cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Aarhus Universitet
Det ble opprettet i 1928 som et privat initiativ med navnet «Universitetsundervisningen i Jylland». Ved innvielsen den 11. september 1928 begynte 78 studenter. I 1934 fikk det humanistiske fakultet statsanerkjennelse, statsstøtte og eksamensrett. Inntil da måtte studentene til København for å ferdiggjøre studiene. I 1936 ble et økonomisk og et juridisk fakultet opprettet. I 1942 ble Det teologiske fakultet opprettet, og Det naturvidenskabelige fakultet ble opprettet i 1954. Universitetet var privat frem til 1970, da staten gikk inn i eierskapet.
Arkitektur
Universitetets bygninger er anerkjent for sin arkitektoniske kvalitet, bl.a. ved å bli tatt opp i Kulturkanonen i 2006 som et av de tolv mest betydningsfulle arkitektoniske verk i Danmarks kulturhistorie.
Anlegget ble fra starten av planlagt etter 1. premieprosjektet i konkurransen om byggingen av universitetet i 1931. Det er utført av arkitektene Kay Fisker, C.F. Møller og Povl Stegmann sammen med havearkitekten C.Th. Sørensen. De første bygningene sto ferdige i 1933 og er tegnet av disse. Senere bygninger er oppført i samme stil, med C.F. Møller som arkitekt.
Utseendet skyldes blant annet at Forenede Jydske Teglværker støttet universitetsprosjektet med en million gule mursten.
Kondensator
Kondensator har flere betydninger:
Nordsjøflommen 1953
Watersnood van 1953 var en kombinasjon av en springflo og en sterk storm fra nordvest som rammet kysten av Nederland, England, Belgia, Frankrike og Danmark natten mellom 31. januar og 1. februar 1953. Totalt døde 2385 mennesker, hvorav 1836 i Nederland, 18 i Vest-Flandern i Belgia, 307 i England og 224 på sjøen da flere trålere og dessuten fergen MV Princess Victoria gikk ned med 133 mennesker. Princess Victoria sank i kanalen som skiller Skottland og Nord-Irland.
Beskrivelse
Stormen fra nordvest hadde en gjennomsnittlig styrke på 97 km/t med vindstøt på opptil 144 km/t, og sørget sammen med springfloen for at vannet i Nordsjøen klokken 3:24 nådde en rekordhøyde på 4,55 m over NAP ved Vlissingen. Stormen og lavtrykket var ikke spesielt sterkt sammenliknet med andre lavtrykk i Nordsjøen som hadde gitt flom i Nederland i 1884, 1906, og 1916. Det spesielle med 1953-uværet var at stormsenteret etter passering nord for Skottland uventet dreiet sterkt sørøstover, med kurs rett mot Tyskebukta og kysten av Holland. Dett gjorde at stormens værfront kom helt ned til de tettbygde kystene i den sørlige Nordsjøen.
Storbritannia
307 mennesker mistet livet i de engelske countiene Lincolnshire, Norfolk, Suffolk og Essex. Nesten 100 000 ha ble satt under vann. Skadene ble senere beregnet til mer enn 5 milliarder av dagens (2006) pund.
Uværsvarslingen var dårlig, de sydlige counties ble ikke varslet før det var for sent. Selv om nødplaner fantes, var det umulig å foreta evakuering i stor stil, siden stormen hadde rasert mange telefonlinjer.
Som følge av denne stormen ble en av de største planene for bygging og forsterkning av et beskyttelsessystem mot oversvømmelser ved stormer og høyvann startet av Anthony Edens regjering. Videre ble en 24-timers varslingstjeneste for springflo satt opp i samarbeid med Met Office.
Nederland
I Noord-Holland ble bare en polder oversvømmet, mens provinsene Zeeland, Zuid-Holland og Noord-Brabant var de hardest rammede. 1 365 km², et område litt mindre enn Vestfold ble satt under vann. Flere diker tålte ikke påkjenningen springfloen og stormen utsatte dem for. Totalt ble det slått nitti større og fem hundre mindre bresjer i dikene. Lange stykker av dikene ble skyllet bort og totalt 200 000 ha åkerland, 9% av all dyrket mark i Nederland, ble oversvømmet av salt sjøvann. Dette gjorde jorden ufruktbar i lengre tid. Videre ble 72 000 mennesker evakuert og 36 500 kuer, griser, hester og sauer og 165 000 fjørfe druknet. Rundt 3 000 boliger og 300 bondegårder ble helt ødelagt, mens 40 000 boliger og 3 000 gårder ble skadd. Mange nederlendere minnes fremdeles dem som døde under oversvømmelsen 1. februar.
I 1953-54 ble skadene anslått til 900 millioner gylden. En av ettervirkningene av oversvømmelsen, var at planene om å beskytte deler av den nederlandske kysten med barrierer, demninger og sluser skjøt fart. Disse planene er kjent som Deltaprosjektet.
Årsaker
31. januar 1953 falt springflo sammen med en storm fra nordvest. Springfloen sørget som vanlig for at mye havvann strømmet inn i Nordsjøen. Stormen sørget for stigning til rekordhøyde og hindret vannet i å strømme tilbake da det ble fjære, slik at vannstanden forble høy og neste flo forsterket den forrige. I den sørlige delen av Nordsjøen nådde vannstanden rekordhøyde og alt vannet trengte en utvei.
I 1953 var det ingen radiostasjoner som sendte om natten, så selv om KNMI varslet fort, kunne ikke menneskene i de rammede områdene varsles i tide. Dette førte til at innbyggerne ikke hadde mulighet til å forberede seg på springfloen og stormen. Evakuering var vanskelig fordi alle fergene hadde innstilt avgangene. Dessuten var mange av de mindre meteorologiske stasjonene stengt. Stormen inntraff natt til en søndag, på et tidspunkt da mange stasjoner var ubemannet. Da stormen nådde sitt verste i 3-5-tiden morgenen mandag 1. februar, var det derfor ingen radiosendinger som informerte de fastboende. Stormen tok telefon- og telegrafnettverket, og innen få timer hadde radioamatører gått inn i det rammede området og satt opp et nødradionettverk på frivillig basis. Radioamatørene jobbet i ti dager og netter, og var de eneste som klarte å holde kontakten med omverdenen.
