cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Palisades kjernekraftverk
Palisades kjernekraftverk er et kjernekraftverk som produserer elektrisk kraft ved bredden av Michigansjøen, i Covert Township i Van Buren County, i det sørvestlige hjørnet av delstaten Michigan i USA. Anlegget ligger mellom Chicago og Detroit, 8 km sør for byen South Haven. Kjernekraftverkets nåværende reaktor ble godkjent for igangsetting i 1971. Installert maksimal effekt i 2009 er brutto 842 MW, netto effekt 725 MW mens årsproduksjonen i 2007 var på om lag 5,83 TWh elektrisk kraft.
Anlegget eies av Entergy Nuclear. Det har en reaktor som er i operativ drift. Etter dagens konsesjoner skal reaktorens produksjon opphøre i 2031.
Chinatown, My Chinatown
thumb|200px|right|Cover, notene, 1910 «Chinatown, My Chinatown» er en amerikansk populærmusikksang, skrevet av Jean Schwartz (melodi) og William Jerome (tekst) i 1910.
Jerome og Schwartz innlemmet kinesiske musikalske former i vestlig musikk til melodien. Sangen har blitt innspilt av tallrike artister, innbefattet Al Jolson samt Chris Connor, og blir betraktet som en jazz standard.
Delstatsregjering (Tyskland)
Delstatsregjering (Landesregierung) er betegnelsen på kabinettet i en delstat i Tyskland. I Bayern og Sachsen kalles delstatsregjeringen Staatsregierung, i Rheinland-Pfalz Ministerrat og i Berlin, Hamburg og Bremen Senat.
Delstatsregjeringen består av regjeringssjefen og et antall ministre. Regjeringssjefen kalles i alle delstater unntatt bystatene for Ministerpräsident. I Berlin er tittelen regjerende borgermester og i Bremen og Hamburg senatspresident. I bystatene kalles ministrene for senatorer.
Stats- og regjeringsformen er for alle tyske delstater parlamentarisk republikk. Den forfatningspolitiske rammen for denne regjeringsformen er foreskrevet i den føderale tyske forfatningsretten, gjennom det såkalte homogenitetspåbudet i Grundgesetz (Artikkel 28). Med homogenitet siktes her til at delstatene skal ha den samme forfatningsmessige grunnform med hensyn til republikken, demokratiet og den sosiale rettsstaten.
Arild Haraldsen
Arild Haraldsen (født 23. september 1945) og er utdannet statsviter fra Universitetet i Oslo i 1972.
Han har jobbet i Statens Lånekasse (1969 - til 1977), deretter i ulike konsulentfirmaer med strategi, organisasjonsutvikling og IKTm bla annet i Habberstad AS og PA Consulting Group, samt som selvstendig næringsdrivende i StratIT.
Han var strategidirektør i Cell Network i 1999 - 2000, og administrerende direktør i den private stiftelsen NorStella (2002–2012), og har i flere år vært bidragsyter til Digi.
Haraldsen har skrevet en rekke lærebøker i strategisk bruk av IT, og også to bøker om norsk og internasjonal IT-historie. Han har undervist ved NITH og BI.
Jan Werner (friidrettsutøver)
Han representerte Polen under Sommer-OL 1976, hvor han tok sølv på 4 × 400 meter stafett.
St. Michaels katedral i Qingdao
St. Michaels katedral (kinesisk: 圣彌格爾主教座堂, pinyin: Shèng Mígéěr zhǔjiào zuòtáng) er en katolsk katedral som er sete for bispedømme Qingdao i Kina. Den er det største nyromanske byggverket i provinsen Shandong og ligger i den eldste delen av storbyen Qingdao, i bydistriktet Shinan.
Kirken ble bygd av tyske misjonærer fra kongregasjonen Steylermisjonærene i 1934. I 1942 tok japanske okkupanter kontroll over bygningen, men den ble tilbakeført i 1945. Under kulturrevolusjonen ble katedralen skadet og stengt, men den gjennomgikk renovasjon i 1981 og ble gjenåpnet senere samme år. Kirken har fem altere, kassettak, og en høy apsis i østenden av midtskipet. Dens store pipeorgel ble skadet under kulturrevolusjonen, men et nytt ble anskaffet fra Tyskland og tatt i bruk i 2008, som det første, store kirkeorgel i det ettermaoistiske Kina.
H. B. Robinson kjernekraftverk
H. B. Robinson kjernekraftverk er et kjernekraftverk som produserer elektrisk kraft ved byen Hartsville i Darlington County, i det sørøstlige hjørnet av delstaten Sør-Carolina i USA. Kjernekraftverkets nåværende reaktor ble godkjent for igangsetting i 1970. Installert maksimal effekt i 2009 er brutto 745 MW, netto effekt 710 MW mens årsproduksjonen i 2007 var på om lag 5,74 TWh elektrisk kraft.
Josephine Højbjerg
Josephine Chavarria Højbjerg (født 14. januar 2003) er en dansk skuespiller med røtter fra Costa Rica.
Tross sin unge alder har hun opptrett i flere kjente TV-serier og filmer som tv-serien Broen. I Norge er hun mest kjent for hovedrollen Tinka i Tinkas Juleeventyr.
Karriere
Højbjerg startet karrieren sin allerede som åtteåring hvor hun da ble kjent for rollen som Pil i Tv-serien Pendlerkids. Siden den gang har hun hatt flere roller i tv-serier som sesong 3 av tv-serien Broen som Karen, hovedrollen Julia i DR Ultra's julekalender Bubber's Juleshow i 2015 , samt hovedrollen Sara i tv-serien Klassen.
I 2016 spilte Josephine sammen med Mette Horn inn fire opplysningsfilmer for Dansk Center sitt Undervisningsmiljø: Når børn er på nettet!". I desember 2016 spilte hun Emma i en SEAS-NVE-kampanje: "bruk energien fornuftig". I 2017 medvirket hun i sesong to av den danske tv-serien Klassen. Hun spilte også hovedrollen Tinka i Tinkas Julekalader som ble kjent på norsk TV kanal i desember 2018.
I 2018 opptrådte Josephine i hennes aller førse spillerfilm Hacker som en kvinnelig hovedrolle.
George Michael
George Michael (egentlig Georgios Kyriacos Panayiotou, gresk: Γιώργος-Κυριάκος Παναγιώτου; født 25. juni 1963 i East Finchley i London, død 25. desember 2016 i Goring-on-Thames i Oxfordshire) var en britisk artist som sang og spilte hovedsakelig pop og funk. Han har solgt 100 millioner plater på verdensbasis.
