cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Dakota (band)
Dakota er et norsk countryband fra Ålen i Trøndelag. Bandet startet i 2008. På høsten 2008 spilte de sin første offisielle opptreden som var i Røroshallen som oppvarmingsband for Åge Aleksandersen og Sambandet. I 2011 bestemte bandet seg og gå i Larsville Studio i Stugudalen hos selveste Lars Lien som har produsert og mikset albumet. Albumet kommer den 20. januar 2012 via selskapet Tylden & co og heter På rett spor.
Legfransiskanerne
Ordenes kirkerettslige navn er Ordo Fransicanus Saecularis. I Norge kaller ordenen seg fra Lekfransiskanerne. Uformelt kaller medlemmene seg for botsbrødre og botssøstre, etter eksempel fra Frans av Assisi. Ordenen er stor, særlig i Italia, hvor ungdom og unge voksne utgjør hoveddelen av medlemmene. På verdensplan har ordenen over 1 million medlemmer, og er dermed den største lekordenen innen den katolske kirke.
Medlemmene avlegger profess (evige løfter), hvor man offentlig lover å leve i fransiskansk ånd og føre en enkel livsførsel. Medlemmene avlegger ikke løfte om sølibat, og kan derfor være gift og stifte familie.
I Norge er det 37 lekfransiskanere med avlagt profess. Det er kommuniteter med Lekfransiskanere i Oslo, Lillestrøm, Tønsberg og Bergen.
Evakueringsdagen (Massachusetts)
Evakueringsdagen (engelsk: Evacuation Day), 17. mars i Suffolk County, Massachusetts, USA, er en offisiell minnedag til minne om de britiske styrkenes evakuering av byen Boston under den amerikanske uavhengighetskrigen. Dagen feires også i Cambridge og Somerville. Skoler og kontorene til de lokale styresmaktene stenges den påfølgende mandagen.
Beleiringen av Boston tok slutt etter elleve måneder den 17. mars 1776 da den kontinentale armé under general George Washington plasserte erobrede kanoner fra Fort Ticonderoga på Dorchester Heights sør i Boston. Med klar utsikt over byen og den trange havnen hvor den britiske marinens skip lå, hadde amerikanerne et klart overtak på general William Howes garnison. For å forhindre det som ville blitt en uunngåelig nedslaktning av hans styrker, gikk Howe med på å trekke seg tilbake til Nova Scotia med hjelp av sine skip, uten å sette byen i brann da han dro.
Boston var en av de viktigste havnene i den nye verden og, ironisk nok, en av de letteste å forsvare, siden der bare er en eneste kanal inn i havnen som er omgitt av øyer. Det at amerikanerne var i stand til å fordrive flere tusen hardbarkede soldater og 1100 lojalister kun ved hjelp av noen varselskudd og uten tap av liv eller eiendom, var en betydelig bedrift og Washingtons første seier i krigen. Hendelsen var også et betydelig moralsk løft for det nye landet, siden byen hvor opprøret mot britene startet, var den første som ble frigjort. Boston ble aldri angrepet igjen.
Etter et feilslått forsøk i 1876, ble minnedagen til slutt proklamert på 125-årsjubileet i 1901. Det var ikke tilfeldig at denne perioden var preget av fremgangen til irsk politisk makt i Boston. 17. mars er også St. Patrick's Day, noe som ga Bostons store irske befolkning en ytterligere grunn til å feire.
Viktoria-Luise-Platz
Viktoria-Luise-Platz er et av de mest populære boligområder i den sentrale indre by. Avstanden til Kurfürstendamm er omkring en kilometer.
Blåvannymfer (overfamilie)
Blåvannymfer (Coenagrionoidea) er en delgruppe av øyenstikkere, (Odonata). Blåvannymfer regnes blant de mest primitive delgruppene blant insektene.
Viktoria-Luise-Platz
Den feministiske kunstskolen Lette-Verein holder til ved plassen siden 1902.
Blåvannymfer (overfamilie)
Blåvannymfer er de «små», vanligvis mye mindre enn øyenstikkere og libeller. Men de er allikevel langt større enn de fleste andre insekter. Kroppen er mellom 40 og 100 millimeter hos de fleste artene. Størrelsen kan varierer mellom de ulike artene. I Mellom- og Sør-Amerika finnes noen store vannymfer i familiegruppen Pseudostigmatidae, som kan ha vingespenn på opptil 140 millimeter.
Viktoria-Luise-Platz
Undergrunnsbane-stasjonen Viktoria-Luise-Platz ble åpnet i 1910. Den ligger ved undergrunnsbanens linje U4, som går fra Nollendorfplatz til Innsbrucker Platz. U-banestasjonen ble tegnet av arkitekten Ernst Deneke.
Blåvannymfer (overfamilie)
Nymfene lever i vann og ligner derfor lite på de voksne (imago), bortsett fra størrelsen. Når nymfen kommer til det siste hudskiftet finner den et strå eller noe, der den kan klatre opp over vannflaten. Her blir den hengende, mens huden revner på ryggsiden. Den nyklekte øyenstikkeren blir hengende på den gamle huden, eller like ved siden av, helt til den nye huden er noe herdet, og vingene har fått sin endelige form.
De er utbredt i hele verden unntatt i Antarktis og Arktis. De fleste arter finnes i varmere strøk.
Estlands flyvåpen
Sammen med Latvia og Litauen har Estland et radarnettverk under navnet BaltNet.
Galway (grevskap)
Galway (irsk: Gaillimh) er et grevskap på vestkysten i Irland, i provinsen Connacht. Det er i den nordlige og vestlige regionen, og tar opp den sørlige delen av provinsen Connacht. Administrasjonsbyen er byen Galway. Grevskapet hadde 276,451 innbyggere ved folketellingen i 2022.
Det er flere irsktalende områder (gaeltachtaí) vest i grevskapet. Det tradisjonelle grevskapet omfatter byen Galway, men byen og grevskapet er adskilte lokale myndighetsområder, administrert av de lokale myndighetene i Galway City Council (byrådet) i byområdet og Galway County Council (grevskapsrådet) i resten av grevskapet. Grevskapet omfatter også Aranøyene, som har sin egen historie og særegne kultur.
Etymologi
Galway er den engelske varianten av det irske navnet Gaillimh som oppsto i senmiddelalderen. Gaillimh har navn etter elven av samme navn, Gaillimh (som i dag heter Corrib), og betyr bokstavelig talt «steinete» på norsk. Byen Galway var tidligere kjent som Dún Bhun na Gaillimhe, som betyr «festningen ved Gaillimhs munning».