I 4-5-tiden om morgenen 1. februar begynte de ytre primærdikene å briste, og i løpet av etpar timer brast de på om lag 150 steder i det sørlige Nederland. Deretter begynte mange av sekundærdikene på innsiden å gi etter i områder med totalt 750 000 innbyggere. Mange av dikene i elven Scheldes deltaområde var for lave og dessuten svake. Rijkswaterstaat kjente til dette problemet så tidlig som på 1920-tallet, og holdt på å utarbeide planer for bygging av demninger for å stenge Nordsjøen ute fra deltaet. Staten valgte å begynne med byggingen av Afsluitdijk (1932). Først etter kriseårene og den andre verdenskrig ble de første delene av planen for Sør-Nederland startet: Botlek, Brielse Maas (1950) og Braakman (1952) ble demmet opp. «Tre-øy-planen» (ned.: Drie Eilandenplan) skulle vært neste skritt, men først inntraff springfloen.
Skadenes omfang
I Nederland ble 4 500 hus totaltskadd, og 47 300 hus skadet, over et område på 200 000 hektar. Anslagsvis 9 prosent av landets jordbruksareal ble oversvømt og 30 000 husdyr døde. Inntrengingen av saltvann i store landbruksområder ødela avlingene der i flere år framover. Flere tusen fotografer fra en rekke land bidro til å dokumentere skadeomfanget. I hele Nederland satt folk som klistret til radioapparatene for å få vite hvordan det stod til i områdene som hadde blitt rammet. Reportasjene ble laget i utkanten av katastrofeområdet, det var ikke mulig å reise inn i det grunnet mangel på transport og ødelagt veinett. Bare der (i utkanten av katastrofeområdet) var telefonisk kontakt med Hilversum (Nederlands versjon av Marienlyst) mulig.
Oversvømmelsen rammet øyene Schouwen-Duiveland, Tholen, Sint-Philipsland og Goeree-Overflakkee, og områdene Hoeksche Waard, Voorne-Putten og Alblasserwaard hardest. Deler av Zuid-Beveland, Noord-Beveland, IJsselmonde, Pernis, Rozenburg, Walcheren og Land van Altena ble også oversvømt, og dessuten deler av områdene rundt Willemstad, Nieuw-Vossemeer og deler av Zeeuws-Vlaanderen.
Matthias Stoltenberg
Matthias Stoltenberg (født 21. august 1799, død 2. november 1871) var en norsk portrettmaler.
Nordsjøflommen 1953
Skadenes omfang
Ved Cadzand i Zeeuws-Vlaanderen slo vannet over diket, og i Kruiningen strømmet det inn via en åpen gjennomgang i fergehavnen. Fergehavnen ble feid bort, og på kort tid stod Kruiningerpolder (1400 ha) under vann. På øyene Schouwen-Duiveland og Goeree-Overflakkee gikk flest liv tapt. På Texel, en av De frisiske øyene, omkom seks personer. En av disse var på vei for å varsle andre om oversvømmelsen. Også på øyen Rozenburg nordøst for Rotterdam hadde vannet brutt gjennom dikene.
I Zuid-Holland strømmet vannet inn nord for Dordrecht, og i Rotterdam meldte man at vannstanden hadde nådd et rekordnivå. Deler av det sørlige Rotterdam, på øyen IJsselmonde, ble satt under vann da vannet steg over kaiene. Der druknet en person som bodde i en kjellerleilighet mens han sov. Alt som skilte tre millioner mennesker i området mellom Rotterdam og Leiden fra oversvømmelsen var et dike kalt Schielandse Hoge Zeedijk ved elven Hollandse IJssel. En del av dette diket, Groenendijk, hadde ikke blitt forsterket med stensetting. Vannet stod like under toppen av det, og skråningen på sjøsiden var svak. På innsiden lå tettbygde jordbruksarealer bak diker hele 6,5 meter under havets nivå. Frivillige hadde satt igang å forsterke denne delen, men diket kollapset under sjøvannets trykk omkring klokken 05.30 den 1. februar. Dette ga sjøvannet fritt leide inn i den dype polderen, og i ren desperasjon beordret Nieuwerkerks ordfører at elvebåten de Twee Gebroeders (de to brødrene) skulle strandes i bresjen som hadde blitt slått i diket. Slik håpet han å få tettet diket og beskyttet polderen. Skipets kaptein, Arie Evegroen, var redd for at skipet skulle bryte igjennom resten av diket og falle inn i polderen. For å kunne redde seg unna om dette skjedde, tok han med seg en robåt. Ordførerens plan virket, skipet kjørte seg godt fast i diket og reddet på den måten mange liv.
Hardest rammet ble øyene Schouwen-Duiveland og Goeree-Overflakkee hvor unntakstilstand ble proklamert, og hundrevis av barn og eldre mennesker omkom. Ordføreren i Ooltgensplaat øst på øya Goeree-Overflakkee tok ordføreren raskt affære med tiltak som reddet alle unntatt to mennesker, selv om landsbyen sank i havet. Ordføreren i nabolandsbyen Oude-Tonge nølte lenge og måtte bevitne at landsbyen med 305 omkomne ble den hardest rammede i hele Nederland. I Zuid-Holland forsvant landsbyene Tiengemeten og Ooltgensplaat under vann for godt.
Matthias Stoltenberg
Liv og arbeid
Da han var 10 år fikk Stoltenberg skarlagensfeber, og ble døv som en følge av sykdommen. Utdannelsen måtte derfor legges om, og Stoltenberg ble sendt til København i 1811. Familien hadde mange kontakter, og Stoltenberg kunne få privatundervisning av de beste lærere som kunne skaffes, ifølge Stoltenberg selv. Han lærte konstruksjon og arkitekturtegning av hoffbyggmester Peter Krogh Bonsach Jessen og arkitekt Peder Friis omtrent fra 1817 til 1820. Han gikk også i snekkerlære hos snekkermester Wille. Han fikk sitt svennebrev fra snekkerlauget i 1822 og var dermed utlært møbelsnekker. Fra 1821 til 1824 var han privatelev hos professor Christian August Lorentzen, en av Danmarks fremste portrettmalere. Undervisningen foregikk i professorens leilighet ved Charlottenborg, Københavns kunstakademi. Stoltenberg spesialiserte seg på portrettmaleri.
Stoltenberg lærte en portrettstil med vekt på realistisk gjengivelse av ansiktstrekkene, med sterke kontraster mellom lyse og mørke partier. Det tidligste kjente arbeidet av Stoltenberg er fra 1822, et mannsportrett som er en kopi etter Anthonis van Dyck. I Ringsaker kirke henger Stoltenbergs portrett av sogneprest G.G.G. Bergh som forfatteren Tryggve Andersen har udødeliggjort i romanen I cancelliraadens dage fra 1897.
Virke som portrettmaler
Stoltenberg ville etablere seg som portrettmaler, men fikk ingen lett vei gjennom livet. Familiens økonomi ble etter hvert dårligere, og offentlig støtte fikk han ikke, verken som arbeidsoppdrag eller stipender.
