cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Kralendijk
6. september 1499 ble Bonaire oppdaget av den spanske oppdagelsesreisende Alonso de Ojeda. Området var da bebodd av arawakindianere, fra 1636 ble Kralendijk et av Det nederlandske vestindiske kompani handelssteder.
Kralendijk ligger på vestsiden av øyen, er liten, og har mange fargerike bygninger. I sentrum ligger en boulevard (Kaya Craane), en handlegate (Kaya Grandi) og torget Plasa Wilhelmina med historiske bygninger som Customs House, Bestuurskantoor og på sørsiden Fort Oranje og dets fyrtårn som i det 17. århundre ble bygget for å forsvare Bonaire. Langs boulevarden ligger turistenes yachter for anker. Videre befinner universitetsområdet til Xavier University School of Medicine seg i byen. Ved kysten ligger den ubebodde øyen Klein Bonaire, som fra 2001 er et ved lov beskyttet naturområde som dagturister og dykkere kan nå med båt.
Bonaires eldste tettsted er Rincón som ligger lengre nord på øyen.
Hallagerbakken skole
Hallagerbakken skole er en 1-7 skole (barneskole) beliggende øst i Oslo ved Holmlia i bydel Søndre Nordstrand. Den dekker områdene i Holmlia: Hallagerbakken, Gamlelinja, delvis Ravnåsen og Ravnkroken, Asperud, delvis Sloreåsen.
På områdene tilpasset opplæring, resultatoppfølging, arbeidsmiljø, trivsel og skole/hjem samarbeid skårer Hallagerbakken skole langt over Oslogjennomsnittet i forbindelse med brukerundersøkelsen. På spørsmål om Aktivitetsskolens innhold, trivsel og trygghet er det en markant fremgang. Foresatte uttrykker stor grad av tilfredshet med tilbudet og 83 % er fornøyd med aktivitetsskolens bidrag til elevenes faglige utvikling.
Faktisk er Aktivitetsskolen Hallagerbakken den Aktivitetsskolen i Oslo som går mest frem på brukerundersøkelsen i forhold til aktivitetstilbud og faglig utvikling. Dette viser brukerundersøkelsen for 2011.
Skolen har ca. 54 % minoritetsspråklige elever. Den ligger på Hallagerbakken og avgir elever til Holmlia ungdomsskole.
Regjeringen Neergaard III
Regjeringen Neergaard III var Danmarks regjering 9. oktober 1922 – 23. april 1924.
Georges Boulanger
Georges Ernest Jean-Marie Boulanger (født 29. april 1837 i Rennes, Ille-et-Vilaine, død 30. september 1891) var en fransk general, militær reformator og reaksjonær politiker som blant annet er kjent for å ha fremmet en aggressiv nasjonalisme rettet mot Tyskland. Han var nær ved å skaffe seg diktatorisk makt. Boulanger gikk inn i den franske hæren i 1856. Med støtte fra sin nærmeste overordnede, Henri d'Orléans, ble Boulanger utnevnt til brigadegeneral i 1880. I januar 1886, etter at Charles de Freycinet ble brakt til makten, ble Boulanger utnevnt til krigsminister. Han begikk selvmord ved skyting september 1891.
Regjeringen Neergaard III
Endringer: 10. oktober 1922, 16. oktober 1922
Regjeringen besto av følgende ministre:
Georges Boulanger
Tidlig karriere
Boulanger tjenestegjorde i arméen fra 1856, blant annet i Algerie og Indokina.Han kjempet i Den andre italienske frigjøringskrig, ble såret og mottok den franske Æreslegionen. Han kjempet også i den fransk-tyske krig 1870–1871. Boulanger var blant den tredje republikks militære ledere som knuste det revolusjonære folkestyret Pariskommunen i april og mai 1871. Boulanger ble såret for tredje gang da han ledet tropper under beleiringen av Panthéon, og han ble forfremmet til Kommandør av Æreslegionen av Patrice Mac-Mahon.
Han ble i 1880 brigadegeneral, direktør i krigsministeriet i 1882 og var sjef for de franske styrkene i Tunisia 1885-1886.
Med støtte fra de radikale republikanere viet han seg fra 1884 til politikken. Etter at han i januar 1886 var blitt krigsminister i Charles de Freycinets regjering, en post han beholdt i René Goblets regjering, tok han initiativet til en mengde administrative og tekniske reformer innen forsvaret, blant annet en ny hærordning i 1886.
Særlig satte man pris på forbedringene av de meniges leveforhold han fikk gjennomført. En taleturné øket ytterligere hans popularitet.
Revansjebevegelsen, eget parti
Boulanger ble også leder for den revansjistbevegelse som krevde Elsass-Lothringen tilbake fra Tyskland. Hans popularitet tiltok særlig i samband med Schnäbeleaffæren, der hans provokative opptreden mot Tyskland hos bredere befolkningsskikt ble antatt å ha ført til at Schnäbele ble løslatt. Han fikk tilnavnet Le Géneral Revanche.
Boulangers mistro mot det parlamentariske system ble imidlertid stadig tydeligere, og både fra venstre- og høyrehold hadde man en kritisk holdning til Boulanger. Etter at Goblets regjering falt, ble Boulanger forflyttet til en armékommando på landsbygden. Uten permisjon besøkte han imidlertid flere ganger Paris, hadde treff med rojalistiske agenter og møtte prins Napoleon i Sveits. Av denne grunn ble han i 1888 avskjediget fra sin generalsbestalling.
Dette ble signalet til dannelsen av det boulangistiske parti. Den 15. april 1888 ble Boulanger valgt med stort flertall til deputert. Som sådan krevde han vidtgående politiske reformer, krevde senatets og nasjonalforsamlingens oppløsning og innkallelsen av en ny nasjonalforsamling med ettkammersystem. Hans antiparlamentisme vant bredere støtte i samband med Wilsonskandalen.
Boulanger ble støttet av såvel monarkister som bonapartister, men også av radikalere blant småborgere og arbeidere.
En forsømt kuppsjanse
I kammeret foreslo han forandringer i forfatningen som skulle gi presidenten kraftig øket makt, et program som gav økt støtte for hans parti. I suppleringsvalg høsten 1888 vant han majoritet i tre departementer og den 27. januar 1889 triumferte han i alle Paris' arrondissementer utenom ett (totalt cirka seksti prosent av stemmene i byen Paris). Da dette valgresultat stod klart, dro jublende folkemasser gjennom byens gater og ville at Boulanger skulle ta makten, noe som lå innen mulighetens grenser. Men Boulanger gikk glipp av denne sjanse til et statskupp – han feiret i stedet seieren hos sin elskerinne. Partiet tapte deretter støtte; den nye republikanske regjering endret valgordningen, satte ledende boulangister under politiovervåkning og omorganiserte høyesterett for å tilrettelegge for en tiltale mot Boulanger for angrep mot statens sikkerhet.
