cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Kongens gate 32 (Moss)
Historie
16. juli 1881 brøyt det ut brann i brygg-gården til Carsten Smith i Kongens gate 15.. Brannen strakk seg gjennom 39 gårder og de fleste husene i Kongens gate og Klostergata brant ned til grunne. Et av de husene som ble hardt skadet under brannen var huset i Kongens gate 32, der bare grunnmuren stod igjen. Etter brannen var Smith familien en av få familier som hadde sterk nok økonomi til å bygge opp huset igjen, relativt raskt. Bygningen ble bygd opp igjen i teglstein ettersom det ble innført murtvang i Moss sentrum etter bybrannen.
I 1885 fikk Moss Samlag lokale i Carsten Smith sin gård i Kongens gate 32. Moss Samlag hadde to lokaler, et i Kongens gate 32 og et til i egen bygning i Jeløy gate. Under folkeavstemningen i 1907 ble det bestemt at Moss Samlag måtte stenge ned pubene sine ettersom Moss kommune hadde store problemer med alkoholisme.
Carsten Smith døde i 1893, og den dagen han ble begravet, holdt samtlige butikker i byen lukket. At butikker holdt stengt, forteller hvor stor betydning han hadde på handelsmarkedet i Moss kommune.
Under folketellingen i 1900 bodde Anette Cathrine Semb Smith, som enke med sin sønn Hans Julius Smith og datter Anna Cathrine Smith, samt to tjenestepiker i Kongens gate 32.
Engang mellom 1900 og 1914 var det bare to gjenværende fra Smith familien som var bosatt i Moss kommune, Anna Cathrine Smith og Agnes Vogt. Anna Cathrine Smith solgte huset til Joh. Skistad, og med pengene fra huset flyttet hun til Dronningens gate 20 i Moss. Hva som skjedde med hennes mor og bror er ikke klart, men det antas at de døde like etter sin far og ektemann, ettersom ingen av dem er registrert i noen registre etter 1914.
I 1914 var gårdens eier, Joh. Skistad, gården bestod av butikklokaler, verksted, maler, basar og 8 leiligheter.
Det tok ikke mange år før huset ble kjøpt opp igjen. I 1920 står eiendommen registrert på H.Andresen & Sønn, som hadde drevet møbelforretning i bygget fra tidlig 1890-tallet. H.Andresen & Sønn eide gården fram til 1945, da den første kvinnen tok over gården, Elise Fladeby.
7. februar 1922 ble bedriften Standard AS Sport og kjøkkenforening opprettet og fikk lokalet i Kongens gate 32. I dag er Standard Sport AS fortsatt en pågående bedrift og tilhører samme adresse som i 1922.
Oversikt over leietakere fra og med 1910
Leietakere i Kongens gate 32 under folketellingen i 1910 :
Leietakere i Kongens gate 32 i 1930 :
Sara Vukčević
Sara Vukčević (født 25. mars 1992 i Titograd, Jugoslavia) er en montenegrinsk håndballspiller. Hun spiller på Montenegros landslag og for den ungarske klubben ÉTV-Érdi VSE, på lån fra ŽRK Budućnost.
Hofkvern kraftverk
Hofkvern kraftverk er et vannkraftverk ved Hukusjøen i Åsnes kommune i Innlandet.
Det er et elvekraftverk som utnytter et fall på 7 meter i Auståa.
Installert effekt er 60 kW fra to kaplanturbiner. Årsproduksjon er 275 MWh.
EM på skøyter 1997
EM på skøyter 1997 ble avholdt den 10., 11. og 12. januar 1997 i Thialf ishall i Heerenveen, Nederland.
Tittelforsvarer for kvinner fra året før i Heerenveen var Gunda Niemann og for menn Rintje Ritsma.
Nederlenderne Tonny de Jong og Ids Postma ble kåret til europamestere.
CenterU
CenterU er det lokale nærsenteret på Ulven i Oslo og er lokalisert i Ulvenveien 99.
Senteret ble startet opp av russiske Oxana i 1992, som fortsatt fungerer som drifts- og senterleder ved CenterU.
Butikker
En forestilling av DeWangen-produksjoner
Karimnagar (distrikt)
Karimnagar (telugu: కరీంనగర్ జిల్లా, urdu: کریم نگر ضلع ) er et distrikt i den indiske delstaten Telangana. Distriktets hovedstad er Karimnagar.
Demografi
Ved folketellingen i 2011 var det 3,811,738 innbyggere i distriktet, mot 3,491,822 i 2001. Den urbane befolkningen utgjør 26,08 % av befolkningen.
Mandaler
I Telangana er mandal det tredje administrative nivået, under staten og distriktene. Karimnagar distrikt har 58 mandaler.
Karl Maier
Karl Maier (født 15. juli 1908 i Hrob i Tsjekkoslovakia, død 10. november 1997 på Nesodden i Norge) var en tsjekkisk skomaker og politisk flyktning til Norge. Som fange i konsentrasjonsleiren Sachsenhausen under andre verdenskrig gjorde han en stor innsats for å hjelpe og redde norske fanger.
Prellicana
Prellicana er en av i alt minst 88 slekter innenfor familien av spøkelseskreps, en type amfipoder som er maritime krepsdyr.
Karl Maier
Etter å ha deltatt aktivt i illegalt arbeid mot nazi-regimet i Tyskland fra Tjekkoslovakia, måtte Maier etter innlemmelsen av Sudetland i Tyskland rømme til Norge. Her ble han arrestert i juni 1940 og sendt til Tyskland, der han ble dømt til døden for høyforræderi. Et generelt amnesti gjorde at han beholdt livet og i stedet kom til konsentrasjonsleiren Sachsenhausen. Som en svært dyktig skomaker kunne han utnytte at mange offiserer trengte gode sko, og han byttet skomakerarbeid i små og store gjentjenester. Innflytelsen brukte han til å hjelpe medfanger, ikke minst norske fanger. Han har i ettertiden fått stor del av æren for at nordmenn i leiren ble samlet i en felles «norskebrakke».
Prellicana
Slekten består (2013) av bare 1 anerkjent art. Den lever bare i havet, ved Thailand.
Taksonomi
Gruppens systematikk er beskrevet på ny i 2003. En moderne oppdatering av systematikken gis nedenfor i lys av 2013-revisjonen med basis i WoRMS-databasen.
Karl Maier
Liv i Tsjekkoslovakia
Karl Maier var født i byen Hrob (tysk: Klostergrab) i Sudetland i Tjekkoslovakia. Han vokste opp i en sudettysk arbeiderfamilie, der faren var gruvearbeider. De fleste familiemedlemmene hadde sympati for arbeiderbevegelsen, for sosialistisk og anti-nazistisk politikk. Broren Ernst var et unntak, han ble nazist og omkom på østfronten.
