cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Sjakk under Asialekene 2006
Sjakk under Asialekene 2006. Sjakk var en av flere sporter under Asialekene 2006 i Doha i Qatar. Konkurransene ble avviklet i perioden 2. til 14. desember 2006. Det ble konkurrert i lynsjakk for menn og kvinner og en mixed lagkonkurranse i klassisk sjakk. Det var første gangen som sjakk var med på programmet i asialekene. 63 utøvere fra tjueen nasjoner deltok. India ble beste nasjon med to gullmedaljer foran Kasakhstan med en.
Neocrepidodera
Neocrepidodera er en slekt av biller som tilhører familiegruppen bladbiller (Chrysomelidae).
Utseende
Små, blanke, mørke, ofte metallisk fargede jordlopper. Bakbeina er utviklet til hoppebein med tykke lår.
Levevis
Som andre bladbiller er de knyttet til planter, men larvene lever underjordisk. Slekten lever på planter i mange ulike familier.
Utbredelse
Slekten er utbredt i alle verdensdeler bortsett fra Afrika og Sør-Amerika.
Carl Albert von Passow
Carl Albert von Passow  (uttales: Passau) (født 4. desember 1682 i Rühn i hertugdømmet Mecklenburg-Schwerin, død 14. september 1757 i København) var en tysk offiser i dansk-norsk tjeneste i første halvdel av 1700-tallet. Han var sønn av amtskriver og skogvokter Hans Passow i Rühn og Tarnow. Dessuten var han bror av vagtmester ved Dömitz festning Hans Jürgen Passow (-1735), dansk oberstløytnant Christian Albrecht von Passow (1676-1755), dansk-norsk løytnant Johann Jochim Passow (1685-1752) og amtmann i Güstrow amt Jacob Passow (1688-1762). Han er kjent for å være den første kommandanten på det nye Vardøhus festning som stod ferdig i 1738 (Carl von Passow ankom riktignok ikke festningen før i 1739).
Vardøhus festning
Obestløytnant Carl von Passow ankom Vardøhus festning 20. juni 1739 og tiltrådte som kommandant umiddelbart. Han ble også kongelig poståpner i Vardø.
The Golden Thought
The Golden Thought er en amerikansk stumfilm fra 1917, regissert av Tom Mix.
Handling
Tom Daton, en marskalk, blir beordret til Chico County for å holde øye med en rekke desperate karakterer som rapporteres å ha terrorisert dette området. Bess Jackson, en vakker ung kvinne, fungerer som bank-ansatt i et tilstøtende fylke, og når Tom kommer dit blir han raskt tiltrukket av hennes skjønnhet. Gene Hammond, en velstående gruve-eier, tar farvel med sin kone og reiser også til Chico County på grunn av en jobb.
Mexicos kvinnelandslag i basketball
Mexicos kvinnelandslag i basketball er landslaget i basketball som representerer Mexico i internasjonale konkurranser.
Landslaget er rangert som nummer 35 på FIBAs verdensranking, og har tatt tre gull og én bronsemedalje i Sentralamerikamesterskapet i basketball for kvinner.
Talyllyn Railway
Talyllyn Railway (walisisk: Rheilffordd Talyllyn) er en smalsporet bevart jernbane i Wales som har en lengre på 7.25 mi fra Tywyn på Mid-Waleskysten til Nant Gwernol jernbanestasjon nær landsbyen Abergynolwyn. Jernbanelinjen ble åpnet i 1866 for å frakte skifer fra steinbruddene ved Bryn Eglwys til Tywyn, og var den første smalsporede jernbane i Storbritannia som ble godkjent, som følge av et parlamentsvedtak, til å frakte passasjerer med damplokomotiv. Til tross for alvorlig underinvestering, ble jernbanelinjen holdt åpen og ble i 1951 den første jernbanen i verden som ble bevart som en museumsjernbane av frivillige.
Som museumsjernbane har den vært en turistattraksjon og har utvidet sitt rullende materiell gjennom oppkjøp og et teknisk program for å bygge nye lokomotiver og vogner. I 1976 ble en utvidelse åpnet langs den tidligere steinbruddlinjen fra Abergynolwyn til den nye stasjonen ved Nant Gwernol. I 2001 feiret bevaringsforeningen sitt 50-årsjubileum og i 2005 startet en stor gjenoppbygging og utvidelse av Tywyn Wharf jernbanestasjon, som inkluderte mye etterlengtede fasiliteter for Narrow Gauge Railway Museum.
Den oppdiktede Skarloey Railway, som var en del av barnebokserien the Railway Series av W. V. Awdry, var basert på Talyllyn Railway. Bevaringen av jernbanelinjen inspirerte Ealing Comedy-filmen The Titfield Thunderbolt.
Navn og sporvidde
Opprinnelsen til jernbanens navn er usikker. Det kan referere til sognet Tal-y-llyn, som inneholder den østlige endestasjonen, eller det kan komme fra innsjøen Tal-y-llyn, et stort brevann ved foten av Cadair Idris 3 mi lengre østover. Sporvidden på 2 ft på jernbanesporet er uvanlig og fantes kun på tre andre offentlige jernbaner i Storbritannia: den nærliggende Corris Railway (som ble opprettet tidligere enn Talyllyn), samt de etterfølgende Plynlimon and Hafan Tramway og Campbeltown and Machrihanish Light Railway.
Opprinnelse og bygging - frem til 1866
Gruvevirksomhet for å ta ut skifer startet i åsene ovenfor Tywyn i 1830-årene, men selv om flere mindre steinbrudd og testnivåer ble etablert, kun et reelt steinbrudd ble utviklet i regionen, ved Bryn Eglwys, 7 mi nord øst for byen. Undergrunnsarbeidet startet til i 1940-årene, og i 1847 ble steinbruddet drevet av den lokale landeieren John Pughe. Den ferdige skiferen ble send via pakkhest til havnen ved Pennal hvor det ble lastet over på båten for en elvereise til Aberdyfi (eller englifiserte navnet Aberdovey er fortsatt vanlige i bruk), og deretter endelig lastet over på sjøgående fartøy, en kompleks og dyr transportordning som begrenset steinbruddets uttat av skifer. Den amerikanske borgerkrigens utbrudd i 1961 stoppet tilgangen til bomull til bomullsspinneriene nord vest av England og som et resultat av dette var det mange rike spinnerieiere ute på jakt etter nye forretningsmuligheter for å utøke sitt interessefelt. En slik eier var William McConnel fra Lancashire som i 1859 hadde kjøpt et hus nær Dolgellau, nord av Tywyn. I januar 1864 etablerte McConnel selskapet Aberdovey Slate Company, som leide landområdet inkludert Bryn Eglwys fra landeieren Lewis Morris fra Machynlleth.