Nordsjøflommen 1953
Skadenes omfang
For å undersøke skadene oversvømmelsen hadde forårsaket, og deres årsaker, opprettet den nederlandske staten «Delta-kommisjonen». Tallene som ble angitt i begynnelsen av avsnittet om Nederland kommer fra deres beregninger.
Matthias Stoltenberg
Virke som portrettmaler
I 1820-årene kom faren i økonomisk uføre, og det ble etter hvert vanskelig å finansiere sønnens videre utdannelse i København. Ved årsskiftet 1823/24 flyttet han hjem til Tønsberg.
Nordsjøflommen 1953
Hjelpearbeidet
I alt ble 100 000 mennesker evakuert, mange med militære amfibiekjøretøyer fra andre verdenskrig, og andre med helikoptere som for første gang ble tatt i bruk i redningsarbeid. Rednings- og rydningsarbeidet varte i flere måneder. Det ble ytt både sivil og militær hjelp til de rammede områdene, flere av Nederlands naboland sendte soldater for å hjelpe til med lete- og redningsaksjoner. Fra Tyskland sendte U.S. Army helikoptre for å hjelpe til å evakuere mennesker fra takene, mens Frankrike sendte tropper fra ingeniørvåpenet. Andre land som bidro var Tyskland, Belgia og Storbritannia.
Matthias Stoltenberg
Virke som portrettmaler
I denne tiden var Stoltenbergs bilder preget av teknikken han hadde lært hos Lorentzen, noe som kan sees i portrettene av foreldrene, av Laurentius og Marthe Foyn og av Jacob Lerche. Stoltenberg forsøkte å få oppdrag som portrettmaler i Christiania, uten å lykkes. I 1826 søkte han om borgerskap som snekkermester, men søknaden var rettet til Tegneskolens direksjon som ikke hadde noen myndighet på det feltet, så den ble avvist og Stoltenberg ble aldri håndverksborger i Christiania.
Nordsjøflommen 1953
Hjelpearbeidet
Prinsesse Wilhelmina, dronning Juliana, prins Bernhard og prinsesse Beatrix besøkte kriseområdet så snart det var mulig. Et storstilt hjelpeprogram ble satt igang, støttet av radioen. Et nasjonalt program for pengegaver ble etablert, og landet fikk mye internasjonal støtte. På politisk plan sørget katastrofen for at planer om beskyttelse av kysten og forsterkning av dikene ble påbegynt. Etterhvert førte dette til Deltaprosjektet, et stort prosjekt som blant annet inneholdt avstengning av de fleste estuariene.
Matthias Stoltenberg
Virke som portrettmaler
I 1827 holdt Stoltenberg to private utstillinger og averterte etter oppdrag. Samme år kjøpte han en større aksjepost i Vallø saltverk, hvor faren var hovedaksjonær. Tre år senere døde imidlertid faren, og saltverket ble slått konkurs. Stoltenberg-familien var dermed falitt.
Nordsjøflommen 1953
Hjelpearbeidet
En stor, landsdekkende hjelpeaksjon med støtte av radioen, ble startet. Johan Bodegraven, en kjent programleder, ble kjent for det meget suksessfulle slagordet som hørte til den første store innsamlingsaksjonen: Beurzen open, dijken dicht (opp med pengepungen, tett dikene). Nederland fikk både lokal, nasjonal og internasjonal hjelp. Totalt ble rundt 62,62 millioner euro (138 millioner gylden i datidens valuta) samlet inn til de som var rammet av katastrofen. Nederland fikk også hjelp i form av klær, utstyr til hus og hjem, lintøy og mat fra flere land over hele verden. Røde Kors fikk så mye at det etter en stund ikke visste hvor de skulle gi det bort, og en del av disse varene ble gitt til andre kriseområder eller land i den tredje verden. Gjenoppbyggingen tok til allerede i 1953, de nordiske landene leverte det meste av byggematerialene og dessuten ferdighus. I Zeeland finnes fremdeles hus med svensk, norsk, dansk eller finsk byggestil.
Matthias Stoltenberg
Virke som portrettmaler
Gjennom sin onkel, Vincent Stoltenberg Bull, som var prost i Vang, fikk Stoltenberg kontakt med de velstående kretser i Hedmark og Oppland, og fikk dermed en rekke portrettbestillinger. I perioden 1829 til 1833 malte han blant annet portretter av onkelen, Vincent Stoltenberg Bull, Andreas Jacob Lund, Svend Aschenberg og Jens Abildgaard. I 1833 malte han også to malerier til altertavlen i Vang kirke, med motivene Jesus i Getsemane og Oppstandelsen. Maleriene var kopier etter hans gamle lærer C. A. Lorentzens altertavle i Søndeled kirke fra 1795. Lorentzen hadde i sin tid malt Oppstandelsen etter et stikk av et maleri av den franske maleren Jean-Baptiste van Loo.
Nordsjøflommen 1953
Deltaprosjektet
Som nevnt innledningsvis brakte denne katastrofen fortgang i den politiske beslutningsprosessen rundt forbedring av dikene og sikring mot oversvømmelser. Deltaplanen som omfattet avstengning av noen fjordarmer så dagens lys. Dette prosjektet, sammen med gjenoppbyggingen av hus og infrastruktur ga Zeeland mange arbeidsplasser. Dessuten hadde innsamlingsaksjonen for katastrofeofrene innbragt så mye penger, at mange av ofrene var bedre stedt finansielt sett etter katastrofen enn før. Dette gjorde at provinsen Zeeland gikk inn i en blomstringsperiode som førte til at den gjorde et sprang fremover på flere titalls år i løpet av få år. Et nokså kynisk utsagn som ofte ble hørt i Zeeland i tiden etter oversvømmelsen var «Heere, geef ons dagelijks ons brood en elke vijf jaar een watersnood» (no.: Herre gi oss vårt daglige brød og en oversvømmelse hvert femte år).
Historieskrivning
De watersnood van 1953 har fått en viktig plass i nederlandsk historie, og leverte et viktig bidrag til formingen av en nederlandsk identitet i årtier etter katastrofen. Selma Leydesdorff gjorde en undersøkelse rundt katastrofen basert på muntlige kilder. Hun prøvde å holde seg på et regionalt nivå slik at innbyggerne som ble truffet, selv kunne fortelle. Resultatet av denne, i nederlandsk sammenheng, sjeldne undersøkelsen ble presentert i boken Het water en de herinnering (1993) (no.: Vannet og erindringen).
