cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Midt i mellom
Midt i mellom er et kortspill der utdeler stokker kortstokken godt før hver runde. Alle deltakere må legge et på forhånd avtalt beløp i potten for å være med på runden. Spillet forløper seg følgende: To kort legges på bordet med god avstand til hverandre, neste kort legges i midten, her satses det på hvilket kort som kommer, dersom kortet i midten ikke er høyere eller lavere en kortene på sidene så vinner den som har veddet på at dette skal skje. Men dersom kortet som havner i midten er høyere eller lavere enn kortene på siden så taper du, det verste som kan skje er at samme kort i midten er lik et på siden. Dersom dette skjer må du legge ut det dobbelte tilbake til potten. Spillet er kjent for å generere store potter (banks) og at den som vinner ofte oppnår stor profitt. Spillet blir også i visse sammenhenger kalt hasard.
Hellevik bedehuskapell
Hellevik bedehuskapell er et kapell fra 1978 i Fjaler kommune i Vestland fylke.
Byggverket er i mur og tre og har 120 plasser.
Gravplassen ved kapellet ble vigslet i 1983. Støpulen ble oppført i 1985.
Tåsjön
Tåsjön er en innsjø i Strømsund og Dorotea kommuner i Sverige. Sjøen er nær 40 kilometer lang i retning nordvest-sørøst, men bare 1-2 kilometer bred.
Mario Draghi
Mario Draghi (født 3. september 1947) er en italiensk økonom som var Italias statsminister fra februar 2021 til oktober 2022. Fra 2006 til 2011 ledet Draghi den italienske nasjonalbanken, og han var president i Den europeiske sentralbank fra 2011 til 2019.
Tåsjön
Innsjøen får tilførsel primært fra Sjoutälven og Saxån i nordvest. Det samlede nedbørsfeltet utgjør 2 921 kvadratkilometer, hvorav 54 % er skog og 8 % er vannflater.
Mario Draghi
Biografi
Draghi var professor ved Universitetet i Firenze fra 1981 til 1991 og fra 1984 til 1990 direktør i Verdensbanken. Han var direktør for Italias Dipartimento del Tesoro fra 1991 til 2001. Draghi arbeidet som visepresident og direktør for Goldman Sachs i perioden 2002 til 2005. Fra 2006 til 2011 ledet han den italienske nasjonalbanken og var i samme periode leder av Rådet for finansiell stabilitet.
Sisten
Sisten eller sista (også kjent under andre navn) er en barnelek kjent fra hele verden og i mange varianter. I sin enkleste form går den ut på at én av spillerne – som «har'n» – skal prøve å røre ved en av de andre som er med (som ikke «har'n»). Alle de andre spillerne har som mål å unngå å bli tatt av den som «har'n». Hvis den som «har'n» klarer å ta en av de andre, vil det bli den personen som er tatt, som «har'n», og den som tidligere «hadde'n» er nå en vanlig spiller og skal rømme. Leken fortsetter så lenge man ønsker, eller inntil en på forhånd avtalt tid. For å hindre ensformighet, er det vanlig at den som nettopp har «hatt'n», ikke kan bli tatt selv umiddelbart etter å ha tatt noen andre.
Tåsjön
I sjøen finnes det ørret, røye, harr, sik, gjedde og abbor.
Mario Draghi
Biografi
Han var president i Den europeiske sentralbank fra 1. november 2011 til 31. oktober 2019. I samme periode var han leder av Det europeiske råd for systemrisiko.
Sisten
Varianter
Over denne enkle spilleformen er det mulig å lage et uendelig antall variasjoner, avhengig av ytre forhold under leken. En mulighet her er avgrensing av område for leken, for å gjøre det enklere for den som «har'n». Er man for eksempel på en plass der det er oppmerket linjer på bakken, kan man innføre den ekstraregel at man bare har lov til å ta seg fram over plassen ved å følge strekene (streksisten).
Mario Draghi
Biografi
Draghi ble i januar 2014 kåret til årets sentralbanksjef for 2013 av CentralBanking.com.
Sisten
Varianter
Doktorsisten er en variant der de spillerne som blir tatt må holde en hånd på den kroppsdelen de blir tatt, og jage de andre med den frie hånden. Spillet får med denne varianten en ny dimensjon, siden det blir morsomt å forsøke å «ta» de motspillerne på vanskelige plasser. Å bli tatt på beina, under knehøyde er en stor utfordring.
Mario Draghi
Biografi
Han ble i februar 2021 bedt av Italias president om å danne ny italiensk regjering. Draghis regjering som ble innsatt 13. februar 2021 besto av politikere fra både høyre- og venstresiden i italiensk politikk og dessuten eksperter. Han trakk seg i juli 2022 etter at koalisjonspartneren Femstjernersbevegelsen unnlot å delta i avstemningen til et forslag om økonomiske støtteordninger i kjølvannet av krigen i Ukraina. Hans regjering fikk dermed et flertall, men Draghi søkte likevel avskjed. Søknaden ble avslått av president Sergio Mattarella. Etter at tre høyreorienterte regjeringspartier ikke ville støtte han i parlamentet 20. juli 2022 søkte Draghi på nytt om avskjed, og søknaden ble denne gang tatt til etterretning av president Mattarella. Han ba Draghis regjering fortsette som forretningsministerium til en ny regjering kunne tiltre. Den 22. oktober 2022 overtok Giorgia Meloni som Italias statsminister.
Sisten
Varianter
En svært kjent variant, som noen ganger regnes som egen lek, er stiv heks. I denne varianten vil ikke det å «ha'n» overføres til den spilleren som blir tatt, men den spilleren vil i stedet måtte stå helt stille og i praksis ikke være med på jakten lenger, inntil vedkomne blir befridd av en tredje spiller, som ennå ikke har blitt tatt. Dette foregår for eksempel ved at de som har blitt tatt må stå rett opp og ned med spredte ben, og en som ønsker å befri en tatt spiller, må krype mellom bena til den paralyserte, og dermed utsette seg for en risiko for å bli tatt selv. Målet for den som da «har'n» vil være å paralysere alle andre spillere, før de rekker å befri hverandre igjen. Ved stort antall spillere kan flere spillere være «heks» for å ha en sjanse til å lykkes i dette målet. En vanlig regel er at den som «har'n» ikke har lov til å stå og vente på en person som er i ferd med å befri en annen, da dette i så fall ville føre til at ingen tør å befri noen andre, fordi de da garantert vil bli tatt selv (kjent som «ikke lov å vokte»).
En lignende variant er sisten på huk, der spilleren som blir tatt må sette seg på huk, og sitte slik til en tredje spiller hopper bukk over den som sitter nede, og på den måten blir befridd.