Forhistorie
Etter istiden bedret klimaet og vestlige Irland ble dekket av tett skog og fikk økende bestander av fugler, fisk og dyr som griser og hjort. For over 7000 år siden kom de første menneskene til området rundt Galway. Elven Corrib renner sørover fra innsjøen Lough Corrib, gjennom dagens by Galway og ut i Galwaybukten. De første menneskene var tiltrukket til elver, innsjøer og havet ved at det var kilder for mat og vann, og for ferdsel og transport med små uthogde trestokker eller lette kanoer av skinn. De første nybyggerne jaktet på dyr og fisk, og samlet inn mat som nøtter og frukt. Mens de flyttet fra sted til sted, bygde de midlertidige hytter med tre og dyreskinn, nær elver eller innsjøer. Kjøkkenmødding med skjell og rester av annet avfall viser tilstedeværelsen av grupper av jegere og samlere i mesolittisk tid så langt tilbake som rundt 5000 f.Kr.
Oughterard er i dag en liten landsby nord for Galwaybukta, rundt 26 km nordvest for byen Galway. I 1975 ble det ved elveløp avdekket spor av steinalderfolket i området, mikrolitter. Det vil si små, steinredskaper, som regel av flintstein. De ble sette inn i større redskaper som spyd- og pilspisser. Det gjør at Oughterard kan kreve å være blant de svært få steder i Irland hvor de første nybyggerne kom for å bo og bygge sine hjem, for nesten 7000 år siden.
Fra rundt 4000 f.Kr. skjedde det en overgang fra livsstilen som jegere og samlere til en fastboende jordbruk i den neolittiske perioden (4000 f.Kr. – 2500 f.Kr.). Folk begynte dyrke korn som hvete og bygg, holde tamdyr som storfe, sauer, gris og geit og bygge trehus. De framstilte keramikk, mens stein fortsatte å bli brukt til å lage verktøy og våpen. De tette skogene ble ryddet for dyrking og beite. Steinalderbøndene bygde megalittiske gravmonumenter med store steiner, vanligvis av et gravkammer med inngang i den ene enden og som ble dekket av en haug av jord og stein.
Ballynacloghy er en delvis sammenrast portalgrav nær kysten av Lackanaloy, 8 km sørvest for Oranmore. Til tross for at den er lite kjent er de gjenværende steinene av imponerende størrelse. Megalittgraven Knockbrack med utsikt over Sellerna i vestlige Connemara består av en massiv dekkstein på 4 ganger 1 meter og er plassert på toppen av en liten gruppe spisse steiner på rundt 1 meter høye. På 1800-tallet fikk den det romantiske betegnelsen «Druidenes alter». Ved Moanmore East, 2,4 km øst-sørøst for Loughrea, mellom Tynagh og Portumna, ligger «The Seven Monuments», en steinsirkel som består av syv steiner satt i en lav jordring. Enkeltstående bautasteiner finnes også, og i Crobane nær landsbyen Mayobridge står en nesten 2 meter steinsøyle med klare falliske kvaliteter.
Ved innføringen av metaller kom det endringer i den materielle kulturen og gravtradisjonene markerte begynnelsen på bronsealderen (2500 f.Kr.-500 f.Kr.) i Irland. Mens kobber opprinnelig ble brukt til å lage verktøy, ble det oppdaget at ved å smelte kobber sammen med tinn oppnådde man bronse, en legering av hardere metall. Kobber ble utvunnet i Irland, men tinnet ble mest sannsynlig importert fra det sørvestlige England, noe som peker på global handel. Bronsealderen Irland er også kjent for sin framragende gullsmeder som framstilte komplekse dekorative gjenstander. Irlands rike kobber- og gullressurser gjorde det til et viktig metallproduserende område i det tidlige forhistoriske Europa.
Jernalderen (500 f.Kr. – 500 e.Kr.) markerer framveksten og utviklingen av en jernteknologi i Irland, fram til innføringen av kristendommen. Ulike typer metallgjenstander ble produsert, blant annet hakker og ploger i gårdsdriften, og våpen som spydspisser og sverd, foruten personlige ornamenter som nåler og søljer.
Opprettelsen av grevskapet Galway
I Galway og andre områder på den irske vestkysten har hatt et relativt uendret livsmønster i århundrer, med folk som levde i små samfunn, førte en sparsom livsstil, snakket irsk og bevarte skikker og tradisjoner fra generasjon til generasjon. Først ved begynnelsen av 1960-tallet endret det tradisjonelle rurale livet og har bortimot forsvunnet. Likevel har Galway fortsatt 347 123 hektar med jordbruksland og har per 2015 fortsatt 13 445 store og små gårdsbruk.
Det er avdekket svært få gravplasser fra jernalderen, delvis grunnet at avdøde og kremasjoner ble lagt i allerede eksisterende gravhauger. Spredt rundt i grevskapet er det flere såkalte «kongelige» steder som indikerer en hierarkisk samfunnsstruktur. Ulike områder samlet seg i småkongedømmer som rivaliserte med andre lignende riker, stjal storfe (som representerte rikdom) fra hverandre og førte mindre og større kriger og trefninger med hverandre.
Det nåværende grevskapet Galway omfattet opprinnelig flere små riker og territorier: Aidhne, Uí Maine, Maigh Seóla, Conmhaícne Mara, Soghain og Máenmaige. Grevskapet Galway ble først en offisiell enhet rundt år 1569.
Med ankomsten av kristendommen ble det etablert mange klostre i området Galway. Klostre førte skriftlige opptegnelser over hendelser i området og dets folk. Disse ble fulgt av en rekke lov-traktater, slektshistorier, annaler og ulike beretninger. Flere bevarte manuskripter har tallrike referanser til Galway.
Regionen kjent som Connemara har beholdt en særegen identitet i grevskapet, selv om grensene er uklare, og den kan utgjøre så mye som en tredjedel, eller så lite som 20%, av grevskapet. Byen Galway ble framtredende havn for handel, men ble også ødelagt ved flere anledninger av lokale angrep, brann og av angrep fra norrøne vikinger. Etter den normanniske invasjonen i 1169 ble hele kongeriket Connacht med Galway underlagt den normanniske adelsmannen Richard de Burgh. Han befestet byen Galway og etablerte den som et hovedsenter for handel med Spania og Portugal.