Som ung ønskte Karl å bli fagarbeider for å stelle med maskiner, men en utrygg familiesituasjon gjorde at han ble utdannet til ortopedisk skomaker. Da faren måtte slutte i arbeidet, på grunn av astma, måtte Karl skifte fra skomakerverkstedet til også han å bli gruvearbeider. Dette ble gjort for å redde husværet til familien, en bolig som var eid av gruveselskapet og brukt til egne ansatte.
I Tyskland var det sosialdemokratiske partiet Sozialdemokratische Partei Deutschlands blitt forbudt etter riksdagsbrannen, og i perioden 1933-1938 opererte partiet fra Praha som en eksilorganisasjon under initialene Sopade. I Hrob var Karl Maier med i Rote Wehr, en beskyttelsesorganisasjon for sosialdemokrater. I 1934 ble Maier vervet av en partikamerat til å utføre illegale transportoppdrag mellom Tsjekkoslovakia og Nazi-Tyskland. Det var anti-nazistiske trykksaker fra Sopade, det var brev og beskjeder mellom motstandere av regimet i Tyskland, og det var flyktninger som rømte fra Tyskland til det ennå frie Tsjekkoslovakia. Raskt etter Hitler maktovertakelse i 1933 var det blitt offentliggjort at alle som ble tatt på tysk område med illegale trykksaker, ville bli tiltalt for høyforræderi.
I 1938 gjorde Hitler krav på Sudetland, i det som i ettertiden er kalt Sudetkrisen. 30. september inngikk Tyskland, Storbritannia, Frankrike og Italia Münchenavtalen, som ga Tyskland tillatelse til å innlemme Sudetland, i bytte mot å gi avkall på andre krav overfor Tsjekkoslovakia. Da nyheten ble kjent, flyktet Karl Maier til Praha. I Praha måtte han leve som uteligger og sove i parker, oppganger og på jernbanestasjonen. Litt hjelp fikk han fra venner og fra gruvearbeiderforbundet. Som en følge av det illegale arbeidet, ble han av Sopade i februar 1939 smuglet ut i en plombert jernbanevogn og sendt gjennom Tyskland til Gdynia i Polen. Derfra gikk turen videre gjennom Sverige til Norge.
Til Norge
Da Maier kom til Norge som politisk flyktning høsten 1938, slo han seg ned på Nesodden. Svennebrevet han hadde som skomaker, gjorde at han fikk arbeid hos skomakermester Oluf Hansen i Rådhusgata i Oslo. Kort tid etter han kom til Nesodden giftet han seg med norske Harriet.
Da 9. april kom, arbeidet Maier på et støvlepar til kronprins Olav.
Arrestasjon og dom
Karl Maier ble arrestert 8. juni 1940 og satt på Møllergata 19. På Victoria terrasse ble han torturert så hardt og så lenge at den kvinnelige stenografen ropte at hun ikke greidde mer. Fra Norge ble han så sendt til Dresden i Tyskland for en summarisk rettergang.
I rettsalen ble han konfrontert med tyske kontakter han hadde hatt under den illegale trafikken. Maier ble dømt til døden for høyforræderi, ved halshugging. Han reddet imidlertid livet ved at Hitler ga allmenn amnesti til alle dødsdømte sudettyskere, som en gest til «nye landsmenn». Han endte opp i konsentrasjonsleiren Sachsenhausen, som politisk fange.
Skomakerarbeid i fangenskap
I Sachsenhausen fikk Maier først arbeid i leirens skofabrikk. Her lagde de imidlertid bare tresko, så han ble raskt overført til Schuprüfungsstelle. Dette var en avdeling der fanger ble satt til å marsjere på ulike typer underlag, for å prøve ut skotøy. Maier fikk jobb på skoprøveverkstedet.
Sjefen for Schuprüfungsstelle, Karl Schober, ba Maier forsøke å lage et sett ortopediske støvler til en offiserskone som slet med et dårlig ben. Etter å ha levert støvlene mottok Maier ros fra Schober for godt arbeid. Så fornøyd var offiseren at han kom tilbake med nytt oppdrag. Maier lagde et par nye sko, som ble byttet mot litt ekstra mat til verkstedsfolket.
Den neste skomakeroppgaven han fikk, var å lage et par ortopediske støvler til Theodor Eicke, inspektøren for samtlige konsentrasjonsleirer. Eicke hadde mistet deler av fotballen etter en ulykke med en landmine på en inspeksjonsreise i øst. Han krevde først at Maier skulle lage støvlene ferdige på åtte dager, men i møte med Eicke insisterte Maier på å få tre til fire uker. Eicke var først forbløffet over å bli motsagt, men gikk så med på den forlengede tidsfristen. Etter tre uker hadde Maier ferdig et par praktstøvler til Eicke.
Suksessen med støvlene til Eicke ga Maier stor prestisje i leiren. Mange offiserer i leiren ønsket også å få spesiallagde sko og støvler. Dette utnyttet Maier til det fulle, ved å forsiktig kreve små og store motytelser. Han ble etter hvert en fange med stor innflytelse, og denne brukte han til å hjelpe medfanger, ikke minst norske fanger.
Hjelp til medfanger
Som en etter hvert erfaren fange kunne Maier gi nyankomne kurs i hvordan de skulle overleve i leiren. Han organiserte ekstra mat og klær til nyankomne. For nye fanger var det stor moralsk støtte i å ha en person som ville og kunne hjelpe.
Protogeton
Protogeton er en av i alt minst 88 slekter innenfor familien av spøkelseskreps, en type amfipoder som er maritime krepsdyr.
Karl Maier
Hjelp til medfanger
Da den 60 år gamle Didrik Arup Seip fikk ordre om å arbeide på den knallharde bombeflyfabrikken utenfor leiren, kontakten Maier arbeidsformannen og fikk løfte om at Seip ikke skulle få det tyngste arbeidet. I sin beretning fra fangeleiren omtaler Seip en rekke små gaver og tjenester han fikk fra Maier.
Fanger som var beordret til Schuprüfungsstelle måtte marsjere med tung oppakning - ryggsekker fylt med sand. Da Maier fikk ansvar for ryggsekkene, greidde han å bruke papir i stedet for sand i en av sekkene. Den kunne bli gitt til en fange som var ekstra kraftløs. Maier greidde også å øke matrasjonene til fangene i avdelingen, ved å argumentere for at dette gjorde utprøvingen av skotøyet mer effektiv.
