cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Jacques Boulenger
Fekter
Han var rundt århundreskiftet også fekter, og deltok i de olympiske leker 1900 i Paris. Boulenger kom på tredjeplass i fekting med florett under OL 1900 i Paris. Landsmannen Émile Coste vant konkurransen og ble olympisk mester foran Henri Masson.
Liljekonvall
Liljekonvall (Convallaria majalis) er en plante i konvallfamilien.
Liljekonvall vokser i skog og hager. Den får hvite blomster i ensidige klaser i mai (juni), og får etter blomstring røde bær.
Bladene og blomstene, og etterhvert også bærene, inneholder stoffer som har vært brukt som medisin i århundrer, men som kan være dødelige, også i mindre doser for barn og dyr.
Det er tradisjon at liljekonvall selges på gatene i Frankrike 1. mai hvert år. Siden 1982 har liljekonvallen vært Finlands nasjonalblomst, og den er Østfolds fylkesblomst.
Navnet "liljekonvall" kommer fra det gamle latinske navnet på planten, "Lilium convallium". Litt fritt oversatt betyr det dalenes lilje – som vi igjen finner i det engelske navnet på blomsten, "lily of the valley".
Liljekonvall finnes oftest på bakken i lune skogholt, men er også observert helt opp i 1 200 moh, og så langt nord i landet som Rana.
The Best of Me
The Best of Me er et samlealbum fra den canadiske rockartisten Bryan Adams, utgitt i 1999. Albumet har blitt sertifisert tre ganger platina i Norge.
Ole Knutsen Ødegaard
Ole Knutsen Ødegaard (født 27. november 1847 i Vestre Slidre, død 10. oktober 1932) var lærer, ordfører (V), lokalhistoriker, lensmann og stortingsrepresentant.
Han hadde lærerutdanning fra Hamar 1869, arbeidet som lærer 1865-70 og folkehøgskolestyrer 1870-72. Han ble ordfører i hjembygda 1884–1893, og ble senere lensmann. Ødegaard var stortingsrepresentant 1889-97 og 1904-06. Han var med i komiteen for Valdresbanen og skrev 7 bind lokalhistorie under samletittelen Gamalt fraa Valdres (1911–1932). Han var statsstipendiat fra 1917.
Ødegaard ble tildelt 7. juni-medaljen.
Nesten helt sikkert
Nesten helt sikkert er et begrep innenfor sannsynlighetsregning som brukes om en hendelse som har sannsynligheten 1 (100 %)
«Nesten helt sikkert» i forhold til «sikkert»
Forskjellen mellom en hendelse som er «nesten helt sikker» og «sikker», er den samme som den subtile forskjellen mellom noe som skjer med sannsynlighet 1, og noe som skjer alltid.
Hvis en hendelse er sikker, vil den alltid skje. Ingen andre hendelser (selv ikke hendelser med sannsynlighet 0) kan på noen måte inntreffe. Hvis en hendelse er nesten helt sikker, er det andre hendelser som kan inntreffe, men det skjer nesten aldri, det vil si med sannsynlighet 0.
Eksempel
Forskjellen kan illustreres ved å tenke seg en situasjon der man teller høyt fra 1 til 100. I denne rekken er det sikkert at man på et tidspunkt vil si tallet 40.
Forholdet blir annerledes hvis man i stedet tilfeldig sier tall mellom 1 og 100 høyt, etterhvert som en datamaskin med en god tilfeldig tallgenerator viser slike tall på skjermen. Hvis man fortsetter prosessen for evig, vil man nesten helt sikkert uttale tallet 40 på et tidspunkt. Men hvis man er uheldig, kan det ta mer enn bare 100 eller kanskje 200 tall, før man endelig kommer til 40. Hvis man fortsetter «for evig», vil man selvfølgelig i «praksis» i slutt uttale tallet 40, men begrepet «nesten helt sikkert» hjelper til å beskrive at prosessen forløper ved en uttømmelse av muligheter, snarere enn ved spesifikk endelig logikk.
Geitabru
Geitabru er ei bru i Gamlebyen i Oslo. Den nåværende brua ble bygget i 2007-2008. Brua er en del av gaten Oslo gate i retning sørøst-nordvest.
Navnets opphav
I middelalderen lå ei bru med det samme navnet i området, og navnet (på middelalderens Geitabru) har sammenheng med geit som bufe i middelalderbyen Oslo: Brua var trasé for småfeet når det skulle på sommerbeite i Ekebergskrenten.
Tidligere bruer
I 1989 ble den forrige brua, Oslo bru omdøpt, Geitabru.
I middelalderen lå ei bru med det samme navnet i området, og den er nevnt i sagaene, som et sentralt bindeledd over Alna. Brua var del av et vest-øst-gående veifar: Brua bandt sammen vestre og østre del av Klemetsallmenningen, også omtalt som Oslos første bygate. (Østre Clemensalmenning svarer til nedre del av dagens Ekebergveien.)
Brua nevnes i ulike eldre kilder, bl.a. i sagalitteraturen: I 1240 tok hertug Skule kongsnavn i Oslo. Kong Håkon Håkonsson kom fra Bergen med Birkebeinerhæren sin for å markere revir. I den forbindelse forsøkte Skules krigere å rive Geitabru, uten å lykkes.
Før 1925 var det formelle navnet på Gamlebyen Oslo.
Nåværende bru
I dag går Geitabru over togsporene på Loenga–Alnabrulinjen like ved Loenga stasjon, og noe nord for den historiske plasseringa. Forøvrig går dagens bru i retning sørøst-nordvest, og er del av det sør-nordgående gateløpet Oslo gate, og er slik også en del av trikkestrekningen Ekebergbanen.
I 2013 ble det bygget et trappeanlegg i amfi ved foten av Geitabru i nordvest, som del av Erik Schias plass.
Ahmed Zia Massoud
Familie og barndom
Zia ble født i Muqur-distriktet som er i Ghazni-provinsen i Afghanistan. En av hans seks brødre, Ahmed Shah Massoud («Løven av Panjshir»), var en de mest kjente motstandslederen i Afghanistan under krigene mot Sovjetunionen og Taliban, og Ahmad Wali Massoud er ambassadør til Storbritannia.
Ahmed Zia Massoud er gift og har fire barn, tre døtre og en sønn.
Utdannelse
Han gikk på Esteqlal College, en fransk skole i Kabul, for sine første studier, før han gikk Polytechnical University i Kabul. Etter at han forlot skolen i 1978, ble han fanget opp av de urolige tidene i landet og ble med i opprørsstyrkene sammen med sin bror Ahmed Shah, i Panjshir.