Irsk språk
Nesten 20% av befolkningen i grevskapet Galway bor i områder klassifisert som gaeltacht (irsktalende distrikter). Grevskapet Galway har den største andelen irsktalende regionen i Irland. Det bor over 48 000 mennesker i denne regionen, som strekker seg fra byen Galway vestover gjennom Connemara. Regionen består av følgende irsktalende områder: Galway City Gaeltacht (deler av byen), Gaeltacht Cois Fharraige, Conamara Theas, Aranøyene og Duiche Sheoigheach (en del av den nordlige Galway-regionen kjent som «Joyce Country» og Maamdalen).
Alle skoler i gaeltacht bruker det irske språket i klasseromsundervisningen. Det er også en konstituerende høyskole på tredje nivå ved Universitetet i Galway (NUIG) kalt Acadamh na hOllscolaíochta Gaeilge i Carraroe og Carna. Clifden er den største byen i regionen. Galway by har også Irlands eneste irskspråklige teater, Taibhdhearc na Gaillimhe. Det er også en sterk irskspråklig tilstedeværelse av medier i dette området, som radiostasjonen Raidió na Gaeltachta og avisen Foinse i Carraroe og den nasjonale TV-stasjonen TG4 i Baile na hAbhann. Aranøyene er også en del av Galways irskspråklige område.
I følge folketellingen i 2016 hevdet 84 249 personer i grevskapet Galway at de kunne snakke irsk. I følge folketellingen i 2011 har Galway byen og området gaeltacht en befolkning på 48 907, hvorav 30 978 sa at de kunne snakke irsk; 23.788 klassifiserte seg selv som at deres morsmål var irsk, mens 7 190 snakker irsk daglig bare i klasserommet. Det er 3006 som går på de ti Gaelscoil (irskspråklige grunnskoler) og tre Gaelcholáiste (irske videregående skoler) utenfor Galways gaeltacht.[ I følge irsk statistikk for 2016 er det 9 445 personer i grevskapet som identifiserer seg som daglige irsktalende utenfor utdanningssystemet.
Fjell
I grevskapet Galway er fjellkjeden Na Beanna Beola (Twelve Bens), Na Sléibhte Mhám Toirc (Maumturksfjellene) og de lave fjellene Sliabh Echtghe (Slieve Aughty). Det høyeste punktet i grevskapet er Benbaun, en av fjelltoppene i Twelve Bens, på 729 meter over havet.
Innsjøer
Grevskapet Galway har flere av Irlands største innsjøer, blant annet Lough Corrib, som er den største innsjøen i republikken Irland, Lough Derg og Lough Mask. Det er også et stort antall mindre innsjøer, hvorav mange er i regionen Connemara. Disse inkluderer Lough Anaserd, Ardderry Lough, Aughrusbeg Lough, Ballycuirke Lough, Ballynahinch Lake, Lough Bofin, Lough Cutra, Derryclare Lough, Lough Fee, Glendollagh Lough, Lough Glenicmurrin, Lough Inagh, Kylemore Lough, Lettercraffroe Lough, Lough Nafooey, Maumeen Lough. Lough Rea, Ross Lake og Lough Shindilla.
Klima
Grevskapet Galways lokalisering på vestkysten av Irland gjør at landet blir direkte påvirket av Golfstrømmen. Ekstreme temperaturer er sjeldne og kortvarige, selv om innlandsområder, spesielt øst for elven Corrib kan tidvis ha noen av sommerens høyeste registrerte temperaturer på øya Irland (noen ganger over 30 °C), selv om disse temperaturene bare oppstår når landvarmede østavinder feier over området, og motsatt effekt kan oppstå om vinteren.
Generelt er imidlertid Galway hovedsakelig påvirket av luftstrømmer fra Atlanterhavet som gir rikelig nedbør mellom det flyktige solskinnet. Nedbør forekommer i hver måned av året, selv om de sene høst- og vintermånedene kan være spesielt våte ettersom atlantisk syklonaktivitet øker og passerer over og rundt området. Det er grunnen til at Galway har en tendens til å bære støyten av kraftige vindstormer som kan oppstå mellom august og mars. Grevskapet mottar i gjennomsnitt omtrent omtrent 120,17 millimeter nedbør og har 220,27 regnværsdager (60,35 % av tiden) årlig Noe om noen områder langs vestkysten av fylket kan motta langt mer. Ekstremt vær som snøstormer, tordenvær, oversvømmelser og hagl, selv om de er sjeldne, kan forekomme og forekommer, spesielt når luftmasser av kontinental opprinnelse undergraves av mer fuktige og ustabile atlantiske strømmer.
51 (tall)
51 (femtien, også skrevet enogfemti på riksmål) er det naturlige tallet som kommer etter 50 og kommer før 52. 51 er et oddetall.
Sainthia-ulykken
Jernbaneulykken i Sainthia fant sted rundt kl. 02:00 IST (lokal tid) den 19. juli 2010 da Uttar Banga Express kolliderte med stillestående Vananchal Express på Sainthia jernbanestasjon i den indiske delstaten Vest-Bengal. Minst 63 mennesker ble drept og 165 skadet i ulykken.
Ulykken fant sted på en jernbanestasjon i byen Sainthia, rundt 200 km nord for Kolkata, nær grensen til Bangladesh. Ifølge lokale myndigheter skal det ene toget ha stått stille på stasjonen da et annet ekspresstog kom bakfra og kolliderte. Etter kollisjonen ble taket revet av en togvogn, som så ble løftet opp og traff en gangbro som fører over jernbaneskinnene på stasjonen. Mange passasjerer ble sittende fastklemt etter det kraftige sammenstøtet. De fleste passasjerene om bord var pendlere som hadde tilbrakt helgen sammen med sine familier, og som var på vei tilbake til jobb.
Gainesville (Florida)
Gainesville er den største byen og administrasjonssenteret i fylket Alachua County i Florida i USA. Gainesville er mest kjent som hjemstedet til University of Florida, USAs fjerde største universitetet. Santa Fe Community College, et av USAs største community college, befinner seg også i Gainesville.
Byen hadde i 2012 et estimert folketall på 126,047 innbyggere.
Byen dekker et totalt areal på 127,2 km², hvorav 124,8 km² er land, og 2,4 km² er vann. Det totale arealet består av 1,87 % vann.
Per år 2000 var den årlige gjennomsnittsinntekten for en husholdning her 28,164 dollar. 26,7 % av befolkningen levde under fattigdomsgrensen.
51 (tall)
51 er atomnummeret til Antimon.
51 er LI i romertall.
Sainthia-ulykken
Kollisjonen
Ulykken skjedde 191 km fra Howrah kl. 02:00 (IST) da Uttarbanga Express, som kom fra New Cooch Behar og skulle til Howrah, kom kjørende og traff Bhagalpur-Ranchi Vananchal Express, som stod stille på Sainthia jernbanestasjon. De tre bakerste togvognene på Vananchal Express ble fullstendig ødelagt som følge av det kraftige sammenstøtet.
