cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Wangensten
Wangensten ble fagjuryens favoritt i 2004 og 2005 under Norsk rakfiskfestival. De ble også folkejuryens favoritt i 2004.
De selger også en spesiell øltype for rakfisk, det såkalte Rakøl. Ølet er produsert av Ægir Bryggeri.
Mattatias
Mattatias eller Mattatja ben Johanan (hebraisk: מתתיהו בן יוחנן הכהן‎‎, Matityahu ben Yoḥanan HaKohen) (død 165 f.Kr.) var en jødisk prest, kohen, som spilte en hovedrolle i det jødiske opprøret mot syriske Selevkideriket, i henhold til Makkabeerbøkene, en del av Det gamle testamentes apokryfiske skrifter. Mattatias er gitt en sentral rolle i fortellingen om hanukka og er navngitt i takkesigelsene i Al Hanissim som jøder sier som bordbønn og under Amida i løpet av denne festivalens åtte dager.
Historie
Mattatias eller Mattatja, alt etter hvordan navnet gjengis, er far til Judas Makkabeus og andre makkabenske ledere. Han var selv fra preste- og bondefamilie i landsbyen Modin, omtrent halvveis mellom Jerusalem og Tel Aviv. Som alle andre prester tjenestegjorde han ved tempelet i Jerusalem. Han var en sønn av Yohannan, barnebarn av Simeon hasmoneeren, sønnesønns sønn av Asmon eller Hasmonaeos fra Levis stamme og i slekten til Joarib ved å være 5. barnebarn av Idaia, sønn av Joarib, og barnebarn av Jakin, som selv er en etterkommer av Pinehas, tredje yppersteprest i Israel, i henhold til Mattatias' egen redegjørelse slik den er nedtegnet i Første Makkabeerbok.
Etter at Selevkiderikets forfølgelser begynte, dro Mattatias tilbake til Modin. I 167 f.Kr. da han som prest ble krevd fra en av Selevkiderikets myndighetspersoner under Antiokos IV Epifanes om å ofre til de greske guder, nektet han ikke bare å gjøre det, men drepte med egne hender den jøden som hadde gått fram å gjøre det. Deretter angrep han myndighetsperson som hadde krevd denne ofringen.
Da det ble kunngjort om hans arrestasjon, søkte Mattatias tilflukt i Judeas villmark, og med seg hadde han sine fem sønner. Han ba alle jøder om han følge ham. Mange svarte til sist på oppfordringen.
Kontekst
Dette var innledningen på makkabeernes opprør og krig mot Selevkideriket som til sist endte med selvstendighet for det jødiske folket, noe som de ikke hadde vært på 400 år. Makkabeernes krig har også dannet grunnlaget for feiringen hanukka, som blir markert av jøder den 25. kislév (i den jødiske kalenderen, noe som tilsvarer til midten av november til sent i desember i gregoriansk kalender).
I litteraturen og liturgien
Fortellingen om makkabeerne er nedtegnet i de gammeltestamentlige apokryfer, Første og Andre Makkabeerbok, og hos den jødiske historikeren Josefus (med en del endringer i henhold til Makkabeerbøkene), og i Talmuds referanser (Sabbat 21b, Sabbat 23a; relatert til stearinlysene).
Bønnen Al Hanisim som er lagt til Amida og til bordbønnen etter måltidene ved hanukka, viser til fortellingen om Mattathias og makkabeerne.
To personer er navngitt som «Mattathias», en av dem er åpenbart fra samme tid som denne Mattathias, og opptrer i Det nye testamentes Lukasevangeliets redegjørelse om Jesu slektsregister. Imidlertid er sønnen til den Mattathias nevnt hos Lukas kalt for Josef, og den historiske Mattathias hadde ingen kjent sønn med dette navnet.
Bergens folkekjøkken
Folkekjøkkenet var en kommunal bespisningsinnretning for fattige folk i Bergen, opprettet allerede i 1839. Bespisningsinnretningen holdt lenge til i Allehelgensgate 3, i lokalene til Arbeidsanstalten. I 1872 ble det reist en egen bygning i Musegaten (i dag Rådstuplass 5), ved siden av Magistratsbygningen eller Det annekterte Rådhus. Bespisningsinnretningen fikk nå navnet Bergens Folkekjøkken og utvidet virksomheten til også å levere dampkokt middagsmat til kunder som ikke var fattigunderstøttet.
I 1922 ble Bergens Folkekjøkken slått sammen med det nye Bergen Folkehotell i de nyoppførte lokalene i Rosenkrantzgaten 7. Folkekjøkkenet leverte mat til byens institusjoner, men hadde også lokaler for matservering av publikum. Ved overgangen til skolefrokostordningen i 1932 ble folkekjøkkenets virksomhet gradvis nedtrappet. Forsorgsleveransene avtok og det ble etter hvert regulær restaurantvirksomhet.
Arkivet
I arkivet etter Hotell Rosenkrantz finnes det bl.a.forhandlingsprotokoller for Folkekjøkkenet tilbake til 1888. Protokollene inneholder opplysninger om varetilgang og priser, matleveranser, menyer, antall middagsserveringer, prislister m.m. I arkivet er det også foto fra kjøkkenet og kjøkkenstab.
Det vil også være materiale om Folkekjøkkenet i arkivene etter Arbeidsanstalten, Bergen Magistrat og Rådmannen for 3. avdeling. I de trykte bystyreforhandlingene for Bergen er det bl.a. årsberetninger for årene 1890–1893 og 1898–1916, samt diverse saker vedr. Folkekjøkkenets bygninger og drift. Arkivene er avlevert Bergen byarkiv.
Doidae
Doidae er en liten familie av sommerfugler som bare finnes i et begrenset område mellom det sørlige USA og det nordlige Sør-Amerika. De hører til den artsrike gruppen Noctuoidea og er sannsynligvis søstergruppen til familien tannspinnere (Notodontidae). Av utseende minner de om målere (Geometridae), som de ikke er beslektet med. Det er beskrevet åtte arter fordelt på to slekter, i tillegg kjenner man noen hittil ubeskrevne arter.
Utseende
Middelsstore (vingespenn gjerne 30 – 40 mm), temmelig slanke sommerfugler. Hodet er forholdsvis stort og bredt, antennene fjærformede og omtrent så lange som halve forvingene. Labialpalpene er ikke spesielt lange. Forvingene er avrundet trekantede, som oftest med lys (grå, skittenhvit eller gulaktig) grunnfarge og mørke flekker eller tverrbånd. Ytterst har de ganske korte hårfrynser. Bakvingene er brede og avrundede.
Levevis
Arten Doa ampla, som lever i det sørlige Nord-Amerika, har larver som lever på Stillingia texana (vortemelkfamilien, Euphorbiaceae). De bleke fargene tyder på at de voksne sommerfuglene flyr om natten.
