cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Joseph Angyal
Teaterproduksjoner ved Brageteatret
Joseph Angyal som komponist-kapellmester, musiker og musikalsk leder:
Aclima
Aclima AS er en norsk tekstilbedrift innen sport og friluftsliv. Aclima startet produksjon av ullsåler i Drammen i 1939 da grunnlegger Eivind Johansen fikk ideen om å lage ullsåler fra utrangerte transportbånd av ullfilt fra papir-fabrikkene i Drammen.
I dag leverer bedriften funksjonelle ullklær for aktiviteter som sport, jakt, tur og ekspedisjoner som hovedprodukt, med ull som viktigste fiber, i tillegg til yrkestøy til forsvar og politi i Norden og i Europa. Garnet er i hovedsak merinoull fra New Zealand og Australia. Resten av produksjonen foregår i Europa. Aclima følger opp verdikjeden og kan spore hvert plagg tilbake gjennom hele prosessen til ullleverandørene, for å sikre god dyrevelferd. Aclima eier sin egen fabrikk i Estland, hvor sømarbeidet foregår i dag.
Ana Moura
Ana Moura (født 1979 i Santarém i Portugal) er en fado sanger (fadista) fra Portugal.
Hun ble født i Santarém men vokste opp i Coruche. Hun ble internasjonalt kjent som fadosangerinne med albumet Guarda-me a Vida na Mão (2003), etter at hun hadde sunget i forskjellige fadolokaler i Lisboa. Moura begynte karrieren på fadorestauranten Senhor Vinho etter at hun ved et innfall opptrådte og talentet ble oppdaget. Det store gjennombruddet fulgte i 2005 med Aconteceu. Moura opptrådte på Oslo World Music Festival i 2012 og på Førdefestivalen i 2011. Moura regnes som en del av "novo fado" bevegelsen som fornyer sjangeren med hensyn til repertoar, instrumenter og sangstil. Stemmen hennes omtales som kontraalt. Moura har blant annet opptrådt sammen med Rolling Stones og Prince.
Jenji Kohan
Jenji Kohan (født 5. juli 1969 i Los Angeles, California) er en amerikansk TV-produsent og forfatter. Hun er best kjent som skaperen av dramakomedie-seriene Orange is the New Black (Netflix) og Weeds (Showtime). Hun har siden midten av 1990-tallet vært forfatter og produsent på en rekke kjente TV-show. Kohan har etablert seg som en av de mest spennende og nyskapende TV-produsentene på 2000-tallet, og viser et sterkt samfunnsengasjement gjennom seriene hun skriver og produserer.
Hun er nominert til ni Emmy-awards for forskjellige TV-show. I 1997 Vant hun en Emmy som produsent for komiserien «Tracey Takes On…». I 2014 vant hun Producers Guild of America Award for beste komiserie for Orange is the New Black.
Phytholaema
Phytholaema er en slekt av biller som har larver som eter planterøtter. De hører til underfamilien oldenborrer (Melolonthinae) i den store gruppen skarabider (Scarabaeoidea).
Utseende
Middelsstore, brede, blankt brunsvarte til svarte oldenborrer. Oversiden har bare spredte, oppstående hår, men undersiden tett hårkledt. Beina er gjerne lyse.
Utbredelse
Slekten er utbredt i Chile.
Båter i sjøen
Båter i sjøen er en utendørs varemesse for fritidsbåter. Den arrangeres årlig, og siden 2014 ved Aker Brygge. Utstillingen arrangeres av båtbransjeorganisasjonen NORBOAT, som overtok ansvaret i 1985.
Utstillingen ble 1977–1997 arrangert ved Solvik Båthavn i Bærum. Frem til 1997 omfattet varemessen både nye og brukte båter. Fra 1998 har det bare vært nye båter. Fra 1998 til 2012 ble varemessen arrangert på Kadettangen i Bærum; i 2013 ved Operahuset i Oslo, og siden 2014 ved Aker Brygge.
I 2016 arrangeres messen fra 1.- 4. september.
Ray Walston
Herman Raymond «Ray» Walston (født 2. november 1914 i New Orleans i Louisiana, død 1. januar 2001 i Beverly Hills i California) var en amerikansk skuespiller på teater, TV og film.
Familien hans flyttet til Dallas i Texas da Walston var barn. Walston debuterte som skuespiller på teater i 1938. I 1956 vant han Tony-prisen for beste mannlige hovedrolle i en musikal for rollen som herr Applegate i Damn Yankees. I 1960-årene spilte han i situasjonskomedien My Favorite Martian. Fra 1980 til 1992 spilte Walston i fjorten filmer, inkludert Galaxy of Terror og Fast Times at Ridgemont High (så vel som dens TV-tilpasning i 1986).
Walston døde første nyttårsdag 2001, i en alder av 86 år, etter mange års kamp mot sykdom. Han ble kremert ved Westwood Village Memorial Park Cemetery og asken ble deretter gitt til hans datter.
Erica Carlson
Erica Carlson (født 4. august 1981 i Trollhättan) er en svensk skuespiller. Carlson studerte ved Magnus Åbergsgymnasiets teaterlinje i Trollhättan og på Kulturamas teaterlinje.
Laxmirani Majhi
Hun representerte India under Sommer-OL 2016 i Rio de Janeiro, der hun ble utslått i første runde i den individuelle konkurransen.
Ron Lang
Ron Lang (født 5. februar 1937) er en amerikansk volleyballspiller.
Han representerte USA under Sommer-OL 1964 i Tokyo, hvor han ble nummer 9.
Hold My Hand (singel)
Hold My Hand er en sang skrevet av Aliaune Thiam, Giorgio Tuinfort og Claude Kelly og ble spilt inn av Michael Jackson i perioden 2008 til 2010 og gitt ut på albumet Michael i 2010. Sangen ble gitt ut på singel senere samme år.
Johann von Kielmansegg
Johann von Kielmansegg (født 30. desember 1906 i Hofgeismar, død 26. mai 2006 i Bonn) var en tysk general som hadde en sentral rolle i grunnleggelsen av Bundeswehr og i Vest-Tysklands integrasjon i NATO. Han var øverstkommanderende for NATOs bakkestyrker i Sentral-Europa fra 1963 og deretter øverstkommanderende for NATOs styrker i Sentral-Europa fra 1967 til han gikk av med pensjon i 1968. Han var også offiser i Wehrmacht under det tyske diktaturet, det tredje rike, og deltok i andre verdenskrig.
Tidlig karriere
Kielmansegg ble født inn i en aristokratisk familie og hadde tittelen greve. Han ble i 1926 ansatt som yrkessoldat i det tyske forsvaret, Reichswehr, under Weimarrepublikken. I 1930 ble han forfremmet til løytnant. Han ble kaptein i 1937 og fikk deretter utdanning som generalstabsoffiser. Under andre verdenskrig tjenestegjorde han i en rekke funksjoner på tropps- og stabsnivå, og ble i 1944 forfremmet til oberst i generalstaben. Han var venn med Claus von Stauffenberg, og ble kortvarig arrestert av Gestapo etter 20. juli-attentatet i 1944. Noen direkte deltakelse i attentat kunne ikke konstateres.