Skadde folk ble sendt til lokale sykehus i Sainthia og Suri.
Etterforskning
Sainthia jernbanestasjon var et planlagt stoppested for ekspresstoget, men det antas at toget kjørte over en bro som lå 1,2 km fra ulykkesstedet med en hastighet tre ganger høyere enn den øvre fartsgrensen. Togansatte hadde tatt kontroll over toget i Malda fem timer før ulykken, og så ut til å være opplagte og friske for de stasjonsansatte på en tidligere ikke-planlagt stopp i Gadadharpur, 7 km fra ulykkesstedet. Signalmannen på stasjonen på daværende tidspunkt hevdet å ha hørt stasjonsmesteren prøve å varsle føreren av Uttar Banga Express ved hjelp av walkietalkie, men han fikk ingen respons.
Kompensasjon
Jernbaneminister Mamta Banerjee har kunngjort en kompensasjon på totalt 500 000 indiske rupi for de avdøde, 100 000 rupi for de alvorlig skadde og 25 000 rupi for de med mindre skader.
Jesse Ohene
Jesse Ohene Aboagye (født 21. desember 1985) er en norsk-ghanesisk fotballspiller som senest spilte for Løv-Ham.
Ohene har tidligere spilt for Start og var høsten 2007 utlånt til Tromsdalen. I 2008 signerte han for Mandalskameratene, før han gikk til Løv-Ham kort tid før overgangsvinduet stengte i forkant av seriestarten for 2009-sesongen. Han ble imidlertid bare i klubben frem til høsten da han fikk et stipend slik at han kunne fortsette medisinstudiene sine i Polen. I løpet av tiden i Løv-Ham skåret han fire mål på 17 kamper.
Estlands marine
Estlands sjøforsvar (Eesti Merevägi) er den våpengrenen i Estlands forsvar som har ansvaret for å beskytte estisk territorialfarvann. I krisetilfeller skal sjøforsvaret være klare til å forsvare innseilinger, havneområder og lede og samarbeide med allierte styrker.
Fra 1995 har sjøforsvaret ryddet miner i estiske farvann i nært samarbeid med andre Østersjølands marinestyrker. Hensikten er å finne og rydde gamle miner og bidra til tryggere ferdsel på sjøen.
United Nations Correspondents Association
United Nations Correspondents Association  (UNCA) er en forening for journalister som er akkreditert ved FNs hovedkvarter i New York. Foreningen ble grunnlagt i 1947 og etterfulgte League of Nations Journalists’ Association. Den har som formål å anerkjenne og oppmuntre fremragende journalistikk om FN, sær- og underorganisasjonene i FN-systemet og de oppdrag disse utfører. Den ivaretar også journalistenes praktiske interesser i forhold til FN. Foreningen fylker omkring 250 medlemmer fra flere land, også fra Norge.
Priser
UNCA utdeler en rekke priser for fremragende journalistikk og innsats forøvrig:
Siorapaluk
Siorapaluk (Hiurapaluk på inuktun) er ei bygd i Avannaata kommune, nordvest på Grønland. Bygda hadde 42 innbyggere i 2018.
Bygda ligger ca. 200 km fra Qaanaaq. Navnet betyr «liten sandstrand», og gjenspeiler at det ligger en sandstrand her.
Dette er en av verdens nordligste bosettinger. Det er ikke den nordligste bosettingen som finnes, men det hevdes at det er den nordligste «naturlige bosettingen», siden bosettinger som er lenger nord er ubebodde militære stasjoner, forskningsstasjoner m.m.
Pr. 2005 bodde det 87 mennesker her. Innbyggerne her snakker både den nordlige dialekten inuktun («thulespråket») og kalaallisut («vanlig grønlandsk»). De har egen skole, varmeverk og elektrisitetsverk. Det er nær forbindelse mellom de som bor her og kanadiske inuitter, fordi de i stor grad er etterkommere etter de eskimoene som flyttet hit ved å reise over Smith Sund rundt 1880. De er vel så nært knyttet til kanadiske eskimoene, som til de lenger syd på Grønland.
Det er gode fangst- og fiskemuligheter i dette området, særlig etter sel, hvalross, rødrev, hare og alkekonge.
Bellatrix DeMons
بيلاتريكس لسترانج Bellatrix Lestrangeová Bellatrix Lestrange Figuren der Harry-Potter-Romane Bellatrix Lestrange Death Eater Bellatrix Lestrange fa:بلاتریکس لسترنج Bellatrix Lestrange Bellatrix Lestrange Bellatrix Lestrange Bellatrix Lestrange Bellatrix Lestrange Bellatrix Lestrange Bellatrix van Detta ベラトリックス・レストレンジ Bellatrix Lestrange Bellatrix Lestrange Беллатриса Лестрейндж Luettelo Harry Potter -sarjan sivuhenkilöistä Bellatrix Lestrange เบลลาทริกซ์ เลสแตรงจ์ Bellatrix Lestrange
William Floyd
William Floyd (født 17. desember 1734 i Brookhaven på Long Island, død 4. august 1821 i Westerville i New York) signerte den amerikanske uavhengighetserklæringen som representant fra New York og han satt i den kontinentale kongressen.
Hans familie var av walisisk opprinnelse og han overtok familiegården da faren døde. Hans oldefar Richard Floyd ble født i Brecknockshire, Wales rundt 1620 før han emigrerte til USA og slo seg ned i New York-området. Floyd deltok i de tidlige stadier av den amerikanske uavhengighetskrigen, og ble forfremmet til generalmajor før han gikk over til politikken. Han var en delegat fra New York til den første kontinentale kongressen. Floyd satt i denne stillingen fra 1774 til 1776.
Bengt R. Jonsson
Bengt R. Jonsson (født 19. mars 1930, død 7. september 2008) var en svensk professor i etno-musikk, og en av Nordens mest markante folklorister. Jonsson er særlig kjent som balladeforsker.
Jonsson var knyttet til Svensk Visarkiv fra 1954 og fungerte gjennom flere decennier som arkivets leder. Han var redaktør av ''Sumlen. Årsbok för vis- och Folkmusikforskning'' 1976- og sekretær for Samfundet för visforskning. I tillegg også redaktør av ARV Scandinavian Yearbook of Folklore.