Bakgrunn
Georgios Kyriacos Panayiotou var sønn av en gresk kypriotisk far og en engelsk mor. Hans far var Kyriacos Panayiotou, en restauratør som flyttet til England på 1950-tallet og skiftet navn til Jack Panos. Michaels mor, Lesley Angold Harrison, var en engelsk danser som døde av kreft i 1997. Michael tilbragte mesteparten av sin barndom i Nord-London, som på 1980-tallet huset mange gresk-kyprioter. Han levde i hjemmet hans foreldre hadde kjøpt rett etter hans fødsel. Da han var tenåring flyttet familien til Radlett, og Michael gikk der på Bushey Meads School, der han traff Andrew Ridgeley. De to hadde samme karriereambisjon: De ville bli musikere.
Karriere
Michael begynte sin karriere med å stifte bandet med navnet The Executive sammen med sine venner David Austin og Andrew Ridgeley, en klassekamerat på Bushey Meads School, men bandet eksisterte bare kort tid.
Det var først da han dannet duoen Wham!, også sammen med Ridgeley, i 1981 at han fikk framgang med bandet. Deres første album, Fantastic!, ble en suksess med det samme, og i løpet av mindre enn ett år kom duoens debutsingel «Wham Rap!» og deres annen singel, «Young Guns (Go For It)». Disse ble de første i en rekke topp 10-hits på UK Singles Chart. Kort tid etter kom «Bad Boys», «Club Tropicana», «Wake Me Up Before You Go Go», «Freedom», «Last Christmas/Everything She Wants», «I'm Your Man» og et annet album, Make It Big.
George sang også på den første Band Aid-innspillingen av Do They Know It's Christmas? fra 1984.
På grunn av suksess med soloutgivelsene Careless Whisper (1984) og A Different Corner (1986) oppstod det rykter om snarlig oppløsning av Wham!, og duoen ble oppløst sommeren 1986 etter en avskjedssingel, «The Edge Of Heaven», og et album, samt en utsolgt konsert på Wembley Stadium (over 1 million mennesker søkte om de 72 000 billettene.)
Senere gjorde Michael stor suksess som soloartist.
Han skal ha gått bort «fredelig i hjemmet sitt» etter antatt hjertesvikt. Obdusjonsrapporten, som ble lagt frem 7.3.2017, viste ifølge NTB at George Michael led av en hjertesykdom og døde av naturlige årsaker.
George Michael sto fram som homofil og var siden 2012 i et forhold med den australske hårstylisten og frilansfotografen Fadi Fawaz. Det var Fawaz som fant Michael død.
Sosialisering
Sosialisering er en prosess der medlemmer av et samfunn lærer sosiale og intellektuelle normer og verdier, gjennom innlemming i sine respektive sosiale roller og samhandling med andre individer. Det mennesket til enhver tid er på et gitt tidspunkt, er blant annet et resultatet av påvirkningen fra mennesker som omgir vedkommende i familie og nærmiljø og det vedkommende har lest, hørt og sett. Sosialisering er prosessen hvor vi tar opp i oss alt vi lærer på tiden fra vi fødes til vi dør. Ved sosialisering lærer menneskene å fungere i et samfunn, og får kjennskap til de reglene og verdier som det forventes at man skal følge.
Det skilles mellom primærsosialisering, det er sosialisering i hjemmet, og sekundærsosialisering, det er når sosialiseringen foregår et annet sted enn i hjemmet, for eksempel blant venner, på skolen, i idrettslag eller musikkorps eller lignende. Denne sosialiseringen foregår gjennom hele livsløpet, og forandrer en persons holdninger etter hvert som vedkommende påvirkes og lærer nye ting og begreper.
Et av sosialiseringens mål, er at de enkelte menneskene skal bli «gode samfunnsborgere». Det vil si at det å skille mellom godt og ond, rett og galt, er en viktig del av sosialiseringa. Normer er de reglene som forteller en hvordan man skal oppføre seg og handle i en gitt situasjon. Noen normer er uskrevne regler for skikk og bruk, for eksempel hvordan man skal oppføre seg sammen med andre, hjemme eller overfor eldre. Dette kalles uformelle normer. Andre normer, derimot, er nedskrevet, slik som skolereglementer og lover fra myndighetene. Dette kalles formelle normer. Når normene har blitt en naturlig del av oss, kalles det internalisering, og menneskene er internaliserte. Dersom en bryter normene, vil det få reaksjoner som kalles sanksjoner. Sanksjoner kan både være positive og negative, sånn som fengselsstraff eller husarrest for brudd, eller ros/lønning for å holde dem. Den kontrollen som utøves overfor hverandre på daglig basis, kalles sosial kontroll.
Før var det familie og nærmiljøet som hadde størst påvirkning på ens sosialisering, men i dag har vi massemedier, kjendiser og popstjerner som delvis har tatt over den påvirkningen som venner og foreldre tidligere hadde.
Former for sosialisering
Sosiologer kan skille ut seks typer av sosialisering:
Demaratos
Demaratos, konge av Sparta fra 515 til 491 f.Kr. av eurypontidelinjen, etterfulgte sin far Ariston. Som konge var han hovedsakelig kjent for sin motstand til den andre spartanske kongen, Kleomenes I.
Swansea University
Swansea University (walisisk Prifysgol Abertawe) ble grunnlagt i 1920 under navnet University College, Swansea.
Demaratos
Da Kleomenes forsøkte å gjøre Isagoras til tyrann i Athen, forsøkte Demaratos uten å lykkes å ødelegge hans planer. I 501 f.Kr. var Aegina en av statene som gav symbolene på underkasting (jord og vann) til Persia. Athen appellerte umiddelbart til Sparta om å straffe denne handlingen, og Kleomenes krysset over til øya for å arrestere de som var ansvarlig for den. Hans første forsøk mislyktes på grunn av innblanding fra Demaratos som gjorde sitt beste for å bringe Kleomenes i vanry hjemme.
Som hevn ba Kleomenes Leotykidas II, en slektning og personlig fiende av Demaratos, om å kreve tronen på grunnlag av at Demaratos egentlig ikke var Aristons sønn, men av Agetos, hans mors første ektemann. Kleomenes bestakk orakelet i Delfi til å dømme til Leotykidas fordel, og han ble konge i 491 f.Kr.
Swansea University
Universitetet ligger på nordsiden av Swanseabukten, øst for Gowerhalvøya og rett utenfor Swansea by.
Demaratos
Da han abdiserte, ble Demaratos tvunget til å flykte. Han reiste til hoffet til den persiske kong Dareios som gav ham byene Pergamon, Teuthrania og Halisarna hvor hans etterkommere fremdeles styrte på begynnelsen av det 4. århundre.
Han fulgte Xerxes I i sin invasjon av Hellas i 484 f.Kr. og skal ha advart Xerxes mot å undervurdere spartanerne før slaget ved Thermopylene:
Swansea University
Per 2004 var det i overkant av 10 300 studenter.
