cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Hetle-saken
Dommens etterspill
Saken hadde stor offentlig interesse, og umiddelbart etter domsavsigelsen ble det reist kritikk i pressen med innlegg av bl.a. overlege Johan Scharffenberg, Hans Seland, Arne Garborg og redaktør Johannes Lavik.
Taichung
Taichung (tradisjonell kinesisk: 臺中市/台中市; forenklet kinesisk: 台中市; Tongyong pinyin: Táijhōng Shìh; Hanyu pinyin: Táizhōng Shì; Wade-Giles: T'ai-chung-shih; japansk: 臺中市/たいちゅうし) er den største byen i Taichung kommune på øya Taiwan. Sammen med noen deler av Changhua kommune dannes Taichung-Changhua-regionen. Byen Taichung ligger i nærheten av mange andre byer på øya; blant annet Miaoli mot nord, Changhua mot sør og Nantou mot øst. Befolkningen innen bygrensene var (2018) til 2 801 238, noe som gjør den til den andre største byen på øya etter Kaohsiung. Byen er offisielt administrert som en provinsby på Taiwan, Republikken Kina. Byens navn betyr «Sentrale Taiwan».
Hetle-saken
Forgjeves forsøk på gjenopptakelse
Saken ble forsøkt gjenopptatt 1909, 1911 og i 1913, men hver gang ble begjæringene avvist av retten av formelle årsaker. De formelle årsakene var at «det ikke er fremkommet nye bevis i saken».
Samfunnets tvil
Etter domsavsigelsen i 1907 var det mange som tvilte på riktigheten av dommen. Det var den første alvorlige domsavsigelsen som bare var avgitt på grunnlag av indisier, og media satte etterhvert spørsmålstegn ved rettssikkerheten.
Taichung
Taichungs internasjonale flyplass er den tredje største, og den nyeste på Taiwan.
Havnen i Taichung er den andre største fraktfasilitet på øya som er i stand til å håndtere konteinerskipsfart. Til tross for dens størrelse er det ingen fergetrafikk og havnen er stengt for uautorisert trafikk.
Hetle-saken
Løslatelsen og benådningen
Tvilen om riktig rettsavgjørelse bredde seg også innenfor rettsvesenet, men det norske lovverket gav ikke grunnlag for gjenopptakelse av saken. (Ingen nye bevis var fremskaffet.) Særlig etter henleggelsen av saken i 1913 var media på de domfeltes side. Ole Hetle ble «løslatt på prøve» den 7. januar 1914. Mikal Hetle ble benådet ved kgl. res. av 14. mai 1914. Anledningen for sistnevnte var Norges grunnlovs hundreårsjubileum.
Mikal Hetles erklæring på dødsleiet
Mikal Hetle døde i 1930. På dødsleiet sendte han bud på sogneprest Leif Dahle og lensmann Johan Askevold. Der ga han følgende erklæring: «''Jeg erklærer på mitt sykeleie og med døden for øye og den levende Gud til vitne at jeg og min sønn Ole er uskyldig dømt. Jeg har ikke drept Henrik Hetle. Heller ikke har jeg medvirket dertil og heller ikke har jeg kjennskap eller mistanke til at noen annen har drept eller medvirket til hans død''».
Gjenopptakelsesbegjæringen i 1931
Først ved en ny begjæring om gjenopptakelse i 1931 ble det satt fokus på om de medisinske vurderingene foretatt av rettsmedisinerne i 1907 kunne være feilaktige. Grunnlaget for denne gjenopptakelsen var derfor at de medisinske bevisene som var grunnlag for dommene var feil. Som sakkyndige ble det nå oppnevnt: Uttalelser fra disse ble så forelagt en "forsterket rettsmedisinsk kommisjon", som den 23. august 1937, etter å ha foretatt åstedsbefaring, uttalte enstemmig : «at der fra rettsmedisinsk synspunkt ikke foreligger tilstrekkelig grunn for den oppfatning at Henrik Hetles død er forårsaket av noen annen person tilføyet ytre vold, men at det heller ikke kan utelukkes at sådan vold kan ha medvirket herved». Den rettsmedisinske kommisjonen avga imidlertid også særuttalelser:
Lagmannsrettens avgjørelse
Først i 1939 kom saken opp for Gulating lagmannsrett til avgjørelse. Lagmannsretten avslo imidlertid gjenopptakelse med den begrunnelse at det ikke var tilført nye bevis i saken som ikke også var kjent i 1907 (samme formelle avvisninger som tidligere).
Anken til Høyesterett
Lagmannsrettens avgjørelse ble anket til Høyesterett. Før saken ble behandlet der, inntraff imidlertid embedsmannsnedleggelsene i desember 1940.
Avgjørelsen i "Den kommissariske Høyesteretts kjæremålsutvalg"
Etter omfattende gjennomgåelse av saken, besluttet Høyesteretts kjæremålsutvalg den 27. april 1942 at saken skulle gjenopptas.
Frikjennelsene
På grunnlag av avgjørelsen i Høyesteretts kjæremålsutvalg, avsa Gulating lagmannsrett ved kjennelse den 7. april 1943 frifinnelsesdom uten hovedforhandling. Den samme rett avsa den 26. juli 1944 kjennelse om at dødsboet etter Mikal Hetle skulle tilkjennes kr. 58 330 (tilsvarende kr. 1 014 810,- i 2007), og Ole Hetle skulle tilkjennes kr. 4 869,- (tilsvarende kr. 84 350,- i 2007) med renter i oppreisning.
Bekreftelse av frikjennelsene
På grunn av at frikjenningene ble foretatt av en nazistisk domstol under krigen, ble avgjørelsene etterprøvet av Høyesterett i 1947. Retten kom frem til samme konklusjoner som rettsavgjørelsen i 1942.
Statens erkjennelse og billighetserstatningen
Etter omfattende saksbehandling, ble det den 3. mars 1959 fattet stortingsvedtak om at Ole Hetle skulle tilkjennes en billighetserstatning på kr. 50 000,-(tilsvarende kr. 507 750,- i 2007), samt et årlig beløp på kr. 5 000,- (tilsvarende kr. 50 775,- i 2007) så lenge han levde.
Leo Franco
Leonardo Noeren Franco (født 29. mai 1977 i San Nicolás de los Arroyos i Argentina) er en argentinsk fotballspiller. Han er målvakt i den spanske klubben SD Huesca.
Franco startet karrieren i Independiente før han gikk til den spanske klubben Mérida UD. I 1998 gikk han til RCD Mallorca, og signerte for Atletico Madrid i 2004.
Franco ble tatt ut til s tropp til VM 2006 av treneren José Pékerman.
Pinse for alle
Pinse for alle er den norske betegnelsen på den europeiske hundreårsmarkeringen for pinsevekkelsen.
