cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Diarmait mac Maíl na mBó
Bakgrunn
Da vikingene kom strømmende tilbake til Irland tidlig på 900-tallet ble det opprettet en rekke nye byer og bosetninger langs kysten. Byene ble sentrum for handel og lokal industri, og skaffet betydelig politisk makt til de som kunne kontrollere denne nye rikdommen. Kongene av Leinster var i en særlig fordelaktig posisjon til å utnytte denne nye rikdommen da tre av fem av de største byene lå i eller i nærheten av Leinster. I selve Leinster, i det sørøstlige hjørnet som var dominert av Uí Cheinnselaig, lå Wexford (fra norrønt Veisafjǫrðr). Vest for denne, i det mindre kongedømmet Osraige, som hadde vært tilknyttet Leinster siden slutten av 900-tallet, var Waterford (fra norrønt Veðrafjǫrðr). Til sist, den viktigste norrøne byn var Dublin (fra irsk Dubh Linn), som lå i det nordøstlige hjørnet av Leinster. Sammenlignet med dette hadde kongene i nordlige og vestlige Irland ingen enkel tilgang til byer, mens de i sør i Munster, hadde tilgang til to, Cork (fra irsk Corcaigh) på sørkysten og Limerick (fra irsk Luimneach) på vestkysten.
Mannen som ville bli overkonge
Diarmait gikk inn i en allianse med Niall mac Eochada, konge av Ulaid, som bidro til dempe presset fra nord og sør i form av kongedømmene Mide, Brega og Dublin, styrt av overkongen.
Denne alliansen betalte seg i stor grad da overkongen, som opp til da hadde Dublin som subjekt for sitt kongedømme, var ikke i stand til å forhindre at Diarmait tok den viktigste byen på Irland i sin besittelse.
De overlevende sønnene til kong Harald Godwinsson av England hadde rømt fra England i kjølvannet av den normanniske invasjonen av England og etter farens død i slaget ved Hastings i 1066. I Irland søkte de tilflukt hos Diarmait som ga dem ly. Da de i 1068 og 1069 lånte Diarmait dem Dublins flåte i deres (mislykte) forsøk på invadere England og ta tilbake farsarven.
Med tiden fikk Diarmait samlet så mye makt at han var i stand til å kreve tittelen «konge av Leinster» og installere sin sønn Murchad mac Diarmata som konge av Dublin. Han ble således hersker av to av de mektigste og rikeste byene på øya, og med denne maktbasen gjorde han et forsøk på å bli overkonge av hele Irland. Med dette utgangspunktet burde det ikke ha skjedd, men det skjedde likevel at i forbindelse med et slag mot kongen av Mide (dagens Meath), Conchobar Ua Maelsechalinn, ble Diarmait drept. Det skjedde i nærheten av Navan i det senere grevskapet Meath den 7. februar 1072.
Diarmaits død er omtalt i middelaldermanuskriptet Annalene av de fire mesterne:
''«Diarmaid, sønn av Mael-na-mbo, konge av Leinster, av de fremmede av Ath-cliath, og av Leath-Mogha-Nuadhat, ble drept og halshogd i slaget ved Odhbha, på tirsdag, den syvende av ides i februar, slaget hadde blitt vunnet over ham av Conchobhar O'Maeleachlainn, konge av Meath. Det var også drept mange hundre av de fremmede og menn fra Leinster sammen med Diarmaid i dette slaget. Blant de som ble drept var Gillaphadraig O'Fearghaile, herre av Fortuatha, &c.»''.
Ettermæle
Diarmait mac Maíl na mBó huskes også som stamfar til Diarmaid Mac Murchadha, konge av Leinster på 1100-tallet, som til sist var den som inviterte normannerne til Irland.
Western Norway Film Commission
Western Norway Film Commission (WNFC) holder til i Bergen, og har til oppgave å markedsføre og tilrettelegge Vestlandet som innspillingssted for internasjonale spillefilmer, dramaserier og andre audiovisuelle produksjoner. WNFC ble etablert i 1996, og er medlem av Association of Film Commissioners International og European Film Commissions Network.
Western Norway Film Commission finansieres av fylkeskommunene Vestland og Møre og Romsdal, og er organisert som en avdeling av Vestnorsk filmsenter.
Córrego Fundo
Córrego Fundo er en kommune i delstaten Minas Gerais i sørøstregionen av Brasil.
Champs de Mars (Paris Metro)
Champs de Mars er en nedlagt stasjon på metroen i 7. arrondissement i Paris.
Stasjonen finnes mellom La Motte Picquet Grenelle og Ecole Militaire, og ble betjent av linje 8 inntil den ble lagt ned 2. september 1939.
Navnet kommer fra den nærliggende Marsmarken (fr. Champ-de-Mars), en stor offentlig park rett ved Eiffeltårnet.
Dynic Astronomical Observatory
Dynic Astronomical Observatory er et i astronomisk observatorium i Kyoto, Japan. Observatoriet ble bygd av Dynic Corporation. Dynic Astronomical Observatory er kjent for sine oppdagelser av kometer og asteroider.
Speed stacking
Speed stacking er en sport som innebærer å stable 12 spesialdesignede plastikkopper i bestemte pyramider med 3 kopper, 6 kopper eller 10 kopper så fort som mulig. Speed stacking er en lagsport. Det finnes 3 forskjellige «competition stacks» : 3-3-3, 3-6-3 og cycle. Speed stacks ble grunnlagt i 1985 av Bob Fox.
Speed stacking er mest utbredt i USA og i Canada. Det er veldig få i Norge som speed stacker. Den raskeste i Norge er «Mark David/Thestackerboy98», som også har vært med i Norske talenter .
Gunnar Gundersen
Gunnar Adolf Gundersen (født 21. mai 1956 i Åsnes i Hedmark) er en norsk politiker (H), skogeier og tidligere næringslivsleder og konkurransesvømmer. Han var innvalgt på Stortinget fra Hedmark fra 2005 til 2017.
Familiebakgrunn og karriere utenfor politikken
Han er sønn av skogbruker Tore Syver Gundersen og assisterende oversykepleier, museumsdirektør og distriktsarbeidssjef Anna Sofie Unneberg. Farsslekten kommer fra Røsen gård i Gjesåsen i Åsnes.
Han er utdannet økonom fra University of Wisconsin, Madison fra 1979 med fordypning i skogbruksøkonomi fra University of California, Berkeley fra 1982. Frem til han ble selvstendig næringsdrivende i 1985 var han forskningsassistent ved Institutt for skogøkonomi ved NLH. I tillegg har han blant annet vært administrerende direktør i Rena emballasje (Kappa) 1993–1997 og daglig leder i Åsnes næringshage 2004–2005. Han har også vært styreleder i Norskog, Losby bruk og Skogbrand.
