cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Blue Beret
De første numrene av Blue Berets første årgang i 1978 ble trykket i Libanon, blant annet ved Pagi, i Achrafieh i Øst-Beirut (med unntak av nr. 2 som ble trykket i Adresseavisen i Trondheim). Senere ble årgangene av Blue Beret og minnebøkene produsert på trykkerier på Kypros, i Israel, Norge og Libanon. De første årene ble alle bladene samlet i en minnebok som ble solgt ved avslutningen av kontingenten. Fra og med kontingent 27 ble det utgitt minnebøker som ikke var basert på Blue Beret.
Blue Beret var også navnet på «repøvelseaviser» for Norges beredskapsstyrke for FN. Oppsettende avdeling for FN-beredskapsstyrken var Jegerkorpset/Akershus Infanteriregiment nr. 4. På rep-øvelser mellom 1968 og 1978 var det alltid vanlig å gi ut en øvelsesavis.
.ec
.ec er Ecuadors nasjonale toppnivådomene (ccTLD) for Internett.
Registrering
Registrering gjøres direkte på andre nivå, eller på tredje nivå under en av disse kategoriserte subdomenene på andre nivå:
Eksterne lenker
Toppdomän
Bishōnen
Bishonen (美少年) er et sammenslått japansk ord for «vakker gutt». Det forklarer en estetikk som utbredt i Asia hvor en ung manns skjønnhet er så stor at det går hinsides kjønn. Det er flere tegnere av manga som bruker denne kunststilen, blant annet Natsuki Takaya (mangaforfatteren til Fruits Basket) og Yû Watase (mangaforfatteren til Fushigi Yûgi.)
Simen Hagerup
Simen Børresen Hagerup (født 17. februar 1980 i Porsgrunn) er en norsk forfatter.
Familie
Simen Hagerup er sønn av forfatteren Helge Hagerup og Aina Børresen. Han er bror av Bendik Hagerup og halvbror av Henning Hagerup, Espen Hagerup og Linde Hagerup. Han er barnebarn av lyrikeren Inger Hagerup og nevø av forfatteren Klaus Hagerup.
Forfatterkarriere
Etter Forfatterstudiet i Bø og studier i litteraturvitenskap ved Københavns Universitet debuterte Simen Hagerup i 2004 med Absolutt alt, som han kalte en «tekstsamling».
Sammen med sin bror Bendik Hagerup har han skrevet en opera basert på romanen Moby Dick. Operaen har tittelen «Hvalen eller Moby Dick», og hadde urpremiere på Grusomhetens Teater i Oslo den 7. april 2006.
Simen Hagerup kom i 2008 ut med en gjendiktning av tre av lyrikeren Henri Michaux' bøker: Idéogrammes en Chine (1975), Saisir (1979) og Par des traits (1984). Gjendiktningen fikk navnet Streker.
I 2009 ga han ut Grufulle tomrom på Kolon Forlag. Dette er en samling av essays, dikt, fortellinger og kåserier. På forlaget Gasspedal ga han i 2012 ut langdiktet Myldr. I 2021 debuterer han som romanforfatter med fantasyboken Jordverv.
Han har virket som litteraturkritiker i Dagsavisen, og stod bak tegneserie-føljetongen Schubert-mann som ble trykket i musikktidsskriftet Parergon.
Per 2017 var han bosatt i Berlin.
Junipher Greene
Junipher Greene er et norsk progrock-band fra Oslo, dannet i 1966. Gruppen var først et bluesband, men utviklet seg til en av Norges sentrale grupper innen progressiv rock.
Opp fra øvingskjelleren
Gruppen ble startet på Sandaker skole av Geir Bøhren (trommer, sang), Øyvind Vilbo (gitar), Bent Åserud (gitar) og Bjørn Sønstevold (bassgitar). Et par måneder senere sluttet Bjørn Sønstevold, og Øyvind Vilbo overtok bassgitaren, samtidig som Helge Grøslie kom med på orgel. På grunn av disse endringene forlot bandet det rhythm and blues-inspirerte og ble mer eksperimentelt, samtidig som orgel og vokalharmonier ga et bredere lydbilde. Gruppen tok navn fra en bussrute i Edinburgh som hadde en endestasjon som het Juniper Green; Bent Åserud hadde blitt innkvartert i nærheten av det busstoppet da han var på korpstur til Edinburgh med Lilleborg skoles musikkorps. «Juniper» er engelsk for einerbusk.
I 1969 fikk Junipher Greene sin endelige sound ved at gruppa ble utvidet med hovedvokalist og gitarist Freddy Dahl. Det var også med denne besetningen at Junipher Greene skapte sitt gjennombrudd på konsert og plate etter mange år med intens øving i kjellerlokalene.
Junipher Greene ble med et slag landets fremste eksponent for eksperimentell, progressiv rock, og fikk snart følge av spennende og nyskapende grupper som Armand Sumpes Dur Express og Satans Horn.
De første årene
I 1971 fikk gruppa store avisoverskrifter da de ga ut rockeoperaen Friendship. Arne Bendiksen i plateselskapet Sonet ville bare satse på et så vågalt konsept dersom bandet selv dekket halvparten av utgiftene til å gi ut platen. Bandet satset stort og resultatet ble det første dobbeltalbumet som var gitt ut i Norge noensinne.
Flere av tekstene var skrevet av plateprater Harald Are Lund fra NRK, under pseudonymet «Clever Duck» (Lure And = Are Lund). Lund produserte også albumet sammen med Nils Bjarne Kvam. Plateomslaget var gedigent og utbrettbart, malt av den fremadstormende unge kunstneren Odd Nerdrum.
Bandet hadde blitt fast husband på Club 7, og ble derfor bedt om å opptre på den første store utendørsfestival på St. Hanshaugen i Oslo, som var inspirert av Woodstockfestivalen. Der fremførte de for første gang Friendship «live», og fikk en meget god mottakelse av publikum. Det ble sagt at med dobbeltalbumet og med bandets opptredener hadde endelig freakerne fått sin oppreisning. Progrocken og tungrocken ble tatt på alvor og fikk en stor, trofast tilhengerskare i Norge. Bandet hadde stor publikumsappell og spilte flere ganger på Kalvøyafestivalen, på Ragnarock '73 i Holmenkollen, og på de fleste andre større konserter som ble arrangert innenfor landets grenser i perioden 1971–1973. De var også ofte gjester på danske festivaler, og gjennomførte en større turné i Polen. Det ble dessuten gjort flere radio- og fjernsynsopptak med gruppa, og et dokumentarprogram ble viet den sensasjonelle albumdebuten Friendship.