Rangeringer
Swansea University ble rangert som nummer 45 av 126 britiske universiteter på Complete University Guides liste for 2016 og som nummer 52 av 119 britiske universiteter på The Guardians 2016-liste. I QS World University Rankings for 2014 rangerte universitetet på plass 461-470, mens det ikke var å finne blant de 500 beste universitetene i verden i Times Higher Education World University Rankings 2014-2015 eller på Academic Ranking of World Universities (Shanghai-rankingen) for 2014.
Aleksandr Jegorov
Aleksandr Iljitsj Jegorov (russisk: Алекса́ндр Ильи́ч Его́ров, født, død 22. februar 1939) var en sovjetisk militær leder og et fremtredende offer for Stalins utrenskninger på slutten av 1930-tallet.
Jegorov ble født i en småbondefamilie i Buzuluk nær Samara i det sentrale Russland. Han kom inn i Den keiserlige russiske hær i 1901 og ble offiser i 1905. Under første verdenskrig steg han i gradene til oberstløytnant, og ble såret fem ganger. I 1904 hadde han meldt seg inn i Det sosialistrevolusjonære partiet, men etter at bolsjevikene tok makten aksepterte han det nye regimet og ble en offiser i Den røde armé.
Under den russiske borgerkrigen hadde Jegorov kommandoen over sørfronten til Den røde armés og spilte en viktig rolle i beseiringen av de hvite styrkene i Ukraina. I 1920 var Jegorov en av Den røde armés kommandanter under den polsk-sovjetiske krig. Under denne kampanjen var han en nær kollega av Stalin og Semjon Budjonnyj.
I 1925-26 ble Jegorov sendt som militær rådgiver i Kina. I 1927 var han Den røde armés kommandant i Hviterussland. I 1931 ble han utnevnt til visefolkekommissær for forsvar og Sjef for Generalstaben i Den røde armé. I 1934 ble han kandidatmedlem av Sentralkomiteen i kommunistpartiet.
På grunn av hans gamle forbindelser til Stalin og Budjonnyj, syntes Jegorov å være trygg for den bølgen av arrestasjoner som sveipet gjennom Den røde armé i 1937 etterhvert som Stalins utrenskninger økte i omfang. Han ble offisielt listet som en av dommerne i rettssaken mot Tukhatsjevskij i juni 1937. Men på slutten av 1937 ble han degradert til kommandør i det Transkaukasiske militærdistrikt, og han ble arrestert i februar 1938 og hans militære skrifter forbudt. Jegorov døde i fengsel og dødsdatoen ble senere offisielt oppgitt som februar 1939. Enkelte sovjetiske kilder oppga dog hans dødstidspunkt til så sent som 1941. Han ble rehabilitert av Nikita Khrusjtsjov, etter Stalins død.
Christian Brink
Christian Brink (født 17. mars 1983 i Stord) er en norsk fotballspiller som spiller for Sarpsborg 08. Brink spilte frem til august 2012 for den svenske klubben GIF Sundsvall. Brink kom til GIF Sundsvall fra Fotballklubben Lyn. Før dette spilte han i Sogndal, hvor han fikk 32 kamper etter overgangen fra moderklubben Stord/Moster i 2005.
Brink kom til Sogndal som student og tok gradvis steget inn på førstelaget. Han stod etter hvert frem som en klippe i midtforsvaret, og Lyn betalte rundt 5 millioner kroner for overgangen. Brink signerte en avtale med Lyn som skulle gå ut i 2009. Den 3. juli 2009 ble det klart at Christian Brink signerte for svenske GIF Sundsvall.
Den 31. august 2012 signerte Brink for den norske adeccoligaklubben Sarpsborg 08 etter at kontrakten med GIF Sundsvall var utløpt. Motivasjonen var ifølge Brink selv å spille i norsk eliteserie, med opprykk som klart mål.
Sommeren 2014 gikk Brink til Stord vederlagsfritt.
Greentree-avtalen
Greentree-avtalen var den formelle traktaten som markerte slutten på grensedisputten mellom Kamerun og Nigeria over den olje- og gassrike Bakassi-halvøyen. Disputten går tilbake så langt som 1913, og det har vært væpnede konflikter grunnet disputten i 1981, 1994 og 1996 mellom Kamerun og Nigeria over halvøyen. Disputten ble løst 10. oktober 2002 i Den internasjonale domstolen i Haag, som erklærte at halvøyen tilhørte Kamerun, selv om den de facto hadde tilhørt Nigeria tidligere.
12. juni 2006 ble selve avtalen mellom landene signert. Nigerias president Olusegun Obasanjo og Kameruns president Paul Biya signerte den, som formelt overførte landet til Kamerun og gjorde at begge parter trakk sine militære styrker ut av området. De nigerianske troppene skulle ha forlatt området i løpet av 60 dager, men dette ble forlenget med 30 dager, i tillegg til at Nigeria fikk beholde administrasjonen sin og politiet i området i to år til.
En komite ble satt opp, med representanter fra Kamerun, Nigeria, FN, USA, Tyskland, Frankrike og Storbritannia for å overse prosessen og at avtalen ble iverksatt.
14. august 2008 ble området formelt overført til Kamerun.
Villagrande Strisaili
Villagrande Strisaili (sardisk: Biddamànna Strisàili) er en italiensk kommune i provinsen Nuoro i regionen Sardinia. Den har 3 248 innbyggere og ligger rundt 700 meter over havet.
Zbigniew Jaremski
Zbigniew Jaremski (født 19. juni 1949, død 3. januar 2011) var en polsk friidrettsutøver.
Han representerte Polen under Sommer-OL 1976, hvor han tok sølv på 4 × 400 meter stafett.
Alger
Alger (no. utt. «alsjé», fr. utt., arabisk الجزائر, translitt. al-Jazāʼir) er hovedstaden i, navngiveren av og den største byen i Algerie, og hadde i 2008 et folketall på 2 364 230 innbyggere. Byen er landets kulturelle sentrum og knutepunkt for transport og samferdsel, og er preget av industri. Den har tallrike institutter, gallerier og museer, en rekke universiteter, samt flere severdigheter, deriblant gamlebyen, Algers kasbah.
Den nåværende byen ble grunnlagt i år 944 e.Kr. Al-Jazāʼir er arabisk for «øyene» og viser til en gruppe småøyer utenfor byen og som er oppslukt av den moderne havnen. Kystbyen ligger langs en bukt i Middelhavet, og har en historie som strekker seg mer enn tre årtusener tilbake i tid. Fønikere, romere, spanjoler og ikke minst osmanere og franskmenn har alle satt preg på byen, samfunnet og kulturen.