Slutten
Mer eller mindre bevisst «lekket» innenriksministeriet at en arrestering var nært forestående, og den 1. april begav George Boulanger seg ubemerket til Brussel. Ifølge Times' pariskorrespondent var det innenriksminister Ernest Constans personlig som kalte til seg en høy polititjenestemann, kjent som tilhenger av Boulanger, og beordret denne å forberede Boulangers grunnløse arrestering, som i etterhånd skulle godkjennes av deputertkammeret.
Han ble under sitt fravær tiltalt og dømt 14. august til landsforvisning, dette til tross for at han egentlig aldri hadde brutt mot noen lov. De allmenne valg samme måned ble en katastrofe for boulangistene. Boulanger selv ble forlatt også av sine personlige venner, og i juli 1891 ble han rammet av enda et hardt slag da hans elskerinne, friherrinne Marguerite de Bonnemain døde. To måneder senere tok han sitt liv på hennes grav.
Fylkesvei 7590
Fylkesvei 7590 går mellom Vågstranda og Røssnesvågen i Værøy kommune. Veien er 1,5 km lang
Frem til 2019 hadde veien betegnelsen fylkesvei 793.
Elektrokjemi
Når en kjemisk reaksjon utføres av en potensiell forskjell, som i elektrolyse, eller hvis elektrisk potensial skyldes en kjemisk reaksjon som i et batteri eller brenselcelle, kalles det en elektrokjemisk reaksjon. I motsetning til kjemiske reaksjoner, i elektrokjemiske reaksjoner, overføres elektroner (og nødvendigvis resulterende ioner) ikke direkte mellom molekyler, men via de nevnte elektroniske og ionisk ledende kretsene. Dette fenomenet er det som skiller en elektrokjemisk reaksjon fra en kjemisk reaksjon.
16. til 18. hundretallet
Forståelsen av elektriske forhold begynte i det 16. århundre. I løpet av dette århundret brukte den engelske forskeren William Gilbert 17 år på å eksperimentere med magnetisme og i mindre grad elektrisitet. For sitt arbeid med magneter ble Gilbert kjent som "Magnetismens far." Han oppdaget forskjellige metoder for å produsere og styrke magneter.
I 1663 opprettet den tyske fysikeren Otto von Guericke den første elektriske generatoren, som produserte statisk elektrisitet ved å bruke friksjon i maskinen. Generatoren var laget av en stor svovelkule som var støpt inne i en glasskule, montert på en aksel. Kulen ble rotert ved hjelp av en sveiv, og en elektrisk gnist ble produsert når en pute ble gnidd mot kulen mens den roterte. Kloden kunne fjernes og brukes som kilde for eksperimenter med elektrisitet.
Ved midten av 1700-tallet hadde den franske kjemikeren Charles François de Cisternay du Fay oppdaget to typer statisk elektrisitet, og lignende ladninger frastøter hverandre mens ulik ladning tiltrekker seg. Du Fay kunngjorde at elektrisitet besto av to væsker: "vitreous" (fra latin for "glass"), eller positiv, elektrisitet; og "resinous", eller negativ, elektrisitet. Dette var to-væske teorien om elektrisitet, som skulle motarbeides av Benjamin Franklins en-væske teori senere i århundret. I 1785 utviklet Charles Augustin Coulomb loven om elektrostatisk tiltrekning som et utvekst av hans forsøk på å undersøke loven om elektriske frastøtinger som angitt av Joseph Priestley i England. På slutten av 1700-tallet markerte den italienske legen og anatomisten Luigi Galvani elektrokjemiens fødsel ved å etablere en bro mellom kjemiske reaksjoner og elektrisitet i essayet "De Viribus Electricitatis in Motu Musculari Commentarius" (latin for kommentarer om effekten av elektrisitet på muskelbevegelse.) i 1791 hvor han foreslo en "nerveelektrisk substans" om biologiske livsformer.
I essayet konkluderte Galvani med at dyrevev inneholdt en her og til forsømt medfødt, vital kraft, som han kalte "animalsk elektrisitet", som aktiverte nerver og muskler som varmet av metallprober. Han mente at denne nye kraften var en form for elektrisitet i tillegg til den "naturlige" formen som produseres av lyn eller av den elektriske ålen og elektriske skater, så vel som den "kunstige" formen produsert av friksjon (dvs. statisk elektrisitet).
1800-tallet
I 1800 lyktes William Nicholson og Johann Wilhelm Ritter i å bryte ned vann til hydrogen og oksygen ved elektrolyse. Ritter oppdaget i ettertid Ritter prosessen med galvanisering. Han observerte også at mengden avleiret metall og mengden oksygen som ble produsert under en elektrolytisk prosess, var avhengig av avstanden mellom elektrodene. I 1801 observerte Ritter termoelektriske strømmer og forventet oppdagelsen av termoelektrisitet av Thomas Johann Seebeck.
På 1810-tallet gjorde William Hyde Wollaston forbedringer av den galvaniske cellen. Sir Humphry Davys arbeid med elektrolyse førte til den konklusjon at produksjonen av elektrisitet i enkle elektrolytiske celler var et resultat av kjemisk virkning, og at kjemisk kombinasjon fant sted mellom stoffer med motsatt ladning. Dette arbeidet førte direkte til isolasjonen av natrium og kalium fra forbindelsene deres og av jordalkalimetallene fra deres i 1808.
Fortuna
Den antikke framstilling av Fortuna er en kvinne kledt i lange gevanter som holder et overflødighetshorn. Den allegoriske figuren fra renessansen framstilles som en naken kvinne som trår med den ene foten på en kule og holder et langt, smal skipsseil slynget over hodet. Noen ganger har kulen en liten vinge til hver side og noen ganger brukes figuren uten kulen. Slike framstillinger finnes i norske og utenlandske segl og våpenskjold. Skulpturer av slike framstillinger av Fortuna finnes som sjøfartssymboler i Amsterdam, Budapest og Venezia.
Elektrokjemi
1800-tallet
Hans Christian Ørsteds oppdagelse av den magnetiske effekten av elektriske strømmer i 1820 ble umiddelbart anerkjent som et epoke-markerende fremskritt, selv om han overlot videre arbeid med elektromagnetisme til andre. André-Marie Ampère gjentok raskt Ørsteds eksperiment, og formulerte dem matematisk.