Junipher Greene var også oppvarmingsband for kjente band som Deep Purple, Osibisa, Brian Auger & The Trinity og Sweet.
Endret besetning
I desember 1972 sluttet Freddy Dahl i bandet. Han kom tilbake for en kort periode i begynnelsen av 1973, men sluttet så for godt i april 1973. Helge Grøslie gikk til Titanic i februar 1973. Deretter opererte Junipher Green en tid som trio, og Bøhren, Åserud og Vilbo ga ut singelen Ugha Mugha Sunshine boy, som fikk plass på hitlisten «Europatoppen». Samme år spilte trioen inn albumet Communication, men plateinnspillingen var knapt fullført før også Vilbo takket for seg. Etter at de sluttet i Junipher Green fortsatte både Freddy Dahl og Øyvind Vilbo sine musikerkarrierer på egen hånd, hovedsakelig innen blues.
I den siste utgaven av Junipher Greene hadde Bøhren og Åserud fått med seg Lars Hesla på orgel og Jørun Bøgeberg som gitarist, bassgitarist og vokalist. Med Bøgebergs fascinasjon for elektroniske klanger kom en ny periode med eksperimenteringer, samtidig som de beveget seg mer i retning av new wave. Junipher Greene rakk også å turnere i Europa og Afrika, og deltok i tre afrikanske TV-show. De spilte inn albumet Forbudte formiddagstoner i 1982, og deretter ble bandet oppløst.
Duoen Bøhren og Åserud
Geir Bøhren og Bent Åserud fortsatte som komponister av filmmusikk. De fikk Amandaprisen i 1985 for musikken til filmen Orions belte, og Spellemannprisen 1999 for musikken til NRKs julekalender Jul i Blåfjell.
Gjenforeninger
Da Friendship i 2007 ble kåret til tidenes beste norske rockeplate, førte det til krav om at gruppa måtte gjenforenes. Ifølge Aftenposten var det øvd «betydelig press fra tunge krefter både i norsk næringsliv, politikk og musikkliv» for å høre gruppa spille sammen «etter å ha levd de siste 25 årene som en sertifisert norsk rockemyte.»
Junipher Greene gjorde «comeback» på Storåsfestivalen lørdag 2. august 2008. Her spilte originalbesetningen fra 1971 sammen igjen for første gang et kvart århundre etter siste felles opptreden, bortsett fra at Jon-Willy Rydningen måtte steppe inn på orgel for Helge Grøslie, som hadde sykdomsforfall etter et hjerneslag. Gruppen opptrådte også på Down on the Farm-festivalen på Gribsrød gård, fredag 15. august 2008, hvor også Helge Grøslie var på plass i besetningen igjen. Har siden hatt flere konserter i Oslo, november 2008 på Rockefeller og 9. oktober 2009 på samme arena. Konserten på Rock på Torget-festivalen i Bodø 14. august 2010 (sammen med Aunt Mary, Høst og Ruphus) ble filmet, men bandet takket nei til å la den bli med på DVD-utgivelsen året etter. I 2015 feiret bandet sitt 50-årsjubileum med en rekke festivalopptredener og en konsert på Cosmopolite som ble filmet og planlagt for en boks-utgivelse til 50-årsjubileet for Friendship i 2021. Det er satt opp live-opptreden i 2022.
I 2014 ga Vinyl World ut en liste over "Top 100 Greatest Prog-Rock albums...ever", her var albumet Friendship på plass 71.
Ça Ira
Ça Ira er en opera i tre akter utgitt i 2005 av Roger Waters til et fransk libretto av Étienne Roda-Gil og hans kone Nadine, basert på det historiske emnet om den franske revolusjonen.
Den første forestillingen var i Roma 17. november 2005, og den første innspillingen ble gitt ut 26. september 2005 med Bryn Terfel (kjent fra «Ave Maria»-utgivelsen til Sissel Kyrkjebø), Ying Huang og Paul Groves.
Arbeidet med operaen pågikk over en lang periode. Roger Waters, bedre kjent for sitt arbeide i bandet Pink Floyd, ble forespurt av ekteparet Roda-Gil til å jobbe med deres libretto allerede i 1987. Den første versjonen ble ferdig innspilt i slutten av 1988. Etter å ha hørt innspillingen ble president François Mitterrand imponert og ba Paris Opera ha den klar for den tohundreårige markeringen av revolusjonen i juli 1989, men direktørene av Paris Opera var av en annen oppfatning og var motstandere av oppsetningen på grunn av, ifølge Roger Waters selv; «Jeg var engelsk, og jeg hadde vært i et rockeband». Prosjektet ble satt til side inntil 1995, da Waters begynte å bearbeide materialet for en profesjonell innspilling og en premiereforestilling.
Tittelen Ça Ira kommer fra en sang om den den franske revolusjonen. Waters brukte ikke de originale tekstene, (angivelig fra en gatesanger kalt Ladrè rundt år 1790), men dets åndelige levninger. Den best kjente forestillingen av den originale sangen ble innspilt og sunget live av Édith Piaf.
Sahara (2005)
Sahara er en action/eventyr-film fra 2005 regissert av Breck Eisner, basert på den mestselgende boken med samme navn av Clive Cussler.
Javier Raya
Javier Raya (født 20. april 1991) er en spansk kunstløper. Han representerte landet sitt under Vinter-OL 2014 i Sotsji, der han ble nummer 25 i singel.
Sahara (2005)
Sammendrag
Historien begynner i 1865, mot slutten av den amerikanske borgerkrigen. Byen Richmond i Virginia ligger i ruiner etter å ha blitt bombardert av omfattende artilleri i løpet av konflikten. Skipet CSS Texas, under kaptein Mason Tombs, er lastet med det aller siste av konføderasjonens verdier i et siste forsøk på å forhindre at dette blir tatt av unionsstyrkene. CSS Texas gjør et desperat forsøk på å komme seg gjennom en blokade, og forsvinner deretter ut i mørket. Skipets skjebne er deretter ukjent.
I nåtidens Mali blir det utkjempet en borgerkrig mellom diktatoren General Kazim og Tuareg-folket. Doktor Eva Rojas og Frank Hopper fra Verdens helseorganisasjon undersøker en sykdom som sprer seg over hele Mali. Mordere akkompagnert av en korrupt Tuareg ved navn Zakara forsøker å myrde Eva. Men hun blir reddet av en dykker som heter Dirk Pitt. Dirk har en kontakt i Nigeria som selger ham en gull-mynt funnet i Niger-elven. Dirk tror dette kan være en ledetråd til den for lengst tapte CSS Texas, og han låner sjefens yacht for å lete etter den savnede båten. Dirk blir ledet av hans partner Al Giordino og Rudi Gunn som reiser sammen med Eva og Hopper, slik at de kan fortsette deres undersøkelse av sykdommen. Men senere fortsetter Dirk og hans ledsagere alene videre oppover Niger-elven.