Etter krigen utgav han i 1949 en bok om Blomberg-Fritsch-affæren i 1938 der han forsøkte å renvaske sin onkel Werner von Fritsch fra homofilipåstandene. Boken ble utgitt under navnet Graf Kielmannsegg (grev Kielmansegg), altså uten fornavnet.
Den kalde krigen
I oktober 1950 var han medforfatter av Himmerod-memorandumet, som dannet grunnlaget for den vesttyske gjenopprustningen, og førte til dannelse av Bundeswehr i 1955. Samme år ble han ansatt ved kontoret til forbundskanslerens militærrådgiver, kalt Amt Blank, der han fra 1950 til 1955 var rådgiver for militærpolitikk og senere byråsjef for generelle spørsmål om landforsvar. Han var medlem av den vesttyske delegasjonen til forhandlingene om Det europeiske forsvarsfellesskap og vesttysk NATO-medlemskap. Kielmansegg regnes som en av opphavsmennene til begrepene Innere Führung og Staatsbürger in Uniform som brukes i Bundeswehr.
Ved grunnleggelsen av Bundeswehr i 1955 ble Kielmansegg utnevnt til brigadegeneral og fra 1955 til 1958 var han nasjonal militær representant ved NATOs sentrale militære kommando, Supreme Headquarters Allied Powers Europe, med arbeidssted i Rocquencourt nær Versailles. Fra 1958 til 1960 var han nestsjef for 5. panserdivisjon i Koblenz og fra 1960 til 1963 kommanderte han 10. pansergrenaderdivisjon i Sigmaringen, og han ble forfremmet til generalmajor i 1961.
I 1963 ble han øverstkommanderende for NATOs bakkestyrker i Sentral-Europa med hovedkvarter på Fontainebleau slott ved Paris, som etterfølger etter Hans Speidel. Han ble forfremmet til generalløytnant i juli 1963 og allerede i september samme år ble han forfremmet til full general. Fra 1967 var han øverstkommanderende for NATOs styrker i Sentral-Europa. Hovedkvarteret ble flyttet til Brunssum i Nederland i 1967. Han gikk av med pensjon i 1968. Han utgav i 1985 sammen med Asia-eksperten Oskar Weggel boken ''Unbesiegbar? China als Militärmacht'', som diskuterte Folkets frigjøringshærs militære styrke.
Familie
General Kielmansegg var gift med Mechthild von Dincklage og hadde fire barn. Hans eldste sønn Johann ble også generalmajor i Bundeswehr. Hans yngre sønn Peter Graf von Kielmansegg er en kjent statsviter.
Yuki Hayashi
Yuki Hayashi (født 2. oktober 1984) er en japansk bueskytter.
Hun representerte Japan under Sommer-OL 2016 i Rio de Janeiro, der hun ble utslått i første runde i den individuelle konkurransen.
Charles Nelson
Charles Nelson (født 14. april 1933) er en amerikansk volleyballspiller.
Han representerte USA under Sommer-OL 1964 i Tokyo, hvor han ble nummer 9.
Jacob Sann
Jacob Sann (født 30. oktober 1874 i Kristiania, død i august 1955) var en norsk maler, illustratør, radiokjendis og forfatter, kjent for sine fuglebøker og som plystrer av fuglesang. Han var utdannet hos Harriet Backer, hos Christian Krohg og Erik Werenskiold, samt var i Paris en tid. Sann hadde en rekke utstillinger, deltakelser ved Høstutstillingen og var representert i Nasjonalgalleriet. Han kåserte ofte på NRK radio og i Universitetets Aula. Hans kone var Ragnhild Olsen og de bodde tidvis i uthavnen Kjerringvik ved Martaholmen i Tjølling.
Ursus etruscus
Ursus etruscus er en utdødd bjørneart. Den var utbredt i sørlige deler av Palearktis i tidlig pleistocen for 2,5–1,0 millioner år siden.
Den var mellomstor og hadde et mer fullstendig tannsett enn seinere arter med fire premolarer. Ursus etruscus kan være stamfar til to utviklingslinjer. Den ene, de arctoide bjørnene, leder fram til den nålevende brunbjørnen (U. arctos). Den andre utviklingslinja er de helt utdødde spelaeoide bjørnene, som i Europa kulminerte med den store hulebjørnen (U. spelaeus).
De fleste funnene av Ursus etruscus er gjort i Vest- og Sørvest-Europa. Arten er funnet i Spania, Frankrike, Italia, Tyskland, Romania, Bulgaria, Hellas og Ukraina. I Asia er det gjort funn i Israel, Georgia, Aserbajdsjan, Tadsjikistan og Kina. Det eneste funnet i Nord-Afrika er gjort i Marokko.
Uxbridge undergrunnsstasjon
Uxbridge undergrunnsstasjon er en stasjon i Londons undergrunnsbane. Den er vestre endestasjon for Uxbridge-grenen av Metropolitan- og Piccadilly-linjene.
Selene Wendt
Selene Wendt (født 14. mars 1966 i Genève i Sveits) er en norsk kunsthistoriker, kurator og forfatter. Hun var leder av Stenersenmuseet i Oslo fra 2004 til 2013. Hun sluttet etter lengre tids konflikt med arbeisdgiver.
Wendt har arbeidet med kunstnere over hele verden, og kuratert utstillinger av bl. a. Shirin Neshat, Ghada Amer, Liza Lou, Maria Magdalena Campos-Pons, Iké Udé, Abbas Kiarostami, Graham Nash, Sally Mann, Ida Lorentzen, Ulf Nilsen, Magne Furuholmen, Lotte Konow Lund, Siri Hermansen, Elisabeth Werp og Bjørn Opsahl. Hun har også vært kurator for flere tematiske gruppeutstillinger, inkludert «Kunst gjennom nåløyet», «Et dukkehjem», «Equatorial Rhythms», «Beauty and Pleasure in South African Contemporary Art» og «Postkort fra Cuba».
Ingvild Marie Lien
Ingvild Marie Lien er en norsk skuespiller.
Lien er utdannet ved den britiske teaterskolen The Academy of Live and Recorded Arts (ALRA) i London. Hun har spilt i flere norske teaterstykker, blant andre Mari i Marispelet ved Rjukanfossen og Sal i Shagaround, og er stadig aktuell med sin monologforestilling Hvordan Bli SuperHappy på 50 Minutter. Hun har også spilt i flere filmer og TV-serier, blant andre Falne Engler  (2008), 5 løgner (2007), Lilyhammer (2014), Jordbrukerne (2021), Visning (2021), Kids in Crime (2022), Sigurd fåkke pult sesong 3 og 4 (2021 og 2022), Exit sesong 3 (2023) og Ragnarok sesong 3 (2023). Hun er også kampkoreograf og er sertifisert med Advanced Certificate i Stage Combat fra The British Academy of Dramatic Combat. Hun har koreografert for både film og scene.