Krigen mot Sovjetunionen
Fra 1978 til 1981 var Ahmed Zia sjef for Qarargah of Paryan i Haut-Panjsher, og ledet motstanden i hele dalen. Mellom 1981 og april 1992, gjorde hans kommandant (Ahmed Shah Massoud) han til sin spesielle representant i Jamiat-e-Islami partiet i Peshawar Pakistan, der de syv viktigste partiene i den afghanske motstanden møttes. I denne perioden vedlikeholdt og økte han sine kontakter med de afghanske politiske lederne, inklusive diplomater og internasjonale organisasjoner; i tillegg reiste han utenlands for å arbeide for motstandssaken.
Diplomatisk karriere
Etter at det Sovjet-støttede regimet i Afghanistan falt, gjorde hans svigerfar Burhanuddin Rabbani, han til rådgiver og spesialrepresentant for Afghanistan. Denne stillingen hadde han frem til Taliban overtok landet. I desember 2001, utnevnte president Hamid Karzai han til stillingen som ambassadør i Russland, og i februar 2004 ble hans funksjoner utvidet til å inkludere Armenia, og senere i juli, Georgia, Hviterussland og Moldavia.
Presidentvalget 2004
Karzai vant valget og ble afghansk president, med Ahmed Zia som sin visepresident. Til tross for tilsynelatende få nasjonale tilhengere vant Karzai 21 av de 34 provinsene, og slo dermed sine 22 motstandere og ble den første demokratisk valgte leder av Afghanistan. Mangel på fast blekk som skulle hindre valgfusk førte til at valget ble kontroversielt. Etter undersøkelser gjort av FN, erklærte den nasjonale valgkommisjonen Karzai som vinner 3. november, med 55,4% av stemmene. Dette tilsvarer 4,3 millioner av de totalt 8,1 millioner stemmene.
Karzai ble offisielt tatt i ed som president i Afghanistan 7. desember 2004 på en offisiell seremoni i Kabul. Mange tolket seremonien som en symbolsk «ny start» for det krigsherjede landet. Betydelige gjester på innsettelsen var blant ndre landets tidligere konge, Zahir Shah, Afghanistans tre gjenlevende tidligere presidenter og den amerikanske visepresidenten Dick Cheney.
Mulig korrupsjon
28. november 2010 lekket WikiLeaks at Massoud fraktet 52 millioner dollar i kontanter da han besøkte De forente arabiske emirater i 2009. Han fikk lov til å beholde pengene uten å avsløre informasjon om midlene. Massoud har nektet for å ha tatt penger ut av Afghanistan.
Elateroidea
Smellere (Elateroidea) er en gruppe av biller som foruten den artsrike familien smellere (Elateridae) omfatter råtevedbiller (Eucnemidae), halvsmellere (Throscidae) og de artsfattige familiene Artematopodidae, Rhinorhipidae, Brachypsectridae og Cerophytidae. Ingen av de sistnevnte finnes i Norge. Disse billene er vanligvis langstrakte og noe flate, med et tilnærmet firkantet brystskjold og antenner som gjerne er sagtakkede eller kamformede. De fleste artene har en tapp på forbrystet som griper inn i en grop på mellombrystet. Hvis tappen presses ut av gropa, spretter den ut med et smell, og billen kan kastes i været. Slik kan de snu seg om de havner på rygg, eller skremme bort fiender.
VVV-Venlo
Venlose Voetbal Vereniging Venlo, forkortet som VVV-Venlo, er en nederlandsk fotballklubb fra byen Venlo i provinsen Limburg. Klubben ble etablert i 1903 og spiller sine hjemmekamper på De Koel.
Etter 2006/2007-sesongen rykket klubben opp til Æresdivisjonen etter å ha slått RKC Waalwijk i kvalifiseringskampene. Klubben endte i 2007/2008-sesongen på nest sisteplass og rykket ned igjen til Eerste Divisie, som de vant 2008/2009-sesongen og dermed rykket opp igjen. Etter fire sesonger i Eredivisie rykket de igjen ned i 2012/2013-sesongen, og de spilte fire sesonger i Eerste Divisie før de vant i 2016/2017 og sikret et nytt opprykk.
Kakchikel
Kakchikel (kaqchikel ch'ab'äl, også skrevet kaqchiquel, cakchiquel eller caqchiquiel) er et mayisk språk som snakkes av rundt 500 000 medlemmer av kakchikelfolket i det sentrale Guatemala.
Berg
Berg (norrønt bjarg) er et gammelt skandinavisk uttrykk som beskriver sammenhengende steinmasser (bergarter) i naturen og som regel henviser til geologiske formasjoner av enten fjell eller fjellgrunn (berggrunn). Berg er også et vanlig norsk steds-, gårds- og etternavn.
Gårder med navnet Berg
Sogn hvor navnet Berg forekommer:
Alog
Alog er en elektronika-duo fra Tromsø. Duoen ble stiftet i 1997 og består av Espen Sommer Eide og Dag-Are Haugan. De ga ut den egenproduserte EPen Alog i 1998 og ble signert av plateselskpet Rune Grammofon. Året etter ga de ut sitt første album Red Shift Swing. Duoen vant Spellemannprisen 2005 i klassen elektronika for sitt tredje album, Miniatures. Alog har oppnådd anerkjennelse utenfor Norge, og har turnert og spilt på festivaler i Europa, USA og Japan.
National Rifle Association of America
National Rifle Association of America (NRA) er en amerikansk organisasjon for våpeneieres rettigheter. NRA ble opprettet i New York i 1871 og blir regnet som en av de mektigste lobbyist-organisasjonene i USA. NRAs primæroppgave er å forsvare den grunnlovsgitte retten til å bære og eie våpen, men man arrangerer i betydelig grad også aktiviteter som sikkerhetskurs og sportsskyting.
Oliver North var organisasjonens president fra mai 2018 til 29. april 2019, da han ble erstattet av på grunn av en langvarig lederstrid. Wayne LaPierre har vært administrerende direktør og visepresident siden 1991.
Fulda (elv)
Etter at den møter elven Eder renner den rett nord helt til Kassel før den skifter retning mot nordøst, med skogen Kaufunger øst og begynnelsen av skogen Rheinhards mot nordvest. Den møter til slutt Werra nær Hann. Münden, hvor de sammen danner elva Weser.
Danube Wings
Danube Wings er navnet på et regionalt luftfartsselskap som driver både ruteflyvninger og charterflyvninger. Selskapet ble opprettet i 2008. Varemerket tilhører VIP WINGS som også er innehaver av lisensen. Selskapet bruker ATR 72-fly.
McDonnell Douglas DC-9
McDonnell Douglas DC-9 er et tomotors jetpassasjerfly produsert av Douglas, senere McDonnell Douglas og nå Boeing. Flytypen ble først produsert i 1965 og senere i modifiserte versjoner med andre navn. DC-9-familien var i produksjon hos Boeing til 2006, da de avviklet flytypen med derivater etter 41 år i produksjon.
