cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Pung
Funksjon
Funksjonen til pungen er å holde testiklene ved en temperatur litt lavere enn resten av kroppen. For mennesker bør temperaturen være ett eller to grader celsius nedenfor kroppstemperatur (37 grader celsius), høyere temperaturer kan være skadelig for sædkvalitet. Temperaturen styres av at scrotum flytter testiklene nærmere buken når omgivelsestemperaturen er kald, og lenger bort når den er varm. Å flytte testiklene bort fra magen og øke den eksponerte overflaten tillater en raskere spredning av overflødig varme. Dette gjøres ved hjelp av sammentrekning og avslapning av cremaster muskelen i magen og dartos fascia (muskelvev under huden) i pungen.
Dette kan imidlertid ikke være den viktigste funksjonen til pungen. Volumet av sperm produsert av testiklene er små (0,1-0,2 ml). Det har vært antydet at dersom testiklene var plassert i bukhulen at de ville bli utsatt for de vanlige endringene i buktrykket som utøves av magemusklene. Denne klemmingen etterfulgt av avslapping vil resultere i raskere tømming av testiklene og bitestiklene av sæd før sædcellene blir modnet tilstrekkelig for befruktning. Hos noen pattedyr, f.eks elefanter og marine pattedyr, er testiklene plassert i bukhulen, noe som kan hindre utilsiktet tømming.
Sammentrekning av magemusklene, og endringer i det intra-abdominale trykket, kan ofte løfte og senke testiklene i pungen. Sammentrekning av muskelfibre i dartos tunika (eller fascia) er helt ufrivillig og resultater i økt forekomst av rynker og fortykkelse av scrotal huden. Testiklene er ikke direkte knyttet til huden i pungen, så denne kontraksjonen resultater i at testiklene blir skøvet mot magen. Hos noen menn kan testiklene løftes på samme måte ved å stramme anus og bekken muskler.
Selv om den ideelle temperaturen for sædcellenes vekst varierer mellom arter, kan det vanligvis vises i varmblodige arter, å være litt kjøligere enn indre kroppstemperatur, som nødvendiggjør pungen. Siden dette forlater testiklene sårbare i mange arter, er det spørsmålet om den evolusjonære fordelen av et slikt system absolutt tilstede. En teori er at impregnering av kvinner som er syke er mindre sannsynlig når sæden er svært følsom for forhøyet kroppstemperatur. En alternativ forklaring er å beskytte testiklene fra støt og kompresjoner forbundet med en aktiv livsstil. Dyr som har staselige bevegelser, for eksempel elefanter, hvaler, og pungdyr, kan ha interne testikler og ingen pung.
Grønningen fyr
Grønningen fyr er et innseilingsfyr som markerer det østlige rundingspunktet ved innseilingen til Kristiansandsfjorden og Kristiansand. Fyrbygningen ligger 5 moh. og er bygd i betong. Tårnet er 14 meter høyt.
Sammen med Oksøy fyr og Odderøya fyr danner Grønningen en sammenhengende kjede av navigasjonshjelpemidler for skip som skal inn i fjorden og Vesterhavnen.
Fyret og fyrbygningen er hvitmalt. Gavlen på fyrbygningen utgjør fyrtårnets fjerde vegg. Fyrstasjonen omfatter også fyrbetjentbolig med maskinrom samt uthus og to naust. I tillegg har Grønningen kaianlegg med molo. Anlegget har stor grad av opprinnelighet og bygningene er godt bevart.
Fyrstasjonen var bemannet frem til 1980 da fyret ble automatisert. Anlegget ble fredet i 1994.
Nærmeste havn på fastlandet er Kongshavn i Randesund.
Uruapan
Uruapan (uttale: Uruápan) er en by og en kommune i den vestre delen av delstaten Michoacán i Mexico. Byen og området er spesielt kjent for produksjon og eksport av avokado til USA og Canada. Elva Cupatitzio renner gjennom byen, og i den sørlige utkanten av byområdet befinner kløfta Barranca de Cupatitzio seg med fossene la Tzararacuita og la Tzaráracua.
Ordet Uruapan kommer fra purépecha-språket og ordet ulhupani, som betyr «stedet med evig dannelse og fruktbarhet av blomsterknopper». Blant andre tolkninger av navnet kan nevnes «stedet hvor blomstenes gudeprins æres», eller «hvor trærne alltid gir frukt».
Grunnleggelse
Uruapans historie er bare delvis overlevert, og for eksempel finnes det ingen beretning om hvordan spanjolene erobret området.
Området var før spanjolene kom dominert av purépecha-folket, også kjent som tarasco-folket, men det levde også andre grupper i områder, slik som otomí-folket, nahua-grupper og andre. Rundt 1400 ble området erobret av tre forente purépecha-stammer, nemlig Pátzcuaro, Tzintzuntzan og Ihuatzio. I 1522 flyktet den siste purépecha-kongen, Tanganxuan, til Uruapan-området fra områdene lenger øst hvor spanjolene allerede hadde tatt kontrollen.
I 1531 kom munken Fray Juan de San Miguel til Uruapan og fant det forlatt.
Organisering av byen
Fray Juan de San Miguel grupperte og organiserte folket i bydeler, som han gav navn etter skytshelgener, slik som San Juan Bautista, San Miguel, San Francisco, La Magdalena, San Juan Evangelista, San Pedro y Santiago og videre. Sentrumsområdet er delt mellom La Trinidad og los Reyes. Hver bydel fikk sitt kapell, kor og skole. Hver bydel fikk på den måten sin egen identitet. de San Miguel oppfordret også til håndverksproduksjon. Byplanen følger mønsteret for spanske kolonibyer, med rette gater i nord/sør- og øst/vest-retning, og med en stor plaza, plass, i sentrum med kirker og offentlige bygg. Det mest verdifulle bygget i byen fra kolonitida er La Huatapera, en sykehus for urfolk, og blant de eldste sykehusene i Amerika.
Hilary Minc
Hilary Minc (født 24. august 1905 i Kazimierz Dolny i den polske del keiserriket Russland, død 26. november 1974 i Warszawa i Polen) var en polsk økonom og politiker.
Biografi
Han ble medlem av det polske kommunistiske arbeiderpartiet i 1921, og fra 1939 oppholdt han seg i Sovjetunionen. Fra 1943 deltok han i organiseringen av den første polske infanteridivisjonen «Tadeusz Kościuszko», som senere dannet kjernen i den kommunistiske polske folkearméen. Han var medlem av forskjellige kommunistiske organisasjoner, og var medlem av politbyået i det polske kommunistpartiet fra 1944. Fra 1944 til 1947 var han også industrimiinister, og fra 1947 til 1949 industri- og handelsminister. Fra 1949 til 1956 var han visestatsminister i Polen. Mellom 1949 og 1954 var han også formann for den statlige kommisjonen for næringslivsplanlegning.