Sveriges Medeltida Ballader
Bengt R. Jonsson var dessuten hovedansvarlig for den vitenskapelige utgaven av Sveriges Medeltida Ballader:
1986; B2 Legendvisor och Historiske visor (SMB 37-54, 55-65)
1990: B3 Riddarvisor (SMB 66-130)
B4:1 Riddarvisor II (SMB 131-169)
B4:2 Riddarvisor II (SMB 170-196)
B5:1 Kämpavisor och Skämtvisor I (SMB 197-219, 220-233)
2001: B5:2 Skämtvisor II (SMB 234-263)
Nye teorier til den nordiske balladediktnings opprinnelse
Bengt R. Jonsson har i sin meget bredt anlagte artikkel om «Bråvalla och Lena», og i flere andre skrifter, blant annet i «Kring Sophus Bugges balladuppfattning» (1992:138ff), hevdet at balladediktingen i all hovedsak måtte ha kommet til Skandinavia gjennom det norske hoffmiljøet ved Akershus slott i Oslo mot slutten av 1200-tallet. At dronning Eufemia oppholdt seg her da hun fikk oversatt tre ridderdikt til svensk, de såkalte Eufemiavisene, som tributt til sin kommende svigersønn, er vel kjent, men Jonsson er den første som har tillagt dette hoffmiljøet noen større betydning som kulturell innovatør for den skandinaviske riddervise. Ettersom Danmark og Sverige har langt flere ridderviser enn Norge og Færøyene (dvs. det vestnordiske balladeområdet) har en regnet med at riddervisene måtte ha oppstått innenfor det østnordiske balladeområdet. Jonsson påpeker at fraværet av norsk adel, og rene historiske tilfeldigheter, var skyld i en slik utvikling, og at det ikke nødvendigvis var slik at en innenfor det vestnordiske balladeområdet på grunn av villere natur og et barskere folkelynne skulle ha foretrukket kjempe- og trollvisene.
Som ved de fleste europeiske hoff var den franske ridderdiktingen blitt spredd via England, men ifølge Jonsson skal balladen, samtidig med den øvrige ridderlitteraturen, ha spredd seg som en fullt ferdig genre. Blant den importert hoffpoesien vant dansevisene raskt popularitet og spredte seg både geografisk og sosialt. Dansevisene ble avholdt og brukt i alle de nordiske landene.
Jonsson mente å se tydelige merker etter påvirkning fra balladegenren i de såkalte Eufemiavisene, slik de ble gjendiktet i hoffmiljøet på Akershus slott. Derfor mente han at også balladediktningen måtte ha vært dyrket innenfor de samme kretser, og at Norge dermed inntar rollen som opphavssted for den nordiske ridderballaden. Diktingen må således ha spredd seg herfra til de andre nordiske land.
Dermed går Jonsson mot ideen om at balladegendren oppsto isolert på grunnlag av annen metrisk hofflitteratur, slik som tidligere antatt, og mener moten med sangdanser spredde seg utover landet fra Oslo og et par andre kultursentra i Norge.
Hyllest fra kolleger
Som hyllest fra gode kolleger utkom Inte bara visor. Studier kring folklig diktning och musik tillägnade Bengt R.- Jonsson den 19. mars 1990, redigert av Eva Danielson. Skrifter utgivna av Svensk visarkiv 11. Stockholm.
Jizera
Jizera (tysk: Iser, polsk: Izera) er en høyre sideelv til Elben som fra grensen mellom Polen og Tsjekkia i nord flyter til Sentral-Böhmen.
Jizeras kilde er i Jizerské hory på den sørøstlige skråningen av fjellet Smrk. Etter noen kilometer kommer Jizerka (Lille Jizera) fra høyre, hvis kilder er i myren Tetřeví louka sørøst for Smědava. Jizerka renner øst for Bukovec inn i Jizera, som deretter passerer gjennom Ještěd-Kozákov-fjellene og etter 164 km munner ut i Elben ved Lázně Toušeň.
Etymologi
Navnet Jizera er av indoeuropeisk opprinnelse som ble tatt opp i keltisk, og som betyr noe slikt som «den rasende, den kraftige, den raske» Ordet er avledet fra det indoeuropeiske ordet *isərós i betydningen «heftig, rask, energisk», noe som tilsvarer sanskrit isiráh med samme definisjon. Tilsvarende betydning finnes for elven Isar i Tyskland og Isère i Frankrike. Også i andre ikke-keltiske områder finnes tilsvarende navn, eksempelvis elvene Istra i Møre og Romsdal og Istra i Russland, så den vanligste hypotesen for tiden er at navnet har en videre indoeuropesk opprinnelse hvor es- eller is- kan bety «strømmende vann». Se flere elver med samme språkopprinnelse under Eisack.
Johan Christian Johnsen
Johan Christian (Chr.) Johnsen (født 23. juli 1815 i Kristiansand, død 2. februar 1898) var en norsk journalist, redaktør, stortingsrepresentant for partiet venstre, samt leksikograf. Mot slutten av sin levetid var han statsrevisor i Norge.
Morganatisk ekteskap
Morganatisk ekteskap, også kalt ekteskap til venstre hånd, er et ujevnbyrdig ekteskap, gjerne inngått mellom en fyrstelig mann og kvinne av lavere sosial stand, hvor hun og de barn som blir født i ekteskapet ikke oppnår de rettigheter (herunder eventuelle titler) som følger av mannens stand. Barn født i ekteskapet regnes likevel som legitime, født i ekteskap (ektefødt), og forbudet mot bigami gjelder, det vil si at det er ikke mulig å være gift med mer enn en person, morganatisk eller ikke.
Johan Christian Johnsen
Johnsen vokste opp i Kristiansand og fikk arbeid hos kjøpmenn i byen. En periode var han også i Antwerpen før han i 1837 flyttet til Stavanger og fikk borgerskap der. Han drev først butikk, men ble engasjert i folkeopplysning og var redaktør av Stavanger Amtstidende i tre år. Han var også redaktør av Stavangeren et år og ble også med i lokalpolitikken og var med i bystyret 1845-1951. 1848, 1851 og 1854 var han stortingsrepresentant for Stavanger. Han ble deretter statsrevisor og hadde den stillingen til 1877. Da flyttet han til Christiania.
Morganatisk ekteskap
Det var mulig for en kvinne av høyere sosial stand å inngå morganatisk ekteskap med en mann av lavere sosial stand, men dette forekom svært sjelden. Kvinner av høy stand hadde heller ikke titler som de kunne overføre til sine barn (siden titler og lignende rettigheter så å si alltid overføres agnatisk), og i mange tilfeller valgte de ikke ektefellen selv.