Lien er kunstnerisk leder og regissør i sitt teaterkompani Memento hvor hun har skrevet og regissert en rekke produksjoner. Hun har også regissert stykket Kant - barnet og den store gåten på Nordland Teater.
Mirza Shahi
Mirza Shahi (født ca. 1950 i Øst-Pakistan, død 29. september 2020 i Karachi i Pakistan) var en pakistansk skuespiller og komiker.
Biografi
Mirza Shahi begynte på sin filmkarriere i 1965, i øst-pakistansk filmindustri. I 1967 spilte han i skuespilleren Nadeem' første film. Chakori. Han slo seg ned i Karachi med sin familie etter opprettelsen av Bangladesh. Han tok også ekstrajobber på grunn av vanskelig familieøkonomi etter de hadde emigrert fra Øst-Pakistan i 1971.
Noen av hans best kjente roller var i filmene Chakori, Quddusi Sahab Ki Bewah og Chhotey Sahab. Mest kjent ble han for sin rolle i den populære pakistanske fjernsynsserien Nadaniyan.
I september 2020 fikk han diagnosen COVID-19. Han døde av dette den 29. september 2020 på Civil Hospital i Karachi.
Daniel James
Den 7. juni 2019 ble Swansea og Manchester United enige om en overgang for Daniel James. 12. juni 2019 skrev han under en femårskontrakt, med opsjon på ett ekstra år, med Manchester United. Han scoret sitt første mål for klubben i sin debut mot Chelsea på Old Trafford 31.august 2021 ble Manchester United enige om overgang til Leeds United.
Landslaget
Han ble tatt ut i EM-tropp til EM i fotball 2021.
Han ble tatt ut i s tropp til VM i fotball 2022 i Qatar.
Omias
Omias er en slekt av snutebiller. Billene lever på levende planter.
Den nye verden
«Den nye verden» er en betegnelse som oppstod omkring 1555 for å definere det amerikanske kontinentet, med de tilhørende øyer, som en helhet. Amerika var den gangen et nytt kontinent for europeere som tidligere bare kjente til Europa, Asia og Afrika – «Den gamle verden».
Begrepet brukes i praksis bare innenfor biogeografi, flora og fauna, for å markere plante- og dyrearters utbredelse.
Omias
Levevis
Denne underfamilien går på levende planter, og larvene utvikler seg som oftest i blomster, frukter eller frø.
Den nye verden
I litteraturen
Henrik Ibsen i Peer Gynt (Prestens tale ved graven)
Omias
Utbredelse
Slekten har en holarktisk utbredelse.
Prokhorovka
Prokhorovka (russisk: Про́хоровка) er et byområde i Belgorod oblast i Russland ved Psel-elven 80 km sørvest for byen Kursk. Byen har rundt 10 000 innbyggere.
På slettene vest for Prokhorovka ble det 12. juli 1943 utkjempet et større tankslag, slaget ved Prokhorovka under andre verdenskrig, dette var en del av det store slaget ved Kursk.
Lucilla Boari
Lucilla Boari (født 24. mars 1997) er en italiensk bueskytter.
Hun representerte Italia under Sommer-OL 2016 i Rio de Janeiro, der hun ble utslått i første runde i den individuelle konkurransen.
«Gigant»
«Gigant» (russisk: «Гигант») er det største luftskipet som har blitt bygd i Russland. Det hadde et volum på 20 500 m³. I 1912 anmodet det russiske forsvarsministeriet luftskipingeniører i Russo-Baltique fabrikkene om å bli med på prosjektet, og tre år senere var det planlagte luftskipet ferdig og fylt med hydrogengass for jomfruturen. Under flyvning i lav høyde 10. februar 1915 opplevde besetningen at luftskipet fikk strukturelt sammenbrudd da ballonghylsteret brakk sammen på midten. Prosjektet ble oppgitt på slutten av 1915.
Klassifikasjon
Ingen av de planlagte linjeskip-luftskipene kom i tjeneste. «Gigant» var det eneste var ferdigbygd. To andre prosjekter er kjent, «Luftkrysseren» som var ment å ha 25 000 m³ i volum, og «General Meusnier», et franskbygd Clément-Bayard luftskip med volum på 20 000 m³, var kjøpt i 1916. Krigen hadde demonstrert vansker med bruk av luftskip i krigsformål, og hydrogengassforbruk var stor ettersom ingen ballonghylster oppkonstruert med datidens materialer var fullstendig tett. Et alvorlig slag kom med den russiske retretten ut av Polen i året 1915, da to viktige fasiliteter for lagring av hydrogen gikk tapt til tyskerne. Dermed hadde ikke russerne lenger nok hydrogen for hele armeballongkorpset.
Historie
I 22. desember 1912 ble det skrevet kontrakt om bygging av et luftskip hos Russo-Baltique med en teoretisk volum på 18 000 m³, som skulle være klart for levering i april 1914. Til tross for krigsutbruddet i august 1914 ble ikke arbeidet avbrutt, og vinteren 1914–1915 erklærte fabrikkene at de hadde bygd ferdig luftskipet. Det ble sendt til luftskiphangarbygningen i Salizi ved byen Gatchina utenfor Petrograd. Under forberedelsene til å fylle ballonghylsteret med hydrogen og luft, hadde nye styrkeberegninger vist at to motorer måtte fjernes. Gondolen som skulle romme de fire motorene, måtte ombygges slik at de to frontale motorene ble flyttet nærmere midtskipet. Dette ble gjort uten at sjefdesigneren som skulle påse luftskipsbyggingen ble informert. Dermed måtte «Gigant» lettet med bare to motorer.
Den første flyvningen til «Gigant» den 10. februar 1915 endte i katastrofe. Ombyggingen kan ha endret vektfordelingen mellom ballonghylsteret og den meget lange gondolen, ved at de to tunge flymotorene ble flyttet altfor nær tyngdepunktet til konstruksjonen. Dermed kollapset ballonghylsteret under vekten, og en av bærewirene ble truffet av den ene propellen. Dermed brakk ballonghylsteret nesten i to midtskips. Besetningen klarte å lande luftskipet, men skadene var meget store. Etter å ha fjernet luftskipet fra skogene, begynte arbeidet med å utbedre skadene og forbedre designet.