MD-80-serien
Serien, kjent som MD-80 eller Super 80, var de neste medlemmene av DC-9-familien. Disse ble kalt MD-81/82/83/88 og den forkortede MD-87. Flytypen skulle egentlig bli kalt DC-9-80 og ble markedsført som DC-9 Super 80. Dette ble endret før produksjonen startet til MD-80 for å markere at sammenslåingen mellom McDonnell Douglas og Douglas hadde et nytt passasjerfly for 1980-tallet. MD-80-versjonene var oppgradert i cockpit, styresystemet og aerodynamikken samt større, kraftigere, mer drivstofføkonomisk og stillere motorer i Pratt & Whitney JT8D-200-serien. DC-9-80 serien har også et lenger flyskrog enn sine eldre motparter, i tillegg til økt rekkevidde. SAS kjøpte 76 fly av denne modellen og benyttet dem fram til 2013. Største operatør var American Airlines med til sammen rundt 390 maskiner. Produksjonen av MD-80 endte i 1999.
MD-90-serien
MD-90 ble introdusert i 1993 og var en oppdatert versjon av MD-88. Det var 1,4 m lenger og hadde en moderne glasscockpit og kraftigere og mer stillegående motorer. Produksjonen av MD-90 endte i 2001, og det siste flyet ble produsert under lisens i Kina. SAS fløy 10 stykker av denne typen.
Den forkortede MD-95 ble utviklet etter ønske om å erstatte de tidlige DC-9-modellene, som da hadde blitt 30 år gamle. Med en ordre fra ValuJet begynte McDonnell Douglas på prosjektet. Den påfølgende kollapsen av ValuJet og sammenslåingen mellom McDonnell Douglas og Boeing i 1997 gjorde at prosjektet ble lagt på is. Til tross for dystre utsikter tok Boeing opp prosjektet igjen og ga MD-95-programmet navnet Boeing 717. Dette flyet gikk inn i tjeneste i september 1999 med AirTran Airways. Flyet er 1,45 m lenger enn DC-9-30 og har den samme cockpiten og interiøret som MD-90, men har nye Rolls-Royce BR715-motorer. Produksjonen av Boeing 717 ble avsluttet i mai 2006. Dette ble slutten for sivile Douglas-designede fly i produksjon.
Spesifikasjoner DC-9-serien
* Se infoboks for DC-9-10
Ulykker
Det har vært to ulykker med DC-9 i Norge: Fornebu-ulykken den 30. januar 1973, da DC-9-21-flyet med navnet «Reidar Viking» gled ned på den islagte Oslofjorden etter at piloten fikk feil steilingsvarsling og avbrøt avgangen. Flyet ble hevet, men det hadde oppstått kraftig korrosjon så det ble kondemnert og permanent satt på bakken som øvelsesgjenstand. Værnes-ulykken 23. februar 1987, med DC-9-41-flyet, «Gissur Viking», var en smule mer dramatisk. Det landet for hardt på rullebanen fordi spoilerne som skulle bremse landingshastigheten ble aktivert for tidlig. Flyet ble totalvrak, ettersom understellet og motorene tok meget sterkt skade.
Live! Live! Live!
'Live! Live! Live!' er et konsertalbum av den canadiske rockartisten Bryan Adams, utgitt i 1988. Alle sangene ble spilt inn under konserten i Rock Torhout Werchter-festivalen 3. juli 1988 i Werchter i Belgia, unntatt «Into the Fire», som ble spilt inn i Tokyo i Japan.
Alphonse Kirchhoffer
Alphonse Kirchhoffer (født 19. desember 1873, død	30. juni 1913) var en fransk fekter som deltok i de olympiske leker 1900 i Paris.
Kirchhoffer kom på andreplass i fekting med florett for fektmestere under OL 1900 i Paris. Han tapte finalen til landsmannen Lucien Mérignac som vant konkurransen og ble olympisk mester.
Return of the Vampire
Return Of The Vampire er et samlealbum fra Mercyful Fate.
Albumet er en samling av demospor innspilt før den første offisielle utgivelsen Mercyful Fate i 1982. Albumet ble utgitt i 1992 av Roadrunner Records.
Vairocana
Ifølge buddhistisk trikayalære er Vairocana (eller Vairochana, Mahavairocana, kinesisk: 大日如來 / 毘盧遮那佛 Dàrì Rúlái / Piluzhenafo, japansk: Dainichi Nyorai) en Buddha som er kroppsliggjøringen av Dharmakaya, og som dermed kan betraktes som det universelle aspekt av den historiske Gautama Buddha. Det finnes en læremester i tibetansk buddhisme fra 8./9. århundre med navn Vairocana også.
INorden.no
iNorden.org var en felles, nordisk satsing på borgerjournalistikk, der bloggere, skribenter, aspirerende og erfarne journalister bidro til en nyhetsportal for hele Norden.
Initiativet var privat, kollektivt, brukerstyrt og non-profit. Tjenesten ble etablert på idealistisk basis, med intensjoner om å få borgerjournalistikk som en faktor i det nordiske mediebildet.
Nettstedet, som ble lansert 29. oktober 2007, og hadde et samlet 273.000 sideoppslag i februar 2008.
iNorden.org ble grunnlagt av Fred Rune Rahm, Pål Hivand, Jarle Petterson og Øyvind Strømmen.
Simon Rodrigues
Simon Rodrigues, egentlig Simão Rodrigues de Azevedo (føct ca 1510 i Vouzela i distriktet Viseu i Portugal; død 15. juni 1579 i Lisboa) var portugisisk jesuitt, en av jesuittordenens grunnleggere.
Bakgrunn
Simon Rodrigues tilhørte den portugisiske adel, og var en av de seks vennene til Ignatius av Loyola ved Universitetet i Paris som sammen med ham senere grunnla jesuittordenen (1534). I Paris studerte han teologi, litteratur og filosofi, og tok doktorgrad i teologi.
Prest, provinsial
Han ble presteviet i 1537. Etter noe års arbeid under Ignatius' ledelse i Italia ble han sendt til Portugal, der han raskt klarte å tiltrekke mange til jesuittordenen som den første av ordenens provinsialer for landet fra 1546. Han fikk også en stor innflytelse i det portugisiske hoff. Han var også læreren til kronprins Johan Manuel.