Onni Lappalainen
Onni Armas Lappalainen (født 30. juli 1922 i S:t Michel, død 12. januar 1971 i S:t Michel) var en finsk turner som deltok i de olympiske leker 1952 i Helsingfors og 1956 i Melbourne.
Lappalainen vant en olympisk bronsemedalje i turn under Sommer-OL 1952 i Helsingfors. Han var med på det finske laget som kom på tredjeplass i mangekamp bak Sovjetunionen og Sveits. de andre på laget var Berndt Lindfors, Paavo Aaltonen, Kaino Lempinen, Heikki Savolainen, Kalevi Laitinen, Kalevi Viskari og Olavi Rove
Lappalainen vant en olympisk bronsemedalje i turn under Sommer-OL 1956 i Melbourne. Han var med på det finske laget som kom på tredjeplass i mangekamp bak Sovjetunionen og Japan. de andre på laget var Kalevi Suoniemi, Berndt Lindfors, Martti Mansikka, Olavi Leimuvirta og Raimo Heinonen
Rune Hermansson
Rune Hermansson (født 6. november 1917 i Jukkasjärvi, Norrbotten, død 1. oktober 1994), var en svensk politiker for Socialdemokraterna, tidligere embetsmann og direktør for Systembolaget 1967–1981, da Gabriel Romanus overtok denne stillingen.
Hermansson kom fra jevne arbeiderkår i Norrbotten, og tok jus-eksamen ved Stockholms universitet i 1943. Han tjenestegjorde i de følgende 17 årene som dommer ved ulike rettsinstanser, blant annet Svea hovrätt i Stockholm. I 1960 ble Hermansson konsultativ statsråd med særlig ansvar for juridiske spørsmål, en post han innehadde i seks år inntil han ble administrerende direktør i Systembolaget.
Antonio Pucci (kardinal)
Antonio Pucci (født 8. oktober 1484, død 12. oktober 1544) var en av den katolske kirkes kardinaler. Han var biskop av Pistoia i Italia.
Han ble utnevnt til kardinal i september 1531 av pave Klemens VII under hans ellevte konsistorium, med Santi Quattro Coronati al Laterano som tittelkirke.
Sako Finnfire
Sako Finnfire, også kjent som Sako Finnfire P94S, er en sylinderlåsrifle laget av den finske våpenprodusenten Sako. Våpenet ble introdusert i 1996, og er ikke lenger i produksjon. Finnfire var i stor grad basert på salongriflen Finnscout 78, og delte også noen deler med de sentertente TRG-S-riflene. En av de store forskjellene fra Finnscout 78 var at mange av ståldelene på Finnscout 78 hadde blitt byttet ut med plastdeler, som for eksempel avtrekkerbøylen og magasinet. Riflen hadde justerbart direkteavtrekk på mellom 1-2 kg etter samme type som på TRG-S-serien.
Riflen ble først lansert i en Hunter-versjon, som ble etterfulgt av en større Varmint-utgave med fyldigere skjefte samt lengre og tykkere pipe. Til slutt kom den enda større Range-utgaven. Alle utgavene hadde valnøttskjefte og frittflytende pipe. Hunter-utgaven hadde det slankeste skjeftet, mens Varmint-skjeftet hadde et bredere forskjefte og gummiert rekylkappe, og Range-skjeftet var et tyngre skjefte til presisjonsskyting som også ble populær blant jegere. Bare Hunter-utgaven kom med åpne sikter, men de var vanlig å ta av for å montere kikkertsikte på svalehaleskinnen.
Låskassen er maskinert fra et stykke stål, og pipen er montert i låskassen med skyvepasning og festet med to tversgående skruer. Pipen er kaldhamret med 412.75 mm riflestigning. Finnfire ble levert med 560 mm lang pipe, mens Varmint- og Range-utgavene ble levert med 610 mm lang pipe. Bare de senere årsmodellene ble levert med gjenget munning fra fabrikk. Sluttstykket har to låseklakker bak på sluttstykket og 50 graders hevarmsløft.
30. serierunde i Premier League 2007/08
30. serierunde i Premier League 2007/08 begynte 15. mars 16:00 med fem kamper og en kamp ble spilt 18:15. 16. mars ble det spilt tre kamper. Runden ble avslutta med Birmingham mot Newcastle 17. mars 21:00.
1. divisjon fotball for kvinner 2004
1. divisjon fotball for kvinner 2004 besto av ti lag fra ni fylker. Liungen og Larvik rykket ned fra Toppserien 2003, og Fart og Bamble rykket opp. Kattem og Liungen rykket opp, mens Skeid og Haugar rykket ned. Første serierunde ble spilt 24. april, mens siste serierunde ble spilt 2. oktober.
Godseier og proprietær
Godseier og proprietær (fra latin for eiendom) er betegnelser på eieren av en stor landeiendom. Det betyr tradisjonelt også at eieren heller ikke tilhører bondestanden.
Proprietær brukes i Danmark og Norge om en borgerlig eier av en større landeiendom, ofte med representativ hovedbygning, som ikke er stor nok til å kunne kalles gods. En landeiendom som eies av en proprietær kan av og til kalles en proprietærgård. Begrepet var mest brukt i Danmark, men ble også brukt i Norge i en viss grad. I dansk sammenheng ble tildels gårder på 24 tønner eller mer regnet som gods, mens gårder på under 12 tønner ble regnet som vanlige gårder (storgårder lå gjerne på 8-12). Proprietærgårder ble dermed noe mellom 12 og 24 tønner. Disse målene er imidlertid ikke overførbare til norske forhold, og en annen avgrensning er å kalle alle borgerlige gårdbrukere som eide litt store gårder for proprietærer. Hva som er en stor gård varierer, særlig i Norge, Sverige og Finland, sterkt avhengig av landsdel og naturgeografi, på grunn av ulik kvalitet og verdi på jorden.
Begrepet proprietær kom i bruk i Danmark-Norge etter innføringen av eneveldet i 1661. Før hadde man skilt skarpt mellom skattefri jord, drevet av adelen og kirken, og skattepliktig jord, drevet av bøndene. Adelen hadde enerett på å arve og kjøpe skattefri jord. Etter 1661 ble det mulig for velstående byborgere å kjøpe og eie den tidligere skattefrie, adelige jorden. Det oppstod dermed en gruppe av borgerlige gårdbrukere som hverken tilhørte adelen eller bondestanden. Kongen var ikke interessert i å opphøye borgerlige gårdbrukere med mindre enn 24 tønner i adelstanden, og begrepet proprietær ble tatt i bruk i stedet. Sammen med de egentlige godseierne ble proprietærene betegnet som gårdbrukere (dansk: landmænd) utenfor bondestanden.
