cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Helgøya (Ringsaker)
Tidligere ble det oppgitt at Helgøya og Røssvassholmen hadde samme størrelse og areal, men nye beregninger fra Statens kartverk viser at Helgøya er 18,34 km² og Røssvassholmen er 17,39 km². Disse er basert på høyeste regulerte vannstand for hhv. Mjøsa og Røssvatnet.
Severdigheter
Bergevika er en idyllisk havn på Hamar-siden av øya. Ettersom mye av strendene langs Mjøsa er langgrunn steinstrand, er Bergevika en av de få havnene som er velegnet å legge til for småbåter.
I tidsepoken kambrosilur for 400-600 millioner år siden - da mye av det som i dag utgjør Norge, befant seg sør for ekvator - ble det avsatt enorme mengder kalk i urhavet. I traktene rundt Mjøsa er dette bevart som kalkstein. Mjøskalken er fra sen ordovicisk tid og består av kalkstein og skifer i veksling, og det ses fossiler som armfotinger og blekkspruter, særlig i Bergevika, noe som førte til opprettelsen av Bergevika naturreservat 15. januar 1988 sammen med 66 andre fossilforekomster på Østlandet. I Bergevika begynte man med kalkbrenning i 1872, og herfra ble kalk fraktet ut med båt frem til 1952.
Om vinteren var forbindelsen med fastlandet en isveg fra Sundet på Nes-siden til Nes. Resten av året ble småbåter benyttet for kontakt med land. Biltrafikken gjorde sitt inntog på Helgøya i 1920 og åtte år senere kom en ferge med plass til to biler eller én lastebil uten last. «Helgøya-ferja» fram til 1938 og M/F «Helgøya» med plass for femti passasjerer eller fire biler, eller en lastebil og to personbiler fram til 1957 gikk mellom Sundbrygga og Nes på det 900 meter lange sundet. 23. november 1957 ble Nessundet bru åpnet mellom Helgøya og Nes. Fra Nessiden går veien på molo til midten av sundet og fortsetter videre som bro.
M/F «Helgøya», som populært ble kalt «Vesleferja», ble ikke hugget opp, men solgt til en gårdbruker på Storøya i Tyrifjorden. Fergen var i opplag etter 1980 og ble senere sendt til Minnesund der den ble overtatt av Mjøssamlingene. Siden 1985 har Vesleferja besøkt Nes av og til under arrangementer. Den er en av tre eldre fartøyer som er bevart på Mjøsa. De andre to er Skibladner og slepebåten «Start» fra 1920.
Sport
Fotballaget Helgøya FK holder til på Eksberget.
Annet
Institusjonen Toftes gave befinner seg på Helgøya.
De eldste tider
Helgøya har hatt bosetning fra ca. 2000 f.Kr. Det finnes flere fornminner på øya som med sin beliggenhet har hatt en strategisk betydning for lokale makthaverne helt fram til middelalderen.
Et av de viktigste fornminnene er gravhaugen på Hovinsholmen som er 35 meter i diameter og 6 meter høy. Etter tradisjonen ble Gudbrands herses sønn Guttorm hauglagt der etter hans død i strid mot Halvdan Svarte i 800-tallet. Haugen er utgravd flere ganger uten at det er gjort funn av betydning utover noen beinrester. Like ved gravhaugen lå et vollformet anlegg av jord. Vollanlegget var på ca. 10 x 12 m. Hovinsholmen er et populært mål for båtfolket.
Nordvest på øya ved Hornsodden kan man se flere gravrøyser fra jernalderen. Et meget stort antall fornminner tyder på bosetning av folk med høy byrd i tiden fram til slutten av vikingtiden.
Som regel viste undersøkelsene av stedsnavnenes opprinnelige betydninger hvordan bosetningen på øya hadde etablert seg og senere ekspandert utover det aktuelle landområdet, mot Nessiden indikerte stedsnavnene som Sund, Stav og Eik de eldste eiendommer som først var ryddet på Helgøya. Også der finnes mange gravfelt som åpenbart beviser eksistensen av et felles bosted etter ca. 2000 f.Kr på Nessiden mot sundet som var en viktig ferdselsvei over mot Nes i Ringsaker. Folkeveksten førte til at bosetningen ble spredt sørover og oppdelt i egne bosetningsenheter for de enkelte familiene i eldre jernalder frem til ca. 400 e.Kr. I perioden frem mot 1000 e.Kr hadde antallet bosetningsenheter bare stiget med tre ytterligere eiendommer. Ved inngangen til middelalderen var 14 faste bosetningsenheter etablert på Helgøya. Befolkningsveksten steg brått på Opplandene og øya var ikke noe unntak med utskillelse av nye bruk ved deling av gamle eiendommer eller nyrydding. Alle garder som sluttet på -rud ble ryddet i perioden 1050 til 1300. I år 1300 stod 29 sikre, 10 sannsynlige og fire mulige gårdsbruk på Helgøya på tilsammen 43 bosteder. Svartedauden i løpet av vinteren 1349-1350 ble en katastrofe for befolkningen på øya, her som andre steder; to av tre bruk ble nedlagt og av de 29 sikre eiendommene var bare 14 tilbake.
Sakral betydning
Navnet Helgøya tyder på en religiøs tilstedeværelse for gudsdyrkelse og religiøse seremonier på et bestemt landområde. Navnet «den hellige øya» ble videreført til dagens navn på øya, som i lengre perioder var sentrum for gudsdyrkelsen i heinenes rike, senere kjent som Hedmark. Gården Hovinsholmen på sørsiden av øya tok sitt navn fra ei eng som het Hovin (tempelenga) der det må ha stått et gudehov. Der samlet bøndene seg til de store høytidene der flere guder ble dyrket og tilbedt. Tre sentrale åsaguder, Ull, Njord og Balder sto formodentlig sentralt på øya og i Mjøsregionen.
De første skriftlige beretningene som er bevart om Helgøya er fra 800-tallet. Etter sagnene bygget hedmarkingenes konge Øystein sitt kongssete på Hovinsholm som i flere slektledd bakover hadde tilhørt hans slekt. I tillegg til det lokale riket hadde kong Øystein også lagt Romerike lenger sørover under seg. Han gav dette riket til den ene sønnen, Sigtrygg, mens den andre, Øystein, fikk Hedmark. Men opplandskongen Halvdan Svarte gjorde krav på Romerike og gikk til krig ved midten av 800-tallet mot Sigtrygg. Sigtrygg ble drept, men hans bror Øystein prøvde senere å erobre tilbake brorens rike. Halvdan Svarte gikk mot hedmarkingene og drev dem nordover under kampene.