McConnel begynte å forbedre Bryn Eglwys for å øke dens produksjon, og i 1865 øremerket hans selskap penger til bygging av en smalsporet jernbane som forbinder steinbruddet med havnen i Aberdyfi. Den normalsporede Aberystwyth and Welsh Coast Railway ble imidlertid raskt utvidet fra sin base i Machynlleth, imidlertid, og i 1863 hadde nådd til Tywyn, så McConnel bestemte seg for å bygge sin jerbanelinje fra steinbruddet til Tywyn, som var det nærmeste punktet hvor skiferen kunne bli overført til standardsporet jernbane. Dette på tross av at linjen innledende var isolert fra resten av systemet på grunn av vanskeligheter med å bygge bro over estuariet til Afon Dyfi i sør. En parlamentsstatutt (28 og 29 Vict, cap cccxv) som tillot selskapet å drive passasjerbefordring på jernbanen som en offentlig jernbane ble gitt ved kongenlig sanksjon den 5. juli 1865, og selskapet utnevnte James Swinton Spooner som ingeniør for byggingen. Han laget en plan for en relativt strak jernbanelinje som klartret gradvis fra Tywyn til steinbruddet og byggingen startet raskt. I september 1866 hadde byggingen nådd det punkt hvor Board of Trade inspektøren Kaptain Henry Tyler kunne gjøre sin første inspektsjon og rapport.
Rapporten til Tyler førte til en uvanlig endring da den oppdaget at lasteprofilen for jernbanelinjen var for liten. Den opprinnelige bredden broene over jernbanen var kun 9 ft brede mens jernbanens passasjervogner var 5 ft brede noe som gjorde at det kun var 2 ft klaring på hver side, mindre enn den minste påkrevde klaringen på 2 ft. For å avhjelpe på dette problemet foreslo McConnel at dørene på en side av hver vogn skulle permanent sperret og at sporet ikke skulle gå i mitten under broene slik at det tillot nok plass på den siden hvor dørene som kunne åpnes ikke var slik at passasjerene kunne forlate kupéen hvis vognen stoppet under broen. Tyler aksepterte dette forslaget og til dags dato har alle vogner på Talyllyn kun dører på en side, en uvanlig løsning for en offentlig jernbane som er delt (av forskjellige grunner) med den nærliggende Corris Railway. Tyler krevde også at utbedringer skulle gjøres på jernbanens to først damplokomotiver da Nr. 1 led av overdreven «vertikal bevegelse» og Nr. 2 ble sagt å lide av «horisontal pendling». Nr. 1 ble redutnert til produsenten hvor et sett med løpehjul ble lagt til for å redusere overhenget bak, og fjærene på Nr. 2 ble justert og akselpinnene ble gjort kortere for å redusere deres pendling.
Tyler tillot ikke at jernbanen åpnet før hans utbedringsforslag var utført. I løpet av første halvår i 1866 ble en rekke pålagte endringer utført og linjens bygging ble ferigstilt. I oktober 1866 startet jernbanen med en uoffisiell personbefordringstjeneste på tross at de ikke hadde fått en tillatelse fra Board of Trade. Passasjerer ble befraktet på «deres egen risiko» og trolig gratis inntil linjen fikk sin offentlige godkjenning. I november det året returnerte Tyler til Tywyn og hand inspiserte jernbanen på nytt, med gjenstand for noen ytterligere mindre utbedringer, godkjente han formelt åpningen av personbefordringstjenesten. Den første offentlige rutetidstabell ble utgitt i desember 1866, og var den første spesialbygde, dampdrevne, smalsporede jernbanen i Storbritannia som åpnet for drift.
Velstand under McConnel - 1866 til 1880-årene
Jernbanen åpnet med to lokomotiver, en passasjervogn og flere godsvogner i bruk og ble driftet under en forordning hvor kun ett lokomotiv var i bruk (under damp) slik at to tog ikke skulle kunne kollidere. Til å begynne med var det operative lokomotivets stall i et treskur ved Ty Dwr på minarllinjen ovenfor Abergynolwyn jernbanestasjon, mens hovedverkstedet ved Pendre jernbanestasjon ble bygget. Pendre-verkstedet åpnet 17. februar 1867 og fra da av startet jernbanemateriellet sin arbeidsdag fra Pendre i stedet for Abergynolwyn.
Jernbanen benyttet damplokomotiv fra starten av, i motsetning til sin nabo, den hestetrukne Corris Railway. De opprinnelige to lokomotivene, selv om de varav helt annen utforming, ble begge kjøpt inn fra Fletcher, Jennings & Co. i Whitehaven i Cumbria, og begge er fortsatt i tjeneste, over 140 år senere, selv om mange av deres deler har blitt erstattet i løpet av årene slik at det meste av metallet ikke er det originale. Talyllyn jernbanes sjeldne sporvidde er antatt å ha blitt til for å passe sammen med sporvidden til Corris Railway, og linjens to opprinnelige damplok var blant de tidligste lokene laget for et slikt smalt spor. Nr. 1 Talyllyn er en 0-4-2ST (saltank) og Nr. 2 Dolgoch er en 0-4-0WT (brønntank). Linjen fraktet skifer fra steinbruddet til havnen ved Tywyn og andre handelsvarer lang sin linje. Offentlig befordring av passasjerer gikk opprinnelig kun mellom stasjonene ved Abergynolwyn, Dolgoch og Pendre; gruvearbeidere ble fraktet på uoffisielle tog som fortsatte videre fra Abergynolwyn til foten av Alltwyllt stigningen i Nant Gwernol juvet.
Linjen operert vellykket under sine tidlige år, tjene steinbruddet og det lokale distriktet. I 1880 var 300 arbeidere ansatt ved Bryn Eglwys og de produserte 8000 long ton av ferdig skifer per år, alt ble sendt med jernbanen. Passasjertrafikken var betydelig. Den økte fra 11 500 passasjerer befordret i 1867 til over 23 000 (tilsvarer omtrent 40 000 personreiser) i 1877.