Hans ledelse av jesuittene i Portugal var ikke særlig god, og det ble klaget på ham til ordensledelsen i Roma. Det førte til at han ble tilbakekalt dit, og – etter eget ønske – gransket og stilt for den ordensinterne retten i 1544. Hans tre dommere fant ham skyldig i «eksesser og manglende lydighet». Pater Ignatius av Loyola omplasserte ham til andre oppgaver i Italia og senere i Spania. Pater Rodrigues forsøkte iherdig å få kjennelsen mot seg omgjort, men uten hell, selv om han hadde mobilisert en rekke støttespillere. Etterhvert gav han opp.
I 1552 talte man 300 medlemmer i Portugal, men allerede i 1551 var pater Rodrigues blitt avsatt på grunn av sitt oppfarende temperament og for feil i ogansisasjonen i den provinsen han var overhode for.
På sine eldre dager fikk han til slutt dra tilbake til sitt fødeland Portugal, og der skrev han et historisk verk om ordenens første tid.
Nils & Ronnys TV-Cocktail
Nils & Ronnys TV-Cocktail er et norsk reiseprogram med Ronny Kristoffersen og Nils Wærstad som gikk på NRK1 i 2001. I denne reiseserien besøkte de to programlederne utkantstrøk i Norge. De reiste rundt i en brannrød, 1971 modell Mercury Cougar og ditto campingvogn på slep. Ifølge dem selv hadde programmet som formål å frembringe det humoristiske og positive ved Utkant-Norge. Programmet gikk på torsdager.
Serien ble i snitt sett av 412 000. Premieren ble sett av 772 000.
Lomma
Lomma er en elv i Bærum og Hole kommuner i Viken. Den begynner på Krokskogen i Hole, der Vesle Lomma (også kalt Lille Lomma) møter Store Lomma, og renner videre gjennom hele Lommedalen og videre ut i Sandvikselva ved Vøyenenga i Bærum. Vøyenenga er ei tidligere flomslette der Lomma møter Isielva og danner Sandvikselva.
Lomma er et av hovedvassdragene på Krokskogen. Det går både skogsbilvei og skiløype langs Lomma fra bebyggelsen innerste i Lommedalen og innover i marka.
Elva ble benyttet til tømmerfløting fram til 1967. Det har ellers vært sagbruk og jernverk langs denne. Den eldste sagen lå ved Vigfoss på Helset og senere stangjernhammer ved Bærums Verk.
Nord for Bærums Verk etablerte verket en mølle i tiden før 1825.
Sør for Bærums Verk ligger Spikerbrukfallet kraftstasjon som henter kraft fra elven, som er demmet opp i Glitteruddammen ovenfor. Denne er den eneste gjenværende av tilsammen ni tidligere kraftstasjoner langs elven.
Fylkesvei 149 (Rogaland)
Fylkesvei 149 (Fv149) i Rogaland gikk mellom Tjemsland og Elgane i Hå kommune. Veien var 3,4 km lang.
2019 ble veien del av fylkesvei 4356.
Høyvogn
En høyvogn var en hestetrukken to- eller firehjuls flatvogn, der det ble festet høye karmer på sidene for at den skulle kunne romme mest mulig høy. Høylasset ble vanligvis lagt på til nær dobbelt høyde av karmene og «kneppet» sammen ved hjelp av et børetau. Utenom hjul og akslinger, var vogna og karmene laget av trematerialer. Det gjorde vedlikehold og reparasjoner enklere dersom noe knakk, siden de fleste gårder hadde litt trevirke i reserve.
Manlio Sodi
Manlio Sodi (født 22. januar 1944 i Sinalunga ved Siena i Italia) er en katolsk prest og teolog tilhørende salesianerordenen. Han er professor ved Università Pontificia Salesiana i Roma der han underviser i liturgi.
Han har høyere teologisk utdannelse fra samme universitet og doktorat i liturgi fra Anselmianum (1978).
I 2009 ble han president for det pavelige teologiske akademi.
Hvor var du, egentlig?
Hvor var du, egentlig? (orig: A Fost sau n-a Fost?) er en rumensk filmkomedie fra 2006 regissert av Corneliu Porumboiu.
Den vant Caméra d'Or ved Filmfestivalen i Cannes.
Handling
Vaslui i Romania: Noen år etter at Nicolae Ceausescu flyktet og kommunist-regjeringens fall diskuterer noen innbyggere i en Vaslu hvordan de burde feire årsdagen for denne begivenheten. De bestemmer seg så for å organisere en TV-sending på en lokal kringkaster - drevet av Virgil Jderescu, direktør for den lokale TV-stasjonen, og produsere et festlig talkshow som involverer lokale innbyggere via telefon. To gjester blir invitert, den første var Tiberiu Manescu, en alkohol-påvirket og pengeløs professor som alltid har skrytt av at han var den første i byen som utfordret diktatorens håndlangere i Securitate.
Den andre gjesten var Emanoil Piscoci, en streng og paranoid gammel mann som på den tiden pleide å kle seg ut som julenissen for barn. Sendingen begynner, og professor Manescu avslører umiddelbart sine stolte opplevelser som tidligere revolusjonær. Men nesten umiddelbart ringer to lyttere til TV-programmet, og nekter for Manescus tilstedeværelse på et torg den aktuelle dagen - og anklager ham for å snakke under påvirkning av alkohol. Men innringerne har imidlertid ingen beviser for at Manescu virkelig lyver. Den rolige konfrontasjonen begynner å bli pinlig når Manescu, mer og mer nervøs, begynner å røpe feilene til noen lokale kjente innbyggere - inkludert Virgil Jderescu, som han påstår ikke er noen ordentlig journalist.
Svelvik (kommune)
Svelvik var en norsk kommune helt nordøst i tidligere Vestfold fylke, langs vestsiden av Drammensfjorden. Fra 2020 ble kommunen slått sammen med Nedre Eiker og Drammen til Drammen kommune i Viken fylke. I nord grenset kommunen til Drammen kommune, i vest til Sande kommune og over fjorden i øst til Hurum kommune. Kommunesenteret var Svelvik.
Landskap og bosetning
De lavereliggende områdene langs vestsiden av fjorden har godt jordbruksland. Klimaet her er i norsk målestokk uvanlig lunt, særlig sør for tettstedet Svelvik. Dette området er kjent for fruktdyrking, som preger kulturlandskapet. Det er flere produsenter og lokale utsalg av epler, plommer, moreller og jordbær.
All bosetning i den tidligere kommunen ligger også i disse lavereliggende områdene langs kysten. Kommunen hadde de tre tettstedene Nesbygda ( innbyggere i ), Svelvik ( innbyggere) og Berger ( innbyggere). Tvers over fjorden ligger Hurumlandet, med de gamle tettstedene Verket, Holmsbu og Rødtangen i den tidligere kommunen Hurum, i dag del av Asker kommune.