Pinsebevegelsen, som er initiativtagerne for Pinse for alle i Norge, har uttalt at de ønsker å markere at det er tid for å samles i enhet som kristne. Som de øvrige Azusa-arrangementene var Pinse for alle åpent for ulike kristne trossamfunn. Metodister, baptister, lutheranere, katolikker og andre var alle invitert til arrangementene.
Pinse for alle ble markert med møter og konserter flere steder i Norge, og kulmimerte med hovedmarkeringen i Oslo Spektrum.
Stiftelsen
Pinse for alle er organisert som en stiftelse der Pinsebevegelsens Lederråd oppnevner styremedlemmer. Stiftelsen har som uttalt mål å blant annet skape arenaer for bønn og tverrkirkelig samarbeid, virkeliggjøre kristne verdier i moderne menneskers liv og inspirere til misjon, evangelisering og nyplanting av menigheter.
Cristal
Cristal er en champagne produsert av Louis Roederer. Champagnen er lett å kjenne igjen på sin klare («krystallaktige») flaske, at den er innpakket i cellofanpapir og at den har en gulletikett. Cristal ble for første gang produsert i 1876 for Alexander II av Russland.
I dag blir Cristal ansett som et statussymbol blant rappere, som til stadighet refererer til drikken i musikken sin, og omtaler den blant annet som «Cris» eller «Crissy».
Judas Iskariot
Judas Iskariot (gresk: – Ioúdas (ho) Iskariṓtēs eller  – Ioúdas Iskariṓth; død april ca. 33 e.Kr.) var ifølge Det nye testamentet i Bibelen en av de tolv opprinnelige disiplene til Jesus, og den som til slutt forrådte ham.
Forræderen
Judas Iskariot har i tidenes løp stimulert fantasien og vært opphavet til diktning, billedkunst og mange folkelige fortellinger. Mange forfattere har søkt å finne motivasjonen for hans handling. I billedkunsten avbildes Judas ofte kledd i gult – fargen som i noen kulturer symboliserer feighet og forræderi.
Historien
Judas Iskariot spilte en sentral rolle under det store påskedramaet. Han huskes som den som forrådte Jesus til fariseerne og de skriftlærde, slik at romerne kom og arresterte ham. I alle de fire evangeliene omtales Judas som «han som forrådte ham». Når det gjelder motivet for Judas' forræderi, skriver evangelisten Johannes at pengene var motivet. Judas var disippelflokkens kasserer, og ifølge Johannes hadde han begynt å stjele av kassen (se Joh. 12,5-6). Forræderiet av Jesus ble belønnet med 30 sølvpenger, visstnok den vanlige prisen for en slave. Da han så hvor det bar hen, angret Judas, og ville levere pengene tilbake. Men fariseerne og de skriftlærde avviste ham. Judas gikk i fortvilelse og hengte seg, ifølge Matteus-evangeliet. Ifølge Apostelgjerningene derimot kjøpte Judas en åker, hvorpå han falt så buken revnet og alle innvollene rant ut. Biskop Papias av Hierapolis etterlot seg en tredje versjon, der ugudeligheten fikk Judas' kropp til å svelle opp til han døde på sin egen åker som ble liggende øde på grunn av stanken fra det som rant ut av ham.
Etymologi
Navnet Judas er en gresk variant av det hebraiske Juda, et navn med røtter til patriarken Jakobs sønn. Iskariot kan bety «mannen fra Kenijjot» (en by i Judea) eller det kan være en forvansking av det latinske sicarius i betydningen «knivstikker» – sikariene var en jødisk motstandsbevegelse som forsøkte å drive romerne ut av Judea. Denne tolkningen er vanskelig da sikariene synes først å ha bli dannet på 40- eller 50-tallet e.Kr.
Antisemittisk symbol
Det er liten tvil om at likhetene mellom navnet Judas og ordene for jøde i de ulike europeiske språkene har bidratt mye til antisemittisme. I Tyskland er de samme ordene Judas – Judäa – Juden; i Spania Judas – Judea – judíos; og i Frankrike Judas – Judée – juifs. En 1500-talls krønike ville ha det til at jyder og Jylland kommer av «Juda», motsatt andre dansker som angivelig kom fra «Dans stamme».
Over tid har Judas blitt sett på som den typiske jøde. Han hadde etter sigende rødt hår, noe som ble kalt for «judasfarge», og den gamle stereotypen at jøder hadde rødt hår blir speilet i William Shakespeares Kjøpmannen i Venedig (1597) der pantelåneren Shylock etter sigende ble portrettert med rødt hår på den elisabethanske teaterscenen. Judas' forræderi av Jesus for penger ble også sett på som typisk for jødisk griskhet og gjerrighet. Disse blodpengene har senere fått betegnelsen «judaspenger».».
Mens Judas i europeiske malerier og i annen kunst og kultur i middelalderen og renessansen ble utstyrt med typisk jødiske stereotype og nedsettende karaktertrekk, ble de øvrige disiplene gitt sterke og høyreiste, nordeuropeiske trekk.
På samme måte som Judas ble arketypen for den onde jøde ble han også arketypen for en forræder, tilsvarende det quisling er blitt i våre dager. I Dantes Den guddommelige komedie er Judas fordømt til det desidert nederste stedet i helvete hvor han er en av tre syndere hvis ondskap er av en slik art at de for all evighet må lide i kjeftene på en trehodet Satan. De to andre er Brutus og Cassius som konspirerte mot og drepte Julius Cæsar. Dette bildet av Judas som forræder har gjort at navnet hans er blitt brukt i betydningen «en judas», det vil si «en forræder». Funnet av Judasevangeliet (se nedenfor) har imidlertid nyansert hans rolle og forhold til Jesus, slik at denne bruken ikke lenger kan rettferdiggjøres.
Judasevangeliet
Den siste linjen i det 66 siders lange manuskriptet lyder Ευαγγέλιον του Ιούδα (euangelion tou Iouda) hvilket betyr «Judasevangeliet». Dette evangeliet forteller en annen historie enn den som de fire evangeliene i Det nye testamentet forteller. Judasevangeliet er en åpenbaring om Jesu død sett fra Judas’ synsvinkel og hvor Judas tildeles en helt spesiell rolle i frelsen av menneskene.
Teksten avslører en gnostisk opptegnelse av et møte mellom Jesus og Judas, som i denne teksten er gnostiske, opplyste vesener. I motsetningen til de øvrige disiplene er Judas en innvidd. Han er den som forstår Kristi egentlige budskap. Jesus ber Judas om at han skal angi ham til romerne slik at Jesus skal kunne fullbyrde sin oppgave gitt til ham av Gud. Ved å angi Jesus gjør han det Jesus har bedt ham om å gjøre. Judas er klar over den skjebnen han pådrar seg, men Jesus advarer ham: «Du vil bli forbannet.»
Professor Einar Thomassen ved Universitetet i Bergen forteller at manuskriptets ekthet er hevet over en enhver tvil. Judasevangeliet var i bruk av en tidlig kristen sekt, senere definert som kjettere. Det finnes spor etter Judasbevegelsen i antikken, der verket Mot alle kjetterne av kirkefaderen Ireneus fra 180 har en referanse til sekten, som het kainittene, navngitt etter Kain, Abels bror.