Johan Christian Johnsen
Han grunnla i 1848 ukebladet Almuevennen og drev trykkeri i Kristiania som trykket denne avisen og ulike skrifter og bøker. Han ga også ut det mer politiske «Adressebladet». På 1870-tallet arbeidet Christian Holtermann Knudsen flere år i hans trykkeri fram til 1884. Johnsens Norsk Haandlexikon for almennyttige Kundskaber (3 bind, 1879–1888) var det første leksikon på norsk som utkom i Norge. Han var svigerfar til sorenskriver Nils Schøyen.
Morganatisk ekteskap
Etymologi
Morganatisk skriver seg fra middelalderlatin morganaticus, opprinnelig fra det senlatinske uttrykket matrimonium ad morganaticam, og viser til den den gaven brudgommen gav bruden morgenen etter bryllupet, en morgengave. Det latinske uttrykket, brukt om en germansk skikk, ble overtatt fra det germanske ordet Morgengabe.
Lisa Tønne
Lisa Tønne (født 21. desember 1977 i Teheran i Iran) er en norsk standupartist, programleder og skuespiller.
Fylkeskulturprisen i Sogn og Fjordane
Fylkeskulturprisen var en årlig hederspris som ble utdelt av Sogn og Fjordane fylkeskommune for å stimulere kulturarbeidet i fylket. Prisen ble delt ut hvert år fra 1980 til og med 2019. Såvel enkeltpersoner som lag og foreninger kunne motta kulturprisen; et av vilkårene var at mottageren(e) hadde gjort en innsats for kulturlivet over flere år. Prisen bestod av en pengesum hvis størrelse var avhengig av det enkelte års budsjett, samt et diplom eller et annet hederstegn.
Lisa Tønne
Bakgrunn
Tønne ble født under navnet Forozan Sadeghi Naser (فروزان صادقی ناصر) og ble etter kort tid forlatt av foreldrene i en kurv utenfor et barnehjem i Teheran. Hun var blant de siste adoptivbarn fra Iran som ble adoptert til ikke-muslimske adoptivforeldre. Hun ble adoptert av et par fra Trondheim, der hun bodde til hun var 16 år gammel.
Morganatisk ekteskap
Etymologi
Å gi morgengaver var en vanlig skikk i eldre germanske kulturer, slik som langobardene, og under innflytelse av kirken ble skikken også innført i større deler av Europa for å sikre kvinnens stilling. Bruden fikk en medgift fra brudgommens familie som skulle sikre henne dersom hun ble enke, og som var kvinnens separate, personlige eiendom. Når det ble inngått ekteskap der bruden og barna født i ekteskapet ikke ville få noe annet enn medgiften fra brudgommen eller hans arv, ble ekteskapet kalt matrimonium ad morganaticum, dvs. ekteskap med bare medgiften og ingen annen arv.
Lisa Tønne
Bakgrunn
Lisa Tønne giftet seg i 2007 med programlederen Kyrre Holm Johannesen og har to barn.
Morganatisk ekteskap
Etymologi
Uttrykket «til venstre hånd» skriver seg fra at brudgommen under en morganatisk ekteskapsinngåelse tradisjonelt holdt brudens høyre hånd med sin venstre i stedet for omvendt.
Lisa Tønne
Karriere
Tønne debuterte som standup-komiker på utestedet Lille i Oslo i 1999. Hun ble senere programleder i programmet Tur/retur på TVNorge. Hun hadde en rolle under Riksteatrets turné med showet Skitt au, sjøl sola har flekker! og var musikalartist i musikalen The Space Vixens. Tønne spilte rollen Solfrid i TV 2-serien Seks som oss. Hennes solo-standupshow med rollefiguren Ali Reza har gitt henne en rekke oppdrag. Våren 2010 var Tønne deltaker i innslaget Camp Senkveld i TV 2-programmet Senkveld med Thomas og Harald.
Tusvik og Tønne vant i 2015 publikumsprisen for årets morsomste under Komiprisen 2015, og samme år hadde de både et show på TV 2 og showet Tusvik & Tønne skammer seg! på Latter. Nettavisen har kåret henne til en av Norges 25 mest innflytelsesrike personer på internett.
I 2020 var Tønne programleder for dokumentarserien Håpets marked på NRK.
Podkast
11. oktober 2012 startet hun podkastprogrammet Tusvik & Tønne sammen med Sigrid Bonde Tusvik
Podkasten har fått hard kritikk for å henge ut enkeltmennesker, uten å måtte forholde seg til Vær Varsom-plakaten, som redaktørstyrte medier følger.
Hjernesvulst
I 2013 fikk Tønne operert bort en svulst på hjernen. Da hun våknet opp av narkosen viste det seg at hun hadde blitt lam i halve ansiktet.
The Riches
The Riches er en amerikansk drama-komedie og krimserie som gikk på FX fra 2007 til 2008. Serien kretser rundt Wayne og Dahlia Malloy, et Paveepar som reiser rundt med sine tre barn Di Di, Sam og Cael og lever av småsvindler og tyverier. Hovedrollene spilles av Eddie Izzard og Minnie Driver. Serien ble skapt av Dmitry Lipkin.
Plot
I første episode av serien slipper Dahlia ut av fengsel, og i løpet av sitt to år lange fengselsopphold har hun blitt avhengig av narkotika. I hennes fravær har Wayne og barna fortsatt med svindling over hele landet, og etter å ha hentet Dahlia i fengselet og avgitt paveeleiren et raskt besøk reiser de videre for å unngå et arrangert ekteskap som planlegges for Di Di. Wayne stjeler slektens sparepenger, og familien flykter. Etter å ha truffet på noen slektninger involveres Malloy-familien i en bilulykke, hvor et meget rikt ektepar omkommer. De forstår at de ikke kan returnere til paveeleiren, og de bestemmer seg i stedet for å ta identiteten til det døde ekteparet (Doug og Cherien Rich).
Mikhail Tal
Mikhail Nekhemievitsj Tal (latvisk: Mihails Tāls, russisk: Михаил Нехемьевич Таль, født 9. november 1936 i Riga, død 28. juni 1992) var en latvisk sjakkspiller, og den åttende verdensmester i sjakk.
Liv
Under krigen flyktet Tal med sin familie til landsbyen Yurla i Uralfjellene, hvor Tal begynte på skolen i 1943. I disse barneårene viste Tal liten interesse for sjakk, det var først da han 12 år gammel begynte i de unge pionérers sjakksalong han gikk inn i spillet for alvor. Trener var Alexander Koblentz som skulle følge Tal i mange år.