Minc var ved siden av Bolesław Bierut og Jakub Berman den mest innflytelsesrike politikeren i Polen i de årene stalinismen stod sterkest. Etter 1956 trakk han seg tilbake fra det offentlige liv.
Kohtla-Nõmme kommune
Kohtla-Nõmme er en tidligere landkommune (alev) i Ida-Viru fylke i det nordøstlige Estland, ved kysten nordvest for Narva. Kommunen hadde snaut 1000 innbyggere og et areal på om snaut 5 km². Kommunens administrasjonssenter lå i Kohtla-Nõmme sentrum, som i praksis utgjorde kommunen sammen med noe forstadsbebyggelse og noe småbruk/skogbruk. Folketallet i kommunen var fallende (den var 1075 1. januar 2007, og var falt til 998 1. januar 2015)., Bebyggelsen bar synlig preg av fattigdom. Befolkningen er for det meste av russisk herkomst.
I 2017 ble Kohtla-Nõmme en del av Toila kommune.
Kommunesenteret lå ca 10 km sørvest for byen Kohtla-Järve og ca 18 km vest for byen Jöhvi som huser fylkessetet.
Kohtla-Järve er nesten helt sammenvokst med Kohtla-Nõmme, ca. 4 km fra kommunegrensen til Kohtla-Järve sentrum. Langs jernbanelinjen mellom Rakvere og Narva ligger det et helt belte av slike delvis fraflyttede industristeder. De fleste var basert på oljeskifer-forekomstene i området, og denne industrien legges i Estland gradvis ned for hvert år som går.
Infrastrukturen er nesten blitt borte i Kohtla-Nömme. Befolkningen drar i dag til Kohtla-Järve eller Jöhvi for å få et servicetilbud. Kulturhuset ble solgt i 2011. Kommunen fikk ny jernbanebygning i 2014 siden den delvis betjener jernbanetrafikken for Kohtla-Järve.
Kohtla-Nömme forkortes ofte K-N, mens Kohtla-Järve forkortes K-J.
Palazzo Madama i Torino
Palazzo Madama i Torino (italiensk: Palazzo Madama e Casaforte degli Acaja) er et palass i det nordlige Italia. Det var det første senatet til det italienske kongedømme, og har sitt tradisjonelle navn fra utsmykningen palasset fikk fra to dronninger (madama) under huset Savoia. Det ligger ved siden av Palazzo Reale i sentrum av byen. Palazzo Madama er en stor historisk bygning som nå huser samlingene til museet Museo Civico d’Arte Antica, Turinos kommunale museum for antikk kunst. Sammen med de andre residensene til huset Savoia i og omkring Torino, står palasset på UNESCOs liste over verdensarven.
Bygningen må ikke forveksles med Palazzo Madama i Roma.
Historie
Fra begynnelsen på første århundre f.Kr. var stedet for palasset en port i den romerske bymuren fra hvor decumanus maximus av Augusta Taurinorum (det antikke navnet på Turino) hadde utreise. To av bytårnene, som er restaurert, vitner om den opprinnelige strukturen. Etter at Vestromerriket falt sammen på 400-tallet e.Kr. ble porten benyttet som en del befestningen av byens forsvar.
Senere kom bygning i eie av Savoia-Acaja, en underordnet gren av huset Savoia. Tidlig på 1300-tallet ble huset utvidet til en festning. Et århundre senere ombygde Ludovico av Acaja det til en kvadratisk form, med en indre gårdsrom og en portico (søylegang), og fire runde tårn i hvert hjørne. Formen på dette byggverket er fortsatt gjenkjennelig fra bygningens bakside. Etter at familien Acaja døde ut, ble bygningen residens for gjester til huset Savoia.
I 1637 valgte regenten for hertug Karl Emanuel II av Savoia stedet som den personlige residensen til Christine Marie av Frankrike. Hun bestilte en ombygging, tildekking av gårdsplassen og omarbeidelse av de indre leilighetene. Seksti år senere bodde en annen regent i palasset, Maria Johanna av Savoia, som var kjent som «Madama Reale». Hun overført sin tilnavn Madama (italiensk for madam, «frue») til bygningen. Hun inviterte mange kunstnere til renovere bygningen som hertuginnen ønsket å forvandle til et luksuriøst palass. Kunstneren Domenico Guidobono ble den ubestridte hovedpersonen for dekorasjonene i hallene på andre etasje, kjent som Guidobono-hallene, Madama Reales kammer, det kinesiske kabinett, og den sørlige veranda. Hertuginnen spurte også arkitekt Filippo Juvarra til å tegne et nytt barokkpalass i hvit stein, men arbeidene som begynte i 1718 ble stoppet i 1721 etter at kun frontseksjonen hadde blitt fullført.
Senere hadde palasset annen bruk enn som residens. Det var hovedsete for den provisoriske franske regjering under napoleonskrigene. På 1800-tallet valgte kong Karl Albert det som sete for Pinacoteca Regia, det kongelige kunstgalleri, og senere ble bygningen sete for parlamentet til kongedømmet Sardinia og domstol. Siden 1934 har det huset Museo Civico d’Arte Antica, museum for antikk kunst.
Museum for antikk kunst
Palazzo Madama huser Turinos kommunale museum for antikk kunst, Museo civico d'arte antica. Til tross for dets navn har den en stor samling av malerier, statuer, kirkedekorasjoner, porselen og dekorativ kunst, hovedsakelig fra senmiddelalderen og fram til 1700-tallet.
Museet ble grunnlagt i 1934, og består av totalt 35 rom på fire etasjer. Første etasje er dedikert kunst fra middelalderen, andre etasje til gotiske og renessansemalerier, tredje etasje barokkunst og øverste etasje til dekorativ kunst.
The Falling Man
The Falling Man er et fotografi tatt av Richard Drew klokka 09.41.15 den 11. september 2001. Det viser en mann som faller fra et av tårnene i Verdens Handelssenter (World Trade Center) under terrorangrepene 11. september 2001 i New York. Subjektet var en av personene (i pressen omtalt som «jumpers» – hoppere) som var fanget i de øvre etasjene av bygningen, og som tilsynelatende valgte å hoppe i den sikre død framfor å dø av ild og røyk. Til å begynne med hevdet journalisten Peter Cheney i avisen Globe and Mail at den fallende mannen var en Norberto Hernandez, men da familien så gjennom hele serien med bilder (det var omkring et dusin), ble det klart at det ikke var ham. Journalistene som undersøkte disse «hopperne»s identitet, lot ikke til å være kjent med at benektelser utstedt av likskuere og andre myndigheter om at ingen hadde hoppet fra bygningen, beskyttet ofrenes familier, ikke bare mot emosjonell skade, men, av større betydning, mot at ofrenes livsforsikringer skulle bli erklært ugyldig. Sett i dette perspektiv var benektelsene fullt og helt altruistiske.