Judasevangeliets forvirrete vandring etter at det ble gjenoppdaget etter å ha vært glemt 1700 år kom til en slutt da det ble kjøpt av antikvitetshandler Frieda Nussberger-Tchacos i 2000. Det ble gitt videre til Maecenas Foundation for Ancient Arts i februar 2001 for restaurering og oversettelse. Codex Tchacos, som er blitt håndskriftets navn, skal leveres til Det koptiske museet i Kairo.
Fotnoter
<references group='lower-alpha'/>
Pop Idol
Pop Idol er et britisk musikalsk talentprogram som ble vist på ITV1 fra 2001 til 2003. Programmet var en talentkonkurranse der målet var å finne den beste nye sangeren, eller popidolet, i Storbritannia. Impresario Simon Fuller sto bak konseptet, som er blitt eksportert til en rekke land, deriblant Norge som Idol.
Programmet ble lagt på is etter The X Factor ble lansert av Idol-dommer Simon Cowell i 2004.
Yngve Ekern
I 1998 fikk han Riksmålsforbundets pris Gullpennen.
Anqiu
Anqiu (kinesisk: 安丘; pinyin: Ānqiū) er et byfylke i provinsen Shandong i Folkerepublikken Kina. Det tilhører byprefekturet Weifang.
Befolkningen var i 1999 på 1 096 469.
Kulturminner
En del av den store Qi-muren står igjen i verneverdig tilstand her, og er oppført på Folkerepublikken Kinas liste over kulturminner.
Samferdsel
Kinas riksvei 206, som går gjennom Anqiu, løper fra kystbyen Yantai til kystbyen Shantou i provinsen Guangdong. Den løper gjennom provinsene Shandong, Jiangsu, Anhui, Jiangxi og til slutt Guangdong.
John Marin
John Marin (født 23. desember 1870 i Rutherford i New Jersey i USA, død 2. oktober 1953 i Addison i Washington County i Maine) var en amerikansk maler, og en av pionerene innen moderne amerikansk kunst.
Cebuano
Cebuano, også kjent som  sugboanon, er et  austronesisk språk som tales på Filippinene av omtrent 20 millioner filippinere. Cebuano er en undergruppe av språkfamilien bisaya (visayan, binisayâ). Språket henter sitt navn fra den filippinske øya Cebu, med det spanske suffikset -ano, som angir tilhørighet. Cebuano har fått som ISO 639-2 trebokstavskode ceb, men har ingen ISO 639-1 tobokstavskode. Cebuano er et tonespråk med begrensninger.
John Marin
Bakgrunn
Han studerte ved Stevens Institute of Technology i ett år, og forsøkte uten hell å bli arkitekt. Fra 1899 til 1901, fortsatte han studiene ved Pennsylvania Academy of Fine Arts i Philadelphia.
Cebuano
Cebuano tales av innbyggerne av provinsene Cebu, Bohol, Negros Oriental, på de vest- og sørvendte deler av øya Leyte, og over store deler av Mindanao. Det tales også på noen få steder eller småøyer nær Samar. Frem til 1975 var det flere filippinene som talte cebuano som førstespråk fra barnsben enn dem som hadde tagalog som morsmål.
John Marin
Til Paris, reiser i Europa
I 1905 flyttet han, som mange andre amerikanske kunstnere, til Europa, og først til Paris. Der var han til 1911. Etter en impresjonistisk periode med impulser blant annet fra James Whistler ble han påvirket av kubisme og ekspresjonisme. Han stilte ut sine arbeider på Salongen, og det var der han også fikk sin første kontakt med kubismen og futurismen.
Cebuano
Noen dialekter av cebuano gir andre navn på språket. Folk på Bohol kaller ofte sitt talemål for bol-anon (også kalt boholano), mens cebuanotalende på Leyte kan kalle sin dialekt kana.
John Marin
Til Paris, reiser i Europa
Marin reiste gjennom Europa i seks år, og malte i Nederland, Belgia, England og Italia. I Europa anvendte han en slags akvarell der han oppnådde en abstrakt atmosfære, nesten en ren abstraksjon med farge som strekker seg fra gjennomsynlig til gjennomskinnelig, sammen med en stark opasitet, og lineære elementer, alltid med en følelse av frihet, som ble et av hans varemerker.
Virke i USA
Ved hjemkomsten til USA utviklet Marin et maleri med kaleidoskopiske skyskrapermotiver fra New York City, den ville kysten ved Maine i en rekke dynamiske akvareller, eller landskapsmotiver fra det ville vestens fjellkjeder. Hans prismatisk oppdelte landskaps- og bybilder, oftest i akvarell, nærmet seg i hans senere år den abstrakte ekspresjonismen.
I 1909 holdt Marin sin første separatutstilling på Alfred Stieglitz' 291 galleri i New York City. Han var blitt presentert for Stieglitz av fotografen Edward Steichen, som Marin i sin tur hadde truffet gjennom maleren Arthur B. Carles.
John Marins samarbeide med Stieglitz skulle pågå i nesten førti år, og Stieglitz' filosofiske og økonomiske støtte skulle vise seg nødvendig. Fra 1909 frem til hans død i 1946, viste Stieglitz Marins arbeider nesten hvert år i noe av sine gallerier. Marin deltok også i det banebrytende Armory Show i 1913.
Marin hadde en retrospektiv utstilling i 1936 på Museum of Modern Art. Sent i livet hadde Marin oppnådd stor prestisje som amerikansk maler, en eldre statsmann av amerikansk kunst. I 1950 ble han hedret av University of Maine og Yale University med hederstittelen Doctor of Fine Arts.
Malerier han senere malte har en stram billedoppbygging og pendler i sin uttrykksform mellom ekspresjonisme og ren abstraksjon.
Bois de Boulogne
Bois de Boulogne eller Boulogneskogen er en park i den vestlige delen av 16. arrondissement i Paris, i nærheten av forstaden Boulogne-Billancourt.
Boulogneskogen var fra 1400-tallet kongelig dyrepark, men ble åpnet for almenheten på 1600-tallet. Stedet ble omgjort til en park av Napoleon III i 1852; den ble omvandlet i samband ved dette av arkitekten Georges-Eugène Haussmann. Den dekker ca. 8,5 km². Dermed er den langt større enn f.eks. Central Park i New York eller Hyde Park i London.
I Boulogneskogen finnes en zoologisk hage og de store hestekappløpningsbanene Longchamp og Auteuil.
I den nordlige delen av Bois de Boulogne ligger fornøyelsesparken Jardin d'Acclimatation. I nord er også samt tennisanlegget Stade Roland Garros.
Zhanhua
Zhanhua (kinesisk: 沾化县 ; pinyin: Zhānhuà Xiàn) er et fylke i provinsen Shandong i Folkerepublikken Kina. Det ligger i byprefekturet Binzhou.