Fra Toten satte Halvdan Svarte over sjøen med en stor hær og rykket inne på Nes. Der ble kong Øystein beseiret i et slag som trolig skjedde i strøket Skjelve-By. Øystein flyktet opp i Gudbrandsdalen til den lokale kongen Gudbrand herse. De samlet en stor hær og kom sørover til Helgøya. Der stod Halvdan Svarte med hæren ved Hovinsholm på sørsiden av øya. Slaget på Helgøya ved Hovinsholm ble meget hardt og Gudbrand herses sønn Guttorm ble drept.
Arkeologene har i nærheten av Hovinsholm funnet flere spyd, sverd, pilspisser, knivblad og bronsespenner på et lokalt sted som het Mannlausa. Muligens hadde slaget som sluttet med seier for Halvdan Svarte funnet sted der. Halvdan oppholdt seg på øya om vinteren og sluttet forlik med Øystein som fikk tilbake halve Hedmark. Som sagt tidlig skulle kong Øystein ha hauglagt kongesønnen Guttorm på holmen utenfor Hovin som nå er nesten landfast med Helgøya.
Kampene om Helgøya
En urolig periode med kriger og maktkamp på flere århundrer startet etter Halvdan Svartes død på Mjøsaregionen. Blant annet ble det etablert en ordning med et signalsystem med varder, som ikke bare var oppført langs kysten og ferdselsvegene opp i landet, men også på Liåsen på Nes og Eiksberget på Helgøya. Begge de to vardene var i beredskap helt fram til 1780.
Harald Hårfagre erobret Hedmark etter en mordbrann i Ringsaker, men etter hans død gikk kontrollen til småkongene som innbyrdes slåss seg imellom det neste århundret. De norske kongene begynte en konsolidering av sin makt over Opplandene, som i årene mellom 1015 og 1230 ble tilholdssted for opposisjonen mot den norske kongemakten. Under de norske borgerkrigene ble Mjøsa meget viktig for de stridende partene, som straks merket seg Helgøyas strategiske rolle som base for en flåtestyrke på vannet.
En natt på høsten 1202 kom bøndene på Helgøya og området rundt seg ubemerket til Helgøya og nærmet seg gården (trolig Hovinsholmen). De væpnede bøndene støttet av flere overløpere fra baglerne stormet inn på gården og satte fyr på bygningene etter at de hadde drept vaktmennene. Baglerkonge Inge Magnusson og de fleste av hans menn ble massakrert av overmakten. Bøndene hadde med dette avsluttet den første baglerkrigen. Men bare tre år senere vendte baglerne tilbake med sitt nye kongsemne, Erling Steinvegg, og slo seg ned på Helgøya til stor misnøye for den lokale befolkningen. Først med baglerkongens død i 1207 vendte mer fredelige tider tilbake for beboerne på øya.
Atari Jaguar
Atari Jaguar var et videospillkonsoll som ble introdusert i USA i november 1993. Det var ment å ta opp kampen mot Sega Mega Drive (kjent i Nord-Amerika som «Genesis») og Super Nintendo Entertainment System som den neste generasjonens plattform. Den ble framstilt som det «det første 64-bit systemet». Systemet endte til slutt opp som en kommersiell flopp og tvang Atari til å gå ut av maskinvarebransjen.
Sæbø skule
Sæbø skule kan vise til:
Helgøya (Ringsaker)
Kampene om Helgøya
Ribbungopprøret ble en hard tid, etter seieren på Stange mot hedmarkingene som ble overrasket av et samlet angrep fra ribbungene vinteren i 1225. Den strategiske viktige Helgøya ble underlagt deres militære kontroll i to år. Sigurd Ribbung tok øya i bruk som base for sine styrker, og kunne ved behov bruke den som tilholdssted og som et siste tilfluktssted før en strategisk retrett.
I september 1225 kom Skule jarl med en stor hær nedover Gudbrandsdalen. En fortropp som rodde mot Hamar kom så overraskende på Sigurd at han bare så vidt kom seg ut på sitt skip rett fra et bad i byen. På Helgøya hadde han plassert sitt hærfolk sammen med krigsflåten på Mjøsa. Sigurd Ribbung som startet forhandlinger med jarlen og deretter kong Håkon Håkonsson, hadde i hemmelighet planlagt en retrett nordover på innsjøen til Ringsaker og opp i landet til Toten. Jarlen oppdaget dette for sent og valgte å vende hjemover til Nidaros med hæren. Men retretten fra Helgøya reddet krigsflåten som ble skjult i elveos og fjorder. Med de gjenværende skipene gjenvant ribbungene sitt herredømme over innsjøen. Kongen seilte sommeren 1226 med opptil femti skip opp til Mjøsa der han støtte på hele ribbungflåten. Istedenfor et sjøslag rømte ribbungene uten mye motstand.
Ribbungene kom tilbake med skip fra Vänern som de hadde dratt over Eidskog, og overrasket sysselmennene Guttorm Fjonk og Arne på Hol ved holmen nedenfor Hovinsholm der de bevoktet de mange skipene kongen hadde latt være igjen på Mjøsa. Overfallet som enten var på Hol i Nes eller på Hovinsholmen i Helgøya, ble blodig. Hele vaktstyrken som utgjorde en sveit ble utryddet. Det var siste gang ribbungene tok øya i besittelse. Ett år senere hadde opprøret gått i oppløsning, og kongen la Opplandene inn under seg.
Bispestriden om Helgøya
I 1202 like før overfallet hadde baglerkonge Inger gitt øya som gave til kirken på Hamar, men dette nektet birkebeinene å akseptere dersom de aldri villet godkjenne Inge som konge og kong Håkon Håkonsson naturlig nok mente at Inge hadde ikke noe med å gi bort det som var den rettmessige kongens farsarv etter kong Håkon Sverresson. Biskop Pål i Hamar, som overtok bispeembetet i 1232, nektet å gi fra seg øya som var underlagt kirkens kontroll som dens egne eiendommer. Baglerne var ved det tidspunktet kraftig presset på alle kanter og gav bort Helgøya for å sikre seg at Hamarbispen ville støtte dem fremfor birkebeinerne. Biskop Pål bestred kongens påståtte eiendomsrett, som gikk ut på arverett etter Hårfagreætten til øya der det var kongens rett å utnevne sine egne sysselmenn. Med gavebrevet fra 1202 startet biskopen en strid med kongen.
Bispestriden om øya førte til at Hamarbispen dro vekk fra landet og tok kontakt med paven i Roma. Tross pavens inngrep til støtte for Hamarbispen viste kongen seg urokkelig og hevdet bestemt at øya tilhørte kongen, og at bøndene der skulle betale skatt til kongen og ikke til kirken. Men biskop Pål bestred hele tiden kongens eiendomsrett; antakelig mente han at eiendomsretten egentlige tilhørte kongens motstanderne siden øya snarere var høvdinggods enn krongods. Etter flere år med skarp og langvarig strid mellom kongen og kirken kom det til forlik i 1237.