Protogeton
Larvene er planktoniske. Voksne individer er ofte små - de har to store antenner og to små antenner. Denne slekten tilhører muligens underfamilien Phtisicinae (Vassilenko, 1968), selv om en slik gruppering er omstridt og lite sikker. Det er flere måter å fremstille fylogenien over denne gruppen, som kan defineres inn i enten en overfamilie eller familie.
Slekten består (2013) av bare 2 anerkjente arter. De lever bare i havet.
Taksonomi
Gruppens systematikk er beskrevet på ny i 2003. En moderne oppdatering av systematikken gis nedenfor i lys av 2013-revisjonen med basis i WoRMS-databasen.
Karl Maier
Hjelp til medfanger
Som ny landsmann identifiserte Maier seg sterkt med nordmennene og flyttet også inn på norskebrakka. Han snakket nå ganske godt norsk. Kristian Ottosen karakteriserer ham slik: Selv om han ikke hadde fått sitt norske statsborgerskap i orden før tyskerne hogg tak i ham i Oslo i 1940 og skysset ham av gårde til Tyskland, var han på mange måter den norskeste av alle nordmenn i Sachsenhausen. Maier foreslo at alle på brakka som var i stand til det, skulle gi litt av matrasjonen sin til nordmenn på Revier, det vil si sykebrakka. Sammenflyttingen bidro til at nordmennene utviklet et særskilt sterkt samhold.
Lege Sven Oftedal på Revier fikk hjelp av Maier til å skaffe sulfattabletter, mot lungebetennelse. Et par håndsydde støvler fikk en tysk kriminell fange til å stjele tabletter fra SS-sykehuset der han arbeidet. Sykehuset lå utenfor leiren, men Maier fikk smuglet tablettene inn, ved å kamuflere disse som utstyr til skoprøveverkstedet. Etter denne episoden ble Maier innkalt til den vikarierende leirsjefen og konfrontert med de nye støvlene. Maier innrømmet å ha laget dem, men sa samtidig også at han hadde laget støvler til mange andre, inkludert leirsjefen August Kolb. Han insisterte på at den eneste motytelsen han hadde fått, var litt god te. Den vikarierende leirsjefen valgte å tro på historien, redd for å gripe inn mot Maier.
Operasjon Bernhard var et tysk forsøk på å destabilisere engelsk økonomi, ved å produsere falske britiske sedler. Produksjonen ble utført av fanger i Sachsenhausen. Sjef for den hemmelige virksomheten var SS-Sturmbannführer Bernhard Krüger. og også han hadde fått laget sko av Maier. Nå visste Maier at Krüger også ønsket seg støvler, og som motytelse greidde Maier å få trykket et sett av norske julesanger til feiring av julen 1943! Opplaget var 2000, og formatet var det samme som ble brukt i seddelpressen: 10,5 x 14,8 cm.
På norskebrakka hadde Maier i 1943 fått en midtkøye, mellom Einar Gerhardsen øverst og Hallvard Lange nederst. Lange fungerte som et lite nyhetsbyrå på brakka, og både Maier og Gerhardsen kunne glede seg over Langes nyhetsanalyser fra sengeplass.
Eugen Keil var ein ungarsk jøde som hadde flyktet til Norge i 1936. Etter å ha blitt arrestert i 1942 var han via Auschwitz blitt sendt til Sachsenhausen. I februar 1945 nærmet Den røde armé seg leiren fra øst, og henrettelse av fanger økte i stort omfang. Igjen bestakk Maier en brakkesjef og fikk erstattet jødestjernen på fangedrakten til Keil med en «N» for norsk fange. Han sørget også for at Keil fikk byttet fangenummer med en fange som nettopp var sendt til krematoriet. Deretter ble Keil smuglet inn på norskebrakka under nytt navn «Steinwall», et navn han beholdt hele livet.
Leiren tømmes for fanger
I mars 1945 ble norske fanger hentet ut fra Sachsenhausen med de hvite bussene. Da Karl Maier ikke var norsk statsborger, fikk han ikke lov til å være med i denne redningsaksjonen, han måtte være igjen i leiren. Planen for de gjenværende fangene var at disse skulle likvideres. Det store antallet gjenværende fanger gjorde at generalinspektøren for konsentrasjonsleirene besluttet at fangene skulle fraktes til kysten av Østersjøen og plasseres på store lektere, som så skulle føres til sjøs og senkes. Den daværende leirsjefen i Sachsenhausen, Anton Kaidl, hadde imidlertid ikke transportkapasitet til så mange fanger. 21. april startet en utmarsj av fanger fra leiren, der fangene i puljer på 500 ble sendt gående nordover mot Østersjøen. Også Maier ble sendt avgårde, sammen med tretten nordmenn og dansker som var overført til Sachsenhausen fra andre leire og dermed kom for sent til å være med de hvite bussene. Til sammen ble over 30,000 fanger sendt ut på denne dødsmarsjen, en marsj som endte i Belower Wald nord for byen Wittstock i «en inferno av menneskelig lidelse og død».
Det tok Maier og de andre fangene en uke for å nå Belower Wald. Da var fangene i en slik elendig forfatning at de ikke greidde å marsjere videre. De manglet både mat og vann. Maier greidde å få kontakt med Anton Kaidl og minne han på at han en gang hadde sagt at Maier skulle settes fri som en takk for alt han hadde gjort for både herr og fru Kaidl. På den måten greidde Maier å få løslatelsespapirer både for seg selv og de andre skandinaviske fangene. Sammen måtte de imidlertid gjøre flere forgjeves forsøk før de endelig ble plukket opp av Røde Kors. Fra Belower Wald ble de transportert nordover over Lübeck til Trelleborg og friheten.
Etter krigen
Etter krigen var Maier igjen bosatt på Nesodden, gjenforent med hustruen Harriet. Andre sudettyskere var blitt sendt tilbake til Tsjekkoslovakia, og der var sannsynligheten stor for å bli jaget videre til Tyskland. Maier ønsket å bli i Norge, og han fikk et anbefalingsbrev fra Didrik Arup Seip om at han burde få innvilget norsk statsborgerskap. Ved oppmøte til Centralpasskontoret for å søke om statsborgerskap ble han imidlertid tydelig fortalt at han ikke hadde rett på noe slikt, og brevet fra Seip var til ingen hjelp. Fortvilet ringte han sin tidligere medfange Halvard Lange, som umiddelbart møtte opp på Centralpasskontoret for å gå god for Maier. Episoden endte med at sjefen for Centralpasskontoret tok Maier i hånden, takket ham for alt han hadde gjort og sørget for at statsborgerskapet ble innvilget.