"9/11: The Falling Man" ble en dokumentarfilm om bildet og historien bak det. Den ble vist første gang 16. mars 2006 på den britiske fjernsynskanalen Channel 4. Senere hadde den sin premiere i Nord-Amerika på den canadiske kanalen CBC 6. september 2006. TVNorge viste programmet lørdag 16. september. Programmet mener at mannen på fotografiet er Jonathan Eric Briley, en lydtekniker som jobbet i restauranten Windows on the World i toppen av Nordre Tårn.
Det mektige og kontroversielle bildet provoserte følelser av sinne, spesielt i USA, like etter angrepene den 11. september. Fotografiet ble trykt kun én gang i mange amerikanske aviser fordi de mottok kritiske og sinte brev fra lesere som følte at fotografiet var spekulativt og appellerte til titterinstinktet hos folk, og så videre. Dette gjorde at media påla seg selvsensur av bildet og i stedet foretrakk å trykke fotografier av handlinger som viste heroisk innsats og oppofrelse.
Drew kommenterte angående variasjonene i reaksjoner med å si: «Dette er hvordan det påvirket menneskers liv på det tidspunktet, og jeg tror det er derfor det er et viktig bilde. Jeg fanget ikke inn denne personens død. Jeg fanget en del av hans liv. Dette er det valget han gjorde, og jeg tror jeg bevarte dette.» 9/11: The Falling Man ender med å antyde at dette bildet ikke handlet om mannens identitet, men hvordan han symboliserte hendelsene 11. september.
Ordøla
Ordøla er ei elv i Tinn kommune i Telemark. Den dannes ved samløpet av Nystaulåe, som kommer fra Akslarvatnet i øst, og Briskåe, som har utspring på vestsida av Skirveggin i nord. Fra samløpet renner Ordøla mot vest og passerer gjennom Mykletjønn, før den munner ut i elva Lure, ei sideelv til Austbygdåe. Elva er en del av Skiensvassdraget.
Entandrophragma
Entandrophragma er en planteslekt i mahognifamilien (Meliaceae), som tilhører ordenen Sapindales. De 11 artene i slekten vokser i tropene i Afrika. Artene er i det alt vesentlige busker og eviggrønne løvtrær. To av artene brukes i tømmerproduksjon.
Sophies Minde Ortopedi
Sophies Minde Ortopedi hadde sitt utgangspunkt søstrene Agnes og Nanna Fleischers grunnleggelse av «Arbeidsskole for Vanføre» i Oslo i 1892. Skolen Sophies Minde ble i 1902 etablert med støtte av Kong Oscar II som en sentralanstalt for vanføre fra hele landet. Anstalten ble oppkalt etter unionsdronninga Sofie (Sofia). Ti år senere, i 1912, ble skolen utvidet til en klinikk for vanføre og i 1914 utvidet med et ortopedisk skomakerverksted. Skolen ble etter hvert spesialisert yrkeskole for vanføre. Sophies Minde har hatt kjøreskole for vanføre, og var lenge godkjenningsinstans for utgifter til spesialutstyr for biler for handikappede i Rikstrygdeverket
Sophies Minde Hospital
I 1927 åpnet anlegget i Trondheimsveien 132 med poliklinikk og ortopedisk verksted. Sykehuset fikk fort riksfunksjoner innen flere felter av ortopedien. Det første professorat i ortopedisk kirurgi som ble opprettet i Norge fikk overlege ved sykehuset Ivar Alvik.
Sykehusdrift og poliklinikk ble flyttet fra Sophies Minde i Trondheimsveien i 2002 til de ortopediske avdelingene ved Rikshospitalet og Ullevål sykehus. Samtidig ble verksteddelen omgjort til en avdeling underlagt Rikshospitalet, Sophies Minde Ortopediteknisk Senter. Året etter ble senteret gjort om til et heleid aksjeselskap under Rikshospitalet og flyttet i 2004 til Aker sykehus sitt område i Trondheimsveien 235, bygg 79.
Foran Sophies Mindes tidligere anlegg i Trondheimsveien ligger Bülow Hanssens plass.
Krâvanhfjellene
Krâvanhfjellene, eller bokstavelig oversatt Kardemommefjellene (khmer:, Chuor Phnom Krâvanh; Thai: เขาบรรทัด, Khao Banthat), er en fjellkjede i Sørvest-Kambodsja, nær grensen til Thailand. Det høyeste punktet er Phnom Aoral nær Pursat på 1 813 moh, som også er det høyeste punktet i Kambodsja.
Lüganuse kommune
Lüganuse  er en landkommune i Ida-Viru fylke i det nordøstlige Estland, ved kysten nordvest for Narva. Kommunen har 8 552 innbyggere (2019) og et areal på 599 km². Kommunens administrasjonssenter ligger i Kiviõli.
Krâvanhfjellene
Fjellene strekker seg langs en akse fra sørøst til nordvest, hvor den strekker seg inn i Thailand under navnet Soi Dao-fjellene (Khao Soi Dao).
Toivo Salonen
Toivo Kostia «Topi» Salonen (født 21. mai 1933 i Pälkäne, død 28. oktober 2019 i Muhos) var en finsk skøyteløper som deltok i de olympiske vinterleker 1952 i Oslo, 1956 i Cortina d'Ampezzo, 1960 i Squaw Valley og 1964 i Innsbruck.
Krâvanhfjellene
Krâvanhfjellene utgjorde en av de siste forskansningene til Røde Khmer, og var dermed lenge utilgjengelig. Utilgjengeligheten hjalp riktignok med å bevare området, som i dag er en utsatt økologisk region. Ikke mindre enn 14 utryddingstruede dyrearter holder til i fjellene, inkludert den asiatiske elefanten, indokinatigeren, Malayabjørnen og Irrawaddydelfinen. Det er det siste stedet på jorden som fortsatt har siamesiske krokodiller og Batagur baska-skilpadden.
Lüganuse kommune
I 2013 ble Püssi bykommune og Maidla kommune innlemmet i Lüganuse. I 2017 ble også Kiviõli bykommune og Sonda kommune innlemmet.
Toivo Salonen
Salonen vant en olympisk bronsemedalje under Vinter-OL 1956 i Cortina d'Ampezzo. Han kom på tredjeplass på 1 500 meter skøyter, 0,8 sekunder bak sovjetiske Jevgenij Grisjin og Jurij Mikhajlov som begge ble olympiske mestere med tiden 2.08,6.