Andre navn
Sisten er også kjent som «har'n» (etter betegnelsen på hovedpersonen), «tuppa» (fordi man må ta på den spilleren som skal «ha'n»), og i Trøndelag og på Nordmøre er den kjent som «sura» (ordets opprinnelse ukjent). Noen steder på Vestlandet og Sørlandet: «Tikken» eller «Tikk». I deler av Sogn og Fjordane blir (ble) leken faktisk kalt «Pikken» (fordi spillerne blir tatt ved at den som har'n må pikke borti dem). Doktorsisten blir (ble) da kalt, ganske riktig, doktorpikken (helt uten sjenanse av barna som ikke tenker på navnet som noe annet enn en lek, til de blir noe eldre. Østlandsnavnet Sisten har etterhvert overtatt navnet på leken også i Sogn og Fjordane).
Arthur Edeson
Edeson var blant annet sjeffotograf for Frankenstein (1931), Den usynlige mann (1933) og Malteserfalken (1942). Han ble nominert til tre Oscar i løpet av sin filmkarriere.
Priser og nominasjoner
Oscar:
Christiania by anlegges
Teksten
1.En dag Kong Christian den fjerde dinerte i Victoria, det var naturligvis en ære og Persen selv gikk til og fra, mens kongen nøt de lekre retter, asparges, avkokt laks og fugl, Til P. A. Larsens etiketter, så sa han til Stattholder Juel: Jeg er så opplagt og så glad i dag hva om vu nu anla idag byen Christiania.
2.Vi må ha fatt i noen karter så går det hele som en lek, de sendte straks en fiks oppvarter til Deichmanske bibliotek, av Persen låner vi en spade, jeg selv vil gjøre første stikk. Og Annen Akershus brigade skal sørge for litt hornmusikk send bud til Sandviken etter Ole Olsen be lille Ole kle seg i kjole.
3.Så gikk de ned til Vippetangen og grov et hull i største hast, musikken intonerte sangen: Kong Christian sto ved høyen mast, og alle Oslos små koketter seg flakket om Hans Majestet. De visste at små amouretter var kongen spesialitet, Kong Christian nikkede til pikebørnene knep dem så litt i ørene, de er så forførende.
4.Vi byen verge må for farer, sa Kongen, for som De nok vet så lenge Tredveårskrigen varer kan ingen være trygg på fred, rundt i byen som en barrikade han bygget opp en mektig voll og byens aller første gate ble oppkalt etter Tordenskjold. Der er så gu ikke no å vente på for der skal jo monumentet stå, som de er så spente på.
Russevanka
Russevanka (også kalt Russevankelva) er ei elv i Tromsø kommune. Den er ei sideelv til Breivikelva, og er 8,0 km lang med et nedbørfelt på 22,2 km².
Elva har sitt utspring på Russevankskaret, mellom Tønsvikdalen og Breivikeidet, og renner derfra mot sørøst. Nede på Breivikeidet løper den sammen med Skarelva, som kommer fra Skarlivatnet. Russevanka løper sammen med Breivikelva like før dennes samløp med Tepphaugelva.
Molossiere
Molossiere (gresk: Μολοσσοί, Molossoi) var en gresk stamme fra oldtiden og antikken som var bosatt i regionen Epirus siden mykensk tid. Ved deres nordøstlige grense hadde de khaoniere og på deres sørlige grense hadde de kongeriket til thesprotierne; nord for dem var ulike illyriske stammer. Molossierne var en del av det epirotiske forbund inntil de allierte seg mot Roma i den tredje makedonerkrig (171–168 f.Kr.). Resultatet var katastrofalt, og hevngjerrige romere sendte 150 000 av områdets innbyggere i slaveri og annekterte landet inn under Romerriket.
Fylkesvei 281
Fylkesvei 281 (Fv281) går langs kysten av Hurumlandet i Asker kommune, mellom Verpen ved Sandspollen og Nordjordet ved Klokkarstua. Frem til riksvei 23 ble tatt i bruk i år 2000 var den kommunale veien mellom Fv11 i Sætre og Verpen også del av veien. Fylkesvei 281 var riksvei til 2010, da den som del av regionsreformen fikk status som fylkesvei.
Molossiere
Mytologi
I henhold til gresk mytologi var molossieres opphavsmyte at de var etterkommere av Molossos, en av de tre sønnene til helten Neoptolemos, en sønn av Akilles og Deidamia. Etter at Troja ble herjet i kjølvannet av Trojakrigen, bosatte Neoptolemos og hans hær seg i Epirus hvor de ble en del av den lokale befolkning. Molossos arvet kongeriket Epirus etter at Helenos var død, sønn av Priamos og Hekabe. I henhold til en del antikke historikere var molossieres første konge Faeton, en av de som kom til Epirus med Pelasgos. I henhold til Plutark bosatte det mytologiske paret Devkalion og Pyrrha, de eneste som overlevde en stor oversvømmelse og befolket (den greske) verden på nytt, seg blant molossierne etter at de hadde opprettet en helligdom for Zevs på Dodona, den eldste kultplassen i Epiros.
Antikke kilder
I henhold til historikeren Strabon var molossierne, sammen med innbyggerne i Khaonia og Thesprotia, de mest kjente av de en gang fjorten stammene i Epirus. I begynnelsen var det khaonierne som styrte hele regionen, deretter thesprotierne, og til sist molossierne. Alle disse tre stammene var hovedgrupper av greske stammer som organiserte seg i Epirus og var blitt mektigere enn alle andre stammer.
Molossierne var også kjent for sine glupske og farlige hunder som ble benyttet av gjetere til å vokte saueflokkene. Dette var en hunderase kalt molossisk hund eller molosser, som var stedegen i Hellas, og fikk sitt navn etter molossierne. Den er nå utdødd, men kanskje stamfaren til engelsk mastiff.
Den romerske forfatteren Vergil har fortalt at i oldtidens Hellas var en tyngre og større utgave av molossisk hund ofte benyttet av grekere og romere som jakthund (canis venaticus) og som vakthund over hus og buskap (canis pastoralis). «Aldri med dem på vakt», skrev Vergil, «trengte du å frykte en tyv om natten eller drap av ulver eller iberiske røvere.»
Strabon nedtegnet også at thesprotierne, molossierne og makedonerne refererte generelt til gamle menn som πελιοί (pelioi) og gamle kvinner som πελιαί (peliai, fra urindoeuropeisk *pel-, «grå»). Sammenlign med gammelgreske πέλεια (peleia), «due», kalt så grunnet dens dunkelgrå farge. Gammelgresk πελλός (pellós), betydde «grå». Deres senatorer ble tilsvarende kalt for peligonere (Πελιγόνες), tilsvarende til makedonske peliganere (Πελιγᾶνες).