Nedgangstider - 1880-årene til 1910
Fra 1880-årene og fremover var «Corris Railway Grand Tour» er populært alternativ for turister. Denne benyttet charabanger for å lenke jernbanene Talyllyn og Corris via Tal-y-llyn Lake og Cadair Idris, returnerende på togene til Cambrian Railways. I de siste to ti-årene av den 19. århundre var det en nedgang i etterspørselen etter skifer og mange mindre steinbrudd fikk problemer, deriblant Bryn Eglwys, hvor produksjonen i 1890 var blitt halvert til 4000 long ton årlig. I 1896 ble produksjonen ved Penrhyn Quarry i nord Wales, en av de største produsentene av skifer, stoppet på grunn av arbeidskonflikt som resulterte i en midlertidig økning i etterspørselen fra andre steinbrudd. McConnel utvidet produksjonen ved Bryn Eglwys for å dra nytte av den plutselige økningen i etterspørsel, men kun med det for øye å maksimere sin fortjeneste i løpet av den siste rest av sin leieperiode som gikk ut i 1910. Han bygget nye forsøksnivåer uten skikkelig håndtering av produksjonsavfallet og presset grensene for sikre arbeidsforhold i de eksisterende kamre. Når McCOnnels leie nærmet seg slutten var det ikke noen utsikt for at en ny leietaker skulle oppta en ny leie og videreføre steinbruddet som førte til at gruveutstyret ble plukket ned.
Haydn Jones-perioden - 1911 til 1950
Bryn Eglwys steinbruddet var hjørnesteinsbedriften i Abergynolwyn-området, så stengingen av virksomheten resulterte i betydelige problemer for lokalmiljøet. Landeieren Henry Haydn Jones kjøpte selskapet i 1910, det samme året som han ble valgt til Det liberale partiets MP for Merioneth, han gjenåpnet steinbruddet i januar 1911. Han hadde dog ikke noe kapital å investere i steinbruddet, og det første arbeidet startet opp i «Broad Vein» («Den brede åren)», som inneholdt relativt hard skifer som var mindre populær og vanskeligere å selge. Mangelen på marked for denne produksjonen tvang frem et skyfte over til mykere skifer fra «Narrow Vein» («Dem smale åren»). men fordi Haydn Jones ikke hadde råd til å åpne nytt arbeid i Narrow Vein-åren, tydde han til den farlige praksisen med innsnevring pilarene som støttet takene av de underjordiske kamrene. Denne praksisen startet under McConnels eierskap, og Haydn Jones fortsatte med det i sin periode med eierskap av steinbruddet. En kort byggeboom etter første verdenskrig førte til at produksjonen igjen økte opp til rundt 4000 long ton per år.
På 1920-tallet var det et oppsving i ferietrafikk som følge at Storbritannia gjenreiste seg etter krigen og turisme ble mer og mer populært. Talyllyn Railway så passasjerantallene vokse betydelig og måtte regelmessig supplere sin formelle passasjerredskap med skifervogner utstyrt med planker som seter. En uvanlig turisttjeneste som ble tilbudt var å leie en skifervogn, som ble etterlatt ved Abergynolwyn. På slutten av dagen returnerte turistene til Tywyn i vognen, drevet av tyngdekraft. Denne tjeneste oppørte tidlig i 1930-årene. Tilleggsinntektene fra turistvirksomheten offsatte noe av kostnadene ved å drive jernbanen, men aldri nok til at jernbanen gikk med et overskudd i den perioden som Haydn Jones eide den.
Leien i Bryn Eglwys gikk ut i 1942, men ble utvidet på årsbasis. October 1942 Bradshaw's Guide viser at to rundturer med passasjertog opererte kun på mandager, onsdager og fredager, med en reisetid på 45 minutter i hver retning. Det var ikke noen passasjertjeneste på andre dager. I 1946 ga tilslutt en av bærepilarene i steinbruddet etter som resulterte i en betydelig kollaps og steinbruddet ble ansett som farlig og ble øyeblikkelig stengt. Haydn Jones hadde lovet å holde jernbanen i drift så lenge han levde, og så på tross av stengingen av steinbruddet, fortsatte jernbanen å gå med et stramt budsjett. I 1947 ble det britiske jernbanesystemet nasjonalisert og Talyllyn jernbanen var en av veldig få jernbaner i drift som ikke ble innkludert. Årsaken til dette var uklar, men det er viktig at all offisiell omtale av jernbanen hadde opphørt flere tiår før, og det er sannsynlig at linjen ble rett og slett glemt av byråkratiet. Mellom 1947 og 1949 drev jernbanen passasjerbefordring to dager i uken. Den 2. juli 1950 døde Haydn Jones og nedstenging av jernbanen virket uunngåelig, men linjen forsatte i drift resten av sommersesongen, avsluttet den 6. oktober.
Noter
<references group="lower-alpha" />
Svenskjævel
Svenskjävel er en svensk-norsk dramafilm fra 2015 i regi av Ronnie Sandahl, som også skrev manuset. Ansvarlig utgiver var Mattias Nohrborg. I hovedrollene ses Bianca Kronlöf samt norske Henrik Rafaelsen og Mona Kristiansen.
Filmen ble vist på kinoen Draken på Göteborg Film Festival 29. januar 2015.
Innspillingsfakta
Filmen ble spilt inn i Oslo sommeren 2013.
Handling
Når Dino brekker armen og mister jobben blir hun ansatt som husholderske i et norsk middelklassehjem. Hun blir kastet inn i et liv som er meget ulikt hennes eget. I løpet av noen klamme sommeruker havner den svenske kvinnen i midten av et triangeldrama.
Markens grøde (film)
Markens grøde er en norsk stumfilm fra 1921 basert på Knut Hamsuns roman Markens Grøde som innbragte forfatteren Nobelprisen i litteratur i 1920. Danske Gunnar Sommerfeldt både skrev manus og hadde regi til filmen. I tillegg spilte han også rollen som lensmann Geissler i filmen. Sommerfeldt investerte selv 240 000 kroner i produksjonen, en meget betydelig sum i 1921.
Filmen
Filmen åpner med bilder fra skogen under isbreen hvor Isak Sellanrå rydder jord. Etter hvert begynner imidlertid perspektivet å skifte, og mindre historier bryter inn og mot fortellingen om Isak og Inger. Et moderne samfunn vokser fram omkring de to. Historien om unge Barbro som går i elven med sitt barn, men som likevel ender med sin Aksel, får også stor plass.
John Naisbitt
John Naisbitt (født 1929, død 8. april 2021 ) var en amerikansk forfatter og foredragsholder. Han skrev om fremtidstrender.
Markens grøde (film)
Innspillingen
Innspillingen fant sted i Rana-distriktet, og var en svært stor begivenhet. En rekke personer fra lokalbefolkningen ble benyttet som statister og i småroller. Isaks rydning ble filmet i Røvassdalen, mens andre deler ble filmet på Tverånes i Mo i Rana, og Hemnesberget og Korgen. Det ble også innleid et par samer fra den svenske nabokommunen Tärna.
Tapt og funnet
I mange år var filmen antatt tapt. Den dukket så opp flere steder. En amerikansk professor eide blant annet en nedkortet utgave, og man regner det at det er den versjonen som ble vist i USA i 1928. Den var på seksti minutter. En lengre versjon dukket opp i Nederland. Det er disse to kopiene som utgjør den versjonen som i 2009 ble vist under Hamsun-dagene.