Proprietær som substantiv og adjektiv
Proprietær i landbrukssammenheng er et substantiv, og må ikke forveksles med adjektivet proprietær, som har samme etymologiske opprinnelse, men brukes i en annen betydning (eks. i proprietær programvare).
Stuart Roosa
Stuart Allen Roosa (født 16. august 1933 i Durango i Colorado, død 12. desember 1994 i Falls Church i Virginia) var en NASA-astronaut som var pilot for kommandomodulen til Apollo 14-romferden. Romferden ble utført mellom 31. januar og 9. februar 1971 og var den tredje romferden som landsatte astronauter (Alan Shepard og Edgar Mitchell) på månen. Mens Shepard og Mitchell oppholdt seg to dager på måneoverflaten, utførte Roosa eksperimenter i bane rundt månen fra kommandomodulen «Kitty Hawk». Han var en av til sammen 24 personer som reiste til månen.
Roosa ble født i og vokste opp i. Han studerte ved Oklahoma State University og University of Arizona.
Karriere
Roose startet sin karriere som «brannhopper» for U.S. Forest Service tidlig på 1950-tallet. Han gikk inn i U.S. Air Force i 1953, gikk på Gunnery School på Del Rio Air Force Base i Texas og Luke Air Force Base i Arizona, samt var utdannet ved Aviation Cadet Program på Williams Air Force Base i Arizona, hvor han fikk sin flygertrening i U.S. Air Force.
Roosa var fra juli 1962 til august 1964 testpilot i forbindelse med vedlikehold ved Olmsted Air Force Base i Pennsylvania, hvor han fløy F-101. Han var jagerpilot ved Langley Air Force Base i Virginia, hvor han fløy F-84F og F-100. Han ble utdannet ved Aerospace Test Pilots School og var eksperimentell testpilot ved Edwards Air Force Base i California fra 1965 til 1966. I løpet av sin karriere logget Roosa over 5 500 flytimer (5 000 timer i jetfly) og 217 timer i rommet. Han tjenestegjorde også som sjef for service engineering ved Tachikawa Air Base i Japan, i to år etter endt utdannelse fra University of Colorado, som en del av Air Force Institute of Technology Program.
Etter Apollo 14 var Roosa reservepilot for kommandomodulen for Apollo 16 og Apollo 17. Basert på rotasjonen av mannskapet, ville han trolig ha ledet en av de siste Apollo-romferdene hadde den ikke blitt kansellert. Han var knyttet til romfergeprogrammet inntil han gikk av med pensjon som oberst i U.S. Air Force i 1976. Etter at han forlot NASA og U.S. Air Force, hadde han en rekke posisjoner i internasjonalt og amerikansk forretningsliv, og ble eier og president av Gulf Coast Coors i 1981. Hans datter, Rosemary Blue, ble utnevnt til CEO i Gulf Coast Coors flere år senere.
Priser og æresbevisninger
Roosas æresbevisninger inkluderer NASA Distinguished Service Medal, Johnson Space Center Superior Achievement Award (1970), Air Force Command Pilot Astronaut Wings, Air Force Distinguished Service Medal, Arnold Air Societys John F. Kennedy Award (1971), City of New York Gold Medal (1971), American Astronautical Societys Flight Achievement Award (1971), Order of Tehad (1973) og Order of the Central African Empire (1973). I tillegg er en barneskole i Claremore i Oklahoma navngitt til hans ære. Roosa fikk en PMD fra Harvard Business School i Cambridge i Massachusetts i 1973 og en æresdoktorgrad i rettsvitenskap fra University of St. Thomas i Houston i 1971.
Dødsfall
Stuart Roosa døde den 12. desember 1994 i Washington D.C. av komplikasjoner fra pankreatitt i en alder av 61 år. Han etterlot seg sin kone Joan, tre sønner og en datter. Han er gravlagt i seksjon 7A på Arlington National Cemetery. Hans kone Joan døde den 30. oktober 2007 i Gulfport i Mississippi. Hun ble gravlagt på Arlington Cemetery med sin mann.
I miniserien fra 1998 From the Earth to the Moon, ble Roosa spilt av George Newbern.
Brigadeveteranforbundets hederstegn
Brigadeveteranforbundets hederstegn er en utmerkelse som deles ut av Brigadeveteranforbundet.
Medaljen er tillatt båret på norsk uniform.
EM i karate 2012
EM i karate 2012 (europamesterskapet i karate) ble arrangert i Adeje i Qatar i 2012.
Jærhus
Jærhus er en type hus som blir regnet som typisk for Jæren i Rogaland fylke. Hustypen ble mye brukt frem til begynnelsen på 1900-tallet. Etter hvert ble hustypen regnet som gammeldags, og mange slike hus ble revet for å gi rom for mer moderne typer. Det finnes trolig bare litt over 100 jærhus igjen. Få av disse er fra tiden før 1800, og få er tatt vare på i opprinnelig stil.
Husa ble bygget der landskapet kunne gi ly for vinden. Husa ble helst plasserte slik at vinden fra nordvest traff gavlen, der skuter av stein tok av for det verste. En skut er et utbygg på den ene eller begge sider av huset, sjeldnere på husets langside (på jærhusene er skutene alltid bygd på kortveggene). En skut har gjerne skråtak og kunne bli benyttet som lagringsplass for torv vinterstid. Slik fikk en ekstra isolering mot naturkreftene.
Selve huset er gjerne bygget av tre, men med deler kledd med stein. Bordkledingen er gjerne liggende panel,- vestlandspanel. Slik liggende kledning gjør det lett å skifte ut enkeltbord nederst på veggen der de lett råtner i det våte klimaet (dette er umulig med stående kledning – hvorfor den også er blitt sagd av nederst, og denne nederdelen blitt erstattet med liggende bord)..
I eldre tider ble gjerne bordkledinga behandlet med tjære. Senere begynne man å male med brun eller mørkerød husmaling. Fra ca. 1830 ble husene hvitmalte. Hvitmaling var dyrt, slik at mange malte kun fasaden, en praksis kjent også fra mange andre steder i landet. Taket ble tekt med halm eller gress, og senere gjerne tegl eller skifer. De fleste jærhus er lave, med en og en halv etasje i høyden. I tillegg til skutene har et typisk jærhus sâltak, inngangsdør med bislag i tillegg til bakdør noenlunde midt på huset. Det er gjerne to vindu på hver side av inngangsdøren.
Sveits under Paralympiske vinterleker 1976
Sveits deltok under Paralympiske vinterleker 1976 i Örnsköldsvik, Sverige fra 22. til 29. februar 1976.
CELPA
CELPA (pinsebevegelsen i Den demokratiske republikken Kongo) er en sammenslutningen av de frie pinsemenigheter i Afrika, grunnlagt av De Norske Pinsemenigheters Ytre Misjon i 1922. I dag en selvstendig organisasjon drevet av kongoleserne.