Molossierne kongelige
Den mest berømte medlem av det molossiske dynasti var Pyrrhos som ble berømt for hans såkalte pyrrhiske seier over romerne. I henhold til Plutark var Pyrrhos sønn av Aiakides av Epirus og en gresk kvinne fra Thessalia ved navn Ftia, datter av en krigshelt fra den lamiske krig. Pyrrhos var en tremenning av Aleksander den store av Makedonia. På 300-tallet f.Kr. hadde molossieres konger tatt til seg begrepet for posisjonen som prostatai (προστάται), bokstavelig betydning «beskytter», som for de fleste greske stammestater på den tiden. Andre begreper for posisjonen var grammateos (γραμματεύς), i betydning «skriver», det vil si «sekretær»; demiourgoi (δημιουργοί) i betydningen «skapere», hieromnemones (συνάρχοντες), «av hellig minne», og synarchontes (συνάρχοντες), «medhersker». En inskripsjon fra 300-tallet i referanse til Aleksander I av Epirus, slo fast at:
Helligdommen ved Dodona var benyttet for framvisning av offentlige beslutninger. Til tross for at molossierne hadde et monarki, sendte de prinser til Athen for å lære det athenske demokratiet å kjenne, og de oppfattet ikke at visse aspekter ved demokrati var uforenelige med deres form for statsstyre.
Olympias, mor til Aleksander den store, var et medlem av denne kongeslekten i Epirus som søster av nevnte Aleksander I av Epirus.
Krig
I 385 f.Kr. angrep de nordlige barbarer, illyriske stammer, støttet av den greske tyrannen Dionysios I av Syrakus, molossiernes land. Hensikten var å plassere den forviste Alketas I av Epirus på tronen. I tillegg hadde Dionysios som plan å kontrollere hele det joniske hav. Sparta blandet seg inn og slo tilbake illyrerne som var ledet av Bardyllis. Selv med støtte fra 2000 greske hoplitter og 500 i greske rustninger, ble illyrerne beseiret av spartanerne, ledet av Agesilaos II, men ikke før de hadde herjet regionen og angivelig drept hele 15 000 molossiere.
I et annet angrep fra illyrerne i 360 f.Kr., måtte molossiske kong Arymbas eller Arybbas evakuere kvinner, barn og andre ikkestridende til Aitolia for å forhindre at de ble drept eller sendt i slaveri (slik skikken var), og deretter la illyrerne herje og plyndre fritt. Strategien virket for da illyrerne trakk seg tilbake med sitt krigsbytte, ble de overfalt og beseiret.
Noter
<references group='lower-alpha'/>
Avgang
Avgang eller letting (engelsk: takeoff), også kalt å ta av, å lette, eller av og til å avfly, er starten av en flygning og kan regnes som fasen fra et fly starter ved enden av rullebanen til det er i sikker flyhøyde (over minstehøyden), og er en del av et flys avgang fra en flyplass.
Før start skal det før dagens første flytur være gjort daglig inspeksjon (DI), motorsjekk og full oppstartsjekk. Dersom flyet har landet nettopp og skal ta en ny flytur kontrolleres at det er nok drivstoff, at høyderorstrim er satt til avgangsposisjon og at flaps er satt til avgangsposisjon på 10, 15 eller 20 grader.
Vindpølsene ved rullebanen skal kontrolleres for å unngå avgangi medvind.
Klarering/radiomelding
Når flygeren starter flyet bør han minne seg selv om rutine i tilfelle motorstans ved avgang.
Akselerasjon
Under akselerasjonen bør det vurderes om akselerasjonen er normalt kraftig, eller om gassen skal trekkes tilbake for å stoppe flyet på rullebanen. Dårlig motorkraft eller øket rullemotstand kan gjøre det vanskelig å få flyet i lufta på forsvarlig vis. Rotasjonen av propellen og propelluftens virkning på vinger, flykropp og rorflater vil trekke flyet mot venstre. Derfor er det nødvendig å trykke en del høyre sideror under avgang.
Småfly har vingene så nær bakken og er lette så de flyr langs rullebanen i såkalt bakkeeffekt før de når hastighet for beste stigevinkel, da nesa løftes. Større fly har en egen hastighet da de «roterer» ved avgang og starter stigningen.
Første stigning
Opp til 500 fot over banen flyr småflyene med beste stigevinkel, det vil si den hastigheten som gir en brattest vinkel oppover som er best for å komme over hindringer. Ved 500 fot trekkes flaps inn og hastigheten økes til beste stigehastighet som er hastigheten flyet raskest stiger med.
Da må man si at avgangen er ferdig.
Norsk Farmasihistorisk Museum
Norsk Farmasihistorisk Museum ble stiftet i 1963, men det bygger på en eldre samling. Dagens museum ble åpnet i 1974 og har gjenstander, inventar og litteratur som er samlet inn fra hele Norge.
Museet holder til i Generalitetsgården, en privatbolig fra Christiania oppført i 1714. Den ble revet i 1918 og siden gjenreist på Norsk Folkemuseum på Bygdøy. Hjørnerommene i 1. og 2 etasje og en trappeoppgang er fra den opprinnelig bygningen. Offisinet fra Apoteket Hjorten i Oslo er rekonstruert i museet. Det viser et byapotek fra 1860-årene.
OnklP & De Fjerne Slektningene
OnklP & De Fjerne Slektningene er et band som er en videreføring av et samarbeid mellom Onklp og Oslo Ess. Bandet har en musikalsk stil som blir beskrevet som "en beinhard hybrid av rap og melodiøse rock elementer som ikke har blitt gjort før." Temaer som kjærlighet, dop, død og håp blir berørt i bandets musikk.
For sitt andre album ble de nominert til Spellemannprisen 2014 i klassen urban. I tillegg ble låten «Styggen på ryggen» nominert til årets hit. «Styggen På Ryggen» ble kåret til «Årets Låt», og OnklP & De Fjerne Slektningene ble kåret til «Årets Liveartist» under P3 Gull 2014.
Vladimirs Lindermans
Vladimirs Lindermans (russisk: ; født 3. november 1958 i Riga i Latviske SSR), også kjent som Abel, er en russisk/latvisk nasjonalbolsjevistisk politiker og ikke-medborger av Latvia.
Biografi
I 1998 ledet Lindermans den latviske fløyen av Det nasjonale bolsjevikpartiet. Siden 2002 har han vært medlem av partiets sentralkomité i Moskva. I 2008 ble han deportert fra Russland til Latvia anklaget for å ha lagret eksplosiver og for formaninger til revolusjon. Han ble imidlertid frikjent i latviske domstoler og i 2009 dannet han det latviske politiske partiet 13. januar-bevegelsen. Han har også ledet organisasjonen Morsmål, som var blant organisatorene av underskriftsinnsamlingen for folkeavstemningen om russisk som offisielt språk i Latvia.
