cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Francisco José Cox Huneeus
Fratreden
I 2002, da han fikk vite at to aviser, La Nación og La Tercera, var i begrep med å rapportere omstendighetene rundt erkebiskop Cox' avgang, avslørte kardinal Francisco Javier Errázuriz Ossa, erkebiskop av Santiago de Chile, at Cox hadde trukket seg frivillig på grunn av anklager om seksuelle overgrep. Han sa at «hans affektivitet og ekspressivitet hadde vekket mistanker og tolkninger rundt ham som gjorde det veldig vanskelig for ham å fortsette sitt virke i La Serena», og at han ikke hadde vært i stand til å endre sin væremåte selv etter at han var blitt oppfordret til det av venner og overordnede. Han sa at Cox uttrykte «noe sprudlende hengivenhet» overfor alle, selv om han medgav at den var «mer overraskende med hensyn til barn». Han sa at anklagene mot Cox var ikke var bevis. Han sa at rettssystemet burde få gå sin gang. Cox' etterfølger, erkebiskop Manuel Gerardo Donoso Donoso, sa at han hadde mottatt flere klager som han anså som ukontrollerbare, og at alle kunne se at Cox var «kanskje overdrevent kjærlig». Han sa: «Jeg vil gjerne fortelle folket i La Serena at noen føler seg såret, andre overrasket over, at vi slutter rekkene rundt Kristus. Pastorer er svake, vi er mennesker, og vi har mange vanskeligheter. Hvis noen har handlet feil, beklager jeg dette ydmykt, i Kirkens navn.»
Fra Colombia, der han arbeidet for Consejo Episcopal Latinoamericano (CELAM), avga Cox en uttalelse: «Jeg beklager den mørke siden av meg som er i motstrid mot evangeliet» (…Pido perdón por este lado oscuro que hay en mí y que se opone al Evangelio.)
I juni 2018 varslet Abel Soto til Vatikanets spesialutsendinger som granske overgrepsproblematikken innen den chilenske kirke at han var blitt utsatt for overgrep fra Cox, både som barn i Chillán og som universitetsstudent i La Serena. Han impliserte også Coxs forgjenger i La Serena, erkebiskop Bernardino Piñera Carvallo, for å ha tolerert Cox' oppførsel. Han ga sivile myndigheter samme informasjon i august, og tre andre personer fremla også sine anklager omtrent ved samme tid.
Straffemessig laisering
Den 11. oktober 2018 laiserte pave Frans den da 84 år gamle erkebiskop Cox: Han var ikke lenger prest, og han kunne ikke anke avgjørelsen. Han forble medlem av Schönstattbevegelsen, hvis ledere kunngjorde at de beordret en medisinsk evaluering for å avgjøre om Cox var skikket til å returnere til Chile for rettsprosesser der. Han ble meldt om å lide av senil demens og i behov for sykepleie.
Cox var gjenstand for en strafferettslig etterforskning i Tyskland med hensyn til misbruk av en mindreårig som var påstått å ha skjedd der i landet i 2004, basert på en klage sendt til Schönstattfedrene sent i 2017, og overbragt av dem til tyske myndigheter og Kongregasjonen for troslæren.
Episkopalgenealogi
Hans episkopalgenealogi er:
Lincent
Lincent (nederlandsk: Lijsem) er en kommune i provinsen Liège i Belgia. Kommunen består av tre delkommuner: Lincent (Lijsem), Pellaines (Pellen) og Racour (Raatshoven).
Det nasjonale forsvarsrådet (Cuba)
Det nasjonale forsvarsrådet er landets høyeste beslutningsorgan på forsvarsområde og er underlagt Nasjonalforsamlingen for folkemakten. Cubas president leder rådets arbeid.
Viola Kibiwot
Viola Kibiwot (født 22. desember 1983) er en kenyansk friidrettsutøver som konkurrerer i langdistanseløp. Hun representerte landet sitt under Sommer-OL 2012 i London, der hun ble nummer 6 på 5 000 meter.
Eteokles
Oidipus’ forbannelse
Eteokles’ farfar, kong Laios, fikk en spådom fra Oraklet i Delfi om at han ikke måtte få noen sønn, for i så fall ville sønnen drepe sin far og gifte seg med hans enke. Laios og Iokaste fikk likevel en sønn, og han ble satt ut på fjellet for å dø. Barnet ble funnet av en gjeter og det ble oppfostret av kong Polybos av Korint og hans dronning Merope. Barnet fikk navnet Oidipus. Han kjente ikke sine virkelige foreldre og under et tilfeldig møte kom han til å ta livet av Laios. Senere kom han til Theben hvor det skulle utpekes ny konge. Oidipus ble valgt, og han giftet seg med den forrige kongens enke Iokaste uten å vite at det var hans egen mor. De fikk fire barn, sønnene Eteokles og Polyneikes, og døtrene Antigone og Ismene. Da blodskammen kom for en dag tok Iokaste sitt eget liv, og Oidipus blindet seg selv og ble utvist fra Theben.
Ifølge enkelte primærkilder kastet Oidipus en forbannelse over sine to sønner Eteokles og Polyneikes.
Konge av Theben
Polyneikes samlet støtte blant de argiviske kongene, og disse gikk til krig mot Theben («De syv mot Theben»). Antallet henspiller på de syv byportene i Theben, hvor de angripende kongene gikk mot hver sin port. Den sjuende porten ble angrepet av Polyneikes’ egen hær, mens den innenfra ble forsvart av Eteokles. Kampen endte med at brødrene falt for hverandres våpen. Styret i Theben ble overtatt av Iokastes bror Kreon.
I litteraturen
Historiene om de mytiske kongene i Theben, stridighetene mellom dem og gudene, og familiens forbannelse i flere slektsledd er omtalt hos en rekke av de antikke historikerne og poetene. Mest kjent i ettertiden er likevel versjonene som er gitt av de store tragedieforfatterne.
De syv mot Theben
Eteokles er hovedpersonen i dramaet De syv mot Theben av Aiskhylos. Dramaet beskriver situasjonen i Theben når de allierte kongshærene angriper. Stykket bygges opp mot det dramatiske høydepunktet når Eteokles og Polyneikes møtes i kamp og begge faller. I slutten av den tekstversjonen som er overlevert til vår tid reises konflikten om gravleggingen av brødrene. Kreon, den nye kongen, bestemmer at Eteokles skal begraves som konge, mens broren Polyneikes skal ligge ubegravet, noe som er svært vanærende innen den greske troen. Litteraturforskeren Albin Lesky mener dette er et tillegg som er skrevet til en senere oppsetning etter Aiskhylos’ død.
Oidipus i Kolonos
I Sofokles’ tragedie Oidipus i Kolonos har Polyneikes en rolle der han oppsøker sin blinde far Oidipus for å be om hans hjelp til å avsette Eteokles. Oidipus nekter, og han framfører sin forbannelse over sine sønner fordi de har jaget ham ut av Theben.