Navnet CELPA er en forkortelse fra fransk La Communauté des Eglies Libres de Pentecôte en Afrique og betyr sammenslutningen av de fri pinsemenigheter i Afrika.
CELPA er i praksis sammenslutningen av pinsemenighetene i Kongo, hvor de har sitt hovedvirke. Menighetene i Kongo er lagt til 13 geografiske distrikter, samlet til seks regioner. Biumba Eunda er nasjonal leder.
Misjonstanken og nød for å hjelpe andre mennesker har alltid vært viktig i pinsebevegelsen. Under urolighetene, i årene 1996-2004, var de kristne kirkene de eneste nettverk som fungerte i landet. Etter borgerkrigen deltar CELPA aktivt i gjenoppbyggingen av landet og har overtatt mange av statens oppgaver.
Fakta om CELPA
CELPA driver et stort evangelisk, sosialt og samfunnsnyttig arbeid. (tall fra 2003)
Kjell-Ola Kleiven
Kjell-Ola Kleiven (født 21. september 1977) er en norsk TV-programleder. Han ble kjent som en av to programledere for det norske TV-programmet Svindeljegerne på TV3, som han også var en av programskaperne bak.
CELPA
Den første misjonsstasjonen i Kaziba
Etter noen flere mislykkede forsøk klarte til sist de norske misjonærene å etablere en misjonsstasjon i landet til Basihi folket. De fikk et myrområde i Kaziba og her startet de første norske pinsemisjonærene sitt arbeidet i 1922. Et av de store problemene var Malariamyggen, og det var få innfødte på stedet. Den lokale høvdingen regnet med at misjonærene ville forlate dette stedet etter en kort tid, men slik gikk det ikke. 24. september 1922, ble et enkelt gudshus innviet. 600 mennesker møtte opp, deriblant mange lokale høvdinger. I løpet av ett år ble ti kongolesere frelst og døpt. Pinsevenner i Norge sender ytterliger åtte misjonærer.
Kjell-Ola Kleiven
I 2021 var Kleiven programleder for SVT-produksjonen Psykopaten, som Sveriges Televisjon (SVT) produserte i samarbeid med det norske selskapet Underdog Media Group. Serien ble også solgt til dansk TV 2. Kleiven var også en av seriens to produsenter.
CELPA
Den første misjonsstasjonen i Kaziba
I 1928 reiste Marie og John Brynhildsen til Kakwende, 35 kilometer vest for Kaziba, for å starte virksomhet der. Misjonsarbeidet spredte seg rask og flere små utposter vokste fram. Disse var tilknyttet hovedmenigheten i Kaziba. Hanna Veum Moody og ektemannen Charles, fikk nød for Urega, men ble nektet å begynne et arbeid der. De bosatte seg ved grensen til landsdelen. Hanna døde uten å få se landsdelen åpnet for evangeliet. Ektemannen Charles lagde en kiste til sin kone av ytterdøra på huset de bodde i. Han begravde henne i en palmelund, før han drog fra stedet.
Sosialt, diakonalt arbeid og evangelisering har vært det viktigste arbeidet til misjonærene. Folket i området var analfabeter og det fantes ikke skoletilbud. Skoleklasser ble startet mange steder. Det var guttene som ble sendt til skole, ettersom jentene måtte arbeide hjemme. Kalkstein og skiferplater var skriveutstyret som fantes. Etterhvert underviste de flinkeste elevene de yngre. Syke kom til misjonsstasjonen for å få hjelp med sårbehandling, innvollsormer og malariasmitte. Kvinner fikk fødselshjelp i hjemmene. I 1939 var det 165 døpte.
Den andre verdenskrig
Under andre verdenskrig hadde de seks norske misjonærene i Kongo ingen økonomisk støtte fra Norge. Tross vanskelige tider brøt det ut en vekkelse i Kongo. I den stengte landsdelen Urega, fikk misjonen konsesjon for å etablere en misjonsstasjon og noen få år senere var flere hundre frelst i landsdelen.
Etter krigen
I 1956 ble 943 døpt og i 1957 var det 6 205 døpte i Kongo. På 50-tallet ble to poliklinikker og en fødestue åpnet. Det første året, i 1954, ble det tatt imot 743 barn. Den første misjonslegen, Osvald Orlien, kom i 1958. Nye kirker ble bygget og det ble startet bibelskole og fra Norge ble enda flere misjonærer.
I 1957 var det 6 205 døpte i Kongo. På 50-tallet ble to poliklinikker og en fødestue åpnet. Det første året, i 1954, ble det tatt imot 743 barn. Den første misjonslegen, Osvald Orlien, kom i 1958. Nye kirker ble bygget og det ble startet bibelskole.
Arbeidet overlates mer og mer til kongoleserne
I 1960 ble det på feltkonferansen bestemt at misjonsarbeidet skulle ledes av et råd bestående av misjonærer og ledere for de lokale menigheten i landet. Kongoleserne overtok også ansvaret for alle barneskolene.
30. juni 1961, får Kongo sin selvstendighet etter å ha vært belgisk koloni. Da var det omtrent 45 norske pinsvenn-misjonærer i landet. Det ble vanskeligere tider for misjonærene. Etter opprøret i Rwanda i 1961 fikk misjonen 10 000 flyktninger som måtte ha hjelp. De utenlandske (norske) misjonærene måtte flykte fra landet flere ganger. Først under opprøret i 1961 ble frihetslederen Patrice Lumumba drept. Senere i 1964 under Mulelistopprøret. Og i 1967 ble samtlige norske misjonærer beordret hjem av den norske stats regjering og bekostning. Men selv om 60-tallet var en vanskelig tid, ble det bygget et trykkeri på Bwindi, og med bistandsstøtte ble det bygd yrkesskoler for administrasjon (handelsfag), lærere og sykepleiere. Sykehuset ble også utbygd.
I 1970 var det 17 000 døpte i Kongo. Arbeidet fortsetter å ekspandere tilstadig flere områder i landet det neste tiåret. Under denne perioden mister misjonen flere medarbeidere.
Framgang og motgang
Landsdelen Maniema var under sterk islamsk innflytelse. Her ble arbeidet startet av to kongolesere. En av dem Shradaki Lembelembe, mister tre av sine barn, etter en forgiftning utført av lokale trollmenn. Misjonsflygeren Martin Ludvigsen, styrtet 24. august 1974. Tora Haugen ble enke da ektemannen Arthur døde 21. mars 1977, av rabies. Tross vansker hadde misjonen framgang og i 1978 var det seks menigheter og 2 024 døpte i Maniema.