Han har drevet med svømming og konkurrert for Åsnes svømmeklubb. Gundersen har vunnet norske og nordiske mesterskap og deltok i de olympiske leker i 1976. Han har vært styreleder i Flisa idrettslag og styremedlem i Hedmark idrettskrets. Han er far til den tidligere fotballspilleren Tore Andreas Gundersen.
Politikk
Gundersen var medlem av Åsnes kommunestyre 2003–2005 og leder i Hedmark Høyre 2004–2006. I 2005 ble han innvalgt på Stortinget. Gundersen har vært særlig markant i nærings-, landbruks-, rovvilt-, skatte- og distriktspolitiske spørsmål. Han satt i Stortingets kirke-, utdannings- og forskningskomité 2005–2009 og i Stortingets finanskomité 2009–2013. Fra 2013 til 2017 var han 2. nestleder i Stortingets næringskomité og Høyres næringspolitiske talsmann.
Gundersen ønsket å bli valgt inn på Stortinget for en fjerde periode, men valgkomiteen delte førsteplassen mellom han og lederen av Unge Høyre, Kristian Tonning Riise. På nominasjonsmøtet fikk Gundersen 39 stemmer, mens Riise fikk 51.
Peisistratos
Peisistratos (gresk: Πεισίστρατος) (ukjent fødselsdato, død 527/528 f.Kr.) var en gresk statsmann som ble tyrann (den som tar makten ved makt) og styrte i Athen i løpet av det meste av perioden mellom 561 og 527 f.Kr. Hans ettermæle hviler hovedsakelig på at han innførte festivalen Panathenaia og følgende det første forsøk på å frambringe en endelig versjon av de homeriske epos. Peisistratos' kamp for de lavere samfunnsklasser i Athen, hyperakrioi, (se nedenfor) kan bli vurdert som et tidlig forsøk på populisme eller faktisk også sosialisme. Mens han hadde makten nølte Peisistratos ikke med å konfrontere aristokratiet, og han greide i stor grad å minske adelens privilegier, konfiskerte deres landområder og viderefordelte disse til de fattige. Han opprettet også mange religiøse og kunstneriske programmer.
Peisistratidene er fellesbegrepet for tre tyranner som styrte i Athen fra 546 til 510 f.Kr., og da Peisistratos og hans to sønner, Hipparkhos og Hippias.
Framvekst
En lang konflikt med byen Megara i Attika over de bestridte områdene Eleusis og Salamis endte med at en hær fra Athen under Peisistratos angrep og beseiret megaraerne i 546 f.Kr. Denne seieren åpnet opp den uoffisielle handelsblokaden som hadde bidratt til matmangel i Athen i løpet av de siste tiårene.
I perioden etter at Megara var blitt overvunnet, kjempet flere politiske fraksjoner for kontrollen av regjeringen av Athen. Disse gruppene var både økonomisk og geografisk adskilte:
Peisistratos' rolle i konflikten med Megara gjorde at han ble populær i Athen, men han hadde ikke politisk innflytelse til å få politisk makt. Peisistratos lot som det var et forsøk på å drepe ham, og i kaoset som fulgte, overtalte han Ekklesia, rådsforsamlingen i Athen, til å gi ham livvakter. Ganske likt sin forgjenger, Kylon av Athen, benyttet Peisistratos sine bevæpnede vakter til å erobre og ta kontroll over akropolis i Athen. Med helligdommen i sin makt, og med sammenslutningen av megaklesene (en rekke framtredende athenske menn) og sin fraksjon hyperakrioi, erklærte han seg som tyrann.
Perioder med makt
Peisistratos ble forvist fra sin politiske posisjon og sendt i landflyktighet to ganger i løpet av sitt styre. Første gangen skjedde en gang rundt 555 f.Kr. etter at de to opprinnelige fraksjonene, som normalt sto steilt mot hverandre, greide å forene sine styrker og fjernet Peisistratos fra makten. De faktiske datoene etter dette tidspunktet er uklart.
Peisistratos ble forvist for 3 til 6 år fram til enigheten mellom pedieis og paralioi falt fra hverandre. Peisistratos kom tilbake til Athen og red inn byen på en gyllen hestestridsvogn fulgt av en meget høy kvinne som framstilte gudinnen Athene. Mange kom flokkende rundt ham igjen, enten de trodde han hadde gudinnens gunst eller ikke. Ulike kilder hevder at han oppretthold tyranniet i fra ett til seks år før han atter ble forvist. I løpet av hans andre landsforvisning, samlet han støtte fra lokale byer, og skaffet seg finansielle midler fra sølvgruvene i Lavrion ikke langt fra Athen. Etter ti år kom han igjen tilbake til makten, og opprettet tyranniet på nytt og beholdt makten fram til sin død i 527 f.Kr.
Peisistratos' suksess i å angripe og erobre Megaras havn Nisaea, førte til at han fikk stor politisk posisjon i folkeforsamlingen for sin militære dyktighet. Selv om han opprettet et tyranni, klarte han ikke å gjennomføre alt han satte seg i fore. Han mislyktes da en del av eliten avviste hans forslag. Prominente familier var lite begeistret for tyranniet og motsatte seg ham. Han var kjent for å brukte triks for å påvirke folk. Herodot forklarte hans landflyktighet: «Ikke lenge etter, imidlertid, tilhengerne til Megakles og de tilhørende Lykurgos kom til en forståelse og forviste ham.» Etter å ha kommet tilbake fra landsforvisningen i 556 f.Kr. ble det arrangert at han giftet seg med Megakles' datter. Han benyttet anledningen for å igjen å etablere seg i Athen, men nekte å gjøre Megakles' datter gravid, noe som førte til at deres forbund gikk i oppløsning. I løpet av den tiden han var landflyktighet benyttet han seg av bedrag og juks for å skaffe seg mektige allierte, og opprettet en uavhengig maktbase ved å samle seg rikdom. Med sin personlige hær invaderte han Sigeion, en gresk by i nordvestlige Anatolia. På den tiden han ankom Marathon hadde hans popularitet steget og mange lokale støttet ham. I henhold til Herodot, som er kritisk til Peisistratos' tilhengere, innrømmet han «at mange athenere gikk over til hans leir.»