Befolkningen var i 1999 på: 381 146.
AtB
AtB AS («A til B» med trøndersk uttale «a te be») er kollektivtransportforvalter for Trøndelag og er organisert som et aksjeselskap. AtB har i oppgave å planlegge, bestille, markedsføre og utvikle kollektivtrafikken i fylket. Takster fastsettes av fylkeskommunen som ledd i budsjettbehandlingen. AtB har tre hovedfinansieringskilder: Billettinntekter, tilskudd fra Trøndelag fylkeskommune og tilskudd fra Miljøpakken. AtB har kundesenter i Prinsens gate 41 rett ved siden av holdeplassen Prinsens gate P2 i Trondheim.
All operativ kjøring utføres på AtBs vegne av operatørselskaper på kontrakt. I 2019 kjøres trafikk i Trondheimsområdet av Vy Buss, Tide Buss og Boreal Bane (på Gråkallbanen). I regionene og tettsteder rundt Trondheim, er det Boreal Buss og Vy Buss. Ferje og hurtigbåttrafikk driftes av Fosenlinjen, Fjord1 og Torghatten Midt. AtB har også egne taxioperatører for skoleskyss; disse er Trøndertaxi og Norgestaxi.
Historie
Selskapet ble etablert 15. september 2009 under det midlertidige navnet Trøndelag kollektivtrafikk AS, mens det endelige navnet AtB ble presentert 1. desember 2009. Selskapet endret formelt navn til AtB AS i starten av 2010.
AtB overtok 1. august 2010 ansvaret for forvaltningen av busstilbudet i Trondheim, som fram til da var utført av Team Trafikk. 1. januar 2011 ble ansvaret for forvaltningen av all øvrig ikke-kommersiell busstrafikk i Sør-Trøndelag og trikken på Gråkallbanen overtatt. Forvaltningsansvaret for båttilbudet på «Øyrekken» ble overtatt 1. januar 2012, mens øvrig hurtigbåttrafikk ble overtatt 1. januar 2014 og fergetrafikken 1. januar 2015. Da de to Trøndelagsfylkene ble slått sammen 1. januar 2018 overtok AtB også ansvaret for kollektivtrafikken i det tidligere Nord-Trøndelag.
AtB inngikk i slutten av 2009 avtale med Swarco Norge AS om levering av system for sanntidsinformasjon og signalprioritering i Trondheimsregionen (SISST). Systemet ble satt i drift februar 2011 med skjerm på 35 holdeplasser og signalprioritering i enkelte lyskryss, mens det ble ferdig utbygd i løpet av 2013. Totalt var det da installert utstyr i ca. 260 busser, 100 holdeplasser og 45 signalanlegg. Prosjektet ble utført i samarbeid med Trondheim kommune, Statens vegvesen og Sør-Trøndelag fylkeskommune. Ved oppstart av nytt anbud for Stor-Trondheim i 2019 ble det tatt i bruk et nytt system fra Fara med flere og større skjermer inne i bussene.
I forbindelse med at Nord- og Sør-Trøndelag ble slått sammen til ett fylke fra 1. januar 2018 ble antallet takstsoner i det nye fylket redusert fra 810 til kun 13, noe som fører til betydelig lavere takster på en del lengre reiser, selv om prisen per takstsone gikk opp.
Bussanbud
Nord-Trøndelag var blant de norske fylkene som tidlig prøvde seg med bussanbud, men valgte å ikke fortsette med det. Fire mindre ruteområder hadde trafikkstart i 1997 og fem års kontraktvarighet. Disse var Verran/Steinkjer/Snåsa som gikk til Fylkesbilene i Nord-Trøndelag (FBNT, senere Trønderbilene), skolerute Åsen (Levanger) til Bilruta Frosta–Åsen, skolerute Vesdal/Inderøy til FBNT og skolerute Nærøy til Sturla Fjær på Ottersøy.
Det første anbudet i Sør-Trøndelag omfattet da bybussrutene 4, 5, 6, 7, 9, 13, 43 og 777 i Trondheim, hvorav de fleste var blant de mest trafikkerte i byen, og hadde trafikkstart 23. august 2010. Nettbuss-eide Team Trafikk, som fra før av hadde all busstrafikken i Trondheim på konsesjonskontrakt ble i november 2009 tildelt anbudet foran Tide Buss, Trønderbilene og Veolia Transport Sør. I neste anbudsrunde ble resten av Team Trafikks busstrafikk i Trondheim, Klæburutens trafikk i Klæbu og Nettbuss Trøndelags trafikk i Malvik tatt med. Ruteområde 1 omfattet Klæbu inkludert ruter til Trondheim, ruteområde 2 og 3 omfattet forskjellige deler av bytrafikken i Trondheim, mens ruteområde 4 omfattet trafikken i Malvik inkludert en gjennomgående rute til Melhus. I desember 2010 ble ruteområde 1 og 2 tildelt Trønderbilene, ruteområde 3 ble tildelt Tide Buss, mens Nettbuss Trøndelag vant trafikken de fra før av hadde i ruteområde 4. Kontraktene for Trondheim hadde trafikkstart 22. august 2011, mens de andre hadde trafikkstart 1. januar 2012.
I desember 2011 ble anbud for «Rutegående kollektivtrafikk med stor buss i regionene i Sør-Trøndelag» utlyst. Dette gjalt hovedsakelig langruter og vanlige lokalruter kjørt med stor buss (12 meter lang eller større). Ruteområde 1 omfattet området sør for Trondheim og øst for Orkanger, ruteområde 2 omfattet det gjennomgående rutetilbudet fra Frøya i vest til Tydal i øst, mens ruteområde 3 omfattet Fosenhalvøya opp til Osen. I juli 2012 ble ruteområdene 1 og 2 tildelt Boreal Transport Midt-Norge, mens ruteområde 3 ble tildelt Trønderbilene. I mai 2012 ble det kompletterende anbudet «Lokal kollektivtrafikk i regionene I Sør-Trøndelag» utlyst, som gjalt vanlige skoleruter og ellers ruter med mini- og midibusser. Anbudet ble kansellert i august og utlyst på nytt i oktober samme år fordi man oppdaget store usikkerheter rundt setekapasitet og rutetider for skoleskyssen, og derfor trengte mer tid til kvalitetssikring. Tilbudsfristen i starten av desember ble for ett av ruteområdene utsatt helt til starten av januar 2013 på grunn av ytterligere kvalitetssikring. Ruteområde 1 omfattet kommuner sør og øst for Trondheim, ruteområde 2 omfattet kommuner vest for Trondheim, mens ruteområde 3 omfattet kommuner på Fosen. I februar 2013 ble ruteområde 1 tildelt Nettbuss Midt-Norge, ruteområde 2 ble tildelt Boreal Transport Midt-Norge, mens ruteområde 3 ble tildelt Trønderbilene.