Krâvanhfjellene
Befolkningen i Krâvanhfjellene er svært fattige, og truslene mot det biologiske mangfoldet inkluderer ødeleggelser av habitater som følge av illegal tømmerhogst, krypskyttere og skogbranner som følge av jordbruk.
Lüganuse kommune
Slaget ved Kõrkküla mellom Sverige og Russlands Ivan den Grusomme skjedde i februar 1590 i denne kommunen, hvor blant annet den russiske adelsmannen Vassili Rosladin som kjempet på svensk side falt.
Kommunen største arbeidsplass er gruvedrift etter oljeskifer.
Sonda kommune
Sonda er en tidligere landkommune i Ida-Viru fylke i det nordøstlige Estland, nordvest for Narva. Kommunen hadde cirka 1 010 innbyggere og et areal på om lag 148 km². Kommunens administrasjonssenter lå i Sonda med 210 innbyggere. Folketallet i kommunen var fallende.
I 2017 ble Sonda innlemmet i Lüganuse kommune.
Lyst klippefly
Lyst klippefly (Epipsilia grisescens) er en sommerfugl som tilhører familien nattfly (Noctuidae). Den er utbredt nord til Nord-Trøndelag i Norge.
Utseende
Et middelsstort (vingespenn 30 – 39 mm), lysgrått nattfly. Den kjennes lettest på bakvingens farge, hvit med grå ytterkant. Forvingen er lyst grå med svarte siksak-tverrlinjer (mellomlinjer) som avgrenser vingens midtfelt. Dette er omtrent dobbelt så bredt ved framkanten som ved bakkanten. Nyremerket og ringmerket, som sitter i dette feltet nær framkanten, er små og gjerne utydelige. På vingens framkant nær vingespissen er det en mørk flekk. Bakvingen er gråhvit med grå ytterkant.
Levevis
Larvene lever på ulike gras. De voksne sommerfuglene flyr i juli – august.
Utbredelse
Den finnes i Nord-Europa og i fjellområder i Sør- og Mellom-Europa. I Norge er den utbredt nord til Nord-Trøndelag.
Kvarts (band)
Kvarts (etablert 1998 i Ål) er et norsk band som spiller tradisjonell folkemusikk fra Norge og Sverige i tillegg til egenkomponert musikk.
Bandet har gitt ut ni album på eget plateselskap, og vunnet Spellemannprisen i klassen folkemusikk/gammeldans for to av dem: Spellemannprisen 1999 for det selvtitulerte debutalbumet og Spellemannprisen 2006 for albumet Steinsprang. De ble også nominert til Spellemannprisen 2001 i samme klasse for Filigran.
Bandet har laget og framført seks bestillingsverk til ulike festivaler: Gneister til Den norske folkemusikkveka på Ål i Hallingdal i 2000, Skal, skal ikkje under Førde Internasjonale Folkemusikkfestival i 2002, Messe for tvil til Tvilsdagene på Hamar i 2005, Musikalske Vossastubbar under Osafestivalen i 2007, Tonar til hjarta til Den norske folkemusikkveka i 2009, og Vozzakvarts til Vossa Jazz i 2010.
Kvarts har mottatt Norsk kulturråds ensemblestøtte for grupper på høgt kunstnerisk nivå i perdioden 2003–2010.
Prøysen
Prøysen kan referere til
Kvarts (band)
I 2007 innledet Kvarts et samarbeid med Kringkastingsorkestret (KORK), og konserten Folkemusikk i symfoni ble framført i Ål kulturhus i regi av Den norske folkemusikkveka. I 2009 ble cd-en Folkemusikk i symfoni (kvarts 014), med liveopptak fra konsertene i Ål kulturhus, gitt ut på cd. Konsertproduksjoner ble gjenopptatt seks ganger fra 2007-2010, og i august 2010 ble konserten Kvarts og KORK spilte på Rudi Gard filmet, og NRK TV viste programmet i 2014. Sammen med Vokalensemblet Multa Paucis & Kvarts ble de nominert til Folkelarmprisen 2022 i åpen klasse for Ved myrke midnattstid.
Kvarts har også samarbeidet med bl.a. Jonas Fjeld, Henning Kvitnes, Eldbjørg og Ragnhild Hemsing, TrondheimSolistene, Kristiansand symfoniorkester.
Kvarts driver også eget plateselskap, og har gitt ut over 40 ulike innspillinger, både egne produksjoner, og produksjoner med andre musikere.
George Everest
George Everest (født 4. juli 1790, død 1. desember 1866) var leder av kartleggingen av India og Himalaya i første halvdel 1800-tallet. Mount Everest er oppkalt etter ham.
Boraks
Boraks, dinatriumtetraborat, er et fargeløst mineral, som forekommer i to former med ulike mengder krystallvann:
Etymologi
Boraks kommer fra det arabiske navnet på mineralet, buraq, som i sin tur kommer fra farsi burah eller burak.
Vilhelm I av Utrecht
Vilhelm I (døde i Utrecht, 27. april 1076, ned.: Willem I van Utrecht) var biskop i erkebispedømmet Utrecht fra 1054 til 1076.
Vilhelm var en typisk representant for det tyske systemet der biskoper, som ikke kunne arve landområdene de styrte, var keiserrikets fremste tjenestemenn. Det sies at han stammet fra slekten som styrte hertugdømmet Geldern. Han var videre en av keiser Henrik IVs lojale vasaller, og ble utnevnt til biskop under en krig mot grevskapet Holland og Vest-Friesland som gjorde opprør mot keiseren. I 1061, da Dirk V overtok grevskapet etter sin far Floris I, erobret den keiserlige hæren store deler av hans landområder. Herredømmet over disse områdene ga Henrik IV i 1064 til erkebispedømmet Utrecht. Dette førte Vilhelm inn i en konflikt med grevene Dirk V og hans stefar Robrecht I av Flandern, og han ba hertug Gottfried III av Neder-Lothringen om hjelp.
I 1064/1065 var han i med det store følget til erkebiskop Siegfried av Mainz på pilegrimsferd til Det Hellige Land, og han unnslapp der med nød og neppe et beduinsk rovoverfall.
Vilhelm greide å gjenerobre områdene i grevskapet Holland ved feltslagene i 1071 og 1072. Disse områdene kom etter hans død i 1076 igjen i grevene av Hollands eie.
Under investiturstriden støttet riksbiskop Vilhelm lojalt keiser Henrik IV. Under synoden i Worms i 1076 var han sentral i arbeidet for å få de øvrige biskopene til å avsverge troskapen til pave Gregor VII. Etter dette ble den tyske keiseren ekskommunisert, og 27. mars 1076 lyste Vilhelm paven i bann under en synode i Utrecht. Vilhelm døde én måned senere.