I 1959 ble Maier tildelt Forbundsrepublikken Tysklands fortjenstorden, Verdienstkreuz am Bande, for den hjelp han ga andre under krigsfangenskapet.
I 1980 besøkte han igjen Sachsenhausen, sammen med blant andre Einar Gerhardsen.
Protomima
Protomima er en av i alt minst 88 slekter innenfor familien av spøkelseskreps, en type amfipoder som er maritime krepsdyr.
Larvene er planktoniske. Voksne individer er ofte små - de har to store antenner og to små antenner. Denne slekten tilhører muligens underfamilien Phtisicinae (Vassilenko, 1968), selv om en slik gruppering er omstridt og lite sikker. Det er flere måter å fremstille fylogenien over denne gruppen, som kan defineres inn i enten en overfamilie eller familie.
Slekten består (2013) av bare 2 anerkjente arter. De lever bare i havet.
Taksonomi
Gruppens systematikk er beskrevet på ny i 2003. En moderne oppdatering av systematikken gis nedenfor i lys av 2013-revisjonen med basis i WoRMS-databasen.
The Blue Bird (1918)
I 2004 ble filmen vurdert som «kulturelt, historisk eller estetisk betydningsfull» av Library of Congress og valgt ut til bevaring i dets National Film Registry.
The Blue Bird ble nyinnspilt av Twentieth Century-Fox i 1940 og 1976.
Innspillingsfakta
Filmen ble spilt inn i studioene til Famous Players-Lasky i Fort Worth i New Jersey. Filmen er 1 time og 20 minutter lang.
Filmklipper
Ifølge nyere kilder ble The Blue Bird redigert (klippet) av Clarence Brown.
Handling
Feen Berylune oppfordrer søskenparet Mytyl og Tyltyl til å søke etter lykkens blå fugl.
Bevaringsstatus
En kopi av filmen befinner seg i George Eastman House Motion Picture Collection.
Videoversjon
Se filmen her:
Adelaide International 2021
Adelaide International 2021 var en tennisturnering, og del av WTA-touren 2021 som fant sted i Adelaide i Australia fra 11. til 16. januar 2021.
Det ble konkurrert i singel og dobbel for kvinner på hardcourt.
Verneområder i Vestfold og Telemark
Verneområder i Vestfold og Telemark er ei liste over naturverneområder, vernetype, vernedato og verneomfang (målt i dekar) som finnes i Vestfold og Telemark fylke. Lista er sortert alfabetisk innenfor hver kommune, mens kommunerekkefølgen er i henhold til kommunenumrene.
Horten
Verneområder i Horten kommune (3801):
Holmestrand
Verneområder i Holmestrand kommune (3802):
Tønsberg
Verneområder i Tønsberg kommune (3803):
Sandefjord
Verneområder i Sandefjord kommune (3804):
Larvik
Verneområder i Larvik kommune (3805):
Skien
Verneområder i Skien kommune (3807):
Notodden
Verneområder i Notodden kommune (3808):
Færder
Verneområder i Færder kommune (3811):
Bamble
Verneområder i Bamble kommune (3813):
Kragerø
Verneområder i Kragerø kommune (3814):
Drangedal
Verneområder i Drangedal kommune (3815):
Nome
Verneområder i Nome kommune (3816):
Midt-Telemark
Verneområder i Midt-Telemark kommune (3821):
Tinn
Verneområder i Tinn kommune (3818):
Hjartdal
Verneområder i Hjartdal kommune (3819):
Seljord
Verneområder i Seljord kommune (3820):
Kviteseid
Verneområder i Kviteseid kommune (3821):
Nissedal
Verneområder i Nissedal kommune (3822):
Fyresdal
Verneområder i Fyresdal kommune (3823):
Tokke
Verneområder i Tokke kommune (3824):
Vinje
Verneområder i Vinje kommune (3825):
Noter
Flere av verneområdene går på tvers av kommunegrensene og opptrer derfor flere enn en gang i listen. Noen av verneområdene går også på tvers av fylkesgrensene og kan derfor opptre på andre fylkeslister enn denne.
Vernearealet som er oppgitt gjelder for hele det verna området, også når områdene går på tvers av fylkes- og kommunegrenser. Arealet kan derfor ikke uten videre legges sammen for hver enkelt kommune eller fylket som sådan.
Friedrich August von Finck
Friedrich August von Finck (født 25. november 1718 i det nordtyske Strelitz i Mecklenburg-Strelitz, død 22. februar 1766 i København) var en prøyssisk og dansk offiser.
Bakgrunn
Friedrick August von Finck var sønn av jegermester og kjøgemester senere stallmester hos keiserinne Anna av Russland, Johann Wilhelm von Finck (1686-1742) og Juliane Elisabeth von Maltzahn (1688–1756).
Militær
Han gikk som ganske ung først i østerriksk og senere 1738 i russisk tjeneste. Da han hadde ervervet seg krigserfaring, trådte han 1743 inn i den prøyssiske hær som major og kgl. adjutant i den andre schlesiske krig hvor han kommanderte en grenadérbataljon og ble ved en rask beordring allerede i 1759 generalløytnant, da han ved sin dyktighet og energi var høyt verdsatt av Frederik II og prins Henrik.
Bjørnebykverna kraftstasjon
Bjørnebykverna kraftstasjon er et vannkraftverk ved Flisa i Åsnes kommune i Innlandet.
Friedrich August von Finck
Militær
Da ble han samme år rammet av en hård skjebne, i det han etter et utmerket ført forsvar med sitt korps på 13 000 mann mot en tredobbelt så stor styrke måtte strekke våpen ved kapitulasjonen i det kjente Slaget ved Maxen (21. november 1759). Da han vendte tilbake fra krigsfangenskapet i 1763 måtte han bøte hardt under Frederik IIs unåde ved en ettårig festningsstraff og degradering.
Bjørnebykverna kraftstasjon
Det er et elvekraftverk som utnytter et fall på 8 meter i Hasla.
Hemsøboerne (TV-serie)
Hemsøboerne (orig: Hemsöborna) er en svensk dramaserie fra 1966 basert på August Strindbergs roman med samme navn fra 1887. Handlingen er lagt til et gårdsbruk på et lite svensk øysamfunn på 1800-tallet. En ny gårdsarbeider kommer til gården og skaper en ny giv, men også irritasjon hos arvingen. De ledende rollene spilles av Allan Edwall, Sif Ruud og Sven Wollter. Regi er ved Bengt Lagerkvist. Serien er i sort-hvitt.