I 27. oktober 2015 sendt prosjektansvarlig ved direktoratet en forespørsel om 600 sylindre med hydrogen. «Gigant» hadde blitt reparert og utbedret, med et nytt ballonghylster på 30 000 m³. Storfyrst Aleksander Mikhailovitsj som hadde ansvaret for krigslagre av kjemikalier, kunne ikke akseptere forespørselen ettersom lagrene av hydrogengass var blitt redusert i løpet av krigen. Svaret datert den 11. desember 1916 var slutten på prosjektet. Ballonghylsteret ble gjenbrukt mens gondolen og kjølkonstruksjonen ble hugget opp, og noen av delene ble brukt i flyproduksjon.
Tekniske beskrivelse
Fire motorer, hver på 215 hestekrefter og en vekt på 750 kg, ble satt inn i separate motorgondoler, to på hver side av passasjergondolen. Ved ombyggingen i forkanten av jomfruturen ble de to motorene bak tatt bort, og de to foran ble flyttet midtskips. Dette skal ha skjedd i luftskipshangaren på initiativ av kapteinløytnant Lippinga uten at sjefdesigneren var informert.
Valeria Lukyanova
Valeria Valeryevna Lukyanova (Вале́рія Вале́ріївна Лук'я́нова; født 23. august 1985) er en moldovsk-ukrainsk modell, mest kjent for sin likhet med Barbie-dukken. Hun har blitt beskrevet som "en levende Barbie". For å forsterke likheten med Barbie-dukken bruker Lukyanova makeup og kontaktlinser. Hun har uttalt at hun har brystimplantater, men at resten av kroppen er naturlig slank siden hun trener og går på en spesialdiett. Den 28. februar 2014 uttalte hun at hun ville forsøke å slutte å spise og drikke, og leve kun på lys og luft. Noe senere stoppet hun dette eksperimentet, men uttalte at hun gjerne ville forsøke igjen ved en senere anledning.
Privat
Lukyanova ble født i Tiraspol, Moldova. Da hun var 16 år gammel flyttet hun til Odessa, Ukraina. Hun hevder å være av «Eastern Baltic, but closer to Nordic»-opphav. Hun er gift med en ukrainsk forretningsmann. Lukyanova er vegetarianer, og lever på en flytende diett. Hun driver også med fjellklatring. Ifølge kilder er hennes «spirituelle navn» Amatue. . I et 2014 GQ-intervju uttrykte hun rasisme ved å nevne raseblanding som et problem, «Ethnicities are mixing now, so there's degeneration».
Merlin
Merlin, også kjent som Merlin Ambrosius eller Myrddin Emrys, er mest kjent som trollmannen ved kong Arthurs hoff. Den eldste Merlin-tradisjonen er den kaledonske, og knytter ham ikke til kong Arthur. Merlin-legenden som i våre dager er mest kjent, beskriver Merlin og hans gjerninger i Historia Regum Britanniae fra 1136, og ble først nedtegnet av Geoffrey av Monmouth. Skikkelsen har vært en inspirator for mange litterære verk, og hovedfigur i en rekke filmer og skuespill.
Den kaledonske Merlin
Den eldste versjonen av legenden om Merlin finner man i walisiske dikt fra det 11. århundre eller enda tidligere. I disse kalles mannen Myrddin, eller noen ganger Myrddon Wyllt, og han beskrives som en gal person som levde i kaledoniaskogen. Diktene forteller om Merlins tilværelse. Han var skald for Gwenddoleu ap Ceidio, og det var hans herres død som førte til at han måtte slå seg ned i skogen. Gwenddoleu falt i slaget ved Arfderydd, hvor kongen av Alt Clut (Kongedømmet Strathclyde), Riderch Hael, slaktet Gwenddoleus styrker. Myrddin gikk fra forstanden da han så på dette nederlaget. Annales Cambriae daterer slaget til 573.
Det finnes også en versjon som er bevart i et manuskript fra det 15. århundre, men som egentlig skal være langt eldre. Historien kalles Lailoken og Kentigern, og forteller at St. Kentigern møtte en gal, naken og hårete mann kalt Lailoken på et øde sted. Denne galningen skal også ha blitt kalt Merlynum. Han fortalte at han for sine synders skyld hadde blitt dømt til å vandre i selskap med ville dyr, og at han hadde forårsaket at mange mennesker mistet sine liv i «et slag som ble utkjempet på sletten mellom Liddel og Carwannok». Etter å ha fortalt sin historie spratt han opp og styrtet inn i skogen igjen. Han dukker opp flere ganger i teksten, og ved et tilfelle ber han Kentigern om sakramentet, fordi han har profetert at han vil dø en trippel død. Kentigern gikk med på dette etter noe nøling, og senere samme dag ble Lailoken tatt til fange av kong Meldred. Han ble slått med påler, kastet i elven Tweed og så gjennomboret med en stake; en trippel død.
Profetisk litteratur finnes det mange eksempler på i walisisk litteratur. Et vanlig tema er at de keltiske folkene i Storbritannia vil forene seg og kaste ut angelsakserne; i senere versjoner nevnes også normannerne. Flere av disse profetiene er tilskrevet Myrddin.
Geoffrey av Monmouths Merlin
Geoffrey av Monmouth har skrevet en av de eldste britiske historiebøker vi kjenner (fra 1136). I praksis er den en beskrivelse av den britiske (som vi ville kalt keltiske) kongerekke, fra slaget ved Troja (ca. 1240 f.Kr.) til saksernes fullstendige inntreden i (det som senere ble) Storbritannia (ca. 700).
Kong Vortigern regjerte imidlertid ikke det britiske øyrike særlig lenge. For i Bretagne bygget Aurelius Ambrosius en erobringshær av briter i eksil. Aurelius Ambrosius var en fortrengt arving til den britiske tronen, og ville ha den tilbake. Dette målet nådde han til slutt. For å feire sin seier ønsket han å sette opp et nasjonalt monument, og Merlin ble kalt inn som arkitekt. Merlin foreslo å hente «Kjempenes Ring» (Giants Ring) fra Irland, og sette den opp på slettene ved Salisbury. Ambrosius var enig i at dette ville være et passende monument. Så Merlin ble sendt av sted. Sammen med den nye kongens bror – Utherpendragon – utarbeidet han i felten en militær strategi som lot en underlegen britisk hær bekjempe en overtallig irsk fiende. Utherpendragon og den lille hæren hans slåss dem frem til fjellet Killaraus. Der tok Merlin fra hverandre steinringen og lastet den over i skipene de hadde kommet med. På denne måten, med soldater, dyktig kampstrategi og utsøkt ingeniørkunst flyttet Merlin «Kjempenes Ring» – det vi i dag kaller Stonehenge – fra Irland til England; da ifølge Geoffrey av Monmouths historieskrivning.