IESE
IESE Business School er Universidad de Navarra sin handelshøyskole, og kjent for sine Master of Business Administration og Executive MBA programmer. Skolen rangeres normalt blant de 3 fremste i Europa, og MBA-programmet ble i The Economist rangert som den beste i verden. Navnet står for "Instituto de Estudios Superiores de la Empresa".
Edith Ranum
Edith Thronsen Ranum (født 23. mai 1922, død 25. oktober 2002), var en norsk skuespiller, regissør, forfatter og dramatiker. Hun brukte pseudonymet Edith Ogden i fire kriminalromaner utgitt på Nasjonalforlaget i perioden 1958–61.
IESE
I 1974 utvidet IESE med Executive MBA programmer ved sitt nye campus i Madrid. I senere år har IESE vokst ved å utvide sitt campus i Barcelona (2007) og etablere lokaler i New York, München og São Paulo.
Edith Ranum
Ranum var en mye benyttet dramatiker og regissør i NRK Radio. Hun måtte avbryte skuespillerkarrieren da hun ble blind tyve år gammel, og hun satset i stedet på litteraturen. Hun utga flere noveller og romaner før hun i 1956 skrev sitt første barnehørespill Bobbelidondsk (ikke bevart). Siden skrev Ranum fire kriminalromaner under psevdonymet Edith Ogden. På Arild Feldborgs oppfordring forfattet hun krimhørespillet Med eller uten cyankalium, hvor hun selv spilte hovedrollen. Originalversjonen er ikke bevart, men stykket ble innspilt på nytt i 1984.
IESE
Eksterne lenker
IPADE商学院
Edith Ranum
Hun utviklet en egen evne til å utnytte hørespillets egenart for å fortelle en historie. Særlig godt kom dette til uttrykk i hennes populære krimserier etter eget manus med kriminalforfatteren og amatørdetektiven Julia Tinnberg og politimannen Reinskau. Den tredje av disse seriene, Ringer i mørkt vann, ble i 1986 belønnet med Rivertonprisen. Hennes siste krimserie Blindspor (2000), med den blinde artisten Janne Birk som detektiv, overrasket med et mer moderne uttrykk og eksperimenterte effektfullt med nye metoder for å bruke lydeffekter til å male hørebilder.
i perioden 1962–1984 skrev Ranum tekst til 35 forskjellige barneproduksjoner, hvorav elleve serier. I samme periode instruerte hun 16 produksjoner (både egne og andres), flesteparten av dem større barneserier. Hun medvirket også som skuespiller i flere av disse.
Foruten dette har Ranum oversatt fra forskjellige språk og dramtisert 18 romaner til serier, deriblant John Dickson Carrs Mord eller selvmord (etter romanen Dødstårnet, 1980), Gerd Nyquists Avdøde ønsket ikke blomster (1989) samt tre av Gunnar Staalesens Varg Veum-bøker.
I 1975 vant hun NRKs jubileumskonkurranse med Kattungen.
Ungdomsromanen ...men du kan ikke flykte... skildrer Ranums egen opplevelse av å bli blind.
Julia Tinnberg
Detektiven Julia Tinnberg er en figur som Ranum skapte på slutten av 1970-tallet. Julia er forfatter og amatørdetektiv med en utrolig teft for å oppklare forbrytelser hun kommer borti. Ingerid Vardund spilte rollen som Julia i fem hørespillserier.
Trivia
Ranums hørespillserie Spill med ukjent motiv (1982) lånte kulisser fra et møte i Rivertonklubben hjemme hos forfatteren Gerd Nyquist i 1972.
St. Ives
St. Ives kan vise til:
Sigeric av Canterbury
Sigeric den alvorlige (født ca. 950, død 28. oktober 994) var erkebiskop av Canterbury fra 990 til 994. Hans tilnavn «den alvorlige» eller muligens «den lærde», engelsk «The Serious», kan ha sin opprinnelse fra hans posisjon som lærer, eller er isteden avledet som en translitterasjon av hans navn til latin som Serio.
Biografi
Sigeric ble utdannet ved klosteret Glastonbury Abbey hvor han tok munkeløftet. Han ble valgt til abbed av klosteret St. Augustine's Abbey ved Canterbury og tjenestegjorde i årene 975 til 990, og ble viet av erkebiskop Dunstan til bispesetet Ramsbury og Sonning i 985 eller 986. Han ble overført til bispesetet Canterbury i 990. Det er mulig at han var en disippel av Dunstan.
Sigeric gjorde en pilegrimsreise til Roma ved å følge den gamle antikke vegen Via Francigena for å motta sitt verdighetstegn pallium en gang rundt 990, og samtidige opptegnelser av hans returreise er blitt bevart. Tilbakereisen var på 80 etapper på rundt 20 kilometer daglig. Manuskriptet er oppbevart i (British Library, ms. Cotton Tiberius B.v., folios 34 et 35). Dette er den eldste bevarte beskrivelse av denne pilegrims- og handelsvei som sammenknyttet Nord-Europa med utgangspunkt i Canterbury med Roma. På grunnlag av nedtegnelsene er Via Francigena, som dermed er kjent i elder som er meget eldre enn dem som beskriver Jakobsveien, i moderne tid blitt utstyrt med veimarkører.
Det var Sigeric som rådet kong Ethelred «den rådville» til å betale løsepenger til kong Svein Tjugeskjegg som invaderte England i 991. Ethelred overga 10 000 pund med sølv til danskekongen som svarte med et midlertidig opphold med sin ødeleggende framferd, men han kom senere tilbake for å motta mer løsepenger. Sveins økende krav de påfølgende årene førte til den svekkende skatten kjent som danegeld, betalt av innbyggerne av Ethelreds områder.
I 994 betalte Sigeric selv løsepenger til danene for å beskytte Canterburykatedralen fra å bli brent ned
Sigeric døde den 28. oktober 994 og ble gravlagt i Canterburykatedralen. Hans testamente etterlot en verdifull samling med bøker som ble gitt til hans kirke ved Sonning.
Leo Bertos
Leo Bertos (født 20. desember 1981 i Wellington) er en newzealandsk profesjonell fotballspiller som spiller for den newzealandske fotballklubben Wellington Phoenix. Han spiller midtbane, og er også en del av. Bertos har spilt for flere andre klubber i sin karriere, blant annet Barnsley FC, Rochdale AFC, Chester City FC, Barrow AFC, York City FC, Scarborough FC, Worksop Town FC og Perth Glory FC.