De følger det tørre elveleie og nærmer seg grensen. På veien oppdager de over et anlegg som eies av Massarde, som er kilden til vann-forurensningen. De oppdager at forurensningen blir ført ut til havet og, hvis forurensingen ikke stoppes i tide, vil alt livet i havet etter hvert dø ut. Massarde tar Eva til fange. Men Dirk og Al slipper unna, og kommer seg tilbake til sivilisasjonen. For å dekke over eksistensen av anlegget, bestemmer Massarde seg for å ødelegge det med eksplosiver.
Glock 22
GLOCK 22 (G22) er en halvautomatisk pistol ifra GLOCK, Østerrike.
Pistolen er en kaliber .40 S&W versjon av GLOCK 17, introdusert i 1990. Den har vært brukt mye innen konkurranseskyting, og en del politietater i USA har også foretrukket denne pistolen. Den har vært kontroversiell da den har noe manglende støtte bak i kammeret på grunn av matingen, dette har gjort at hylsebunnen har røket ved harde ladninger eller ved hindringer i løpet. Enkelte har omgått dette ved å bytte til uoriginalt løp med full støtte i kammeret i bakkant.
Glock
Karstein Hansen
Karstein Hansen (født 14. september 1945 i Narvik) er en norsk pianist og jazzmusiker, også kalt «Kassa» Hansen. Han spilte blant annet sammen med saksofonisten Kjell Bartholsen, med opptredener på Norsk jazzforbunds jubileumskonsert i 1973, Moldejazz i 1974 og Kongsberg Jazzfestival i 1976. Han er født og oppvokst i Narvik.
Angra bispedømme
Angra bispedømme er et romersk-katolsk bispedømme som omfatter den portugisiske øygruppa Azorene. Bispesetet ligger i byen Angra do Heroísmo på øya Terceira.
Angra bispedømme ble i 1534 utskilt fra Funchal erkebispedømme, som det opprinnelig var suffragan under. Fra 1551 lå Angra derimot i Lisboas kirkeprovins.
Relativ styrke
Relativ styrke innen sport viser til en utøvers maksimale muskelstyrke målt i en bestemt øvelse (ofte kalt 1RM) dividert med utøverens kroppsvekt. Ved å måle utøveres styrke etter kroppsvekt vil man ha et bede sammenligningsgrunnlag mellom utøvere av ulik kroppslig størrelse. Knebøy og benkpress er to styrkeøvelser som er gunstige å sammeligne gjennom relativ styrke.
Relativ styrke gjør seg mest gjeldende i idretter som setter krav til utøverens akselerasjon av egen kroppsmasse. En sprinter innen friidrett eller en skihopper er eksempler på utøvere fra idretter med store krav til relativ styrke.
Erlend
Erlend er et mannsnavn som stammer fra det norrøne Erlendr, Erlandr eller Erlindr som alle er dannet av det norrøne ordet örlendr som betyr «adelig land», «fremmed» eller «utlending». Det ble sannsynligvis først brukt som tilnavn.
Erlend kan også være en variant av det tyske navnet Erland som er dannet av de gammelhøytyske navneleddene erl, «jarl» eller êra, «ære», og lant, «land».
Erlend og Erland har navnedag 14. juni i Norge. Erland har i tillegg navnedag 8. januar i Sverige og 3. november i Finland.
Utbredelse
Erlend var et vanlig navn i Norge i middelalderen. Over 130 forskjellige personer med navnet er nevnt i Regesta Norvegica. Erlend har siden hatt størst popularitet i 1980- og 1990-årene.
Erlendur var et svært vanlig navn på Island på midten av 1800-tallet.
Erlend er et vanlig navn i Norge. Ellers er navnet lite utbredt.
Sylinderborere
Sylinderborere (Platypodinae) er en gruppe av biller som hører til gruppen snutebiller (Curculionoidea). De ble tidligere regnet som en egen familie, Platypodidae, men blir i dag ført til familien snutebiller (Curculionidae), til tross for at de ved første øyekast ligner lite på snutebiller. Sylinderborerne er såkalte ambrosiabiller, det vil si at de lever av sopp som de dyrker i ganger i ved. De lever vanligvis i nylig døde trær, men noen kan også angripe levende trær og kan gjøre betydelig skade på tømmer i tropene. Gruppen finnes ikke i Norge, men én art, Platypus cylindrus, forekommer i Sverige.
Utseende
Små til middelsstore (1 – 12 mm), avlange, parallellsidige biller. Kroppen er mer eller mindre sylindrisk på form. På farge er oftest brunlige eller svarte, gjerne blanke med fine, lite påfallende hår. Hodet er stort og bredt, like bredt som brystskjoldet. De mangler snute. Fasettøynene er forholdsvis store. Antennene er ganske korte og består av bare seks ledd. De tre-fire ytterste leddene danner en tykk klubbe. Brystskjoldet (pronotum) er lengre enn bredt, ofte med en markert midtfure. Sett ovenfra er det rektangulært. Oversiden er gjerne tydelig punktert og blank. Dekkvingene er avlange, parallellsidige, med markerte punktrader. Beina har ganske korte og tykke lår og legger, men lange føtter (tarser) – disse er gjerne vel så lange som leggene og lårene til sammen. Særlig det innerste fotleddet er langt og tynt. Føttene er fem-leddete, og i motsetning til de fleste andre medlemmer av gruppen snutebiller (Curculionoidea) er ingen av leddene tolappede. Larvene er korte og tykke uten synlige bein.
Levevis
Både larver og voksne lever i tunneler som de gnager i ved. De fleste artene angriper nylig døde trær eller nyfelt tømmer, men det finnes også noen som går på levende trær. Sylinderborerne er ambrosiabiller, det vil si at de ikke ernærer seg av selve veden, men av sopp som de dyrker på veden. Denne levemåten har de til felles med barkbiller i undergruppen Xyleborina. Tunnelene går gjern dypt inn mot kjernen i treet. Soppene de dyrker er beslektet med gjærsopp, og de skiller ut en gjær- eller øl-lignende lukt som tiltrekker andre ambrosiabiller til treet. Ved er ganske næringsfattig, men soppene som vokser på den er derimot næringsrike, det gjør at ambrosiabillene kan fullføre utviklingen sin ganske raskt (3 – 14 uker), dette i kontrast til andre vedlevende biller som gjerne bruker flere år på utviklingen. De nyklekte billene tar med seg sporer av soppene i spesielle beholdere (mycangia) når de flyr ut for å pare seg og starte nye kolonier. Ambrosiabillenes ganger og soppinfeksjonen de fører med seg ødelegger vedens verdi som tømmer, og mange arter er derfor regnet som skadedyr på tropiske tømmertrær.