Etymologi
Navnet til byen kom via fransk og katalansk Alger fra det arabiske navnet الجزائر (al-Jazā’ir), «øyene», og viser til de fire øyene utenfor kysten av Alger som ble del av fastlandet i 1525. Al-Jazā’ir er i seg selv en kortform av det eldre navnet جزائر بني مزغانة (Jaza'ir Bani Mazghana), «Øyene til sønnene av Mazghana», brukt av tidlige kartmakere i middelalderen som al-Idrisi og Yaqut al-Hamawi. Byen ble sannsynligvis gitt navnet av Buluggin ibn Ziri, grunnleggeren av Zirid-dynastiet, til ære for faren Ziri ibn Manad, da Buluggin opprettet den nye byen på ruinene av den tidligere romerske byen Icosium i år 944.
Geografisk beliggenhet
Alger ligger i provinsen med samme navn langs den vestre delen av en bukt i Middelhavet. Byen ligger i en li langs den algeriske sahelen, på en utløper av Atlasfjellene.
Bak den smale og buktende strandlinjen langs Middelhavet står den 1500 km lange fjellkjeden Tell-Atlas med den algeriske hovedstaden. I det ville fjellmassivet Kabylia i området øst for Alger stiger fjellkjeden, med sine bekken og daler på kryss og tvers, til en høyde på 2 308 meter over havet. På sørsiden faller Tell-Atlas til en høyslette på 391 til mer enn 1 000 meters høyde over havet. I høyslettens indre finnes tallrike myrlendte saltsjøer uten utløp, de såkalte skottene.
De permanente elvene i kystregionen er relativt korte, men vannføringen øker kraftig etter store nedbørsmengder. I Algers omegn nord for Tell-Atlas finnes nedbørsrike områder. Her omfatter vegetasjonen middelhavsvekster som maki, aleppofuru, korkeik, steineik og atlasseder, der sistnevnte vokser i over 1 600 meters høyde over havet. I Kabylia finnes også sammenhengende skogsområder.
Provinsen dekker omkring 865 km² land. Av dette hører 273 km², 32 %, til selve bykjernen (med en forholdsvis høy befolkningstetthet), og 592 km², 68 %, til forsteder og øvrige rurale tettsteder. Det bebodde området har en utstrekning på omkring 30 km.
Geologi
Byen Alger ligger i en utsatt jordskjelvsone. Atlasfjellene markerer grensen mellom to tektoniske plater, der den afrikanske kontinentalplaten i sør beveger seg i nordvestlig retning i en fart på 6 mm i året relativt til den eurasiske kontinentalplaten i nord. Gnissingen mellom platene kan utløse kraftige jordskjelv. En har funnet skrevne kilder om sterke jordskjelv i området i og rundt Alger datert helt tilbake til det 14. århundret. 2. januar 1365 og 10. mars 1673 skal det ha vært to større jordskjelv i og rundt byen.
Rundt 20 000 mennesker i regionen omkom ved et skjelv 3. februar 1716. Et annet jordskjelv i byen Blida, sørvest for Alger, skal ha krevd rundt 7000 liv 2. mars 1825, i tillegg til å ødelegge store deler av byen. Kun noen få tiår seinere, på den 2. januar 1867, opplevde Blida igjen et ødeleggende jordskjelv. Chlef, en by vest for Alger, opplevde videre et jordskjelv med styrke 7,1–7,3 på Richters skala den 10. oktober 1980 som krevde 5000 liv. I byen Zemmouri, øst for Alger, krevde et jordskjelv med styrke 6,8 minst 2266 liv, skadet minst 10 261 personer, og etterlot seg minst 150 000 hjemløse den 21. mai 2003.
Klima
Alger har et middelhavsklima med varme og tørre sommere, og kalde og nedbørsrike vintre. Årsgjennomsnittet for temperatur ligger på 18,2 °C. Den varmeste måneden er august, med gjennomsnittstemperaturer på 25,2 grader, mens de kaldeste månedene er januar og februar med middeltemperaturer på mellom 12,2 og 12,6 °C. Bris fra havet sørger for avkjøling på varme dager. Vinteren preges av hyppige stormer og mye nedbør.
Den 9.–10. november 2001 døde 737 mennesker i Alger etter kraftig uvær. I løpet av to døgn falt det 287 mm regn, og vindhastigheter opp til 33 m/s. Det kraftige regnet utløste et ras av leire og rullestein, og dette rev med seg de små husene i fattigkvarteret oppført på åsen hvor hovedstaden ligger. Dagen da raset kom falt det over 100 millimeter nedbør, hvilket omtrentlig tilsvarte nedbøren hele den foregående måneden.
Den årlige middelnedbøren ligger på rundt 680 mm. Det meste av denne faller mellom november og februar, med henholdsvis 83 og 111 mm, mens det er minst nedbør mellom juli og august, med henholdsvis 4 og 5 mm.
Tidlig historie
Rundt år 1200 f.Kr. bosatte fønikerne seg i områdene ved dagens by, og opprettet en handelsbosetning under navnet Ikosim. Etter punerkrigene falt området til den mauritanske kongen. Siden år 42 hørte byen til den romerske provinsen Mauretania Cæsariensis under navnet Icosium langs det som i dag er kysten av Alger. «Rue de la Marine» følger det som var en romersk gate. Romerske gravlunder fantes nær Bab-el-Oued og Bab Azoun. Byen ble gitt latinske rettigheter av Vespasian. Biskopene av Icosium blir nevnt i kilder fra så sent som det 5. århundret.
I år 429 erobret vandalene under kong Geiserik bosetningen. I år 533 ble byen del av Østromerriket, og forble østromersk fram til arabiske styrker ødela byen i 681. I år 944 grunnla Buluggin ibn Ziri, herskeren over og grunnleggeren av det berberske dynastiet ziridene, en ny by ved kysten. Faren Ziri ibn Manad hadde tidligere, i 935, bygd et eget hus og opprettet en sanhajisk bosetning i Ashir like sør for Alger. Selv om mye av Zirid-dynastiet hadde falt til den sicilianske kongen Roger II av Sicilia i 1148, hadde ziridene allerede i 1014 mistet Alger til utbryterdynastiet hammadidene. I 1159 mistet hamadidene byen til almohadene, og i det 13. århundret ble den delen av Zayyanid-dynastiet, styrt av sultanene fra Tlemcen. Selv om den formelt sett var en del av sultanatet, nøt emirene av Alger en stor grad av selvstendighet da Oran var hovedhavnen til zayyanidene.
Osmansk styre
I 1516 ba emiren av Alger, Selim b. Teumi, barbareskpiratene og brødrene Aruj og Khair ed-Din Barbarossa om hjelp til å fordrive spanjolene. Aruj dro til Alger, beordret attentatet på Selim, overtok byen og drev bort spanjolene i erobringen av Alger i 1516. Khair ed-Din, som overtok da broren ble drept under et slag mot spanjolene om Tlemcen i 1517, ble grunnleggeren av pasjaliket, og seinere beyliket, Algerie. Barbarossa tapte Alger i 1524, men tok det tilbake igjen under erobringen av Alger i 1529, for så formelt å be sultan Suleiman I den store overta og annektere Alger til Det osmanske riket.