John Naisbitt
Hans første bok, Megatrends, ble utgitt i 1982 og lå på The New York Times Best Seller list i to år i hovedsak som nummer én. Megatrends ble utgitt i 57 land og solgte mer enn 14 millioner eksemplarer.
Der Golem und die Tänzerin
Der Golem und die Tänzerin er en tysk stumfilm fra 1917, regissert av Paul Wegener.
Handling
Paul Wegener spiller rollen som en skuespiller som, etter å ha oppdaget frykten hans opptreden genererer når han påtar seg rollen som en Golem for en film, bestemmer seg for å ta i bruk det samme kostymet under en fest han skal delta på - i håp om å gjøre inntrykk på en attraktiv danserinne (spilt av Lyda Salmanova) som også skal være til stede ved den samme festen.
Kleivane kraftverk
Kleivane kraftverk er et vannkraftverk i Suldal kommune i Rogaland.
Det er et elvekraftverk som utnytter et fall på 199 meter i Mosåno.
Installert effekt er 750 kW. Årsproduksjon er 3,9 GWh.
Abu Dhabis Grand Prix 2013
Abu Dhabis Grand Prix 2013 er et Formel 1-løp som ble arrangert 3. november 2013 på Yas Marina Circuit i Abu Dhabi i De forente arabiske emirater. Det var det 17. løpet i Formel 1-sesongen 2013 og det femte Abu Dhabis Grand Prix. Løpet ble vunnet av Red Bulls Sebastian Vettel, som dermed tangerte Michael Schumachers rekord fra 2004 med syv løpsseire på rad i samme sesong. De øvrige pallplassene ble tatt av Vettels teamkollega Mark Webber på andre og Nico Rosberg i Mercedes på tredje.
Løpet
Noter til tabellene:
Stillingen i mesterskapene etter løpet
Førermesterskapet
Konstruktørmesterskapet
Procambarus leitheuseri
Procambarus leitheuseri  er en art av ferskvannskreps innenfor den artsrike slekten Procambarus, og den tilhører underslekten Ortmannicus som har en ganske stor utbredelse nord-sør i USA fra omtrent de store sjøene og Appalachene gjennom Midtvesten ned mot Mexico.
Arten hører videre under familien Cambaridae (orden Reptantia) blant tifotkrepserene. Procambarus leitheuseri er en av anslagsvis 160 arter i slekten Procambarus. Den lever bare på få steder i Florida, og anses som truet av IUCN.
Taksonomisk plassering
En moderne oppdatering av systematikken gis her på høyere nivå med basis i WoRMS-databasens systematikk fra 2013. , og på slektsnivået med basis i Fetzner et al (2005), men med bare et utvalg av de om lag 160 artene gjengitt:
Espen Ski
Espen Ski (født 23. mars 1980) er en norsk profesjonell jockey.
Ski er Norges mest meritterte jockey innen galoppsporten og vant sitt sjette Championat den 29. november 2013. Tidligere har han vunnet i 2005, 2006, 2008, 2009, 2010 og altså i 2013. I 2007 kom han på andreplass bak Carlos Lopez. Ski vant med Mission Possible Dansk Derby i 2005.
Han hadde i 2013 154 starter på Øvrevoll herav 25 seire, 28 andreplasser og 15 tredjeplasser. Han red inn totalt 2 424 740 i premier i 2013 på Øvrevoll. Han har ridd inn hele 25 945 900 på Øvrevoll siden starten i 1994.
Ivar Beinlause
De norrøne kilder
Ivar Beinlause var i henhold til Ragnar Lodbroks saga Ragnars eldste sønn sammen med Åslaug Sigurdsdatter. Det har vært hevdet at Ivar hadde en brusk i beinet slik at han måtte bæres rundt på skjoldet eller slepe beinet etter seg. Dette er en heller tvilsom påstand uten faglig belegg. Andre mener impotens er årsaken fordi han var barnløs og ugift til tross for hans status. En annen teori er at kallenavnet skyldtes hans smidige og raske fremtoning som gjorde han «beinlaus». Ivar var kjent som en stor og hensynsløs kriger, omtalt som en Berserker, men også taktisk klok. Brødrene var Bjørn Jernside, Sigurd Orm-i-auga og Halvdan Hvitserk.
Da kong Ælla av Northumberland hadde myrdet Ragnar Lodbrok ved å slenge ham ned i en ormegrop forsøkte Ivars brødre å hevne faren, men ble beseiret. Ivar dro da til Ælla og sa at han søkte fred, men på ett vilkår. Han ville ha så mye land som kunne dekkes av en oksehud. Ælla gikk med på dette, men Ivar skar oksehuden i så fin rem at han kunne dra den rundt hele York.
I sagaene er det et interessant etterspill til slaget ved Hastings: det blir fortalt at før Ivar døde i England ga han beskjed om at hans lik skulle gravlegges i en haug ved den engelske kysten, og sa at så lenge beina hans voktet denne delen av kysten ville ingen fiende greie å invadere landet. Som profeti holdt det stikk, sier sagaen, inntil «da Vilhjalm bastarden (Vilhelm Erobreren) kom til kysten, han gikk (gravstedet) og brøt Ivars haug og så at kroppen ikke hadde gått i oppløsning. Deretter fikk han bygget et stort likbål (hvor Ivars lik ble) brent… Deretter (fortsatte han invasjonen og fikk) seier.»
Konge av Dublin
I år 853 kom en Ivar (Imar) til Dublin sammen med Olav Kvite med en sterk hær og krevde suverenitet og kongeverdighet over den norrøne bosetningen. Ivar og Olav opptrer både sammen og hver for seg som ledere for de norrøne i Irland følgende år. Det har vært antatt en identitet mellom denne Ivar og Ivar Beinlause, men dette er ikke sikkert. Dublin ble en maktbase, ikke spesielt for videre ekspansjon innover i Irland, men den vegen handelen gikk, det vil si over Irskesjøen og mot England.
Den store hæren i England
I henhold til den Angelsaksiske krønike «kom en mektig hedensk hær til England» i år 865. Det var en hær av hovedsakelig dansker og andre av norrøn bakgrunn fra Norge, Irland og Normandie av en hittil uhørt størrelse som flyttet seg gjennom England med fryktelig hastighet og gjennombruddskraft.
Hærstyrken var ledet av Ivar Beinlause og brødrene hans, Halvdan Ragnarsson og Ubbe Ragnarsson. Det var den første invasjonen av vikinger hvor hensikten var primært erobring og ikke kun sporadisk plyndring. Virkningen var knusende. I henhold til sagaskribentene var hensikten dog først og fremst personlig, at brødrene var ute etter å hevne faren Ragnar Lodbroks død i Northumbria.