Demokrati, ytringsfrihet og uroligheter
Etter å ha vært underlagt en autoritær kolonimakt i 60 år (1901–1961) og etter 30 år med diktatur (1961–1991), fikk landet i 1991, demokrati og ytringsfrihet. Dette ble begynnelsen på flere år med uroligheter og borgerkrig i Kongo. I 1991 måtte alle noske misjonærer flykte landet og misjonsarbeidet fikk en slags «sjokknasjonalisering».
I 1980 etableres virksomhet i Kisangani, i 1986 i Gemena og Likasi og i 1987 til hovedstaden Kinshasa. IBRA starter radio og kasettevangelisering i Kongo. Sykepleieskolen i Kabiza utvider og blir fire-årig. Det er i 1987 72 pinsemenighet, med flere hundre utposter (små, ikke selvstendige menigheter) med 72 313 døpte medlemmer. Misjonen har nå 84 barneskoler med 26 190 elever, 28 ungdoms- og videregående skoler med 4 293 elever, 15 poliklinikker og ni fødestuer.
Viktige i oppbygningen av landet
I 2003 ble det sluttet fred mellom de stridende partene i borgerkrigen. Under urolighetene i Den demokratiske republikken Kongo i årene 1996-2004 var det utbredt vold, undertrykking, overgrep, plyndring og massedrap. Mellom tre og fire millioner mennesker har blitt drept og kirkene i Kongo er med i gjenreisingen av landet. Mange misjonærer opplevde krigen på nært hold, og utenlandske misjonærer måtte noen ganger flykte fra landet. Noen norske misjonærer var i landet i korte perioder, med hovedtyngden av arbeidet lå i kongolerernes hender. Det eneste nettverk som fungerte var de kristne kirkene, Den katolske kirke og CELPA. Disse klarte å holde skoler og helsetilbud åpne, selv om den offentlige strukturen kollapset.
Alfonso de Manrique
Alfonso de Manrique  (født 1471 (usikkert) i Segura de León, død 28. september 1538) var en av den katolske kirkes kardinaler. Han var erkebiskop av Sevilla i Spania.
Han ble utnevnt til kardinal i februar 1531 av pave Klemens VII under hans tiende konsistorium.
Sixtus V
Sixtus V (opprinnelig navn Felice Peretti, født 13. desember 1521 i Grottammare i Kirkestaten, død 27. august 1590) var pave fra 24. april 1585 til 27. august 1590. Han var sterkt preget av Tridentinerkonsilets reformer og ville drive dem gjennom der han kunne. I hans tid som pave ble den Pavestolens administrative struktur reformert og modernisert, Peterskirkens kuppel samt mange andre byggverker i Roma ferdige; samtidig ble mange av de antikke monumenter ødelagt, som regel for å gi rom for det nye. Dessuten ble det utført fler nye gatedragninger i det sentrale Roma, som nesten alle har beståttfrem til det nåtigige 21. århundre.
Bakgrunn
Felice Peretti var sønn av Francesco og Marianna Peretti, enkle bønder. Felice hadde en eldre bror, Prospero, og en yngre søster, Camilla.
Klerikal karriere
Felice Peretti ble novise i fransiskanerordenenen i tolvårsalderen. Det var i 1534, og klosteret var ikke langt fra hjemstedet. Hans onkel på morssiden, Salvatore, var også ordensmedlem i samme kloster.
Prestelig virke
Den 26. juli 1548 avsluttet han studiene med magistergrad i teologi i Fermo.
I 1551 ble Felice Peretti rektor for presteseminaret i Siena, etter at han siden 1548 hadde undervist ved fransiskanernes seminar i Macerata. Ettersom han var en fremragende predikant ble han etter anbefaling fra kardinal Rodolfo Pio di Carpi, fransiskanerordens protektor, i 1552 kalt til Roma for å holde fasteprekenene. I 1553 deltok han på ordenens generalkapittel i Genova, og samme år ble han så rektor ved seminaret i Napoli. I 1557 ble han sendt som apostolisk inkvisitor til Venezia og den 16. juli 1560 utnevnt til konsultor for den romerske inkvisisjon. I denne egenskap deltok han på Tridentinerkonsilet.
I 1565 oppholdt Peretti seg i Spania, for å foreta en inkvisisjon (undersøkelse) vedrørende erkebiskop Bartolomé de Carranza av Toledo. Fra 1566 til 1568 var han sin ordens generalvikar.
Biskop
Den 15. november 1566 ble han utnevnt til biskop av Sant'Agata de' Goti.
Kardinal
Den 17. mai 1570 fulgte hans utnevnelse til kardinal kardinal (kardinalprest) av San Girolamo degli Schiavoni, utnevnt av pave Pius V. Han tok da navnet Montalto. I 1571 ble han biskop av Fermo. I denne by finner man fortsatt spor etter ham, fremfor alt en bronsestatue gjort av den toskanske billedhugger Accursio Baldi (laget i 1590) over portalen til Palazzo Comunale, det gamle rådhuset. Den ble til da Montalvo - som i mens var blitt pave - opphøyet dette bispedømmet til erkebispedømme 24. mai 1589, og gav universitetsprivilgier. Enkelte sakralgjenstander i domkirkens skattkammer er gaver fra paven. Han eleverte også familiens hjemsted, Montalto, til bispedømme.
Han lot en av Romas tretten antikke obelisker flytte, så den kom til å stå foran hovedinngangen til boligen hans, Villa Montalto, som var så praktfull at pave Gregor XIII inndro den understøttelsen Pius V hadde innvilget Montalto fordi han angivelig ikke hadde så god råd. Romas nåværende jernbanestasjon, Stazione Termini, ligger på tomten som utgjorde kardinal Montaltos hage. Siden ble eiendommen kjøpt opp av andre familier. Først under den voldsomme utbyggingen på slutten av 1800-tallet, etter at Roma ble italiensk hovedstad, ble villaen revet.
Pavevalg
En av hans første embedshandlinger var å kreere sin fjerne slektning, 14-åringen Alessandro Damasceni-Peretti di Montalto, til kardinal. Dermed fulgte han opp i beskjeden utstrekning sin forgjengers eksempel med å utnevne slektninger - gjerne nevøer - til kardinaler (nepotisme): Alessandro overtok funksjonen som kardinalnepote. For også å berede familiens vei i det verdslige, gjorde han det også mulig for søsteren Camilla i 1588 å erverve marchesatoet Venafro i sørvestre del av dagens Molise. Sønnen av hennes datter Maria Felice var den nevnte kardinalnepoten.