Populær tyrann
I motsetningen dagens definisjon av begrepet tyrann, som er en eneveldig hersker, ofte voldelig, urettferdig og undertrykkende, var Peisistratos den ideelle klassiske tyrann. Hans posisjon var ikke arvelig, men refererte til en person som grep den utelukkende av personlig mulighet ved å bryte tradisjonelle eller lovfestede normer. Dette kan bli sett i bemerkninger av både Herodot og Aristoteles. Førstnevnte, i hans Historier, skrev at Peisistratos «uten å ha forstyrret eksisterende øvrighetspersoner eller endret gamle lover... administrerte staten under den forfatning av ting som allerede var etablert, gjorde det rettferdig og godt», mens Aristoteles skrev at «hans administrasjon var måteholden... og mer som en forfatningsmessig regjering enn et tyranni».
Peisistratos forsøkte tilsynelatende ofte å fordele makten og fordelene framfor å ansamle dem med den hensikt å frigjøre gnisninger mellom de økonomiske samfunnsklassene. Elitene, som hadde hatt makten i rådet til Athens Areopagos, fikk beholde deres posisjoner som arkonter. For de lavere klasser fjernet han skatter og opprettet en gruppe av omreisende dommere som utøvde rettferdighet for borgerne i Athen. Peisistratos opprettet også et program for å forskjønne Athen og fremmet kunstartene. Han preget mynter med symbolet til Athene, uglen, skjønt dette var av en type mynt som kalles for heraldiske mynter, og ikke en valuta av den senere utgaven av standardisert sølvmynt.
Under hans styre ble det introdusert to nye former for poesi, dityramber og tragisk drama, og på denne tiden fikk også en oppblomstring av teateret, kunstartene og skulptur. Han bestilte en endelig nedskrivning og arkivering av Homers to episke dikt: Iliaden og Odysseen, og kanon av de homeriske verker hevdes å være avledet fra denne særskilte arkiveringen. Tidligere hadde denne diktningen tradisjonelt blitt framført muntlig (se muntlig litteratur).
Arv og ettermæle
Peisistratos døde i 527 eller 528 f.Kr. Han ble etterfulgt av sin eldste sønn, Hippias, som sammen med sin bror Hipparkhos styrte Athen på samme vis som deres far hadde gjort. Etter et vellykket mord på Hipparkhos igangsatt av Harmodios og Aristogeiton («tyrannmorderne»), ble Hippias paranoid og undertrykkende. Denne holdningsendringen førte til mange i Athen mistet respekten for ham. Familien Alkmaionidene bidro til å avsette tyranniet ved å bestikke orakelet i Delfi til å fortelle Sparta om å frigjøre Athen, hvilket skjedde i 510 f.Kr. Peisistratidene ble ikke henrettet, men ble tvunget i landflyktighet. Senere hjalp Kleisthenes, en etterkommer av Megakles, til å etablere et demokrati basert på endringer av lovreformene til Solon.
More
More kan vise til:
Filmfestivalen i Cannes 2015
Cannes Filmfestival 2015 er den 68. utgaven av den franske filmfestival Cannes Filmfestival. Den foregår i Cannes fra 13. til 24. mai 2015.
Fjeldhammer Brug A/S
Fjeldhammer Brug A/S ble grunnlagt i 1961.
Filmfestivalen i Cannes 2015
For første gang siden 1979 stiller en norskprodusert film i hovedkonkurransen. Det er Joachim Triers engelskspråklige Louder Than Bombs.
Fjeldhammer Brug A/S
Dette selskapet hadde en avtale med A/S Valdres Skiferbrud om å drive ut skifer fra enkelte av deres gruver i Rogne. Samt å drive utnyttelse av de stadig voksende avfallshaugene som opprinnelig hørte A/S Valdres Skiferbrud til. I 1971, etter 10 års drift var store deler av disse avfallshaugene brukt opp. Da ble det sprengt nye gruver og tunneler for å drive ut mer skiferstein. På det meste hadde Fjeldhammer Brug 40 mann i arbeid. Etter hvert ble driften automatisert og rasjonalisert, og dermed klarte det seg med mellom 10 og 15 mann til den daglige driften. I 1991 var årsproduksjonen cirka 18 000 tonn skifermel og Fjeldhammer Brug var i 1992 den eneste bedriften som drev med produksjon av skifer ved skiferbruddene i Valdres.
Filmfestivalen i Cannes 2015
Hovedkonkurransen
* Regissørdebut.
Jury for hovedkonkurransen
Juryen for hovedkonkurransen ble annonsert 21. april 2015:
Everöd
Everöd er et tettsted i Kristianstad kommune i Skåne län i Sverige. I 2010 hadde tettstedet 885 innbyggere.
Tettstedet ligger sør for Kristianstad like ved flyplassen Kristianstad Airport.
Rådet for norsk utviklingshjelp
Rådet for norsk utviklingshjelp var et norsk statlig organ og en del av det offisielle bistandsapparatet. Det ble opprettet av Stortinget 1. januar 1984 og nedlagt i 1988. Rådet var underlagt Departementet for utviklingshjelp. Det bestod av 20 medlemmer oppnevnt av Departementet for utviklingshjelp.
Amblyoproctus
Amblyoproctus er en slekt av biller som hører til gruppen hornbiller i familien skarabider (Scarabaeidae).
Utseende
Middelsstore, avlange, blankt svarte hornbiller. Hele oversiden er grovt og ganske tett punktert. Hodet er uten eller med to korte horn. Pronotum har en bred lengdefure i midten. Dekkvingene har opphøyde lengderibber, mellom disse er de svært kraftig punkterte.
Levevis
Larvene utvikler seg under barken på døde trær, mest løvtrær. De ser ut til å leve mest av andre insekter og vokser raskt, utviklingen tar ca. 4 måneder. De voksne billene er aktive rovdyr som dreper og spiser andre insekter, men de spiser trolig også en del frukt. De kan leve opptil tre år som voksne.
Utbredelse
Gruppen er utbredt i Sør- og Mellom-Amerika.
Emyn Arnen
Emyn Arnen er en serie åser i J.R.R. Tolkiens Midgard. De ligger i Ithilien, sør for Osgiliath.
Emyn Arnen (Sindarin: Åsene ved vannet) var hjemmet til en av de beste Númenoriske familiene, og fra dem kom en Húrin av Emyn Arnen, som ble riksforstander av Gondor under kong Minardil av Gondor og senere grunnla han slekten av Húrins Hus.
Etter hendelsene i og omkring Ringkrigen, ble Faramir, sønn av Denethor II, prins av Ithilien, og tok Emyn Arnen til sitt hjem.Han og hans etterfølgere ble derfor også kjent som Herrene av Emyn Arnen.