Grunnvannsreservoar
Grunnvannsreservoar / grunnvannsmagasin / akvifer er et vannmettet lag. Vanligvis av sand, grus eller kalk der det kan utvinnes grunnvann til vannforsyning fra.
Santiago bispedømme (Kapp Verde)
Santiago bispedømme er det eldste og største av Kapp Verdes to romersk-katolske bispedømmer og har sitt sete i Praia på øya Santiago.
93 % av Kapp Verdes innbyggere bekjenner seg til katolisismen, som dermed er landet i Afrika med den nesthøyeste andelen katolikker (bak Ekvatorial-Guinea). Av landets 433 000 katolikker bor 292 488 i Santiago bispedømme.
Historie
Santiago bispedømme omfattet opprinnelig ikke bare øygruppa Kapp Verde, men også områder på det afrikanske fastlandet (dagens Guinea-Bissau). Disse ble i 1940 utskilt som misjonen Portugisisk Guinea. Kapp Verdes nordlige øyer ble i 2003 fradelt som et eget bispedømme med sete i Mindelo.
Internasjonale forbindelser
Kapp Verde deler en apostolisk nuntius (per 2011 Luis Mariano Montemayor) med Guinea-Bissau, Mauritania og Senegal (med sete i Dakar). De samme fire landenes tolv biskoper er organisert i en felles bispekonferanse.
Frankrikes riksvåpen
Frankrikes nasjonalsymbol har ikke status som offisielt riksvåpen, men ble innført i 1953 etter forslag fra en kommisjon nedsatt av det franske utenriksdepartementet og representerer Frankrike i hovedforsamlingens sal i FN-bygningen i New York. Det består av:
I mange sammenhenger var det behov for å ha et nasjonalsymbol som også kunne vises i én farge. På skilt for diplomatiske representasjoner, og på forsiden av franske pass, brukes en variant av det samme symbolet, avbildet her. Det har de samme elementene som nasjonalsymbolet, men mottoet er erstattet av et bredt, lavt skjold (pelta) med en bord som ender i et løvehode og et ørnehode, og midt på bokstavene «RF», som står for République Française (Den franske republikk).
Den franske republikkens symboler
Ved den franske revolusjon ble heraldiske våpen ansett for å tilhøre aristokratiet og kongedømmet. Republikanske symboler som ble mye brukt, var enten hentet fra antikken og særlig Romerriket, eller fra nasjonal mytologi. De viktigste har vært fasces, den frygiske lue (frihetsluen eller jakobinerluen), Marianne eller den kvinnelige personifikasjon av republikken, og den galliske hane.
Mange av elementene som inngår i republikkens nåværende offisielle emblem har vært brukt som symboler for tidligere franske republikker, og fasces ble innført i det offisielle segl under Den andre franske republikk, som i hovedtrekkene fremdeles er i bruk. De samme symbolene inngikk også i emblemer som ble brukt av Den tredje franske republikk. I vinduer og på balkonger på offentlige bygninger er det blitt vanlig å montere flagg med en oppsats av flaggets tre farger rødt, hvitt og blått, og med bokstavene «RF» for Den franske republikken.
I september 1999 innførte den franske regjering som offisiell logo en sammenstilling av republikkens motto, flaggfargene og «Marianne».
Det lyser i stille grender
«Det lyser i stille grender», også kjent som «Julekveld», er et norsk dikt skrevet av Jakob Sande i 1931. Teksten ble publisert første gang i juleheftet Jul i Sunnfjord i 1931.
Det har blitt laget flere melodier til teksten. Blant de som har laget melodier er Thomas Beck, Johan H. Grimstad, Holm Wilhelm Holmsen, Rolf Karlsen, Kjell Mørk Karlsen, Alf Rosenlund, Lars Stubhaug, Simon Vatne og Marthinus Wiggen. Den mest kjente melodien har blitt laget av Lars Søraas d.y.
Sandes tekst og Søraas' melodi hører til den norske julesangkanon. Den siste krigsjulen, julaften 1944, ble den fremført for første gang i Johanneskirken i Bergen av et jentekor fra bydelen Fridalen, dirigert av komponisten selv, Lars Søraas d.y.
Denne teksten og «Du som låg i natti seine» er de to eneste Sande-tekstene som har fått plass i ''Norsk salmebok.
Referanser
<References />
Informasjonskompetanse
Definisjoner
Informasjonskompetanse defineres på ulike vis, men de fleste definisjonene har fire gjennomgående komponenter om informasjon: gjenkjenne, finne, vurdere og bruke.
CILIP Information Literacy Group (2018): "Informasjonskompetanse er evnen til å tenke kritisk og foreta balanserte beslutninger om informasjon vi finner og bruker. Det gir oss som borgere evnen til å finne frem til og uttrykke informerte synspunkter og engasjere oss i samfunnet ."
Historie
Begrepet information literacy ble først brukt av Paul G. Zurkowski i 1974 i en rapport, skrevet på vegne av National Commission on Libraries and Information Science. Zurkowski brukte begrepet for å beskrive teknikker og ferdigheter som den informasjonskompetente person skulle kunne for å bruke informasjonsverktøy og kilder for å løse sine problemer. Etter at Internett ble allment tilgjengelig har selvfølgelig informasjonsinnhenting, kildekritikk, og bruk av informasjon endret seg i stor grad.
I 2003 sponset National Forum on Information Literacy, UNESCO og National Commission on Libraries and Information Science en internasjonal konferanse i Praha hvor representanter fra 23 land deltok for å diskutere informasjonskompetanse. Dette resulterte i Praha deklarasjonen som beskriver informasjonkompetanse som «nøkkelen til sosialt, kulturelt og økonomisk utvikling i det 21 århundre».
Alexandriaproklamasjonen fra 2005 knyttet informasjonskompetanse til livslang læring og fastslår konseptet som en grunnleggende menneskerettighet som promoterer «sosial inkludering av alle nasjoner».