Pavelig virke
I hans tid som pave ble Peterkirkens kuppel ferdigstilt, samt mange andre byggverk i Roma. Han hadde også planer om å omgjøre Colosseum til bomullsspinneri, og arkitekten Domenico Fontanas tegninger til fabrikk og arbeiderboliger lå ferdige da pavens død satte punktum for prosjektet. Sixtus anså det også som hensiktsmessig å få til en kanal fra Piazza San Bernardo til Tivoli ca. 30 km øst for Roma, for å forenkle transporten av travertin derfra og øke pavestolens inntekter. En kunstig sjø foran kirken Santa Maria degli Angeli inngikk i planene.
Tridentinerkonsilet gav ikke bare klare føringer hva gjeldt den kirkelige teologi og åndelige utvikling; i den rikholdige reformlitteraturen som fulgte etterhvert kan man skille ut tre føringer for kunsten: Klarhet, enkelhet og forståelighet; realistisk tolkning; emosjonell påvirkning til fromhet. Slike tanker som var under utforming spilte inn for pave Sixtus' ønsker og planer; om det sweimot gjennomsyret alt, er en annen sak. De nye tanker kjempet til å begynne med også mot manierismen. Men i alle fall i martyriescenene i kirken San Stefano Rotondo malt av Niccolò Circignani, fra denne paves tid, ser man at de kunne gi seg direkte og tellelig konkrete utslag. Sixtus' pavetid særlig hva gjelder Roma og det verdslige ble oppsummert slik: «Han regjerte i fem år, anla fem veier, reiste fem obelisker, konstruerte fem fontener, og etterlot seg fem millioner scudi i den pavelige skattkisten i Engelsborg.»
Men viktigere er nok at den katolske kirkes administrative system så sterkt ble preget av Sixtus. Det apparat han bygde opp, var så slitesterkt og effektivt at det ikke i vesentlig grad ble noen endringer før i 1960-årene. Han avgrenset kardinalkollegiets størrelse til sytti. Han fordoblet antall kongregasjoner og utvidet deres funksjoner, slik at de fikk hovedrollen i Pavestolens ledelsesoppgaver (1588). Han så på jesuittene med misbilligelse, og vurderte radikale endringer av deres konstitusjon, men døde før han fikk bestemt seg. I 1589 påbegynte han en revisjon av Vulgata, den såkalte Editio Sixtina.
Episkopalgenealogi
Hans episkopalgenealogi begynner bare ett ledd forut for ham selv, idet han var blitt bispeviet av biskop Antonio Lauro (1498-1577), som man ikke vet hvem som bispeviet.
Stefan I Vojislav
Stefan (Dobroslav) I Vojislav var hersker i den serbske staten Duklja i høymiddelalderen, fra 1018 til 1043. Han var fetteren til Jovan Vladimir av Zeta, og grunnla Huset Vojisavljević.
Yang Zhongjian
Yang tok slutteksamen fra det geologiske fakultet ved Pekinguniversitetet i 1923, og doktorgraden i 1927 fra Universitetet i München i Tyskland. Han var professor ved den geologiske oppmåling ved Beijinguniversitetet og Xi'ans Nordvestuniversitet. Yangs vitenskapelige arbeid var viktig for opprettelsen av Det kinesiske institutt for virveldyrpaleontologi og paleoantropologi i Beijing, som huser en av verdens viktigste samlinger innen disse områder. Han var direktør både der og ved Beijings naturhistoriske museum.
Stefan I Vojislav
Stefan kom til makten etter en midlertidig bysantinsk gjenerobring (960–1042) av serbiske områder, hvor prins Stefan var i bysantinsk fangenskap. Men han lyktes i å flykte å vant en total militære seier over bysantinerne, og gjenskapte Duklja's selvstendighet som fyrstestat. Bysants hadde stått på høyden under keiser Basileios II i 1025, men den harde skattepolitikken førte til at flere folkeslag på denne tiden gjorde opprør mot bysantinsk styre.
Yang Zhongjian
Yang hadde oppsynet med innsamling av og forskning på dinosaurer i Kina fra 1933 til inn i 1970-årene. Han var involvert i noen av verdens viktigste fossilfunn, som av prosauropodene lufengosaurus og yunnanosaurus, ornitopoden tsintaosaurus, og den kjempestore sauropoden mamenchisaurus, så vel som av Kinas første  stegosaur chialingosaurus.
Kortbane-VM i svømming 2016 – 50 meter fri kvinner
50 meter fri for kvinner under Kortbane-VM i svømming 2016 fant sted den 10. og 11. desember 2016 i WFCU Centre i Windsor i Ontario i Canada.
Lin Yi-chun
Lin Yi-chun (født 5. juli 1981) er en taiwansk skytter som konkurrerer i hagleskyting. Hun representerte Kinesisk Taipei under Sommer-OL 2012 i London, der hun ble nummer 10 i trap.
Kortbane-VM i svømming 2016 – 50 meter fri kvinner
Rekorder
Før konkurransen var den gjeldende verdens- og mesterskapsrekord som følger:
Forsøksheat
Forsøksheatene ble avholdt kl. 10.40 lokal tid.
Semifinaler
Semifinalene ble avholdt kl. 19.16 lokal tid.
Finale
Finalen ble avholdt kl. 20:02 lokal tid.
Juan Pardo de Tavera
Juan Pardo de Tavera  (født 16. mai 1472, død 1. august 1545) var en av den katolske kirkes kardinaler. Han var erkebiskop av Compostela i Spania, senere av Toledo.
Han ble utnevnt til kardinal i februar 1531 av pave Klemens VII under hans tiende konsistorium, med San Giovanni a Porta Latina som tittelkirke.
Stefan I Vojislav
Stefan regjerte først fra byen Breznica, men snart fra Skadar helt i sør, som flere ganger skiftet mellom montenegrinsk og bysantinsk herredømme. Innen 1050 inkluderte staten hele kyststrekningen fra Skadar til Split. hans sønn, Mihailo, balanserte før og etter farens død mellom øst og vest ved å gifte seg med en gresk prinsesse i 1052. Balansekunsten under hans styre som prins (1050–1077) brakte midlertidig fred og økonomisk oppgang, og sikret på den måten videre vekst for den staten faren Stefan hadde gjenerobret og styrket vesentlig foør 1043.
Kasprowy Wierch
Kasprowy Wierch (polsk), eller Kasprov vrch (slovakisk), er et fjell i De vestlige Tatrafjellene på grensen mellom Polen og Slovakia.
Hedong
Hedong kan være:
Norway (Maine)
Norway er en by i Oxford County i Maine i USA. Befolkningen var 4 611 i 2000. Et sommerferieområde, Lake Pennesseewassee, ligger innen Norways grenser.
Wanshan Qundao
Wanshan Qundao (tradisjonell kinesisk: 萬山群島; forenklet kinesisk: 万山群岛; pinyin: Wànshān qúndǎo, som betyr «Ti tusen høyders øyer», på engelsk kalt Myriad Islands Archipelago), kjent som Ladrones Islands (tyvenes øyer) fra 1500-tallet til 1800-tallet, er en øygruppe på 104 øyer som er del av byprefekturet Zhuhai i provinsen Guangdong i Folkerepublikken Kina.