De gikk i land i East Anglia, der hvor Ragnar Lodbrok i henhold til legenden hadde lidd skipbrudd tidligere, og kong Edmund av East Anglia kjøpte seg fred ved å gi proviant til den fremmede hæren, og stille hester og vinterkvarter til disposisjon. Ivar (som av biskop Asser i biografien Livet til kong Alfred ble kalt for «Hingwar») ledet deretter hæren nordover langs den gamle romerske vegen, krysset Humber og gikk inn i Northumbria. Den 1. november 866 erobret og okkuperte de den største byen Jorvik (York) ved et overraskende angrep og ved å dra fordel av de indre svekkelsene ved at kong Ælla var krig med sin rival Osbert. De norrøne begynte deretter å forsterke befestningen av byen.
Utdanningsdepartementet (Sverige)
Utbildningsdepartementet er et departement i Regeringskansliet, med ansvar for nasjonale spørsmål innen utdanning og forskning.
Ivar Beinlause
Konge av York
Northumbrianerne la til side indre motsetninger for å forene seg mot en felles fiende, og den 23. mars 867 gikk den kombinerte hæren til Osbert og Ælla løs på York. Ivar og mennene hans ikke bare forsvarte byen, men påførte angriperne et knusende nederlag hvor Osbert ble drept og Ælla ble tatt til fange. Det blir bekreftet av Ulster-annalene som sier «Et nederlag for de nordlige sakserne i York, på danskenes hender, hvor Alli, konge av de nordlige sakserne, ble slått i hjel».
Utdanningsdepartementet (Sverige)
Departementet ble etablert 16. mai 1840 under en større departementalreform, under navnet Ecklesiastikdepartementet. Det byttet navn til Utbildningsdepartementet 1. januar 1968. Ansvaret for kultursaker ble flyttet til det nye Kulturdepartementet 1. desember 1991, men ført tilbake 1. januar 2005 samtidig som departementet byttet navn til Utbildnings- och kulturdepartementet. Kulturdepartementet gjenoppsto imidlertid 1. januar 2007.
Ivar Beinlause
Konge av York
Ællas død har fått oppmerksomhet hos mange. I henhold til tradisjonen ble Ælla torturert i hjel med groteske midler ettersom brødrene var Ragnar Lodbroks sønner og hadde et hevnmotiv. Sagaene markerer at det spesielt var Ivar som personlig ledet torturen og den mest detaljerte beskrivelsen finnes i Tætten om Ragnars sønner (Þáttr af Ragnars sonum): «De sørget for å skjære en blodørn over Ællas rygg, og kuttet vekk alle ribbeina fra ryggsøyla, og deretter trakk de ut lungene hans.»
Drapet på Edvard martyren
Hva som var igjen av de northumbrianske adelige flyktet, og Ivar satte inn en lokal angelsakser ved navn Egbert som stedsfortredende hersker for at han selv og hæren, slik den Angelsaksiske krønike skriver, i år 868 kunne bevege seg sørover fra York og sette opp vinterleir i Mercia ved Nottingham. Nottingham hadde stor strategisk betydning, både til forsvar og for videre ekspansjon.
Utdanningsdepartementet (Sverige)
Historisk sett har Utbildningsdepartementet sine røtter i den svenske kirkens virksomhetsområde, hvilket innbefattet utdanning, forskning og kulturelle saker. Med sekulariseringen ble de rent kirkelige gradvis mindre betydning, mens saker om undervisning økte.
Siden 1. januar 2007 håndterer Utbildningsdepartementet saker om førskole, skole, voksenopplæring, studiestøtte, høyskoleutdannelse samt samordner saker om forskning.
Ivar Beinlause
Drapet på Edvard martyren
Kong Burghred av Mercia sendte bud til kong Æthelred av Wessex etter hjelp. En kombinert hær fra Mercia og Wessex samlet seg for å møte Ivars hærstyrke. Danskene var i mindretall og Ivar gikk isteden inn for en fredsavtale, Nottingham-avtalen, som frigjorde danskene fra deres trengte posisjon. Krønikeskriveren Henry av Huntingdon noterer rundt 250 år senere:
Under dekke av fredsavtalen krysset Ivar med broren Ubbe og hæren Mercia og erobret East Anglia i slaget ved Haegelisdun i 870.
Etter øyensynlig å ha plaget sitt offer og hånt hans tro skjøt danskene på ham med piler inntil han var død. Med Edmund drept flyktet hans bror Edwold til Cerne Abbas i Dorset og ble en eremitt. Med ett enkelt slag var det kongelige dynastiet i East Anglia over for alltid. Edmund ble senere erklært som helgen.
Erobringen av England
Ivar dro tilbake til York, men etterlot hæren under felles ledelse av brødrene Halvdan og Ubbe som fortsatte ved å angripe Wessex. De fulgte elven Thames til Reading som de omgjorde til sitt hovedkvarter. Æthelred døde og Alfred, den senere Alfred den store, fortsatte hans motstand. Det var minst ni større sammenstøt som krønikeskriverne har funnet verdig å benevne som slag, foruten mindre raid for å plage og utmatte danskene. I løpet av slutten av 870 hadde danskene mistet flere betydningsfulle menn, en konge og ni jarler blir nevnt, var de villige til å diskutere fred.
Krig i Skottland
Ivar Beinlause på sin side vendte oppmerksomheten mot Skottland. Da gikk han atter i forbund med sin gamle medkonge fra Dublin, nordmannen Olav Kvite, som tidligere hadde vært involvert i Skottland, blant annet herjet han der i 866.
Olav var gift med Aud den djuptenkte, kjent fra islendingesagaene, og hennes familie kontrollerte Suderøyene (Hebridene) og antagelig var mange norrøne menn derfra med. I tre år drev de på med herjingstokter for å presse rikdom og penger fra de gæliske og piktiske samfunnene i Skottland, men i 869 dro Olav tilbake til Irland for å slå tilbake irske angrep mot Dublin. Han vendte tilbake til nye herjinger det påfølgende året.
I et samordnet angrep seilte Olav opp fjorden Firth of Clyde fra Irskesjøen med en stor flåte mens Ivar kom nordvest fra York og møtes ved Dun Breatann (engelsk Dumbarton Rock), en festning som britene kalte for Alcluith (= Clyde rock) og som var oldtidshovedstaden i Strathclyde. Denne festningen hadde gjennom alle år stått imot angrep fra piktere, skotter og anglere, men i henhold til Ulster-annalene beleiret Olav og Ivar stedet, erobret og plyndret det.