Svelvik-morenen krysser kommunen på tvers, og fortsetter østover på tvers av Drammensfjorden. Morenen smalner her inn fjorden fra Hurum-siden, fra om lag 1500 meter til 160–200 meter. Innsnevringen skaper Svelvikstrømmen, med skillet mellom indre og ytre del av Drammensfjorden.
Innover i landet, i hele den tidligere kommunens lengde, ligger Røysjømarka, som dekker mer enn halvparten av landarealet. Dette utmarksområdet har ikke hatt annen bebyggelse enn støler og setre. I Røysjømarka ligger Seteråsen, som er den tidligere kommunens høyeste punkt (396 moh).
Stedsnavnet
Navnet Svelvik kommer fra gammelnorsk Sverðvík. Førsteleddet er uvisst og går kanskje tilbake på eldre *Sverfð- til gammelnorsk sverfa «virvle, gå i ring», eller en allmenn betydning «strøm». En annen tolking er «bue» om kystlinja på Hurumlandet.
Kirkested og ladested
Svelvik kommune ble først etablert som Strømm formannskapsdistrikt med formannskapslovene av 1837. Grensene ble trukket opp med utgangspunkt i kirkesoknet til den gamle middelalderkirken Strømm kirke. Denne kirken lå under Hurum prestegjeld og Hurum kirke frem til 2. mars 1861.
Gloria Trevi
Gloria Trevi, døpt Gloria de los Angeles Treviño Ruiz (født 15. februar 1968 i Monterrey, Nuevo León, Mexico), er en meksikansk sanger.
Svelvik (kommune)
Kirkested og ladested
Kirkestedet i Svelvik ligger ved Svelvikstrømmen, hvor det fra gammelt av har vært et fergested. I seilskutetiden vokste det også fram et lossested og vinterhavn her, da den indre delen av Drammensfjorden gjerne var islagt vinterstid.
Under den store nordiske krig i 1710 ble det anlagt kanonstillinger på begge sider av Svelvikstrømmen for å beskytte innseilingen til Drammen. Etter det engelske flåteranet på København i 1807 under Napoleonskrigene, ble det anlagt to kystbatterier, som ble ytterligere forsterket frem mot unionsoppløsningen i 1905. Anlegget ble nedlagt i 1933.
Gloria Trevi
Gloria Trevis karriere og liv har vært like kontroversielt som vellykket, og har gitt henne betegnelsen «Mexicos Madonna».
Svelvik (kommune)
Kirkested og ladested
Den 19. august 1845 fikk Svelvik status som ladested for Drammen, og ble med det utskilt som eget formannskapsdistrikt. Disse to kommunene ble imidlertid slått sammen igjen i 1964, under navnet Svelvik kommune.
I dag er store deler av Svelvik sentrum eldre trehusbebyggelse, og omfattet av NB!-registeret, Riksantikvarens liste over bymiljøer i Norge som har nasjonal kulturhistorisk verneinteresse.
Gloria Trevi
Bakgrunn
Trevi ble født i et voldelig og fattig hjem. Hun måtte slåss for å overleve da hun var liten på grunn av mangel på mat og penger. Fra hun var en liten pike ønsket hun å underholde, og lærte seg å lese lyrikk i en alder av fem år, deretter begynte hun å ta ballett- og pianoundervisning.
Svelvik (kommune)
Utdanning og kultur
Det er to barneskoler og en ungdomsskole i tidligere Svelvik kommune: Tangen skole, Tømmerås skole og Svelvik ungdomsskole. Barneskolene Ebbestad skole og Berger skole ble nedlagt i 2014. Kommunen hadde også voksenopplæring og kulturskole. Kommunen hadde ikke videregående skole, og soknet til Sande videregående skole.
Gloria Trevi
Bakgrunn
Trevis foreldre skilte seg da hun var ti år, og det har vært påstått at moren hennes mishandlet henne og forsøkte å få henne fra å bli sanger. Gyldigheten i disse beskyldningene har aldri blitt fastlagt. At moren stilte opp i TV for å be datteren endre sin ville livsførsel har kanskje ikke styrket disse beskyldningene.
Svelvik (kommune)
Utdanning og kultur
Håndballaget Strømm Idrettslag og fotballaget Svelvik Idrettsforening hører begge til i Svelvik.
Gloria Trevi
Gatesanger
Trevi forlot hjembyen da hun var tyve år og dro til hovedstaden Mexico by hvor hun møtte den kontroversielle manageren Sergio Andrade, som det er blitt påstått har foregrepet seg på barn og har vært involvert i frihetsberøvelse. Før hun møtte Andrade, forsøkte hun skrape sammen penger ved å synge og danse på gata, foruten å lære aerobics (gymnastikk) og servere tacos og hurtigmat. I 1985 hun var hun i kort tid medlem av et jenteband ved navn «Boquitas Pintadas» (Små Malte Munner).
Svelvik (kommune)
Samferdsel
Den viktigste veiforbindelsen i Svelvik er Fylkesvei 319 som følger kysten fra Drammen til Sande i Vestfold, og som i begge ender gir forbindelse til Europavei 18. Ferjesambandet Svelvik–Verket og Fylkesvei 289 gir Svelvik veiforbindelse til Hurumlandet og Europavei 134, og videre til Drøbak og Europavei 6 via Oslofjordtunnelen.
Kjente svelvikinger
Personer født og/eller oppvokst i tidligere Svelvik kommune:
Gloria Trevi
Utfordrende
Hun ble kjent som en som utfordret det meksikanske macho-idealet, brøt med sosiale standarder og inntok feministiske standpunkt til mange politiske spørsmål i sangene sine, men hun utnyttet sin kvinnelige seksualitet på en direkte måte som ingen kvinnelig underholder i Mexico hadde gjort før henne. Hun lot også mannlige publikummerer komme opp på scenen slik at hun kunne kle av dem. Men uansett hvordan hun oppførte seg på scenen ble hun en populær artist for mange småjenter i Mexico og Latin-Amerika. Det ble vanlig for mange småjenter og tenåringsjenter å kle seg som sitt store idol.
Trevis oppførsel forbløffet også. Flere ganger når hun ble intervjuet på TV og spørsmål om hennes barndom kunne hun veksle mellom å se lykkelig ut til sprute ut i gråt.
Ny plate og film
Gloria Trevi fulgte opp sin første plateutgivelse med et nytt album i 1991: «Angel De La Guardia» (Våkende engel) som ble enda mer populær, og en sang fra albumet, «Pelo Suelto» (Mistet hår) ble hennes mest kjente sang og listetopper over hele Latin-Amerika, og meget populær også blant spansktalende i USA.
Trevi deltok i en film med samme tittel som sangen, «Pelo Suelto», hvor hun deltok sammen med en tidligere bokser, Jorge Paez. Filmen ble en stor suksess, og Trevi ble invitert til å turnere i mange land.