Fønikerinnene
Dramatikeren Evripides lar i stykket Fønikerinnene kampen mellom Eteokles og Polyneikes stå mens Oidipus og Iokaste fortsatt er i live. Stridstemaet om kongemakten i Theben er det samme, og forfatteren lar her kampen avgjøres med en avsluttende tvekamp mellom brødrene. Når begge dør i kampen tar Iokaste sitt eget liv, mens den blinde Oidipus legger ut på vandring ledsaget av datteren Antigone.
Gertrud av Helfta
Gertrud av Helfta (født 6. januar 1256 i Thüringen - kanskje i Eisleben, død 17. november 1301 eller 1302 i Helfta ved Eisleben) var en tysk nonne og mystiker. Hun fikk i ettertid tilnavnet Gjertrud den store. Hun er en av de tre nonner som kar fått tilnavnet «De tyske kvinneklostres krone».
Nonne
Ledelsen av hennes utdannelse og formasjon hadde abbedissen Gertrud av Hackeborn (storesøsteren til Mechthilde av Hackeborn). Klosteret fulgte den cistercieniske tradisjon. Under hennes ledelse viet hun seg til ivrige studier. Det ble overordentlig grundige teologiske og humanvitenskapelige studer, særlig i artes liberales. Helfta hadde et umerket klosterbibliotek som ble pleiet og komplettert av abbedissen. Hun var åpenbart en intellektuell begavelse. . På teologiens og fromhetsens område var Bernhard av Clairvaux' verker meget viktige i Helfta-klosteret.
Gertrud av Helfta fikk en Kristusvisjon i 1281, og etter den ville hun utelukkende beskjeftige seg med Bibelen og kirkefedrenes skrifter. Fra denne tid levde Gertrud et fromhetsliv preget av en inderlig Kristusmystikk, særlig rettet mot Jesu hellige hjerte.
I hennes berømte skrift Legatus divinæ pietatis («Den gudommelige nådes sendebud»), påbegynt i 1290, er nedtegnet hennes religiøse erfaringer. Også en samling bønner og betraktninger av henne er bevart.
Hennes verker røper en grundig forståelse av samtidens teologiske litteratur og av eldre kilder, med forfattere som blant annet Augustin av Hippo, Gregor den store, Beda Venerabilis, Bernhard av Clairvaux, Hugo av St. Viktor, Albertus Magnus, Thomas av Aquino og Dionysius Areopagita, Richard av St. Viktor og Wilhelm av Saint-Thierry.
Gertrud ble kanonisert i 1677.
Nærøysund (andre betydninger)
Nærøysund eller Nærøysundet kan vise til:
Julio César Ribas
Julio César Ribas Vlacovich (født 8. januar 1957 ) er en uruguayansk fotballtrener og tidligere fotballspiller som er landslagstrener for. Han har tidligere vært landslagstrener for Oman, men etter det omanske fotballagets nederlag mot i kvalifiseringen til VM i fotball 2010, sparket det omanske fotballforbundet Ribas på grunn av resultatet og prestasjonen til laget i den kampen.
Han er far til fotballspiller Sebastián Ribas som spiller for Central Córdoba de Santiago del Estero.
Docohammus
Docohammus er en slekt av biller som tilhører den artsrike underfamilien Lamiinae i familien trebukker (Cerambycidae).
Utseende
Middelsstore, nokså kraftige, gråbrunt-spraglete trebukker. Antennene er nokså lange og kraftige. Pronotum er betydelig smalere enn dekkvingene, som er parallellsidige med rettvinklede "skuldre".
Utbredelse
Slekten er utbredt i Øst-Afrika, i tillegg er en underart av D. bennigseni beskrevet fra Namibia.
Tamás Szabó
Prest
Han ble presteviet den 28. august 1988.
Militærbiskop
Den 28. november 2001 ble han utnevnt av pave Johannes Paul II til militærbiskop for Ungarn. Han ble bispeviet den 12. januar 2002 av kardinal László Pacifik Paskai, erkebiskop av Esztergom-Budapest og medkonsekrantene erkebiskop István Seregély av Eger og biskop Lajos Pápai av Győr.
Episkopalgenealogi
Hans episkopalgenealogi er:
Yoko Zetterlund
Yoko Karin Zetterlund (født 24. mars 1969 i San Francisco i California), amerikansk volleyballspiller som deltok i de olympiske leker 1992 i Barcelona og 1996 i Atlanta.
Zetterlund vant en olympisk bronsemedalje i volleyball under OL 1992 i Barcelona. Hun var med på det amerikanske laget som kom på tredjeplass i volleyballturneringen for damer bak Cuba og SUS. USA tapte semifinalen mot Cuba med 2-3 men vant bronsefinalen mot Brasil med 3-0. Zetterlund spilte fire kamper i OL-turneringen.
Anne Rintamäki
Anne Rintamäki (født 29. oktober 1963) er en finsk politiker for Sannfinnene. Hun har vært medlem av Finlands riksdag siden 2023.
Heinz Lammerding
Heinz Bernard Lammerding (født 27. august 1905 i Dortmund i Tyskland, død 13. januar 1971 i Bad Tölz) var en tysk SS-general. Han var høyeste befal for Waffen-SS-divisjonen Das Reich da massakren ved Oradour-sur-Glane ble gjennomført i juni 1944.
Lammerding meldte seg inn i SA og NSDAP i 1931 og i SS i 1935. Under krigen ble han belønnet med Jernkorset og Jernkorsets ridderkors. Han fikk graden Gruppenführer i 1945.
En fransk rett rett dømte ham i 1953 for krigsforbrytelser in absentia. Tyske myndigheter nektet imidlertid å utlevere ham. Etter flere års anmodninger om å utlevere ham vurderte Frankrike å sendt inn spesialstyrker for å hente ham, men han døde før det ble en realitet.
Lammerding døde av kreft i 1971. Over 200 tidligere SS-kollegaer møtte opp i begravelsen hans.
Taylah O’Neill
Taylah O'Neill (født 11. november 1994) er en australsk freestylekjører som konkurrerer i kulekjøring. Hun representerte landet sitt under Vinter-OL 2014 i Sotsji, der hun ble nummer 16.
Under Vinter-OL 2022 i Beijing, ble hun utslått i kvalifiseringen.
Det Søndenfieldske Frivillige Musceteer Corps
Det Søndenfieldske Frivillige Musceteer Corps, vanligvis forkortet DSFMC, er en millitærhistorisk gruppe tilknyttet Forsvarsmuseet i Oslo. Korpsets hovedfokus er reenactment fra Napoleonskrigene, fra Danmark-Norge ble trukket inn i krigen i 1808 og fram til fredsslutningen med Sverige i 1914. Gruppen har både en infanteriavdeling og en artilleriavdeling, sistnevnte utstyrt med en amusett, en lett feltkanon. Gruppen har også en mer generell marketenteri-gruppe og en avdeling som viser Akershus festnings vaktstyrke i 1608.