I 1821 demonstrerte den estisk-tyske fysikeren Thomas Johann Seebeck det elektriske potensialet i krysspunktene til to forskjellige metaller når det er en varmeforskjell mellom leddene.
I 1827 uttrykte den tyske forskeren Georg Ohm sin lov i denne berømte boken "Die galvanische Kette, mathematatisch bearbeitet" (Galvanisk krets undersøkt matematisk ) der han ga sin fullstendige teori om elektrisitet.
I 1832 førte Michael Faradays eksperimenter ham til å uttale seg om de to lovene om elektrokjemi. I 1836 oppfant John Daniell en primærcelle som løste polarisasjonsproblemet ved å eliminere hydrogengassgenerering ved den positive elektroden. Senere resultater viste at legering av det sammenslåtte sinket med kvikksølv ville gi en høyere spenning. William Grove produserte den første brenselcellen i 1839. I 1846 utviklet Wilhelm Weber elektrodynamometeret. I 1868 patenterte Georges Leclanché en ny celle som til slutt ble forløperen til verdens første mye brukte batteri, sinkkarboncellen.
Svante Arrhenius publiserte sin avhandling i 1884 om Recherches sur la conductibilité galvanique des électrolytes (Undersøkelser av galvanisk ledningsevne til elektrolytter). Fra resultatene konkluderte forfatteren med at elektrolytter, når de er oppløst i vann, blir i varierende grad splittet eller dissosiert i elektrisk motsatte positive og negative ioner.
I 1886 utviklet Paul Héroult og Charles M. Hall en effektiv metode (Hall-Héroult-prosessen) for å oppnå aluminium ved bruk av elektrolyse av smeltet aluminiumoksid.
Fortuna
Statuer
En statue av en påkledt Fortuna, balanserende på en kule mens hun slynger et flagrende tøystykke over seg, er i vår tid plassert på en vegg nær Oslo sentralstasjon.
Elektrokjemi
1800-tallet
I 1898 viste Fritz Haber at bestemte reduksjonsprodukter kan skyldes elektrolytiske prosesser hvis potensialet ved katoden holdes konstant. I 1898 forklarte han reduksjonen av nitrobenzen i trinn ved katoden, og dette ble modellen for andre lignende reduksjonsprosesser.
Fortuna
Statuer
Fortuna-statuen på Frognerstranda i Oslo er en gave til Oslo by fra Den norske Creditbank og er utført av kunstneren Odd Hilt i 1973
Elektrokjemi
1900-tallet og nyere utvikling
I 1902 ble The Electrochemical Society (ECS) grunnlagt.
Fortuna
Heraldikk
Fortuna forekommer fra 1600-tallet ofte som figur i våpenskjold, både som skjoldmerke og som hjelmtegn. Da brukes mest den nakne Fortuna, mens den antikke Fortuna også er brukt i segl, blant annet på Norges Grunnlov 17. mai 1814 av sorenskriver A.Kiønig. Den nakne Fortuna finnes for eksempel i skjold i kommunevåpen for den tyske byen Glückstadt. I norske slektsvåpen kan vi se Fortuna blant annet som skjoldmerke for Dedekam og Heidenreich, samt som hjelmtegn for Cappelen og Kielland.
Elektrokjemi
1900-tallet og nyere utvikling
I 1909 startet Robert Andrews Millikan en serie eksperimenter for å bestemme den elektriske ladningen som bæres av et enkelt elektron.
I 1923 publiserte Johannes Nicolaus Brønsted og Martin Lowry i hovedsak den samme teorien om hvordan syrer og baser oppfører seg, ved hjelp av et elektrokjemisk grunnlag.
I 1937 utviklet Arne Tiselius det første sofistikerte elektroforetiske apparatet. Noen år senere ble han tildelt Nobelprisen 1948 for sitt arbeid innen protein elektroforese.
Et år senere, i 1949, ble International Society of Electrochemistry (ISE) grunnlagt.
På 1960-70-tallet ble kvanteelektrokjemi utviklet av Revaz Dogonadze og hans elever.
Fortuna
Heraldikk
Fortuna ble brukt på Oslo/Christianias byvåpen fra 1632-1892.
Elektrokjemi
21. århundre
I 2018, etter ti års forskning på elektrokjemiske optimaliseringsteknikker, ble Essam Elsahwi den første til å lykkes med å utføre in situ-karakterisering av elektrokjemiske stabler som opplevde høye industrielle kraftnivåer, ved hjelp av den kraftige teknikken for dielektrisk spektroskop i.
Oksidasjon og reduksjon
Uttrykket "redoks" står for reduksjon-oksidasjon. Det refererer til elektrokjemiske prosesser som involverer elektronoverføring til eller fra et molekyl eller ion som endrer oksidasjonstilstanden. Denne reaksjonen kan skje gjennom påføring av en ekstern spenning eller gjennom frigjøring av kjemisk energi. Oksidasjon og reduksjon beskriver endringen av oksidasjonstilstand som finner sted i atomene, ionene eller molekylene som er involvert i en elektrokjemisk reaksjon. Formelt er oksidasjonstilstand den hypotetiske ladningen som et atom ville ha hvis alle bindinger til atomer av forskjellige grunnstoffer var 100% ioniske. Et atom eller ion som gir opp et elektron til et annet atom eller ion, øker oksidasjonstilstanden, og mottakeren av det negativt ladede elektronet reduserer oksidasjonstilstanden.
Atomet eller molekylet som mister elektroner er kjent som reduksjonsmiddel, og stoffet som aksepterer elektronene kalles oksidasjonsmiddel. Dermed blir oksidasjonsmidlet alltid redusert i en reaksjon; reduksjonsmidlet oksideres alltid. Oksygen er et vanlig oksidasjonsmiddel, men ikke det eneste. Til tross for navnet trenger en oksidasjonsreaksjon ikke nødvendigvis å involvere oksygen. Faktisk kan en brann mates av et annet oksiderende stoff enn oksygen; fluorbranner kan ofte ikke slukkes, da fluor er en enda sterkere oksiderende middel (den har høyere elektronegativitet og aksepterer dermed elektroner enda bedre) enn oksygen.
For reaksjoner som involverer oksygen, innebærer gevinsten av oksygen oksidasjon av atomet eller molekylet som oksygenet tilsettes (og oksygenet reduseres). I organiske forbindelser, som butan eller etanol, innebærer tapet av hydrogen oksidasjon av molekylet som det går tapt fra (og hydrogenet reduseres). Dette følger fordi hydrogenet donerer elektronet i kovalente bindinger med ikke-metaller, men det tar elektronet når det går tapt. Omvendt innebærer tap av oksygen eller gevinst av hydrogen at en reduksjon har skjedd.
