune i Akershus i Viken. Vannet ligger like nord for motorveien mellom Oslo og Lillestrøm, og 500 meter sørvest for Hanaborg holdeplass, og er rundt 1,3 km langt og fra 30 til 180 meter bredt. Det ligger 154 meter over havet, og har avløp via Fjellhammarelva (Sagelva) til Øyeren. Det største tilløpet er Ellingsrudelva, som er grenseelv mellom Oslo og Lørenskog kommune.
Innsjøen ligger midt i et tettbygd område og er derfor utsatt for forurensing, blant annet fra industriområdet Visperud vis-à-vis Karihaugen. Utslipp av vaskevann fra et bilvaskefirma har sannsynligvis bidratt til algeoppblomstring i sjøen Forurensingen er dog ikke verre enn at det fremdeles kan bades i Langvannet, og det er opparbeidede badeplasser i begge ender av vannet.
Ved bredden av vannet i kanten av friområdet i sør, står den fredete «Svenskefurua». Furua ses på bildet i skogkanten oppe til venstre.
Termozipa kraftverk
Termozipa kraftverk er et kombinert kullkraftverk og oljekraftverk i Colombia. Det har en installert produksjonskapasitet på 235 MW fordelt på 2 kokere / turbiner. Anlegget ble utbygd i 1964–1981. Brenselstypen er kull og dieselolje. Det er landets sjette største fossile kraftverk.
Bajonett
Bajonett kan sikte til:
Oddvar Rakeng
Oddvar Rakeng (født 24. januar 1939 i Tistedal) er en norsk forfatter og journalist fra Lillehammer.
Rakeng har bakgrunn som fabrikkarbeider og håndverker, og gikk på Nansenskolen 1959-60. Han var journalist i Smaalenenes Amtstidende (1960–1964), i Dagningen, Lillehammer (1964–1997) og kulturjournalist i Gudbrandsdølen Dagningen (GD) 1997-2001.
Sammen med broren, billedkunstneren Arnold Rakeng (1930–2000), var han en pioner innen norsk barne-TV. Serien Petter Rakett handlet om en måneferd med spektakulære påfunn, syngende hovedperson og verbal framføring av Rolf Just Nilsen. Serien ble innkjøpt av Danmarks Radio og utgitt på plate. Rakeng bidro også til barneprogrammene Rikhard i rekkehuset og Bondevei og Byvei, og ungdomsprogrammet Månesamfunnet.
Han debuterte med barneboken Petter Rakett i 1966, basert på TV-serien. Fire år senere debuterte han med lyrikk for voksne. Rakeng har publisert 37 bøker, inkludert seks diktsamlinger og ti barnebøker. I 2018 utga han biografien om politikeren og juristen Axel Thallaug. Han er æresmedlem av Oppland Forfatterlag.
Danska nätter
Albumet ble innspilt i Danmark.
Lendelede
Lendelede er en kommune i den belgiske provinsen Vest-Flandern.
Narges Mohammadi
Narges Mohammadi (født 1972) fra Zanjan i Iran, er en iransk menneskerettsaktivist.
Mohammadi er utdannet fysiker fra Imam Khomeini International University og arbeidet som ingeniør i Teheran frem til hun gjennom et inngrep av regjeringen ble avskjediget på politisk grunnlag i 2010. Hun har i mange år kjempet mot at politiske fanger skal kunne fengsles uten rettergang og for kvinners rettigheter i Iran, for dette arbeidet har hun blitt idømt fengselsstraff og reiseforbud. Mohammadi er aktiv innen Defenders of Human Rights Center i Iran og i Iranian National Peace Council. I september 2011 ble hun arrestert, og i oktober dømt til 11 års fengsel for propaganda mot staten. Hun ble i 2011 tildelt Per Anger-prisen.
Gunnar Kvassheim
Gunnar Kvassheim (født 14. juni 1953 i Egersund) er en norsk pressemann og politiker (V).
Han er høyskolekandidat i samfunnsfag fra Rogaland distriktshøgskole fra 1975 og begynte å arbeide som journalist året etter. Han var ansvarlig redaktør av Dalane Tidende i Egersund 1986-1997. Etter en periode som direktør for miljø- og samfunnsansvar i Lyse-konsernet 2009–2010 var han på ny ansvarlig redaktør i Dalane Tidende fra 2010. Han har også vært styreleder i Norsk Presseforbund og nestleder i Mediebedriftenes Landsforbund.