Córrego Novo
Córrego Novo er en kommune i delstaten Minas Gerais i sørøstregionen av Brasil.
Saint Martin (Paris Metro)
Saint Martin er en nedlagt stasjon på metroen i Paris.
Stasjonen finnes mellom République og Strasbourg – Saint-Denis, og ble betjent av linje 9 inntil den ble lagt ned 2. september 1939.
Storyville
Storyville var det legale prostitusjonsdistriktet i New Orleans, Louisiana fra 1897 til 1917.
New Orleans har lenge vært en stor internasjonal havn og som i mange slike byer var det mye prostitusjon der. The District ble opprettet for å begrense prostitusjonen til et område av byen der det kunne bli kontrollert og regulert av myndighetene. Sent på 1890-tallet studerte myndighetene i New Orleans lovlige «red light districs» i nordlige tyske og nederlandske havner og opprettet Storyville basert på slike modeller.
Etablissementene i Storyville spente fra billige «cribs», rom som stort sett bare var møblert med en madrass der billige prostituerte virket, til mer kostbare hus opp til en rad med elegante leiegårder langs Basin Street for velbeslåtte kunder.
The District var nærliggende til en av de store jernbanestasjonene der reisende kom til byen og ble en severdighet for mange besøkende.
Jazzen oppsto ikke i Storyville (den startet som en musikktype som ble spilt over hele New Orleans), men den blomstret der som i resten av byen; mange besøkende utenbys fra hørte denne musikktypen der før den spredde seg nordover. Noen av de første jazzskribentene foreslo at Storyville spilte en nøkkelrolle i jazzens utvikling og at nedleggelsen var grunnen til at musikere fra New Orleans dro til Chicago, men dette regnes nå som unøyaktig. Storyville blir fremdeles assosiert med jazzens røtter. Det var en tradisjon i de penere etablissementene i Storyville å leie en pianist, og av og til små grupper.
The District ble stengt av de føderale myndighetene (mot sterke protester fra myndighetene i New Orleans) i løpet av første verdenskrig i 1917. New Orleans' ordfører Martin Behrmans siste uttalelse om The District er fortsatt husket av den lokale befolkningen: "Dere kan gjøre det ulovlig, men dere kan ikke gjøre det upopulært."
The District fortsatte i løpet av 1920-årene i en mer dempet tilstand som et underholdningssenter med ulike dansehaller, kabareter og restauranter. Smuglerkneiper, spillebuler og prostitusjon fantes også regelmessig i distriktet til tross for de gjentatte politirazziaene.
Nesten alle bygningene i det tidligere distriktet ble revet i 1930-årene for å frigjøre tomter til byggingen av det offentlige boligkomplekset. Mens mye av området besto av gamle og forfalne bygninger, ble de gamle leiegårdene langs Basin Street, noen av de fineste strukturene i byen, også revet. Byens myndigheter ønsket å gjøre alt de kunne for å slette det beryktede distriktet fra hukommelsen. Basin Street ble til og med døpt om til "North Saratoga" (selv om det historiske navnet kom tilbake ca. 20 år senere).
En bemerkelsesverdig samling av fotografier av E. J. Bellocq som illustrerer prostituerte fra Storyville ble utgitt i 1971 under tittelen Storyville Portraits.
Haxo
Haxo er en spøkelsesstasjon på metroen i Paris.
Stasjonene Porte des Lilas (linje 3) og Pré Saint-Gervais (linje 7) var planlagt sammenknyttet på 1920-tallet. Metroens driftsselskap, Compagnie du Chemin de Fer de Paris (CMP), mente dette ikke ville lønne seg, men allikevel ble det bygget tunneler og stasjoner på strekningen. Et enkeltspor, kalt La voie des Fêtes (no. «Festival-linjen»), forbinder Place des Fêtes med Porte des Lilas, og en mellomliggende stasjon ble bygget. Navnet på denne stasjonen var Haxo.
Det ble også bygget et annet enkeltspor mellom de samme to stasjonene for trafikk i motsatt retning. På denne strekningen ble det ikke bygget noen mellomliggende stasjon.
Stasjonen Haxo har aldri vært tilgjengelig for publikum, idet det aldri ble bygget noen innganger.
Hovi Industrier
Hovi Industrier ble grunnlagt på 1950-tallet av en gruppe som ville gjøre noe med avfallshaugene som hadde hopet seg opp flere steder omkring de mange skifer-gruvene i Rogne.
Ved årsskiftet 1953-54 ble Hovi industrier for alvor startet opp. Hovedsakelig brukte bedriften gamle, ombygde og tildels selvkonstruerte maskiner til knusing av skifer til skifermel. Den knuste skifer-steinen ble for det meste brukt som strø på takpapp. Hovi hadde kontrakter med flere produsenter av takpapp, de fleste av disse var norske. Men de hadde også kontrakter med enkelte bedrifter fra utlandet, hovedsakelig i Danmark, Finland og Tyskland.
Hovi ble et aksjeselskap på 1960-tallet. I 1962 var årsproduksjonen av skifermel ved Hovi industrier på cirka 2000 tonn. Samtidig drev selskapet ut skifer som blant annet ble brukt som takstein, gulvfliser og gravstøtter. På sitt beste var Hovi Industrier en mangesidig og solid bedrift. Etter hvert som Hovi økte produksjonen av skifer-produkter ble flere folk ansatt og en mer moderne driftsbygning ble bygd. På 1980-tallet ble Hovi industrier sakte, men sikkert trappet ned. Før det etter hvert ble fullstendig tatt ut av drift.
A/S Valdres Skiferbrud
A/S Valdres Skiferbrud var den største produsenten av skifer fra Valdres og eide en stor del av skifer-gruvene i Rogne.
A/S Valdres Skiferbrud ble grunnlagt 29. desember 1899 og drev med kjøp og drift av skifer-stein. Bedriften hadde en aksjekapital på 155 000 kroner, delt på 310 aksjer. Det skjedde lite de første årene, før det store skiftet kom i 1905, da et firma fra Kristiania (L.A.Enger&Co som besto av brødrene Lars, Ivar og Johan Enger) overtok aksje-majoriteten i denne bedriften. Hovedkontoret til A/S Valdres Skiferbrud som frem til da hadde ligget i Nord-Aurdal, ble dermed flyttet til hovedstaden.