Matthias Stoltenberg
Virke som portrettmaler
Frem mot 1835 malte Stoltenberg også en rekke barneportretter, hvor han gjerne brukte kraftigere farger enn i voksenportrettene. Oppdragene fant han som oftest i Skiens-distriktet og i Hedmark.
Nordsjøflommen 1953
Historieskrivning
Mellom intervjuene som ble tatt med i denne boken, er det trukket linjer mellom hver enkelts egne minner, og Leydesdorff har undersøkt hvordan minnene kommer overens. Det hun fant var at en del av minnene er kollektive, bundet til regionale hendelser og omstendigheter.
Matthias Stoltenberg
Virke som portrettmaler
Stoltenbergs bror, Christian, var sogneprest i Steigen, og i årene 1835 til 1839 var Stoltenberg på to lengre turer i Nord-Norge, med Steigen som base. Høsten og vintrene 1836 og -38 bodde Stoltenberg i Trondheim hvor han hadde arbeid som tegnelærer. Ett av hans viktigste barneportretter, av Laura Bull, ble malt på Vågan i Lofoten.
Nordsjøflommen 1953
Historieskrivning
Fortellerne har prøvet å plassere dem i en nasjonal sammenheng, uten at de fikk til dette. De kjenner seg ikke igjen i hverken Deltaprosjektet eller Zeelands motto luctor et emergo (Latin for «jeg kjemper og overvinner»). De er stolte av begge, men de har en annen tankegang. Tankene fulgte sporet vann, sorg, nesten druknet, redning, sikkerhet.
Matthias Stoltenberg
Virke som portrettmaler
Mot slutten av tiåret bodde Stoltenberg dels i Tønsberg, dels i Christiania, hvor han igjen prøvde å få litt oppmerksomhet, og stilte ut tre portretter i Christiania Kunstforening i mars 1839. Senere samme år søkte han en stilling som lærer ved Døvstumme Instituttet i Trondheim. Han skrev søknaden på fransk, og rettet den til kong Carl Johan personlig, men kongen fikk aldri søknaden forelagt, og Stoltenberg fikk ikke stillingen. I januar 1841 søkte han en utlyst stilling som lærer ved Tegneskolen, men søknaden ble henlagt uten å bli behandlet. Videre søkte han i 1842 om et reisestipend for å studere portrettmaleri i europeiske samlinger, men søknaden ble avslått.
Nordsjøflommen 1953
Historieskrivning
På nasjonalt nivå er dette et annet: Nederlandsk identitet, gjenoppbygning, kontroll over naturen og teknologisk fornyelse. I denne rekken var personlig lidelse og angst mindre viktig. Etter den felles delen i intervjuene, følger en historie som skildrer deres sorg, sorgreaksjoner og tilbakevending til ramponerte områder. Ikke alle som ble intervjuet forble katastrofeofre, og Leydensdorff forteller om hvordan de kjempet og overvant og dermed behersker minnene de har om katastrofen.
Matthias Stoltenberg
Virke som portrettmaler
Perioden som nå fulgte var Stoltenbergs mest produktive. Fra 1840 var han stadig på reisefot, i Nord-Østerdalen, Trondheim, Molde, Kristiansund og Flekkefjord.
Etter 1854 slo han seg ned på Vang i Hedmark, og bodde de siste årene på gården Diesen. I folketellingen for 1865 står han som «Logerende» på Diesen Østre, med «Portrætmaler» som yrke. På Vang ble Stoltenberg kjent som Mathias Finsnekker, så han måtte nok spe på inntektene med snekkerarbeid. Han døde som fattiglem på Vang.
Annet
Nasjonalmuseet for kunst, arkitektur og design eier 15 av hans portretter og tre landskapsmalerier. Det er reist byster av Stoltenberg og faren i Stoltenbergparken i Tønsberg.
I Stavanger er Matthias Stoltenberg hedret med Stoltenbergs vei som ligger på Stokka (Stavanger).
Tor Karseth har skrevet sangen «Regnbågen hass Mathias finsnikker», som er basert på maleriet Utsikt fra Disen mot Vang. Maleriet viser en halv regnbue, og Karseth synger at «regnbågen over livet hass, den vart visst bære halv». Han skrev også teaterkonserten «Hanna og Mathias», som handler om vennskapet mellom Mathias Stoltenberg og Hanna Winsnes.
Ola Tulluan
Ola Tulluan (født 7. september 1947 i Orkdal) er en norsk luthersk indonesiamisjonær som fra 2001 til 2010 var generalsekretær for Norsk Luthersk Misjonssamband (NLM).
Han har utdannelse fra Fjellhaug misjonshøgskole i Oslo fra 1969 til 1973 og deretter fra Menighetsfakultetet i Oslo. Han ble cand.theol. i 1975.
I 1977 reiste han ut som NLM-misjonær i Indonesia. Han var viserektor for Indonesian Bible Institute fra 1986 til 1989 og dekan ved English School of Theology ved Singapore Bible College fra 1991 til 1995.
I 1995 kom han tilbake til Norge og ble undervisningsinspektør ved Fjellhaug Misjonshøgskole. Han var rektor samme sted fra 1999 til 2001, da han ble generalsekretær for Norsk Luthersk Misjonssamband. Den 1. september 2010 fikk han avløsning av Øyvind Åsland.
Sisters in Crime
Sisters in Crime er en organisasjon og et nettverk for kvinnelige forfattere, utgivere, bokhandlere og agenter innen kriminallitteratur. Organisasjonen ble grunnlagt i 1986 av forfatteren Sara Paretsky og andre kvinnelige deltakere på BoucherCon, en årlig konferanse for kriminteresserte. Sisters in crime har (2006) omkring 3400 medlemmer. Den er USA-basert, men aksepterer medlemmer fra hele verden og har egne underavdelinger i fem land: Australia, Canada, Sveits, Tyskland og Østerrike.
Organisasjonens formål, som uttrykt på dens nettsider er: «Å bekjempe diskriminering av kvinner innen kriminallitteraturen, å opplyse utgivere og publikum om den forskjellsbehandlingen kvinnelige forfattere utsettes for, å høyne bevisstheten om deres bidrag til genren og å fremme den profesjonelle utviklingen til kvinner som skriver kriminallitteratur.»
Christian Klees
Christian Klees (født 24. juni 1968 i Eutin) er en tidligere tysk sportsskytter. Han er den eneste skytteren som har oppnådd fullt hus, 600 poeng i 50 m rifle, liggende under OL etter at skiva ble forandret i 1989. Dette klarte han under Sommer-OL 1996 i Atlanta. Med en sterk finale på 104,8 (av maksimalt 109,0) tok han gullmedaljen i tett konkurranse. Poengsummen sammenlagt er fremdeles (i 2007) gjeldende verdensrekord. Klees ga seg som skytter på internasjonalt nivå etter 2001-sesongen.