I januar 2017 utlyste AtB nytt anbud for samtlige ruteområder i Stor-Trondheim, altså de som hadde trafikkstart i 2010 og 2011. Anbudet ble delt inn i to ruteområder, der ruteområde 1 omfatter ruter med utgangspunkt fra depot på Sandmoen, mens ruteområde 2 omfatter ruter knyttet til depot på Sorgenfri. Ruteområdene ble i juli 2017 tildelt henholdsvis Nettbuss og Tide Buss. Med dette anbudet og tilhørende omlegging av kollektivtrafikken satset AtB tungt på å innføre bussmetro i Trondheim med krav om minst 23,5 meter lengde på metrobussene, noe som den belgiske produsenten VanHool var alene om å tilby på det norske markedet med sine VanHool Exquicity Modeller. Trafikkstart var 3. august 2019 og kontraktene varer i ti år fram til august 2029.
Etter to tiår uten ytterligere anbudsrunder i kollektivtrafikken i Nord-Trøndelag ble anbud for busstrafikken i Stjørdal og Meråker utlyst i desember 2016. Anbudet hadde trafikkstart 1. juli 2018 og gjelder i kun tre år, fram til august 2021, men med mulighet for folenging i inntil to år. Dette sammenfaller med når de øvrige kontraktene i ruteområdet øst for Trondheim opphører, som altså gir en pekepinn om at de er forventet å utlyses samlet i neste andbudsrunde. Kontrakten for anbudet ble i juni 2017 tildelt Nettbuss, som fra før av hadde den aktuelle trafikken på konsesjonskontrakt.
Den øvrige busstrafikken i det tidligere Nord-Trøndelag kjøres på konsesjonskontrakter som utløpte 30. juni 2019. AtB utlyste anbud for disse områdene i 2018, med trafikkstart 1. juli 2019. Dette er grunnet EUs kollektivtransportforordning, som krever at alle kollektivtrafikkontrakter over en viss størrelse skal være anbudsutsatt og trådt i kraft senest 3. desember 2019. Siden 2017 er Nord-Trøndelag det eneste området i Norge hvor anbudskontrakter i kollektivtrafikken ikke er generelt innført.
Hurtigbåt- og fergeanbud
AtB lyste i januar 2011 ut anbud for hurtigbåtsambandet Frøya – «Øyrekken» med planlagt trafikkstart 1. juli 2012. Da det innen tilbudsfristen i april kun var kommet inn ett tilbud valgte AtB å avlyse hele anbudskonkurransen.
I juni 2012 ble all trafikk med rutebåt i Sør-Trøndelag, inkludert trafikken i det avlyste anbudet, og fylkeskryssende ruter til Nord-Trøndelag og Kystekspressen til Kristiansund, lagt ut på anbud i til sammen tre pakker med trafikkstart 1. januar 2014. Pakke 1 omfattet Dyrøy – Mausundvær – Sula – «Øyrekken», pakke 2 omfattet bygderuta i Osen, mens pakke 3 omfattet de fylkeskryssende rutene Trondheim – Vanvikan og Trondheim – Kristiansund. Opprinnelig ble anbudet i november 2012 tildelt Boreal Transport Nord, men FosenNamsos Sjø, som hadde rutene på konsesjonskontrakt, klagde på avgjørelsen og fikk medhold i at AtB måtte avvise Boreals anbud, og dermed ble FosenNamsos Sjø i februar 2013 til slutt tildelt kontrakten.
Det første fergeanbudet i regi av AtB ble utlyst i juni 2013, hvor pakke 1 omfattet fergesambandet Brekstad–Valset, mens pakke 2 omfattet sambandene Dypfest–Tarva og Garten–Storfosna / Garten–Storfosna–Leksa–Værnes. Begge pakkene skulle ha trafikkstart 1. jaunuar 2015 og gjelder fram til 31. desember 2024. Pakke 1 ble tildelt Norled, mens pakke 2 ble tildelt Fosenlinjen. Fosenlinjen fikk stanset tildelingen av kontrakten til Norled på bakgrunn av at marginen i forhold til deres eget tilbud var for liten.
Dermed valgte AtB å avlyse anbudet for pakke 1 og i stedet lyse det ut på nytt for en kortere trafikkperiode gjeldende fra 1. januar 2017 til 31. desember 2018. Dette anbudet ble utlyst i februar 2015 og kontrakten ble i juni samme år tildelt Boreal Transport Nord. Boreal hadde vunnet anbudet basert på en løsning med én stor ferge, men fordi man i stedet ønsket en løsning med to ferger ble kontrakten hevet bare seks uker før trafikkstart, i november 2016, og i stedet tildelt Norled. I februar 2016 ble nytt anbud for Brekstad–Valset utlyst sammen med Flakk–Rørvik med kontraktsperiode fra 1. januar 2019 til 31. desember 2028. I juni 2016 ble disse kontraktene tildelt henholdsvis Fjord1 og FosenNamsos Sjø. Det ble bygget nye ferjer for begge sambandene, disse er MF Lagatun, MF Munken for Flakk-Rørvik og MF Austrått og MF Vestrått for Brekstad-Valset. MF Austrått og Vestrått er helelektriske, og MF Munken og MF Lagatun er Hybrider.
Passasjerstatistikk
1. april 2010 ble Miljøpakken satt i drift med bomstasjoner ved innkjøringen til Trondheim. Etter denne innføringen ble det registrert 10 % flere reisende.
I 2018 ble det registrert 40,403,709 reiser med AtBs ruter i hele Trøndelag, noe som var en vekst på 4,2 % fra året før. Trafikken på buss og trikk i Trondheim og Klæbu utgjorde 28,349,535 reiser.
Bussruter i Trondheimsområdet
AtB administrerer totalt rundt 46 bussruter som opererer i Trondheimsområdet. 5 av dem er arbeidsruter, 17 er semi-bybuss-ruter, som kanskje starter i Trondheim sentrum men går lenger ut i områdene rundt, f.eks Melhus. Det opereres 87 regionruter, 17 nattbussruter, (inkluderer også trikk) og lokaltrafikken rundt Trondheim. Første anbudsrunde ble vunnet av Team Trafikk (senere fusjonert inn i Nettbuss Trøndelag), mens Tide Buss og Trønderbilene vant henholdsvis en og to pakker i den andre anbudsrunden. Fra 22. august 2011 er alle bybussene i Trondheim grønne. Fra natt til 27. august 2011 overtok AtB også ansvaret for nattbussen i Trondheim. Nettbuss Trøndelag vant den siste pakka i Trondheim og fortsetter også å kjøre rute 301 Melhus – Trondheim – Vikhammer – Stjørdal mens Trønderbilene overtok busskjøringa i Klæbu. Disse rutene hadde anbudsstart 1. januar 2012. Trikken Gråkallbanen er også tilknyttet AtB.