Hamarbispen oppgav Helgøya til kongen som stadfestet den kongelige eiendomsretten, men i vederlag fikk han flere store gårder av samme verdi som godset på Helgøya. Blant disse var både Hovinsholmen på Helgøya og Hol inne på Nes. De ble deretter kirkegods fram til reformasjonen i 1500-tallet. Et mindre klosterhospital var reist på Hovin. I 1240 under Skule Bårdssons opprøret gav han sin passive støtte til hertug Skule som plassert sin uektefødte sønn Peter Hertugson på Helgøya på Hovinsholmen. Den presteutdannede hertugssønnen fulgte med sin far under flukten til Nidaros.
Krongods og kirkegods
Helgøya ble hardt rammet av svartedauden. Så mye som en tredjedel av befolkningen døde. Som krongods betalte bøndene skatt til kongen, men den kirkelige innflytelsen var hele tiden sterk. De fleste jordrydningene ble gjort med Hamarbispens velsignelse, i følge Hamarkrøniken. Svartedauden innledet en nedgangstid, med en svakere kongemakt enn tidligere. I 1345 ga kongen fra seg retten til å kreve inn inntektene til det kongelige kapell, Mariakirken i Oslo. Gjennom de neste to århundrene gjennomgikk Helgøya en langvarig omstilling fra å være krongods til kirkegods.
Ved de seneste oversikter over Mariakirkens gods i 1542 var 23 gårder nevnt som kirkegods. Hamarbispen hadde da mistet de fleste nygårdene, og hadde bare igjen den store Hovinsholmen gård, hvor kongens sysselmenn bodde. Tross reformasjonen i 1537 fortsatte Mariakirken å besitte gods på Helgøya, men alt kirkelig gods hadde vært inndratt og omgjort til krongods bestyrt av utnevnte menn. Mariakirken opphørte i 1549, men den norske kansleren fortsatte tradisjonen og krevde inn avgifter fra dette rike distriktet.
Fram til 1645 hadde Mariakirkens gods, herunder Helgøya, vært under skiftende adelige herrer fra Peder Huitfeldt i 1547 til Jens Bjelke. I tre hundre år eksisterte forbindelsen mellom Mariakirken i Oslo og Helgøya, først som kirkegods og etter reformasjonen som krongods. Den siste kansleren hadde blitt eier av Hovinsholm med underliggende gods gjennom sitt ekteskap med Sofie Brockenhuus i 1610. To år i forveien hadde Sofie Brockenhuus overtatt dette godset som en del av arven etter sin onkel, Peder Brockenhuus.
Helgøya som adelsgods
Bjelkefamilien bodde aldri selv på Hovinsholm, som hadde blitt et adelsgods videreutviklet fra veitslegodset i middelalderen for sysselmennene som fikk veitsleinntekter til deres drift på gården. Jens Bjelkes datter Sophie giftet seg med generalmajor Hans von Løvenhielm som kjøpte Hovinsholm, samt Ringsakergårdene Tjerne og Skredshol fra svogeren i 1682. Kort tid etter solgte han den videre til generalmajor Caspar Christopher Brockenhuus, som nedstammet fra slekten som eide Hovinsholm rundt år 1600.
Etter Brockenhuus' død satt enken med gården til sin død i 1720. Familien som overtok hele øya medregnet Hovinsholmen, solgte først leilendingsbrukene på Helgøya på offentlig aksjon i 1720-1721. De fleste eiendommene ble kjøpt av de gamle leilendingene eller av andre nesninger som skaffet seg selveierstatus som gårdbruker. I 29. november 1723 ble setegården Hovinsholm bortsolgt på auksjon til Jens Halvorsen fra Nes. Adelsperioden på Helgøya ble avsluttet og øyværingene fikk samme administrasjon som resten av Norge, men de var blitt selveiere på sitt eget gårdsbruk.
Etterkrigstiden
I 1954 ble 25 russiske flyktninger innkvartert på Granlien pensjonat på Helgøya. De hadde flyktet fra den russiske revolusjon i 1917, og slått seg ned i Kina. Men under den kinesiske revolusjonen i 1949 måtte de på flukt igjen. De var «minus-flyktninger» - eldre og skrantende. De fikk bo på Helgøya resten av livet og ligger gravlagt i et hjørne av kirkegården. Hvert år kommer en ortodoks prest for å holde forbønnsgudstjeneste for russerne.
Europaparlamentsvalget i Sverige 2004
Europaparlamentsvalget i Sverige 2004 ble avholdt i 2004. Det ble valgt 19 mandater i Europaparlamentet. I valget var hele Sverige en valgkrets, og det var en sperregrense på fire prosent. Rundt 6,8 millioner svensker hadde stemmerett. Kandidatene som var på valg sto på ulike partilister, og mandatene ble fordelt etter Sainte-Laguës metode.
Det EU-kritiske partiet Junilistan ble grunnlagt samme år, og greide å bli valgets store vinner. Meningsmålingene i forkant hadde gitt partiet oppslutning rundt 4 prosent, altså sperregrensen, men med 14 prosent greide de å kapre 3 mandater. Framgangen Junilistan opplevde gjorde at alle de store etablerte partiene gikk tilbake i velgerandel. Både Socialdemokraterna og Moderaterna mistet ett mandat hver. Vänsterpartiet og Folkpartiet som gjorde et godt valg i 1999, gikk tilbake 3 og 4 prosent, respektivt. Også Miljöpartiet og Kristdemokraterna mistet ett mandat hver. Centerpartiet var det eneste Riksdagspartiet som gikk ut av valget med samme antall EU-representanter som etter valget i 1999, og en liten økning på 0,27%.
Valgdeltagelsen var på 37,85%, noe som var ett prosent lavere enn i 1999. Dette ble den laveste valgdeltakelsen i et svensk Europaparlamentsvalg noen gang. Det var også den laveste valgdeltagelsen av alle medlemsstater som ble medlem av EU før 2004. Til sammenligning var valgoppslutningen i riksdagsvalet i 2002 og 2006 over 80%.
Adolf Furtwängler
Han ble født i Freiburg im Breisgau, og ble utdannet der, i Leipzig og i München, hvor han var elev av H. Brunn. Han gjorde et stort arbeid med å utvikle Brunns komparative metode innen kunstkritikk. Han deltok i utgravningene på Olympen i 1878, ble assistent ved Berlinmuseet i 1880 og professor i Berlin i 1884, senere i München. Hans siste utgravning var ved Aegina.
Furtwängler var en fruktbar forfatter og dyktig kritiker. Hans arbeider dominerte ikke bare den arkeologiske kritikken, men økte fagets anseelse og stilling hjemme og ute. Han døde i Athen.
Sør-Australia
Sør-Australia (engelsk: South Australia) er en delstat i Australia. Den ligger sentralt i Australia langs bredden av Australbukta og dekker noen av de tørreste områdene i Australia. Sør-Australia grenser til alle de andre delstatene på fastlandet, samt Nordterritoriet.
Mesteparten av befolkningen bor i delstatshovedstaden Adelaide og i elvedalen rundt elven Murray.
Østfoldhallene
Østfoldhallene er et kjøpesenter på Rolvsøy, med adresse Dikeveien 28 i Fredrikstad. Bygget stod ferdig i 1990 og hadde i 2018 en omsetning på rundt 1,12 milliarder kroner og nesten 1,6 millioner besøkere. Kjøpesenteret ligger ved riksvei 109 (Rolvsøyveien), mellom Fredrikstad sentrum og Sarpsborg. Senteret inneholder per dags dato 65 butikker, og er underlagt Olav Thon Gruppen.
Canon EOS 350D
Canon EOS 350D er et digitalt speilreflekskamera for nybegynnere som er produsert av Canon. Kamera ble introdusert 19. februar 2005 og tok over for forgjengeren Canon EOS 300D. Noen av oppdateringene var:
Østfoldhallene
Senteret ligger forøvrig på området hvor Hans Nielsen Hauge pløyde åkeren og hadde sin åndelige opplevelse. Huset der Hauge bodde ligger like i nærheten og veien dit er skiltet.
Idrettshall
Butikkene er i første etasje, mens det i andre etasje er en stor idrettshall med en fullstørrelse fotballbane, som Fredrikstad Fotballklubb og Sarpsborg 08 bruker til å spille treningskamper på vinterstid. Hallen brukes også til Fredriksstad Blads årlige romjulscup, i regi av Rolvsøy IF, samt diverse barne- og breddeidrett. Underlaget er kunstgress med gummispon, og banen har trekkbare tribuner, og en kiosk.
Nordre Bergenhus amt
Nordre Bergenhus amt var et norsk underamt til Bergen stiftamt, som ble skilt ut fra Bergenhus amt i 1763. Initiativet til delingen kom fra Joachim de Knagenhielm (1727-1796), jurist fra Kaupanger i Sogn og Fjordane. Han hadde siden 1760 tjenestegjort som fullmektig hos stiftsamtmannen i Bergen, Ulrik Frederik de Cicignon og var således dennes nærmeste medarbeider og fortrolige. Knagenhielm ønsket seg raskt et eget amtmannsembede og etter et par år med brevskrivning til kongen i København ble Nordre Bergenhus amt dannet av de fire fogderiene i Nordfjord, Sunnfjord, Ytre Sogn og Indre Sogn.
Den første amtmannen ble naturlignok Knagenhielm, som styrte amtet fra slektgården i Kaupanger til 1771, da han ble forflyttet nordover til amtmannsstillingen i Nordlands amt. Bakgrunnen var at Knagenhielm-slekten på denne tiden eide store deler av Sogn, og amtmannen Knagenhielm kom støtt og stadig i dobbeltrolle som embedsmann og stor landeier.
Den neste amtmannen i Nordre Bergenhus, Magnus Theiste, hadde bosted i Bergen, og amtet ble styrt derfra frem til midt på 1800-tallet. Dette falt etter hvert ikke i god jord lokalt:
Christian Ulrik Kastrup overtok embedet i 1833. Han var også først bosatt i Bergen, men flyttet til Lærdal i 1843. I 1861 ble Johan Collett Falsen utnevnt til amtmann, han bodde først på Loftesnes i Sogndal, deretter i Bergen, før han høsten 1862 flyttet til Leikanger, nærmere bestemt på Nybø, der bygningene nå kjent som Fylkesmannsgarden ligger. Året etter overtok staten gården, og med dette ble Nybø statlig embedsgård for amtmannen i Nordre Bergenhus amt. Således har Leikanger vært fast amtssete fra 1862, 99 år etter at amtet ble opprettet.
Ved reskr. av 23/12 1773 ble Gulen prestegjeld overført fra Nordhordland fogderi i Søndre Bergenhus amt til Ytre Sogn fogderi i Nordre Bergenhus. Dette utgjorde senere Gulen herred.
Fra 1. januar 1919 heter det Sogn og Fjordane fylke.
Fra 1. januar 2020 inngikk Sogn og Fjordane fylke i Vestland fylke, på sett og vis en reversering av delingen i 1763.
Universitetet i Padova
Universitetet i Padova (it. Università degli Studi di Padova) i Padova er et av de mest kjente i Italia. Universitetet ble grunnlagt i 1222 og er det nest eldste universitetet i Italia, og ett av de eldste i verden. I 2010 var antallet studenter 65 000.
Norsk laksefestival
Norsk laksefestival arrangeres midtsommers hvert år i Surnadal på Nordmøre.
Festivalen har blitt arrangert siden 2000 med laksefiske i fokus og innledes normalt med en faglig villakskonferanse. Hovedarrangementet er fiskekonkurranse i elva Surna, der den som fanger den største laksen blir kåret til laksekonge. Også utedans, andeløp, martnadsgate, tivoli, konserter og andre aktiviteter er en del av festivalen.
Laksekonger
Tidligere års laksekonger med vekt på største laks tatt i fiskekonkurransen:
Liste over stortingsrepresentanter 1954–1957
Det var totalt 150 representanter, fordelt med 77 til Det norske Arbeiderparti, 27 til Høyre, 15 til Venstre, 14 til Bondepartiet, 14 til Kristelig Folkeparti og 3 til Norges Kommunistiske Parti.
VG Nett
VG Nett er et nettsted og en nettavis eid og drevet av mediehuset VG siden 10. oktober 1995. Nettavisen hadde 1,97 millioner lesere per dag i august 2020, og var på det tidspunktet Norges største.
Torry Pedersen var VG Netts første redaktør.
VG Debatt
VG Nett har blant annet en debattside, VG Debatt, som har eksistert siden 1999. Siden er bygget opp som et diskusjonsforum og er kategorisert etter en rekke temaer som fotball, musikk og politikk. VG Debatt hadde over 10 millioner brukerinnlegg i 2005.
I juni 2020 kjøpte VG Diskusjon.no, noe som tok den totale trafikken på VGs diskusjonsplattformer til rundt to millioner månedlige brukere. Eierskapet i VG Debatt og Diskusjon.no ble senere overført til VGs nye datterselskap Maximo AS.
Omlegging av forumet
Den 15. juli 2021 gjennomførte VG en større endring av debattforumets layout. Etter omleggingen gikk aktiviteten på VG Debatt betydelig ned, ifølge Alexa-rangeringen. En opptelling gjort av brukerne selv viste en nedgang på 98 % i antallet innlegg etter omleggingen i 2021, sammenliknet med antallet innlegg i samme periode i 2020. Maximo, som driver VG Debatt og Diskusjon.no, uttalte senere at de ikke kjenner seg igjen i tallene, og at det er flere feil ved målemetoden benyttet av brukerne, men bekreftet at rundt femti av de mest aktive deltakere på VG Debatt hadde byttet diskusjonsplattform.
Den 28.11.22 ble det offentlig at VG Debatt legges ned fra 02.12.22
Årets ord
Ordet «askefast» ble først brukt av VG Netts journalist og frontredigerer Andreas Fosse i 2010. En drøy uke senere fikk ordet askefast 139,000 treff på Google Søk. Språkrådet kåret «askefast» til årets ord det samme året.
Casey Grillo
Han har spilte trommer i progressiv metal-bandet Kamelot fra 1997 til 2018. Han er kjent for å spille harde slag og raske basstrommer. Han har en bakgrunn på høyskole i USA og har bakgrunn som trommeslager i svært mange sjangre.
Casey har spilt i en live performance med progressiv metal bandet Symphony X.
Saint Croix
Saint Croix eller St. Croix (dansk-norsk: Sankt Croix, nederlandsk: Sint-Kruis, fransk: Sainte-Croix og spansk: Santa Cruz) er en øy i Det karibiske hav, og er med sine 45 km x 11 km. den største av De amerikanske Jomfruøyer, som i dag tilhører USA. Hovedstaden er Christiansted. Øya ble i 1733 kjøpt av det danske Vestindisk-guineisk Kompagni fra Det franske vestindiske kompani, og ble styrt som en koloni med privilegium fra Kongen. Fra 1754 var den sammen med øyene St. Thomas og St. Jan en del av den dansk-norske kronkoloni Dansk Vestindia. St. Croix, St. Thomas og St. Jan hadde til 1754 hver sin guvernør, siden hadde Dansk Vestindia en felles generalguvernør. Øya ble som resten av Dansk Vestindia solgt til USA for 25 millioner dollar i 1917. Den har fremdeles mange minnesmerker fra den dansk-norske perioden, som fortet Christiansværn og byene Frederiksted og Christiansted. Begge byene har fremdeles danske gatenavn. Historisk var økonomien nesten i sin helhet basert på import av afrikanske slaver, som arbeidet på sukkerplantasjene. Majoriteten av befolkningen er etterkommere etter afrikanske slaver fra både Dansk Vestindia og andre øyer i Det karibiske hav. De viktigste næringsveiene på øya i dag er turisme, sukkerplantasjer og romdestillerier, og et av verdens største oljeraffineri finnes på øya.
Historie
Øya ble bebodd av Arawakindianere og kariber før den europeiske koloniseringen av den nye verden. Christofer Columbus besøkte øya 14. november 1493 og ga den navnet Santa Cruz («Det hellige kors»). På fransk ble det til Sainte-Croix. Hans første besøk på øya endte med en kamp hvor en spanjol og en karib ble drept. Kampene mellom spanjolene og karibene varte i over hundre år, frem til spanjolene forlot øyen og oppga kolonien. I det 17. århundre ble øya kolonisert av nederlenderne og engelskmennene, som raskt kom i konflikt med hverandre. Etterhvert oppga nederlenderne sin koloni, og deretter ble den engelske bosetningen ødelagt av spanjolene, som tok øya tilbake i 1650. Men spanjolene ble i sin tur umiddelbart drevet på flukt av franskmennene.
Øya var eid av Malteserordenen etter at de fikk den som en testamentarisk gave av De Poincy, guvernør i den franske kolonien St. Kitts i 1660. De solgte den kort tid etter til Fransk Vestindisk kompani i 1665. Under guvernør Dubois ble kolonien lønnsom takket være over 90 plantasjer som dyrket tobakk, bomull og sukkerrør med slaver som arbeidskraft. Etter Dubois' død ble kolonien rammet av en resesjon, og øya ble forlatt av europeerne inntil 1733, da den ble solgt til Dansk vestindisk-guineisk Kompagni. Dette selskapet stilte ikke krav til nasjonalitet til sine kolonister, og tiltrakk seg ganske snart spanske jøder, franske hugenotter og britiske nybyggere. De sistnevnte skulle komme til å dominere øya. Sukker ble hovedprodukt.
Dyrking av sukkerroer i Europa undergravde på 1800-tallet økonomien i kolonien.
Slaveriet ble avskaffet i 1848. I 1878 gjorde tidligere slavene opprør i Frederiksted, og det meste av byen brant ned til grunnen.
USA kjøpte Dansk vestindia i 1917 med det formål å etablere en marinebase for å hindre tysk ekspansjon på den vestlige halvkule. USA betalte $25 millioner dollar for alle øyene og anerkjente i tillegg Danmarks krav på Grønland, og dermed ikke Norges krav på Grønland.
Innbyggerne på Jomfruøyene er nå amerikanske statsborgere, selv om de ikke har lov til å stemme i presidentvalget. Jomfruøyene har plasser i kongressen, men disse er uten stemmerett.
Geografi
Det er to byer på øya, Christiansted med en befolkning på 3,000 (2004) og Frederiksted med en befolkning på 830 (2004). Totalt bor det 50,000 mennesker på øya. Innbyggerne blir kalt «Crucians», og engelsk er det mest vanlige språket, men noe kreolsk og spansk blir også brukt.
Point Udall på øya er det østligste stedet i USA.
St. Croixs areal er (207 km²). Terrenget er kupert. Høyeste punkt på øya er Mount Eagle med 355 moh.
Økonomi
HOVENSA ligger på St. Croix og er ett av verdens største oljeraffinerier. HOVENSA er et joint venture mellom Hess Oil Virgin Islands Corp. (HOVIC), en divisjon i Amerada Hess Corporation og myndighetene i Venezuela.
Cruzan Rum Distillery har hovedsete på St. Croix. Cruzan Rum Distillery ble etablert i 1760 og brukte i mange år lokalt dyrkede sukkerrør til produksjon av sin Cruzan Rum. Destilleriet importerer nå sukker fra andre karibiske øyer, hovedsakelig fra Den dominikanske republikk. I de senere år har Cruzan Rum, sammen med Bacardi fra Puerto Rico og Goslings fra Bermuda, bidratt til å puste liv i «single barrel» super-premium rom.
Kuriosa
En bydel og en skole i Fredrikstad er oppkalt etter St. Croix. Skolens navn ble kjent gjennom hovedverket til forfatteren Gerd Brantenberg, kalt St. Croix-trilogien.
Rathenauplatz undergrunnsstasjon
Rathenauplatz er en undergrunnsstasjon på Nürnbergs undergrunnsbanenettverk. Rathenauplatz ligger på linjene U2 (samt forsterkerlinjen U21) og U3.
Sikkerhetskopi
En sikkerhetskopi er en ekstra kopi av data for å sikre seg mot at disse forsvinner ved naturkatastrofer eller menneskelige feil. En sikkerhetskopi bør lagres et annet sted enn der originaldataene befinner seg.
Rathenauplatz undergrunnsstasjon
Rathenauplatz var endestasjon for U2 frem til utvidelsen til Rennweg i mai 1993.
Sikkerhetskopi
Ekstern sikkerhetskopiering
En ekstern eller online backup-tjeneste er en tjeneste som gir brukerne et system for sikkerhetskopiering og lagring av datafiler hos selskaper som tilbyr denne type tjenester til sluttbrukere (eller klienter).
Rathenauplatz undergrunnsstasjon
Stasjonen ligger under Rathenauplatz som har navn etter Walther Rathenau. På hver vegg langs plattformen er det 750m² store mosaikker av Walther Rathenau og Theodor Herzl. På den nordvestlige delen av stasjonen har man bygget stasjonen rundt deler av Nürnbergs bymur.
Sikkerhetskopi
Ekstern sikkerhetskopiering
Online backup-systemer er vanligvis bygget rundt et klientprogram som følger en bestemt tidsplanplan, vanligvis en gang om dagen, eller om natten mens datamaskiner ikke er i bruk. Dette programmet skal samle inn, komprimere, kryptere, og overføre dataene til tjenesteleverandørens tjenere eller maskiner plassert et annet sted.
Det finnes mange produkter på markedet som tilbyr ulike funksjoner, servicenivåer og krypteringstyper. Tilbyderne har ofte målrettet bestemte markedssegmenter.
Trefningen i Sør-Ossetia 2004
Da Mikheil Saakashvili ble valgt som president i Georgia i 2003, gjorde han det klart at hans mål var å sørge for at de to utbryterrepublikkene Sør-Ossetia og Abkhasia skulle returneres til Georgia, om nødvendig med militære midler. Han valgte NATO, og da spesielt USA, som sine viktigste politiske allierte, og mottok finansiell og materiell støtte fra vestlige land. Amerikanske militære rådgivere ble sendt til Georgia for å trene de georgiske soldatene. Målet var å bygge opp en profesjonell hær som kunne kjempe mot militante. Georgia sendte også store mengder tropper til Irak og Afghanistan, og etterhvert hadde de den tredje største kontingenten der (etter USA og Storbritannia). Georgia fikk motta gratis våpen og utstyr fra USA, Israel, Tyskland og de baltiske statene. Georgias forsvarsutgifter nådde under Saakashvili nye høyder, og Georgia kunne føre en mer bestemt politikk ovenfor separatistene enn før. I mai 2004 hadde georgiske styrker lyktes å gjenetablere kontrollen i provinsen Adsjaria, og vendte nå oppmerksomheten mot Sør-Ossetia, som var delt i en georgisk kontrollert og en løsrevet sone.
VEPS Forlag
VEPS Forlag A/S er et plateselskap i Oslo for gitarmusikk og klassisk.
Trefningen i Sør-Ossetia 2004
Vanskelighetene mellom Georgia og Russland ble forverret under krisen, spesielt etter at den russiske dumaen utgav en resolusjon som støttet Sør-Ossetia. De uanerkjente statene Abkhasia og Transnistria, samt russiske kosakker og nord-ossetere, lovte å støtte Sør-Ossetia dersom Georgia trappet opp konflikten. Hundrevis av russiske frivillige ble sendt til Sør-Ossetia for å beskytte separatistregjeringen.
VEPS Forlag
Opprinnelig var navnet Vårt Eget PlateSelskap, etablert ved Skjeberg Folkehøyskole av elevene Knut Nærum, Hilde Lundgaard, Håkon Torgersen, Geir Sandøy, Marit Pettersen samt læreren Yngve Blokhus (1980). I 1985 overtok Blokhus bedriften og drev et par år i Fredrikstad. Senere ble Sonet involvert, rettighetene overgitt (1990).
Trefningen i Sør-Ossetia 2004
En våpenhvileavtale ble nådd den 13. august, etter flere netter med skyting og bombekaster-ild. Avtalen ble underskrevet av den georgiske statsministeren Zurab Zhvania og den de facto presidenten i Sør-Ossetia, Eduard Kokoity. Avtalen viste seg å være skjør, og ble brutt like etter undertegningen. Den blodigste trefningen fant sted mellom den 18. og 19. august. Natt til 19. august ble flere drept på begge sider i trefninger, og som en gjengjeldelse tok georgiske styrker over flere strategiske høyder nær landsbyen Trianakhana, som tidligere var befestet av sør-ossetiske styrker støttet av russiske frivillige. Like etter den vellykkede operasjonen, uttalte Mikheil Saakashvili at han «ville gi freden en siste sjanse» for Sør-Ossetia, og gjorde det klart at de georgiske troppene som ikke var fredsbevarende styrker, skulle trekkes ut fra konfliktsonen i bytte mot en ekte fred. Senere den samme dagen overlatte de georgiske styrkene høydene til de sammensatte fredsbevarende styrkene. Det ble rapportert at 16 georgiske tropper og dusinvis av ossetiske og russiske frivillige ble drept under kampene i august.
VEPS Forlag
Selskapet drives i dag av Ole Bendik Eilertsen.
Meråkerklarinett
Meråkerklarinetten er et moderne norsk folkeinstrument, gjerne omtalt som et gjeterinstrument. Produksjon av folkelige klarinetter har lange tradisjoner i Meråker, og på 1950- og 1960-tallet tok Harald Gilland opp tradisjonen. Nå i dag står Nils Underhaug for produksjonen.
Instrumentet kan opprinnelig ha lignet på østerdalsklarinetten. Den skiller seg fra andre folkelige klarinetter ved at den har et tilpasset b-klarinettrørblad, og plant rørbladanlegg.
Meråkerklarinetten har blitt solgt til store deler av verden.
Det norske bandet Tigerlily, som nok er mest kjent for bruken av norsk sekkepipe, har også spilt inn låter med meråkerklarinett.
Numedal
Numedal er et dalføre i Buskerud i Viken. Dalen er det sørvestligste av de store dalførene i Øst-Norge og strekker seg nord-nordvestover fra Kongsberg til Dagali. De største tettstedene og bygdene i dalen er Svene, Lampeland, Flesberg, Lyngdal, Rollag, Veggli, Nore, Rødberg, Uvdal og Dagali.
Gjennom hele dalen renner Numedalslågen, et av Norges lengste vassdrag – Numedalsvassdraget. Lågen har betydd mye for dalen og ble tidligere brukt til tømmerfløting. Numedal utenom Kongsberg går fra Pikerfoss mot Hardangervidda og er spredt bosatt. De første 80 km stiger dalen 103 meter.
Numedal som distrikt omfatter de tre kommunene Flesberg, Rollag og Nore og Uvdal. Kongsberg blir av og til regnet som del av Numedal. Nedenfor Kongsberg kalles dalføret Lågendalen. Distriktet har til sammen 33 298 innbyggere (1. januar 2015) og 4 306 kvadratkilometer medregnet Kongsberg kommune. Regionsenteret er byen Kongsberg.
Kommunestruktur
Medregnet Kongsberg omfatter Numedal fire kommuner:
Kommuneinndelingshistorikk
I 1838 ble Numedal inndelt i kommunene Kongsberg, Sandsvær, Flesberg og Rollag. I 1858 ble sognene Nore og Uvdal skilt ut fra Rollag som Nore herred, som i 1900 ble delt opp i Nore og Uvdal herreder. I 1907 ble Sandsvær delt i Øvre og Ytre Sandsvær herreder. Nore og Uvdal ble slått sammen igjen i 1962. Øvre og Ytre Sandsvær ble begge innlemmet i Kongsberg i 1964.
Administrative inndelinger
Kommunene deltar i regionrådet for Kongsbergregionen sammen med Tinn, Notodden og Hjartdal i Aust-Telemark.
Distriktet utgjør virkeområdet for Kongsberg prosti under Tunsberg bispedømme
Distriktet utgjør domsmyndighetsområdet til Kongsberg og Eiker tingrett under Borgarting lagdømme
Distriktet utgjorde det tidligere Numedal og Sandsvær fogderi.
Tettsteder
Tettsteder i Numedal, rangert etter innbyggertall 1. januar 2013 (kommune i parentes):
Politikk
Ved Stortingsvalget 2013 var det 23 491 stemmeberettigede velgere i Numedal. Det ble avgitt 18 628 stemmer. Valgdeltagelsen var dermed 79,3 %. Valgresultatet ga en borgerlig overvekt på 5,8 prosentpoeng (50,9 % H+Frp+KrF+V, 45,1 % Ap+Sp+SV). Tabellen viser stemmefordelingen:
Egen valgkrets
Numedal var en valgkrets i Buskerud amt ved stortingsvalgene fra 1906 til 1918. Ved disse stortingsvalgene praktiserte man en valgordning med direkte flertallsvalg i enmannskretser. Numedal valgte således én representant og én personlig vararepresentant.
Valgkretsen Numedal hadde rundt 20 000 innbyggere og 10 000 stemmeberettigede etter innføringen av kvinnelig stemmerett. Øvre Eker/Øvre Eiker herred inngikk også i valgkretsen, men ikke Kongsberg som valgte egen kjøpstadsrepresentant sammen med Hønefoss og senere også sammen med Notodden.
Samferdsel
Numedalsbanen traffikerte dalføret 1927-1988. Lågen er farbar med båt på enkelte strekninger, blant annet mellom Pikerfoss og Bakkerud der elven faller 14 m på den 32 km lange strekningen. Fylkesvei 40 er hovedveien gjennom dalen.
Guglielmo Marconi
Guglielmo Marconi (født 25. april 1874 i Bologna, død 20. juli 1937 i Roma) var en italiensk fysiker og ingeniør. Han var en pioner innen trådløs telekommunikasjon. Marconis arbeid var særlig viktig for kringkastingsteknikk og han blir ofte anerkjent som oppfinneren av radioen.
Bakgrunn
Guglielmo Marconi ble født som andre sønn til den meget suksessrike italienske landeieren Giuseppe Marconi og den irske konen Annie Jameson. Han gikk på privatskole i Bologna, Firenze og i Livorno. Han studerte ved Universitetet i Bologna. Allerede i ungdommen interesserte han seg for fysikk og elektrisitet. Han studerte arbeidene til James Clerk Maxwell, Heinrich Hertz, Augusto Righi, Oliver Lodge og andre.
Oppfinnelser
Fra 1890 arbeidet Marconi med trådløs telegrafi. I 1895 begynte han med eksperimenter hjemme på gården til faren. Han klarte å utvikle et apparat som man kunne sende trådløse signaler med. Rekkevidden var omtrent tre kilometer.
Han tok patent på systemet sitt i Storbritannia, med britisk patent nummer 12039. I 1897 grunnla han foretaket Marconi’s Wireless Telegraph Company Ltd. med hovedkontor i London. I 1899 sendte han en trådløs radiomelding over 51 km fra Frankrike til England. Den 12. desember 1901 lyktes han i den første transatlantiske trådløse overføringen. Dette sammen med sin venn Nikola Tesla.
I 1909 fikk Marconi nobelprisen i fysikk sammen med Karl Ferdinand Braun. Han fikk også æren for å ha reddet mange liv, med sin oppfinnelse, da Titanic sank i 1912. Dette førte til endelig heltestatus og sementerte selskapets suksess.
Senere arbeidet han med hvordan man kunne bruke kortbølger og mikrobølger.
Han døde 20. juli 1937 i Italia.
Walther PP
Walther PP (Walther Polizei-Pistole) er en pistol designet av den tyske våpenprodusenten Walther Waffenfabrik i 1929 beregnet for politiet.
Design
Pistolen kom i to utgaver, «Polizei-Pistole» PP (politipistol) og «Polizei-Pistole Kriminal» PPK (kriminalpoliti-pistol) hvor sistnevnte ble introdusert i 1931, og var en kortere versjon beregnet på å bli båret skjult. Forkortelsen blir ofte mistolket for «Polizei-Pistole Kurz», (kort politipistol) på grunn av dette. Begge pistolene har double-action avtrekk, er masseretardert sluttstykke og utvendig hane. Det vanligste kaliberet for PP og PPK er 7,65 x 17 mm Browning men de ble også produsert i 9 x 17 mm Browning, 6,35 mm og .22 Long Rifle
Produksjon
Pistolene ble produsert i stort antall under den andre verdenskrig og var populære i Wehrmacht og sivilt. Pistolen konkurrerte hardt mot de lignende pistolene Mauser HSc og Sauer 38H. PP/PPK pistolene ble stemplet med «Waffenfabrik Walther, Zella-Mehlis» frem til 1945. Etter krigen ble pistolen produsert på lisens i Frankrike av Manurhin ifra 1952 til 1986. Disse ble stemplet med «Manurhin St. Etienne» eller «Walther Ulm», selv om begge typer ble produsert på Manurhinfabrikken. Pistolene produseres også i USA av Smith & Wesson på lisens. Pistolene har etter andre verdenskrig også blitt kopiert i stor utstrekning.
Trivia
James Bond brukte PPK i noen av filmene, før han gikk over til Walther P99. Detektiven Knut Gribb bruker også denne pistolen.
Philip Sidney
Philip Sidney (født 30. november 1554, død 17. oktober 1586) var en engelsk forfatter. Han ble en av den elisabethanske tidens mest prominente figurer som hoffmann og soldat. Hans mor var søster til Robert Dudley som var en av dronning Elisabeths yndlinger. I ettertiden er mest kjent som forfatteren av Astrophel og Stella (1581, utgitt 1591), den første rene, britiske litteraturkritikken, Poesiens forsvar, 1581, utgitt 1595) og den pastorale prosasamlingen Arcadia (1580, utgitt 1590). Han ble parlamentsmedlem i 1581, adlet i 1583, utnevnt til guvernør i Flushing i Nederlandene, og døde i krigen mot Spania i Zutphen 1586.
Liv og familie
Philip Sidney ble født i Penshurst, Kent, som den eldste sønn av Henry Sidney og Mary Dudley. Hans mor var datter av John Dudley, 1. hertug av Northumberland, og søster til Robert Dudley, 1. jarl av Leicester. Hans yngre søster Mary Sidney giftet seg med Henry Herbert, 2. jarl av Pembroke. Mary Sidney var betydningsfull som oversetter og patron av poesi. Sidney dediserte sitt lengste verk, Arcadia, til henne. Verkets full navn var Hertuginnen av Pembrokes Arcadia.
Han ble utdannet først ved Shrewsbury School og fra 1568 ved Christ Church ved University of Oxford, men forlot universitet uten eksamen i 1571. Han var meget bereist og godt lest, spesielt i klassikerne. Hans språk inkluderte latin, fransk, italiensk og spansk, noe gresk og muligens en del tysk. I 1572 reiste han til Frankrike som en del av diplomatene som forhandlet om ekteskap mellom Elisabeth I og François, hertug av Anjou. Han tilbrakte de neste årene på kontinentet og reiste gjennom Tyskland, Italia, Polen og Østerrike. På disse reisene møtte han et antall prominente europeiske politikere og intellektuelle.
Tilbake i England i 1575 møtte han Penelope Devereaux, den framtidige Penelope Blount, skjønt mye yngre enn ham skulle hun inspirere hans berømte sonettesekvens på 1580-tallet, Astrophel og Stella. Det er blitt sagt at hennes far, jarlen av Essex, planla å la sin datter bli gift med Sidney, men han døde i 1576. I England beskjeftiget Sidney seg både med politikk og kunst. Han forsvarte sin fars administrasjon av Irland i et lengre dokument. Mer alvorlig var hans krangel med Edward de Vere, 17. jarl av Oxford, sannsynligvis på grunn av Sidneys motstand til det franske ekteskapet som de Vere hadde fremmet. I kjølvannet av denne episoden utfordret Sidney sin motpart til en duell, men dronningen nektet dem å utføre den. Sidney skrev da et langt brev til dronningen hvor han begrunnet hvor tåpelig det franske ekteskapet var. Karakteristisk ble dronningen rasende over hans antakelser, og med stolthet trakk Sidney seg tilbake fra hoffet.
Hans kunstneriske kontakter var langt mer fredfulle og mer betydelig for hans etterfølgende berømmelse. I løpet av hans fravær fra hoffet skrev han Arcadia, hvor kvinnenavnet Pamela skal etter sigende ha blitt «oppfunnet» av ham, og kanskje også The Defence of Poetry or An Apology for Poetry (Poesiens forsvar). Noe tidligere hadde han møtt Edmund Spenser som dediserte Shepheardes Calendar (Hyrdenes kalender) til ham. Andre litterære kontakter var hans medlemskap i (mulig fiktive) «Areopagus», en humanistisk bestrebelse for å gjøre engelsk poesi mer klassisk, og hans vennskap med sin søster som, etter hans død, fullførte oversettelsen til rim av Salmenes bok som han hadde påbegynt.
Sidney dro tilbake til hoffet i løpet av 1581. Det samme året giftet Penelope Devereaux seg, tilsynelatende mot sin egen vilje, til Robert Rich, 1. jarl av Warwick. Sidney ble adlet i 1583. Et tidlig opplegg på å inngå et ekteskap med Anne Cecil, datter av William Cecil, 1. baron Burghley, og til slutt hustru av ingen andre enn de Vere, rant ut i sanden i 1571, men i 1583 giftet han seg med Frances Walsingham, tenåringsdatteren til Francis Walsingham, dronningens etterretningssjef. Året etter møtte han Giordano Bruno, en italiensk filosof og okkultist som senere dediserte to bøker til ham.
Både gjennom sin familiearv som gjennom personlig erfaring; Sidney var i Walsinghams hus i Paris i løpet av Bartolomeusnatten, natten til 24. august 1572, da mellom 1 000 og 2 000 hugenottene i Paris ble myrdet og ytterligere 8 000–10 000 senere i provinsene. Opplevelsen bidro til å gjøre Sidney til en dedikert protestant. I løpet av 1570-tallet hadde han forsøkt å overtale Johan Kasimir av Pfalz-Simmern til å overveie et opplegg for en felles protestantisk militær front mot den romersk-katolske kirke og Spania. I 1577 ble Sidney valgt til å lede en diplomatdelegasjon til den nye keiser, Rudolf II av Det tysk-romerske rike, for å undersøke muligheten for en allianse for å utligne pavens hellige liga. Sidney forhandlet med adskillig dyktighet og dro tilbake til England med et utkast til en avtale mellom Elisabeth I og de tyske, protestantiske prinser.
Avtalen ble dog aldri virkeligegjort, men Sidneys omdømme var blitt styrket. Samtidig var han altfor heftig og for frimodig i å fremme den radikale protestantiske fraksjonen rundt hans onkel, jarlen av Leicester, til å få dronningens tillit. En konsekvens var at han aldri fikk ansvar som sto overens med hans evner eller forbindelser ved hoffet. Først i 1585 fikk hans entusiasme for kampen mot katolisismen frie tøyler da han ble utpekt som guvernør av Flushing i Nederlandene. I Nederlandene slo han stadig til lyd for mer dristighet i kampen mot spanjolene overfor sin overordnede, jarlen av Leicester. Han ledet med hell et dumdristig angrep på de spanske styrkene i nærheten av Axel, en av byen rundt Antwerpen, i juli 1586 som han fikk lovord for.
Senere det samme året hadde han meldt seg frivillig sammen med sir John Norris i slaget ved Zutphen. I løpet av beleiringen ble han truffet i låret av en muskettkule, og døde 26 dager senere. I henhold til en populær fortelling som bidro til den romantiske glansen om ham, gjengitt av blant annet Fulke Greville i hans biografi The Life of the Renowned Sir Philip Sidney (Livet til den berømte sir Philip Sidney, 1625), skal Sidney dødelig såret ha avslått et beger med vann da han så en annen såret med ordene: «Thy necessity is yet greater than mine»  «Du trenger det bedre enn meg».