Øyene ligger sør og sørvest for Hongkong i Sør-Kina-havet. Den største av øyene, Dangan, har fjellpartier som minner om fjellene i Hongkong.
Blant øyene i øygruppen er:
Økonomi
Øyenes økonomi er hovedsakelig basert på fiske. Det er også en voksende turisme. Omkring 350.000 turister besøker øyene hvert år. Det spekuleres på om det kan være olje i havbunnen sør for øyene.
Smyril Line
I begynnelsen av juni 1983 ble ferjetrafikken mellom Færøyene og utlandet satt i drift med MS «Norröna» (1983), den tiligere MS «Gustav Vasa» som ble innkjøpt fra rederiet Lion Ferry og ombygd. Høsten året etter åpnet rederiets første kontor i utlandet i Bergen i Norge. I årene 1985- og 86 ble også et eget kontor i Reykjavík åpnet, og ferjeterminalen i Hanstholm i Danmark ble tatt i bruk.
10. april 2003 ble dagens ferge MS «Norröna» satt i trafikk, den erstattet fergen fra 1983 med samme navn. 2008 ble Scrabster i Skottland og Bergen anløpt for siste gang. I 2012 ble kontoret i Danmark flyttet fra Hanstholm til Hirtshals.
Convair F-102 Delta Dagger
Convair F-102 Delta Dagger var et amerikansk jagerfly produsert av Convair.
Historie og utvikling
F-102 ble i all hovedsak utviklet fra Convair XF-92A deltavingede forsøksfly fra sent på 1940-tallet. Det amerikanske luftforsvaret tok en ny linje da de ønsket forslag for et jagerfly, hvor de vurderte både flyet og bevæpning sammen, i det som ble kjent som et «våpensystem». Prosjektet MX-1554 ble utlyst 18. juni 1950, og i januar 1951 svarte seks flyprodusenter, hvorav Convair, Lockheed og Republic ble utvalgt for å fortsette med designutviklingen. Tre av disse utkastene var for dyre, og i november stod bare designutkastet til Convair igjen, som fikk tillatelse til å fortsette med modellen 8-80, et midlertidig prosjekt som brukte den mindre kraftige Westinghouse J40 turbojet-motoren i påvente av Curtiss-Wright J67 som fortsatt var under utvikling.
Prototypen YF-102A hadde sin første flyvning 24. oktober 1953, men gikk tapt i en ulykke ni dager senere. Fly nummer to fløy 11. januar 1954 og bekreftet dårlig ytelse langt under kravene. Problemene ble løst ved å minske luftmotstanden ytterligere ved transonisk flyvning. Det modifiserte flyet, modellen 8-90, fløy for første gang 19. desember 1954, og oppnådde en hastighet på Mach 1.22 i en høyde av rundt 53 000 fot (16 200 m).
Produksjonsmodellen F-102A hadde Hughes MG-3 avfyringssystem, som senere ble oppgradert til MG-10. Det hadde tre interne våpenrom under flykroppen for luft-til-luft missiler. Den vanlige bevæpningen bestod av tre AIM-4 Falcon missiler med en blanding av infrarød og semiaktiv radarsøking. Dørene til de to forreste rommene hadde rør for tolv 70 mm FFAR-raketter. Flytypen ble senere oppgradert til å bære to kjernefysiske AIM-26 Falcon missiler i det midtre våpenrommet. Størrelsen på disse våpnene gjorde at våpenrommet ble ombygget ved å fjerne rakettrørene. Det forelå også planer om å tilpasse flyet til den kjernefysiske raketten AIR-2, men disse planene ble ikke realisert.
Utvikling av nye modeller
Den planlagte oppfølgermodellen F-102B og dens forbedringer ble etter hvert til den nye flytypen F-106 Delta Dart. F-102s offisielle populære navn, «Delta Dagger», ble aldri brukt i vanlig dagligtale, men fikk i stedet kallenavnet «Deuce». Den amerikanske presidenten George W. Bush fløy F-102 under sin tjeneste ved nasjonalgarden.
Spesifikasjoner
* Gjelder for hovedmodellen F-102A
Molly Malone
Engelsk (original)
In Dublin's fair city,
where girls are so pretty,
I first set my eyes on sweet Molly Malone, she wheeled her wheel-barrow,
Through streets broad and narrow,
Crying, "Cockles and mussels, alive alive oh!"
"Alive-a-live-oh,
Alive-a-live-oh",
Crying "Cockles and mussels, alive alive oh".
She was a fishmonger,
And sure 'twas no wonder,
Nedskrevet historie
Nedskrevet historie er historie som beskriver de historiske hendelsene som er nedtegnet i skriftlig form eller annen dokumentert kommunikasjon. Nedskrevet historie er faktisk historie, mens det som går forut skriftlig informasjon er forhistorie, og uten skrift er den eneste kunnskapen tilgjengelig bortimot utelukkende arkeologi. For historie med skrift er arkeologi kunnskap i tillegg som kan bekrefte eller avbekrefte hva vi vet eller tror vi vet. I nyere tid har også DNA og genetiske bevis gitt verdifull kunnskap i tillegg til de tradisjonelle metodene. Nedskrevet historie er dokumentert kommunikasjon som i ettertid blir tolket og evaluert av historikere ved bruk av vitenskapelig historisk metode.
Molly Malone
Engelsk (original)
For so were her mother and father before,
Nedskrevet historie
I sitt brede omfang begynner nedtegnet historie med beretningene om oldtidens verden rundt 3000-tallet f.Kr., sammen med oppfinnelsen av skriftsystemer. For noen geografiske regioner eller kulturer er skriftlig historie begrenset til en relativt ny periode i menneskets historie på grunn av begrenset bruk av skriftlige nedtegnelser. Dessuten registrerer ikke menneskelige kulturer alltid all informasjon som anses som relevant og av interesse av senere historikere, for eksempel den fulle virkningen av naturkatastrofer eller navnene på enkeltpersoner. Registrert historikk for bestemte typer informasjon er derfor begrenset basert på hvilke typer nedtegnelser som føres. På grunn av dette kan nedtegnet historie i forskjellige sammenhenger referere til forskjellige tidsperioder avhengig av emnet. Eksempelvis er linear B blitt tolket. Det er ett av de eldste skriftsystemene, en stavelsesskrift som ble benyttet for å skrive mykensk gresk, men anvendelsen av linear B ser ut til å ha vært begrenset til administrativ opptegnelser, og dermed gir det svært begrenset kunnskap om samfunnet som benyttet skriften.