Elektrokjemiske celler
En elektrokjemisk celle er en enhet som produserer en elektrisk strøm fra energi som frigjøres ved en spontan redoksreaksjon, dette kan skyldes elektrisitet. Denne typen celle inkluderer galvanisk celle eller voltaisk celle, oppkalt etter Luigi Galvani og Alessandro Volta, begge forskere som gjennomførte flere eksperimenter med kjemiske reaksjoner og elektrisk strøm i slutten av 1700-tallet.
Elektrokjemiske celler har to ledende elektroder (anoden og katoden). Anoden er definert som elektroden der oksidasjon oppstår, og katoden er elektroden der reduksjonen finner sted. Elektroder kan være laget av alle tilstrekkelig ledende materialer, slik som metaller, halvledere, grafitt og til og med ledende polymerer. Mellom disse elektrodene er elektrolytten, som inneholder ioner som kan bevege seg fritt.
Den galvaniske cellen bruker to forskjellige metallelektroder, hver i en elektrolytt der de positivt ladede ionene er den oksiderte formen til elektrodemetallet. Den ene elektroden vil gjennomgå oksidasjon (anoden) og den andre vil gjennomgå reduksjon (katoden). Metoden til anoden vil oksidere, gå fra en oksidasjonstilstand på 0 (i fast form) til en positiv oksidasjonstilstand og bli et ion. Ved katoden vil metallionet i oppløsningen akseptere ett eller flere elektroner fra katoden, og ionens oksidasjonstilstand blir redusert til 0. Dette danner et solid metall som galvaniseres på katoden. De to elektrodene må være elektrisk koblet til hverandre, slik at det kan strømme elektroner som forlater metoden til anoden og strømme gjennom denne forbindelsen til ionene på overflaten av katoden. Denne strømmen av elektroner er en elektrisk strøm som kan brukes til å gjøre arbeid, for eksempel å slå en motor eller drive et lys.
Major Gercino
Major Gercino er en kommune i delstaten Santa Catarina i sørregionen av Brasil.
Gurskøya
Gurskøy er ei øy i Herøy og Sande kommuner, Møre og Romsdal. Den har et areal på 137 km². Det høyeste fjellet på Gurskøya er Sollida, 661 meter over havet. Innbyggertallet pr 1. januar 2023 er 4 491. Av disse bor 2477 i Herøy og 2014 i Sande. Tettsteder etter SSB sin definisjon er Larsnes (649 innb.), Moltustranda (438 innb.), Dragsund (386 innb., herav 379 på Gurskøya), Leikong (339 innb.) og Haugsbygda (297 innb.).
I øst er det bro (Dragsundbrua) fra Gurskøya til Hareidlandet. I nord er øya knyttet til øyene i Ytre Herøy med utfyllinger og broer. Via Hareidlandet og Eika i Ulstein er øya knyttet til fastlandet (Ørsta/Volda) med undersjøisk tunnel. I sør går det ferje (Årvik – Koparnes) til fastlandet (Vanylven). Det går også ferje fra Larsnes til fastlandet (Åram i Vanylven) og til øyene i Sande (Kvamsøya og Voksa/Sandsøya).
E30 (andre betydninger)
E30 er en vanlig forkortelse for Europavei 30.
Grunnkretser i Tingvoll kommune
Grunnkretser i Tingvoll kommune er delområder og grunnkretser som seksjonerer Tingvoll kommune, Møre og Romsdal, for folketellingsformål og lignende. I noen tilfeller sammenfaller de med kirkesogn, med valgkretser og med nåværende eller tidligere skolekretser.
Elektrokjemi
Elektrokjemiske celler
En galvanisk celle hvis elektroder er sink og kobber nedsenket i henholdsvis sinksulfat og kobbersulfat, er kjent som en Daniell-celle.
Nanshan Longkou kullkraftverk
Nanshan Longkou kullkraftverk er et kullkraftverk i provinsen Shandong i det nordøstlige Kina. Det har en installert produksjonskapasitet på 520 MW. Anlegget ble påbegynt i 2000 og stod ferdig i 2006.
Fylkesvei 811 (andre betydninger)
I Norge finnes fylkesvei 811 i de følgende fylkene:
Fylkesvei 793 (andre betydninger)
I Norge finnes fylkesvei 793 i de følgende fylkene:
E30 (andre betydninger)
E30 kan også henvise til:
Henrik Sillem
Henrik Sillem (født 12. august 1866 Amsterdam, død 13. juli 1907) var en nederlandsk skytter som deltok under OL 1900 i Paris.
Sillem vant en olympisk bronsemedalje i skyting under OL 1900 i Paris. Han var med på det nederlandske laget som kom på tredjeplass på 50 meter militærpistol lagskyting. Det var 20 deltakere fra fire nasjoner som deltok i konkurransen 50 meter militærpistol. Den med høyest score etter 60 skudd vant den individuelle konkurransen og i lagkonkurransen ble resultatet av de fem deltakerne fra hver nasjon summert. De andre skytterne på det nederlandske laget var; Solko van den Bergh, Antonius Bouwens, Dirk Boest Gips, og Anthony Sweijs. Sillem kom på tolvteplass i den individuelle konkurransen med 408 poeng, som var det nest beste resultatet i lagskytingen for Nederland.
Fylkesvei 3220
Fylkesvei 3220 går mellom Kile og Brår i Tønsberg kommune. Veien er 2,0 km lang.
Frem til 2019 hadde veien betegnelsen fylkesvei 811 (Vestfold).
Jay Krishna Goit
Jay Krishna Goit (transkriberes også Jaya) er en separatistleder i Nepals flate, tropiske grensedistrikt mot India Tarai. Han er stifter av organisasjonen JTMM (Goit) som anklages for terrorisme, og tidligere medlem av flere kommunistpartier.
Politisk bakgrunn
Etter 1990 gikk han over i det da nystifta, store, moderate kommunistpartiet NKP(EML), utafor Nepal best kjent som UML.
Seinere gikk han videre til maoistpartiet NKP(Maobadi). Han skal ha blitt rekruttert personlig av NKP(M)s ledende madhesi-politiker Matrika Prasad Yadav.
Leder for Madhesi-fronten til NKP(M)
Da NKP(M) begynte sitt opprør i 1996, hadde det mest støtte i de veiløse, fattige minoritetsområdene i det som blir kalt åsene vestover i Nepal. (For oversikt, se artikkel Nepals geografi.)