Ivar Beinlause dør
I 871 var Ivar Beinlause tilbake i Dublin hvor han forble «konge av nordboerne i hele Irland og Britannia» inntil han døde i 873. Han døde fredelig, uovervinnelig i kamp og som hedning. Winston Churchill har bemerket i sin verdenshistorie at «således kan det hende at han fikk det beste av begge verdener». Hans arvtager som konge i Dublin, var Ivars bror Halvdan.
I henhold til legenden ble Ivars lik fraktet tilbake til England etter hans eget ønske og begravd ved kysten som en beskyttelse mot framtidige angrep mot England. Det varte fram til Vilhelm Erobreren fikk liket gravd opp og brent. Derimot har Martin Biddle fra Universitet i Oxford og hans danske hustru Birthe Kjølbye-Biddle lagt fram argumenter om at skjelettet i en grav som er avdekket ved Repton i Derbyshire, er nettopp levningene etter Ivar Beinlause, men som da er motstridende til teorien om at han led av osteogenesis imperfecta (se nedenfor).
Tilnavnet «Beinlause»
Det er en del uenighet om meningen av tilnavnet hans «beinløse». Det kan kanskje være en metafor for slange. Hans bror Sigurd ble betegnende nok kalt for «Sigurd Orm-i-auga». I henhold til Ragnar Lodbroks saga var hans beinløshet et resultat av en forbannelse. Hans mor Åslaug Sigurdsdatter var Ragnars andre kone, og hun hadde overnaturlige krefter som trolldom og synskhet. Kvadet Håttalykill beskriver at han var «uten bein i det hele tatt», men det er en medisinsk umulighet.
Derimot understrekes ofte hans mentale kapasitet i motsetning til at hans bror Ubbe blir identifisert for sin store fysiske styrke. Det er mulig at hans visdom var omvendt proporsjonalt med hans fysiske kapasitet. Det kan tenkes at han var krøpling i beina, men som eldste sønn ble han likevel ikke satt ut i skogen. Med årene fikk han sannsynligvis overkompenserte krefter i overkroppen. Faktisk uthever Ragnars saga hans ekstremt sterke overkropp som bortimot fortrollet.
Sagaene sier også at hverken kjærlighet eller lyst var en del av livet hans, og han døde også uten etterkommere. Det har derfor blitt foreslått at han var impotent, ute av stand til å få en ereksjon («beinløs»). En del norrøne kilder peker på en form av osteogenesis imperfecta (se nedenfor).
Genetisk sykdom
I 1949 publiserte danske Knud Seedorf en artikkel med tittelen Osteogenesis imperfecta: A study of clinical features and heredity based on 55 Danish families hvor han observer at Ivar beinløse sannsynligvis led av ostegeneosis imperfecta. Det finnes mindre ekstreme former av sykdommen hvor den som har den kan være merket og ha mer eller mindre problemer med å bruke beina, men kan ellers være normal i alle andre henseender.
I 2004 laget en talsmann for rettighetene til uføre med osteogenesis imperfecta, Nabil Shaban, en TV-dokumentar hvor han utforsket muligheten om den historiske Ivar Beinlause kan ha hatt denne lidelsen.
Italias herrelandslag i basketball
Italias herrelandslag i basketball er landslaget i basketball som representerer Italia i internasjonale konkurranser.
Landslaget er rangert som nummer 14 på FIBAs verdensranking, og tok sølv under Sommer-OL i 1980 og 2004. De har også tatt to gull-, fire sølv- og fire bronsemedaljer i Europamesterskapet i basketball for menn.
Steiger (øl)
Steiger er et ølmerke som stammer fra byen Vyhne i Slovakia. Bryggeriet har en historie tilbake til 1473 og er Slovakias eldste eksisterende bryggeri. Ølets historie går tilbake til munker fra Jesuittordenen.
Øl
Bryggeriet produserer de følgende ølsortene:
Sreiger a.s. eier og styrer også ølmerke Stein fra Bratislava. I 2007/2008 flyttet bryggeriet Stein fra hovedstaden til Vyhne.
Skeltonbreen
Skeltonbreen er en stor isbre i Antarktis som strekker seg fra polarplatået ned til Skelton Inlet ved Rossbarrieren. Den fikk sitt navn etter Skelton Inlet av den newzealandske gruppen under Samveldets trans-antarktiske ekspedisjon 1955–58, som benyttet breen under sin oppstigning fra Rossbarrieren til polarplatået.
Yuri Floriani
Yuri Floriani (født 25. desember 1981) er en italiensk friidrettsutøver som konkurrerer i hinderløp. Han representerte landet sitt under Sommer-OL 2012 i London, der han ble nummer 13 på 3000 meter hinder.
Simandre-sur-Suran
Simandre-sur-Suran er en kommune i departementet Ain i regionen Auvergne-Rhône-Alpes i østre Frankrike. Kommunen ligger i kantonen Ceyzériat som ligger i arrondissementet Bourg-en-Bresse. Kommunens areal er 0 km². I hadde Simandre-sur-Suran 0 innbyggere.
Befolkningsutvikling
Antall innbyggere i kommunen Simandre-sur-Suran
Referanse: INSEE
The Good for Nothing
The Good for Nothing er en amerikansk stumfilm fra 1917, regissert av Carlyle Blackwell.
Handling
Jack Burkshaw vender tilbake til hjem-byen etter 10 års fravær, og han oppdager at moren hans har giftet seg på nytt - med den velstående Eugene Alston. Jack finner seg malplassert blant sine nyervervede slektninger, men aksepterer likevel stillingen som leder for en oppdrettsgård eid av ste-faren hans. Under Jacks ledelse blomstrer gården, og gir ham respekten til ste-søsteren Marion.
Når ste-broren Jerry nekter å gifte seg med stenografen Barbara Manning, som allered er gravid med Jerrys barn. I stedet blir han forlovet med Laurel Baxter, blir Jack rasende. Han kidnapper Jerry, og tvinger ham til å utføre tungt manuelt arbeid ved gården. Jerry kommer til slutt til fornuften igjen, og godtar å gifte seg med Barbara. Alston-familien aksepterer derretter Jack som et verdifullt medlem av familien deres.
Donn Cabral
Donald Cabral (født 12. desember 1989) er en amerikansk friidrettsutøver som konkurrerer i hinderløp. Han representerte landet sitt under Sommer-OL 2012 i London, der han ble nummer 8 på 3000 meter hinder.
Rugosophysis
Rugosophysis er en slekt av biller som hører til underfamilien sagbukker (Prioninae) i familien trebukker (Cerambycidae).