Friedrich August von Finck
Militær
Han er begravet i Garnisons Kirken i København.
Bjørnebykverna kraftstasjon
Installert effekt er 90 kW fra en kaplanturbin. Årsproduksjon er 0,5 GWh.
Friedrich August von Finck
Militær
Frederik II av Preussen synes å ha angret på sin behandling av Finck og viste senere hans barn stor nåde.
Hemsøboerne (TV-serie)
Serien ble vist på NRK i 1966 og 1984. Den ble meget populær, både Norge og Sverige, og bidro til en økt interesse for Strindbergs verker i det brede lag av folket.
Friedrich August von Finck
Familie
Han ble gift 16. januar 1755 med Ulrica Henriette (Regetta) Buckenhagen (ca. 1736 – 13. mars 1766 i København), d. av landsråd i Cottbus, Julius Adolph
Hemsøboerne (TV-serie)
Handling
Hemsö er ei lita bygd som ligger i den svenske skjærgården. Hit kommer Carlsson for å hjelpe til med å drive gården til enkefru Flod. Hans inntreden som gårdbestyrer går imidlertid ikke knirkefritt, og det skjærer seg raskt mellom ham og enkefru Flods sønn Gusten, som synes Carlsson er hovmodig. Carlsson er imidlertid flink til å drive gården, og får i tillegg ideen om å ved å leie ut en av boligene til en professorfamilie i sommerhalvåret. Det tilfører gården ekstra inntekter. Carlsson forelsker seg i en av tjenestejentene på gården, men forholdet skjærer seg og han ender isteden med å gifte seg med enkefru Flod. Det ekteskapet har imidlertid ikke mye å gi Carlsson, og snart innleder han et forhold til en av de yngre tjenestejentene på gården. Hans kone fatter mistanke om at ikke alt er som det skal være, og en vinterkveld smyger hun seg etter de to og får stadfestet sine mistanker. Ekteskapet får et tragisk utfall.
Friedrich August von Finck
Erindringer
Finck var forfatter av skriftet Gedanken über militärische Gegenstände, som utkom posthumt i 1788.
Hemsøboerne (TV-serie)
Om serien
Serien ble innspilt vinteren og sommeren 1965. Produksjonen hadde base på Dalarö hotell i Haninge kommune, Stockholms län. Øya Kymmendö i Haninge kommune var inspirasjonskilde for Strindberg da han skrev Hemsøboerne.
Biljana Novović
Biljana Novović (født Pavićević; 12. mai 1988 i Titograd, Jugoslavia) er en montenegrinsk håndballspiller. Hun spiller på Montenegros landslag og for den montenegrinske klubben ŽRK Budućnost.
Die Frau ohne Seele
Die Frau ohne Seele er en tysk drama-stumfilm fra 1920 regissert av Léo Lasko.
Grampians Trophy 2021
Grampians Trophy 2021 var en tennisturnering, og del av WTA-touren 2021 som fant sted i Melbourne i Australia fra 11. til 16. januar 2021.
Det ble konkurrert i singel og dobbel for kvinner på hardcourt. Finalen ble ikke avholdt.
Delingsøkonomi
Delingsøkonomi er forretningsmodeller som er basert på transaksjoner mellom privatpersoner, formidlet gjennom digitale plattformer. Delingsøkonomi utnytter at nettsider og mobilapper gjør det lettere for koble tilbydere og å finne hverandre, og reduserer transaksjonskostnader. Forretningsmodellene bygger ofte på å gjøre det enkelt å leie ut eiendeler som er ubrukt det meste av tiden.
Bakgrunn
Delingsøkonomi er initiativer basert på horisontale nettverk og deltagelse i et samfunn. Økonomien er basert på distribuert makt og tillit innad i samfunnet i motsetning til sentraliserte institusjoner. Grensen mellom produsent og konsument er utydelig. Disse samfunnene møtes og samhandler på Internett i sosiale nettverk og i likemannsnettverk, i tillegg til delte områder som fablabs, samarbeidsrom, og folkefinansiering.
Et utvalg som analyserte regulering av delingsøkonomi for Finansdepartementet definerte delingsøkonomi som «økonomisk aktivitet som formidles gjennom digitale plattformer som legger til rette for ytelse eller utveksling av tjenester og kompetanse, eiendeler og eiendom, ressurser eller kapital, uten å overføre eierrettigheter og i hovedsak mellom privatpersoner».
Debatt
Det er påpekt at noen av forretningsmodellene har store fellestrekk med franchiseforetak.
Mange ser delingsøkonomi som et gjennombrudd for mer bærekraftig atferd. Dessuten kan teknologiene som muliggjør delingsøkonomi brukes til såkalt sirkulær økonomi.
I mange land og byer er reguleringen av delingsøkonomiselskaper uavklart eller i en juridisk gråsone, fordi virksomheten kan være delvis hobbyinntekt eller virksomheten kan være i strid med gjeldende næringsreguleringer.
Noen har tatt til orde for at formidlingsøkonomi er det mere dekkende oversettelse av engelske «sharing economy», og at delingsøkonomi bør ha snevrere betydning.
Coop Norge bruker begrepet delingsøkonomi i sin markedsføring men dette er kun et forbrukersamvirke med fordeling av utbytte til sine medlemmer.
A Woman Who Understood
A Woman Who Understood er en amerikansk stum-dramafilm fra 1920, regissert av William Parke.
Handling
Skulptøren Madge Graham ofrer sin egen kunstneriske karriere for å pleie fiolinisten Robert Knight, som hun gifter seg og de får to barn sammen. Men gradvis blir Knight forelsket i Mrs. Alden, kona til en velstående mann. Madge oppdager ektemannens forræderi i Alden-hjemmet, når hun får øye på de to som omfavner hverandre.
I deres overraskelse blir en lampe veltet, og huset begynner å brenne. Knight forsøker å stoppe brannen, men hendene hans blir kraftig forbrent. Han blir ført til sykehuset for behandling, og det viser seg at han trenger hudtransplantasjon for å redde hendene.
Lier stasjon
Lier stasjon er en nedlagt stasjon på gamle Drammenbanen. Det ble åpnet i 1872 da Drammenbanen ble tatt i bruk og stengt i 1973 da Lieråstunnelen åpnet og jernbanen ble lagt i ny trasé. Stasjonen ble erstattet av Tuverud holdeplass på den nye strekningen, siden 1996 med navnet Lier holdeplass.
U17-EM i fotball for kvinner
U17-EM i fotball for kvinner ble arrangert første gang i 2008 i Sveits, og blir arrangert hvert år.