Short 360
Utvikling
Short 360 er en 36-seters utvikling av 30-33 seters Short 330. I en fortettet utgave kan den romme 39 passasjerer. De to Short-flyene er i stor grad identiske og svært like når det gjelder mål og størrelse. Den mest synlig forskjell er at 360 har enkelt sideror, mot dobbelt sideror på 330. Short 360 har et 91 cm forlenget skrog som gir rom for to seterader mer, noe som gir plass til ytterligere seks passasjerer. 360's vingespenn er noe lenger. Det er utstyrt med to Pratt & Whitney PT6A-65Rs. Turboprop motorer. Flyet ble typegodkjent 3. september 1981.
Operativ historie
Bygget på erfaringer med forgjengeren ble dette flyet populært hos regionale flyselskaper. Istand til å operere fra 1 400 m lange rullebaner – åpnet det opp for hundrevis av nye flyplasser. Med sin marsjfart på om lag 400 km/t,og en marsjhøyde, 3 048 m. var 360 ikke den raskeste turboprop i markedet, men den hadde mer en nok ytelse til en akseptabel pris. Dette kombinert med enkelt vedlikehold bidro til dets popularitet. Produksjonen opphørte i 1991 etter at 165 fly var bygget.
Mikhail Tal
Karriere
Regjerende verdensmester var på denne tiden Mikhail Botvinnik. Partiene ble spilt i Moskva i 1960, og Tal vant med 12,5 mot 8,5 poeng. 24 år gamle Tal ble dermed den til da yngste verdensmesteren i sjakk, en rekord som siden ble slått av 22 år gamle Garry Kasparov i 1985. Året etter mistet Tal imidlertid tittelen, da Botvinnik i revansjekampen vant med 13 poeng mot 8.
Siden den gang nådde aldri Tal helt opp i intersoneturneringene og kampen om verdensmestertittelen. Årsaken var blant annet de stadig tilbakevendende helseproblemene, den harde konkurransen blant sovjetrussiske sjakkspillere og at han ikke alltid ble foretrukket av styresmaktene. Likevel hadde han flere sterke turneringer, og kunne like til det siste produsere fremragende angrepspartier og briljante seire.
Spillestil
Han var kjent som en aggressiv spiller, med kallenavnet «trollmannen fra Riga». Som verdensmester var både hans forgjenger og etterfølger Mikhail Botvinnik.
Invictus
«Invictus» er et kort dikt av den engelske viktorianske dikteren William Ernest Henley (1849–1903).
Bakgrunn
Da Henley var 12 år gammel ble han offer for en tuberkuløs infeksjon i beinet. Noen få år senere hadde sykdommen spredt seg til hans fot, og legene opplyste at den eneste måten å redde livet hans var å amputere beinet rett nedenfor kneet. Det ble amputert da han var 17 år gammel. Hans britiske stoisisme inspirerte ham til å skrive dette diktet. Til tross for sin funksjonshemning overlevde han med den ene foten intakt, og førte et aktivt liv til han døde, 53 år gammel.
Utgivelse
Diktet ble skrevet i 1875 og utgitt i boken Book of Verses, hvor det var nummer fire i en seksjon dikt kalt Life and Death (Echoes). I begynnelsen hadde det ingen tittel. De første utgivelsene hadde kun dedikasjonen «Til R. T. H. B.» — en referanse til Robert Thomas Hamilton Bruce (1846–1899), en suksessfull skotsk melhandler og baker som også var en litterær mesén. Tittelen «Invictus» (latin for «uerobret» eller «uovervinnelig») ble lagt til i The Oxford Book of English Verse av redaktør Arthur Quiller-Couch.
Tekst
<blockquote style="font-style:italic;">Out of the night that covers me,
Black as the pit from pole to pole,
I thank whatever gods may be
For my unconquerable soul.
In the fell clutch of circumstance
I have not winced nor cried aloud.
Under the bludgeonings of chance
My head is bloody, but unbowed.
Beyond this place of wrath and tears
Looms but the Horror of the shade,
And yet the menace of the years
Finds and shall find me unafraid.
It matters not how strait the gate,
How charged with punishments the scroll,
I am the master of my fate:
I am the captain of my soul.
Om diktet
William Ernest Henley er kjent hovedsakelig for dette ene diktet, til tross for en stor samling av andre dikt. Den latinske tittelen «Invictus», som betyr «uerobret» eller «uovervinnelig», representerer Henleys kamp med tuberkulose, som han fikk da han var svært ung. Diktet har fått stor innflytelse i årenes løp, og har fungert som et mektig budskap til en rekke mennesker. Diktet illustrerer den sanne mening av mot, slik Henley forsto det, selv i møtet med døden, og skaper et bilde av hvordan man kan fastholde sin egen verdighet, til tross for de hindringer som livet gir. Invictus var frukten av en betydelig personlig opplevelse av dikterens sykehusopphold, hvor hans ene fot ble amputert.
Umiddelbart etter tapet av den ene foten fikk han beskjed om det var nødvendig å operere også på den andre foten. Henley besluttet da å søke hjelp hos en annen lege, ved navn Joseph Lister. Under Listers behandling ble han i stand til å beholde den gjenværende foten etter omfattende kirurgi. Under rekonvalesens på sykehuset ble han beveget til å skrive Invictus. Denne sykehusperioden, koblet til hans virkelighet med en barndom i fattigdom, var den fremste årsak for diktets tilblivelse.
<blockquote style="font-style:italic;">Out of the night that covers me, Black as the pit from pole to pole, I thank whatever gods may be For my unconquerable soul.
Første vers representerer en bønn som framføres i mørket av diktets forteller. I denne bønnen takker han «whatever gods may be» for sin uovervinnelige sjel, som er lenket til det mulige mørke av desperasjon. Fortelleren ber imidlertid ikke for styrke, men takker for den styrke som han allerede har. På den annen side synes han noe avvisende til dem som han ber til, og framviser således en agnostisk holdning.
<blockquote style="font-style:italic;">In the fell clutch of circumstance I have not winced nor cried aloud. Under the bludgeonings of chance My head is bloody, but unbowed.
Riga-freden
Riga-freden, også kjent som avtalen i Riga, var en fredsavtale som avsluttet den polsk-russiske krig. Avtalen mellom Polen og Russland ble undertegnet i Riga den 18. mars 1921.
Invictus
Om diktet
Den agnostiske holdningen fortsetter i andre vers, ettersom det ikke nevner noe om Guds vilje for ham eller hans skjebne. Isteden benytter han «In the fell clutch of circumstance» for å hentyde til at han har blitt ondskapsfullt fanget, som i klørne på livets rovdyr i dets mest uberegnelige øyeblikk. «Bludgeoning» har betydningen å bli slått eller tvunget ned, og Henley benytter dette for å fremme et mektig budskap om indre styrke. Denne bestemte styrken som blir presentert omfatter evnen til å utholde og overkomme livets vanskeligheter, selv når man ligger nede.