Thomas Pereira
Thomas Austin Pereira (født 12. juni 1973 i Sarpsborg) er en norsk tidligere fotballspiller. Han var i 2011 trener for nyopprykkede Randaberg IL i første divisjon, men rykket ned samme år. I dag er han fysisk trener i Viking FK, som han har fungert som siden sesongen 2012 Han har tidligere spilt venstreback for Viking FK og spilte tidligere på.
Thomas Pereira kom til Viking fra Moss FK i 1997. Han debuterte på landslaget i 1997, og har totalt åtte A-landskamper.
Den 1. november 2009 spilte Pereira sin siste seriekamp for Viking. Han spilte totalt 431 offisielle kamper for Viking, og ligger med det på sjetteplass over spillere med fleste kamper for Viking.
Testimonial
Thomas Pereira ble æret av Viking med en testimonial mot Brann den 22. november 2009. Pereira spilte i 86 minutter i en kamp som endte 1–1.
I sesongen 2011 trente han adecco-laget Randaberg, de rykket ned samme sesong.
Vetigastropoda
Vetigastropoda er en marin gruppe med snegler, som danner en svært gammel linje. Taksonomisk har Vetigastropoda ofte blitt betraktet som en orden, men ifølge WoRMS er dette en underklasse i klassen Gastropoda (snegler). Vetigastropoda ble først beskrevet av Salvini-Plawen i 1980.
Vetigastropoder regnes som de mest primitive blant bløtdyrene, og artene er distribuert i alle verdenshavene. Habitatet varierer fra dyphavet til tidevannssonen. Skjellene varierer i størrelse fra 2 til 300 mm og i form.
Inndeling
Disse artene har i tradisjonell systematikk blitt plassert i gruppen forgjellesnegler (Prosobranchia). Forgjellesnegler er imidlertid ei parafyletisk gruppe, som i nyere systematikk har blitt splittet opp i andre grupperinger. WoRMS deler Vetigastropoda inn i 13 overfamilier, hvorav tre er utdødde.
78violet
Aly & AJ (også kort kjent som 78violet) er en tenårings-popduo med søstrene Alyson Renae «Aly» Michalka og Amanda Joy «AJ» Michalka. De er født i Torrance i California, men har tilbrakt en del av barndommen i Seattle i Washington. De er begge skuespillere, sangskrivere og gitarister.
De signerte en platekontrakt med Disneys plateselskap Hollywood Records i 2004. De slapp debutalbumet Into the Rush 16. august 2005. Albumet debuterte på nummer trettiseks i USA, solgte over 24 000 eksemplarer den første uka, og det fikk senere platina av RIAA. Into the Rush ga dem «Contemporary Inspirerende Artists of the Year»-nominasjonen i 2006, og American Music Awards. Deres andre studioalbum Insomniatic debuterte som nummer femten i USA, solgte over 39 000 eksemplarer den første uka på Billboard 200, dette er deres høyeste debut til dags dato.
Duoen endret navn i juli 2009 fra Aly og AJ til 78violet.
Duoen har sagt at når de er ferdige å filme sine egne filmer, planlegger de å komme tilbake til arbeidet med deres tredje studioalbum for en utgivelse i 2009. 30. september annonserte 78violet deres tredje studioalbum 78violet, og de presenterte den nye utgivelsesdatoen, som er tidlig i 2010.
Deres største hit, «Potential Break Up Song», kom på 9.-plass over 2007s beste sanger i bladet Time. Den ble platina av RIAA, og det ble solgt i over 1 000 000 eksemplarer.
Johs. Rian
Johannes Rian (født 17. mai 1891 i Overhalla, død 10. desember 1981 i Oslo), kjent som '''Johs. Rian''', var en norsk maler.
Johs Rian studerte ved Statens Håndverks- og Kunstindustriskole i 1927 og ved Statens kunstakademi under Axel Revold fra 1928 til 1930. Han foretok siden flere studiereiser i blant annet Sør-Europa. Han hadde en rekke separatutstillinger og er representert i blant annet Nasjonalgalleriet og Museet for Samtidskunst i Oslo, Bergen Billedgalleri, Riksgalleriet, Statens Museum for Kunst i København og Nasjonalmuséet i Stockholm.
Johs. Rian ble tidlig påvirka av franske kunstnere som Cézanne og Matisse, og bildene hans inneholder oftest forenkla figurer og flatekomposisjoner i kraftige farger. På 1960- og 70-tallet malte Johs. Rian mest nonfigurativ kunst.
Pierre Blau
Pierre Blau (født i la Garde-Guérin i Gévaudan i Frankrike, død 12. desember 1409 i Avignon) var en av Den katolske kirkes kardinaler.
Han studerte kirkerett ved universiteter i Montpellier og deretter samme fag i Avignon.
Blau ble kreert til kardinal (pseudokardinal) 24. desember 1395 av motpaven Benedikt XIII.
Blau forlot Benedikt XIIIs obediens (lydighet) i august 1398, likesom de fleste av de kardinaler som hadde fulgt ham. Han vendte tilbake i 1403. I 1408 forlot han atter denne obediens, og Benedikt XIII avsatte ham derpå samme år den 21. oktober. Noen forskere angir at pave Alexander V gjeninnsatte ham den 2. juli 1409.
Blau var i slekt med pave Urban V.
Vibble
Vibble er et tettsted i Gotland kommune i Gotlands län på Gotland i Sverige. I 2010 hadde tettstedet 1 286 innbyggere. Vibble ligger like sør for Visby.
Frode Steen
Han har skrevet flere artikler og boken Fortsatt Kinamisjon, Oslo: Lunde Forlag 1987.
Havs-Björneborg kullkraftverk
Havs-Björneborg kullkraftverk  er et kullkraftverk utenfor Havs-Björneborg (Meri-Pori) i fylket Västra Finlands län i Finland. Det har en installert produksjonskapasitet på 506 MW fordelt på 1 blokk / turbin. Operatør er Fortum.
Anlegget ble utbygd i 1994. Brenselstypen er kull. De totale CO2-utslippene i 2008 var ca. 1,353,300 tonn, mens det samme årets kvote var 618,268 tonn.
Îles de la Madeleine
Øygruppa er preget av lave sanddyner og laguner, og har en rik fauna av sjøpattedyr og sjøfugl. 94 % av befolkningen er fransktalende, mens 6 % er engelsktalende.
Navn
Øygruppa skrives på fransk Îles de la Madeleine, etter jentenavnet Madeleine, altså Madeleine-øyene. Navnet på den største kommunen er derimot Îles-de-la-Madeleine, ifølge fransk ortografi. På engelsk heter øyene Magdalen Islands, som er en engelsk tilpasning.