Mesterskapet blir arrangert av UEFA.
Fallstriper
Fallstriper er striper, tjafser eller en kompakt vegg av nedbør (regn, snø, sludd og/eller hagl) under nedbørskyer. De forekommer under et jevnt nedbørskylag (Nimbostratus), men er gjerne mest markert under bygeskyer (Cumulonimbus). Det gjenspeiler seg i betegnelsen skur (regnskur, haglskur), som stammer fra norrønt og betyr nærmet «regnet som går» (jf. «det går en skur borte i åsen»); de markerte fallstripene gjør det lett å se hvor det regner. Fallstripene kan imidlertid være skjult bak nærliggende skyer eller dis. Fallstriper kan vise seg bare i høyden (Virga) fordi nedbøren fordamper innen den når bakken. På Østlandet er dette vanlig når kjølig og ustabil bygeluft fra Norskehavet presses over fjellene i vest og nordvest. Dermed slipper den mesteparten av nedbøren og tørkes ut, men kan fortsatt være ustabil når den kommer frem til Østlandet. Virga kan også forekomme i en nydannet byge fordi nedbøren ennå ikke har nådd bakken. Ofte når fallstripene helt ned til bakken. Fallstripene kan gi et inntrykk av nedbørens form og intensitet, og også av hva slags vær som for øvrig følger med:
Bridget Jones’ Baby: Alle gode ting er tre
Bridget Jones' Baby: Alle gode ting er tre (originaltittel: Bridget Jones's Baby) er en romantisk komedie fra 2016 regissert av Sharon Maguire, med manus av Dan Mazer og Emma Thompson.
Filmen var den tredje i rekken, og en oppfølger til Bridget Jones – På randen fra 2004. Renée Zellweger spiller igjen hovedrollen som Bridget Jones, som oppdager at hun har blitt gravid - men hun vet ikke vet som er den biologiske faren til barnet hennes. Filmen hadde premiere i Storbritannia i september 2016.
Handling
På sin 43-årsdag besøker Bridget Jones minnesmerket over den tidligere kjæresten sin, Daniel Cleaver, som antas å være død etter en fly-ulykke. Hun ser sin andre kjæreste, Mark Darcy, sammen med hans kone Camilla. Bridget jobber nå som TV-produsent, og er nær venn med kollega Miranda. Miranda aksepterer tilbud om å komme til en musikkfestival hvor hun møter Jack. Senere på kvelden kryper en alt for full Bridget inn i teltet hans, i den tro at teltet er hennes og Mirandas. Han inviterer henne til å bli, og de har et one-night stand. Neste morgen våkner Bridget alene, og bestemmer seg for å gå sin vei - uvitende om at Jack er ute og henter frokost til dem begge.
Senere går Bridget til en dåp for venninnen Judes nye baby, hvor Bridget skal være gudmor - og Mark har blitt bedt om å være gudfar i siste liten. Han forteller henne at han og kona hans planlegger å ta ut skilsmisse, og Camilla var bare i begravelsen etter Daniel som moralsk støtte. Bridget og Mark innser at de fremdeles er forelsket i hverandre, og de tilbringer natten sammen. Men Bridget ønsker ikke å gjenoppta kontakten med ham, av frykt for at de kommer til å gjenta deres tidligere feil. Flere uker senere oppdager Bridget at hun er gravid. Hun bestemmer seg for at hun vil beholde babyen. Etter et besøk ved klinikken til Dr. Rawlings, innser hun at faren kan være enten Mark eller Jack. Senere blir det oppdaget at han heter Jack Qwant, at han er en milliardær og oppfinner av et dating-nettsted. Miranda og Bridget legger planer for å skaffe DNA-prøver, for å finne ut om Jack kan være faren til barnet hennes.
Men Jack kjenner henne igjen, og røper ut at hun er gravid. Hun antyder også at han er faren til barnet hennes, uten å nevne Mark. Bridget forteller også Mark den samme nyheten, men orker å fortelle ham om Jack. Dr. Rawlings prøver å ta en fostervannsprøve for å skaffe DNA, men Bridget ønsker ikke dette så lenge barnet er i livmoren - fordi hun frykter risikoen for spontanabort. Både Mark og Jack oppdager etter hvert sannheten, og blir misunnelig på hverandres bånd til Bridget. Ni måneder senere føder Bridget en gutt, og vennene hennes og foreldrene hennes kommer på besøk. Dr. Rawlings tar med seg Mark og Jack for å utføre DNA-testen, og de ønsker hverandre lykke til. Ett år senere gifter Bridget seg med Mark, og det avsløres at han er faren til babyen hennes - som får navnet William. Jack er gjest under bryllupet deres. Men filmen ender med en avis-overskrift som avslører at Daniel Cleaver er funnet i live.
Strandfossen Minikraftverk
Installert effekt er 130 kW. Årsproduksjon er 0,6 GWh.
Kraftverket er bygget inn i dammen til Strandfossen kraftverk. Det utnytter den pålagte minstevannføringen forbi dammen.
VM i taekwondo 1993
VM i taekwondo 1993 (verdensmesterskapet i taekwondo) ble arrangert i New York i USA i 1993.
Rackets under Sentralamerikanske og karibiske leker 2010
Rackets under Sentralamerikanske og karibiske leker 2010. Rackets var en av flere sporter i de tjueførste sentralamerikanske og karibiske leker som ble arrangert i Mayagüez på Puerto Rico i perioden 18. juli til 1. august 2010. Det var sjette gangen som rackets var med i de sentralamerikanske og karibiske leker. Det var seks turneringer; single, double og lag for både kvinner og menn. Mexico ble beste nasjon, de vant alle seks gullmedaljene.
Carabdytes
Carabdytes er en slekt av biller som tilhører familiegruppen vannkalver.
Utseende
Middelsstore (ca. 12 millimeter), nokså smale, blankt svarte vannkalver. Oversiden er nokså kraftig punktert. Hodet er rundet skovlformet med nokså små fasettøyne. Pronotum er rundet, omtrent dobbelt så bredt som langt. Sidekanten danner ikke en kontinuerlig kurve med dekkvingene, som er jevnbrede, midtpartiet en tanke innsunket.
Levevis
Både de voksne billene og larvene, er  rovdyr og lever i rennende ferskvann.
Utbredelse
Slekten er utbredt i Oseania (Ny-Guinea, Ny-Caledonia, Salomonøyene, New Zealand, Hawaii).
Systematisk inndeling
Artene, bortsett fra Carabdytes upin, ble inntil nylig plassert i slekten Rhantus.