Diskusjon
Det hersker stor uenighet om bruken av begrepet Informasjonskompetanse. Det har vært vanskelig å finne et norsk begrep som på en god måte oversetter information literacy. Kritikerne av begrepet Informasjonskompetanse som norsk oversettelse mener at "kompetanse" er et for vanskelig begrep, og at dette bare dekker den rent tekniske biten av informasjonssøkingen. Noen mener at oversettelsen heller burde være "digital danning" eller informasjonsdannelse da dette bedre dekker "literacy".
En annen kritikk mot begrepet kompetanse ikke er godt nok definert og at det vanskeliggjør jobben for dem som skal undervise i det og dem som skal lære seg det. Informasjonsferdigheter (som den norske ekvivalenten til engelske "skills") kan brukes for de rent tekniske ferdighetene det undervises i. Typiske informasjonsferdigheter kan være å finne en bestemt artikkel i en database eller å lage en litteraturliste i henhold til en bestemt standard.
Nasjonalt kvalifikasjonsrammeverk (NKR) beskriver kunnskaper, ferdigheter og generell kompetanse som elever og studenter på ulike nivåer i utdanningen skal tilegne seg .Informasjonskompetanse forekommer ikke som begrep i NKR, men mange av de grunnleggende kunnskaper, ferdigheter og generell kompetanse som er beskrevet har relevans for informasjonskompetanse. For eksempel: "Kandidaten [...] kan finne, vurdere og henvise til informasjon og fagstoff og knytte dette til en problemstilling" (s. 22), "kan analysere og forholde seg kritisk til ulike informasjonskilder og anvende disse til å strukturere og formulere faglige resonnementer" (s. 24). En utfordring er likevel at informasjonskompetanse kan oppleves som et ekstra lag av ferdigheter og kunnskap utenpå fagkunnskapen i stedet for en integrert del av faget. Flere påpeker at informasjonskompetanse blir oppfattet som "bibliotekarenes oppgave" og at det meste av litteraturen om informasjonskompetanse er skrevet av og rettet mot bibliotekarer. Flere studier viser at studenter er mer motiverte for å lære seg informasjonsferdigheter når undervisningen kommer til rett tid og det innføres sømløst i et faglig kontekst, hvor tett samarbeid mellom lærere og bibliotekarer er avgjørende.
Ulike, og til dels overlappende begreper, er utfordrende innen dette feltet. Informasjonskompetanse, digital kompetanse, digital dannelse, mediekompetanse og datakompetanse er begreper som brukes delvis om hverandre. Digital kompetanse grenser mot informasjonskompetanse når det gjelder å finne, vurdere og produsere informasjon digitalt. Overlapping med digital dannelse foregår i sammenheng med etiske vurderinger av digital informasjonsbruk. Begrepet "nettvett" er delvis dekkende her. Informasjonskompetanse overlapper med digital dannelse når det gjelder bruk av informasjon i samfunnet offentligheten. Informasjonskompetanse, og særlig den delen som handler om kildekritikk, er blitt fremhevet de siste årene på grunn av den stadig økende tendensen med falske nyheter.
Birgitta Hansson og Anna Lyngfeldts bok "Pedagogiskt arbete i teori og praktik" gir en oversikt over de vanligste måtene å se informasjonskompetanse på. blant annet sier de at det er tre hovedmåter å se informasjonskompetanse på: 1. Behaviouristisk: informasjonskompetanse er generelle, målbare ferdigheter som er uavhengig av kontekst. Enhetelig og universell. 2. Fenomenografisk: informasjonskompetanse er noe du lærer individuelt og gjennom å erfare det i forskjellige situasjoner. Helt avhengig av kontekst. 3. Sosiokulturelt: informasjonskompetanse som noe du lærer i kontekst, både individuelt og kollektivt, både i utdanning og i arbeidsliv gjennom aktiv deltakelse i sosiale praksiser.
Informasjonskompetanse og bibliotek
Begrepet informasjonskompetanse og innhold i informasjonskompetansekurs er mye diskutert i fagbibliotek. I de fleste utdanningsinstitusjoner i Norge underviser bibliotekarene i informasjonskompetanse. Innholdet i disse kursene varierer, men elementer som ofte er med er: søking i bibliotekkataloger og andre databaser, kildekritikk, kildehenvisninger og etisk bruk av informasjon.
Defence of the Realm Act 1914
Defence of the Realm Act 1914 (forkortet DORA) var en britisk lov som ble vedtatt 8. august 1914, i begynnelsen av første verdenskrig. Den gav regjeringen vidtrekkende fullmakter så lenge krigen varte, som rett til å sensurere og til å rekvirere bygninger eller annen eiendom som var nødvendige for krigsinnsatsen.
Noen av bestemmelsene kan virke merkelig, men hadde en hensikt. Det å fly drager eller tenne bål kunne tiltrekke seg tyske zeppelinere, det å gi brød til ville dyr var sløsing med mat og så videre. Den inneholdt også bestemmelser om mer alvorlige forhold, og ble blant annet brukt mot lederne for det irske påskeopprøret i 1916.
Den første som ble arrestert for brudd på loven var John Maclean, en marxistisk revolusjonær som hadde kommet med ytringer som virket negative i forhold til militærets rekruttering. Han ble ilagt en bot på fem pund, men nektet å betale og tilbrakte i stedet fem netter i fengsel.
NM i ishockey 2007
vant sitt 25. norgesmesterskap etter å ha vunnet finalen 4–1 i kamper mot.
Sluttspill
Vålerenga ble norgesmester med 4-1 i kamper i finaleserien.
Seventh Wonder
Seventh Wonder er et progressiv metal-band fra Sverige.
Bandet ble etablert i 2000 av bassist, gitarist og trommeslager. Senere samme år ble keyboardist med i bandet.
Bandet ga ut to demoer; Seventh Wonder (2001) og Temple in the Storm (2003) før debutalbumet Become kom ut i 2005. På dette var vokalist. Vokalist Tommy Karevik ble med i bandet rett før utgivelsen av albumet, men deltar ikke på det, men derimot på de neste. Konseptalbumet Mercy Falls kom ut i 2008 og fikk meget bra kritikk. Bandets neste album (2010) var The Great Escape, og til sporet «Alley Cat» ble bandets første musikkvideo laget. Albumet ble kåret til «Best Album 2010-2011» på en brukerbasert avstemning på nettsiden perfectprog.com.
24. august 2010 annonserte Andreas Blomqvist på ultimatemetal.com at Johnny Sandin trekker seg fra bandet, men vil fullføre planlagte konserter. Han trakk seg fra bandet av familiære årsaker, men også fra musikken for godt. Sandin hadde på dette tidspunktet fire barn med sin forlovede, og et til på vei. Ny trommeslager og erstatter ble fra Lion's Share.