Siden øyene er nokså ukjente i Norge, finnes det ingen allmenngyldig akseptert norsk tilpasning. På tysk snakker man om «die Madeleinen», så Madeleinene hadde muligens vært en god tilpasning.
Geografi
Øygruppa befinner seg omtrent midt i Saint Laurent-bukta, med Gaspé-halvøya i Québec i vest, Cape Breton Island (Nova Scotia) i øst, Prince Edward Island i sør og Newfoundland i nord.
Følgende øyer henger sammen med to bruer og fire lange sanddyner:
Øyer som ikke henger sammen med sanddyner er: samt flere holmer og skjær.
Øyene er delt i to kommuner, nemlig Îles-de-la-Madeleine, som omfatter de fleste øyene og det meste av befolkningen, og den nyopprettede kommunen Grosse-Île. Kommunene er en del av den administrative regionen Gaspésie-Îles-de-la-Madeleine.
Øyene er også kjent som en skipskirkegård, og ikke mindre enn 713 skip har forlist ved øyene. Det siste skipet som forliste ved øyene, var Nadine som gikk ned 16. desember 1990 få kilometer ut i havet. Hovedårsaken til alle skipsforlisene er vanskelig farvann kombinert med hyppige stormer fra Atlanterhavet.
Geologi
Øygruppa ligger på gammel havbunn fra den tida alle kontinentene hang sammen, det såkalte Pangea-kontinentet. Havet lå nær ekvator, og da landet steg opp av havet, oppsto det et tykt saltlag. Oppå saltlaget ligger det sedimenter av vulkansk stein. Trykket fra sedimentene har fått saltlaget til å stige opp i saltformasjoner, søyler eller kuler. Det finnes flere store saltstøtter i området, og det finnes også et brudd for veisalt på øyene.
Øyene er også preget av sanddyner, og disse blir stabilisert av marehalm. Kystene er også preget av bratte skrenter hvor man kan se de ulike geologiske lagene.
Befolkning
Totalbefolkninga er på nær 13 000 mennesker. Den største etniske gruppa er akadierne, som utgjør 85 %. Akadiere er fransktalende fra atlanterhavskysten i Canada, og de regner seg som ulike les québecois, de fransktalende i Québec. De øvrige 15% er québecois, irske, skotske eller engelske, mange av dem stammer fra skipsforlis gjennom tidene. 94% har fransk som morsmål, mens 6% snakker engelsk. De engelsktalende er konsentrert i tre lokalsamfunn, nemlig Grosse-Île, Old Harry og Île de l'Entrée. Det engelsktalende samfunnet begynte å gå tilbake etter 2. verdenskrig, særlig på Entrée-øya.
Landsbyer
Innbyggerne bor i 11 lokalsamfunn, eller som man sier her, rundt 11 kirketårn:
Historie
Øyene Îles de la Madeleine ble opprinnelig kalt Menagoesenog av micmacfolket, noe som betyr øyer pisket av vinden. Micmacfolket var årvisst innom øyene på jakt, som del av sine nomadiske vandringer. Fra før 1600 ble øyene besøkt av europeiske sel- og hvalrossjegere, men fikk fast bosetting først på slutten av 1700-tallet.
Kronologisk oversikt
• I 1789, som følge av den franske revolusjonen, kom nye akadiske familier fra de franske øyene Saint-Pierre og Miquelon. De slo seg ned på flere av øyene, og først nå fikk øyene et solid befolkningsgrunnlag.
.
Økonomi
De akadiske innbyggerne har tradisjonelt levd av jordbruk og fiske, og spesielt har hummerfisket vært viktig. Nedgangen i fisket har imidlertid fremmet reiselivet som næringsvei, noe som spesielt skjøt fart på 1990-tallet. Saltutvinning og seljakt er også viktig, det siste skjer særlig i mars når selene kaster ungene på havisen. Det er spesielt store konsentrasjoner av grønlandssel og klappmys i havet rundt øyene.
Fiske og havbruk
Îles de la Madeleine har gjennomlevd en ressurskrise de siste årene, særlig etter at det ble innført fiskestopp på torsk. Også andre fiskeslag har sviktet; makrellen følger kaldere havstrømmer og befinner seg lenger nord enn før. Ueren, som tidligere ble foredlet i store kvanta, er nesten ikke å se. Også silda er langt sjeldnere å se. Andre fiskeslag i området er kveite, smørflyndre, gapeflyndre, blåkveite, steinbit, hyse, brugde og ål. Hummerfisket er viktig, det samme gjelder krabbefisket, begge er etterspurte på markedene og gir god avkastning.
Reiseliv
Øyene har en unik beliggenhet midt i Saint Laurent-bukta, og byr på både et unikt landskap formet av bølger og vind, og en særpreget kulturarv.
Turistaktivitetene er konsentrert om havet, og bading, dykking, brettseiling, kitesurf, paragliding og utflukt med gummibåt er populært. På land kan man drive med ridning og golf. Kjøkkenet på øyene er preget av gode lokale råvarer som fisk, ost og kjøttvarer, og det finnes flere interessante museer Musée de la Mer.
I sommersesongen finner det sted flere festivaler, slik som sandslottfestivalen, eventyrfestivalen og kortfilmfestivalen Tourisme Îles-de-la-Madeleine.
Miljø og miljøvern
Øyene er under et stadig press fra vind og strøm, noe som gjør dem utsatte for erosjon. Klimaendringene forsterker dette, og påvirker også issituasjonen. Mindre is påvirker også selkoloniene som kaster på isen rundt øyene.
Vann er et annet problemområde. Avløpsvannet blir ikke tilstrekkelig renset, noe som forurenser miljøet rundt øyene. Ferskvannskildene er få, og derfor er rent drikkevann et problem, fordi ferskvannsreservoarene lett blir forurenset av sjøvann. Øyene ligger langs skipsleia mot Québec, Montréal og det indre av det nordamerikanske kontinentet. Dermed er de utsatt for oljeutslipp. Oljeutslippene skader spesielt sjøfuglene, da oljen oppløser fuglenes beskyttende fettlag, og de dør av kulde.
Kraftforsyning
Øyene forsynes med oljefyrt varmekraft fra Hydro-Québecs anlegg, og husene varmes opp av olje. Siden øyene har store vindressurser, står det flere vindmøller rundt på øyene. Imidlertid har man ikke foreløpig igangsatt en sammenhengende vindkraftproduksjon.