Linjekart for Trondheimsområdet AtB's Linjer
Hurtigbåt og ferger
AtB administrerer 18 hurtigbåter som eies og driftes av FosenNamsos Sjø. Hurtigbåtene på sambandet Trondheim-Kristiansund er bygget ved Brødrene Aa. Dette er kompositt fartøy, med lavt deplasement, som gjør at de kunne redusere maskinkraftstørrelsen betraktelig, og få mer miljøvennlige båter. Sammenlignet med de gamle fartøyene, har de nye hurtigbåtene redusert NoX-utslippene med 40% i forhold til de gamle værbestandige aluminiumskonstruksjonene som seilte sambandet i 12 år. Fartøyene MS «Terningen» og MS «Tyrhaug» ble overlevert FosenNamsos Sjø i 2014. Reserve: MS «Ladejarl» (2002).
Sambandet Trondheim-Brekstad, prioritert med pendelbåt for de som pendler strekningen daglig. Utbedringen skyldes også hovedkampflybase på Ørlandet. Pendlerbåten MS «Trondheimsfjord I», er bygget og konstruert av Brødrene Aa i 2008, denne også av kompositt materiale. Kystekspressruta til Kristiansund benyttes også på sambandet. Reserve: MS «Ladejarl» (2002).
Sambandet Trondheim-Vanvikan, en strekning med mye trafikk av pendlere fra Fosen. Der benyttes også kompositt fartøy, slik at miljøgevinstene skal bli best mulig. Fartøyet som benyttes heter MS «Trondheimsfjord II» (2008). Reserve: MS «Agdenes» (1991), oppgradert med nye motorer i 2010.
Dyrøy-Øyrekken. Sambandet betjenes av en kombikatamaran og bilferge. Sambandet har daglige avganger, og blir benyttet til transport av stykkgods til/fra Øyrekkene utenfor Frøya. Fartøyene: MS «Frovær» (2014) og MF «Frøyaferja» (1976). Reserve: MS «Frøyfart» (1991).
Bygdebåt Osen. FosenNamsos drifter sambandet for AtB. Sambandet betjenes av MS «Osenfjord», en kompositt katamaran bygget ved Brødrene Aa i 2014.
Brekstad-Valset, stort belastet samband grunnet Hovedkampflybase på Ørlandet. Sambandet var lenge under drift av Norled som vant anbudet med oppstart 1.1.2015. Fergene MF «Ytterøyningen» (2006) og MF «Frafjord» (1979). Fergene ble satt i drift fom 1.1.2015, men etter lengre prosess med klager la AtB, sambandet ut på ny anbudsrunde fra 2017. Fjord1 Kjører nå ruten med MF Aust og Vestrått. AtB overtok også sambandet Flakk-Rørvik i 2019 der FosenNamsos Sjø kjører fergene. (MF Munken og MF Lagatun) AtB drifter også Linje 830 Sandviksberget - Sætervika - Sandviksbærget, Linje 835 Sandviksberget - Skjærvøy - Sandviksberget, Linje 850 Dypfest - Tarva, Linje 855 Garten - Storfosna og linje 860 Garten - Storfosna - Leksa - Værnes. Det kjøres også noen få "uoffisielle" linjer.
Buss og trikk
Bussflåten i Trondheim består av busser fra; MAN, Heuliez, VanHool, Iveco, Volvo og Scania. Da AtB overtok som kollektivtransportforvalter, var flåten for det meste basert på produsenten Solaris med Solaris Urbino 12 LE CNG og 15 CNG, en Solaris Alpino, 8,9 LE, pluss et antall busser fra Volvo inkludert Volvo 7700. Alle disse bussene ble faset ut av AtB etter 3. august 2019. AtB hadde også en forsyning av Volvo Vest Center LE busser som tidligere ble brukt av Team Trafikk i Trondheimsregionen. I juni 2012 la AtB til 13 MAN Lion's City GL CNG'S (eller A23), og disse ble veldig populære og er nå den mest brukte busstypen i Trondheimsområdet. 13 Volvo 8700 ble også kjøpt for å operere på tidligere ruter 46 og 47 til og fra Klæbu. Når det gjelder regionalruter, ble Volvo 8900LE brukt mye på tidligere ruter 37 og 38 (nå rute 70, 79, 88 og 71).
Disse brukes fremdeles som et fleksibelt alternativ for AtB når den vanlige MAN Lion's City 12 meter-varianten ikke er tilgjengelig. Etter 3. august ble over 300 helt nye busser levert til Trondheim for bruk i den nye transportpakken. 58 "Metrobusser" Der 1 Buss ble totalskadet i en brann, 13 Heuliez GX437'er, 23 Elektriske Volvo 7900, mer enn 110 MAN Lion City-busser (MAN Lion's City LE L, GL CNG og GL, (eller A23) og flere MAN Lion's City 12 meter.)
Hver nye buss fikk en ekstra dør, egne døråpneknapper, skyvedørsmekanisme (samme type dør som brukes på metro og tog) ny annonsørstemme, nye informasjonsskjermer, nye kunngjørere og metrobussene fikk også rundt 50 USB-ladere hver. AtB begynte også utfasing av busser etter 3. august som alle Solaris- og Volvo Vest Center-busser, alle volvo 7700, alle MAN Lion's City 12 meter busser med bare 2 dører, i tillegg til noen få av MAN Lion's City L CNG busser med noen igjen i dag. Gråkallbanen kjører også 15 trikker på trikkelinje 9 som er den eneste overlevende linjen i Trondheim etter at resten ble fjernet. Linje 9 bruker 14 trikker i normaltrafikk fra Siemens og delvis Duwag. Den gjenværende 15. er en sightseeing-trikk som brukes til turistoperasjoner.
Nytt kollektivsystem i Trondheimsområdet i 2019
Den 3. august 2019 ble en ny rutestruktur introdusert i Trondheimsområdet. Endringen av kollektivsystemet ble gjennomført for å kunne sikre et mer moderne kollektivsystem i en raskt voksende by og omfattet blant annet nye busser, endring i holdeplasser, nye linjer og nye rutenummer. Den nye rutesktrukturen baserte seg på et nettverk av «metrolinjer» som selve ryggraden til systemet og kjøres med materiell referert til som Metrobuss. Holdeplasser langs metrobusslinjene 1,2 og 3 ble oppgradet til «metrobusstasjoner» for å få plass til de nye bussene. En ny annonsør ble også implementert i Info-systemet på bussene, der skuespiller Mari Hauge Einbu er stemmen bak. Før dette var Hallbjørn Rønning stemmen bak annonseringen av holdeplassene.
Systemet ble kritisert på blant annet for nedleggelse av holdeplasser, mangel på kortlesere ombord metrobussen, bydeler som mistet direkterute til sentrum og fikk økt reisetid på grunn av omstigning mellom ruter, og infrastruktur som kortlesere og holdeplasser som ikke sto ferdig til åpningsdagen. Rutesystemet er justert flere ganger i ettertid for å forbedre blant annet overgang mellom linjer, introdusere flere avganger i helgene og ved introduksjonen av ferdigstilte holdeplasser.