Tryton
Tryton er en høynivå generell applikasjon som ressursplanleggingssystemer for forretningsdrift er bygd på ved hjelp av et sett av Tryton-moduler. De tre delene av programmer utvikles hver for seg, og består av Tryton-klient, Tryton-server og databasehåndterngssystemet (hovedsakelig PostgreSQL).
Mandsjuinvasjonen av Kina
Mandsjuenes invasjon av Kina, eller Ming-Qing-krigen etter de to kinesiske dynastiene krigen ble utkjempet mellom, også kalt Ming-dynastiets fall, var en omfattende konflikt mellom det kinesiske Ming-dynastiet og de invaderende mandsjuene på 1600-tallet. Så mange som tjuefem millioner døde under denne krigen
Mandsjuene lyktes i å erobre Míng-hovedstaden Beijing etter at den kinesiske generalen Wu Sangui hadde sluppet dem gjennom Den kinesiske mur ved Shanhaiguan i 1644, hvor den siste Ming-keiseren, Chongzhen hadde blitt styrtet av bondeopprøreren Li Zicheng, som hadde opprettet det kortvarige Shun-dynastiet. Deretter klarte mandsjuene fort å skaffe seg kontrollen over det nordlige Kina, men i de sørlige delene måtte de kjempe lenge for å overvinne Míng-lojalistenes styrker. Den siste Míng-pretenderen, Zhu Youlang døde i 1662, mens et det Míng-lojale kongedømmet Dōngníng overlevde på Taiwan fram til en invasjon i 1683.
Mandsjuene opprettet Qing-dynastiet, og han-kineserne kom under fremmed styre; dette var andre og siste gang hele Kina ble underlagt et fremmed folkeslag, den første var mongolenes styre under Yuan-dynastiet. Qing-dynastiet ble etablert som et kinesisk dynasti, men samtidig innførte de sosiale reformer basert på mandsjuiske skikker som skulle vise han-kinesernes underkastelse under mandsjuene, og disse reformene ble årsaken til en rekke opprør. Qing-dynastiet, som skulle vise seg å bli Kinas siste keiserlige dynasti, fortsatte å vokse ved å erobre nye områder utover på 1700-tallet, men etter rundt midten av det attende århundre begynte dynastiets tilbakegang.
Bakgrunn
Ming-dynastiet (kinesisk: 大明朝; pinyin: Dà Míng Cháo) hadde blitt grunnlagt av Zhu Yuanzhang i 1368 etter en rekke kinesiske opprør mot det mongolske styre under Yuan-dynastiet. Yuanzhang, keiser Hongwu, mente at siden Beijing lå så nær grensen mot "barbarene" i nord egnet ikke byen seg som hovedstad, og han etablerte seg derfor heller i Nanjing, men under Yongle-keiseren ble Beijing Míng-rikets hovedstad i 1421. Míng-dynastiet begynte sin nedgangstid i den andre halvdelen av Wanli-keiserens styre, eller rundt ca. 1600. I den siste delen av sin regjeringstid forsømte Wanli sine plikter, og dette førte til en alvorlig underbemanning i toppnivået av Ming-dynastiets styringsverk. Mot slutten førte også den økonomiske utviklingen til at landet ble drevet til bankerott.
I tillegg hadde Míng-dynastiets stilling i Mandsjuria blitt svekket etter at landet hadde deltatt i imjinkrigen fra 1592 til 1598 for å beskytte den koreanske vasallstaten Joseon fra japanske invasjonsstyrker, noe som hadde blitt svært kostbart for Kina.
Josuha Guilavogui
Josuha Jérémy Akoi Fara Guilavogui (født 19. september 1990) er en fransk-guineansk fotballspiller som fra den 30. juni 2023 er klubbløs.
Mandsjuinvasjonen av Kina
Bakgrunn
På slutten av 1500-tallet var de halvnomadiske tungusisktalende jursjenerne i Mandsjuria inndelt i en rekke ulike stammer. På 1100-tallet hadde dette folkeslaget dominert Nord-Kina under Jin-dynastiet. Utover på 1500-tallet hadde mandjsuene stadig vokst seg sterkere, og de så med et interessert øye på opprør som utløste skjelvinger gjennom det store Ming-riket. Mings politikk overfor jursjernerne var å hindre dem i å forene seg og slik utgjøre en militær trussel ved å støtte enkelte av de jursjenske stammene, som i denne perioden kriget mye seg imellom, for eksempel Yehenara-klanen.
Josuha Guilavogui
Han har også tidligere spilt for. Han har spilt flere aldersbestemte landskamper for Frankrike. Han var blant annet med i U19 troppen til U-19 EM i 2009.
Mandsjuinvasjonen av Kina
Bakgrunn
Nurhaci, en av lederne for Jianzhou-jursjenene og opprinnelig en vasall under Ming-keiserne, begynte etter faren Taksis død i 1582 å forene de jursjenske stammene. I 1593 beseiret han ni andre klaner i slaget ved Gure. Fra 1599 erobret han de fire Hulun-stammene og angrep Hada, som endelig ble beseiret i 1603. Deretter ble Hoifa erobret i 1607 og Ula i 1613. Da Nurhaci beseiret yehenaraene i 1619 i slaget ved Sarhu hadde de jursjenske stammene blitt samlet. I 1606 fikk han tittelen Kundulun Khan av mongolene.
Josuha Guilavogui
Den 17. mai 2016 signerte han for Wolfsburg til 30. juni 2019.
Mandsjuinvasjonen av Kina
Bakgrunn
Nurhaci opprettet i 1616 det senere Jin-dynastiet, som fra 1636 ble kalt Qing. Han regnes dermed som grunnleggeren av mandsjunasjonaliteten, og fikk lagd en skrift for det mandsjuiske språket basert på den mongolske. Mandsjuene ble organisert inn i de såkalte ’’åtte bannerne’’, som ble bærebjelken i det mandsjuiske militærsystemet. To av disse bannerne var under Nurhacis direkte kontroll, mens de seks andre ble ledet av Nurhacis nære slektninger. Nå var Nurhaci klar for å utvide sitt område gjennom å føre krig mot kineserne, mongolene og koreanerne.
Josuha Guilavogui
Meritter
AS Saint-Étienne
Mandsjuinvasjonen av Kina
Krigen i Mandsjuria, Korea og Mongolia
Nurhaci inntok en fiendtlig holdning ovenfor kineserne, og i 1618 erklærte han krig mot Kina med sine Sju klagemål. Disse fokuserte særlig på hvordan jianzhouene hadde blitt utnyttet av Míng til fordel for yeheene, og hevdet at Ming hadde drept Nurhacis far og farfar uten grunn, og markerte at Nurhaci ikke lenger anerkjente kinesisk overherredømme. Slik håpet Nurhaci å forene seg med de jursjenske stammene som ennå var lojale mot Ming-keiseren.