Pattedyr
Flere selarter finnes rundt øyene. Vanligst er steinkobbe, mens grønlandssel og klappmyss er arter som kommer ned fra Arktis i stort antall om vinteren for å kaste. Hvalarter som gulflankedelfin og finnhval er også vanlige rundt øyene.
I sammenligning er landdyrsfaunaen fattig. Rødrev, skogmus, brunrotte og markmus er de viktigste. Alt tyder på at det også finnes prærieulv, i alle fall på Île du Havre Aubert. Ekorn ble innført på slutten av 1970-tallet, og siden det er få rovdyr, trives arten bra på øyene. Amerikaharen levde opprinnelig på øyene, men ble senere utryddet. Et prosjekt for utsetting av hare har gitt resultater på en av øyene. Rømt mink lever også på noen av øyene.
Fugleliv
Mer enn 300 fuglearter har vært sett ved Îles de la Madeleine, mens omtrent 200 blir observert årlig. Blant hekkefuglene er det mest sjøfugl og vadefugl, men også rovfugler og spurvefugler.
Havsule, krykkje, hegre, skarv, lomvi, lunde og alke er rikelig representert. Truede fuglearter er blant annet piplo (Charadrius melodus). Fuglekoloniene kan ikke besøkes i perioden 1. mai til 15. august.
Rubén Uriza Castro
Rubén Uriza Castro (født 27. mai 1919, død 30. august 1992) var en meksikansk rytter som deltok i de olympiske leker 1948 i London.
Uriza ble olympisk mester i hestesport under Sommer-OL 1948 i London. Med hesten «Hatvey» var han med på det meksikanske laget som vant lagkonkurransen i sparangridning. De andre på laget var Humberto Mariles på «Arete» og Alberto Valdez Ramos på «Chihuchoc». I den individuelle konkurransen i sprangridning kom han på andreplass bak sin landsmann Humberto Mariles.
Blogg
Blogg (teleskopord fra engelsk satt sammen av ordene web og logg) er en type nettsted eller del av nettsted for publisering av såkalte blogginnlegg eller bloggposter som vanligvis skrives av en enkeltperson eller et fåtall personer. Innleggene i en blogg sorteres i omvendt kronologisk rekkefølge slik at det siste innlegget automatisk legges øverst på forsiden. Forsiden inneholder et bestemt antall innlegg, og de overskytende eldre innleggene forflyttes automatisk ut av hovedsiden når nye innlegg publiseres.
Verbet å blogge betyr å skrive nye blogginnlegg eller moderere og svare på kommentarer som har innkommet til bloggen. En blogger er en person som er redaktør av en blogg eller bidrar med blogginnlegg, men er også navnet på en populær bloggapplikasjon.
Et kjennetegn ved blogger er at hver artikkel ofte har et kommentarfelt hvor lesere kan ha anledning til å skrive innlegg under artikkelen slik at kommentarene inngår i en diskusjonstråd. Tendensen til gruppediskusjon, lenking til hverandres blogger, og muligheten for faste lesere kan abonnere på nye blogginnlegg fører til at blogger kategoriseres som et sosialt medium. Tendensen til at blogger og bloggere i samme sjanger lenker til og kommenterer hverandres innlegg gjør at blogger omtales som en egen del av offentligheten, som ofte omtales som «bloggosfæren».
Fenomenet blogging startet i 1997 da en amerikaner publiserte daglige oppdateringer i en «weblogg» som han kalte det. I det første tiåret av webben krevde publisering gjerne kunnskap om HTML-redigering, blogging fikk sterk vekst da publiseringssystemer som for eksempel WordPress gjorde det mye lettere å oppdatere egne nettsider. Året etter ble «åpen dagbok» eller «Open diary» et verktøy stadig flere benyttet seg av. Våren 1999 gjorde en forfatter om «weblog» til «we blog» og ordet blogg ble raskt en del av dagligtalen. Ettersom publiseringsløsningen (bloggplattformen) tar seg av håndtering av brukerkontoer, kommentarer og design, ble terskelen for å opprette en blogg lavere, og fenomenet fikk stor vekst fra 2005 til 2010.
Typer
Blogger kan inndeles etter målgruppe, medietype eller innhold. Private blogger som man styrer privat, og bedriftsblogger som styres av bedrifter og ofte inngår i deres kommunikasjonsplan.
Personlig
En stor andel blogger er sjangermessig likt en personlig dagbok på nett hvor hendelser fra bloggerens dagligliv og vennekrets dominerer. Innholdet kan være offentlig for alle, eller innsyn kan være begrenset til påloggede brukere. Blogger blir ofte mer enn en måte å kommunisere med: de benyttes for å reflektere over livet på, og kan nærmest ha en litterær verdi, som også bekreftet ved at flere blogger er utgitt som bøker. Blogger kan dermed ha sentimentale vinklinger.
Noen tjenester såsom Twitter, gjør det mulig for bloggere å dele tanker og følelser der de oppstår, med familie og venner, og er mye raskere for formidling av informasjon enn å skrive e-post eller brev. Tjenester som Twitter eller Sina Weibo omtales gjerne som mikrobloggingstjenste fordi de deler bloggers omvent kronologiske innleggssortering med en stert begrenset («mikro»-) lengde på innleggene.
Kommersiell
En blogg kan omhandle personlige interesser, mens andre er opprettet av kommersielle hensyn. De kan benyttes for å styrke kommunikasjon internt i organisasjoner eller mellom organisasjon og eksterne parter, såsom kunder. Blogger til forskjellige selskaper vil da ha forskjellige former, for eksempel vil bloggen til et industriselskap ta opp andre temaer enn nattklubber og festivaler.
Medietype
De fleste blogger er primært skriftlige. Hvis andre medier er mer fremtredende enn tekst omtales de gjerne som henholdsvis fotoblogger, kunstblogger eller videoblogger. En blogg kan være bestående av kun tekst, videoer, lenker, tegninger, bilder eller andre medier. Forskjellige blogg-medier kan også kombineres i samme blogg.
Lydfiler som abonneres på eller lastes ned med samme publiseringsteknologi som blogger benytter, kalles podcaster, men regelmessige radioprogrammer distribuert som podcast regnes ikke å høre til kategorien blogg.
En blogg som publiseres som en serie med videoer kalles video-blogg eller vlogg.
En mikroblogg er en blogg for korte tekstoppdateringer eller mikromediainnhold som bilder eller lydklipp. Disse meldingene kan publiseres på ulike måter, som SMS, instant messaging, e-post eller via nettleseren. Den mest kjente mikrobloggtjenesten er Twitter, hvor innlegg (som kalles tweets) ikke kan inneholde mer enn 140 tegn.