Siden Utherpendragon hadde sett hva Merlin kunne klare, ble trollmannen tilkalt nok en gang da Utherpendragon selv var i knipe. Hans storebror var død. Utherpendragon var nå den britiske kongen, og han hadde forelsket seg i dronningen til kongen av Cornwall, Ygerna. Henne ville han ha, og Merlin var mannen som skulle hjelpe ham. Utherpendragon sendte en hær mot kongen av Cornwall. Denne forskanset seg i én festning, og plasserte sin kone i en annen. Utherpendragons hær beleiret småkongen. Merlin utnyttet anledningen til å omskape Utherpendragon til å se ut som kongen av Cornwall. Kongens livtjener ble kongen av Cornwalls livtjener, og Merlin selv ble en av kongen av Cornwalls ledende riddere. Dronningen av Cornwall slapp selvfølgelig kongen av Cornwall opp i sengen sin, når han hadde unnsluppet en slik beleiring. Slik ble kong Arthur unnfanget. Med det unnagjort forsvinner Merlin ut av Geoffrey av Monmouths historiebok.
Vita Merlini
Geoffrey of Monmouth kunne imidlertid ikke forlate Merlin-figuren sånn uten videre. Etter å ha brukt den som basis for Prophetia Merlini (Merlins profetier) (1135), som han inkluderte midt i sin britiske kongerekke i 1136, skrev han en eller annen gang etter 1148 og før sin død i 1154 et lengre dikt på latin, kalt Vita Merlini (Merlins liv). Der han etter eget utsagn forsøkte «å synge om galskapen til den profetiske skald, i et humoristisk dikt om Merlin». Her er det helt åpenbart at Geoffrey bygget på walisiske kilder. I Vita Merlini er Merlin en konge og profet som gav lover til folkene i det sørlige Wales, og som var høvdingenes profet. Som sådan overvar han slaget skissert i avsnittet om den kaledonske Merlin, og ble gal som et resultat.
I Geoffrey of Monmouths dikt har Merlin en tilknytning til Rhydderch, konge av Cumbria (Skottland), gjennom at Merlins søster, Ganieda, var gift med kongen. Hos henne hadde Merlin etterlatt sin hustru Guendoloena; da han tok tilflukt i skogene. Søsteren sendte først en musikant ut etter Merlin. Dennes sitter-spill befridde ham temporært fra galskapen. Under det påfølgende opphold ved hoffet kom han med opptil flere, og ofte ubehagelige, profetier om livet der. Men Merlin fikk en uimotståelig lengsel etter skogene igjen, noe som gjenoppvekket galskapen. Og til skogen flyktet han. Denne gangen måtte det en nyutsprunget kilde til for å kurere ham.
Fortsatt ved sine fulle fem skjønte Merlin at det faktisk var i skogen han hørte hjemme. Men nå fikk han søsteren til å bygge et komfortabelt hus til seg der ute. Han sa fra seg retten til sin kone dersom hun ville gifte seg med en annen, og flyttet til villmarken. Her fikk han etter hvert selskap av sin søster – da ektemannen døde – og av en annen vismann, Taliesin, samt en galning som de tre brakte tilbake til rasjonell bevissthet ved å la ham drikke fra samme kilde som kurerte Merlin.
Av teksten i Vita Merlini skjønner man at historiens nåtid er en god stund etter at kong Arthur er død. Samtidig refereres det i teksten til de spådommer Merlin kom med til kong Vortigern. For at dette skal være mulig hentyder diktteksten til at Merlin var eldre enn gammel. Her sier Geoffrey of Monmouth at Merlin var like gammel som en døende eik. En eik som bruker tre hundre år på å vokse, tre hundre år på å stå, og tre hundre år på å dø.
Sir Thomas Malory: Merlin og kong Arthur
Sir Thomas Malorys Le Morte d’Arthur (publisert 1485) begynner med historien om kong Uther Pendragon (som er slik Malory skriver navnet hans), og dennes forelskelse i hertuginnen av Cornwall. Malory tok fra henne dronningtittelen hun fikk av Monmouth, og han gav henne navnevarianten Igraine, men gjengir for øvrig historien som Geoffrey av Monmouth fortalte den. Med én viktig forskjell. Merlin forlangte hos Malory en gjenytelse for å gi kong Uther Pendragon skikkelsen til hertugen av Cornwall. Han fikk kongen til å sverge på at når Igraine fødte den sønn Merlin spådde ble resultatet av den ønskede union, skal barnet overlates til ham, slik at han (med kongens midler) kan sørge for dets oppfostring hos en av kongens lojale undersåtter: Sir Ector. Uther gikk med på dette, og da Arthur kom til verden ni måneder senere, stod Merlin klar ved slottets bakdør. Han tok i mot barnet. Brakte det til en prest som døpte gutten Arthur. Og tok det med til sir Ectors slott. Her vokste Arthur opp sammen med Ectors egen sønn: Kay. Da Arthur var to år gammel døde kong Uther Pendragon. Og selv om kongen på Merlins anmodning, utropte toåringen til sin arving, kom ikke den lille gutten frem fra sitt skjulested før flere år senere. Så stormennene kjempet om den beste plassen i det maktvakuum som oppstod. Ved juletider et antall år senere fikk Merlin erkebiskopen av Canterbury til å kalle alle landets stormenn til London, med det budskap at Uthers arving da skulle avsløres. Litt tidligere var det dukket opp en mystisk marmorblokk foran St. Pauls katedral. På toppen stod det en ambolt, og opp av ambolten stakk halvparten av et sverd. En inskripsjon på ambolten sa at den som greide å trekke sverdet ut av steinen, var britenes rettmessige hersker. Alle stormennene forsøkte seg naturligvis – og uten hell. Vakter ble plassert ved sverdet i steinen, og en stor turnering ble annonsert til nyttår, der tronpretendentene kunne bevise at de var den britiske tronen verdig, om ingen greide trekke sverdet ut da heller.
Slik kom Arthur til tronen, og Merlin ble kongens rådgiver. Både i dagligdagse og i militære saker. Da det sverdet Arthur trakk ut av steinen en dag måtte gi tapt og brakk, tok Merlin ham med til en innsjø. Det stakk en arm opp ute på vannet. I hånden var et sverd. Merlin kalte sverdet «Excalibur», og det var the Lady of the Lake som kunne gi sverdet til Arthur. The Lady of the Lake kom seilende over innsjøen i en båt, og Arthur måtte selv be henne om å få sverdet. Dette fikk han. Sverdet «Excalibur» ble tungen på vektskålen i mange av de slag Arthur utkjempet, ettersom dets magiske egenskaper var slik at de inspirerte Arthurs egne tropper, mens fiendene ble fryktsomme.
Hos Monmouth hadde Merlin egenskaper som sannsiger, profet og ingeniør, Malory gav ham magiske egenskaper i tillegg. Malorys Merlin opptrådte i mange magiske forkledninger, han kom og forsvant uten at noen kunne si hvor fra eller hvor hen. Men også Malory lot Merlin forsvinne ut av sin historie. Da Arthur giftet seg med Gwynevere, kom det samtidig en kvinne som kalte seg Nyneve til Camelot. Merlin forelsket seg umiddelbart i denne kvinnen. Nyneve hadde lite til overs for trollmannens tilnærmelser, men var ikke uvillig til å lære trollmannens kunster. Og da hun hadde lært nok, oppfylte hun Merlins egen profeti om at han skulle begraves levende, ved å stenge ham inne i en hule i Cornwall. Låst inne bak en magisk stein.