Guarea
Guarea er en tropisk planteslekt i mahognifamilien (Meliaceae), som tilhører ordenen Sapindales. Artene er i det alt vesentlige busker og eviggrønne løvtrær. To av artene brukes i tømmerhogst og markedsføres som Bossé.
Utah Olympic Park Jumps
Utah Olympic Park Jumps er et skihoppanlegg i Park City i Utah, USA. Anlegget ble brukt under OL i Salt Lake City i 2002. Det består av to hoppbakker med størrelse K120 (HS134) og K90 (HS100), samt fire mindre bakker med K64, K40, K20 og K10.
Anlegget er en del av Utah Olympic Park, som er et ca. 1,6 km² stort sports- og fritidsområde som i tillegg til hoppbakkene blant annet har bobsleighbane, freestylebakker og et olympiamuseum.
Byggingen av Utah Olympic Park startet i 1991. HS100-bakken og de mindre treningsbakkene ble åpnet i 1993. Foran OL ble normalbakken modernisert og storbakken bygd, dessuten ble infrastrukturen i anlegget kraftig utbygd. Det utbygde anlegget sto ferdig høsten 2000, og holdt verdenscuprenn i spesielt hopp i januar 2001 («prøve-OL»). Alle bakkene i anlegget har plastmatter, slik at de kan brukes hele året.
Med en høyde på 2237 meter over havet er hoppanlegget i Park City de høyestliggende internasjonalt brukte hoppbakkene i verden.
Bakkene er blitt brukt i kontinentalcupen i hopp for menn og kvinner.
Bakkerekorden på snø i HS134-bakken er 134 meter, satt av Wolfgang Loitzl (Østerrike) i verdenscupen 20. januar 2001. På plast er rekorden 137,5 meter, satt av Marcin Bachleda (Polen) i kontinentalcupen 2. oktober 2005. I HS100-bakken er anerkjent rekord 99 meter, satt av Sven Hannawald (Tyskland) i OL 10. februar 2002. Evan Bliss (USA) hoppet 104,5 meter 9. februar 2008.
Bakkerekorder i de mindre bakkene: K64: 72 meter, satt av Anders Johnson (USA) i 2002. K40: 45 meter, satt av Trey Oxford (USA) i 1997. K20: 23 meter, satt av Anders Johnson i 2000. K10: 15,5 meter, satt av Dusty Korek (Canada), Nathaniel Mah og Colton Kissell (begge USA) i 2004.
Viktige renn
Inkluderer OL og verdenscupen for menn og kontinentalcupen (vinter) for kvinner, men ikke sommerrenn.
Fylkesvei 6480
Fylkesvei 6480 (Fv6480) går mellom Snøsen og Ødynhaug i Orkland kommune.
Veien var del av fylkesvei 714 før en ny strekning langs Skjenaldelva ble tatt i bruk.
Før Trøndelag fylke ble opprettet 1. januar 2018 hadde veien betegnelsen fylkesvei 461 (Sør-Trøndelag).
Pong lang sa on
Pong lang sa on (thai: โปงลางสะออน) er et thailandsk band. Størrelsen på bandet er 25 personer, inkludert dansere og musikere.
Toila kommune
Toila  er en landkommune i Ida-Viru fylke i det nordøstlige Estland, på nordkysten nordvest for Narva. Kommunen har cirka 4 735 innbyggere (2019) og et areal på om lag 266 km². Kommunens administrasjonssenter ligger i Toila med 894 innbyggere, mens Voka har 1 007 innbyggere.
Pong lang sa on
Musikken de spiller er folkemusikk fra Nordøst-Thailand. Musikken har et pop-preg.
Toila kommune
I 2017 ble kommunene Kohtla og Kohtla-Nõmme innlemmet i Toila kommune.
Pong lang sa on
I fjor hadde de turné i USA. I år skal de turnere i Europa, fra 27. august.
Frontfiguren kalles Id. Ved siden av seg på scenen har han to morsomme kvinner som kaller seg La-la og Lu-Lu.
Is This It
Is This it er The Strokes' debutalbum. Albumet kom ut i to utgaver, en for De forente stater og en for resten av verden. Den amerikanske utgaven mangler sporet «New York City Cops», som er byttet ut med «When It Started» på grunn av terrorangrepet 11. september 2001. De to utgavene har også ulike covere.
1. oktober 2002 ble albumet gjenutgitt med en DVD som inneholdt musikkvideoer og konsertopptak.
Sporliste
Alle låter er skrevet av Julian Casablancas.
Herman Kjøl
Herman Kjøl (født 30. januar 1984) er en norsk skuespiller. Han spilte «Cato» i TV-serien Nettravnene (NRK 1999) og «Bjøro» i TV-serien Yggdrasil (NRK 2002).
Jack Klugman
Jack Klugman (1922–2012) var en amerikansk skuespiller kjent fra tv-serier som Quincy og The Odd Couple.
Biografi
Klugman ble født Jacob Joachim Klugman i Philadelphia, Pennsylvania. Han tjenestegjorde i United States Army under andre verdenskrig før han satset på en skuespillerkarriere. Han var lenge en fattig skuespiller i New York og delte i denne perioden rom med Charles Bronson.
Han TV-debuterte i 1950 i en episode av Actor's Studio og filmdebuterte i westernfilmen Grubstake (1952). Han hadde etter det en rekke gjesteopptredener på TV før han i 1957 fikk en sentral birolle i dramafilmen 12 Angry Men. Etter det hadde han gjesteroller i serier som blant annet Kruttrøyk (1958), Naked City (6 episoder, 1959–1963), The Twilight Zone (4 episoder, 1960–1963), Forsvarsadvokatene (3 episoder, 1961–1964), Jaget (2 episoder, 1963 og 1965) og The F.B.I. (1970), før han i 1970 fikk hovedrollen som Oscar Madison i komiserien The Odd Couple. Rollen i serien innbrakte ham to Emmy-priser. Fra 1976 til 1983 spilte han hovedrollen som rettsmedisineren Quincy i krimserien Quincy, M.E.
I 1989 mistet Klugman stemmebåndet på grunn av kreft, noe gjorde at stemmen hans ble veldig grov og rusten. Han har etter det hatt få roller, men en kan nevne gjesteopptredener i kjente serier som Diagnosis Murder (2 episoder, 1997 og 1999), The Outer Limits (2000), Third Watch (2000) og Crossing Jordan (2002).
I 2005 hadde han en sentral rolle i filmkomedien When Do We Eat?
Priser
Jack Klugman har vunnet Emmy-prisen tre ganger (1964, 1970 og 1973) og har blitt nominert ytterligere syv ganger. I 1974 vant ha en Golden Globe.