Mecynodera
Mecynodera er en slekt av biller som tilhører den artsrike familien bladbiller (Chrysomelidae). Gruppen, som mangler i Europa, omfatter noen store og spektakulære arter.
Utseende
Middelsstore, kraftige, brokete fargede bladbiller med påfallende kraftige bakbein. De er mønstret i gult og svart. Antennene er tynne, hodet forholdsvis smalt. Pronotum er rundet, lengre enn bredt, mye smalere enn dekkvingene, som har markerte "skuldre". Bakbeina er forstørret, særlig hos hannene.
Levevis
Disse billene lever på planter. De voksne billene besøker blomster for å ete pollen og kan fungere som pollinatorer for planter i framilien Proteaceae
Utbredelse
Slekten er utbredt i det østlige Australia (Victoria, New South Wales, Queensland).
Chinchillaer
Chinchillaer (Chinchilla) er en slekt med gnagere (Rodentia) som lever naturlig i tilknytning til Andesfjellene i Sør-Amerika. Sammen med viscachaer i slektene Lagidium og Lagostomus utgjør gruppen chinchillafamilien (Chinchillidae).
Den jeg venter på
«Den jeg venter på» er et skillingstrykk av den danske forfatteren og dikteren Erik Bøgh, med melodi av H. Marschnera, som var en tysk komponist (1795–1861)
Chinchillaer
Biologi
Chinchillaer har en kroppslengde på cirka 50 cm, hvorav halen utgjør i underkant av halvparten. Normal kroppsvekt er 500–900 g. Chinchillaene har ekstremt myk pels, med 60–80 hårstrå per hårsekk.
Den jeg venter på
Teksten
1.Si meg, hvis De ellers kan hvordan jeg skal få en mann, som er nett det er slett ikke så aldeles lett, visstnok har jeg hatt en flokk friere men selsomt nok alle som hittil kom syntes jeg kun for dårlig om. Det var ikke en der så ut som den jeg ventet på hans gestalt har jeg alt tenkt meg så den halvt om halvt.
Chinchillaer
Biologi
Omfattende jakt har ført til at frittlevende chinchillaer har blitt et sjeldent syn. Tidligere var chinchillaen utbredt i Chile, Peru, Argentina og Bolivia, men den er nå utryddet i det meste av dette området. Bare i noen få områder i Chile finnes det ville chinchillaer i dag.
Den jeg venter på
Teksten
2.Jo jeg skal beskrive Dem hans person og give Dem et komplett likt portrett akk det faller meg så lett. Alltid for mitt blikk han står høy og rank med kullsort hår kjekk proful trodsigt smil nesen litt i romersk stil hvelvet panne stolt og fri øyne med melankoli poesi, svermeri og en hel del annet i.
Chinchillaer
Biologi
Det drives oppdrett av chinchilla for pelsindustrien, samt for hold av chinchillaer som kjæledyr.
Den jeg venter på
Teksten
3.Mandig vesen, mandig gange, og en røst som harpeklang fra hans munn strømmer kun vilt og lune hver en stund men forresten tror jeg ei han er nogen engel nei, gudskjelov han har dog også feil til husbehov. Snart er han så grim og mørk vill og trassig som en tyrk snart så tam som et lam derpå kan De kjenne han.
Chinchillaer
Inndeling
Navn på arter og grupper i parentes er ikke offisielle, men kun foreløpige beskrivelser.
Den jeg venter på
Teksten
4.Møter De på Deres vei slik en mann så glem meg ei men kanskje De kan se både en og to og tre, gjør meg så en tjeneste, spør blott hver en især, om han ei er millionær. Gir så nogen ja til svar så er hele saken klar, resten må gjerne gå, han er den jeg venter på
Chinchillaer
Inndeling
Forskjellene mellom de to artene er små. Korthalet chinchilla har, som navnet antyder, en kortere hale. Den er dessuten kraftigere bygd over nakke og skuldre, og har noe kortere ører sammenlignet med den langhalede chinchillaen.
Chinchillaer i fangenskap er som regel en krysning mellom C. lanigera og C. chinchilla (= C. domestique), men eksteriøret minner om langhalechinchillaen.
Habitat
Chinchillaenes naturlige habitat ligger i tilknytning til Andesfjellene, der de er utbredt i høyder fra cirka 400 moh. og opp mot 6 000 moh. Habitatet har tørt og kjølig klima, ofte med store temperatursvingninger mellom dag og natt. Dyra har et fiberrikt kosthold og livnærer seg blant annet av bark, røtter og tørt gress. Inntaket av vann kommer mest gjennom den faste føden, ofte i form av dugg på plantene de eter.
Chinchillaene er tilpasset temperaturforholdene i området ved at deres pels er den tykkeste blant alle landdyr, kun overgått av havoterens pels. Med 20.000 tynne hår per kvadratcentimeter beskyttes chinchillaene mot de sterke temperaturvariasjonene som forekommer mellom dag og natt. Renholdet av pelsen foregår ved at dyrene ruller seg i fin, vulkansk sand som absorberer skitt og fett. Vann blir derimot unngått, ettersom den tette pelsen vanskelig tørker og problemer med sopp derfor lett kan forekomme. Dyrene svetter heller ikke, men reduserer overflødig varme ved å øke blodgjennomstrømningen i de store ørene.
Forsøk på å introdusere chinchillaer til andre områder enn Andesfjellene har mislyktes, noe som vitner om chinchillaens sterke tilpasning til forholdene der.
Atferd
Chinchillaer er sosiale dyr som lever i grupper. Disse gruppene kunne omfatte flere hundre eksemplarer, men i nåværende naturlige bestander er disse tallene gjerne noe lavere grunnet det reduserte antallet individer totalt sett. De kommuniserer med hverandre ved hjelp av en rekke lyder og former for "pip" og "bjeff". Ved aggresjon eller om den føler seg truet og uten mulighet for å flykte, svarer chinchillaen ved å tisse. Konflikter mellom chinchillaer er likevel forholdsvis sjeldne, forutsatt at de har et stort nok område å utfolde seg på.
Chinchillaene er nattdyr og særlig aktive ved skumring og daggry, mens de for det meste holder seg i ro på dagtid. I fjellandskapet gjemmer de seg i steinrøyser og fjellsprekker, eller i store kaktuser og andre planter hvor de graver ganger. Deres utseende vitner om tilpasning til et liv med lite dagslys: De store ørene sørger for en god hørsel, mens de lange følehårene gjør at chinchillaene kan føle seg frem i mørke ganger. De store svarte øynene gir derimot et relativt dårlig syn. Dyrene besitter dessuten svært god spenst, og kan foreta hopp på opp mot 1,8 meters høyde. Halen fungerer da som en balansestang.