Crystal Planet
Crystal Planet er et instrumental rock-musikkalbum fra den amerikanske gitaristen Joe Satriani, utgitt 3. mars 1998.
Sporliste
Alle spor av Joe Satriani, unntatt hvor annet er nevnt.
De syv søstrene
De syv søstrene er en foss med omtrentlig fallhøyde 300 meter. Fossen er dannet av Knivsflåelvane, som ligger ved siden av hverandre midtveis inne i Geirangerfjorden. Navnet er oppstått fordi fossefallene på avstand kan likne på håret til syv kvinner. På motsatt side av fjorden finner man fossefallet Friaren (Skageflåfossen), som har et flaskeformet utseende. Angivelig skal «Friaren» være ulykkelig (og derfor henfallen til flasken), da han har ventet svar på sitt frieri til søstrene.
Nordland Portland Cementfabrik
Nordland Portland Cementfabrik A/S (NPC) ble stiftet i oktober 1918 og etablerte produksjon av sement i Kjøpsvik i Tysfjord. Selskapet fusjonerte i 1968 med de to andre norske sementselskapene Christiania Portland Cementfabrik og Dalen Portland Cementfabrik og etablerte Norcem AS.
Produksjon av sement ble startet i 1920. Etter en ombygging i 1992 ble produksjonen lagt om fra våtprosess til tørrprosess. En stor andel av produksjonen blir eksportert, og de viktigste eksportmarkedene har tradisjonelt vært New York og Vest-Afrika.
Sementfabrikken er den nordligste i verden.
Litteratur
Nils A.Ytreberg: Tysfjord i fortid og nutid : Nordland Portland cementfabrik A/S 1918-1943. Kjøpsvik 1943.
Feicheng
Befolkningen var i 1999 på 960 232.
Kulturminner
En del av den store Qi-muren står igjen i verneverdig tilstand her, og er oppført på Folkerepublikken Kinas liste over kulturminner.
Engelsk 2. divisjon 1904–05
'''Engelsk 2. divisjon 1904–1905''' var den 13. sesongen i Football Leagues 2. divisjon. vant og rykket opp til 1. divisjon sammen med som kom på 2.-plass.
==Tabell ==
Nedrykk fra 1. divisjon og valg av klubber til Football League
Ingen klubber rykket ned fra 1. divisjon da det ble besluttet å utvide både 1.- og 2. divisjon fra 18 til 20 klubber.
Football Leagues regler fastslo at de tre dårligste klubbene i 2. divisjon måtte fratre ligaen og så søke om å bli gjenvalgt. Klubber utenfor Football League måtte søke om å bli innvalgt. Fotball Leagues årlige generalforsamling (Annual General Meeting - AGM) holdt valg over hvilke klubber som skulle få spille i ligaen den påfølgende sesongen. Etter den ordinære avstemningen besluttet AGM å utvide begge divisjonene fra 18 til 20 klubber. Dermed ble det avholdt to avstemninger dette året.
Avstemningsresultatene fra AGM 1905 :
Andreas Ove Ugland
Andreas Ove Ugland (født 8. mars 1955, død 6. mars 2020 på Caymanøyene ) var en norsk shippinginvestor, bankmann, eiendomsinvestor og racerbåtfører fra Grimstad.
Sammen med sine brødre Johan B. Ugland og Knut Axel Ugland drev han bank på Caymanøyene. og drev også i flere år med offshore-båtrace, i de siste årene i Class One, med båten «Jotun». Ugland hadde sammen med sin bror Johan Benad Ugland et bilmuseum i Sørlandsparken i Kristiansand.
I Andreas Ove Ugland sin tid i styret i Nordic American  Tankers Ltd, ble selskapet utelukket fra KLP sine pensjonsfond fordi selskapet medvirket til alvorlig miljøskade og grove krenkelser av menneskerettighetene.
Faren var Andreas Kjell Lund Ugland (1925–2019) som var hovedaksjonær i Uglands Rederi fra 1960 til 1996 sammen med broren Johan Jørgen Ugland (1921–2010). Andreas Ove var skilt fra Inger Narten Ugland (1955–) fra Arendal. Sammen fikk de tre barn.
Ugland bodde og drev sine forretninger fra Caymanøyene.
Andreas Mundal Micka
Andreas Mundal Micka (født 5. mars 1989) er en norsk tidligere ishockeykeeper. Han gikk på NTG Lillehammer, og spilte for Rosenborg Ishockeyklubb fram til 2013.
Micka har representert Norge på aldersbestemte landslag. Stjernen Hockey var den første klubben han spilte i.
Thurmanns gate (Tønsberg)
Gaten er oppkalt etter Anders Thurmann (død 1648), borgermester i Tønsberg fra omtrent 1630 til sin død.
Gregers Krabbe
Gregers Krabbe til Torstenlund (født 12. januar 1594 i Jylland, død 20. desember 1655 på Akershus) var en dansk adelsmann, diplomat for Christian IV og norsk stattholder i sine fire siste leveår.
Embedsmann
Fra 1617 til 1625 var han sekretær, etterhvert oversekretær, i Danske kanselli. I 1626 fulgte han kong Christian i krigen i Tyskland. Fra 1627 var han lensherre over Hindsgavl len; og fra 1639 til 1651 i Riberhus len.
Han var medlem av riksrådet fra 1640, og hadde flere diplomatiske oppdrag. 1640 til England; 1641-42 fulgte han prins Valdemar Christian til Russland; 1643 deltok han i fredskongressen i Osnabrück. Han ble slått til ridder i 1648.
Stattholder i Norge
Som stattholder i Norge samarbeidet han med kansler Jens Bjelke om flere initiativ, blant annet bygging av kornmagasiner, grensebefestning og befestning av Fredrikstad.
Familie
Krabbe var gift første gang 12. september 1630 i Odense med Helvig Corfitsdatter Rud (1613–1638). Han ble gift annen gang 1. februar 1646 i Viborg med Dorthe Daa (1617–1675), datter av riksadmiral Claus Daa. Han fikk flere barn med begge sine koner.
Han var svoger av sin etterfølger som stattholder Niels Trolle. Krabbe og hans siste kone ble begravet i Aarestrup kirke i Jylland.
Langrenn under Vinter-OL 2010 – 15 kilometer fristil menn
Herrenes 15 kilometer fri teknikk i langrenn under Vinter-OL 2010 ble avholdt i Vancouver, Canada 15. februar 2010 på Whistler Olympic Park i Whistler klokken 12:30.
Hver deltaker startet med et intervall på 30 sekunder og skøytet hele den 15 kilometer lange løypetraséen. Estlands Andrus Veerpalu var regjerende olympisk mester på distansen, som ble holdt i klassisk stil under vinter-OL 2006 i Torino. Lars Berger var regjerende verdensmester på distansen som ble holdt i fri stil, men han deltok ikke i øvelsen.