I 1988 ble han beæret med en stjerne på Hollywood Walk of Fame.
Privatliv
Klugman var gift med skuespiller Brett Somers fra 1953 og til hennes død i 2007. Paret separerte seg i 1974, men ingen av dem tok ut skilsmisse på alle disse årene. I 2008 giftet han seg med Peggy Crosby som hadde vært hans samboer over flere år.
Morpeth
Morpeth er en liten markedsby ved elven Wansbeck i Northumberland i det nordøstlige England. Den er administrasjonssenter for grevskapet Northumberland, og for distriktet Castle Morpeth.Landsbyer i nærheten er Mitford og Pegswood. Ved folketellingen i 2011 hadde byen en befolkning på 14 017, noe som er en økning fra 13 833 innbyggere ved den tilsvarende folketellingen i 2001.
Byen fikk status som markedsby (market town) under kong Johan uten land på 1100-tallet. Den er nå en travel liten by, med gode kommunikasjonsruter til Newcastle, dit mange av innbyggerne pendler, og til Edinburgh. Det går også direkte tog til London.
Turisme er en voksende næringsvei, som ellers i Northumberland. Blant attraksjoner er Chantry håndverkssenter med et sekkepipemuseum, og naturhistoikeren William Turners fysikkhage fra 1500-tallet.
Festningen
Morpeth Castle, opprinnelig bygget som en festning av typen motte-and-bailey av normannere, men oppbygd på 1300-tallet av Ranulph de Merlay, men kun vakthuset (som ble restaurert av Landmark Trust i 1990 og nå kan leies som feriehus) og deler av festningsmurene gjenstår.
For en del måneder i 1515-1516 lå Margaret Tudor syk på Morpeth Castle etter å ha blitt fraktet dit fra Harbottle Castle lenger nord i Northumberland. Hun var søster av Henrik VIII, og dronning av Skottland som enke av Jakob IV.
Vaivara kommune
Vaivara  er en tidligere landkommune i Ida-Viru fylke i det nordøstlige Estland, på nordkysten beliggende nord-nordvest for Narva. Kommunen hadde cirka 1 600 innbyggere og et areal på om lag 398 km². Kommunens administrasjonssenter lå i Sinimäe med 430 innbyggere, mens Olgina har 530 innbyggere. Folketallet i kommunen var svakt fallende.
Roar Stokke
Roar Stokke (født 22. august 1959 i Trondheim) er en norsk fotballkommentator og tidligere fotballspiller og -trener for Nardo Fotballklubb.
På midten av 1980-tallet spilte han for Strindheim, og i forkant av 1988-sesongen forlot han Strindheim til fordel for Nardo FK. Stokke ble senere spillende trener for klubben, og trente klubben fra 3. divisjon til 1. divisjon. I 1995 trakk imidlertid Stokke seg fra klubben etter uenigheter med styret. Han er senere blitt kjent fra kanalene P4, TV3 og Viasat 4, særlig som kommentator for Mesterligaen og landskamper.
Stokke var også aktuell som hjelpetrener for Egil Drillo Olsen da han skulle overta som landslagstrener for, men han takket imidlertid nei til dette. I 2021 var Stokke med i trenerteamet til Ranheim TF i OBOS-ligaen, men han trakk seg etter 24 dager i klubben, da rollen vanskelig lot seg kombinere med jobben som kommentator
Heckeldora
Heckeldora er en planteslekt i mahognifamilien (Meliaceae), som tilhører ordenen Sapindales. De vokser i tropene. Artene er i det alt vesentlige busker og eviggrønne løvtrær.
Tudulinna kommune
Tudulinna er en tidligere landkommune i Ida-Viru fylke i det nordøstlige Estland, ved Peipsisjøen sørvest for Narva. Kommunen hadde cirka 625 innbyggere og et areal på om lag 269 km². Kommunens administrasjonssenter var Tudulinna med 233 innbyggere. Folketallet i kommunen var svakt fallende.
I 2017 ble Tudulinna en del av den nyskapte Alutaguse kommune.
Interneringsleiren på Guantánamo bay
Interneringsleiren på Guantánamo bay er en amerikansk fangeleir på Guantanamo Bay Naval Station på Cuba. Pr. 9. september 2021 er det 39 internerte fanger. Guantánamobukta har siden 1903 blitt styrt av USA, etter en avtale som gir amerikanerne rett til evigvarende leie av området. Cubanske myndigheter mener at avtalen strider mot Wien-konvensjonen om traktatretten, og krevet at kontrollen overføres tilbake til Cuba. Fangeleiren ble opprettet i 2002.
USA har siden 1903 hatt en flåtestasjon i Guantanamobukta, og opprettet i 2002 fangeleir på stedet. Fangeleiren består av tre avdelinger: Camp Delta (som innbefatter Camp Echo), Camp Iguana og den nå stengte Camp X-Ray.
Fangeleiren holder mennesker tatt til fange under krigen mot terror, hvorav et mindretall mistenkes for å stå i ledtog med al Quaida. Resten av fangene holdes på grunnlag av en rekke årsaker relatert til krigen, og en del holdes i påvente av flytting til et annet sted.
Fangene som har blitt bragt til Guantanamo har alle i utgangspunktet vært klassifisert som ulovlig fiendtlige kjempende (illegal enemy combattants.) Denne klassifiseringen gir dem ikke status som krigsfanger.
Fra 2004 har dommer i amerikansk høyesterett tilkjent fangene på Guantanamo rettigheter etter Genèvekonvensjonene, og Bush-regjeringen opprettet derfor militære tribunaler, Combatant Status Review Tribunals, som har gjennomgått fangenes status. Disse tribunalene har imidlertid blitt kraftig kritisert, og det har også fremkommet beskyldninger fra juridiske eksperter om at tribunalene kun er dannet for å omgå loven.
Fra 2004 har fangetallet på Guantánamo vært nedadgående mens antallet fanger i andre fangeleirer, som Bagram i Afghanistan, har gått tilsvarende mye opp. Pul-e-Tsjarki-fengselet har fått overført 250 afghanske «Guantánamo-fanger», inntil september 2009 hevder Human Rights First-organisasjonen.
Ifølge en rapport fra Amnesty International representerer disse likevel bare en liten del av USAs minst 70 000 fanger tatt under krigen mot terror. Andre nevneverdige steder er Kandahar Air Base (Kandahar International Airport) i Afghanistan, Camp Bucca i Irak, samt et stort antall såkalte black sites, hemmelige internasjonale CIA-fengsler. Tusener av fanger holdes også av andre land på vegne av USA.
Navn
Anlegget kalles ofte Guantanamo eller Gitmo (avledet fra forkortelsen GTMO).