Legenden om Merlin
Legenden om Merlin henter sitt stoff både fra Geoffrey av Monmouth og sir Thomas Malory. Malorys påvirkning begynner der førstnevntes slutter. Geoffrey of Monmouth lot Merlin bli med til kong Arthurs unnfangelse, mens det var Malory som videreutviklet historien med å la Merlin følge sin fjerde konge, og som direkte og fysisk knytter ham til kong Arthur.
Ifølge legenden om Merlin var det djevelen selv som kom og besvangret småkongens prinsessedatter i hennes kloster. Merlin vokste opp som en farløs bastard i sin morfars slott, og passet således godt til hva Vortigerns rådgivere sa var nødvendig for å få Vortigerns murer til å stå. Legenden gjengir Monmouths versjon av hva som skjedde (se over). Trollmannen Merlin stod deretter til tjeneste for tre påfølgende konger: Aurelius Ambrosius (eg. Ambrosius Aurelianus), Uther Pendragon og Arthur. Og legenden følger ganske nøye Monmouths og Malorys fortellinger. Det som avviker er hva slags navn som er satt på de ulike personene. I legenden var det enten Vivian eller Nimuë som begravde Merlin levende. Etter først å ha loppet ham for magiske krefter. Og det er legenden som siterer Merlin når det spås at Merlin skal hvile til Arthur kommer tilbake for å redde det britiske riket en siste gang.
Mange har ment at trollmannen Merlin er en oppfinnelse fra Geoffrey av Monmouths side. Og videreført av andre på grunn av sine åpenbare romantiske aspekter. Og det er mulig de har rett når det gjelder akkurat navnet. Frem til Historia Regum Britanniae var antagelig skikkelsen mest kjent som Myrddin. At Monmouth så lar ham bli kongelig spåmann i to generasjoner har han ikke fra de walisiske kildene, siden den kaledonske Merlin stort sett er knust og gal, mens Monmouths Merlin flytter Stonehenge fra Irland. I dette er ikke Monmouths' kilder åpenbare. Malorys kilder er; foruten den generelle historiske litteratur han måtte ha tilgang til, for det meste franske romanser (kortere fortellinger) fra 1200- og 1300-tallet. Ridderfortellinger: Historiene om ridderne av det runde bord. Deres turneringer og deres jakt på den hellige gral. I disse tekstene refereres det stadig til kong Arthurs hoff, der også den mektige trollmannen Merlin holdt til.
Abaucourt
Abaucourt  er en kommune i departementet Meurthe-et-Moselle i regionen Grand Est øst i Frankrike. Innbyggerne kalles for Abaucourtois.
Befolkningsutvikling
Antall innbyggere i kommunen Abaucourt
Merlin
Tegneserier
Merlin opptrer i følgende tegneserier:
Saori Nagamine
Hun representerte Japan under Sommer-OL 2016 i Rio de Janeiro, der hun ble utslått i første runde i den individuelle konkurransen.
Michael O’Hara
Michael O'Hara (født 15. september 1932, død 1. februar 2018) var en amerikansk volleyballspiller.
Han representerte USA under Sommer-OL 1964 i Tokyo, hvor han ble nummer 9.
Eksterne lenker
Michael O&
The Carter Family
The Carter Family var en oldtime- og countrymusikkgruppe som opptrådte mellom 1927 og 1956. Musikken deres var et utgangspunkt for senere bluegrass, country, pop og rockemusikere. På 1960-tallet blåste U.S. folk revival-bevegelsen nytt liv i deres musikk. Helt til i dag har barn og barnebarn av de opprinnelige medlemmene holdt liv i familietradisjonene.
Don Taylor
Don Taylor (født 13. desember 1920 i Freeport, Pennsylvania, død 29. desember 1998) var en amerikansk skuespiller og regissør.
The Carter Family
Den originale gruppa bestod av A.P. Carter (Alvin Pleasant Delaney Carter, 1891-1960), hans kone Sara Carter (1898–1979) og Maybelle Carter (1909–78). Maybelle var gift med A.P’s bror Ezra. Alle tre var født og oppvokst i Sørvest-Virginia, hvor de fant musikalsk inspirasjon i de tette harmoniene som ble brukt i gospel og korsang. Det kristne engasjementet forble et kjennetegn på deres musikk. Det samme ble Maybelles gitarspill. I 1939 ble Maybelles og Ezras datter, June Carter (senere kjent som June Carter Cash), med i gruppen.
Don Taylor
Hans siste store filmrolle var i Cry Tomorrow fra 1955. Fra slutten av 1950-tallet begynte Taylor for alvor å regissere filmer som f.eks. Escape from the Planet of the Apes (1971), Echoes of a Summer (1976) og The Final Countdown fra 1980 med Kirk Douglas. Taylor er mest kjent for hans prestasjoner i klassikere som Stalag 17 og Father of the Bride fra 1970-tallet og filmen The Naked City fra 1948. Taylor var gift to ganger. Hans første kone var Phyllis Avery, som han giftet seg med i 1944, de skilte seg i 1955, men ikke før døtrene Anne og Avery ble født. Hans andre kone var Hazel Court, som han giftet seg med i 1964 og de var gift frem til hans død i desember 1998. De hadde en sønn, Jonathan, og en datter, Courtney. Taylor døde 29. desember 1998 i Los Angeles, California, av hjertesvikt, i en alder av 78 år.