På grenselandet mot India, et flatt område der det finnes relativt mange byer og gode kommunikasjoner, kom maoistenes militære kamp ikke i gang for alvor før etter 2001. Antallet rekrutter i maoistenes folkehær (PLA) var også hele tida mye lavere, også i forhold til befolkninga, enn i de høyereliggende områdene.
Etter at opprøret begynte, starta partiet oppbygging av nasjonale frigjøringsfronter for de viktigste områdene i landet der nasjonale minoriteter dominerte. (Mer om dette, se hovedartikkel NKP(M) – masseorganisasjoner).
I Tarai betydde det Tharuwan National Liberation Front i det vestlige Tarai, berekna på Tharu-minoriteten (eller samlinga av minoriteter), og Madheshi Liberation Front (Madhesi Mukti Morcha), for Madhesi-minoriteten av grupper som språklig og kulturelt står nær India i det østlige Tarai.
Goit blei leder for denne fronten. Han satt også i NKP(M)s toppledelse politbyrået, og var en av mange representanter i Nepals Forente Revolusjonære Folkeråd, den revolusjonregjeringa som opprørerne proklamerte i november 2001.
I januar og februar 2004 grunnla  Folkerådet sju sjølstyrte regionale republikker som tilsammen dekka hele Nepal. Blant dem var Tharuwans Auonome Region og Madesh Autonome Region, som blei proklamert på et massemøte i Sarlahi distrikt, Sentralregionen, 25. januar.
(Kart, se: NKP(M)s forslag til sjølstyrte etniske og regionale stater.)
Ulikt lederne for mange av NKP(M)s andre nasjonale fronter, blei Jay Krishna Goit ikke utnevnt til regjeringssjef i Madhes-republikken. Leder blei isteden politbyråmedlem i NKP(M) Matrika Prasad Yadav.
Bruddet med NKP(M) i juli 2004, JTMM
27. juli 2004 sendte Goit ut ei pressemelding der han erklærte at han og Madhesi Mukti Morcha hadde brutt med NKP(M).
Han anklaga partiet for å ikke mene alvor når det gjaldt å kjempe for sjølstyre for Tarai, og for å diskriminere madhesi-minoritetsfolk i sine egne rekker.
Når det gjelder bakgrunnen for bruddet, virker det også som om Goit var mot NKP(M)s linje med å dele Tarai i to autonome republikker. Hans støtte var i hovedsak i Sentral- og Østregionen, der et flertall er hinduer og har nær kulturell kontakt med India. Grupper her, særlig fra de midlere og øvre kastene, står i motsetning til den fattigere og mindre utvikla Tharu-minoriteten i vest, som bl.a. anklager hinduer og innvandrere fra India for å ha tatt mesteparten av jorda deres.
Det har også kommet fram at Goits tilhengere mente han blei satt til side innafor NKP(M) og ikke fikk de posisjonene han fortjente.
Goit stifta en ny organisasjon Janatantrik Terai Mukti Morcha (JTMM – Nepals Demokratiske Nasjonale Frigjøringsfront, som skulle kjempe både mot regjeringa i Katmandu og maoistene, for Tarais interesser.
Da bruddet skjedde, skal Goits JTMM ha hatt sin hovedstøtte i Saptari distrikt i Nepals østlige sone.
JTMM etter diktaturets sammenbrudd
Det virker som om JTMM ikke spilte noen særlig rolle før etter seieren i demokratiopprøret Jana Andolan 2006.
Trinity Palmetto Point
Trinity Palmetto Point er et parish (distrikt) på øya Saint Kitts i øystaten Saint Kitts og Nevis.
Jay Krishna Goit
JTMM etter diktaturets sammenbrudd
Sommeren 2006 begynte det å komme nyhetsartikler som anklaga JTMM bl.a. for terrorisme, bankran og kidnapping for løsepenger, dvs. nærmest å virke som en røverbande. Aviser hevda at JTMM hadde 150 til 200 geriljasoldater.
17. juli 2006 sa Matrika Prasad Yadav, som nå hadde tatt over som leder for NKP(M)s madhesi-frigjøringsfront, at JTMM hadde gått til krig mot NKP(M) og drepte deres kadre. Yadav anklaga JTMM for å samarbeide med den tidligere diktatoren, kong Gyanendra. I tida som fulgte blei det kjent at det var ei rekke sammenstøt mellom JTMM og NKP(M) i det østlige Tarai.
23. september blei medlem i 1999-parlamentet for det moderate monarkistpartiet RPP, Krishna Charan Shrestha, skutt med maskinpistol og drept utafor sitt hjem i Tarai. JTMM erklærte at de sto bak likvideringa. Drapet fikk stor oppmerksomhet og førte til at det blei nedsatt en undersøkelseskommisjon.
Splittelsen mellom Goit og Jwala Singh
Seinhøstes 2006 blei det kjent at JTMM var splitta i to stridende organisasjoner.
Goits nestkommanderende, Jwala Singh, som også var kommandant for JTMMs vestlige avsnitt, organiserte i august sin egen kongress der han blei valgt til leder. Splittelsen blei likevel ikke kjent før et par måneder seinere, da Singh sa offentlig at Goit ikke lenger hadde noen posisjon i organisasjonen.
Etter dette blei det vanlig å legge til navna til lederne for å skille mellom de to gruppene:
Grunnlaget for splittelsen var uklart. Goit skal angivelig ha kritisert Singh for brutale og voldsomme aksjoner, men hans eget JTMM er også anklaga for det. Singh har sagt at han fortsatt ser Goit som et forbilde, men har bl.a. lagt vekt på at Goit er eldre og han er mye yngre. (De to er begge tidligere medlemmer av NKP(M).)
Det kan virke som en hovedgrunn er personlig maktkamp – ikke uvanlig i partisplittelser i Nepal.
Goit åpent inn for etnisk rensing, separatisme
Seinhøstes 2006 blei begge JTMM-organisasjoners aksjoner voldsommere og mer uforsonlige.
Dette uttrykte kanskje også konkurransen mellom Goit og Singh. Men det svarte også til stemninga i det østlige Tarai, som blei stadig mer fiendtlig mot regjeringa i Katmandu.