Utseende
Store til meget store (gjerne 40-80 millimeter), avlange, brunlige trebukker. Hodet har ikke spesielt store kjever, antennene er kraftige. Antennenes første ledd er tykt og omtrent sylindrisk, det andre leddet lite og knappformet, det tredje leddet er langt, lett buet og ganske tykt, de påfølgende leddene mye tynnere. Pronotum har skarpe pigger langs ytterkanten. Dekkvingene er lii flate, uten opphøyde ribber eller punktrader, på farge lyst gulbrune eller rødbrune. Beina er lange og tynne, legger og lår med små, skarpe pigger.
Levevis
Larvene borer i død ved, ofte i døde røtter. De etterlater seg grove ganger i veden. Utviklingen tar flere år. Disse billene besøker ikke blomster, og mange arter er nattaktive. En del av dem kommer til lys.
Utbredelse
Slekten lever i Sørøst-Asia. Fire av de fem kjente artene lever på Filippinene, den femte på Molukkene.
Øksfjorden (Loppa)
Øksfjorden (nordsamisk Akšovuotna) er en fjord i Loppa kommune i Finnmark. Fjorden er 23 km lang. Den har innløp mellom Øksfjordklubben i vest og Ystnesholmen i øst, og går først sørover, deretter østover til Øksfjordbotn.
Italias kvinnelandslag i basketball
Italias kvinnelandslag i basketball er landslaget i basketball som representerer Italia i internasjonale konkurranser.
Øksfjorden (Loppa)
Tettstedet Øksfjord ligger på østsida like innenfor munningen. Herfra går det ferge over fjorden til Sirineset på andre sida. Det går også ferge ut fjorden og videre til Bergsfjord og Hasvik. Ved Sirineset går også den lille fjordarmen Tverrfjorden vestover.
Den ytterste halvdelen av Øksfjorden går sørover, men etter å ha passert Arnnes og Bardineset svinger den nitti grader østover. Her går Øksfjordtunnelen langs nordsida av fjorden. Innerst i fjorden ligger Øksfjordbotn. Fylkesvei 882 går langs nord- og østsida av fjorden ut til Øksfjord. Videre ut fjorden går fylkesvei 73, mens fylkesvei 77 går ut langs vestsida fra Sirineset.
Italias kvinnelandslag i basketball
Landslaget er rangert som nummer 31 på FIBAs verdensranking, og har tatt ett gull, ett sølv og én bronsemedalje i Europamesterskapet i basketball for kvinner.
Eikebarkmåler
Eikebarkmåler (Paradarisa consonaria) er en sommerfugl i gruppen av de egentlige målere (Geometridae). Den er funnet på det sørligste Østlandet og på Sørlandet i Norge.
Utseende
En middelsstor (vingespenn 33 – 37 mm), slank, grå måler. Hannen har fjærformede antenner. Som mange andre barkmålere varierer den mye i utseende, men den kan vanligvis kjennes igjen på at den har en kvadratisk, mørk flekk midt på forvingens ytterkant. Vingene er vanligvis lys grå, med et buet, mørkere tverrbånd nær roten på forvingen. Den kan ha flere tverrbånd i forvingens ytterste del, men disse er ofte ganske utydelige. Larven er naken, lang og tynn, rødbrun på farge.
Levevis
Arten lever i skog, der larvene kan finnes på mange forskjellige busker og trær, også bartrær. De voksne målerne flyr om natten i april – juni og kommer gjerne til lys.
Utbredelse
Arten finnes i Europa. I Norge er den sjelden og er bare kjent fra kysten vestover til Vest-Agder. Den var tidligere på Norsk rødliste for arter men er tatt ut i den siste utgaven fra 2006.
Hwang Jang-yop
Hwang Jang-yop (født 17. februar 1923 i Kangdong i Sør-Pyongan i daværende Korea, død 10. oktober 2010 i Seoul, Sør-Korea) var en nordkoreansk politiker, og den foreløpig mest fremstående nordkoreanske avhopper til Sør-Korea.
Hwang valgte å hoppe av til Sør-Korea i 1997. Han ble ved avhoppingen ansett som den ledende ideologen for juche-politikken i landet.
Bakgrunn
Han tok eksamen på Pyongyang Commercial School i 1941, og dro deretter til Tokyo i 1942 for å studere jus ved Chuo University. Han sluttet etter to år og returnerte til Pyongyang, der han ble matematikklærer.
Han meldte seg inn i Koreas arbeiderparti i 1946 og fra 1949 til 1953 ble han sendt til Moskva for å studere ved Statsuniversitetet i Moskva. Der traff han kvinnen som senere ble hans kone, Pak Sung-ok. Etter å ha returnert til Nord-Korea ble han studieleder i filosofi ved Kim Il-sung-universitetet i Pyongyang. I april 1965 ble han en del av universitetets ledelse.
I 1972 ble han formann i «Den øverste folkeforsamlingen», noe han var i 11 år. I 1983 ble han fjernet fra forsamlingen og hans anseelse sank, selv om han hadde vært Kim Jong-il's lærer ved universitetet. Kim kritiserte Hwang, særlig for hans interesse for de kinesiske økonomiske reformene.
Hoppet av
Hwang hoppet av etter et besøk i Tokyo i 1997 ved å spasere inn i den sørkoreanske ambassaden i Beijing, sammen med Kim Duk-hong som ledet et nordkoreansk selskap. Myndighetene i Pyongyang truet med gjengjeldelse, mens politiet i Beijing stengte av området rundt ambassaden. Tre dager senere ble den nordkoreanske avhopperen Ri Han-yong som var nevø av Kim Jong-il og hans elskerinne Song Hye-rim skutt utenfor sitt hjem i Bundang i Gyeonggi av ukjente gjerningsmenn, mistenkt å være nordkoreanske spesialstyrker. Den sørkoreanske statsministeren Lee Soo-sung beskrev attentatet som en gjengjeldelse for Hwangs avhopp.
Noen dager senere ble Kim Jong-il sitert av Radio Pyongyang som fortalte «Cowards, leave if you want to. We will defend the red flag of revolution to the end», en melding som på en måte var en aksept for at Hwang hadde valgt å forlate Nord-Korea.
Kinesiske myndigheter tillot etter flere uker Hwang å reise til Sør-Korea via Filippinene.
Etter avhoppingen ble det gjort kjent at hans kone hadde tatt sitt eget liv, mens en av døtrene døde i en bilulykke. Hans to andre barn, en datter og en sønn, såvel som barnebarn skal ha blitt sendt til arbeidsleir.