Reproduksjon
I det fri lever chinchillaer i omtrent 10 år, mens de i fangenskap kan bli opptil 20 år gamle. Sammenlignet med andre gnagere har chinchillaene lang drektighetstid, på hele 111 døgn. De pleier å få 1-4 unger per kull, hvor to unger er det mest vanlige og én unge er nest mest vanlig. Tilfeller av fem og flere unger i et kull forekommer, men er svært sjeldent.
På grunn av den lange drektighetstiden fødes chinchillaene med pels og åpne øyne, og med en vekt som vanligvis er mellom 40 og 70 gram. Chinchillaer blir kjønnsmodne når de er rundt fem måneder gamle, men det finnes tilfeller hvor hunnen har blitt kjønnsmoden allerede ved 12-ukersalderen.
Jakt og tradisjonell bruk
Lite er kjent om det tidlige forholdet mellom chinchillaer og mennesker. Selve navnet chinchilla er knyttet til Chincha-folket i Peru, som jaktet de små dyrene for både mat og klær. Chinchaene ble i løpet av 1400-tallet erobret av og innlemmet i Inkariket, og det å kle seg i chinchillapels ble nå forbeholdt de kongelige blant inkaene. Når så de spanske conquistadorene på 1500-tallet erobret Inkariket, knyttet de kjennskap til de små gnagerne og ga dem navnet chinchilla, "lille Chincha".
Etter spanjolenes inntog i Sør-Amerika ble chinchillapels populært ved det spanske hoffet, men dets popularitet spredte seg ikke til det øvrige Europa før på 1700-tallet. Dette innledet en omfattende jakt på dyret, som på sikt førte til at frittlevende chinchillaer tidlig på 1900-tallet var blitt et sjeldent syn, noe det fremdeles er i dag.
Forsøk på å redde villbestanden av chinchillaer fant sted fra tidlig 1900-tall, og i 1910 la de fire søramerikanske landene (Argentina, Bolivia, Chile og Peru) med frittlevende bestander ned forbud mot å jakte og eksportere chinchillaer. Den enslige konsekvensen av dette ble økte pelspriser. Sterk beskyttelse fikk dyrene først i 1983, ved opprettelsen av et nasjonalreservat i Chile.
Oppdrett
Startskuddet til oppdrett av chinchillaer kom i 1918, da amerikaneren Mathias Chapman befant seg i Chile og knyttet kjennskap til chinchillaene. I løpet av de neste årene klarte Chapman å samle sammen elleve eksemplarer og å skaffe tillatelse til å i 1922 eksportere disse til California. Eksporten lyktes og systematisk oppdrett av chinchillaer ble iverksatt i 1923, og slik avl spredte seg i løpet av de neste tiårene til Canada og Europa. Hensikten med avlen var å forsyne pelsindustrien.
I årene rundt 1960 oppstod det under avl flere fargemutasjoner som gjør at chinchillaer i dag også kan forekomme i andre farger enn den opprinnelige, standard grå. De vanligste fargemutasjonene er black velvet (TOV), beige, sølvmarmorert (hvit), ebony, violet og safir. De to sistnevnte er recessive farger, og kan være vanskelige å få tak i på kjæledyrmarkedet. Oppdrettere pleier å kombinere de ulike fargemutasjonene med hverandre, og det finnes derfor en hel rekke ulike fargekombinasjoner. Noen av de mest vanlige kombinasjonsfargene er rose (hvit + beige) og brown velvet (tov + beige).
I dag drives det ikke pelsoppdrett av chinchillaer i Norge, men det foregår fremdeles i en hel rekke land, inkludert våre naboland Danmark og Sverige. Norske chinchillaoppdrettere avler chinchillaer som kjæledyr, og det avholdes utstillinger hvor chinchillaene poengbedømmes. Nordisk forening for selskapschinchilla Norge har i dag 15 godkjente oppdrettere. En hel rekke uregistrerte oppdrettere finnes også.
Som kjæledyr
I chinchillaens opprinnelsesområde ble de lenge holdt som kjæledyr av lokalbefolkningen, noe som ble beskrevet av blant andre zoologen Alfred Brehm på 1800-tallet. I resten av verden var dette lenge uvanlig, og i den grad det forekom var det oftest som et resultat av at det økende antallet oppdrettere ga bort eksemplarer som husdyr i tilfeller hvor pelsen ikke holdt god nok standard.
Særlig kraftig økte interessen for chinchillaer som husdyr fra 1990-tallet, selv om det fremdeles er forholdsvis uvanlig i Norge. Den økte populariteten skyldes blant annet at chinchillaenes pels ikke utskiller de samme allergener som blant annet hund og katt, og derfor fremstår som et alternativ for mange allergikere. Hold av chinchillaer kan likevel være problematisk overfor andre typer allergi, knyttet til støv fra sanden de bader i, høyet de spiser og sagflisen som brukes som bunnstrø. Disse problemene kan løses eller begrenses ved å la chinchillaen bade i en sandkasse med tak over, benytte miljøpellets som bunnstrø og høybriketter i stedet for løst høy.
A Doll’s House (album)
A Doll’s House var opprinnelig en arbeidstittel på er Beatles-album, men har som alternativ tittel blitt hengende ved de akustiske opptakene som bandmedlemmene gjorde i George Harrisons hjem i Esher i mai 1968, for å prøve ut låter til deres neste album, The Beatles (aka The White Album). De begynte også studioinnspillingene under denne tittelen sommeren 1968. I Capitol Records finnes det bevart masterbånd merket med denne tittelen.
Når John valgte å låne tittelen fra Henrik Ibsens berømte samlivsdrama Et dukkehjem, om Nora Helmer som forlater mann og barn, hadde valget åpenbart sammenheng med at det på dette tidspunkt hersket stor uenighet innen the Beatles om alt de foretok seg, og gruppa viste tydelige tegn på at de var i ferd med å brytes opp.
Hver for seg eller i samarbeid med en eller flere av de andre, hadde spesielt John og Paul spilt inn så mange spor hver at de syntes å ha materiale nok til å fylle et helt dobbeltalbum. De fleste av låtene var blitt til i Rishikesh i India, og enda var det flere, både av John, Paul og George fra dette oppholdet som ble liggende. Enten kom de senere med på deres individuelle soloprosjekter, eller de ble aldri fullført. Lester Bang har treffene omtalt den hvite dobbelt-LP-en som «Det første album av the Beatles eller i rockehistorien som var laget av fire soloartister i et band.»