Det Søndenfieldske Frivillige Musceteer Corp ble opprettet av Forsvarsmuseet i forbindelse med 174-årsjubileet for Norges Grunnlov i 1989. Som sitt bidrag til feiringen, ønsket museet å vise aspekter av datidens krigføring. Korpset har arrangert lystleire og holdt demonstrasjoner på Akershus festning i forbindelse med jubileer. Artilleriavdelingen har vært brukt en del til å skyte salutt. Korpset har også deltatt på både nasjonale og internasjonale reenactment-arrangementer og var hovedarrangør bak arrangementene på Langnes som markerte slaget ved Langnes skanse, det siste større slaget mellom svenske og norske styrker i 1814.
Lobobrachus
Lobobrachus er en slekt av billene i delgruppen (underfamilien) Pterostichinae i familiegruppen løpebiller.
Utseende
Store (22-30 millimeter), avlange, blanke løpebiller med metallisk glans, særlig pronotum er skinnende. Hodet er bredt rundet med små, litt utstående fasettøyne, kjevene ikke forstørrede, antennene tynne. Pronotum er rundet med markerte bakhjørner og en dyp lengdegrop på hver side ved roten, dekkvingene er rundede med dype punktstriper.
Ligat ha’Al 2018–2019
Ligat ha'Al 2018–2019, var den 77 sesongen av den israelske topp divisjonen. Sesongen begynte 25. august 2018 og ble avsluttet 25. mai 2019. Regjerende mestere Hapoel Be'er Sheva klarte ikke å forsvare tittelen, og Maccabi Tel Aviv vant sitt 22 seriemesterskap.
Ayesha al-Gaddafi
Ayesha al-Gaddafi (født 1976 i Tripoli, Libya) er den eneste datteren til Libyas tidligere eneveldige leder og de facto statsoverhode Muammar al-Gaddafi.
Gaddafi er utdannet jurist, og hun er advokat av yrke. I 2000, etter internasjonale sanksjoner ble innført mot Irak, reiste Gaddafi til Bagdad sammen med en delegasjon på 69 tjenestemenn. Kort tid før den amerikanske invasjonen av Irak i 2003, møtte hun diktator Saddam Hussein. I juli 2004 ble hun utnenvnt til en del av det juridiske forsvaret av Iraks tidligere president og diktator Saddam Hussein. Hun giftet seg med en fetter av hennes far i 2006. Aisha al-Gaddafi ble underlagt reiseforbud 26. februar 2011, etter en resolusjon fra FNs sikkerhetsråd.
Aisha al-Gaddafi ble utnevnt som FNs goodwill-ambassadør fra Libya den 24. juli 2009. Hun begynte da å arbeide med et utviklingsprogram som primært tok opp spørsmål angående hiv/aids, fattigdom og kvinners rettigheter i Libya. Alle disse emnene er kulturelt sensitive emner i landet. I februar 2011 skal FN ha trukket Aisha al-Gaddafi fra hennes rolle som goodwill-ambassadør, og hun ble fritatt fra sine plikter som fulgte med denne stillingen.
Gygrastolen
Gygrastolen er en fjelltopp ved bygden Ænes i Kvinnherad kommune i Vestland fylke.
Janne Jukkola
Janne Jukkola (født 1977 i Lochteå) er en finsk politiker for Samlingspartiet og gründer. Han har vært medlem av Finlands riksdag siden 2023.
Eliteserien i bandy for menn 2014/15
Eliteserien i bandy for herrer 2014/15 var det øverste nivået i norsk bandy sesongen 2014/15. Serien varte fra 9. november 2014 til 8. februar 2015. Vinneren av seriespillet, Stabæk, ble kåret til seriemester, og eliteserien var dessuten grunnlaget for sluttspillet om norgesmesterskapet. Siden eliteserien ble utvidet til ti lag fra og med 2015, rykket ingen lag ned denne sesongen.
Forcipator
Forcipator er en slekt av billene i underfamilien graveløpere (Scaritinae) i familiegruppen løpebiller.
Utbredelse
Slekten er utbredt i det nordlige Sør-Amerika.
Toclutchgir
[[Fil:Cambio_a_doppia_frizione.svg|høyre|miniatyr|Diagram av en type toclutch-girkasse:M: Motor
A: Primær drivaksling
B: Toclutch
C: Drivaksling
E: Mellomaksling, odde gir
Nicole Parks
Nicole Parks (født 11. juli 1992) er en australsk freestylekjører som konkurrerer i kulekjøring. Hun representerte landet sitt under Vinter-OL 2014 i Sotsji, der hun ble nummer 16.
Toclutchgir
F: Utputt]] En toclutch-girkasse  er en type girkasse med to separate clutcher som brukes for henholdsvis odde- og partallsgir, og brukes på enkelte biler og lastebiler. Toclutch-girkasser ligner ofte i oppbygning på to separate manuelle girkasser koblet sammen til én enhet. De skal gi jevnere og raskere giring enn en vanlig manuell- eller automatgirkasse.
Mer generelt kan slike typer girkasser kalles flerclutch-girkasser, som for eksempel Koenigsegg Jesko hvor det er en clutch per gir, som totalt gir 7 clutcher.
Historie
Den første kommersielt produserte bilen med toclutchgir var 1961-modellen av Hillman Minx med "Easidrive"-automatgir.
I 1985 ble racingbilen Porsche 962 C lansert med toclutch, hvilket gjorde det mulig å miste mindre trykk fra tuboladingingen ved giring.
I 2003 kom Volkswagen Golf R32 som første bil i nyere tid med toclutchgir. Siden slutten av 2000-tallet har toclutchgir blitt stadig mer utbredt, og har erstattet hydrauliske automatgirkasser på enkelte bilmodeller.
Sveits rundt 2018
Sveits rundt 2018 ble avholdt fra 9. til 17. juni 2018. Rittet var den 82. utgave av Sveits rundt og 24. rittet i UCI World Tour 2018.
Richie Porte vant sammenlagt.
Sportsåret 2017
Sportsåret 2017 er en oversikt over hendelser, resultater og avdøde personer med tilknytning til sport i 2017.
Kalender
* Hvor det er flere enn to vinnere henvises det til hovedartikkelen. Hvor det er et mesterskap viser vinneren mestvinnende nasjon. I tennisturneringer listes vinnerne i singelturneringen(e)
Dødsfall
Utvalgte dødsfall.
Send mer snop
Send mer snop (originaltittel: Send mere slik) er en dansk film fra 2001, skrevet og regissert av Cæcilia Holbek Trier.