Alger ble den viktigste byen til barbareskpiratene. Oktober 1541 gjorde kongen av Spania og den tysk-romerske keiseren Karl V et forsøk på å erobre byen, men flere av skipene hans ble ødelagt under en storm, og hæren på 30 000 mann, først og fremst spanjoler, ble overvunnet av algerierne ledet av pasja Hassan.
Da Alger i praksis var selvstyrt under Det osmanske riket, ble plyndring saktens utbredt blant algerierne utover 1600-tallet. Ettersom byen hvilte på grensen mellom både den osmanske og europeiske økonomiske sfæren, og var avhengig av Middelhavet som i stadig større grad kom under europeisk kontroll, utviklet piratvirksomheten seg til å bli den mest utbredte inntektskilden for algerierne. Mange nasjoner forsøkte gjentatte ganger å få bukt med piratene, som ikke bare forstyrret skipsfarten i det vestlige Middelhavet, men som også deltok i slavetokter så langt nord som til Island. USA deltok i to kriger mot algeriernes angrep på skipsfarten: den tripolitanske og den algeriske krigen.
Under osmanerne var byen omsluttet av en mur, også langs kystlinjen. Muren hadde fem porter med fem tilhørende veger som møttes foran Ketchaoua-moskeen. I 1556 ble det reist et citadell på den høyeste delen av muren. En større gate fra nord til sør delte byen i to: Den øvre delen al-Gabal, «fjellet», som bestod av femti mindre andalusiske, jødiske, maurerske og kabylske strøk, og den nedre delen al-Wata, «slettene», som var det administrative, militære og kommersielle senteret av byen, der det hovedsakelig bodde tyrkiske embetsmenn og annen overklasse.
Piratflåten i Alger ble utslettet da en britisk skvadron under lord Exmouth, med hjelp fra nederlandske krigsskip, bombarderte byen august 1816.
Fransk styre
I perioden 1830–1962 var Alger under fransk kolonistyre. Etter et møte med den franske konsulen, som deien av Alger hadde smekket til med en fluepisk etter å ha sagt at den franske regjeringen ikke var klar til å betale tilbake gjelden til to algeriske handelsmenn, invaderte franske styrker under general de Bourmont byen den 4. juli 1830. Alger kapitulerte dagen etter angrepet, og ble hovedstaden i fransk Algerie.
Under andre verdenskrig var Alger den siste byen tyskerne tapte til de allierte under Operasjon Torch under det nordafrikanske felttoget.
Etter en svært blodig krig løsrev Algerie seg fra Frankrike og erklærte seg selvstendig i 1962, med Alger som hovedstad. Krigen krevde anslagsvis mellom 500 000 og 1 500 000 liv, hovedsakelig algeriere, men også franskmenn og pieds-noirs, som følge av sammenstøtetene mellom den franske hæren og den algeriske Front de libération nationale (FLN). Byen har siden da opplevd en voldsom vekst, trass i at den har mistet alle sine pieds-noirs. Byen er hjem til omtrent en tidel av Algeries befolkning, og forstedene dekker det meste av Mitidja-sletta rundt byen.
Algeriekrigen
Alger spilte en viktig rolle under Algeriekrigen 1954–1962, spesielt under slaget om Alger som startet 7. januar 1957, da franske fallskjermsoldater, etter ordre fra den franske justisministeren François Mitterrand, angrep algeriske frigjøringsstyrker. Alger bærer ennå preg fra dette slaget, som var preget av nådeløs krigføring mellom algeriske styrker, som tydde til angrep mot franske og franskvennlige innbyggere, og den franske hæren, som drev en blodig undertrykking av motstanden, blant annet gjennom systematisk tortur av motstandere av kolonistyret. Demonstrasjonene den 13. mai 1958 førte til kollapsen av Den fjerde franske republikken og til at Charles de Gaulle igjen kom til makten.
Selvstendighet
Algerie erklærte selvstendighet den 5. juli 1962. Under ledelse av FLN ble Algerie medlem av Organisasjonen av alliansefrie nasjoner under den kalde krigen. I oktober 1988, året før Berlinmuren falt, oppstod det demonstrasjoner i Alger mot ettpartisystemet og for opprettelsen av et «ekte» demokrati. Myndighetene slo ned på demonstrasjonene, og mer enn 300 mistet livet, men bevegelsen markerte et vendepunkt i den politiske historien til det moderne Algerie. Ettpartisystemet endte da en ny grunnlov ble vedtatt i 1989, og mer enn femti nye partier oppstod. Dessuten ga den nye grunnloven formelt pressefrihet.
Den algeriske borgerkrigen
Tallrike politiske demonstrasjoner fant sted i byen fram til 1992. I 1991 begynte den politiske og religiøst konservative Front Islamique du Salut å organisere motstand mot myndighetene etter hva de så på som valgfusk mot dem. Under første runde av valget i 1992 høstet islamistene en stor andel av stemmene, hjulpet av lav valgdeltagelse blant desillusjonerte algeriske velgere. Hæren fryktet at islamistene skulle vinne, og avbrøyt valget, som utløste en ti år lang borgerkrig mellom staten og væpnede islamister.
Villamar
Villamar (sardisk: Mara Arbarèi) er en italiensk kommune i provinsen Sud Sardegna i regionen Sardinia. Den har 2 727 innbyggere og ligger rundt 108 meter over havet.
Górnik Zabrze
Górnik Zabrze er en polsk fotballklubb, lokalisert i Zabrze, Polen. Zabrze var et viktig senter for kullgruvedrift: ordet «górnik» betyr «gruvearbeideren». I 2006 ble klubben kjøpt av det tyske økonomi- og investeringsselskapet, Allianz.
Alger
Demografi
I tettstedene rundt om og knyttet til bykjernen, slik det er definert av det statlige statistikkontoret Office National des Statistiques, bodde det 2 364 230 mennesker per 2008. Provinsen Alger, med sine 57 kommuner, hadde 2 817 868 innbyggere. I de siste tiårene har det vokst fram større forsteder omkring hovedstaden. I storbyregionen, som strekker seg langt utover grensene til provinsen, bodde det rundt 3,7 millioner i 1995, og anslått nærmere 7,4 millioner mennesker i 2013, ifølge World Gazetteer. Kommunen Alger-Centre (arabisk: الجزائر الوسطى), som omfatter bysentrumet av Alger, hadde 75 541 innbyggere i 2008.
Arabere og en rekke til dels arabiserte berberske stammer utgjør en overveiende del av befolkningen i hovedstaden. En bør merke seg at disse folkegruppene har smeltet stadig mer sammen i løpet av de siste tiårene, noe som gjør det vanskelig å dele algeriere inn i bestemte stammer. Antallet europeiske innbyggere i Alger sank til noen få tusen etter den algeriske uavhengigheten fra Frankrike.
Górnik Zabrze
Storhetstid
Mellom 1985 og 1988 vant Gornik fire mesterskap fortløpende.
Alger
Demografi
Den følgende oversikten viser utviklingen av innbyggertallet i Alger fra 1966 til 2008:
Styre
Alger-provinsen er delt inn i distrikter og kommuner, og blir administrert av et styre ledet av en guvernør (wali). Guvernøren blir utnevnt av den algeriske presidenten, og hører til under innenriksdepartementet. Siden 1996 har guvernøren av Alger holdt en stilling tilsvarende en ministerposisjon.
Górnik Zabrze
Storhetstid
I 1994 prøvde Gornik å gjenvinne gulle, men i den siste kampen mot Legia Warszawa spilte Gornik 1-1, og dermed gikk gullet til Legia. Det samme året spilte Gornik den siste kampen i Europacupen, der de tapte for Admira Wacker Wien.
Våren 2007 fikk Gornik en ny sponsor – det tyske forsikringsbyrået Allianz. Flere nye spillere ble kjøpt (sammen med Brzeczek og Tomasz Hajto).
Vermont Yankee kjernekraftverk
Vermont Yankee kjernekraftverk er et kjernekraftverk som produserer elektrisk kraft ved Connecticut River ved byen Vernon i Windham County, i det sørøstlige hjørnet av delstaten Vermont i USA. Kjernekraftverkets nåværende reaktor ble godkjent for igangsetting i 1972. Installert maksimal effekt i 2009 er brutto 650 MW, netto effekt 605 MW mens årsproduksjonen i 2007 var på om lag 4,70 TWh elektrisk kraft.
Górnik Zabrze
Meritter
Veien til UEFA-cupen:
Alger
Styre
Hver kommune, herunder Alger, styres av en valgt kommunal folkeforsamling (Assemblée Populaire Communale, APC) i fireårsperioder. Denne forsamlingen er ansvarlig for den lokale forvaltningen samt næringslivet, finansen og kulturen. Forsamlingen velger et kommunalt styre og presidenten av dette. Alle rådsmedlemmer, herunder presidenten, er underordnet innenriksdepartementet.
Górnik Zabrze
Meritter
Olympiakos Pireus – Górnik Zabrze 2:2 (0:2) (Wilczek 8, 36 min.)
Górnik Zabrze – Olympiakos Pireus 5:0 (1:0) (Wilczek 1, Skowronek 62, Szołtysik 70, Banaś 82 (k), 84 min.)
Glasgow Rangers – Górnik Zabrze 1:3 (0:2) (Lubański 5, 87, Szaryński 11 min.)
Habibur Rehman
Habibur Rehman (født 15. august 1925) var en pakistansk landhockeyspiller som deltok i de olympiske leker 1952 i Helsingfors og 1956 i Melbourne. Rehman vant en olympisk sølvmedalje i landhockey under Sommer-OL 1956 i Melbourne. Han var med på det pakistanske laget som kom på andreplass i landhockeyturneringen. Pakistan vant semifinalen over Storbritannia med 3-2 men tapte finalen mot India med 0-1.
Alger
Vennskapsbyer
Alger har følgende vennskapsbyer: Videre har Alger samarbeidsavtaler med følgende byer:
Jerzy Pietrzyk
Jerzy Pietrzyk (født 17. april 1955) er en polsk friidrettsutøver.
Han representerte Polen under Sommer-OL 1976, hvor han tok sølv på 4 × 400 meter stafett.
Alger
Språk
Det offisielle språket i Alger er arabisk. Fransk spiller en viktig rolle innen bygg-, handels- og samferdelsbransjen. Statlig fjernsyn i Alger sender dessuten også nyheter og dokumentarer på fransk. Som skriftspråk nyttes enten fransk eller høyarabisk, der sistnevnte fremmes på regjeringens initiativ. Brorparten av innbyggerne i Alger taler arabisk som morsmål.
Religion
Statsreligionen i Algerie er sunniislam. Offisiell statistikk tilsier at omtrent 99 % av befolkningen tilhører denne religionen. Kun et ørlite fåtall er kristne og jøder, da hovedsakelig utlendinger bosatt byen, men også et lite antall algeriere. Disse praktiserer likevel troen sin noe forsiktig.
Vermont Yankee kjernekraftverk
Anlegget eies av Entergy Nuclear. Det har en reaktor som er i operativ drift. Etter dagens konsesjoner skal reaktorens produksjon opphøre i 2012.
Górnik Zabrze
Meritter
Górnik Zabrze – Glasgow Rangers 3:1 (0:1) (Olek 63, Lubański 77, Skowronek 81 min.)
Lewski Sophia – Górnik Zabrze 3:2 (2:1) (Szołtysik 5, Banaś 52 min.)
Górnik Zabrze – Lewski Sophia 2:1 (1:0) (Lubański 44, Banaś 56 min.)
Górnik Zabrze – AS Roma 2:2 (0:1, 1:1, 2:1) (Lubański 90 (k), 93 min.)
Play-off – Strasbourg Górnik Zabrze – AS Roma 1:1 (1:0, 1:1, 1:1) (Lubański 40 min.)
Finale – Vienna, 29 April 1970
Manchester City – Górnik Zabrze 2:1 (2:0) (Oślizło 68 min.)
Alger
Religion
En lov som trådte i kraft den 28. mars 2006 forbød misjonering overfor muslimer av ikke-muslimer i Algerie, og forbyr ikke-muslimer å praktisere religionen sin utenfor steder godkjent av staten. Algeriske protestanter får i praksis sjelden innvilget lov til å praktisere religionen sin.
Museer
Den moderne delen av byen har en opera og flere museer. Nasjonalmuseet for prehistorikk og etnografi i Bardo (fransk: Musée National de Préhistoire et d'Ethnographie du Bardo) byr på en utstilling av en samling fossiler, verktøy og våpen fra eldre og yngre steinalder, i tillegg til drakter og smykker fra hele landet. Nasjonalmuseet for de skjønne kunster i Alger (fransk: Musée national des beaux-arts d'Alger) byr på en utstilling av moderne franske malerier. Videre byr Museet for klassiske oldsaker og islamsk kunst på en utstilling av romersk glasskunst og mosaikk, broderier fra tiden under osmansk herredømme, i tillegg til maurisk keramikk og treskulpturkunst fra det 11. til det 15. århundret. Nasjonalgalleriet byr på ymse orientalske verk og en miniatyr- og skulptursamling.