A/S Valdres Skiferbrud tok i bruk elektrisk kraft i sine skifer-gruver allerede i 1908. Elektrisitet fantes ikke i noen privat gruve før på 1930-tallet, da de mottok strøm fra den kommunale kraftstasjonen på Skaltefossen. A/S Valdres Skiferbrud leverte selvfølgelig ikke strøm til konkurrentene. Sprengstoff ble også mer og mer vanlig, selv om mye skifer gikk med under selve sprengingen. (Se også Valdres Skiferbrud).
Historie
Frem til 1920 hadde A/S Valdres Skiferbrud stor fremgang i salget av skifer. Men den 20. april 1922 melder driftsleder ved skiferbruddet i Rogne om at driften må innstilles inntil videre. Bedriften har før dette drevet med innskrenket drift. Før påske i 1922 var det 30 mann i arbeid. Men resten av arbeidsstokken ble oppsagt i april dette året. Grunnen til dette var de høye produksjonskostnadene. For å få solgt unna det stadig voksende lageret med skifer ble prisen satt kraftig ned, og bedriften tapte penger på å drive ut skiferen.
På tross av store vanskeligheter kom produksjonen av skifer snart i gang igjen. Selv om fremtiden var mer usikker. I mars 1926 var store deler av aksjeposten i A/S Valdres Skiferbrud til salgs. Aksjesalget skal ha kommet på grunn av dødsfall og oppløsning av gruppen som tidligere hadde sittet på aksjene. I 1929 streiket gruve-arbeiderne i 2-3 uker. Som resultat fikk de en lønnsøkning på fem øre. Dermed hadde de en timebetaling på 65 øre. I 1934 var det en ny streik og gruve-arbeiderne fant ut at en organisering i et fagforbund var nødvendig. 25. august 1934 ble Valdres industriarbeiderforening stiftet. Foreningen hadde 21 medlemmer i begynnelsen, og var en del av Norsk bygningsindustriarbeiderforbund.
Alienosternus
Alienosternus er en slekt av biller som tilhører den artsrike underfamilien Cerambycinae i familien trebukker (Cerambycidae).
A/S Valdres Skiferbrud
Historie
Fra 1930 og fremover mot andre verdenskrig var det en viss aktivitet i skiferbruddet. Men i 1939 ble det nye problemer og i 1939-40 var det full driftsstans ut hele 1940. På nyåret 1941 kom driften i gang igjen, og i 1942 var arbeidsstokken på rundt 40 mann. Dette ser ut til å ha holdt seg gjennom hele verdenskrigen. Gjennom hele andre verdenskrig gikk alt sin vante gang i skiferbruddene. Av protokollene fra denne perioden kommer det frem at en god del skifer ikke bare gikk til private husstander, men også til den tyske okkupasjonsmakten, til bruk på brakker og lignende.
Alienosternus
Utbredelse
Slekten er utbredt i Brasil og det nordlige Argentina.
A/S Valdres Skiferbrud
Historie
Kort tid etter krigen brøt det ut en ny arbeidskonflikt. Under forhandlingene ble det satt frem krav om at arbeiderne skulle få samme rettigheter som skifer-arbeiderne i Fron, Gudbrandsdalen hadde. Streiken trakk ut i 20 uker før partene ble enige. I streikeperioden fikk arbeiderne utbetalt streikepenger fra fagforbundet på cirka 15 600 kroner. Øystre Slidre kommune overtok aksje-majoriteten, og eide dermed 98%, i dette selskapet i 1953.
på 1960-tallet ble det meldt om interesse for å overta avfallshaugene tilhørende A/S Valdres Skiferbrud, til produksjon av skifermel. Etterspørselen etter vanlige skifer-produkter hadde på denne tiden minsket sterkt, men det ble fremdeles solgt forskjellige skifer-produkter både i Norge og til utlandet. Det ble blant annet solgt takstein til Nederland og gulvfliser til Italia. Noe eksport gikk også til USA, Asia og Sentral-Europa.
Likevel var omsetningen i minste laget og A/S Valdres Skiferbrud slet lenge med økonomien. I januar 1990 måtte selskapet stoppe opp hele driften og det ble søkt om økonomisk støtte. 1991 begynte med nye økonomiske problemer for skifer-industrien i Valdres. Øystre Slidre kommune måtte igjen sprøyte inn nye midler for at virksomheten skulle komme seg på beina igjen. Dette hjalp i en periode, før det ble nye permitteringer blant arbeiderne i A/S Valdres Skiferbrud.
Den 5. november 1999 ble A/S Valdres Skiferbrud nedlagt. Gjennom årene hadde det gått med mye tid og penger for å holde driften i gang. Men skiferen var blitt for kostbar å drive ut med de gamle og tungvinne gruvene, og en kraftig modernisering ville bli for dyr. Av de seks Valdres-kommunene har fire kommuner i varierende grad drevet ut skifer. Disse er Etnedal, Nord-Aurdal, Vestre Slidre, Øystre Slidre. På 1990-tallet kom Øystre Slidre i en særstilling når det gjaldt produksjon av skifer, og det var i denne kommunen det ble drevet ut mest skifer.
Miljøkrim
Miljøkrim er et fagblad som utgis av miljøkrimenheten ved Økokrim og inneholder aktuelle artikler om miljøkriminalitet, definert som natur- og faunakriminalitet, forurensningskriminalitet, kunst- og kulturminnekriminalitet, samt arbeidsmiljøkriminalitet.
Miljøkrim distribueres til blant annet politiet, påtalemyndigheten, domstolene, kommunene, naturoppsyn, miljø- og kulturminneforvaltningen, og gis ut to ganger i året.
Ansvarlig redaktør er per januar 2023 førstestatsadvokat Hans Tore Høviskeland.
Avisåret 1838
Avisåret 1838 er en oversikt over etableringer, nedleggelser, hendelser, prisvinnere og personer med tilknytning til aviser i 1838.
Toårig plante
En toårig plante er en plante som bruker to år på å fullføre sin livssyklus, fra frø til frø.
Geiseiobservatoriet
Geiseiobservatoriet er et i astronomisk observatorium i byen Geisei i prefekturet Kōchi i Japan. Hovedteleskopet ble donert av Mr Seizo Goto, som da var president i Goto Optical Mfg. Teleskopet benyttes til å måle posisjonene til kometer. Det har også vært brukt til oppdagelser av asteroider og fjerne periodiske kometer.
Toårig plante
Det første året danner ei slik plante blader, røtter og eventuelt stengler. Det vanligste er at planta danner en bladrosett og gjerne ei kraftig rot for opplagsnæring. Den toårige planta vil så danne stengler, blomster og frø i sitt andre år. Etter at frøene er modne, dør planten.