Riga-freden
Bakgrunn
Etter den første verdenskrig var det nylig uavhengige Polen ivrig etter å benytte den russiske borgerkrigen til å nå de områder som Det polsk-litauiske samvelde hadde mistet til Russland ved dets oppløsning. Tilsvarende var de russiske bolsjevikene ivrige etter å eksportere sin revolusjon, om nødvendig med makt. Om sovjetstyrkene hadde okkupert Polen hadde de vært i en posisjon hvor de kunne gitt de tyske kommunistene hjelp og muligens sikret en ny revolusjon i Tyskland. Sovjetstyrkene ble imidlertid overraskende slått av polske styrker i slaget ved Warszawa og var etter det på defensiven og ble etterhvert presset til å gå med på en fredsavtale.
Invictus
Om diktet
<blockquote style="font-style:italic;">Beyond this place of wrath and tears Looms but the Horror of the shade, And yet the menace of the years Finds and shall find me unafraid.
I det tredje verset introduserer fortelleren sine tanker om etterlivet, og at han tror at det ikke eksisterer. Faktisk forklarer han i denne delen at døden er kun en flukt fra dette livet, og en avslutning på all lidelse. Han er opptatt av hva som skjer etter døden, og forsikrer at han er ikke bekymret for slutten.
Riga-freden
Fredsavtalen
Fredsforhandlingene begynte den 17. august 1920 i Minsk, men etterhvert som den polske mot-offensiven kom nærmere byen ble forhandlingene flyttet til Riga og gjenopptatt der den 21. september. Etter flere runder med forslag fra partene fremmet sovjetforhandlerne den 5. oktober et tilbud som de polske forhandlerne aksepterte. En våpenhvileavtale ble undertegnet den 12. oktober og trådte i kraft den 18. oktober 1920.
Invictus
Om diktet
<blockquote style="font-style:italic;">It matters not how strait the gate, How charged with punishments the scroll, I am the master of my fate: I am the captain of my soul.
Riga-freden
Fredsavtalen
Etter våpenhvilen hadde trådt i kraft fortsatte selve fredsforhandlingene utover vinteren og våren 1920-1921. Det var stor uenighet på polsk side, blant annet var general og senere statsleder Józef Piłsudski sterkt kritisk til forhandlingsmandatet og den endelige avtalen.
Invictus
Om diktet
Det siste verset er et avgjørende bidrag til diktets berømmelse, gitt at de siste få linjene inneholder dets sentrale mening og hovedbudskap. Ved å nevne «It matters not how strait the gate» gir fortelleren en referanse til John Bunyans The Strait Gate or Great Difficulty of going to Heaven, ved å akseptere døden, uansett hvilken dom eller dommedag den måtte bringe. Han er faktisk sin egen gud, veileder og dommer. Han er kapteinen av sin egen sjels reise.
Diktet representerer øyeblikk av smerter i Henleys liv, og de besværligheter som skapte mange hindringer og lidelser for ham. Selv om han møtte mange utfordringer, innser han at han selv er den eneste som kontrollerer hans skjebne. Ved å skrive dette diktet fremmet han en beskjed om tapperhet og utholdenhet, som han benyttet som retningsgivende for sitt eget liv. «Invictus» handler om bestemthet, mot og vilje til å overleve under de hardeste pinsler.
Innflytelse
I filmen Casablanca fra 1942 siterer kaptein Renault, en korrupt myndighetsperson spilt av Claude Rains, de to siste linjene av diktet mens han snakker med Rick Blaine, spilt av Humphrey Bogart, som en referanse til hans makt i marokkanske Casablanca. Ironien i denne referansen er at temaet i diktet er å mestre seg selv, mens Renaults makt i Casablanca er kun gitt til ham.
I filmen Kings Row fra 1945 siterer Parris Mitchell, en psykiater spilt av Robert Cummings, de to første versene av «Invictus» til sin venn Drake McHugh, spilt av Ronald Reagan, før han avslører til Drake at hans føtter ble unødvendig amputert av en ond lege.
Mens Nelson Mandela satt fengslet på Robben Island, siterte han diktet til andre fanger, og var selv oppløftet av diktets budskap om å mestre sin egen skjebne. Nelson Mandela var så inspirert av diktet at han skrev det på et stykke papir og oppbevarte det i sin fengselscelle, hvor han var innesperret i 27 år. Filmen Invictus – den uovervinnelige (2009) ga ytterligere informasjon om Mandelas tanker om diktet, og diktet ga tittel til filmen, foruten å være sitert flere ganger i den.
Forfatteren Jeffrey Archer siterte diktet i første bind av A Prison Diary-serien 'Hell' som gjenkalte hans tid i fengselet HMP Belmarsh.
Den burmesiske opposisjonelle lederen og Nobels fredspris-vinneren Aung San Suu Kyi har uttalt at «Dette diktet inspirerte min far, Aung San, og hans samtidige i løpet av deres uavhengighetskamp, slik det synes å ha også inspirert forkjempere av frihet på andre steder til andre tider.»
Mitose
Mitose er en celledeling som fører til to identiske datterceller – lik den cellen som delte seg – og med like mange kromosomer. Dette i motsetning til meiose, hvor antallet kromosomer halveres.
Mitose kalles også vekstdeling, og skjer når en flercellet organisme vokser eller erstatter tapt eller ødelagt vev.
Resultatet av en mitose er to datterceller med nøyaktig de samme kromosomene og genene som morcellen, forutsatt at ingenting gikk galt under delingen og en mutasjon oppstod.
Faser
Mitose er en fase i cellesyklusen, som igjen kan deles inn i fem underfaser :
Profase
De duplikerte kromosomene kondenseres, det vil si at de blir kortere og tykkere. Nukleoli forsvinner. Sentrosomene beveger seg fra kjernen og mot cellepolene. Man får også dannelse av mitotisk spindel - mikrotubuli - mellom sentrosomene. Kromosomene er omgitt av små proteiner kalt kinetokorer. Disse fester seg etterhvert til mikrotubuli.
Prometafase
Kjernehylsteret brytes ned og fragmenter ligger rundt omkring i cellen. Sentrosomene er nå ved cellepolene. Kromosomene fester seg til mikrotubuli via kinetokorene. Kondenseringen av kromosomene fortsetter også i denne fasen.