Planen om å kalle albumet A Doll’s House ble endelig forkastet da Roger Chapman og hans gruppe Family midt i juli 1968 utga LP-en Music In A Doll’s House. Til det opprinnelige albumet ble det også utarbeidet to ulike utkast til omslag. Det ene viste en 1700-talls skute med en bratt klippe mot kystlinjen med ansiktene til John, Paul, George og Ringo huget inn i fjellveggen. Den andre viste fargerike tegneseriefigurer av de fire sittende i helfigur. Den siste var laget av kunstneren John «Patrick» Byrne, men utkastet kom først til anvendelse på samleplaten The Beatles' Ballads. 20 Original Tracks i 1980.
Paul McCartney ønsket imidlertid at omslaget skulle stå sterk kontrast til deres to siste kaleidoskopiske album, Magical Mystery Tour og Peter Blakes fargerike cover til Sgt. Pepper's Lonely Hearts Club Band. Robert Fraser foreslo for Paul at Pop Art-kunstneren Richard Hamilton skulle tilkalles til et møte med ham i Apples kontorer. Det skak ha vært ham som foreslo et helt hvitt album, men la til at hvis Paul syntes det ble for tomt, kunne en male en brun ring som så ut som en flekk etter en kaffekopp, ev. forsøkt med et avtrykk etter et avskåret eple. Han skulle ifølge Paul også ha gitt ideen til de nummerte eksemplarene. I et intervju med Beatles Unlimited Magazine No. 98-99 påsto likevel fotografen John Kelly at ideen til det hvite album var hans, og at han drøftet dette med John. John var på denne tiden svært opptatt av at alt skulle være hvitt. Yoko Ono og han selv kledde seg gjerne i helt hvitt, de skaffet seg en hvit Rolls-Royce, etc. Kelly hadde nettopp laget et helt hvitt julekort med skrift trykt i matt hvit skrift, som bare kunne leses dersom det holdtes i en bestemt vinkel mot lyset. Slik ønsket han også platen skulle være, men at den skulle være nummerert. John fikk nummer 000001, ettersom han var den som ropte høyest: «Baggy, number one!» George Martin fikk 000007 og Derek Taylor 000009, og mer enn 3.200.000 omslag ble nummerert.
Det skulle også ha vært Richard Hamilton som foreslo tittelen The Beatles, som en kontrast til Sgt. Pepper. Sgt. Pepper’s Lonely Hearts Club Band hadde fått navn av et fiktivt band. Ettersom de nå spilte inn sporene hver for seg og bare unntaksvis opptrådte som gruppe, var det en passende fleip å oppkalle dobbeltalbumet etter det nå fiktive bandet The Beatles.
William Heinesen
Andreas William Heinesen (født 15. januar 1900 i Tórshavn, død 12. mars 1991 i Tórshavn) var en færøysk forfatter, komponist og billedkunstner. Heinesen var en av sin tids betydeligste danskspråklige forfattere, og utgav både romaner, noveller og dikt. Han skrev på dansk ettersom morsmålet færøysk ikke var undervisningsspråk i hans barndom, men i senere tid har flere av hans bøker blitt oversatt til færøysk. Han omtales som en Færøyenes «fire store» i sin generasjon sammen med Heðin Brú, Christian Matras og Jørgen-Frantz Jacobsen. Sistnevnte var Heinesens fetter og nære venn.
Hans mest kjente bok er romanen De fortapte spillemenn, en varm skildring av hjembyen, og en kunster- og oppvekstroman om vindharpebyggeren Kornelius og hans sønner. Heinesen har blitt oversatt til i alt 19 språk, hvilket gjør ham til den (etter Karen Blixen) mest oversatte danske forfatter med debut i perioden 1900–1940.
Hans viktigste påvirkning kom fra oppveksten i et travelt handelshus i Tórshavn, samt møtet med Otto Gelsted og 1920-årenes krets av venstreorienterte kunstnere. Under andre verdenskrig var Heinesen redaktør av et radikalt ukeblad, og han ble kjent som sosialist, kommunist, tilhenger av færøysk selvstyre og motstander av militarismen og NATO-basen på Færøyene.
Bakgrunn
William Heinesen vokste opp i Tórshavn som sønn av kjøpmann Zacharias Heinesen og hustru Caroline Jacobine Restorff. Oldefaren M.C. Restorff drev i sin tid Færøyenes viktigste kjøpmannsforretning og eneste bakeri. Etter at morfaren Andreas William Restorff døde i 1898, kjøpte Heinesens far Restorffs forretningsbygg og åpnet sin egen kolonialvareforretning. Han la snart om driften til en klesforretning i manufaktur, trikotasje og skreddersøm, som ble «kanskje øyenes største og mest velassorterte».
Bibliografi
Romaner
Noveller
Dikt
Film og TV
Heinesen skrev også manus for film og TV. Spillefilmen Tro, håb og troldom fra 1960 var en dramakomedie med manus av Heinesen og filmens regissør Erik Balling. I 1961 hadde kort-dokumentarfilmen Føroyar premiere, med manus av William Heinesen og regi av Jørgen Roos. TV-miniserien I havets og de lyse nætters land - et sommereventyr fra Færøerne hadde premiere i 1972; manuset var skrevet av Heinesen.
Heinesens novelle Her skal danses fra 1980 har dannet forelegg for den islandske spillefilmen Dansinn fra 1998, som er regissert av Ágúst Guðmundsson.
Aral-kaspiske senkning
Den Aral-kaspiske senkning er et vidstrakt, lavtliggende sletteland i det sentrale og vestlige Asia og den sørøstligste delen av Europa. Det omfatter store deler av Kasakhstan, Turkmenistan og Usbekistan, samt Russland, Aserbajdsjan og Iran.
Den Aral-kaspiske senkning består av den store Kaspiske senkning, hvor blant annet Det kaspiske hav og de tilgrensende sumpområdene ligger, og Turansenkningen som også omfatter Aralsjøen. I Turkmenistan og Usbekistan, mellom de to nevnte innsjøene, ligger Sarykamysjsenkningen med Sarykamysjsjøen, i Kasakhstan og Usbekistan ligger det opptil 370 moh høye Ustjurtplatået.
Under og like etter slutten på siste istid – mens de enorme ismassene i innlandsisen smeltet – dannet den Aral-kaspiske senkning sammen med Det kaspiske hav, Aralsjøen og flere mindre sjøer et sammenhengende innlandshav, som hadde avløp mot vest over Manytsjsenkningen til Azovhavet og Svartehavet. Det som i dag er høydedrag, som Ustjurt-platået, var på den tid øyer i den enorme innsjøen.