I 1992 turnerte hun over hele Karibia og Sør-Amerika, hvor hun besøkte Puerto Rico, Den dominikanske republikk, Argentina, Venezuela og Chile. Hun utga også sin første kalender med bilder av seg selv i badedrakt, og som mange synes var nærgående og seksuelt orientert. Samtidig fortsatte hun å snakke offentlig om temaer som tenåringssex, abort, narkotika, aids, prostitusjon og annet.
Tredje album
Hennes tredje album, «Me Siento Tan Sola» (Jeg føler meg så ensom) ble utgitt i 1993, og ga henne også en tredje hitsang med «Zapatos Viejos» (Gamle sko). Albumet ble innspilt i Los Angeles. Hun utga også sin andre kalender som var enda mer avslørende enn den forrige. Hennes andre film kom ut, igjen med tittel et hitsingelen, «Zapatos Viejos». Da jobbet hun for Televisa, Latin-Amerikas største fjernsynsselskap basert i Mexico by. Hun fikk også tilbud for å jobbe for Televisas største konkurrent, TV Azteca. Først aksepterte hun å delta i TV Aztecas programmer, men fikk deretter et bedre tilbud hos Televisa. Som en følge av dette uttalte TV Aztecas programledere seg bitrere om Trevi på lufta. Da hun og Andrade dro til Spania, mistet Televisa mye penger investert i Trevi. Hun mistet dermed sympati og støtte fra begge selskapene.
Trevi ble mer tilbaketrukket etter disse utgivelsene, og det eneste som man hørte fra henne var rykter og spekulasjoner. Men så, i 1995 utga Sergio Andrades tidligere kone, Aline Hernández, en bok om hvordan Andrade tilsynelatende hadde plukket opp småjenter og lurt dem inn en nett av sex og slaveri ved å love dem at de skulle bli stjerner. Ifølge boken, som het «De La Gloria Al Infierno» (Fra glorie til helvete ISBN 970-05-1226-6) var også Gloria Trevi en villig deltaker i Andrades bedrag ved at hun var forelsket i sin manager og at hun deltok i managerens sexorgier og slaveforhold med disse småjentene for å gjøre ham til lags.
Skandalen begynner
Omkring 1997 hadde mange av de småjentene som tilsynelatende var blitt misbrukt sluppet unna fra Andrade og fortalte historier om brutalitet og skrekk foran TV-kameraene. Andrade og Trevi flyktet fra Mexico uten å bli anholdt, stoppet i Spania og Chile, før de ble erklært som ettersøkt av det meksikanske rettssystemet, sammen med en tredje medsammensvoren ved navn Mary Boquitas. Rett etter fødte en pike, Karina Yapor fra det nordlige Mexico, et lite guttbarn som hun påsto at Andrade var faren til. Yapor skrev boken Revelaciones (Avsløringene ISBN 970-05-1293-2), hvor hun beskriver sitt liv som Trevis korjenta.
På denne tiden ga Trevi, Andrade og Boquitas intervjuer til hver eneste spansktalende tabloidshow i USA og i de øvrige Latin-Amerika. Deretter unnslapp trioen til Argentina, og dro deretter til Brasil hvor de levde noen år før de ble innbrakt av det brasilianske politiet. I Brasil ble det sagt at Trevi likte å spasere rundt i nabolaget hvor hun bodde og spise ved det lokale bakeriet. Da de ble innbrakt spredte nyheten seg til hver eneste spansktalende nyhetsstasjon og avisredaksjoner over alt.
Drakamp i Brasil
I det nye fengselet ble Trevi gravid. Først påsto hun at en fengselsvakt hadde voldtatt henne, men etter at hun fødte en gutt, innrømmet hun at faren var Andrade. Etter brasiliansk lov ble hun midlertidig løslatt slik at hun kunne ta seg av spedbarnet. Friheten var kun midlertidig da meksikanske myndigheter igjen krevde henne utlevert, og hun ble da ført tilbake til fengselet.
Tilbake til Mexico
Brasils myndigheter ble enige med de meksikanske myndighetene, og den 21. desember 2002 ble Trevi, Andrade og Boquitas overlevert til Mexico for å bli tiltalt. Hennes nyfødte barn ble gitt videre til Trevis mor.
Det hadde også vært rykter i omløp om en pike som Andrade også var far til og som de etterlot dødt et sted, men dette er sannsynligvis usant, og intet bevis er blitt framlagt.
Den 24. februar 2004 var det meningen at Trevi skulle bli løslatt, men det ble avslått. Da dette ble fortalte henne, begynte hun en sultestreik.
Gloria Trevi er fri
21. september 2004 ble Gloria Trevi frikjent og løslatt av en meksikansk rett på grunn av mangel på bevis. Hun hadde tilbrakt til sammen bortimot fem år i fengsel i Brasil og Mexico.
Gloria Trevi begynte en ny konsertturne i 2005 som startet i Monterrey, men turnen ble kansellert da hun kom til Puerto Rico da en graviditetstest viste at hun var gravid på nytt. Hun rakk å fullføre konserten i Disney World i Orlando, Florida, hvor hun hadde sin lille sønn med seg.
Halfdan Arneberg
Halfdan Arneberg (født 10. mars 1879 i Oslo, død 24. desember 1961 samme sted) var en norsk maler, tegner, interiørarkitekt og folkekunsthistoriker.
Han var utdannet ved Statens håndverks- og kunstindustriskole (SHKS) og arbeidet selv i en årrekke som lærer, først ved Fagskole for boktrykkere fra 1918 til 1925, deretter som lærer ved SHKS fra 1928 til 1949, som overlærer fra 1939. Han var anerkjent som en dyktig bokkunstner, og laget flere bokomslag. Sin plass i kunsthistorien har han likevel ervervet gjennom sin langvarige dokumentasjon av norsk prydkunst og folkekunst, som han publiserte i en rekke bøker. Arbeidet begynte i 1916 og han var statsstipendiat 1918–1925 for å kunne reise, dokumentere og avtegne norsk folkekunst. Han samarbeidet også med Hulda Garborg om bunader.
Han fikk Kongens fortjenstmedalje i gull i 1958 for sitt arbeid med norsk folkekunst.
Jean-Baptiste Mimiague
Jean-Baptiste Mimiague (født 3. februar 1871, død 6. august 1929) var en fransk fekter som deltok i de olympiske leker 1900 i Paris. Mimiague kom på tredjeplass i fekting med florett for fektmestere under OL 1900 i Paris. Landsmannen Lucien Mérignac vant konkurransen og ble olympisk mester foran Alphonse Kirchhoffer.