The Carter Family
Kjennetegn
Overfladisk sett var det opprinnelige Carter Family ett av den veldige mengden «string bands» innen 1920- og -30-årenes oldtime og «ur-country». Også gruppen kristne budskap var meget vanlig innen sjangren, selv om det var lite fremtredende hos enkelte av samtidens stjerner som Charlie Poole and The North Carolina Ramblers, og Gid Tanner and the Skillet Lickers. Men helt fra starten hadde gruppen noen kjennetegn som gjorde dem og sangenes lydbilde enestående eller iallfall svært sjelden innen sjangren på den tiden:
Begynnelsen
En ung, høy og nervøs mann ved navn Alvin Pleasant Dealaney Carter, også kjent som "A.P." var i Bristol, Virgina, en julidag. Der så han at en mann ved navn Ralph Sylvester Peer søkte talenter for å prøvespille for han. A.P dro hjem til Maces Springs, "Poor Valley" og fortalte dette til sin kone, Sara Carter, og svigerinne Maybelle Addington Carter. De tre hadde allerede spilt sammen ved flere anledninger. Sara og Maybelle var begge skeptiske, men A.P. klarte å overbevise de som å bli med. Så de pakket opp bilen, som tilhørte A.P.s bror, Ezra "Eck" Carter. Bilen var en Ford Model A. Dette var en lang tur. Under turen satte bilen deres seg fast og måtte dyttes ut. A.P. måtte også fikse et par flate hjul. 2. august kom de fram. Da de så mengden med folk som ville prøvespille, fikk A.P. nesten nervesammenbrudd. Da han så alle de velkledde menneskene, tok han og de andre en annen vei inn, branntrappa. Så var det Carter Familys tur, og de spilte inn sin første sang, "Bury me under the Weeping Willow". Peer ble overbevist over Saras stemme. Det var noe han likte. De fikk 50 dollar for hver sang de spilte inn. Det var opprinnelig meningen at Sara skulle lede an hele sangen, men plutselig begynte A.P. å synge med, og synge bass. I tillegg gikk A.P. rundt omkring i studioet mens de spilte inn. Da de var ferdig med innspillingen, sa Ralph Peer til A.P.; "Du gjorde jo ingenting under innspillingen!" "Jo, jeg sang bass av og til", sa A.P. Neste dag møtte ikke A.P. opp i hele tatt, så Maybelle og Sara måtte klare seg på egen hånd. Da spilte de blant annet inn "Single Girl, Married Girl" hvor Sara sang.
I begynnelsen av 1927 ga Victor Records ut en dobbelsidet 78-plate med sangene «Wandering Boy» og «Poor Orphan Child». I 1928 ble flere opptak utgitt, og platen med sangene «The Storms Are on the Ocean» og «Single Girl, Married Girl ble veldig populær. 27. mai 1928 tok Ralph Peer med seg gruppa til Camden, New Jersey, der de spilte inn mange av sine mest kjente sanger, for eksempel:
I løpet av februar 1929 spilte Carter Family inn blant annet:
"Worried Man Blues" og "Keep On the Sunny Side" var inspirerende og optimistiske sanger for folk som opplevde børskrakket i New York i 1929. Og gruppens sanger inspirerte tidlig andre artister og band. Etter hvert ble «Wildwood Flower», både instrumentalversjoner og versjoner med sang, en kjenningsmelodi for tradisjonelle country-, folk- og bluegrass-musikere. Melodien ble også brukt av Woody Guthrie og Fred Hellerman i sangen “The Sinking of the Reuben James”, utgitt i 1942. I 1940 hadde Guthrie omskrevet The Carter Familys «When The World's on Fire» til «This Land Is Your Land». Clinch Mountain, som ligger i oldtime-musikkens kjerneområde sør i Appalachene, har senere gitt navn til bluegrassgruppene Clinch Mountain Boys og Clinch Mountain Ramblers.
Familieutvidelse og nye kontakter
Mot slutten av 1930 hadde gruppen solgt over 300 000 plater. A.P hadde forstått at han ville få økonomisk fordel av hver sang han samlet og fikk opphavsrett til. Alt i 1928 begynte han derfor å reise rundt i sørvestlige Virginia for å lete etter nye sanger. Under rundreisen ble A.P. kjent med Lesley Riddle (1905–1980), en mørkhudet gitarist fra Kingsport. Riddle ble etter hvert med A.P på jakten etter sanger. Han sang selv også – men det var hans blues-inspirerte måte å spille gitar på som hadde stor innflytelse på The Carter Family, og da spesielt Maybelle. Hun lærte seg nye teknikker ved å se Riddle spille. I det hele fikk Riddle betydelig innflytelse på country-musikken.
Songwe lufthavn
Songwe lufthavn er en flyplass i sørlige Tanzania som betjener byen Mbeya og den omkringliggende regionen Mbeya. Flyplassen ligger rundt 20 kilometer vest for byen, og kan ta imot større fly enn Mbeya lufthavn, som er en annen flyplass i nærheten av byen.
The Carter Family
Familieutvidelse og nye kontakter
I juni 1931 gjorde The Carter Family et opptak i Nashville, Tennessee sammen med countrylegenden Jimmie Rodgers (1897–1933). Vinteren 1938-1939 reiste de til Texas der de hadde radiosendinger annenhver dag på kanalen XERA. Denne stasjonen sendte fra Villa Acuña (nå Ciudad Acuña) i Mexico, rett over grensen ved Del Rio i Texas.
Fra sesongen 1939/1940 ble Maybelle og Ezras døtre, Helen, June og Anita med i gruppa. De ble med resten av familien til San Antonio, Texas der gruppen tok opp radioprogrammer som ble distribuert til flere radiostasjoner på grensen mellom Mexico og Texas. Janette Carter var også med. Hun opptrådte alene iblant.
Slutten på det opprinnelige Carter Family
I begynnelsen av 1942 flyttet The Carter Family programmet til WBT radio i Charlotte, North Carolina, der de hadde underskrevet en kontrakt for ett år. Gruppen hadde programmer tidlig på morgenen, mellom klokken 05.15 og 06.15.
The Carter Family opptrådte regelmessig live, som regel på lokale skoler eller i kirker. I 1943 ble gruppen oppløst etter at Sara flyttet til California for godt.
Alt i 1940-årene var flere av sangene The Carter Family hadde samlet eller skrevet blitt brukt av andre artister, som Woody Guthrie. Dette ble mer utbredt med folk-bølgen i 1960-årene. Eksempler: Joan Baez spilte inn «Wildwood Flower», «Little Moses», «Engine 143», «Little Darling, pal of mine» og «Gospel Ship». Videre skrev Bob Dylan cover-versjon av «Wayworn Traveller» som han kalte «Paths Of Victory». Dette gjentok han senere, og denne gangen forandret han også tempoet til 3/4-takt – sangen er en av hans mest kjente, «The Times They Are A' Changin».
Æresbevisninger
Familien har hatt innflytelse på countrymusikken på mer enn en måte. Bortsett fra deres repertoar ble også Maybelles måte å spille gitar på kjent som «Carter style» når man snakker om flatpicking. Maybelle hadde stort sett utviklet sin måte å spille på uten innflytelse fra andre, og med henne og The Carter Family ble gitaren mer vanlig som et soloinstrument. Slik hun spilte melodien på bass-strengene med plekter, blandet med en mer akkompagnerende stil er nå en vanlig teknikk. Kjente gitarister innenfor denne stilen, som for eksempel Doc Watson, Clarence White og Norman Blake har foredlet flatpicking teknisk sett, men alle henviser til Maybelle om de spørres om hvem som inspirerte dem.
Den opprinnelige Carter Family har hatt stor betydning for countrymusikken. De var blant de første som gjorde denne musikken kommersiell.
Solstrand Hotel & Bad
Solstrand Hotel & Bad ligger ved Bjørnefjorden i Bjørnafjorden Kommune, 30 km sør for Bergen. Hotellet har 134 værelser, 25 møte- og konferanselokaler, selskapslokaler, stuer, samt spa- og velværeavdeling.