Etterhvert som ismassene forsvant ble tilførselen av vann til sjøen redusert. Vannføringen over Manytsjsenkningen ble stadig mindre og den ble gradvis oppfylt av sedimenter, og den Aral-kaspiske senkning miste etterhvert sin forbindelse til verdenshavene. I århundrene som fulgte sank vannspeilet i sjøen gradvis som følge av tiltagende oppvarming og fordunsting, og Det kaspiske hav og Aralsjøen ble etter hvert liggende tilbake som separate innsjøer.
Kunståret 1690
Kunståret 1690 er en oversikt over blant annet utgravninger, fødte og avdøde personer med tilknytning til kunst i 1690.
Agadirkrisen
Agadirkrisen, også kalt den andre marokkokrisen eller Panterspranget, var en internasjonal krise som oppstod etter at den tyske kanonbåten «Panther» ble sendt til den marokkanske havnebyen Agadir den 1. juli 1911.
Forløp
Etter at franske myndigheter hadde rapportert om uroligheter i den marokkanske byen Fez ble franske styrker sendt til byen for å gjenopprette orden. Franskmennene inntok Fez den 21. mai 1911, og likeså Rabat. Den tyske utenriksministeren Alfred von Kiderlen-Waechter mente at dette var et brudd mot Algecirastraktaten, og sendte – muligens uten å rådføre seg med resten av regjeringen - kanonbåten SMS «Panther» til Agadir, som la fram de tyske kravene den 1. juli. Kiderlen-Wächter regnet med at Frankrike skulle bli isolert og komme til å kompensere Tysklands eventuelle aksept av fransk herredømme over hele Marokko med overdragelse av store landområder i Afrika, fremfor å risikere en krig om Marokko.
Frankrike fikk imidlertid støtte både av Storbritannia og Russland, mens Tysklands allierte Østerrike-Ungarn og Italia ikke gav Tyskland noe bifall. Tyskland ble nødt til å rygge ut av situasjonen. Ved Marokko-Kongo-traktaten 4. november 1911 aksepterte Tyskland Frankrikes stilling i Marokko i bytte mot territorium under den franske ekvatorialafrikanske kolonien Mellomkongo (Neukamerun). I tyske øyne var kompensasjonen utilstrekkelig. Den konservative tyske politikeren Ernst von Heydebrand und der Lasa (1851-1924) kritiserte rikskansler Theobald von Bethmann Hollweg for ikke å være tilstrekkelig aggressiv i sin utenrikspolitikk. Heydebrand uttalte skjebnesvangert i riksdagen: «Tyskland vet nå hvem som er vår virkelige fiende.» Det var England han utpekte.
I mars 1912 måtte så Marokko formelt oppgi sin suverenitet til fordel for Frankrike i Fez-traktaten.
Krisen og stormaktsalliansene
Agadirkrisen viste at landene i trippelententen sannsynligvis ville komme til å støtte hverandre i tilfelle en stor internasjonal konflikt, men at Østerrike-Ungarn og Italia trolig ikke ville komme Tyskland til hjelp med mindre de selv ble angrepet først.
Shamoli Ray
Shamoli Ray (født 5. april 1994 i Narail i Bangladesh) er en bangladeshisk bueskytter.
Polen under EM i friidrett 2014
Polen deltok med 62 utøvere under EM i friidrett 2014 som ble arrangert 12.–17. august 2014 i Zürich. Polen tok en medalje under mesterskapet.
Medaljevinnere
(*) Bare forsøksheat.
Tyndareos
Tyndareos (gresk: Τυνδάρεος, Τυνδάρεως) var i henhold til gresk mytologi en spartansk konge, sønn av Oibalos (eller Perieres) og Gorgofone (eller Bateia), ektemann til Leda og far til Helena, Kastor og Polydevkes, Klytaimnestra, Timandra, Foebe og Filonoe.
Hans kone Leda ble forført av Zevs som hadde forkledd seg som en svane. Hun la to egg som hvert produserte to barn. Ifølge den vanlige versjonen var Polydevkes og Helena Zevs' barn fra det ene egget, mens Kastor og Klytaimnestra var Tyndareos barn fra det andre egget.
Tyndareos hadde en bror kalt Hippokoon som tok makten og sendte Tyndareos i eksil. Han ble gjeninnsatt av Herakles som drepte Hippokoon og hans sønner, inkludert Lykon. Tyndareos andre bror var Ikarios som var far til Penelopeia.
Da Thyestes tok makten i Mykene, kom to prinser, Agamemnon og Menelaos, i eksil til Sparta hvor de bodde i mange år som gjester.
Helena og Trojakrigen
Helena var ansett som den vakreste kvinnen i verden, og da det var tid for henne å bli gift var det mange greske fyrster som kom for å søke hennes hånd. Blant dem var Odyssevs, Ajax den store, Diomedes, Akilles, Patroklos, Idomenevs, og foruten også Menelaos og Agamemnon. Alle bortsett fra Odyssevs brakte med seg mange og rike gaver. Helenas favoritt var Menelaos som i henhold til en del kilder ikke kom i egen person, men ble representert av sin bror Agamemnon som valgte å støtte sin sak ved å gifte seg med Helenas søster Klytaimnestra.
Tyndareos ville ikke akseptere noen av gaver, men heller ikke ville han avvise noen av frierne i frykt for å fornærme dem og skape grunnlag for ufred. Odyssevs lovte å løse problemet på tilfredsstillende vis om Tyndareos støttet ham i hans frier til Penelopeia, datteren til Ikarios. Tyndareos gikk med på dette og Odyssevs foreslo deretter at for at en beslutningen skulle bli gjort, måtte alle frierne sverge en felles ed på å forsvare den valgte ektefellen mot den som kom til å krangle mot den utvalgte. Denne strategien var vellykket og Helena ble gift med Menelaos. Til sist gikk av som hersker i Mykene til fordel for sin svigersønn og Menelaos ble da konge av Sparta.
En del år senere kom den trojanske prinsen Paris til Sparta for å gifte seg med Helena ettersom han fått løfte av gudinnen Afrodite om at hun ville elske ham. Helena dro sammen med ham, enten for hun ble forelsket eller hun ble røvet, alt etter hvilken kilde, og etterlot Menelaos og sin ni år gamle datter Hermione. Menelaos aktet å få henne tilbake og tilkalte alle de tidligere frierne og krevde at de levde opp til eden de hadde gitt, hvilket førte til krigen mot Troja og at Helena ble ført tilbake til Sparta.
Senere hendelser
I henhold til Evripides' drama Orestes var Tyndareos fremdeles i live da Menelaos kom tilbake fra trojanerkrigen, og han forsøkte å få sitt barnebarn Orestes dømt til døden for mordet på Tyndareos datter (og Orestes' mor), Klytaimnestra., men i henhold til andre redegjørelser hadde han dødd før Trojakrigen. I uansett tilfelle giftet Orestes seg til sist med sin kusine Hermione.