Dario Cologna vant denne øvelsen, og vant med det Sveits' første OL-gull i langrenn noensinne. Nordmennene skuffet stort, og Tord Asle Gjerdalen ble beste norske utøver med 28.-plass. Norges antatte bestemann, Petter Northug kom på 41.-plass.
Skoklefall
Den gamle driftsbygningen fra Skoklefall gård, som har gitt navn til området, finnes idag på Follo museum ved Drøbak.
William Gibson (ishockeyspiller)
William James «Billy» Gibson (født 22. april 1927 i Lethbridge, død 29. august 2006) var en canadisk ishockeyspiller som deltok i de olympiske vinterleker 1952 i Oslo.
Peter Andersson (ishockeyspiller)
Peter Andersson (født 19. april 1980) er en svensk ishockeyspiller. Han spiller for Comet Halden.
William Gibson (ishockeyspiller)
Gibson ble olympisk mester i ishockey under vinter-OL 1952 i Oslo. Han spilte på det canadiske ishockeylaget som vant turneringen foran USA og Sverige. Det var laget «Edmonton Mercurys» som representerte Canada under OL-turneringen.
Peter Andersson (ishockeyspiller)
Andersson har tidligere spilt for sin moderklubb Skövde, Lillehammer, Olofström, Nordic Vikings og Växjö Lakers.
William Gibson (ishockeyspiller)
Gibson ble turneringesn toppscorer med 15 mål og 7 assists.
Gibson ble verdensmester i ishockey i 1952, OL-turnering i Oslo var også det 19. verdensmesterskapet i ishockey.
Jan Hammer
Jan Hammer (født 17. april 1948 i Praha, i tidligere Tsjekkoslovakia) er en tsjekkisk komponist og musiker. Han er kjent for sangene «Miami Vice Theme» og «Crockett's Theme» (som også var med på lydsporet til dataspillet GTA: Vice City) fra TV-serien Miami Vice som ble sendt på 1980-tallet.
Biografi
Jan Hammer ble født i Praha, hovedstaden i det tidligere Tsjekkoslovakia (i dag Tsjekkia). Hans mor var sangerinne, og faren var doktor. Da Sovjetunionen invaderte Tsjekkoslovakia i 1968, flyttet han til USA og begynte på Berklee College of Music i Boston.
Miami Vice
I 1984 ble han tilbudt å lage musikken til Miami Vice. Dette takket han ja til, og i 1985 lå «Miami Vice Theme» på førsteplass på den amerikanske hitlisten. Her ble den liggende i tolv uker, solgte til fire platina og vant to Grammy Awards.
Diskografi
Med Mahavishnu Orchestra:
Solo:
Med Neal Schon:
Med Jan Hammer Group:
Løvsag
Løvsag er et verktøy for saging i tynne materialer. Den består av en ganske dyp bue med et tynt utskiftbart skjæreblad (nærmest en tynn skarp ståltråd), og et loddrett håndtak. Løvsag brukes mest til finere hobbyarbeid.
Torfinn Nag
Torfinn Nag (født 7. januar 1956 i Madla) er en norsk skuespiller som for det meste har spilt i teaterstykker og revyer/show, men han har også spilt i TV-serier og hatt mindre roller i filmer. Dessuten har han også hatt regi og skrevet manus for ulike TV-serier.
Han var elev ved Stavanger katedralskole. Nag er utdannet ved Statens Teaterhøgskole og har jobbet ved teatre i hele Norge.
Château Lafite Rothschild
Château Lafite-Rothschild er et vinproduserende slott i Frankrike som eies av den franske Rothschildfamilien.
Bare fire vinproduserende slott i Bordeaux fikk premier cru-status i 1855 da den første klassifiseringen ble gjennomført basert på nylig oppnådde priser. Château Lafite havnet øverst på listen og har vært en konsistent produsent av noen av verdens dyreste røde viner siden.
Historie
Vinmarkene ligger ved landsbyen Pauillac i Médocregionen, nordvest for Bordeaux, og har hatt vinmarker i drift fra 1500-tallet eller tidligere. På 1700-tallet ble eiendommen med hovedbygningen fra 1600-tallet som fremdeles står, kjøpt av Ségurfamilien. Selv om vinranker allerede fantes på markene rundt 1680, er det Jacques de Ségur som har dyrket opp det meste av vingården.
Tidlig på 1700-tallet, raffinerte Nicolas-Alexandre Ségur slottets produksjonsteknikk og introduserte slottets viner for de høyere sirkler av det europeiske aristokrati. Han ble raskt kjent som «vinprinsen» og vinen fra Château Lafite ble kjent som «Kongens vin», ikke mist takket være innflytelsesrik støtte fra Maréchal de Richelieu (Louis François Armand de Vignerot du Plessis). Mot slutten av 1700-tallet, var Lafites renommé etablert, og selv Thomas Jefferson besøkte slottet og ble kunde for livet.
I kjølvannet av den franske revolusjon, den 30. juni 1794, ble Nicolas Pierre de Picard Ségur henrettet, og slottet kom ut av denne slektens eie. Vinmarkene ble solgt til en gruppe hollandske kjøpmenn i 1797.
Gjennom første halvdel av 1800-tallet var slottet eid av Vanlerberghefamilien og vinen ble stadig forbedret. Særlig kjent fra den tidlige perioden er årgangene 1795, 1798 og 1818. 8. august 1868 ble Château Lafite kjøpt av baron James Mayer Rothschild for 4,4 millioner franc, og eiendommen fikk navnet Château Lafite-Rothschild. Baronen døde imidlertid bare tre måneder etter kjøpet, og området gikk derfor videre til hans tre sønner: Alphonse, Gustave og Edmond de Rothschild.
1900-tallet gav både suksess og problemer, blant annet to verdenskriger og etterdønninger etter phylloxeraangrep. Under andre verdenskrig var vingården okkupert av tyske styrker og kjellerne ble utsatt for omfattende plyndring. Fra 1974 har Lafite vært ledet av Eric de Rothschild som etterfulgte sin onkel Élie de Rothschild.
Vinmarkene
Vingården er en av de største i Médoc med sine 1 km², og den produserer omkring 35 000 kasser årlig. Av dette er mellom 15 og 25 000 av den berømte Premier Cru. Vinrankene består for det meste av Cabernet Sauvignon (70%), Merlot (25%) og noe Cabernet Franc (3%) og Petit Verdot (2%). De salgsklare vinene består gjerne av mellom 80 og 95% Cabernet Sauvignon, 5-20% Merlot og opp til 3% Cabernet Franc og Petit Verdot. Unntagelsesvis, som f.eks 1961-årgangen, er det laget vin med 100% Cabernet Sauvignon.
I tillegg til Premier Crumarkene, er omkring en tredjedel klassifisert som Second Cru Carruades de Lafite. Denne vinen er ikke spesielt kostbar i Frankrike, men svært dyr utenfor Europa.
Sanksjon (sosial)
Strengt tatt finnes det både negative og positive sanksjoner: