cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Mike Oldfield
1968–1972: Tidlig karriere
I februar 1970 var Oldfield på audition som bassist i The Whole World, et nytt backingband som den tidligere Soft Machine-vokalisten Kevin Ayers holdt på å danne. Oldfield fikk jobben til tross for at bass var et relativt nytt instrument for ham, men innimellom slapp han også til som hovedgitarist. Han så senere på denne tiden som en verdifull trening i å spille bass. Oldfield spilte på Ayers' album Shooting at the Moon i 1970 og Whatevershebringswesing i 1971. Han spilte mandolin på Edgar Broughton Bands selvtitulerte album i 1971. Alle tre albumene ble spilt inn i Abbey Road Studios der Oldfield gjorde seg kjent med en rekke instrumenter som orkester-slagverk, piano, mellotron og cembalo, og han begynte å skrive musikk basert på sine egne musikalske ideer. Samtidig begynte han som reservegitarist i en sceneproduksjon av musikalen Hair på Shaftesbury Theatre. Der traff han Alex Harvey. Etter ti forestillinger ble Oldfield lei av jobben og fikk sparken etter at han bestemte seg for å spille sangen «Let the Sunshine In» i 7/8-takt.
Tubular Bells
Ideen til Tubular Bells fikk han i tenårene. På midten av 1971 hadde Oldfield sammen med David Bedford spilt inn en demo med seksjoner av et instrumentmentalt prosjekt med arbeidstittelen Opus One. Han fikk ingen plateselskaper til å la ham spille inn denne musikken. I september 1971 var Oldfield midlertidig bassist for Arthur Louis Band, og medvirket i innspillinger i The Manor Studio nær Kidlington Oxfordshire. Studioet var eid av forretningsmannen Richard Branson (som eide en kjede lavprisplatebutikker) og ledet av innspillingsleder Tom Newman og Simon Heyworth. Branson hadde allerede flere forretningsforetak og var i ferd med å starte plateselskapet Virgin Records sammen med Simon Draper. Newman og Heyworth hørte noen av Oldfields demoer og tok dem med til Branson og Draper, som til slutt ga Oldfield en uke med studiotid på The Manor. Oldfield brukte tiden til å fullføre det som ble Part One av verket Tubular Bells. Han spilte inn Part Two fra februar til april 1973. Richard Branson gikk med på å gi ut Tubular Bells som det første albumet på Virgin-etiketten, og dette sikret Oldfield en kontrakt på seks album, med opsjon på ytterligere fire album om han ønsket det.
Tubular Bells ble utgitt 25. mai 1973. Oldfield spilte mer enn tjue forskjellige instrumenter i flersporsopptak, og beveget seg mellom ulike musikalske sjangre. Tubular Bells er instrumental og Oldfield brukte ikke synthesizer men elektronisk behandling av andre instrumenter. Albumet hadde en stor konsertpremiere i Queen Elizabeth Hall og gikk deretter til topps på LP-listen i Storbritannia. Den ble værende på LP-listen i 15 måneder. Innen 1976 hadde albumet solgt over 5 millioner kopier. Det har blitt solgt 2,630,000 eksemplarer av dette albumet i Storbritannia, og det er nummer 34 på listen over de mest solgte albumene i landet.
En singel med et utdrag på 3:18 av tema fra Tubular Bells som A-siden og en tradisjonell engelsk melodi "Froggy Went a-Courting" som B-side ble også utgitt, den ble en topp 10 hit-singel i USA etter at den ble brukt i filmen The Exorcist i 1973. Det anses i dag å være en forløper for New Age-musikkbevegelsen.
Innen 1975 hadde Tubular Bells solgt fem millioner eksemplarer og ble grunnlaget for Bransons forretningsimperium.
Hergest Ridge, Ommadawn og Incantations
I 1974 spilte Oldfield gitar på det albumet Rock Bottom av Robert Wyatt. Samme år var oppfølgeren til Tubular Bells, Hergest Ridge klart. Hergest Ridge har enkelte partier med vokal og Oldfield brukte obo, mandolin, orgel, flygel, bjelle og fløyte. Noen kritikere sammenlignet Oldfields impresjonistiske musikk med Maurice Ravel og Terry Riley. Oldfield uttalte at man trengte en svært god platespiller for å lytte til Hergest Ridge. Albumet inntok førsteplass i Storbritannia på slutten av året og lå det i tre uker før Tubular Bells overtok førsteplassen. Selv om Hergest Ridge ble utgitt over et år etter, nådde Tubular Bells 1.-plassen senere enn oppfølgeren. Tubular Bells tilbrakte 11 uker på 2.-plass, hvorav 10 uker på rad, før denne ene uken på toppen. I likhet med Tubular Bells er Hergest Ridge en todelt instrumental LP som er inspirert av Oldfields feriested i Herefordshire.
I 1975 spilte han inn det banebrytende musikkstykket Ommadawn, som ble utgitt etter moren Maureens død. Også dette er et todelt instrumentalt stykke, som vel best kan beskrives som en lek med verdensmusikk.
I 1975 spilte Oldfield inn en versjon av julestykket «In Dulci Jubilo» som klatret til fjerdeplass i Storbritannia.
I 1975 mottok Oldfield en Grammy-pris for beste instrumentkomposisjon for «Tubular Bells - Theme from The Exorcist».
I 1976 ble Oldfield og søsteren med vennen og bandmedlem Pekka Pohjola for å spille på albumet The Mathematician's Air Display som ble utgitt i 1977. Albumet ble spilt inn og redigert på Oldfields Througham Slad Manor i Gloucestershire av Oldfield og Paul Lindsay.
Oldfields versjon av «Portsmouth» fra 1976 ble hans høyest plasserte singel på UK Singles Chart med en 3.-plass.
I juni 1978, under innspillingen av Incantations, gjennomførte Oldfield og hans søsken et tre-dagers Exegesis-seminar, et kontroversielt program for selvhevdelse basert på Werner Erhards EST-opplæringsprogram. Opplevelsen hadde en betydelig effekt på Oldfields personlighet, som husket at han gjennomgikk en «gjenfødelsesopplevelse» ved å gjenoppleve tidligere frykt. «Det var som å åpne noen store katedraldører og vende mot monsteret, og jeg så at monsteret var meg selv som et nyfødt barn, fordi jeg hadde startet livet i panikk». Etter seminaret var den tidligere sjenerte Oldfield blitt positiv til å gi intervjuer. Han hadde også overvunnet frykten for å fly, han tok flysertifikat og kjøpte sitt eget småfly.
I 1979 fulgte Oldfield opp Incantations med sin første europaturné som strakk seg over 21 dager mellom mars og mai 1979. Med seg hadde han kor og orkester med 46 personer. Turneen ble dokumentert med konsertalbumet og konsertfilmen, Exposed. Albumet ble opprinnelig markedsført med et begrenset opplag på 100,000 eksemplarer, men albumet solgte nok til at Virgin etter kort tid kunne.
Oldfields musikk ble brukt til partituret av The Space Movie (1980), en Virgin Films-produksjon som feiret tiårsjubileet for Apollo 11 og den første månelandingen. I 1979 spilte han inn en versjon av vignetten til BBC TV-programmet Blue Peter, som ble brukt av showet i 10 år.
Platinum, QE2, Five Miles Out og Crises
Oldfields femte album, Platinum, ble gitt ut i november 1979 og markerte starten på hans overgang fra lange komposisjoner til mer radiovennlig popmusikk. Oldfield opptrådte over hele Europa mellom april og desember 1980 med In Concert 1980-turnéen.
I 1979 satte han opp eget studio i Denham i Buckinghamshire. Han ville på den tiden arbeide sammen med en mindre gruppe musikere og lage kortere, mer kommersielle låter i fastere form.
I 1980 ga Oldfield ut QE2, oppkalt etter MS Queen Elizabeth 2. På albumet medvirker en rekke gjestemusikere, inkludert Phil Collins på trommer. David Hentschel (som hadde arbeidet sammen med Collins i Genesis) medvirket i produksjonen og på tangentinstrument. Maggie Reilly medvirket på vokal. QE2 ble kjølig mottatt i musikkpressen. Tyskland var Oldfields største marked og han solgte der 300.000 av QE2, Five Miles Out og Crises. Dette ble fulgt av European Adventure Tour 1981, hvor Oldfield takket ja til en invitasjon til å opptre på en gratiskonsert for å feire bryllupet til prins Charles og Lady Diana i Guildhall. Han skrev en ny låt, «Royal Wedding Anthem», for anledningen.
Hans neste album, Five Miles Out fulgte i mars 1982, med det 24-minutter lange sporet «Taurus II» som fylte hele side 1. Maggie Reilly var vokalist på «Family Man» og Anita Hegerland, sammen med den walisiske korgutten Aled Jones, sang på «Pictures in the Dark». Begge singlene kom høyt opp på hitlistene. Anita Hegerland var også med på Five Miles Out World Tour 1982 fra april til desember samme år. 20. september 1982 var de i Drammenshallen.
Med Crises fortsatte Oldfield med én lang komposisjon og noen kortere sanger. Den første singelen fra albumet, «Moonlight Shadow», med Maggie Reilly som vokalist, ble nr. 4 på listene i Storbritannia og nr. 1 i ni andre land. Den påfølgende Crises Tour i 1983 ble avsluttet med en konsert på Wembley Arena som markerte tiårsdagen for utgivelsen av Tubular Bells.
I 1983 var han på turne i Europa (Tyskland, Frankrike og Spania) og holdt der konserter for opp mot 40.000 tilhørere. I 1981 holdt han konsert i Barcelona for 250.000 tilhørere.
Discovery, Islands, Earth Moving, Amarok og Heaven's Open
Oldfield flyttet til Villars-sur-Ollon i Sveits av skattemessige årsaker. Her ble Discovery (og også The Killing Fields) komponert. På Discovery finnes blant annet låten «To France», hvor Maggie Reilly er vokalist. Oldfield ble interessert i film og video, og skrev partituret til Roland Joffés kritikerroste film Dødsmarkene (The Killing Fields) og produserte betydelige videoopptak for albumet Islands. The Killing Fields er et filmmusikkalbum med samme tittel som den britiske filmen. Filmen bygger på to journalisters øyenvitneskildringer av Røde Khmer-regimet i Kambodsja. Dette er det eneste hele filmusikkalbumet til Oldfield. Musikken var arrangert av David Bedford.
Med Islands fortsatte Oldfield det hadde gjort på de siste par albumene, med ét instrumentelt stykke på den ene siden og rock/pop-låter på side to. Av disse var tittelkuttet «Islands», sunget av Bonnie Tyler. «Magic Touch» ble sunget av Max Bacon på den amerikanske versjonen av albumet, mens Glasgow-vokalisten Jim Price (Southside Jimmy) sang på versjonen som ble gitt ut i resten av verden. I USA kom «Magic Touch» på topp 10 på hitlisten Billboard Hot 200 i 1988.
Earth Moving ble utgitt i juli 1989 og har syv vokalister, Max Bacon, Adrian Belew, Nikki «B» Bentley, Carol Kenyon, Chris Thompson, Maggie Reilly og Anita Hegerland over albumets ni spor. Det er Oldfields første album som kun besto av rock- og poplåter, hvorav flere ble gitt ut som singler: «Innocent» og «Holy» i Europa, og «Hostage» i USA.
På sitt neste instrumentalalbum insisterte Virgin på at Oldfield skulle bruke tittelen Tubular Bells 2. Oldfield nektet, og ga i stedet albumet tittelen Amarok. Musikken på albumet er et timeslangt verk med raskt skiftende temaer, uforutsigbare lydinnslag og en skjult morse-kode med fornærmelsen «Fuck off RB», angivelig rettet mot Richard Branson. Oldfield gjorde alt som var i hans makt for å gjøre det umulig å lage utdrag av musikken som kunne redigers til singel-utgivelse og promoterte knapt albumet. I februar 1991 ga Oldfield ut Heaven's Open, som ble hans siste album for Virgin. På dette albumet sang han for første gang selv alle hovedvokal-sporene. Han brukte også fornavnet sitt, Michael, istedenfor Mike som han bruker på alle de andre albumene.
Tubular Bells II, The Songs of Distant Earth, Voyager og Tubular Bells III
I begynnelsen av 1992 hadde Oldfield fått Clive Banks som ny manager, og Banks fikk flere plateselskaper til å høre demoen til Tubular Bells II. Oldfield inngikk kontrakt med Rob Dickins fra WEA Warner, og spilte inn albumet med Trevor Horn som produsent. Albumet ble utgitt i august 1992 og gikk inn på en førsteplass på den britiske albumlisten. 4. september 1992 fremførte Oldfield hele albumet under en konsert ved Edinburgh Castle, og konsertopptaket ble gitt ut på video med tittelen Tubular Bells II Live. Oldfield fulgte opp albumet med turneen Tubular Bells II-20-årsjubileumsturné i 1992 og 1993; dette var hans første konsertturné siden 1984. Albumet har solgt over tre millioner eksemplarer over hele verden.
Oldfield fortsatte å omfavne nye musikalske stiler og på The Songs of Distant Earth, basert på Arthur C. Clarkes roman med samme navn, utforsker Oldfield en mykere new-age-stil. På dette albumet spiller han også Chapman Stick. I 1994 fikk han en asteroide, 5656 Oldfield, oppkalt etter seg.
I 1995 fortsatte Oldfield med nok en ny musikalsk stile, da han spilte inn albumet Voyager med et keltisk tema. I 1992 møtte Oldfield Luar na Lubre, et gælisk-keltisk folkemusikkband fra La Coruña i Spania med vokalisten Rosa Cedrón. Bandets popularitet vokste etter at Oldfield spilte inn en coverversjon av deres sang «O son do ar» («Lyden av luften») på Voyager. I 1998 komponerte Oldfield sitt tredje Tubular Bells album. Også denne musikken ble urfremført på en konsert, denne gangen i Horse Guards Parade i London. Dette albumet var inspirert av temaer fra Tubular Bells, men skilte seg ut i at det manglet en klar todelt struktur.
Guitars, The Millennium Bell, Tr3s Lunas og Tubular Bells 2003
I løpet av 1999 ga Oldfield ut to album. Guitars brukte gitarer som kilde for alle lydene på albumet, inkludert slagverkslyder. The Millennium Bell besto av pastisjer av en rekke musikkstiler som representerte forskjellige historiske perioder gjennom det siste årtusenet. Verket ble fremført i Berlin for byens tusenårsfeiring i 1999–2000.
Han begynte også å interessere seg for dataspill. Et MusicVR-prosjekt kombinerte musikken hans med et virtual reality-basert dataspill. Hans første prosjekt var Tr3s Lunas som ble lansert i 2002. Dette er et virtuelt spill der spilleren kan samhandle med en verden full av ny musikk. Dette prosjektet ble utgitt som en dobbel-CD, én med musikken og det andre med spillet. Noe av musikken fra Tr3s Lunas-spillet havnet etter hvert på Oldfields Light + Shade-album.
I 2002–2003 spilte Oldfield inn Tubular Bells 2003, en komplett nyinnspilling av debutalbumet Tubular Bells, 30 år etter originalen. Han hadde ønsket i mange år å gjøre en nyinnspilling med moderne utstyr, men kontrakten hans med Virgin hindret ham i å gjøre det. På nyinnspillingen er John Cleese seremonimester, ettersom Viv Stanshall som snakket på den første var død. Tubular Bells 2003 ble utgitt i mai 2003. 12. april 2004 lanserte Oldfield sitt neste virtual reality-prosjekt, Maestro, som inneholder musikk fra Tubular Bells 2003 og noen nye chillout-melodier. Spillene er siden blitt tilgjengelig gratis på nettsiden Tubular.net.
Light + Shade og Music of the Spheres
I 2005 signerte Oldfield en avtale med Mercury Records UK. Oldfield ga ut sitt første album på Mercury, Light + Shade, i september 2005. Det er et dobbeltalbum med musikk med kontraststemning: avslappet (Light) og upbeat og moody (Shade). I 2006 og 2007 var Oldfield hovedattraksjonen i Night of the Proms-turneen med symfoniorkestret Il Novecento og dirigent Robert Groslot. Under denne turneen spilte de 18 konserter over hele Europa. Miriam Stockley var vokalist under fremføringen av «Moonlight Shadow» på disse konsertene. I 2007 ga Oldfield ut selvbiografien Changeling.
I mars 2008 ga Oldfield ut sitt første klassiske album, Music of the Spheres. Arrangementene på denne platen var det delvis Karl Jenkins som stod for. I den første uken etter lanseringen, toppet albumet UK Classical-listen og fikk en niendeplass på UK Albums Chart-listen. Singelen «Spheres», med demoversjoner av stykker fra albumet, ble utgitt digitalt. Albumet ble nominert til en Brit Award i kategorien klassisk musikk, og til NS&I beste album i 2009.
I 2008, da Oldfields opprinnelige 35-årige avtale med Virgin Records ble avsluttet, ble rettighetene til Tubular Bells og hans andre Virgin-utgivelser returnert til ham og deretter solgt til Mercury Records. Mercury kunngjorde at hans Virgin-album vil bli gitt ut på nytt med bonusinnhold i 2009. I 2009 ga Mercury ut samlealbumet The Mike Oldfield Collection 1974–1983, som gikk til nr. 11 på listen i Storbritannia. I 2008 bidro Oldfield med et nytt spor, «Song for Survival» til veldedighets-albumet Songs for Survival til støtte for Survival International. Oldfields datter Molly spilte en stor rolle i prosjektet.
I 2010 fortalte tekstforfatteren Don Black at han hadde samarbeidet med Oldfield. I 2012 var Oldfields navn på coveret til Journey in Space, broren Terrys album. Han medvirket også på sangen «Islanders» som var en del av den tyske produsenten Torsten Stenzels York-prosjekt. I 2013 ga Oldfield og York ut remix-albumet Tubular Beats. Oldfield opptrådte på åpningsseremonien for sommer-OL 2012 i London. Hans spilte blant annet utdrag fra Tubular Bells, «Far Over the Clouds» og «In Dulci Jubilo» mens det ble vist en presentasjon av National Health Service. Dette sporet finnes på det offisielle albumet Isles of Wonder. Senere i 2012 ga han ut samleplaten Two Sides – The Very Best of Mike Oldfield som kom på sjetteplass på den britiske hitlisten.
Man on the Rocks og Return to Ommadawn
I 2015 fortalte Oldfield til Steve Wright på hans BBC-radioprogram at et oppfølgeralbum til Tubular Bells var i tidlig utvikling og at han hadde som mål å spille det inn på analogt utstyr. Senere i 2015 avslørte Oldfield at han hadde startet på en oppfølger til Ommadawn. Albumet Return to Ommadawn ble utgitt i januar 2017. Det havnet på fjerdeplass på den britiske hitlisten. Oldfield kom med nye hint om at han arbeidet med et fjerde Tubular Bells-album da han la ut bilder på nettet der han viste at han hadde nytt utstyr, blant annet en ny Telecaster-gitar.
Multiinstrumentalist
Selv om Oldfield anser seg først og fremst som gitarist, er han også en av populærmusikkens dyktigste og mest mangfoldige instrumentalister. Hans innspillinger fra 1970-tallet er preget av et veldig bredt spekter av instrumenter som overveiende ble spilt av ham, pluss diverse gitarlydbehandlinger for at gitaren skulle høres ut som andre instrumenter.
I løpet av 1980-tallet ble Oldfield ekspert på bruk av digitale synthesizere og sequencers, spesielt Fairlight CMI, som ble en dominerende sound på hans innspillinger. Fra slutten av 1990-tallet og fremover ble han en ivrig bruker av programmerbare synthesizere. Han har imidlertid jevnlig kommet tilbake til prosjekter med vekt på detaljert, manuelt spilt og delakustisk instrumentering, slik som på Amarok fra 1990, Voyager fra 1996 og Guitars fra 1999.
Oldfield har spilt over førti forskjellige instrumenter på sine album, inkludert:
Selv om han generelt foretrekker å benytte gjestevokalister, har Oldfield ofte sunget både hoved- og bakgrunnsvokal på sangene sine. Han har også bidratt med eksperimentelle vokale effekter som på «Piltdown Man» fra Tubular Bells.
Selv om Oldfield er anerkjent som en meget dyktig gitarist, nedtoner han selv sine ferdigheter på de de andre instrumentene og beskriver dem som utviklet av nødvendighet for å få spilt inn musikken han komponerer. Han har spesielt nedtonet sine evner til å spille fiolin og til å synge.
I 2013 startet Oldfield Tubular Bells for Schools, en piano solo-tilpasning av Oldfields verk.