Mikroblogger brukes av og til som en del av en annen internettjeneste. For eksempel har nettsamfunnet Facebook et statusfelt som i praksis er en mikroblogg.
Forskjell fra andre medier
Det kan være vanskelig å avgrense blogger fra andre nettsteder som publiserer artikler i kronologisk rekkefølge (som nettaviser). Mange av verdens mest besøkte blogger er skrevet av redaksjoner med fast publiseringsfrekvens, og minner ellers bare om personlige blogger i nettstedets format. Siden det er lave inntekter og utgifter forbundet med blogging for det store flertall av bloggere, er de fleste av dem amatører. Dette fører til at formatet av mange kritiseres trivialisering av folks medievaner. Tilhengere peker på at bloggformatet gir flere mulighet til å ytre seg i det offentlige og at ytringer ikke lenger er underlagt plass- og redaksjonelle begrensninger som i tradisjonelle medier.
Teknologi
De fleste blogger publiseres med egne bloggverktøy, som er nettpubliseringsverktøy spesiallaget for denne publiseringsformen. Noen er kombinerte publiseringsverktøy og vertstjenester, andre krever at du selv installerer programvaren på egen serverplass.
Mange bloggverktøy tilbyr også oppdatering via mobiltelefon, mens atter andre tilbyr publisering via e-post. Noen bloggtjenester er gebyrbelagte, mens andre tilbys gratis.
Pedagogisk bruk av blogger
De aller fleste systemene for publisering av blogger har integrerte verktøy for tilbakemelding, automatisk arkivering, enkel kategorisering, samt effektive metoder for å knytte innhold fra ulike logger til hverandre. Dette gjør blogger velegnet for å presentere og diskutere faglig innhold gjennom semesteret. Samtidig legger det grunnlag for en åpen informasjonsutveksling der en gruppe på en enkel måte kan skape et kunnskapsnettverk med tette bånd innad, samt forgreninger utad der de enkelte deltakerne finner dette hensiktsmessig.
Blogger forutsetter aktive brukere i produsentrollen, og er normalt knyttet til én eller et lite antall personer som legger inn poster på en nettside. Mye tyder derfor på at disse kommunikasjonsløsningene kan være godt egnet for differensierte opplegg, der deltakerne kan delta på ulike nivå, men samtidig ha innsyn i hva andre holder på med.
Blogger kan benyttes i kombinasjon med en wiki, og tilbyr da en fleksibilitet som er godt tilpasset nettbaserte læringsressurser. Ulike deler kan enkelt knyttes sammen ved hjelp av hyperlenker der nye noder og lenker mellom nodene føyes til gjennom en kollektiv prosess. Dette gir også interessante muligheter for utvelgelse: En artikkel med interessant innhold blir raskt lenket til, noe som er et konkret uttrykk for innholdets aktualitet og/eller betydning innenfor et fellesskap.
Cuno Raabe
Cuno Raabe (født 5. mai 1888 i Fulda, død 3. mai 1971 i Gersfeld) var en tysk politiker fra CDU som markerte seg innenfor motstandsbevegelsen mot nasjonalsosialismen. Han deltok i 20. juli-attentatet og ble arrestert høsten 1944, men slapp dødsstraff. Han satt fanget til krigens slutt.
George Peele
George Peele (døpt 25. juli 1556, begravd 9. november 1596) var en London-født dramatiker under den engelske renessansen, kjent for sin smak for særdeles blodige drama.
Liv
Peeles far, som synes å ha tilhørt en familie i Devonshire, var kontorist ved Christ's Hospital, og skrev to avhandlinger om bokhold. Peele fikk sin utdannelse ved Christ's Hospital, og begynte ved Broadgates Hall (Pembroke College) ved University of Oxford i 1571. I 1579 flyttet han over til Christ Church hvor han tok sin kandidateksamen (BA) i 1577, og sin master (MA) i 1579.
Solange
Solange er et fransk kvinnenavn. Solange var en kristen helgen som døde i 880, og som har katolsk festdag 10. mai.
Etymologi
Solange er den franske formen av det latinske navnet Sollemnia, dannet av sollemnis, «religiøs».
Solène er en fransk variant av navnet.
Utbredelse
Solange har navnedag 10. mai i Frankrike. Navnet er vanlig i mange fransktalende land i Afrika. I Frankrike er varianten Solène mer utbredt.
Mac Carthaighs bok
Mac Carthaighs bok er en samling irske annaler fra perioden 1114–1437. Den tilhørte Fínghin (Fineen eller Florence) Mac Carthaigh Mór (ca. 1562–1640), en irsk adelsmann som i flere år satt fengslet i London. Han var velynder av læresteder og var selv en lærd. Mens han var i London i 1633 ansatte han Diarmaid Ó Súilleabháin (Dermot O’Sullivan) til å kopiere eller sette samme disse annalene for seg.
Solange
Kjente personer med navnet
Personene i listen er ordnet kronologisk etter fødselsår.
Mac Carthaighs bok
Mac Carthaighs bok er viktig som en av de få irske opptegnelser av hendelser som skjedde i sørlige Irland i den perioden som den dekker og har overlevert mange interessant informasjoner om effekten som den normanniske invasjonen hadde på området Munster. Foruten å støtte seg på andre irske annaler trakk Mac Carthaighs bok også på utenlandske kilder, især Giraldus Cambrensis' Expugnatio Hibernica.
Digraf
Digraf (fra gammelgresk: δίς, dís, «to, dobbel» + γράφω, gráphō, «skriving») er en lingvistisk betegnelse for to bokstaver som representerer én lyd. Denne er som oftest, men ikke nødvendigvis, en lyd (eller mer nøyaktig et fonem) som ikke kan uttrykkes med én enkelt bokstav i alfabetet. Eksempler fra norsk er «sj» i sjef og «kj» i kjære.
Noen translitterasjonsskjemaer bruker mange digrafer (for eksempel fra kyrilliske til latinske bokstaver), mens andre holder seg til diakritiske tegn. For å unngå misforståelser, bruker akademiske miljøer oftest diakritiske tegn. Mange skriftsystemer, slik som kyrillisk skrift og devanagari, har ikke digrafer.
Noen digrafer representerer fonemer som ikke kan representeres med et enkelt tegn i skriftsystemet til et språk, som det engelske sh i ship (skip) og fish (fisk). Andre digrafer representerer fonemer som også kan representeres av enkelttegn. En digraf som deler sin uttale med et enkelt tegn kan være en levning fra en tidligere periode av språket da digrafen hadde en annen uttale, eller kan representere en distinksjon som bare gjøres i visse dialekter, som den engelske wh. Noen slike digrafer brukes av rent etymologiske årsaker, som rh på engelsk.