Noen planter er obligate (av obligatorisk) toårige, dvs. at de alltid blomster i sitt andre år. Imidlertid er noen planter som ofte kalles toårige, egentlig fakultativt (dvs. valgfritt) toårige, dvs. at de kan blomstre i sitt andre år, men kan også overleve som rosett i flere år hvis ikke planta har klart å samle nok næring. De fakultativt toårige vil ha en terskelverdi for størrelse som må oppnås før blomsterstengel startes. Felles for alle toårige er imidlertid at de normalt dør etter reproduksjon, dvs. de er semelpare.
Eksempler på toårige planter er revebjelle, filtkongslys og tårnurt.
En god del grønnsaker er avla fram fra toårige plantearter, f.eks. kål, kålrot, gulrot og sellerirot. Det menneskene utnytter til mat er dermed lagringsorganene som plantene ville brukt til å danne blomsterstengel i neste vekstsesong.
Litteratur
בוטניקה - מונחים
Rabén & Sjögrens debutantpris
Rabén & Sjögrens debutantpris var en svensk litteraturpris som ble innstiftet i  2003 av forlaget Rabén & Sjögren og som ble delt ut i to år. Prisen var på SEK 25 000.
Obilić
Obiliq (albansk), Obilić/Обилић (serbisk) er en by og kommune i Kosovo. Byen ligger rett nordvest for Priština og er kalt opp etter Miloš Obilić. I den senere tid har de kosovoalbanske innbyggerne ytret ønske om å forandre navnet til Kastrioti etter den albanske helten Gjergj Kastriot Skanderbeg.
The Football Association
The Football Association (FA) er styreorganet for fotball i England (og kronbesittelsene Jersey, Guernsey og Man). Organisasjonen ble stiftet 26. oktober 1863 og er det eldste fotballforbundet i verden. FA har hovedansvaret for blant annet FA-cupen og og Englands kvinnelandslag.
Organisasjonen
The FA er medlem av UEFA og FIFA og har en fast plass i the International Football Association Board (IFAB). FA er det eneste nasjonale fotballforbundet som ikke har nasjonaliteten som en del av navnet.
Alle Englands fotballklubber er medlemmer av forbundet. Selv om FA ikke er ansvarlig for den engelske eliteserien Premier League, har de vetorett ved utnevnelse av ligaens formann og administrerende direktør og ved endringer av ligaens regler. The Football League, landets nest beste liga, som består av The Championship, Football League One og Football League Two, er derimot helt selvstyrende.
Spillet administreres lokalt av 43 County Football Associations, som er tilsluttet FA, men har ansvar for å organisere og arrangere fotballaktiviteter i deres egne områder. Jersey Football Association, Guernsey Football Association og Isle of Man Football Association er alle organisert som County Football Associations under the FA. Et hierarki av ligaer opererer gjennom hele spillet der hver liga har ansvaret for administrasjonen av deres egne aktiviteter som registrering, medlemskap og kampoppsett.
I tillegg eier og driver FA både Wembley Stadium og National Football Centre.
Historie
Før FA holdt sitt første møte på Freemasons' Tavern i London den 26. oktober 1863, eksisterte det ikke noe felles sett med regler i fotball. Lagene som skulle spille mot hverandre ble stort sett enige om spillereglene kamp for kamp. Av de nedskrevne reglene som ble brukt var blant annet Cambridge-reglene, som i 1848 ble utferdiget av elever ved Cambridge University. Dette dannet grunnlaget for FAs offisielle regler. En rekke nord-engelske klubber hadde siden 1850-tallet benyttet et annet regelsett kalt Sheffield-reglene, men de ble også nødt til å innordne seg forbundets vedtatte regler.
Klubbene som var representert ved stiftelsesmøtet var Barnes RFC, Civil Service FC, Crusaders FC, Forest of Leytonstone (senere Wanderers FC), No Names Club, det opprinnelige Crystal Palace FC, Blackheath RC, Kensington School, Percival House FC, Surbiton FC og Blackheath Proprietary School. Charterhouse School sendte sin kaptein B.F. Hartshorne, men avviste tilbudet om å delta. Mange av disse klubbene er i dag enten lagt ned eller spiller rugby.
Ebenezer Cobb Morley spilte en viktig rolle i opprettelsen av the Football Association og for moderne fotball. I 1863 skrev han et innlegg i avisen Bell's life der han foreslo opprettelsen av et nasjonalt ledende organ for sporten, noe som førte til dannelsen av forbundet. Morley var FAs første sekretær (1863–66) og andre president (1867–74). Dessuten var han en ledene drivkraft under utformingen av fotballreglene, og betraktes derfor av mange som «fotballens far».
Det offisielle reglementet for fotball ble vedtatt etter seks møter mellom oktober og desember 1863, men på det siste møtet trakk F.M. Campbell, representanten fra Blackheath og den første kassereren i the FA, sin klubb fra forbundet da to planlagte regler ble forkastet. De to reglene omhandlet forbud mot at spillerne skulle ha lov til å løpe med ballen i hendene og å sparke over skinnleggen, spenne ben og å holde fast i spillere. Andre rugbyklubber fulgte etter, og de meldte seg ikke inn i FA. I stedet grunnla de i 1871 the Rugby Football Union. Det var ved denne splittelsen at begrepet «soccer» dukket opp.
Arrangementer
The Football Association har ansvar for:
Silje Skaara Helgesen
Silje Skaara Helgesen (født 8. august 2004) er en norsk fotballspiller som spiller for Stabæk.
Torfajökull
Torfajökull er en rhyolittisk stratovulkan, og et kompleks av subglasiale vulkaner som ligger nord for Mýrdalsjökull og sør for innsjøen Thorisvatn på Island. Torfajökull hadde sitt siste utbrudd i 1477 og består av det største området av ekstrusive bergarter med rikt silikainnhold på Island.
Färlöv
Färlöv er et tettsted i Kristianstad kommune i Skåne län i Sverige. I 2010 hadde tettstedet 1 026 innbyggere.
Huaröd
Huaröd er et tettsted i Kristianstad kommune i Skåne län i Sverige. I 2010 hadde tettstedet 242 innbyggere.
Gärds Köpinge
Gärds Köpinge er et tettsted i Kristianstad kommune i Skåne län i Sverige. I 2010 hadde tettstedet 936 innbyggere.
Fliegender Hamburger
Fliegender Hamburger (SVT 877) var et tysk dieselelektrisk hurtiggående motorvognsett med to vogner eller ledd, som i 1933–1941 trafikkerte jernbanen mellom Hamburg og Berlin. Det ble gitt strømlinjeformen etter vindtunnelforsøk for å minimere luftmotstanden.