Bakgrunn
Siden 2001 er basen blitt benyttet som leir for fanger pågrepet under krigen mot terrorisme. Den 20. januar 2002 publiseres bilder fra Camp X-Ray som opprører folk over hele verden, og fører til anklager om at USA benytter grove forhørsmetoder og tortur ved denne leiren. Amnesty International sier at forholdene i leirene faller langt under internasjonale - og amerikanske - minimums-standarder for behandling av fanger, og at fangene blir utsatt for tortur og mishandling. FN sier i en uttalelse at USAs behandling av fanger som er tatt i Afghanistan og brakt til Guantánamo bryter med folkeretten.
Siden januar 2002 har kun Den Internasjonale Røde Kors-komiteen fått lov til å besøke fangene og kartlegge forholdene der, gjengitt hos Amnesty. For å få tilgang til leiren inngikk Røde Kors en avtale med USAs myndigheter om ikke å uttale seg offentlig om det de eventuelt avdekker av brudd på internasjonale konvensjoner for fangebehandling. Eventuelle brudd skulle kun rapporteres internt til USAs myndigheter. I 2003 brøt imidlertid lederen for Røde Kors' Washington-avdeling, Christophe Girod, denne avtalen, og gikk offentlig ut og kritiserte behandlingen av fangene.
De fleste av de som sitter i fengsel på Guantánamo, er fengslet uten tiltale. På det meste i 2003 ble det holdt 680 fanger fra rundt 40 ulike land, inklusive ni personer fra Storbritannia. I en rapport fra desember 2006 rapporterte Global Security at det var 395 fanger på Guantanamo-basen.
Antall fanger per 13. september 2008 er ca. 280. Guanatanomobukten fangeleir har blant annet fanger fra Afghanistan og Irak. USA holder fangene uten lov og dom ifølge Aftenposten.
Fangenes juridiske status
Ingen av fangene har vært gjenstand for rettsmøter, for å avgjøre om den enkelte fange bør få status som krigsfange. Og dermed har disse fangene blitt avskåret fra beskyttelse som krigsfanger får etter Genèvekonvensjonene. I henhold til Genèvekonvensjonene har fanger rett til å få prøvet sin status som ulovlig fiendtlig kjempende for en rett som følger internasjonale standarder, og de skal ha rettighetene som følger med statusen krigsfange frem til de rettslig har fått fått prøvet om de er ulovlig fiendtlig kjempende. Militære dommerpaneler (Combatant Status Review Tribunals) tilhørende USA, har klassifisert fangene, enkeltvis, som ulovlig fiendtlige kjempende (illegal enemy combattants).
Det amerikanske forsvarsdepartementet (under president George W. Bush) hevdet at fangene ikke har rett til å få prøvet sin status, og at hverken Genèvekonvensjonene eller USAs grunnlov gjelder for fangene, på grunn av at de hverken er tatt til fange, eller holdes fanget, på amerikansk territorium.
I 2004 bestemte amerikansk høyesterett at fanger tatt under krigen mot terror er underlagt Genèvekonvensjonene og USAs grunnlov, og at de derfor har rett til å få prøvd sin status som ulovlig fiendtlig kjempende for en kompetent domstol. Bush-regjeringen opprettet derfor militære tribunaler (Combatant Status Review Tribunals) som har gjennomgått fangenes status. Disse har imidlertid blitt kritisert for ikke å oppfylle kravene fra Genèvekonvensjonene, blant annet fordi fangene ikke har rett innsyn i sine saker, rett til forsvarer, og til å føre egne eller krysseksaminere motpartens vitner. Det har også fremkommet beskyldninger fra juridiske eksperter om at tribunalene kun er dannet for å omgå loven.
På tross av at dommer i amerikansk høyesterett gjør det klart at Genèvekonvensjonene skal gjelde for alle fanger tatt under krigen mot terror har det ikke skjedd endringer for fangene i andre av USAs fangeleirer, som Bagram i Afghanistan.
Bruk av tortur
Det har blitt fremsatt en rekke beskyldninger om bruk av tortur mot fangene, blant annet av Amnesty International, Røde Kors og av fangenes advokater.
Offisielle uttalelser fra Pentagon fremholder at fangebehandlingen ikke bryter med internasjonal lov, mens en intern rapport fra den amerikanske marinen bekrefter bruk av tortur. Det fremholdes at torturen ikke er utført av US Navy, som driver basen, men av spesialgrupper fra USAs etterretningsorganisasjoner. Det fremholdes også at ordrene om å utføre tortur har blitt gitt fra «høyt nivå i Washington», og at de blant annet var godkjent av USAs forsvarsminister Donald Rumsfeld. I rapporten fremholdes det at bruddene på folkeretten etter all sannsynlighet opphørte etter 15. januar 2003. Røde Kors, Amnesty, Human Rights Watch, fangenes advokater og løslatte fanger mener at det har skjedd brudd på folkeretten også etter dette.
Barn som Guantánamo-fanger
Ved siden av beskyldningene om bruk av tortur har der også vært uttrykt bekymring over at barn og mindreårige holdes som fanger på basen. Det fremholdes at disse blir utsatt for den samme behandlingen som de andre fangene på basen.
Rettssaker mot fangene på Guantanamo
Frem til juni 2008 var Salim Ahmed Hamdan den eneste Guantanamo-fangen som ble fanget under invasjonen av Afghanistan. Han innrømmer at han var Osama bin Laden's personlige sjåfør, og han har aldri lagt skjul på det. Han fikk sin sak opp den 21. juli 2008.
Hamdan ble frikjent for den mest alvorlige anklagen, å «konspirere mot å myrde amerikanske soldater», men ble dømt til fem og et halvt års fengsel for «å ha gitt materiell støtte til terrorister» (å ha vært BinLadens sjåfør.) Ingen annen forbindelse til terrorisme, eller til andre fiender av USA, ble funnet.
Under rettssaken ble det også fremholdt at Hamdan hadde gitt «et betydelig tilbud om støtte» til USA på et tidlig tidspunkt i fangenskapet, men at det amerikanske militæret hadde avslått å ta i mot. Det nøyaktige innholdet i dette tilbudet ble fremført for lukkede dører, og er ikke kjent. Men Hamdans advokat la stor vekt på dette tilbudet i sin sluttprodsedyre så det regnes for sannsynlig at tilbudet var betydelig - etter all sannsynlighet et tilbud om assistanse til å spore opp BinLaden.
Det spekuleres også en del rundt hvorfor USA skulle avslå tilbud om assistanse fra en Guantanamo-fange, sett opp mot det faktum at hovedargumentet for å holde fanger på Guantanamo, og ikke gi dem lovens beskyttelse, er at de er verdifulle etterretningskilder.