22. juni 2012 ble det annonsert på Kamelots hjemmeside at Karevik var bandets nye vokalist. På hjemmesiden til Seventh Wonder ble dette bekreftet, og opplyst at Karevik vil også fortsette å synge for dem.
Afrikamesterskapet i fotball
Afrikamesterskapet i fotball er en landslagsturnering i Afrika som blir organisert av CAF hvert annet år. Fra 2013 arrangeres turneringen i oddetallsår. Mesterskapet som skulle vært arrangert i 2021 ble flyttet til januar 2022.
Aniridi
Aniridi er en medfødt øyesykdom som kan oppstå sporadisk eller være nedarvet. Ordet «aniridia» er gresk, og betyr manglende regnbuehinne (iris). Regnbuehinnen er den fargede ringen som omkranser pupillen, og er muskelen som får pupillen til å utvide seg eller trekke seg sammen.
PAX 6-genet har som oppgave å tilføre øyet tilstrekkelig protein tidlig i fosterutviklingen. Svikter genet i denne oppgaven, blir barnet født med mangelfullt utviklede øyne. Det mest karakteristiske er at hele eller store deler av regnbuehinnen mangler. Dersom hele regnbuehinnen mangler, ser øynene svarte ut fordi pupillene er svært store og ikke har evnen til å trekke seg sammen. Dette medfører sterk lysømfintlighet.
Vanligvis er også deler av netthinnen mangelfullt utviklet, som fovea, macula (skarpsynflekken) og synsnerven. Personer med aniridi har ofte nystagmus (urolige øyne), og har høy risiko for å utvikle grå og grønn stær fra fødselen av. Mange får også komplikasjoner med hornhinnen.
Personer med diagnosen aniridi blir regnet som svaksynte. Det finnes store variasjoner, men svært få ser godt nok til å kjøre bil. Mange mister også synet helt eller delvis etter omfattende øyekomplikasjoner.
Det anbefales å beskytte øynene mot sola med filterbriller eller solbriller, og tett oppfølging av øyespesialist. Det bør også tas en gentest (FISH) av alle barn med sporadisk aniridi for å utelukke syndromal aniridi. Eksempler på syndromal aniridi er WAGR (Wilms tumor, Aniridi, Genitale abnormaliteter, Retardasjon) og Gillespie syndrom (muskelslapphet og cerebral ataxi). Før man har fått utelukket delesjon av WT1 genet, er det svært viktig med oppfølging av nyrene ved ultralyd, med tanke på Wilms tumor. Det anbefales ultralyd hver tredje måned.
Viktor Romanenkov
Viktor Romanenkov (født 29. september 1993) er en estiske kunstløper. Han representerte landet sitt under Vinter-OL 2014 i Sotsji, der han ble nummer 24 i singel.
Gjerdrum
Gjerdrum er en kommune på Østlandet i Norge som fra 2020 er en del av Viken fylke. Kommunen ligger i landskapet Akershus og var del av Akershus len, Akershus stiftamt, Akershus amt og Akershus fylke fra middelalderen til 2020.
Dagens kommune
I Gjerdrum bodde det rundt 6000 mennesker i 2011. Kommunen var da blant de raskest voksende i Norge, takket være beliggenheten mellom Oslo og Oslo lufthavn, Gardermoen. Utbyggingen foregikk i hovedsak i skogkanten mot Romeriksåsen; for det meste ble det bygget eneboliger, men fra 1990-tallet ble det også bygget en del leiligheter i kommunesenteret Ask. Folketallet i 4. kvartal 2022 var 7285.
Formannskapsdistrikt
Gjerdrum ble formannskapsdistrikt 1. januar 1838.
Navnet
Kommunen har i likhet med sognet navn fra Gamle Gjerdrum gård (norrønt: Gerðarvin), hvor første leddet er genitiv av elvenavnet Gerð som igjen kommer fra garðr og betyr grense eller skille, og det siste leddet vin betyr slette eller eng. Navnet skulle da bety grenseelven, gjerdeelven eller elven som skiller eiendommene/markene.
Kommunevåpen
Kommunevåpenet viser en stilisert skigard.
Kirke
Gjerdrum kirke er korskirke i tre fra 1686.
Leirskred
Deler av kommunesenteret Ask ble 30. desember 2020 rammet av et stort kvikkleireskred som tok med seg flere bolighus i boligområdet Nystulia.
Tusenårssted
Kommunens tusenårssted ligger utenfor Gjerdrum Kulturhus. Der er det montert en turbin fra Gjærmåa el-verk med vann rundt, som fungerer som en skulptur. Det står en informasjonstavle ved plassen, som forteller om turbinen, Gjermåa el-verk og samtidig informerer om at stedet er et tusenårssted.
Skole
I Gjerdrum ligger Gjerdrum barneskole, Veståsen barneskole og Gjerdrum ungdomsskole. Gjerdrum ungdomsskole vant Statens byggeskikkpris 2010 med følgende begrunnelse: "Gjerdrum ungdomsskole er et arkitektonisk forbilde fordi den danner sted, har en utforming som peker inn i fremtiden og er godt planlagt."
Synkronsvømming under Panamerikanske leker 1963
Synkronsvømming under Panamerikanske leker 1963 ble arrangert i São Paulo i Brasil fra 20. april til 5. mai 1963. Det var andre gangen som synkronsvømming var med i de Panamerikanske leker. Det var to øvelser, kun for damer, solo og lagkonkurranse. USA ble beste nasjon, de vant begge gullmedaljene.
Eiendomsmegler 1
EiendomsMegler 1 er en norsk kjede av eiendomsmeglere med over 100 kontorer. EiendomsMegler 1 formidler i tillegg til bolig og eiendommer, næringsoppdrag, leie/utleieoppdrag samt fritidseiendom.
EiendomsMegler 1 består av 13 EiendomsMegler 1-selskap, som alle er datterselskap av sin(e) lokale SpareBank 1-bank.
Utviklingsgrad
Utviklingsgrad og beslektede begreper – som primitivitet, høyere(stående) eller lavere(stående) dyr og planter – hører til den foreldete forestillingen om at evolusjon er en form for målrettet utvikling. Disse begrepene må forstås i sammenheng med tanken om naturens trinnstige, der mennesket – som «kronen på skaperverket» – utgjorde den «høyest utviklete» jordiske livsformen. Selv om man stort sett har forkastet dette tankegodset i dagens biologi, forekommer ord og uttrykk som har rot i denne tankegangen, i både leksika, populærvitenskapelige bøker og vitenskapelige arbeider.