Nicolas Bobadilla
Nicolas Bobadilla (egentlig Alfonso Nicolás Pérez men kjent etter det sted han stammet fra; født 1511 i Bobadilla del Camino ved Palencia i Spania, død 23. september 1590 i Loreto i Italia) var en av de første jesuitter og en medgrunnlegger av denne katolske presteordenen.
Bakgrunn
Som elleveåring begynte han å studere retorikk og logikk ved universitetet i Valladolid i Spania. Deretter studerte han kunst og filosofi ved universitetet i Alcalá, der han ble inntatt som fattig student ved Colegio de Santa Librada, og avsluttet med et baccalaureat i 1529.
Ved sin tilbakekomst til Valladolid innehadde han Vesper-lærestolen ved universitetet der, før han dro til Paris for å fortsette studiene sine ved universitetet der. Der ble han kjent med Ignatius av Loyola. Ignatius overbeviste ham om at han burde fullføre høyere teologistudier, og kunne også ordne det slik for ham at han ble professor for filosofi ved College de Calvi ved siden av Sorbonne.
I 1534 dannet han sammen med Ignatius av Loyola, Frans Xavier, Diego Laínez, Alfonso Salmerón, Simón Rodrigues og Peter Faber den grunnleggende kjerne som startet Jesu Selskap, det vil si jesuittordenen, ved kapellet Saint-Denis på Montmartre.
Prest, jesuitt
Tre år etter vle han presteviet i Venezia, og ventet på å bli utendt som misjonær til Det hellige Land. Men det ble det ikke noe av. Istedet skulle han bli satt inn i arbeidet mot protestantismen.
Bobadilla var en dyktig predikant. I en periode var han knyttet til keiser Karl Vs militære styrker i Tyskland. På oppdrag av pave Paul III deltok han på riksdagene i Nürnberg, Speyer og Regensburg.
Han engasjerte seg sterkt i den katolske åndskamp mot protestantismen. Han var til tider på kant med Ignatius, som da han sterkt motsatte seg keiserens forsøk på å inngå fred med protestantene. Av den grunn ble han kalt tilbake fra Tyskland.
Traktbegerkulturen
Traktbegerkulturen er navnet på en europeisk arkeologisk kultur fra yngre steinalder (neolitikum), som var utbredt over Nord- og Sentral-Europa fra det sørlige Norge til den tsjekkisk-østerrikske grense og fra Nederland til Ukraina. Det fantes en tidlig-neolittisk traktbegerkultur som varte fra ca. 4200 f.Kr. til ca. 3200 f.Kr. Denne gikk over i en mellom-neolittisk traktbegerkultur fra ca. 3200 f.Kr. til ca. 2400 f.Kr. Traktbegerkulturen kalles på engelsk for Funnel Beaker Culture, ofte også referert til som «TRB», som er en forkortelse av den tyske begrepet Trichterbecherkultur, noen ganger Trichterrandbecher.
Kulturen etterfølger Ertebøllekulturen i Danmark, Lihultkulturen i Sverige, Ellerbeck-kulturen i Schleswig-Holstein og Swifterbantkulturen i Nederland. Hovednæringen ble nå jordbruk, mens folk var mer samlere og jegere enn bønder i Ertebølletiden. Menneskene bodde i langhus (9-18 meter lange og 3,5-7,5 meter brede).
I Norge er det funnet spor fra Traktbegerkulturen i Oslofjordområdet og kysten ned vestover til Lista. Med denne kulturen ble jordbruket innført til landet og de første spor av kornpollen er funnet på Lista, datert 4100 år f.kr.
Kjennetegn og levninger
Kulturen har sitt navn etter keramikk med et spesielt utseende: Begerlignende kar med traktformede åpninger.
Det var skikk å ofre redskaper i myrer og vatn. I Sverige har de funnet 10 000 flintøkser, og nesten av alle disse ble trolig ofret i vann. Noen slike er også funnet i Norge.
Gravskikken endres, og man begynner å gravlegge sine døde i megalittgraver (storsteinsgraver). Dette skjedde først på de danske øyene, særlig Sjælland, i form av gravlegginger i små steinkammer, såkalte dysser. De var runde eller rektangulære jordhauger som ofte skulle romme bare en enkelt begravelse.
Dysser
Dysse er en dansk betegnelse på megalitt- eller storsteinsgraver fra yngre steinalders traktbegerkultur. En dysse består av et gravkammer, omgitt av en rekke store randsteiner. Hvis haugen eller steinkretsen er rund kalles det en runddysse, og er den rektangulær benevnes den langdysse. Runddyssens ene gravkammer ligger nesten alltid midt i anlegget (10-15 m i diameter), mens langdyssen, som kan være over 100 m lang, ofte har flere sideliggende kamre. Gulvet i dyssekammeret kan være dekket med skjørbrent flint.
Etter hvert endret gravene form og til en viss grad funksjon. De utviklet seg til fellesgraver for en familie eller en slekt, såkalte jettestuer.
Ganggraver
Ganggrav (dansk jættestue, svensk gånggrift) er et gravkammer av stein som er dekket av en jordhaug. Enmanns-kamrene kalles dysser. De store steingravene kalles ganggraver (jettestuer), og man har funnet opp til ca. 400 skjelett i en jettestue på Langeland.
Utbredelse
Traktbegerkulturen var utbredt over Nord- og Sentral-Europa fra det sørlige Norge til den tsjekkisk-østerrikske grense og fra Nederland til Ukraina.
Innenfor traktbegerkulturens utbredelsesområde kan det utskilles i alle fall fire store grupper, nemlig en i det vestlig omfattende området fra den nedre Rhinen og Nordsjøen til Elben, en sørlig, som går fra Midt-Tyskland helt over til Ukraina, en østlig med tyngde i det midtre og nordlige Polen og endelig en stor nordlig gruppe som omfattet Nordøst-Tyskland inklusive Schleswig-Holstein, Danmark, Sør- og Midt-Sverige (opp til Värmland og Uppland) og deler av Sør-Norge.
Michelsbergkultulturen langs Rhinen, øvre Weser og øvre Elben representerer muligens en femte stor gruppe av traktbegerkulturen.
Skandinavia
Danmark (dysser, jættestuer, hellekister)
Steinalderens bønder bygde 20-40000 steindysser og 6-7000 jettestuer i Danmark. 2 400 av disse er bevart i dag.
Norge (dysser, ganggraver, hellekister)
Kultsentra
Det største kultsenteret er funnet på Sarup, Fyn i 1968. Det er 85 000 m² stort. Et annet senter på Stävie ved Lund omfatter 30 000 m².