Kastor og Polydevkes døde, og i en del utgaver av myten ble de gjort til guder. I henhold til Homers Iliaden var Helena fortsatt uvitende om sin brødres død i det tiende året av Trojakrigen ettersom hun i eposets tredje sang leter etter dem blant grekerne og er overrasket over ikke å finne dem. Det antyder at Kastor og Polydevkes døde en tid etter at Helena dro til Troja, men før selve krigen.
Greenideidae
Greenideidae er en gruppe med plantelus som hører til gruppen bladlus (i vid forstand), Aphidomorpha. De er insekter med sugende munndeler og hører til i den store gruppen nebbmunner.
Utbredelse
I motsetning til de fleste andre bladlus har denne gruppen flest arter i tropiske områder. De aller fleste nålevende artene lever i Sørøst-Asia, med noen få arter i Australia. Arten Greenidea ficicola, som lever på fiken-slekten (Ficus spp.), har spredt seg til Afrika og Sør- og Nord-Amerika. Tidligere har gruppen hatt en videre utbredelse. Det eldste kjente fossilet er Palaeogreenidea rittae fra kritt-tiden i Canada. Fire av de nålevende slektene er kjent fra fossiler fra miocen-tiden fra Europa.
Systematisk inndeling
Greenideidae blir ofte regnet som en undergruppe i en omfattende familie Aphididae (= Aphidoidea i den klassifikasjonen som er brukt her).
Joanikij av Sliven
Joanikij av Sliven (bulgarsk: Йоаникий Сливенски, født Ivan Georgiev Nedeltsjev (Иван Георгиев Неделчев) 2. mars 1939 i landsbyen Pet Mogili (Пет могили) i Nova Zagora kommune), er en bulgarsk biskop i Den bulgarske ortodokse kirke.
Joanikij har siden 1980 vært metropolitt av Sliven eparki.
Steinkjer stasjon
Steinkjer (sørsamisk: Stïentje) er en jernbanestasjon på Nordlandsbanen ved Steinkjer i Nord-Trøndelag. Stasjonen ble åpnet i 1905 da Hell–Sunnanbanen sto ferdig og blir i dag betjent av både ekspresstog mellom Trondheim og Bodø samt lokaltog mellom Steinkjer og Trondheim med Trønderbanen fra Vy. Steinkjer stasjon ligger 125,50 kilometer fra Trondheim og ligger rundt 3,6 meter over havet. Steinkjer er også endestasjon for lokaltogene på Trønderbanen.
Stasjonsbygningen er preget av jugendstil og enkel nordtysk nyrenessanse og er tegnet av Paul Due.
Amersham stasjon
Amersham stasjon er en jernbane- og undergrunnsstasjon i distriktet Chiltern i Buckinghamshire. Den er endestasjon for London-undergrunnens Metropolitan-linje, og betjener også tog mellom Aylesbury og London Marylebone. Jernbane- og undergrunnsbane har samme trasé fra stasjonen og østover mot Harrow-on-the-Hill.
Stasjonen ligger 38,1 kilometer nordvest for Charing Cross og er med den den undergrunnsstasjonen som ligger lengst fra London sentrum.
Brasil under Vinter-OL 2010
Brasil under Vinter-OL 2010. Fem sportsutøvere fra Brasil deltok under Vinter-OL 2010 i Vancouver i Britisk Columbia i Canada 12. til 28. februar 2010.
Jordan Ikoko
Jordan Ikoko (født 3. februar 1994) er en franskfødt fransk-kongolesisk fotballspiller som spiller for den kypriotiske klubben Pafos FC.
Den 23. juni 2016 skrev han under en treårs-kontrakt med Guingamp.
Jules de Bisschop
Jules de Bisschop (født 7. mars 1879, død 22. desember 1955) var en belgisk roer som deltok i de olympiske leker 1900 i Paris.
Bisschop vant en olympisk sølvmedalje i roing under Sommer-OL 1900 i Paris. Han var med på den belgiske åtteren som kom på andreplass bak USA.
Kronprinsessegade (København)
Kronprinsessegade er en gate i det sentrale København som er kjent for sine klassisistiske hus. Gaten strekker seg fra Gothersgade og går langs den sydlige grensen mot Kongens Have, passerer Sølvgade og Nyboderområdet før den til slutt møter Øster Voldgade ved Østerport stasjon. Davids Samling, et museum med en stor samling av islamsk kunst samt dansk og europeisk kunst og brukskunst, holder til i nr.30. Museet kjøpte bygningen i 1917.
Byarkitekt Peter Meyn og Jørgen Henrik Rawert ble satt til å lede prosjektet som kom i gang i 1799. Husrekken langs sydsiden av gaten ble ferdigstilt i løpet av de neste to tiårene. Arkitekt Johan Martin Quist er en av de store bidragsyterne til denne eldste delen av Kronprinsessegade med nr. 6 (1803–1806), 8–10 (1803–1804), 12–14 (1805–1806), 16 (1806–1807 ) og 18 (1807–1813). Andreas Hallander utformet nr. 20 (1805–1806, sammen med Rawert), 22, 24 (1807–1808, med A.C. Wilcken) og nr. 46 (forlengelse 1805–1807, med Rawert).
Peter Meyn ble også bedt om å stå for utformingen av en barriere mot Kongens Have langs nordsiden av den nye gaten. Han hadde nettopp kommet tilbake fra Paris, der han hadde blitt slått av Pont Neuf med sine jerngitre og mange små boder, og gatelivet som omga den. Med dette som en inspirasjon, tegnet han det nye gitteret langs kanten av parken med 12 små butikkpaviljonger, hver seks alen bred, seks alen dype og seks alen høy. Det ble ferdigstilt i 1806. Blant varene som ble solgt fra paviljongene var kaker og strømper. Senere ble de gjort tilgjengelig for arkitekter og kunstnere fra Kunstakademiet.
Utvidelse og nyere historie
Fra 1869 og fremover ble deler av Nyboder revet, og i årene 1870–1872 oppførte Arbejdernes Byggeforening sitt tredje rekkehusprosjekt på området. De første av bygningene fra byggeforeningen var tegnet av Frederik Bøttger. Dette ble et slags pilotprosjekt for senere, større og mer fremtredende byggeprosjekter etter hans design, som Kartoffelrækkerne på Østerbro og Humleby på Vesterbro.
I 1931 ble en eiendom i Sølvgade revet for at Kronprinsessegade skulle kunne fortsette østover, forbi Nyboder og Arbejdernes Byggeforening hus, helt til Øster Voldgade ved Nyboder skole.