Bruk av utviklingsgrad i eldre biologisk vitenskap
Inndelingen i «høyere» og «lavere» dyr ga uttrykk for hvor mye de respektive artene lignet på mennesket. «Laverestående dyr» var således ormer og andre virvelløse dyr, men virveldyr ble sett på som «høyerestående» former. Innen virveldyrene var pattedyrene – i motsetning til f.eks. fisk – høyt utviklet.
Når f.eks. insekter ble sett på som høyere utviklet enn leddormer, eller blekkspruter som høyerestående enn snegler, så bygget også dette på analogislutninger – i og med at insekter og blekkspruter har flere organer som ligner på menneskets kroppsorganisering.
Likeså ble landplanter, spesielt dekkfrøede blomsterplanter, sett på som «høyere planter» i motsetning til alger og moser. Selv hos sopp finner man en inndeling i «høyere» (landlevende, flercellede) og «lavere» sopper (akvatiske og/eller encellede).
Grunner til at forestillingen ble forlatt
Det som ligger til grunn for de viste inndelingene i høyerestående og laverestående former, er en – ofte bare implisitt – antagelse om at utviklingsgraden til organismegrupper kan måles og sammenlignes. I virkeligheten finnes det ikke noe objektivt mål på utviklingsgrad. En av konklusjonene som man kan trekke etter de siste 150 års evolusjonsbiologisk forskning, er at andre arter ikke er til for menneskets, men for sin egen skyld. Å bruke mennesket som målestokk er – sant nok ikke feil, men – uvitenskapelig. For det første er det helt vilkårlig å bruke mennesket, og ikke en av de over én million andre kjente arter som målestokk. For det andre er det en umulighet å gjøre en slik sammenligning med én art (det være seg mennesket eller en annen art) kvantifiserbar.
Et kvantifiserbart mål på «utviklingsgrad» forutsetter at man kan presse forskjeller mellom organismer inn i ett tall. Selv om problemet med målestokkens subjektivitet kunne løses, lar ikke dette seg gjennomføre. Det fins hovedsakelig to grunner til dette:
Det lar seg muligens gjøre å måle kompleksiteten til enkelte karakterer eller organer. Dette tillater f.eks. utsagn som «blekksprutenes øye er mer komplekst bygget enn sneglenes.» Men dette trenger ikke å bety at blekksprutenes gjennomsnittskompleksitet er høyere enn sneglenes, fordi snegler f.eks. har et mye mer komplekst bygget skall. Mens mennesket scorer høyt på kompleksitetsskalaen hvis man legger hjernens bygning til grunn, havner vi langt bak hvis man i stedet tar utgangspunkt i vårt elektriske sanseapparat eller ekstremitetene, der vi ville bli slått av hhv. en elektrisk ål eller et hvilket som helst leddyr. Problemet er altså at det – selv om kompleksiteten til enkelte karakterer kunne presses i tall – ikke fins noen objektiv måte å regne en gjennomsnittskompleksitet på.
Den andre grunnen er at organismer ikke består av et endelig antall karakterer som de kan inndeles i (som atomismen hadde hevdet). Dette har ikke noe å gjøre med at f.eks. dagens mikroskoper ikke er sterke nok eller at man på andre måter ikke «vet nok ennå». Uansett kunnskapsnivå er det en teoretisk umulighet å angi en organismes kompleksitet som ett tall.
Til slutt bør det minnes om at evolusjon ifølge dagens kunnskap ikke er en utvikling «mot et forutbestemt mål», f.eks. «mot økende kompleksitet». Evolusjon er m.a.o. ikke noen teleologisk utvikling. Hvis man i det hele tatt kan omtale evolusjon som en form for utvikling, så er denne stokastisk og nærmest «opportunistisk». Den går altså ikke mot langsiktige mål, men «finner løsninger» som der og da er fordelaktige for organismene. Dermed er evolusjonære forenklinger, dvs. synkende kompleksitet, i utgangspunktet like sannsynlige som økende kompleksitet.
Eksempler på fortsatt bruk
Men selv i biologiske fagartikler kan man av og til se at noen grupper omtales som opprinnelige og andre som avledete. Dette er en mer vitenskapelig måte å uttrykke «primitive» og «komplekse» eller «lavere» og «høyere», men meningsingoldet er ofte det samme. Likevel er det kun enkelte karakterer som kan være opprinnelige eller avledete, ikke hele organismer, for ikke å snakke om grupper av organismer.
Amylose
Amylose er et polysakkarid som inngår som en av to komponenter i stivelse (den andre er amylopektin).
Pyongyang
P'yŏngyang (eller P'yŏngyang Chikhalsi som betyr P'yŏngyang direktestyrt by; chosŏn'gŭl: 평양 직할시 (평양), hanja: 平壤直轄市) er hovedstad og den største byen i Nord-Korea. Byen ligger på begge sider av Taedongelvas bredder.
Amylose
Amylose er bygget opp av glukose med α(1→4) bindinger og kan dannes av flere tusen glukoseenheter. Det spaltes av enzymet amylase (som finnes i spytt og bukspytt) til maltose (disakkarid).
Pyongyang
Siden 1946 har byen vært egen administrativ enhet i landet, da den ble skilt ut fra regionen Sør-Pyongan. Byen administreres som en direktestyrt by (Chikhalsi) på samme nivå og status som provinsmyndighetene, men under direkte styre av den sentrale regjeringsforvaltningen. Regjeringsapparatet er dominert av Koreas arbeiderparti, som gis særfordeler i landets forfatning. Borgermesteren i Pyongyang blir utnevnt av generalsekretæren i partiet.
Historie
En gammel by ble gravd fram av arkeologer i 1955 og kunne vise til funn fra førhistorisk tid (Jeulmunperioden og Mumunperioden). Ifølge legenden ble byen etablert 2333 f.Kr. som Wanggŏmsŏng (왕검성; 王儉城).
Under Gojoseon vokste byens viktighet og størrelse. 108 f.Kr. erobret Han-dynastiet Gojoseon og den kinesiske kommandantens hovedsete ble plassert i Lelang, nær dagens Pyongyang. Lelang forble en viktig kommersiell og kulturell utpost inntil den ble ødelagt av det ekspanderende Goguryeo-riket i 313. Goguryeo flyttet hovedstaden til Pyongyang i 427. Det kinesiske Tang-dynastiet og Silla tok kontroll over Goguryeo i 668. I 676 overtok Silla området og hovedstaden ble liggende i grenseområdet mellom Silla og Balhae fram til Goryeo-dynastiet, da byen ble gjenopplivet under navnet Sŏgyŏng (서경; 西京; «vestlig hovedstad») selv om den aldri ble Goryeos hovedstad. Byen var en provinshovedstad i P'ynganprovinsen under Joseon-dynastiet, og ble provinshovedstad i Sør-P'ynganprovinsen fra 1896 og gjennom perioden som japansk koloni (1910–1945), fram til 1946 da byen ble skilt ut som egen provins.