Etter seieren i Jana Andolan 2006 hadde Nepals minoriteter – blant dem befolkninga i Tarai – håpa på at det svært sentralistiske styret fra regjeringa skulle avløses av et system med føderalt sjølstyre, som bl.a. kunne bidra til å gjøre slutt på den grove historiske diskrimineringa av madhesi-befolkninga. Dette var også et av de sentrale krava i maoistopprøret fra 1996 til 2006, og NKP(M) krevde å få det med i den nye overgangsgrunnlova som skulle være en del av fredsslutninga.
Men statsminister G.P. Koirala, som også provoserte minoritetene ved å støtte det upopulære kongedømmet, nekta å godta overgangen til en føderal og desentralisert statsordning. Av minoritetene blei han oppfatta som en politisk representant for det tradisjonelle, reaksjonære høykaste hindu-herredømmet fra åsene i Nepal.
Da NKP(M) til slutt gikk med på ei fredsslutning og overgangsgrunnlov der dette ikke var avgjort (partileder Prachanda sa at dette skulle bli ei hovedoppgave i tida fram til valget i 2007) – eksploderte sinnet i det østlige Tarai.
Både Goit og Singh hadde alt begynt å lage aksjoner retta mot alle innflyttere til Tarai fra de høyere delene av Nepal, kreve at nepalerne skulle flytte ut, at madhesier skulle ta over jobbene deres. JTMM forbøy biler fra det øvre Nepal å trafikkere veiene i Tarai og angrep kjøretøyer med skilt som viste at de var fra åsene, osv.
Nå gikk begge inn for at Tarai skulle skilles ut fra Nepal som en sjølstendig stat. Goit sa han ville kjempe for å hindre at valget på ei grunnlovsgivende forsamling, som etter planen skulle holdes i juni 2007, blei gjennomført i Tarai.
Forøya (Kvæfjord)
Forøya er ei øy som ligger i Gullesfjorden i Kvæfjord kommune i Troms. Høyeste punkt på øya er 133 moh. Øya var tidligere bebodd.
På det tidligere bebodde området på øya kan man finne 2–3 hustufter og spor av åker. Flere spor etter bosetning finnes sannsynligvis, men er nå overgrodd av gress og vanskelig å identifisere nøyaktig. Forøysæter ligger like nord for Langvassbukta på vestsiden av fjorden, og var gårdens seter.
Forøysundet, vest for øya, er grunt med leir- og sandbunn. Sundet egner seg som havn for småfartøyer.
HJK Helsinki
Helsingin Jalkapalloklubi (kjent som HJK Helsingfors eller HJK Helsinki) er en finsk fotballklubb, som kommer fra Helsingfors, hovedstaden i Finland.
Historie
Klubben ble grunnlagt i 1907 av Fredrik Wathen. De er Finlands største klubb, og de har vunnet Veikkausliiga 27 ganger. De har vunnet den finske cupen 12 ganger, og ligacupen fem ganger. Mange av de beste finnene i fotball har spilt her før de kom til større lag. De deltok i Mesterligaen i 1998/99-sesongen, og de er per dags dato det eneste finske laget som har spilt i Mesterligaen.
Spillerstall
Oppdatert 2. mai 2023.
Regjeringen Thorvald Stauning I
Regjeringen Thorvald Stauning I var Danmarks regjering 23. april 1924 – 14. desember 1926. Det var Danmarks første sosialdemokratiske regjering.
Regjeringen besto av følgende ministre:
Major Vieira
Major Vieira er en kommune i delstaten Santa Catarina i sørregionen av Brasil.
Zhang Wenkang
Zhang Wenkang (kinesisk: 张文康, pinyin: Zhāng Wénkāng; født 1940 i Nanhui i Shanghai i Kina) var Folkerepublikken Kinas helseminister 1998-2003. Utbruddet av SARS-pandemien ble han ansett å ha håndtert dårlig, og måtte derfor fratre.
Zhang var en støttespiller til tidligere president Jiang Zemin.
Etter at han ble avsatt, ble han gitt forskjellige mer seremonielle stillinger.
Beijiang kullkraftverk
Beijiang kullkraftverk er et kullkraftverk i provinsen Tianjin i det nordlige Kina. Det har opprinnelig en installert produksjonskapasitet på 1 000 MW, som ble doblet i 2009. Anlegget ble påbegynt i 1968 og stod ferdig i 2009.
Augustus Hoernle
Han gikk på skole i Sveits og flyttet senere til London hvor han studerte sanskrit under Theodor Goldstücker. Han vendte tilbake til India i 1865, hvor han først underviste ved Banaras Hindu University og senere ved Universitetet i Calcutta.
Hoernle var nesten hele sitt liv engasjert i studiene av indoariske språk og er kanskje best kjent for sin dechiffrering av Bowermanuskriptet som ble samlet av Hamilton Bower i Kinesisk Turkestan.
Hoernle ledet på sine eldre dager Asiatic Society of Bengal før han pensjonerte seg i Oxford. Det var i hans tid der at han mottok, ble lurt av og publiserte en bok basert på forfalskede khotanesiske manuskripter, produsert av Islam Akhun og videreformidlet gjennom den britiske konsulen George Macartney. Sannheten om disse manuskriptene ble avslørt for ham av den ungarske oppdagelsesreisende arkeologen Aurel Stein. Hoernles rykte overlevde likevel denne avsløringen, og hendelsen ble utelatt i hans biografiske omtale.
Maracajá
Maracajá er en kommune i delstaten Santa Catarina i sørregionen av Brasil.
Fylkesvei 815 (Vestfold)
Fylkesvei 815 (Fv815) i Vestfold gikk mellom Holt og Fon i Re kommune. Veien varr 2,7 km lang.
Fylkesvei 818 (andre betydninger)
I Norge finnes fylkesvei 818 i de følgende fylkene:
Selma
Selma er et kvinnenavn med flere forskjellige opprinnelser, og brukes i forskjellige kulturer. Navnet er utbredt blant annet i Norden og i enkelte land i Nord-Afrika.
Etymologi
Selma har flere mulige opphav. Det er:
Utbredelse
Selma er kjent brukt i Sverige første gang i 1799, og i Norge i 1846. I Sverige og USA var navnet mest brukt i tiårene rundt år 1900. I Norge har navnet tradisjonelt vært mest brukt i Vest-Agder og Rogaland.
Selma har navnedag 21. februar i Norge, 21. april i Polen, 27. juni i Sverige og 5. desember i Estland og Finland.
Hades Rise
Hades Rise er det fjerde studioalbumet til det norske black/thrash metal bandet Aura Noir. Danny Coralles var gjesteartist på låten «Gaping Grave Awaits», mens Blasphemer spilte på låtene «Iron Night/Torment Storm», «Death Mask» og «Unleash the Demon».