Alger
Gamlebyen i Alger, Kasbah, er en borg fra det 16. århundret. Stedet er preget av blant annet en større moske fra det 11. århundret, en annen moske fra 1660, og bygninger fra den franske kolonitida fra 1830 til 1962. I 1992 ble gamlebyen ført opp på verdensarvlista til UNESCO.
På den kommunale gravplassen ligger mausoleet til sufihelgenen Sidi Abderrahmane, som levde fra 1383 til rundt 1470. Stedet er et populært reisemål for pilegrimer, særlig kvinner, som kan ytre sine ønsker her.
Fra havnen fører trapper og gater opp til Boulevard Che Guevara (tidligere kjent som Boulevard de la République), med en 2000 meter lang terrasse dekorert med blant annet ornamentalske rekkverk. Terrassen har to lange rekker av om lag 350 buekonstruksjoner. Boulevard Che Guevara ble bygd mellom 1860 og 1866 etter planene til Morton Peto. Langs bulevarden ligger blant annet de prektige bank-, postkontor- og justispalassbygningene. Ved enden ligger Place de la Kasbah (tidligere kjent som Place de Gouvernement), palasset til erkebiskopen, et eldre maurisk praktbygg, og moskeen Djamâa el Djedid som stod ferdig i år 1660. Vest i Boulevard Che Guevara ligger nasjonalteatret, og like ved dette ligger det tidligere vinterpalasset til guvernøren og den katolske katedralen. Basilique Notre-Dame d'Afrique, som en kan nå med taubane, ligger i bydelen Z’ghara og stod ferdig i 1858.
Siden 1845 stod en rytterstatue av hertug Ferdinand Filip av Orléans laget av Charles Marochetti på den tidligere Place de Gouvernement. Kort tid etter at Algerie hadde erklært seg selvstendig ble denne statuen flyttet til Frankrike i 1963, og stilt ut i Neuilly-sur-Seine i Paris i 1981.
Monument aux Martyrs (Maquam E’chahid) ble reist i 1984. Det 90 meter høye byggverket symboliserer tre palmeblader som går sammen midtveis, og hviler på en vidstrakt esplanade der «Den evige flammen» står. Monumentet er reist til minne om de som døde under frigjøringen 1954–1962.
Tipasa
Om lag 50 km vest for Alger ligger ruinene etter byen Tipasa, som ble ført opp på verdensarvlista til UNESCO i 1982. Byen ble grunnlagt av fønikere, for så å bli erobret og bygd ut av romerne under keiser Claudius for en romersk militærkoloni. Byen ble seinere et municipium.
Byen huser ruiner av tre basilikaer: Den store basilikaen, basilikaen Alexander på den vestre kollen, og basilikaen St. Salsa på den østre. Videre står det ruiner av to gravplasser, flere bad, et teater, et amfiteater og et nymfeum. Bymuren er lett å få øye på, og ved foten av den østlige kollen finnes det rester av den antikke havnen. Basilikaen er omgitt av gravplasser med tallrike likkister av stein pyntet med mosaikk.
Fritid og rekreasjon
Øst i Alger ligger også landets første vannpark med et areal på to hektar. Her finner en blant annet svømmebasseng for både voksne og barn, i tillegg til en Go-kart-bane. Parken er planlagt å utvides med ytterligere ett halvannet hektar stort leikebasseng. Øst i byen finnes det også en botanisk hage (El-Hamma) med dyrehage og fornøyelsespark. Hagen ble bygd i 1832 etter planene til A. Hardy. Med en flate på 80 hektar byr parken på tallrike eksotiske planter og anlagte hager.
Sport
Flere fotballklubber fra Alger spiller i den algeriske førstedivisjonen. CR Belouizdad, stiftet i 1962, er med sine seks mesterskap den mestvinnende algeriske fotballklubben. De har deltatt sju ganger i finalen i den algeriske cupen, og vunnet fem. I 2000 vant de dessuten ligacupen, og i 1970 og 1971 vant de Championnat du Maghreb. Hjemmebanen Stade du 20 août 1955 kan huse inntil 20 000 tilskuere. USM Algier, stiftet i 1937, har gjennom historien sin vunnet fem nasjonale mesterskapstitler, og vunnet ved sju av femten finaledeltakelser i den algeriske cupen. Dessuten deltok de i semifinalen i CAF Champions League i 1997 og 2003. Hjemmebanen Omar Hammadi stadion har plasser til inntil 17 000 tilskuere. NA Hussein Dey, stiftet i 1947, vant det algeriske mesterskapet i 1967. De har vunnet ved en av fire finaledeltakelser i den algeriske cupen. I 1978 vant de den afrikanske cupfinalen. Laget spiller i gult og rødt på Zioui stadion, som har plass til 15 000 tilskuere. De andre fotballklubbene i hovedstaden er MC Algier, Paradou AC, USM El Harrach, RC Kouba, OM Ruisseau og DNC Algier.
Den Alger-fødte mellomdistanseløperen Nouria Mérah-Benida er en av hittil fem algeriske idrettsutøvere som har vunnet en olympisk gullmedalje. I sommer-OL i 2000 vant hun 1500-meter-løpet.
Fra 11. til 23. juli 2007 var Alger stedet for De 9. panafrikanske leikene. 66 000 tilskuere møtte opp på Stade 5 Juillet 1962 for å se leikene der 52 land deltok. Det ble delt ut medaljer i 338 disipliner og 22 idrettsgrener. Også De 3. panafrikanske leikene fant sted i Alger, den 13. til 28. juli 1978.
Matkultur
Restaurantene i den algeriske hovedstaden byr på tallrike spesialiteter både fra inn- og utland. Tradisjonelle retter i Alger består gjerne av fisk, sjømat, fåre- og lammekjøtt, ymse grønnsaker, dadler, mandler, oliven, druer og frukt. Rettene blir gjerne krydret med spisskarve, muskat, kanel og safran. Peppermynte, persille og koriander brukes også iblant.
En hovedrett består ofte av kjøtt, som regel fra lam eller storfe, eller av fisk med couscous og en grønnsakssaus. Harissa brukes for å gi en sterk saus. Annen typisk mat er shakshuka, en gryte av paprika, tomat og løk med egg, og tagine med lammekjøtt. På gatekjøkken i Alger kan en blant annet kjøpe merguez (en pølse av lammekjøtt) og fylte baguetter.
Handel
På de tallrike markedene og forretningene i Alger finnes det et rikt utvalg av lærvarer, berberske tepper, kopper- og messingartikler, og algeriske drakter og smykker, og videre kan en kjøpe kurver og varer i leire og stein fra Sahara. Markedene og de små forretningene tilbyr også vanlige dagligvarer. La Rue Didouche Mourad er den viktigste handelsgata i Alger. Det finnes to offentlige håndverkssentre i Alger, der ett av disse befinner seg på lufthavnen.