Det japanske styret falt ved slutten av den andre verdenskrigen, og Korea ble okkupert av de to seiersmaktene Sovjetunionen og USA, henholdsvis nord og sør for den 38. breddegrad. Byen ble midlertidig hovedstad da Nord-Korea ble proklamert som republikk i oktober 1948. Målet til den nye nasjonen var å gjenerobre den koreanske nasjonens hovedstad, Seoul, som nå også var blitt den nye staten Sør-Koreas hovedstad. Pyongyang ble ødelagt under Koreakrigen (1950–1953) og var en kort tid okkupert av FN-styrkene. Etter krigen ble byen raskt gjenoppbygd ved sovjetisk hjelp, og mange av bygningene bærer preg av stalinistisk arkitektur.
Historiske navn
Et av byens mange historiske navn er «Ryugyŏng» ( 류경; 柳京 ), eller «pilehovedstaden» og piletrær har alltid vært tallrik i byen historie, og har vært gjenstand for mange dikt. Trærene består og mange av bygningene og plassene har begrepet «Ryugyŏng» som en del av navnet. Et av de best synlige eksemplene er det uferdige hotellet Ryugyong Hotel. Byens andre historiske navn er Kisŏng, Hwangsŏng, Rangrang, Sŏgyŏng, Sŏdo, Hogyŏng, Changan og lignende. Under den japanske okkupasjonen brukte okkupantene navnet «Heijō» som er den japanske måten å lese det kinesiske skrifttegnet 平壌 på.
Geografi
Pyongyang ligger vest i den sentrale delen av landet, på flate sletter vel 48 km øst for Koreabukta. Byen deles av Taedongelva som renner mot vest.
Klima
Klimaet er fuktig kontinentalklima (Köppens klimaklassifisering: Dwa). Om vinteren blåser kalde vinder innover byen fra Sibir noe som skaper svært kalde vintre, med temperaturer under nullpunktet vanligvis fra november til tidlig mars. Vinteren er også mye tørrere enn sommeren, og i gjennomsnitt snør det bare 37 dager hvert år. Det mest ubehagelige med klimaet om vinteren er vindavkjølingseffekten.
Overgangen fra kalde og tørre vintre til våte varme somre skjer ganske raskt mellom april og tidlig mai. Tilsvarende kommer vinteren like raskt i oktober. Somrene er som regel varme med høy luftfuktighet og den østasiatiske regntiden (koreansk: 장마, Jangma) gjør seg gjeldende i juni til august.
Administrative enheter
Pyongyang er delt opp i 19 distrikter (gu) og ett fylke (kun).
I 2010 ble de tre fylkene Kangnam, Chunghwa og Sangwŏn, samt Sŭngho-guyŏk flyttet til Nord-Hwanghae, trolig i et forsøk på å bedre matvaresituasjonen i Pyongyang.
Demografi
Byen hadde vel 40 000 innbyggere i 1890. I 1924 passerte innbyggertallet 100 000 og i 1938 235 000. I 1962 bodde det 653 000 innbyggere og i 1978 over 1,3 millioner. I 2005 hadde byen trolig i underkant av tre millioner innbyggere.
Gjennomsnittlig levealder for menn er 68 år og for kvinner 74 år. De siste års hungersnød og stadig dårligere helsevesen har redusert levealderen betydelig.
Pyongyang har en svært homogen befolkning med et svært lite antall utlendinger som bor permanent i byen. Sterkt medvirkende er regjeringens isolasjonistiske politikk overfor omverdenen.
Landemerker
Det meste av byen ble ødelagt under Koreakrigen, så de fleste bygningene er bygd etter krigens slutt i 1953. Byen er laget i sovjetisk stil, med brede gater, store monumenter og massive bygninger.
Det høyeste byggverket er det uferdige Ryugyng Hotel med 105 etasjer som er 330 meter høyt og kunne ha blitt verdens høyeste hotellbygning dersom det var blitt fullført etter planen i 1992. De sju øverste etasjene skulle være roterende restauranter. Byggearbeidene stanset opp i begynnelsen av 1990-tallet på grunn av pengemangel og står i dag som et tomt skall.
Noen landemerker det er verd å merke seg er Kumsusan minnepalass, Triumfbuen (inspirert av tilsvarende bue i Paris, bare tre meter høyere), fødestedet til Kim Il-sung i Mangyongdae, Juchetårnet og to av verdens største stadioner (Kim Il-sung stadion og Rungrado 1. mai stadion). Pyongyang TV-tårn er et mindre landemerke. Andre steder som besøkende vises er Korea Central Zoo og den store bronsestatuen av den evige president Kim Il-sung. Gjenforeningsbuen er utstyrt med et kart som viser det forente Korea, som blir holdt oppe av to koreanske kvinner kledd i den koreanske tradisjonelle folkedrakta, stående i firefelts motorveien (Gjenforeningsmotorveien) som går fra Pyongyang sørover til DMZ.
Teatre
Blant de tallrike teaterbygninger i byen finner en Den store operaen i krysset mellom Sungni- og Yonggwanggata som har plass til 2200 mennesker, og med plass til opptil 700 skuespillere. Der framføres koreansk opera i forestillinger som kan vare i mellom tre til fire timer.
Nordøst i byen, nær Rungnabrua ligger byens andre operahus, Øst-Pyongyang store teater, og over gata ligger Den sentrale ungdomshallen med mulighet for å avholde konserter og kunestneriske framvisninger for opptil 3600 mennesker. Moranbongteatret ligger ved Chollimastatuen og fungerte blant annet som lokale for den første folkeforsamlingen i 1948.
Museer
Et av de mest kjente museene i Pyongyang er det historiske museet. Ved hjelp av 19 tablåer vises den koreanske historien fra steinalderen til den japanske okkupasjonen. Blant gjenstandene er et eksemplar av en trykt bok, fra før Johannes Gutenberg (1400–1468) utviklet den "moderne boktrykkerkunsten".
Like i nærheten av det historiske museet ligger det koreanske gunstgalleriet som åpnet i 1954 og har en utstillingsflate på 11 000 m² og som viser både klassisk kunst og moderne og partitro kunst, maleri og skulpturer. Ved siden av ligger Folkemuseet som viser folkelig kunst og kultur.