Handling
To søstre blir sendt til å bo på landsbygda, fordi begge foreldrene må ut og reise.
Men dette blir litt av et kultur-sjokk å flytte inn hos de gamle besteforeldrene deres, i noe som føles langt borte fra den sivilisasjonen de er tidligere vant til.
Marmaroglypha
Marmaroglypha er en slekt av biller som tilhører den artsrike underfamilien Lamiinae i familien trebukker (Cerambycidae).
Levevis
Disse billene har larver som lever i død ved av løvtrær, ofte like under barken.
Utbredelse
Slekten er utbredt i Sørøst-Asia (Nikobarene, Sumatra og Borneo).
Arvid Dahl
Arvid Johan Leier Dahl (født 17. september 1909, død 21. mai 1993) var fra Kistrand i Porsanger kommune, og var lensmann og ordfører i Kautokeino.
Han var utdannet jurist og hadde også Politiskolen.
Arvid Dahl ble lensmann i Kautokeino i 1935 og hadde stillingen til han ble pensjonert i 1979. I et år fra 1945 til 1946 var han også konstituert politimester i Vestfinnmark politidistrikt. Han var ordfører i Kautokeino fra 1956 til 1967. Han var medlem av Samekomiteen og hadde hadde en rekke verv i bedrifter og organisasjoner. Her kan nevnes Finnmark lensmannslag, Norsk lensmannslag, Kautokeino Kraftlag, Kautokeino Produksjonslag, Norsk-finsk reingjerdekommisjon, Norsk-svensk reinbeitekommisjon, Direksjonen for jakt, viltstell og ferskvannsfiske, styret i A/S Bidjovagge Gruber og bedriftsforsamlingen i A/S Sydvaranger.
Hans sønn Anton Dahl var også ordfører i Kautokeino.
Marie Kjølseth
Marie Kjølseth (født 11. desember 1870 på Østre Toten, død 13. mars 1923 i Kristiania) var en norsk lege, forsker, kvinnesaksforkjemper og venstrepolitiker. Hun var en av Norges første kvinnelige leger.
Karriere
Hun var aktivt engasjert i politikken og kvinnebevegelsen. Hun var styremedlem i Landskvindestemmeretsforeningen (1904–1907, 1909–1923), leder av Kristianialaget i Landskvindestemmeretsforeningen og sentralstyremedlem i Norsk Kvinnesaksforening (1913–1920). Hun representerte Venstre som suppleant i Kristiania bystyre og var stortingskandidat for partiet. Hun var også medlem av en rekke offentlige utvalg.
For sitt faglige arbeid mottok hun Schjelderups gullmedalje (1911) og Voss' legat i rettsmedisin (1906, 1913).
Eocnides
Eocnides er en slekt av billene i delgruppen (underfamilien) skyggeløpere (Trechinae) i familiegruppen løpebiller.
Utseende
Nokså små (ca. 5 millimeter), avlange, brune til svarte løpebiller. Dekkvingene har lange, utstående børster. Fasettøynene er nokså små, antennene tynne og nesten så lange som kroppen. Kjevene er nesten så lange som resten av hodet. pronotum er avrundet trapesformet, dekkvingene jevnbrede.
Utbredelse
Slekten er utbredt i Asia (Assam, Sichuan).
DS «Hamar»
DS «Hamar» var et dampskip som ble bygget i 1888 til en pris på 30 000 kroner, og gikk i rute på Mjøsa fram til 1951. Skipet gikk noen ganger både til Lillehammer og Eidsvoll, men for det meste mellom Biri (Eriksrud) og Hamar. Skipet kunne oppnå en fart på 10 knop. Rederimerket var opprinnelig den svarte skorsteinen med hvitt midtstykke. Senere ble midstykket malt rødt.
Fra 1896 fikk båten eget poststempel, et trerings stempel med nummer 186, men båten hadde vært postførende helt fra starten. I 1916 ble stempelet byttet ut og fikk teksten "Mjøsen C". Frakten for øvrig var blant annet melk og slaktedyr, foruten passasjerer.
Båten ble modifisert flere ganger, blant annet i 1935. På overbygningen bak styrhuset ble det bygget bestikklugar, kontor og et lite posthus. Det ble også overnattingsmulighet. Georg Gundersen var styrmann i 47 år, og bodde ombord.
Siste tur gikk høsten 1951, da båten ble solgt for opphugging. Båtens ratt og akterlanterne finnes i privat eie.
Mollet del Vallès
Moller del Vallès (katalansk uttale: ) er en by og en kommune i comarcaet Vallès Oriental i provinsen Barcelona i Catalonia. Den befinner seg i dalen til elva Besòs og er et viktig transportknutepunkt nordover fra Barcelona. Kommunen hadde 52 484 innbyggere i 2012. Arealet er på 10,72 km².
Julián Arredondo
Julián David Arredondo Moreno (født 30. april 1988 i Ciudad Bolívar, Antioquia) er en profesjonell colombiansk landeveissyklist. Han sykler for Nippo-Vini Fantini.
Jetsam Moraine
Jetsam Moraine er en tynn, buktende midtmorene som går 11 km fra et punkt nær Mount Razorback og i en bue forbi nordøstsiden av Black Pudding Peak i Prince Albert Mountains i Victoria Land i Antarktis. Dets bøyde form forbinder Bensonbreen og Midshipbreen. Morenen fikk dette navnet av en feltgruppe fra New Zealand Antarctic Research Programme 1989–90. Navnet henspiller på at all superglasial morene «flyter» på breisen, og driver på samme måte som vrakgods (flotsam and jetsam på engelsk), og i nærheten fantes alt Flotsam Moraines.
Østerriksk Bundesliga 2022–2023
Østerriksk Bundesliga 2022–2023 var den 111 sesongen av toppfotball i Østerrike. Regjerende mestere forsvarte tittelen og vant sitt 17. seriemesterskap.
Relasjoner mellom Nederland og Marokko
Relasjonene mellom Marokko og Nederland har en historie som strekker seg tilbake til 1600-tallet, og er som fremdeles aktuell i dag. I begynnelsen av det 17. århundre besøkte en delegasjon fra De forente Nederlandene (den tidligere nederlandske republikken) Marokko for å diskutere en felles allianse mot Spania og Barbareskpiratene. Sultan Zidan Abu Maali utnevnte Samuel Pallache, en jødisk-marokkansk kjøpmann, diplomat og kaprer, til utsending. I 1608 møtte Pallache stattholder Maurits av Nassau, og de nederlandske generalstatene (Staten Generaal). 24. desember 1610 undertegnet de to landene en avtale som innebar frihandel mellom Nederland og Marokko, og muligheten for sultanen til å kjøpe skip, våpen og ammunisjon fra nederlenderne.