Næringsliv
Alger er den viktigste industribyen i Algerie. Lær- og tekstilindustri, bearbeiding av petroleum og produksjon av kjøretøy og metallvarer står for en betydelig del av industrien. Rundt byen pågår det intensiv jorbruksdrift. Åkre og permanente avlinger er hovedsakelig privateide. De viktigste landbruksproduktene er korn, sukkerbete, poteter, belgfrukter, tomater, oliven, dadler, fiken, tobakk, vin og sitrusfrukter. I drivhus av plast blir grønnsaker dyrket for eksport. Hovedstaden er stedet for den største børsen i Algerie, Bourse d'Alger, med en markedsverdi på i overkant av 13 milliarder DZD. Etter den algeriske selvstendigheten fra Frankrike kom flere områder innen næringslivet under statlig kontroll. Siden begynnelsen av 80-tallet har det likevel pågått en økonomisk liberalisering og fremming av privatsektoren.
Alger opplever problemer med utilstrekkelig infrastruktur grunnet utvandring og en stor boligmangel. Strøm- og vannforsyning er i forholdsvis dårlig tilstand. Byen sliter også med kapasiteten på kloakk, utslipp og avfall. Det finnes kun noen få renseanlegg, som ofte er ute av drift. Kloakk fra industrien og private hjem tømmes derfor urenset ut i Middelhavet. Elvene i den algeriske hovedstaden inneholder spillvann som til dels benyttes i landbruket. Smittsomme sykdommer som skyldes de uhygieniske forholdene, kommer ofte i form av luftvegs- og hudsykdommer grunnet giftige utslipp fra samferdselen og den utbredte industrivirksomheten. Problemene kommer særlig til syne i nabolag ved boligområder og industrianlegg. Luftforurensningen og byspredningen utover historisk viktige arealer har ødelagt flere algeriske kulturminner.
Samferdsel
Byen er et knutepunkt for samferdsel i landet, med utbredt vegnett, jernbane og en lufthavn. En strategisk gunstig beliggenhet sammen med en moderne havn har gjort Alger til et senter for både import og eksport, så vel som et lastepunkt for skip. En jernbanestrekning fra Alger binder Algerie sammen med Tunisia. Veger binder dessuten Alger sammen med Tunisia, Libya, Niger, Mali og Mauritania, men ikke Marokko, da grensene her er stengt. Med ferje kan en dra fra hovedstaden og til Spania, Frankrike og Italia. I 2009 åpnet et lokaltogsystem i Alger for tog med hastigheter på opptil 160 km/t. I denne forbindelsen ble det bestilt 64 Flirt-tog av sveitsiske Stadler. Det finnes dessuten en taubane som brukes i de svært bratte skråningene.
Algers undergrunnsbane ble åpnet den 31. oktober 2011. Hovedstrekningen er ni km lang og har ti stasjoner. Linja går da fra sør og i retning nord, og deretter langs kystlinja i retning vest. Linja forbinder Aïn Allah, med Gué de Constantine, med Aïn Naadja via El-Biar i bysenteret av Alger. Det er planlagt å bygge ut med ytterligere tre linjer.
Et av sporvognsnettverkene knyttet til undergrunnsbanen ble den 8. mai 2011 delvis satt i drift langs en 8 km lang delstrekning. En østgående, 30 km lang strekning fra bysentrumet og til Ain Taya og El Kiffan Bordj med 30 holdeplasser, i tillegg til en vestgående, 17 km lang strekning mellom byen El-Qued og Ain Benian Bab med 20 holdeplasser, er under utbygging. Byen har tidligere hatt sporvogner i drift i byen, mellom 1890 og 1969. Også trolleybusser var i bruk i Alger mellom 1. juli 1934 og 1974.
Media
Den algeriske hovedstaden er landets media- og forlagssentrum. Nesten alle de viktigste forlagene og radio- og TV-kringkasterne holder til her, deriblant det statseide nyhetsbyrået Algérie Presse Service (APS), som ble grunnlagt i 1961. En rekke større utenlandske nyhetsbyråer har også kontorer i Alger, blant andre Agence France Presse (AFP), Associated Press (AP) og Reuters.
De mest leste dagsavisene i hovedstaden, alle med mer enn 100 000 solgte eksemplarer i hele landet, er: Al-Moudjahid (grunnlagt i 1965; språk: arabisk og fransk), Al-Badil (grunnlagt i 1990; språk: arabisk og fransk), Le Matin (grunnlagt i 1990; språk: fransk) og El Watan (grunnlagt i 1965; språk: fransk). Det mest solgte ukebladet i Alger er Algérie Actualité (grunnlagt i 1965; språk: fransk).
Hovedstaden var også hjem for det statseide selskapet Radiodiffusion Télévision Algérienne (RTA), grunnlagt i 1962 under dagens Ministère de la Culture. I 1986 ble selskapet avløst av de fire statseide selskapene ENRS (radio), TDA (kringkasting), ENPA (audio-visuell produksjon) og ENTV (fjernsyn). Sendinger kringkastes via bakkenett og satellitt på arabisk, fransk og tamazight.
Utdanning
Byen huser en mengde universiteter, herunder Université d'Alger (grunnlagt i 1909), Université de Ben Aknoun, Université de Bouzareah, Université de la Formation Continue d'Alger, og Université des Sciences et de la Technologie Houari Boumediene, i tillegg til tallrike forskningsinstitutt, høg- og fagskoler og bibliotek. Noen av de viktigste skolene i Alger er Ecole Nationale des Travaux publics, École nationale d'administration og École normale supérieure des langues et Sciences humaines D'Alger. Andre viktige utdanningsinstitusjoner er Faculté des Sciences Economiques et Sciences de Gestion, I.N.E.S des sciences commerciales d'Alger, I.N.E.S Oussoul Eddine d'Alger, Institut national agronomique, Institut National de Recherche Forestière, Institut national d'informatique, Institut Supérieur de la Gestion et de la Planification og Unité de recherche en aménagement du territoire.
Alger har gratis og obligatorisk skolegang for unge fra 6 til 16 år. Andelen unge som gjennomfører denne utdanningen er likevel i praksis langt under 100 %. Det er betydelige forskjeller mellom utdanningen til gutter og jenter, menn og kvinner. Andelen lesekyndige ligger på 79 og 61 % for henholdsvis menn og kvinner. Alfabetiseringsprogram for voksne og en høyere andel barn i skolegang har bidratt til at analfabetismen i Alger langsomt har sunket de siste tiåra.
Kjente personer fra Alger
Følgende personer kom fra eller holdt til i Alger:
Radio Luna
Radio Luna er en radiostasjon i Montenegro. Hovedkvarteret ligger i byen Plav. Stasjonen er en del av RTV Luna.
Rug
dyrket rug, Secale cereale villrug, Secale strictum , Secale sylvestre , ''Secale vavilovii' Grouch'