Tolkningen av nedtegnet historie er ofte avhengig av historisk metode, eller settet med teknikker og retningslinjer som historikere bruker på primærkilder, sekundærkilder og andre bevis til å undersøke og deretter forstå og skrive redegjørelser om fortiden. Spørsmålet om naturen, og til og med muligheten for en effektiv metode for å tolke nedtegnet historie, reises i historiefilosofien som et spørsmål om epistemologi (erkjennelsesteori). Studiet av forskjellige historiske metoder er kjent som historiografi, som fokuserer på å undersøke hvordan ulike tolkninger av nedtegnet historie skaper forskjellige forståelse av historiske bevis.
Molly Malone
Engelsk (original)
Crying, "Cockles and mussels, alive, alive oh!"
Nedskrevet historie
Forhistorie
Forhistorie refererer tradisjonelt til tidsrommet før nedtegnet historie, og slutter med oppfinnelsen av skriftsystemer. Forhistorie refererer til fortiden i et område der det ikke finnes noen skriftlige opptegnelser, eller hvor skriften til en kultur ikke er forstått. Forhistorie refererer til overgangsperioden mellom forhistorie og historie, etter bruken av leseferdighet i et samfunn, men før skriftene til de første historikerne. Forhistorie kan også referere til perioden der en kultur eller sivilisasjon ennå ikke har utviklet skrift, men hvor andre kulturer har registrert dens eksistens i sine egne skrifter.
Molly Malone
Engelsk (original)
(refreng)
Nedskrevet historie
Forhistorie
Tilnærmet fullstendige skrivesystemer ble innledet av urskrift. De eldste eksempler er jiahu-symbolene (ca. 6600 f.Kr.) som er blitt avdekket i Jiahu i dagens Kina av den neolittiske peiligangkulturen; vinča-tegnene (ca. 5300 f.Kr.), en utolket (og diskutabel) skrift i en neolittisk kultur i dagens Romania; tidlig indusskriften (ca. 3500 f.Kr.), en symbolbasert skrift knyttet til Induskulturen som ikke er tolket; og nsibidiskrift (ca. før 500 f.Kr.), en symbolskrift fra dagens Nigeria. Det er uenighet om nøyaktig når forhistorien blir historie, og når urskrift ble til «sann skrift». Imidlertid er oppfinnelsen av de første skriftsystemene omtrent samtidig med begynnelsen av bronsealderen i slutten av neolittisk tid (bondesteinalderen) på slutten av 3000-tallet f.Kr. Det sumeriske arkaiske kileskriftet og de hieroglyfene i oldtidens Egypt regnes generelt som de eldste skriftsystemene, som begge oppsto fra deres forfedres urlitterære symbolsystemer fra 3400 til 3200 f.Kr. med de eldste sammenhengende tekstene fra rundt 2600 f.Kr.
Molly Malone
Engelsk (original)
She died of a fever,
Nedskrevet historie
Historiske beretninger
De eldste kronologiene dateres tilbake til de eldste sivilisasjonene i tidlig dynastisk tid i oldtidens Egypt, Mesopotamia og Sumer, som oppsto uavhengig av hverandre fra omtrent 3500 f.Kr. Den eldste registrerte historien, som varierer sterkt i kvalitet og pålitelighet, omhandler faraoene og deres regjeringstid, slik den er bevart av oldtidens egyptere. Mye av den tidligste registrerte historien ble gjenoppdaget relativt nylig på grunn av funn av arkeologiske utgravninger. En rekke ulike tradisjoner har utviklet seg i forskjellige deler av verden for hvordan man skal tolke disse fortellingene fra oldtiden.
Molly Malone
Engelsk (original)
And that was the end of sweet Molly Malone.
Nedskrevet historie
Europa
Dionysios fra Halikarnassos visste om syv forgjengere til Herodotos, blant annet Hellanikos av Lesbos, Xanthos av Lydia og Hekataios av Miletos. Han beskrev verkene deres som enkle, usminkede fortellinger om deres egne og andre byer og mennesker, greske eller utenlandske, men også populære legender.
Molly Malone
Engelsk (original)
Now her ghost wheels her barrow,
Nedskrevet historie
Europa
Herodotos (484 f.Kr. – ca. 425 f.Kr.) har generelt blitt hyllet som «historiens far» av romeren Cicero og var den første forfatteren som utførte systematisk undersøkelser av historiske hendelser, men tok også med «legender og fantasifulle anekdoter», men hevdet selv at han rapporterte hva han kunne se og ble fortalt, slik at leserne/tilhørerne kunne selv avgjøre.
Hans samtidige, Thukydides (ca. 460 f.Kr. – ca. 400 f.Kr.) er blitt kalt faren til «vitenskapelig historie» av de som aksepterer hans påstander om å ha anvendt strenge standarder for upartiskhet og bevisinnsamling og analyse av årsak og virkning, uten referanse til inngripen fra gudene, som han selv hevdet i sin introduksjon til hans arbeid. Til tross for hans revolusjonære tilnærming til historiefortellingen er han ikke uten problemer, noe som viser utfordringen med den eldste historieskrivingen. Lange referater av taler fra nøkkelpersoner er åpenbart ren diktning fra Thukydides, og samtidig er hans historieverk skrevet på «et nesten umulig vanskelig gresk», i henhold til den engelske akademikeren Mary Beard, som noen ganger blir gjort «nesten helt uforståelig av neologismer (nyord), vanskelige abstraksjoner og språklige særegenheter av alle slag». Dette ble også kommentert i samtiden av Dionysios fra Halikarnassos, kritiker og selv historiker, som i sitater påpekte «kunstferdigheter» og «gåtefulle uklarheter». Uansett utviklet historieskrivingen seg videre, og ble en populær form for litteratur i senere greske og romerske samfunn i verkene til Polybios, Tacitus og andre.
Benediktinermunken og historikeren Beda forsøkte i sitt Historia ecclesiastica gentis Anglorum («Anglerfolkets kirkelige historie»), antatt ferdigstilt på latin i 731, å gi en sammenhengende framstilling og plassere den i tid. Han satte således Kristus’ fødsel (Anno Domini – «i vår Herres år») som utgangspunkt, og som 1|året 1 hvor alle ting kunne relateres til. Det ble en praksis som til slutt ble vanlig i middelalderens Europa og er fortsatt gjeldende i historieskrivningen, selv om Kristus’ fødselsår i seg selv er diskutabel.
Augustin av Hippo var innflytelsesrik i kristen og vestlig tankegang i begynnelsen av middelalderen. Gjennom middelalderen og renessansen ble historien ofte studert gjennom et hellig eller religiøst perspektiv. Rundt 1800 brakte den tyske filosofen og historikeren Georg Hegel en filosofisk og en mer sekulær tilnærming inn i historisk undersøkelser og forståelsen.