Gurre slott
Nyere utgravninger avdekket at borgen dekket et areal på 50.000 m², omgitt av en ytre ringmur. Borgen er anlagt før Valdemar Atterdags tid (1340-75), men han utbygget anlegget som ble forlatt i 1530-årene og forfalt. Ruinen er et fredet fortidsminne.
Historisk
Gurre slott der Valdemar Atterdag døde i 1375, ble senere knyttet til folkevisenes «Tovelille» og «trylleringen», som angivelig bandt Valdemar Atterdag så sterkt til henne at han etter hennes død tok henne med seg på sine reiser i en kiste, helt til ringen ble tatt av fingeren hennes og kastet i Gurre-sjøen. Folkevisenes tryllering er kjent også fra et vandresagn som Petrarca fikk fortalt av prestene i Aachen da han besøkte byen i 1333: At Karl den Store var så knyttet til frillen sin at han etter hennes død ikke kunne gi slipp på liket, før en tryllering ble fjernet fra det. Keiseren overførte da sin kjærlighet til ringens nye eier som foretrakk å kaste ringen i et vann. Keiser Karl øste deretter sin kjærlighet ut over selve stedet der frillen døde, og fikk oppført et slott der. I den danske parallellen ble en tilsvarende tryllering forklaringen på at Valdemar Atterdag hadde oppført Gurre slott.
Valdemar Atterdag skal ha sagt om Gurre: «Vårherre får gjerne beholde himmelrike, bare jeg får beholde mitt Gurre.» Men i de eldste kildene handlet dette om Lille Gurre nær Køng mellom Vordingborg og Næstved. I 1360-årene utvidet han Storetårn og bygget det om, beskyttet av en mindre ringmur med 4 hjørnetårn. Fra omtrent samme tid var slottet tatt i bruk som kongebolig, myntslageri m.m. til et stykke inn på 1400-tallet. På Erik av Pommerns tid slo man mynten kjent som «Gurre gros» (gros = 9 penning), som ble preget på 1430-tallet, med en krone på forsiden og på baksiden en E. På myntene oppgis myntstedet som «Castrum Gorge». St. Jakobs kapell er en fredet kirkeruin på bredden av den når tørrlagte Lille Gurre-sjøen. Kapellet var viet til apostelen Jakob. Kanskje har det fungert som slottskapell for Gurre slott. Et pavebrev til pave Innocens 6. bekreftes at Valdemar Atterdag i 1361 stiftet flere kapeller ved borganleggene sine, og skjenket flere relikvier til stedet i 1361.
FN-sekretariatet
FN-sekretariatet er et av hovedorganene i De forente nasjoner (FN) og ledes av generalsekretæren, støttet av en stab på rundt 8 900 internasjonale embedsmenn over hele verden. Sekretariatet betjener de andre hovedorganene i FN og forvalter deres programmer og retningslinjer.
Vakinankaratra
Vakinankaratra er en av Madagaskars regioner og ligger i provinsen Antananarivo. Regionen hadde 1 852 199 innbyggere i 2014 og dekker et areal på 16 599 km². Hovedstaden er Antsirabe.
Vakinankaratra er delt opp i 6 distrikter og 86 kommuner.
Historie
Kongeriket Vakinankaratra, kjent for å være Andrantsays rike, ble grunnlagt på starten av det 17. århundre av Andrianony, en prins med opprinnelse i Alasora sør for Antananarivo. Lenge lå Andrantsays hovedstad i Fivavahana (ofte forkortet Fiva) i distriktet Betafo. Den lokale befolkningen kalte seg da Betsileo, et navn som senere skulle bli navnet på naboene deres i sør.
Rikets høydepunkt ble nådd ved midten av det 18. århundre. Under koloniseringen av landet ble det administrative senteret til regionen flyttet til Antsirabe, som raskt vokste og ble en viktig og modernisert by.
Yuxian
Yuxian var en kinesisk embedsmann og general i siste del av Qing-dynastiet.
Han var magistrat og guvernør i provinsen Shandong da bokseropprøret var i emning i 1898 og tok av i 1899. Blant annet hadde han bidratt til å styrke Storsverdbrorskapet, som var med på å påvirke og oppildne det som skulle bli den boksergruppe som antente opprøret der i det vestlige Shandong.
Yuxian overtok som guvernør i Shandong i mars 1899, fordi det ble ansett at hans forgjenger hadde sviktet i det viktige flomforebyggende arbeidet. Sommeren ble det også hans oppgave å forsøke å mildne den store nød og reparere dikene etter at Guleelven sommeren 1898 hadde en av denne tidens mest katastrofale oversvømmelser, som særlig rammet det vestlige Shandong og noen deler av provinsen Zhili. Yuxian var preget av en sterk motvilje mot kristendommen, og var generelt fremmedfiendtlig. Han grep ikke inn mot de opprørske boksere i nordøstre Shandong, og de oppfattet guvernøren som en forbundsfelle særlig da de begynte å gyve løs på kristne kinesere. Imidlertid var Yuxian ikke på deres parti da bokserne eskalerte angrepene kraftig, og i november 1899 grep hans styrker inn mot et lederskikt.
I Beijing mante man imidlertid at Yuxians innsats ikke var overbevisende. Han ble så erstattet som guvernør av general Yuan Shikai. Selv ble han i desember forflyttet til Taiyuan der han ble guvernør for provinsen Shanxi.
Sommeren 1900 sendte han troppeforsterkninger til Beijing, der boksere og de regjeringsstyrker ledet av de mest fremmedfiendlige elementer ved hoffet veleiret ambassadekvarteret. Selv beordret han og var personlig med på å utføre et massemord av kristne misjonærer i Taiyuan. Massakren, som fant sted i hans embedsgård den 9. juli, rammet katolske biskoper og flere prester og ordenssøstre, og et enda større antall protestantiske misjonærer og misjonærfamilier. De ble halshugget den ene etter den andre, 44 i alt. Mødre ble halshugget mens de holdt sine barn i hendene.
Påstander om at Yuxian utførte massakren på ordre av eller i samforstand med enkekeiserinne Cixi oppstod raskt, men må betraktes som del av den generelle bakvaskelse av enkekeiserinnen som ble bedrevet av personer i det utenlandske miljø i Beijing.
Kinesiske myndigheter entlediget Yuxian. Enkekeiserinne Cixi dekreterte tidlig i november 1900 at han skulle forvises på livstid til Kinas grensetrakter i Øst-Turkestan der han skulle utføre hardt straffearbeid. Dette ble imidlertid ikke ansett som strengt nok av åttenasjonsalliansen, som krevde henrettelse. Det var noen uker før blitt meldt at han hadde begått selvmord.
Sannheten om hvordan han forlot historien og endte sitt liv, er ikke blitt avklart. I Bokserprotokollen av september 1901 hevdes det at han var blitt henrettet den 22. februar1901.