Holsnøy
Holsnøy (eller Holsnøyni) er ei øy i Alver kommune i Vestland. Den har et areal på 89,14 km². Det er bruforbindelse sørøst på øya over Flatøy til Lindåshalvøya og Bergenshalvøya.
Øyas største tettsted er Frekhaug. Høyeste punkt er Eldsfjellet med 324 moh og det største vannet er Storavatnet.
Under andre verdenskrig ble det anlagt et tysk kystbatteri på Holsnøy. Batteriet, Marine Küsten Batterie Skjellanger 5/504, ble oppsatt med tre 15 cm kanoner med skuddvidde 19,000 m, i september 1940.
Grunnkretser i Åmot kommune
Grunnkretser i Åmot kommune er delområder og grunnkretser som seksjonerer Åmot kommune i Innlandet, for folketellingsformål og lignende. I noen tilfeller sammenfaller de med kirkesogn, med valgkretser og med nåværende eller tidligere skolekretser.
Lygaeoidea
Lygaeoidea er en gruppe av tegene som tilhører nebbmunnene. Gruppen omfatter en rekke familier med til sammen ca. 4400 arter, noe over 400 finnes i Europa og 60 arter er funnet i Norge.
Utseende
Små til middelsstore, ovale, sjeldnere lange og slanke, teger. Noen arter har skarpe farger i rødt og svart, som (formodentlig) signaliserer at de er giftige.
Levevis
Disse tegene er stort sett planteetere og lever på bakken eller oppe i vegetasjonen. Et flertall av artene lever av modne eller modnende frø, men det er også noen som angriper andre plantedeler, og noen få som er rovdyr.
Systematisk inndeling
De fleste artene ble inntil nylig regnet til en omfattende familie Lygaeidae, men denne er nå delt opp. Et latinsk familienavn ender med ...idae, og et navn på en overfamilie på ...oidea.
Fylkesvei 816 (andre betydninger)
I Norge finnes fylkesvei 816 i de følgende fylkene:
Taiwanstredet
Provinsen Fujian er vest for stredet, og inn mot kysten på vestsiden er en rekke små øyer, hvorav de mest kjente er Quemoy, Amoy og Matsu. Mot øst er kysten av Taiwan, og litt utenfor dem ligger Pescadoresøyene. Havområdet er rikt på fisk.
Stredet har vært åsted for en rekke militære konfrontasjoner mellom Folkerepublikken Kina og Republikken Kina etter den kinesiske borgerkrtigs siste dager i 1949 da Kuomintang-styrkene under general Chiang Kai-shek retirerte over stredet og etablerte sin regjering på øya.
Elvene Minjiang og Jiulong renner ned i Taiwanstredet fra Fastlands-Kina.
Oppmuntret av reform og åpning-politikken under Kinas leder Deng Xiaoping begynte fiskere på begge sider med smugling. Mot slutten av 1900-tallet kom hundretusener av taiwanere som turister, på familiebesøk og som investorer til Fujian.
Diandong kullkraftverk
Diandong kullkraftverk er et kullkraftverk i provinsen Yunnan i det sørvestlige Kina. Det har en installert produksjonskapasitet på 2 400 MW. Anlegget ble påbegynt i 2004 og stod ferdig i 2007. Operatør er selskapet Yunnan Diandong Energy Co, og anlegget ble bygget ut av SEPCO.
Odda skole
Odda skole kan referere til:
Norske arkitekters landsforbund
Norske arkitekters landsforbund (NAL) er en fagideell medlemsorganisasjon for arkitekter i Norge med utdanning på universitets/høgskolenivå. NAL ble etablert i 1911 og arbeider for å fremme god arkitektur og arkitekters felles interesser.
Virksomhet
NAL samarbeider med en rekke offentlige og private institusjoner for å bedre rammebetingelsene for arkitektur. Dette gjør man blant annet gjennom å være høringsinstans for offentlige myndigheter for nye lover og forskrifter og gjennom å delta i den offentlige debatten om arkitektur og stedsutvikling. NAL er en pådriver for utvikling av arkitekturpolitikk i Norge mot politikere og andre beslutningstagere.
NAL er rådgiver og tilrettelegger for gjennomføring av arkitektkonkurranser i Norge. Konkurransesekretariat arbeider både med å bistå oppdragsgivere med selve gjennomføringen av konkurransene og gir veiledning og råd til våre medlemmer.
Gjennom fagavdelingen deltar og utvikler NAL nye miljøprosjekter med sine samarbeidspartnere. Disse formidles blant annet gjennom en prosjektdatabasen som er tilgjengelige for alle på NALs nettsider. Målet er å øke miljøkompetansen og tverrfagligheten blant arkitekter, planleggere og øvrige aktører i byggsektoren.
NAL tilbyr kurs og etterutdanning for arkitekter og andre relaterte yrkesgrupper. I tillegg arrangerer NAL Arkitekturdagen en gang i året, med aktuelle foredragsholdere fra inn- og utland, og seminarer/konferanser om arkitektur og stedsutvikling.
Fagtidsskrifter
NAL utgir to fagtidsskrifter: Arkitektur N og Arkitektnytt. NAL har også et fagbibliotek og en omfattende tidsskriftsamling innenfor arkitektur.
Æresmedlemskap og priser
Siden 1919 har NAL tildelt æresmedlemskap.
Arkitekturprisen
I 2015 etablerte NAL Arkitekturprisen, som deles ut annet hvert år. Vinneren blir offentliggjort på Arkitekturdagen den 27. september i utdelingsåret. Vinneren mottar (per 2019) 100 000 kroner samt diplom og plakett.
Atløyna
Atløyna (også kalt Atløy) er ei øy i Askvoll kommune i Vestland fylke, nord for munningen av Dalsfjorden. Den har et areal på 38,26 km².
Norske arkitekters landsforbund
NALs hederspris
NALs hederspris deles ut til personer som har gjort en stor innsats for arkitekturen. Mottagere av hedersprisen (per 2022) har vært:
Arkitektutdanning i Norge
Fullførte studier ved følgende tre arkitektskoler i Norge fører frem til en godkjent arkitekteksamen i henhold til EUs utdanningsdirektiv og til den akademiske graden Master i arkitektur:
Atløyna
Kirka på Atløy, Vilnes kirke, er fra 1674, ettersom den som var før, brant ned i 1673 etter et lynnedslag. Det sies at da de gravde opp gulvet som hadde vært før, så fant de mange skjelettrester fra mennesker, som regnes som å være en vikingegrav.