Togsettet ble produsert ved Wagen- und Maschinenbau A.-G. i Görlitz og ble satt i trafikk av Deutsche Reichsbahn 15. mai 1933. Bortsett fra at det var leddelt og dieseldrevet, lignet Fliegender Hamburger påfallende mye på høyhastighetstrikken Bullet fra J.G.Brill & Co. i Philadelphia, som var de første til å bruke vindtunnelforsøk ved utforming av jernbanemateriell. Hvorvidt de tyske konstruktørene var direkte inspirert av denne, eller om de kom frem til utformingen uavhengig av forgjengerne, er ikke kjent. Fliegender Hamburger var kanskje det første tog som hadde Jakobs-boggi mellom leddene.
I 1933 var Fliegender Hamburger verdens raskeste tog i kommersiell trafikk, med en toppfart på 160 km/t. Å konstruere raske tog eller motorvogner var slett ikke det vanskeligste. Siemens & Halske og AEG hadde alt i 1903 klart å få elektriske motorvogner opp i over 200 km/t. I 1930 konstaterte Cincinnati & Lake Erie Railroad at det var mulig å kjøre Red Devil, en sporvogn beregnet på ordinær trafikk, i 156 km/t. Langt mer krevende var det å utvikle infrastruktur (skinnegang, sporveksler, signalsystem osv.) som tålte de høye hastighetene uten at de gikk på bekostning av sikkerhet og komfort, og uten at vedlikeholdet ble uforholdsmessig dyrt. Deutsche Reichsbahn innførte et signalsystem basert på automatisk togstopp, og skinnegangen mellom Hamburg og Berlin var fremragende for sin tid. Derfor kunne Fliegender Hamburger holde minst 150 km/t hele veien, unntatt ved inn- og utkjøring fra og til de to endestasjonene og på en kortere strekning underveis (toppfarten på 160 km/t skal ha vært brukt bare for å ta inn forsinkelser ). Gjennomsnittsfarten mellom Berlin og Hamburg var 124 km/t, en verdensrekord som ble stående i seks år, og det skulle gå 63 år før kjøretiden mellom Berlin og Hamburg ble ytterligere redusert.
Oppmuntret av Fliegender Hamburgers suksess bestilte DRG lignende togsett til andre strekninger, samtidig som signalsystemene ble forbedret. Deutsche Reichsbahn skal ha bestilt 13 togsett til, samt noen sett med tre vogner eller ledd. Disse ble satt inn mellom Berlin og blant annet Leipzig, Dresden og München. Hvor mange som faktisk ble satt i drift, ser ut til å være litt usikkert – men til tross for at togene ble populære, var trafikken svært beskjeden i forhold til dagens trafikk med høyhastighetstog.
Fliegender Hamburgers suksess gikk ikke upåaktet hen i utlandet. Alt i 1935 fikk Danmark lyntog som var tydelig inspirert av de tyske togene. Norges Statsbaner fulgte etter i 1939 med bestilling av motorvognsettene som senere er kjent som type 66 (elektrisk drevet) og type 88 (dieseldrevet). Disse ble levert rett etter krigen.
Samisk folkehøgskole
Samisk folkehøgskole ble opprettet i 1936 i Karasjok av Norges Samemisjon. Skolen holdt til i leide lokaler og den første rektor var Ottar Bondevik. I 1944 ble skolen brent under Tvangsevakueringen og nedbrenningen av Finnmark og Nord-Troms. Den kom i gang igjen i 1949 og i 1951 kunne den flytte inn i egne bygninger. I 1985 fikk ikke skolen nok elever til å drive som vanlig. I 1988 brant skolebygningene, men de ble bygget opp igjen og skolen startet nye kurs i 1991, nå med samisk personale. I 2000 ble den nedlagt for godt og i 2009 ble bygningene solgt.
Da skolen ble opprettet, var offisiell norsk politikk fornorsking av samer. Mange ønsket at skolen skulle være et alternativ til fornorskingspolitikken, men skolen var avhengig av statsstøtte, og da måtte man ikke utfordre staten for mye. Skoledirektør Lyder Aarseth skrev i 1938 i en hilsen til Samemisjonens 50-årsjubileum om DSF: «Denne skole er ingen reaksjon mot fornorskningen, men et middel til å løfte den samiske ungdom op til like rettigheter med all annen ungdom i landet.» Paul Ryan, rektor ved skolen 1957–77, sa det slik: «Skolens innhold og program var nok ikke det samme som Otterbech hadde tenkt. Men den var dog en skole ulik alle andre i landet. Om ikke bruken av samisk hadde et samepolitisk sikte, så ble språket brukt både i sang, ved andakter og møter. Dessuten ble det gitt undervisning i horn- og beinsløyd, kuftesøm og bandvev. Skolen hadde så å si bare samiske elever og samisk var naturlig nok det levende talemål.»
Arsenal (Paris Metro)
Arsenal er en nedlagt stasjon på metroen i Paris.
Stasjonen befinner seg mellom Quai de la Rapée og Bastille, og ble stengt 2. september 1939 grunnet mobilisering av driftsselskapets RATPs ansatte under den andre verdenskrig.
Córrego do Bom Jesus
Córrego do Bom Jesus er en kommune i delstaten Minas Gerais i sørøstregionen av Brasil.
Vikingane
Vikingane er en norsk komiserie som har gått på NRK1 siden 2016. Komiserien handler om hverdagslivet til vikinger i landsbyen «Norheim» omkring år 790. Serien er skrevet og regissert av Jon Iver Helgaker og Jonas Torgersen. Den er produsert for NRK av Viafilm.
Første og tredje sesong av serien vant Gullruten 2017 og Gullruten 2020 i klassen beste humorprogram. Andre sesong vant Humorprisen 2018 i klassen årets morsomste humordrama mens tredje sesong ble kåret til beste norske komedie under den første utdelingen av Seriekritikerprisen i september 2020.
Mottakelse
Allerede 10 dager etter premieren hadde den første episoden blitt sett av 933,000 mennesker.
Marie Kleve i Dagbladet anmeldte serien som «et lappeteppe av vikingsketsjer, sydd sammen av en overgripende idé: Tenk om vikingene tenkte og snakket og kranglet som oss, innimellom plyndring og voldtekter og mjødbegersvinging?» og roste den for å parodiere voldsromantikk.
VG omtalte serien som første forsøk på crazy-humor om vikingtiden siden Prima Veras saga om Olav den hellige fra 1983.
New York Times vurderer «Norsemen» som en av de 10 beste utenlandske TV-seriene i 2017.