Østerriksk Bundesliga 2022–2023
Finaler
Austria Wien vant 6–1 sammenlagt og kvalifiserte seg til Conference League andre kvalifiseringsrunde.
Relasjoner mellom Nederland og Marokko
Første marokkansk-nederlandske kontakter
Noen magre forsøk på å etablere vennlige forbindelser mellom Nederland og Marokko foregikk under Aḥmad al-Manṣūr, til hans død i 1603. Den første offisielle nederlandske representanten av Generalstatene i Marokko ble Pieter Maertensz. Coy i Marrakech fra 1605. Anledningen var at Coy hadde returnert 135 muslimske fanger til Safi i Marokko og Alger i april-mai 1605. Fangene var både tyrkiske og marokkanske, og ble tatt av nederlenderne i et sjøslag med spanske galeier.
Marokkansk-nederlandsk vennskaps- og frihandelstraktat (1610)
Fra 1608 utviklet den nye marokkanske Sultan Mulay Zidan en vennskapstraktat med Nederlandene, og han sendte flere utsendinger, som Samuel Pallache, Hammu'm Bashir, Alguazir, Muhammad Al-Hajari og Yusuf Biscaino. Resultatet av disse utvekslingene var at nederlenderne sendte tre krigsskip, som Mulay Zidan hadde forespurt. Filip III av Spania brukte disse militære utvekslingene som en av begrunnelsene for å utvise Moriskene fra Spania i 1609. Moriskene var ‘spanske muslimer’ (og deres etterkommere) som hadde latt seg døpe tidlig på 1500-tallet for å unngå å bli utvist fra Spania og Portugal.
'Vennskaps- og frihandelstraktaten' ble inngått mellom de to landene i desember 1610. Traktaten innebar at marokkanere og nederlendere hadde gjensidig fritt leide og beskyttelse når de besøkte hverandres land.
Nederlenderne ble lovet fri tilgang til de marokkanske havnene. Videre skulle ikke noe bytte fra nederlandske skip bli omsatt i Marokko, og ingen nederlandske slaver skulle bli holdt i Marokko. Det betydde at nederlandske skip ikke lenger led under kaprerne langs den marokkanske kysten. Til gjengjeld leverte republikken krigsskip, kanoner og ammunisjon til sultanen. På grunn av vennskapstraktaten kunne Al-Hajari, en marokkansk utsending, besøke den nederlandske republikken fritt. Han var i republikken fra juni til september 1613, og diskuterte med den nederlandske prinsen Maurits av Nassau (Maurits av Orange) muligheten for å forme en allianse mellom den nederlandske republikken, Det ottomanske riket, Marokko og Moriskene mot den felles fienden Spania. Hans bok nevner diskusjonen for en kombinert offensiv mot Spania, samt religiøse grunner for det gode forholdet mellom islam og protestantismen på den tiden:
"Sine lærere [Luther og Calvin] advarte dem [protestanter] mot paven og tilbedere av avguder; de fortalte dem i tillegg ikke å hate muslimer, fordi de er Guds sverd i verden mot avgud-tilbedere. Det er derfor at de tok parti med muslimene." -Al-Hajari, Boken av beskytteren av religion mot vantroende
Religiøse diskusjoner
Religiøse diskusjoner oppsto også mellom muslimer og kristne. Den tidlige delegasjonen av Hammu'm Bashi i slutten av 1609-tidlig-1610, førte til redaksjonen av en polemisk pamflett om kristologi med tittelen "Inquisitio et responsio quae fuit inter Mahumetitsam et Christianum de Mesia ad intelligendum an ille sit filius Dei nec ne" (Undersøkelse og respons, som kom til mellom en muhammedaner og en kristen for å forstå om Messias er Guds sønn eller ikke). En av ambassadørene, Yusuf Biscaino traff prins Maurits av Nassau, som spurte ham om islamske uttalelser om Jesus. Yusuf Biscaino ønsket ikke å svare direkte. Etter hjemkomsten til Marrakech sendte han et brev på latin i 1611 til Maurits. Som kilde brukte han arbeidet til vitenskapsmannen Muhammad Alguazir.
Islamske studier i Nederland
En av effektene av disse utvekslingene var den bemerkelsesverdige utviklingen av arabiske og islamske studier i Nederland. Et eksempel er arbeidet til Thomas Erpenius. Thomas Epernius ble professor i orientalske språk ved Universitetet i Leiden i 1613. Han kunne øke sin kunnskap om arabisk gjennom direkte utveksling med marokkanske utsendinger, som Al-Hajari. Al-Hajari hadde brukt vennskapstraktaten for å besøke Nederland fritt, etter et opphold i Frankrike.
Den nederlandske delegasjonen av 1640
En nederlandsk delegasjon, ledet av Antonius de Liedekerke, besøkte kongen av Marokko Mohammed esh Sheikh es Seghir, i 1640. Delegasjonen ble ledsaget av gravør Adriaen Matham, som lagte tallrike tegninger, for eksempel en gravering av El Badi Palasset, fra før det ble ødelagt senere på 1600-tallet.
Michiel de Ruyter
I 1644 besøkte Michiel de Ruyter, en kjent nederlandsk sivil og militær kaptein, kysten av Marokko. Han drev der omfattende handel.
Litteratur
Abdelkader Benali, Herman Obdeijn, Marokko door Nederlandse ogen 1605-2005, verslag van een reis door de tijd. Amsterdam - Antwerpen. De arbeiderspers 2005. ISBN 90-295-0465-X
Fernando Sandoval
Fernando Sandoval (født 18. november 1942 i São Paulo i Brasil, død 1. mai 2020 samme sted) var en brasiliansk vannpolo  spiller.
Han konkurrerte i mennenes vannpoloturnering i Sommer-OL 1968. Etter sportskarrieren ble han i 1969 journalist.
Stilocharis
Stilocharis er en gruppe (slekt) av biller som hører til underfamilien smalkortvinger (Paederinae) i den store familien kortvinger (Staphylinidae).
Utbredelse
Slekten er utbredt i Mellom-Amerika (Guatemala).
Fylkisflokkurinn
Fylkisflokkurinn var et politisk parti på Island, gjerne betegnet som et enkeltsaksparti. Partiet vil avskaffe Islands uavhengighet og vil ha en union med Norge, da som et landets fylker. Partiets grunnlegger Gunnar Smári Egilsson har uttalt at en av begrunnelsene for partiet er at «Island er for lite til å kunne fostre talentfulle politikere».
The Uptown Poker Club (album)
The Uptown Poker Club er et musikkalbum av Jerry Reed som ble utgitt desember 1973. Reed komponerte tre sanger selv til dette albumet, mens han var med å lage «Nobody». «Honkin'» er en instrumental. Produsent for albumet var Chet Atkins og Reed.
NM i bandy 2015
Finale
Målscorere:
Hoveddommer: Jørn-Ivar Pettersen, Solberg. Meddommere: Christian Førde, Haslum og Knut Grothaug, Solberg. Fjerdedommer: Carl Anders Jansson, Hauger.
1. Marcus Thommessen (mv) 6. Isac Jerner 7. Jacob Rønneberg 8. Bård Berdal 9. Mikael Bood 10. Jørgen Ibsen Brynildsrud 12. Harald Schjoldager 14. Aksel Rødseth 15. Aksel Trygstad 19. Morten Aas 21. Martin Bjerkely 22. Christoffer Andersen-Gott (mv) 24. Jon Ljungberg 50. Christian Waaler 57. Christofer Silius (mv) 69. Gustav Andersson 78. Peter M. Haug 83. Rickard Fritjofsson 89. Daniel Zeilon 91. Felix Ljungberg
Greta Gynts filmografi
Greta Gynt (født Margrethe Woxholt 15. november 1916 i Kristiania, nåværende Oslo, død 2. april 2000 i London) var en norsk sanger, danser og skuespiller.
TV-serier
Av disse seriene er det bare The Adventures of Robin Hood som har blitt sendt på norsk TV. Den norske tittelen var Robin Hood.
Neoptychodes
Neoptychodes er en slekt av biller som tilhører den artsrike underfamilien Lamiinae i familien trebukker (Cerambycidae).
Utseende
Middelsstore, slanke og nokså langbeinte, gråbrune trebukker. Hannen har svært lange antenner. Dekkvingene har lyse tegninger, vanligvis med en lys midtstripe langs sømmen.
Levevis
Disse billene har larver som lever i død ved av løvtrær, ofte like under barken.
Utbredelse
Gruppen er utbredt i Sør- og Mellom-Amerika, fra det sørvestlige USA i nord til Ecuador i sør. En art forekommer også (innført) på Tahiti.
Ambra Battilana Gutierrez
Ambra Battilana Gutierrez er en italiensk skuespiller og modell.
Steinbjørn O. Jacobsen
Steinbjørn Oluf Jacobsen (født 30. oktober 1948 i Klaksvík) er en færøysk murermester og politiker for Tjóðveldi. Han var medlem av kommunestyret i Klaksvík fra 1997 til 2020, viseborgermester fra 1997 til 2000, Klaksvíks borgermester fra 2001 til 2008 og på nytt viseborgermester fra 2013 til 2016.
Barbro Maria Tiller
Barbro Maria Tiller (født 27. juli 1953 i Trondheim) er en norsk billedkunstner. Hun bor og arbeider i fødebyen, og har atelier ved Lademoen Kunstnerverksteder. Hun er utdannet ved Kunstakademiet i Trondheim (1974–1978). Hun arbeider med maleri, collage, tegning, grafikk, men også med mer idébaserte kunstprosjekter. Hun er datter av kunstnerparet Lars Tiller og Gudrun Roos.
Flere arbeider av Barbro M. Tiller er innkjøpt av blant annet Norsk kulturråd, Trondheim kommune og Sør-Trøndelag Fylkeskommune. Hun har deltatt på en lang rekke kollektivutstillinger, som Statens Kunstutstilling (Høstutstillingen) og Trøndelagsutstillingen. Trondhjems Kunstforening og Trøndelag senter for samtidskunst er blant noen av stedene hun har hatt separatutstillinger. Tiller har også mottatt stipendier, blant annet fra Norsk kulturråd og Billedkunstnernes vederlagsfond.
Anella Olímpica
Anella Olímpica (katalansk for «Olympisk ring»; uttale: ) er en olympiapark på høyden Montjuïc i Barcelona. Den var sentrum for De olympiske sommerlekene 1992.
Parken omfatter olympiastadionet Estadi Olímpic Lluís Companys, idrettshallen Palau Sant Jordi, et telekommunikasjonstårn utforma av Santiago Calatrava, Catalonias nasjonale institutt for fysisk utdanning, svømmebassenga Piscines Bernat Picornell og Joan Antoni Samaranch olympia- og idrettsmuseum.
Trechiotes
Trechiotes er en slekt av billene i delgruppen (underfamilien) skyggeløpere (Trechinae) i familiegruppen løpebiller.
Utseende
Nokså små (ca. 5 millimeter), avlange, mørke løpebiller. Antennene er tynne og nesten så lange som kroppen. Hodet er bredere enn langt med nokså store, utstående fasettøyne og buede furer på hver side av pannen. Pronotum er omtrent hjerteformet med en skarp midtfure. Dekkvingene er litt rundede med fine punktstriper og noen lange, oppstående børster.
Levevis
Artene har blitt funnet ved åpningen av huler, men ulikt typiske hulelevende biller har de velutviklede fasettøyne og flygevinger.
Sakagutia
Sakagutia er en slekt av billene i delgruppen (underfamilien) skyggeløpere (Trechinae) i familiegruppen løpebiller.
Trechiotes
Utbredelse
Artene lever i Asia (Kina, Vietnam).
Sakagutia
Utseende
En liten, slank, blankt svart løpebille. Hodet er bredt, nærmest sekskantet. Pronotum er avrundet med rettvinklede bakhjørner. Dekkvingene er jevnbrede med skarpe punktrader, også to rader av grovere punkter.
Utbredelse
Arten er utbredt i Japan.
Systematisk inndeling
Det er mulige at arten bør plasseres i slekten Bembidion, I så fall bør den skifte navn til Bembidion umi Sasakawa, 2007, siden slektsnavnet marina er opptatt i Bembidion.
Tillitsmandater
Tillitsmandater beskriver hvordan pasienter gir leger fullmakt til å utøve sitt skjønn. Når pasienten oppsøker legen med et ønske om hjelp gis legen et tillitsmandat. Tillitsmandater kategoriserer graden av åpenhet i tillitsforholdet.
Tillitsmandater brukes også mer generelt om legfolks forhold til andre profesjoner.
Myggen (film)
Myggen er en norsk biografisk dokumentarfilm fra 1996 om den norske fotballspilleren Erik Mykland. Regi og manus er ved Thomas Robsahm.
Den ble lansert med undertittelen portrett av en fotballkunstner.
Handling
Filmen skildrer ett år av livet til Erik «Myggen» Mykland, som var en av 1990-årenes mest populære og omtalte norske fotballspillere. Dokumentaren skildrer livet hans i 1995. Dette var et år som lå an til å bli meget godt for Myggen, men som skulle som skulle bli en stor karrieremessig nedtur. Etter et godt år i 1994 opplevde han nå å bli vraket fra landslaget. Han var stadig i media på grunn av uttalelser om toppidrett, røyking og alkohol. Midt oppi dette ble han dessuten far for første gang. Filmen skildrer hans liv både på banen og hjemme.
Om filmen
VGs anmelder gav den terningkast tre.
Filmen ble ingen publikumssuksess.
Live/1975–85
Live/1975–85 er et konsertalbum av den amerikanske rockeartisten Bruce Springsteen & the E Street Band. Det består av 40 låter spilt inn på ulike konserter mellom 1975 og 1985. Det ble utgitt som en samleboks med enten fem vinylplater, tre kassetter eller tre CD-er.
Utgivelse og mottakelse
Springsteens etterlengtede konsertalbum har solgt mer enn 13 millioner eksemplarer, noe som gjør det til det mest solgte konsertalbumet utgitt på den tiden.
Ikke overraskende, med tanke på Springsteens omdømme og rykte som konsertartist, ble det 40 sanger lange albumet mottatt med overveiende gode anmeldelser. Det var likevel noen kritikere som savnet noen sanger på albumet, som blant annet «Prove It All Night».
Vinyl
Side 1
Side 2
Side 3
Side 4
Side 5
Side 6
Side 7
Side 8
Side 9
CD
Disk 1
Disk 2
Disk 3
Gungunum
Gungunum var en konge som hersket over bystaten Larsa i det sørlige Mesopotamia fra 1932 til 1906 f.Kr. Ifølge den tradisjonelle kongelisten for Larsa var han byens femte konge, og i sine egne innskripsjoner identifiserer han seg som sønn av Samium og bror til sin umiddelbare forgjenger Zabaya. Navnet hans er amorittisk, og er utledet fra ordet gungun som betyr «beskyttelse», «forsvar», eller «ly».
Under Gungunum gikk Larsa fra å være en mindre viktig by til å stå frem som en kraftfull utfordrer til Isin, som hadde vært regionens dominerende makt helt siden Ur III-rikets fall i 2002 f.Kr. Hans 27 år lange regjeringstid er også mye bedre dokumentert enn den foregående perioden i Larsas historie, da man har en komplett og kronologisk oversikt over alle hans årsnavn, noe som står i skarp kontrast til den totale mangelen på årstall fra hans forgjengere. I tillegg er også fire av hans kongeinnskripsjoner bevart, slik at man har nok materiale til å danne seg et brukbart bilde av hans regjeringstid.
I forhold til kongene av Isin sammenfalt Gungunums styre med Lipit-Ištars tredje til ellevte regjeringsår og Ur-Ninurtas første til 18. regjeringsår.
Første regjeringsår og militærtokt mot Elam
Da Gungunum tok over tronen etter broren Zabaya i 1932 f.Kr. var Larsa en bystat av mindre betydning som frem til dette tidspunktet muligens hadde stått i et slags løst vasallforhold til den regionale stormakten Isin. Det tok imidlertid ikke lang tid før Gungunum markerte seg på den maktpolitiske scenen, for man leser av årsnavnene hans at han allerede helt i begynnelsen av sin regjeringstid gjennomførte to militærkampanjer rettet mot Elam i dagens Iran. Den første av disse fant sted i hans tredje regjeringsår, da han skal ha angrepet og ødelagt Bašime, en elamittisk region som mest sannsynlig strakte seg langs den iranske sørøstkysten av Persiabukten fra det sørlige Khuzestan i nord til Bushehr i sør.
Gungunum fulgte opp denne seieren med ytterlige en kampanje østover i sitt femte år som konge, da han skal ha angrepet og ødelagt Anšan, som lå i Fars-provinsen i dagens Iran og var en av Elams største og viktigste byer. Mens begge disse ekspedisjonene må ha bragt Gungunum store rikdommer og betydelig prestisje, vet man lite om hva som ellers kan ha motivert ham til å legge ut på slike vidttrekkende felttog østover. Én faktor som imidlertid kan ha spilt inn er muligheten for at Anšan stod i et allianseforhold til Isin, ettersom man vet at en slik allianse hadde blitt sluttet 45 år tidligere da kong Iddin-Dagan av Isin giftet bort datteren sin til Anšans hersker. I så fall kan Gungunums kampanje mot Anšan forstås som et vellykket forsøk på å frigjøre sin østre flanke før han begynte å utfordre Isins makt direkte.
Perioden som fulgte de to kampanjene mot Elam ser ut til å ha vært relativt rolig, ettersom Gungunums årsnavn for de neste fire årene er viet til kulten for Larsas bygud Utu, deriblant utnevnelsen av en ny høyesteprestinne og introduksjonen av en stor kobberstatue i Utus tempel.
Ur
Det varte imidlertid ikke lenge før Gungunum begynte å utfordre Isin om hegemoniet i det sørlige Mesopotamia, og hans første store anslag var å erobre Ur, den gamle imperiehovedstaden til Ur III-riket som hadde vært under Isins kontroll siden kort tid etter byens fall til elamittene i 2002 f.Kr. Man har ingen innskripsjoner eller årsnavn som henviser direkte til denne erobringen, men bruken av årsnavn på dokumenter funnet i byen viser klart at et maktskifte fant sted, ettersom årsnavnene til Lipit-Ištar av Isin opphører og i stedet blir erstattet med Gungunums egne årsnavn. Det nøyaktige året for Gungunums erobring av Ur kan ikke fastsettes med sikkerhet, men årsnavnene som har blitt funnet i byen så langt gjør at Gungunums syvende eller tiende regjeringsår, tilsvarende 1926 eller 1923 f.Kr., fremstår som de mest sannsynlige alternativene. Det er i alle tilfeller fra og med Gungunums tiende år at årsnavnene hans begynner å gjøre direkte referanser til Ur; samtlige årsnavn fra dette året og frem til hans 14. regjeringsår omhandler kultrelaterte affærer i byen, og nevner blant annet utplasseringen av to standarder i tempelet til Urs bygud Nanna og innvielsen av en statue, muligens av Gungunum selv, til den samme guddommen. Det er derfor ingen tvil at kongen av Larsa på dette tidspunktet hadde sikret seg full kontroll over Ur og var i ferd med å konsolidere sin makt i byen, blant annet ved å utvikle sitt forhold til dens sentrale guddommer og deres respektive presteskap.
Dette maktskiftet i Ur må ha hatt betydelige konsekvenser for maktbalansen mellom Isin og Larsa. Kontroll over den gamle imperiehovedstaden var en ideologisk hjørnesten i Isins krav på å være den rettmessige arvtakeren til det mektige Ur III-riket, i tillegg til at Ur med sin sørlige beliggenhet var et sentralt knutepunkt i handelen over Persiabukten, noe som gjorde at byen også spilte en viktig økonomisk rolle. Det må derfor ha vært en stor triumf for Gungunum å kunne ta over makten i en by av en slik betydning, men han ser likevel ut til å ha respektert byens etablerte institusjoner, selv om disse ofte ble styrt av personell utnevnt av kongene av Isin. Årsnavnet for hans 13. regjeringsår henviser for eksempel til tiltredelsen av Enninsunzi, datter av nylig avdøde Lipit-Ištar av Isin, som høyesteprestinne i tempelet til guden Nin-gublaga, i tillegg til at Enanatuma, høyesteprestinne for Urs bygud Nanna og datter av Lipit-Ištars forgjenger Išme-Dagan, fortsatte i sin stilling under Gungunums herredømme og endog dedikerte flere religiøse bygg til ham.