Atløy har trolig fått navnet etter Atle Jarl etter slaget med jarlen Håkon Grjotgarson. De to jarlene møttest i et stort slag i Stavenesvågen i Askvoll. Her falt Håkon Grjotgardsson, og Atle jarl fikk også livstruende sår og døde litt senere på en gård på Atløy.
Antonius Bouwens
Antonius Hubertus Maria Bouwens (født 22. mai 1876 i Hunsel, død 28. mars 1963) var en nederlandske skytter som deltok under OL 1900 i Paris.
Bouwens vant en olympisk bronsemedalje i skyting under OL 1900 i Paris. Han var med på det nederlandske laget som kom på tredjeplass på 50 meter militærpistol lagskyting. Det var 20 deltakere fra fire nasjoner som deltok i konkurransen 50 meter militærpistol. Den med høyest score etter 60 skudd vant den individuelle konkurransen og i lagkonkurransen ble resultatet av de fem deltakerne fra hver nasjon summert. De andre skytterne på det nederlandske laget var; Solko van den Bergh, Anthony Sweijs, Dirk Boest Gips og Henrik Sillem. Bouwens kom på femtendeplass i den individuelle konkurransen med 390 poeng, som var det tredje beste resultatet i lagskytingen for Nederland.
Kabul (andre betydninger)
Kabul er hovedstaden i Afghanistan. Navnet Kabul kan også vise til:
Grunnkretser i Torsken kommune
Grunnkretser i Torsken kommune er delområder og grunnkretser som seksjonerer Torsken kommune, Troms, for folketellingsformål og lignende. I noen tilfeller sammenfaller de med kirkesogn, med valgkretser og med nåværende eller tidligere skolekretser.
Mikael Forssell
Mikael Kaj Forssell (født 15. mars 1981) er en tyskfødt finsk tidligere fotballspiller.
5. serierunde i Adeccoligaen 2011
5. serierunde i Adeccoligaen 2011 startet søndag 8. mai klokken 15:30 med Sandefjord mot Kongsvinger. Den kampen ble sent på TV. Runden forsatte klokka 18:00 med de 7 andre kampene.
Ertvågsøya
Ertvågsøya (også kalt Ertvågøya, Ertvågøy og Artvågsøya) er ei frodig og berglendt øy i Aure kommune i Møre og Romsdal. Øya har et areal på 139,30 km². Den er delt i to nesten like store deler, delt av Foldfjorden som skjærer inn i øya fra nord, og dels av Skausetvatnet som fortsetter fra Foldfjorden og videre sørover mot Vågosen. I vest danner Imarsundet skillet mot øyene Solskjel og Stabblandet. I nord grenser øya til Trondheimsleia, og i øst danner Aursundet skillet mot fastlandet og Aure sentrum. I sør ligger Vinjefjorden som danner grense mot Halsa kommune.
Sørsida av Ertvågsøya hørte ei tid til Valsøyfjord kommune, og gårdene langs Imarsundet hørte tidligere til Tustna kommune (1874–1964), men ble lagt til Aure kommune 1. januar 1965. Rundt øya ligger flere mindre øyer, som Rottøya og Ruøya i øst og Jøssøya og Bærøya i nord, i tillegg til Stabblandet (tidligere Tustna) i vest.
Samferdsel
I øst fikk øya fastlandsforbindelse til Aure i 1995. Den går via fylkesvei 680 over Mjosundbrua, Smalsundbrua og Aursundbrua.
I vest ble Ertvågsøya knyttet sammen med øyene Stabblandet og Tustna av Imarsundbrua som ble åpnet 11. januar 2007.
Diandong Yuwang kullkraftverk
Diandong Yuwang kullkraftverk er et kullkraftverk i provinsen Yunnan i det sørvestlige Kina. Det har en installert produksjonskapasitet på 600 MW. Anlegget stod ferdig i 2009.
Ertvågsøya
Samferdsel
I sør knytter ferjesambandet Arasvika–Hennset Ergvågsøya til Hennset i Heim kommune.
Max Manus (film)
Filmen starter ved å vise Manus som deltar i vinterkrigen i Finland. Videre følger filmen Manus gjennom andre verdenskrig og fram til fredssommeren 1945. Filmen har et samlet budsjett på 55 millioner norske kroner, og er dermed et av Norges hittil dyreste filmprosjekter. Filmen hadde norsk premiere 19. desember 2008, og hadde over 140 000 besøkende den første helgen. Dette er tidenes beste åpningshelg for en norsk film. Den ble også en av de best besøkte julefilmene siste tiår og har plassert seg i klasse med Ringenes Herre – Atter en konge i 2003 og den første Narnia-filmen i 2005. I perioden 25. til 28. desember så 133 923 filmen. Det gjør den til den best besøkte filmen i julen, med 55 prosent av det totale kinobesøket i julen på 243 120 personer. 2. juli 2009 hadde filmen solgt 1 161 976 billetter og lå an til å bli den mest sette norske kinofilmen i både 2008 og 2009. Filmen tok inn over 95 millioner kroner på kinosalg i Norge. Den vant syv priser under Amandaprisen 2009 og fem priser under Kanonprisen 2008.
Handling
Etter å ha kjempet mot kommunistene i Finland kommer Max hjem til et Norge okkupert av tyskerne. Han stiller seg til disposisjon for motstandsbevegelsen, og etter en arrestasjon og påfølgende spektakulær flukt kommer han seg til England.
I London blir han rekruttert til NORIC 1 (Kompani Linge) og gjennomgår kompaniets opplæringsprogram i Storbritannia. Sammen med vennen Gregers Gram sendes han tilbake til Oslo med oppdrag å ødelegge tyske forsyningsskip. Han lykkes til overmål takket være en blanding av mot, dumdristighet og dyktighet – og blir snart en mann Gestapoleder Sigfried Fehmer anstrenger seg hardt for å få tak i. Men Max Manus kommer unna. Han deltok også i den meget kjente sprengningen av arbeidstjenestens arkiver sammen med Gunnar Sønsteby og Gregers Gram i den såkalte Oslogjengen.
Stockholm blir et møtepunkt for nordmenn i den allierte militærtjeneste. Gregers introduserer Max for Tikken. Hun arbeider som norsk kontakt for det engelske konsulatet, og etter hvert utvikler de et nært vennskap som blir viktig for dem begge. Krigen blir stadig mer brutal. Max mister flere av sine beste venner i kampen mot tyskerne og han begynner å klandre seg selv for at han er den som overlever. I møte med den tyske gestaposjefen Fehmer opplever Max Manus at de alle er ofre for krigens meningsløshet.