Valget i Bayern 2018
Valget i Bayern 2018 var det 18. valget til Bayerns landdag siden andre verdenskrig. Valget ble avholdt 14. oktober 2018. Samtidig med landdagsvalget ble det også avholdt valg til de folkevalgte forsamlingene til Bayerns regioner (bezirk).
Landdagen fikk etter valget 205 medlemmer.
Valgsystem
Velgerne fikk etter de reglene som gjaldt to stemmesedler. Med førstestemmen valgte den stemmeberettigede mellom kretskandidatene i de aktuelle partier og lister. Andrestemmen var i utgangspunktet en partistemme. I Bayern var det i motsetning til ved valget til Forbundsdagen, slik at velgerne kunne krysse av en kandidat på listen. En stemme for kandidaten gjaldt også som en stemme for vedkommendes parti. Kandidaten fikk stemmen i den krets hun eller han stilte til valg. Begge stemmesedler talte med når partistemmene ble talt opp.
Landdagen hadde i utgangspunktet 180 medlemmer, hvorav 91 ble valgt med førstestemmen i de 91 valgkretsene, og 89 med andrestemmen. Alle de som ble valgt med førstestemmen kom inn i landdagen. For å sikre at partienes forhold ble i samsvar med partistemmene, fantes det regler for overskuddsmandater og utjevningsmandater.
Stemmerettsalderen var 18 år.
Utgangsposisjon
CSU fikk ved valget i 2008 flertall i landdagen, med 101 medlemmer. Nest største parti ble SPD med 42 medlemmer, deretter fulgte Freie Wähler med 19 og Bündnis 90/Die Grünen med 18 medlemmer av landdagen. I løpet av valgperioden mistet Freie Wähler to og Bündnis90/Die Grünen ett medlem. Det var dermed tre fraksjonsløse medlemmer av landdagen ved valgperiodens utløp.
Lomariopsidaceaefamilien
Lomariopsidaceaefamilien eller sverdbregner (latin: Lomariopsidaceae) er en familie av bregner med fire slekter som hører inn under en større, monofyletisk orden eller klade – Polypodiales. Til familien inngår også den tidligere klassifiserte familien Nephrolepidaceae.
Bregnene er tidvis klatrende, med krypende ller klatrende røtter (rizomer). Bladene er oftest bare en gang fliket.
Familien har minst 110 arter. Kromosomtallet er 41 (x), men noen arter innen Lomariopsis har lavere kromosomtall.
Slekten Cyclopeltis har minst 4 arter i Amerika og Hawaii.
Slekten Lomariopsis har 45 arter, og i tillegg er muligens den monotypiske Thysanosoria med bare én slekt på Ny-Guiena en underslekt av denne.
Linderöd
Linderöd er et tettsted i Kristianstad kommune i Skåne län i Sverige. I 2010 hadde tettstedet 404 innbyggere.
Lomtjern
Lomtjern er et vann på Mangenskogen i Aurskog-Høland kommune i Viken, like vest for naturreservatet Midtfjellmosen.
Lomariopsidaceaefamilien
Videre har av og til slekten Nephrolepis med sine 44 arter og minst 3 hybrider blitt regnet som en familie Nephrolepidaceae, og dette er ikke helt forlatt, men antydes som en mulighet også i nyere forskning (Smith et al, 2006, side 718). Bostonbregne er en mye brukt stue- og hagebregne som prydplante.
Ingen av artene vokser i Norden eller Norge.
Illativ
Illativ (fra latin illatus, «bragt inn») er et av seks lokative kasus, og har betydningen «inn i».
Illativ i finsk-ugriske språk
Illativ finnes i finsk, estisk, ungarsk og samiske språk.
Et eksempel fra ungarsk er a házba (inn i huset).
Et eksempel fra estisk er majasse og majja (inn i huset), dannet av maja (et hus).
Et eksempel på finsk er taloon (inn i huset), dannet av talo (et hus).
På finsk dannes illativ ved å tilføye endelsen -h@n, hvor @ representerer siste vokal, og deretter eliminere bokstaven h dersom dette resulterer i én enkelt lang vokal. Talo + h@n blir således talohon, hvor h oppheves og danner den lange vokalen oo i taloon. Dersom siste vokal før endelsen allerede er lang, beholdes hele endelsen. maa + h@n blir f.eks. maahan. Et nevneverdig unntak fra regelen er dialekten i det tidligere Vasa län i Västra Finlands län, hvor man sier talohon (ikke eliminerer bokstaven h).
Denne uvanlig komplekse måte å tilføye endelsen på, kan forklares ved dens rekonstruerte opprinnelse i et artikulert palatalisert frikativ. Moderne finsk har mistet palataliseringen og andre frikativer enn h og s.
Illativ i litauisk
Illativ er sjeldent i moderne standard litauisk, selv om det fortsatt brukes i dagligtale, og forekommer i både bøker og aviser. Illativ er i høyere grad bevart i enkelte dialekter enn i det moderne, standardiserte språket. Illativ forekommer oftere i entall enn i flertall.
De fleste litauiske substantiver kan likevel ha illativ i endelsene, og i eldre litauisk var illativ svært utbredt. Den første litauiske grammatikk av Daniel Klein fra 1653 nevner både illativ og į+akkusativ, og omtaler bruken av illativ som «mer elegant». Illativ forekommer også i bøker av forfattere som vokste opp i Dzūkija og det østlige Aukštaitija, deriblant hos forfatteren Vincas Krėvė-Mickevičius.
Illativ har sine egne endelser på litauisk, som er forskjellige for ulike paradigmer av deklinasjon. Endelsen til et illativ avsluttes alltid med n i entall, og med sna i flertall.
Enkelte standardfraser i litteraturen er illativer, som f.eks. patraukti atsakomybėn («å anklage») og dešinėn! («vend mot høyre!»).
Andre lokativ-kasus er:
Edmund Conen
Edmund Conen (1914–1990) var en tysk fotballspiller. Han var en av Tysklands beste angripere i mellomkrigstiden. Conen scoret 27 landslagsmål på 28 kamper for, og delte i VM i fotball 1934 andreplassen på toppscorertlisten med Angelo Schiavio med 4 mål. Conen spilte for Stuttgarter Kickers, FV Saarbrücken, FC Mulhouse i Frankrike (under andre verdenskrig) og SC Young Fellows Juventus i Sveits.
Emyn Muil
Emyn Muil er en gruppe åser fra J.R.R. Tolkiens Midgard. Åsene står på hver side av sjøen Nen Hithoel og er en labyrint av ugjennomtrengelige stein klipper.