Regimekritiker
Etter å ha ankommet Seoul ble Hwang en kritiker av det nordkoreanske regimet, og har publisert over 12 bøker, mange som kritiserer Kim Jong-il og beskriver han som en sviker av juche som bygger et føydalistisk samfunn i stedet for sosialismen. Hwang har benyttet sin posisjon som leder av Gjenforeningsinstituttet for å spre sitt budskap. Under Solskinnspolitikken til tidligere president Kim Dae-jung ble Hwang marginalisert. Han ble fjernet som leder av instituttet i november 2000, noe som førte til at han anklaget sørkoreanske myndigheter for å ville få han til å tie stille for ikke å forstyrre tilnærmingen til Nord-Korea. Han skal ha mottatt hundrevis av dødstrusler fra Nord-Korea.
I april 2010 offentliggjorde den sørkoreanske etterretningstjenesten National Intelligence Service at en hadde arrestert to nordkoreanske agenter som en mener hadde blitt sendt til Sør-Korea for å ta livet av Hwang. De to skulle ha trent i seks år på oppdraget og kom inn i Sør-Korea under dekke av å være avhoppere, men dette ble oppdaget av sørkoreanske myndigheter. De to hevdet at de skulle få assistanse fra nordkoreanske sympatisører i Sør-Korea, men de oppgav ingen navn. Hwang kommenterte drapsførsøket slik; «Death is just death. There is no difference from dying of old age or being killed by Kim Jong-il» I juni 2010 ble de to nordkoreanerne dømt til 10 års fengsel.
Død
Hwang ble funnet død i sitt hjem om morgenen 10. oktober 2010. Han hadde dødd av et hjerteinfarkt mens han badet. Obduksjonen og kameraovervåkningen av boligen viste ingen mistenkeligheter rundt dødsfallet, og politiet avsluttet derfor sin etterforskning. Politiet arresterte kort tid senere en nordkoreaner som planla å myrde Hwang, også under dekke av å være en nordkoreansk avhopper, men han ble ikke knyttet til Hwangs død.
Ungdomsafrikamesterskapet i friidrett 2013
Ungdomsafrikamesterskapet i friidrett 2013 var første gang dette mesterskapet for afrikanske juniorutøvere under 18 år ble arrangert. Mesterskapet ble arrangert i Warri i Nigeria fra 28. til 31. mars 2013.
Det skulle opprinnelig arrangeres 40 øvelser, men det ble 36 øvelser - 17 for gutter og 19 for jenter. Stavsprang for jenter hadde kun to påmeldte, og ble derfor avlyst. For gutter ble sleggekast, 400 meter hekk og stavsprang avlyst.
Lavbarkmåler
Lavbarkmåler (Fagivorina arenaria) er en sommerfugl i gruppen av de egentlige målere (Geometridae). I Norge er den bare med sikkerhet funnet ved Halden i 1906, og det er sannsynlig at arten i dag er utdødd her i landet. Den har en spesiell økologi ved at den legger eggene på laver, mens larvene lever på eikeblader.
Utseende
En middels stor (vingespenn 25 – 32 mm), middels kraftig måler. Den skiller seg fra de andre nordiske barkmålerne ved at vingene er ganske kontrastrikt tegnede. Hannen har fjærformede antenner. Forvingene er gråhvite med tre uregelmessige, ofte oppbrutte, buede, brungrå tverrbånd. Bakvingene er gråhvite.
Levevis
Arten lever i eikeskog, helst med innslag av store og gamle eiker. De voksne målerne flyr om natten i juni - juli. Hunnene legger egg på lav som vokser på eikestammene, men når larvene klekkes spiser de ikke på laven, men vandrer ut på grenene til eikebladene som de lever av. Lavbarkmåleren er truet over hele Europa av habitatødeleggelse, og den er alt utdødd i flere områder, inkludert sannsynligvis Norge.
Utbredelse
Arten fantest tidligere over det meste av Europa, fra Middelhavet til det sørlige Skandinavia og fra Storbritannia til det sørlige Russland, men den er i dag forsvunnet eller sterkt truet i mange områder. I Norge er den bare registrert ved Halden i 1906, og det er lite som tyder på at den har bestander her i dag. Den har også dødd ut i Danmark og det vestlige Sverige.
HD 189733
HD 189733, også katalogisert som V452 Vulpeculae, er en dobbeltstjerne som befinner seg 63 lysår unna i stjernetegnet Reven. Den primære stjernen er antatt å være en orange dverg, mens den andre stjernen er en rød dverg.
Stjernen er omgitt av eksoplaneten HD 189733 b, en såkalt «hot Jupiter» som ble oppdaget 5. oktober 2005.
Norgesmesterskapet i bueskyting 2009
Norgesmesterskapet i bueskyting 2009 bestod av flere arrangementer som i 2009 kåret norgesmestere i bueskyting.
NM innendørs ble arrangert i Kristiansand 28.–29. mars. NM i skiveskyting ble arrangert i Sandefjord 15.–16. august. NM i jakt- og feltskyting ble arrangert i Ørland 19.–20. september.
Kongepokalene ble vunnet av Vigdis Stigen Landskaug og Freddy Borgersen.
Terningskarvet
Terningsskarvet er et stort fjellmassiv like øst for Jutulsessen, langs sørøstdelen av Gjelsvikfjella i Dronning Maud Land. Det ble kartlagt av norske kartografer fra landmålinger og flyfoto av Maudheimekspedisjonen (NBSAE) (1949–52) og av Den norske antarktisekspedisjonen 1956–60.
Puerto Ricos herrelandslag i basketball
Puerto Ricos herrelandslag i basketball er landslaget i basketball som representerer Puerto Rico i internasjonale konkurranser.
Landslaget er rangert som nummer 15 på FIBAs verdensranking, og har tatt tre gull-, fem sølv- og to bronsemedaljer i Amerikamesterskapet i basketball for menn.
Valerio Moro
Valerio Moro (født i 1952 i Italia, død 5. mars  2020 i Milano) var en italiensk politiker, og borgermester i Brignano Gera d'Adda i provinsen Bergamo i Lombardia mellom 2009 og 2014.
Han tilhørte det politiske parti Lega Nord.
Han døde 5. mars 2020 som offer for det dramatiske norditalienske COVID-19-utbruddet, i en alder av 67 år.
San Pietro
San Pietro kan vise til:
South Stack
South Stack (walisisk Ynys Lawd) er en øy like utenfor Holy Island på nordvestkysten av Anglesey. Øya er kjent for fyret som står her.
Hamid Ezzine
Hamid Ezzine (født 5. oktober 1983) er en marokkansk friidrettsutøver som konkurrerer i hinderløp. Han representerte landet sitt under Sommer-OL 2012 i London, der han ble nummer 7 på 3000 meter hinder.
Ton van den Heuvel
Ton van den Heuvel (1925 eller 1926, død 19. april 2020) var en nederlandsk sminkør (på nederlandsk: grimeur).