I 1620 var det en hungersnød i Shǎnxī som de kinesiske myndigheten hadde problemer med å hanskes med, og mandsjuene følte nå at de var klare til angrip på Míng. Mandsjuene angrep nå kinesiske styrker, men de ble flere ganger slått tilbake av Ming-styrker på grunn av kinesernes overlegne artilleri, som gjorde at Ming igjen fikk overtaket i krigen etter en serie nederlag. I 1626 og 1627 beseiret Ming-generalen Yuan Chonghuan to ganger en mangfoldige ganger større mandsjuisk hær i kamper ved Ningyuan og Jinzhou. Nurhaci ble selv dødelig såret i det første av disse slagene. Selv om Ming-hæren lyktes i å holde mandsjuene tilbake, klarte den ikke å gjenerobre mandsjuenes hjemland.
Nurhacis eldste gjenlevende sønn Daišan sa fra seg tronen til sin yngre bror, Nurhacis åttende sønn, Huang Taiji, som så ble keiser av Jin. Etter at Huang Taiji hadde blitt beseiret av Yuán i 1627 la han en plan for å få Yuán henrettet under falske anklager. I 1629 klarte en mandsjuisk hær på 100 000 mann å bryte seg gjennom muren vest for Shanhaiguan, men ble beseiret utenfor Beijing av Yuán, som ble kritisert og ikke hedret for denne bedriften. Til tross for at den nye keiseren tidligere hadde hedret Yuán for sine bedrifter i krigen mot mandsjuene og hevdet at han ville støtte Yuáns beslutninger, fikk keiser Ming Chongzhen Yuán henrettet i 1630.
I 1627 invaderte mandsjuene det nordlige Korea etter at støttespillerne til den nylig innsatte kong Injo fremmet anti-mandsjuiske synspunkter i Korea, som siden landet var en kinesisk vasallstat hadde sendt styrker for å støtte kineserne mot mandsjuene i 1619. I tillegg førte Míng-marinegeneralen Mao Wenlong en antimandsjuisk geriljakrig basert på en øy utenfor den koreanske halvøy. Invasjonen ble igangsatt etter at I Gwal hadde gjort opprør mot Injo i 1624. Opprøret ble slått ned, men mange av opprørerne flyktet til Mandsjuria, hvor de oppfordret Huang Taiji til å invadere Korea. Mandsjuene beseiret relativt lett den dårlig forberedte koreanske hæren og styrkene til general Mao (selv om han selv kom seg unna) med en hær på 30.000 soldater. Denne første invasjonen endte med en fredsavtale mellom Joseon og Jin.
Det dårlige forholdet mellom koreanerne og mandsjuene fortsatte likevel etter invasjonen i 1627, og den koreanske regjeringen ble dominert av antimandsjuiske tjenestemenn som heller sympatiserte med Ming-dynastiet. Da Qīng i 1636 krevde at Joseon skulle underkaste seg som en vasallstat (heller enn å være et likeverdig lang), nektet koreanerne å godkjenne dette. Derfor invaderte mandsjuene Joseon på nytt i 1636-7 med en styrke på 128 000 soldater. Denne invasjonen ble mye mer ødeleggende enn den første. Mandsjuene unngikk å møte styrkene under Im Gyeongeop i kamp, og fortsatte heller rett fram slik at de kunne beleire kongen i Namhansan-festningen. Alle koreanske forsøk på å bryte beleiringen ble beseiret, og den heller symbolske hjelpestyrken Ming prøvde å sende forsvant i en storm da den forsøkte å krysse Gulehavet. Derfor følte koreanerne at de ikke hadde noe annet valg enn å overgi seg og gi etter for mandsjuenes krav, som inkluderte at Joseon skulle bryte forbindelsene med Ming-riket, at riket skulle underkaste seg Qīng og hjelpe mandsjuene i krigen mot Ming, noe de også gjorde, selv om hjelpen deres var minimal.
I 1633 fullførte mandsjuene sin erobring av Indre Mongolia, som førte til en massiv rekruttering av mongolske soldater under mandsjuisk ledelse, samt til at mandsjuene fikk enda en rute de kunne angripe Ming fra. I 1635 begynte Huang Taiji å kalle folket sitt for mandsjuer. Samme år overtok han tittelen ’’Storkhan over mongolene’’ fra den siste Borjigin-khanen, Ejei Khan, en tittel som siden ble holdt av Qing-dynastiets keisere, og det ble så opprettet åtte mongolske bannere ved siden av de åtte opprinnelige mandsjuiske. I 1636 ble det mandsjuiske riket også omdøpt til Store Qing (大清; Dà Qīng ), og Huang Taiji var selvsikker nok til å gjøre Shenyang (på mandsjuisk Mukden; ), en by mandsjuene hadde overtatt ved forræderi i 1621, til sin hovedstad. Han begynte nå å bruke Chóngdé (崇德; mandsjuisk: Wesihun erdemungge) som sitt andre æranavn (det første var Tiāncōng; 天聰/Abka-i sure).
I 1640 vant Qīng-bannersoldatene under Huang Taiji enda en stor seier over Míng-styrkene i slaget ved Songjin, etter at generalene Wu Sangui og Hong Chengchou hadde blitt sendt for å komme den beleirede Jinzhou-garnisonen under Zu Dashou til unnsetning. I 1643 døde Huang Taiji, og han ble etterfulgt av sin niende sønn Fulin, som tok navnet Shunzhi-keiseren. Først hadde Dorgon og Hooge, Huang Taijis eldste sønn, strides om tronen, og Hooge hadde en stund overtaket, men mistet muligheten til å bli keiser ved en feilberegning. Fulin ble foreslått innsatt som keiser av Dorgon, som et kompromiss. Siden Fulin da bare var seks år gammel, ble prins Dorgon, Nurhacis fjortende sønn, og prins Jirgalang, Nurhacis bror Šurhacis sjette sønn, innsatt som ko-regenter. Av disse var det Dorgon som hadde mest makt, og i 1647 fikk han avsatt Jirgalang som ko-regent, og Dorgon styrte så til sin død i 1650. Hooge skal visstnok ha forsøkt å tilrane seg tronen fra Fulin, men etter å ha ledet et felttog i Vest-Kina ble han satt i fengsel, hvor han døde i 1648.