Det finnes også henvisninger til ytterligere militære sammenstøt mellom Larsa og Isin som skal ha funnet sted i samme periode som Ur falt under Larsas kontroll. Blant annet har man to litterære brev som utgir seg for å være en korrespondanse mellom Lipit-Ištar av Isin og hans general Nanna-kiag, hvor sistnevnte ber om forsterkninger for å demme opp for Gungunums styrker som har tatt «veihuset» og er i ferd med å ta over flere vannveier. Dersom disse brevene refererer til historiske hendelser så viser de helt klart et høyt konfliktnivå mellom Gungunum og Lipit-Ištar i perioden da disse satt med makten i sine respektive byer; sistnevnte døde imidlertid i 1924 f.Kr., og hans etterfølger som Gungunums hovedrival i Isin var Ur-Ninurta, en konge som forøvrig ikke ser ut til å ha sprunget fra Isins tradisjonelle kongedynasti. Mens forholdet mellom Gungunum og Isin ser ut til hovedsakelig å ha forblitt antagonistisk også med Ur-Ninurta på tronen, har man også dokumenter som viser at kongen av Larsa i alle fall ved to anledninger tillot sin kollega i Isin å sende sine offergaver til Ningals tempel i Ur.
Kisurra og rolige mellomår
Et annet bysenter som ser ut til å ha skiftet hender på omtrent samme tidspunkt er Kisurra, en mindre by som lå bare 20 km sørøst for Isin og som mest sannsynlig hadde vært under Isins herredømme helt siden Ur III-rikets fall. Man har imidlertid ingen daterte dokumenter fra den lange perioden da Kisurra formodentlig ble styrt av Isin, og det eldste daterte dokumentet som er funnet i byen bærer i stedet årsnavnet for Gungunums tiende regjeringsår, eller 1923 f.Kr. Det er dermed overveldende sannsynlig at kongen av Larsa satt med makten i Kisurra dette året, selv om man ikke kan si om dette også var tidspunktet da han først inntok byen, eller om erobringen allerede hadde skjedd på et tidligere tidspunkt. Kisurra forble i alle tilfeller ikke lenge under Gungunums kontroll, for det neste årsnavnet man har funnet i byen er fra Isin og stammer fra Ur-Ninurtas fjerde regjeringsår, som tilsvarer 1921 f.Kr. Det er dermed klart at kongen av Isin må ha foretatt en motoffensiv som førte Kisurra tilbake under Isins herredømme etter at den hadde ligget under Larsas kontroll i noen år.
Malgium, Uruk og Nippur
Ifølge årsnavnet for Gungunums 19. år, tilsvarende 1914 f.Kr., beseiret han en hær fra Malgium, «sikret veihuset» og «åpnet kildene til fjellkanalen» på befaling av gudene An, Enlil og Nanna, uten at man kan si sikkert hva sistnevnte utsagn sikter til. Seieren mot Malgium peker i alle fall mot en offensiv nordover langs Tigris, for mens denne byens nøyaktige beliggenhet ennå ikke er kjent, er det klart at den må ha vært lokalisert på Tigris' bredd et sted mellom Maškan-šapir og stedet der Tigris renner sammen med Diyala-elven. Dette er en region som ligger et godt stykke nordøst for Isin, slik at Gungunums kampanje mot Malgium viser at Larsa nå hadde en militær rekkevidde som strakte seg lenger nordover enn noengang tidligere.
Det samme årsnavnet gir også en pekepinn på Larsas videre ekspansjon under Gungunum gjennom referansen til de tre guddommene An, Enlil og Nanna, som er bygudene til henholdsvis Uruk, Nippur og Ur. Mens Gungunums autoritet i Ur allerede var veletablert på dette tidspunktet, antyder henvisningen til de to øvrige gudene at Gungunum også kan ha tatt makten i Uruk og Nippur. Når det gjelder Uruk, som bare lå 25 km nordvest for selve Larsa, så vet man at byen hadde vært kontrollert av Isin over lang tid. De siste attesterte sporene av Isins kontroll over byen er imidlertid fra Lipit-Ištars regjeringstid, slik at Uruks politiske status etter Lipit-Ištars død er uklar. Gungunums henvisning til Uruks bygud An tyder som sagt på at han kan ha overtatt makten i byen, og et slikt scenario styrkes ytterligere gjennom funnet av flere murstein innskrevet med Gungunums navn på en lokalitet kalt Umm al-Wawiya, som ligger rett utenfor Uruk og muligens tilsvarer oldtidens Durum. Gungunums nærvær er dermed dokumentert helt opp til Uruks yttermurer, noe som gjør det enda mer sannsynlig at også selve byen Uruk må ha havnet under hans kontroll.
Nippur, som med sin beliggenhet 30 km nord for Isin lå mye lenger nord enn tilfellet var med Uruk, skilte seg på sin side ut gjennom sin status som Mesopotamias hellige by, der den øverste guden i det sumeriske og akkadiske panteonet, Enlil, hadde sitt tempel. Kontroll over Nippur innebar derfor mye politiske prestisje, og kongen som ble anerkjent av byens presteskap kunne tradisjonelt påberope seg tittelen «konge av Sumer og Akkad», som indikerte en symbolsk overhøyhet over hele den regionen som etter hvert skulle bli kalt Babylonia. Det er derfor naturlig at Nippur ville være et attraktiv mål for Gungunum, og man har også flere sterke indisier i tillegg til den ovennevnte henvisningen til Enlil som tyder på at han lyktes å fravriste den hellige byen fra Isins kontroll. Blant annet har man en kongeinnskripsjon fra bare et par år etter kampanjen mot Malgium der Gungunum påberoper seg tittelen «konge av Sumer og Akkad» (mens han tidligere hadde nøyd seg med tittelen «konge av Ur»), samtidig som to årsnavn fra det samme tidsrommet refererer til en serie byggearbeider på steder som alle har blitt tentativt plassert like i nærheten av Nippur. I tillegg har man funnet kopier i Nippur av en hymne skrevet av Gungunum som beskriver hvordan standarden til Urs bygud Nanna ledet en prosesjon med offergaver inn i Enlils tempel, noe som viser at kongen av Larsa hadde nok innflytelse i byen til å få sine hymner tatt opp i Nippur-presteskapets religiøse kanon.