The Carter Family
Nye familiemedlemmer og generasjoner
Med nye Carter-generasjoner har familien like til i dag (2016) vært aktive i musikklivet.
Solstrand Hotel & Bad
Solstrand ble bygget av Christian Michelsen, Norges første statsminister etter unionosppløsningen med Sverige. Bygget ble reist i sveitserstil, og stod ferdig i 1896. Til tross for omfattende restaurering og utbygging, har hotellet ivaretatt denne stilen. Familien Schau-Larsen som i dag eier og driver hotellet, overtok i 1929.
Hotellet ble tildelt Olavsrosa i april 2009.
Umskaret
Umskaret er et fjellpass i Rana kommune, på Helgeland i Nordland. Det befinner seg i kommunens østlige del i nærheten av riksgrensen mot Sverige. Høyeste punkt er 637 meter over havet.
The Carter Family
To familiegrupper
I 1952 gjenoppstod Carter Family med A.P., Sara og deres nå voksne barn Gladys, Joe og Janette – senere bare med Janette. De spilte inn nærmere 100 sanger inntil gruppen ble oppløst i 1956. A.P. døde i 1960.
Umskaret
Umskaret befinner seg langs en gammel ferdselsåre mellom Rana og Storuman kommune i det nordlige Sverige. Vegen mellom Mo i Rana og Umbukta stod ferdig i 1891 som vinterveg, og passerte over Umskaret. I 1992 ble den en del av Europavei 12 mellom Norge, Sverige og Finland. Fjellpartiet var svært værutsatt, og 31. oktober 2006 ble Umskartunnelen åpnet som en del av en ny trasé langs E12.
The Carter Family
Ny samling
I 1966 slo så Maybelle og Sara seg sammen og videreførte familietradisjonene – men ikke lenge. I 1987 ble Carter Family-navnet igjen tatt i bruk av Maybelles tre døtre sammen med Junes datter Carlene Carter (født 1955). Gruppen samarbeidet blant annet med Johnny Cash (som June var gift med fra 1968 til hun døde i 2003) og Nitty Gritty Dirt Band.
3. generasjon
Siste skudd på familietreet er Carter Family III, som i 2010 utgav sitt første album, Past & Present. Gruppen består av John Carter Cash (sønn av Johnny Cash), Dale Jeff (barnebarn av A.P. og Sara Carter) og Laura (Weber) Cash (John Carter Cashs tidligere kone).
Rolf Cato Raade
Rolf Cato Raade (født 1964 i Bodø) er en norsk musiker og kulturbyråkrat. Han var direktør for Nordnorsk Opera og Symfoniorkester og ble i 2012 ansatt som kulturhussjef for kulturhuset i Bodø. Han har også vært direktør for kulturkvartalet Stormen og sjef for Nordland Musikkfestuke. Raade startet sin karriere som trommeslager i flere rockeband, deriblant Charchk. Med Charchk vant han fylkesfinalen i Nordland i NM for rockeband i 1981, og bandet ble nr. 4 i landsfinalen i Trondheim samme år.
Rock og jazz
Charchk skiftet navn til Kark og spilte inn to låter med Asbjørn Krogtoft som produsent som ble utgitt på en lokal samlekassett, før bandet ble oppløst høsten 1982. Siden spilte Raade i en kort periode i FF Orchestra i lag med bl.a. Fezza Ellingsen og Jan Gunnar Hoff. Raade har senere spilt i lag med Jan Gunnar Hoff i sistnevntes band Kosmo Hoff Ensamble, som debuterte på Nordland Musikkfestuke 4. august 1996, og besto av bl.a. Ingeborg Kosmo.
Klassisk musikk
Samtidig som han spilte i rockeband var Raade også musiker i Bodø orkesterforening. I 1982 var han en av initiativtakerne og musikerne i Bodø slagverkensemble. Skoleåret 1983/1984 tilbragte han på Toneheim Folkehøgskole, før han avtjente verneplikten i Forsvarets musikkorps, avd. Østlandet (Horten).
Etter dette tok han fra 1984 studier i klassisk musikk på Norges musikkhøgskole, med pauker som hovedinstrument. I 1986 ble tilsatt som paukist ved Trondheim Symfoniorkester. Senere ble han hentet til Sveriges Radios symfoniorkester, hvor han var solopaukist. Han satt også i orkesterets styre og musikkråd.
På 1990-tallet ble han ansatt som solopaukist i Oslo-Filharmonien. Mens han var musiker i Oslo-Filharmonien var han også medlem i programrådet for orkesteret og lærer ved Norges musikkhøgskole.
Han avsluttet sin aktive karriere i Oslo filharmoniske orkester i februar 2005 for å bli den nye lederen av Nordland Musikkfestuke i Bodø. Han gikk av som leder der i august 2009, for så å bli direktør for Nordnorsk Opera og Symfoniorkester.
Sibirsteinbukk
Sibirsteinbukk (Capra sibirica) er en art i slekten geiter (Capra), som videre inngår i tribuset sauer og geiter (Caprini) i kvegfamilien (Bovidae). Arten består som tre underarter, hvorav én med to distinkte varianter.
Taksonomi
Morfologisk står sibirsteinbukk nær alpesteinbukk (C. ibex), og sibirsteinbukk og nubisk steinbukk er ofte blitt regnet som underarter av alpesteinbukk. Molekylærgenetiske studier viser imidlertid at sibirsteinbukk tilhører en egen utviklingslinje. Mitokondrielt DNA tyder på en basal plassering i slekten Capra. Y-kromosomer plasserer tamgeit, besoargeit og skruegeit i en gruppe, og sibirsteinbukk og alle de andre artene i en annen gruppe.
Biologi
Hos sibirsteinbukken varierer størrelsen noe med underarten, i det gobisteinbukk (C. s. hagenbeck) blir litt mindre enn de to andre. Bukkene har en kroppslengde på 103–135 cm (103–125 cm for ssp. hagenbeck), mens geita typisk måler 85–101 cm blant alle tre underartene. I tillegg måler halen cirka 13–22 cm (kun 12–15 cm for ssp. hagenbeck). Bukkene veier typisk 80–100 kg (60–130 kg hos ssp. alaiana), geitene typisk 30–56 kg blant alle tre underartene. Skulderhøyden utgjør cirka 67–107 cm hos ssp. sibirica; cirka 67–110 cm hos ssp. alaiana; cirka 67–105 cm hos ssp. hagenbeck. Bukkens horn måler cirka 91–117 cm hos ssp. sibirica; cirka 100–148 cm hos ssp. alaiana; cirka 74–124 cm hos ssp. hagenbeck. Geitenes horn måler cirka 19–39 cm hos sibirica og ssp. alaiana, og cirka 16–38 cm hos ssp. hagenbeck.