Gitarer
Gjennom årene har Oldfield benyttet en rekke gitarer. Blant de mer kjente av disse er:
1989 PRS Artist Custom 24
Forskjellige Gibson Les Paul, Zemaitis og SG guitars
Oldfield brukte en modifisert Roland GP8-effektprosessor i forbindelse med hans PRS Artist for å oppnå distortioneffekter fra Earth Moving-albumet og utover. Oldfield har også brukt gitarsynthesizere siden midten av 1980-tallet, og brukte et 1980-talls Roland GR-300/G-808 type system, deretter et 1990-talls Roland GK2 utstyrt rød PRS Custom 24 (solgt i 2006) med en Roland VG8, og i det sist en Line 6 Variax.
Oldfield har en uvanlig spillestil, ved å bruke fingre og lange negler på høyre hånds fingre samt forskjellige måter å skape vibrato på: en «veldig rask vibrato fra side til side» og «fiolinist-vibrato». Oldfield har uttalt at hans spillestil er utviklet fra hans musikalske røtter som folkemusikk og spill på bassgitar.
Tangentinstrumenter
Gjennom årene har Oldfield eid og brukt et stort antall synthesizere og andre tangentinstrumenter. På 1980-tallet komponerte han partituret for filmen The Killing Fields på en Fairlight CMI. Noen eksempler på tangentinstrumenter og synter som Oldfield har benyttet seg av er Sequential Circuits Prophet-5s (spesielt benyttet på Platinum og The Killing Fields), Roland JV-1080/JV-2080 enheter (1990-tallet), en Korg M1 (som ses i «Innocent»-videoen), flygel fra Clavia Nord Lead og Steinway. De siste årene har han også benyttet seg av programmerbare synthesizere, som for eksempel Native Instruments.
Innspillinger
Oldfield har selv produsert mange av albumene sine. Han spiller også flesteparten av instrumentene, stort sett innspilt i hjemmestudioene sine. På 1990- og 2000-tallet brukte han hovedsakelig DAW-er som Apple Logic, Avid Pro Tools og Steinberg Nuendo som innspillingsutstyr. For å komponere orkestermusikk har man informasjon om at Oldfield har benyttet programmet Sibelius som kjører på Apple Macintoshes. Han brukte også FL Studio DAW på sitt dobbeltalbum fra 2005, Light + Shade. Blant mixekonsollene som Oldfield har eid, er en AMS Neve Capricorn 33238, en Harrison Series X, og en Euphonix System 5-MC.
Vokalister
Vanligvis benytter Oldfield seg av andre vokalister, men har enkelte ganger sunget selv. Noen ganger har han tatt i bruk vocoder. Når han samarbeider med forskjellige sangere, holder han auditions før han bestemmer seg for den stemmen som passer best for en bestemt sang eller et album. Utvalgte hovedvokalister som har samarbeidet med ham er:
Privatliv
Mike Oldfield ble født i Reading, England og er sønn av legen Raymond Oldfield og sykepleieren Maureen Oldfield (født Liston). Moren hadde irsk familiebakgrunn. Han har to eldre søsken, søsteren Sally og broren Terence (Terry) som også er musikere, Sally vokalist og Terry fløytist. Da Oldfield var syv år fikk han en yngre bror, David, som hadde Downs syndrom og døde som spedbarn. Moren hans ble foreskrevet barbiturater som hun ble avhengig av. Hun ble psykisk syk og tilbrakte store deler av livet på mentale institusjoner, frem til hun døde tidlig i 1975. Like før morens døde hadde Mike Oldfield begynt å skrive Ommadawn.
Oldfield gikk på St Joseph's Convent School, Highlands Junior School, St Edward's Preparatory School og Presentation College, alle i Reading. Da han var tretten år flyttet familien til Harold Wood, deretter til Essex hvor Oldfield gikk på Hornchurch Grammar School, hvor han allerede viste at han hadde et musikalsk talent.
Oldfield og søsknene hans ble oppdrettet som romersk-katolikker, som var deres mors tro. Oldfield brukte i yngre år narkotika, inkludert LSD og effektene dette hadde for hans mentale helse omtaler han i sin selvbiografi. På begynnelsen av 1990-tallet gjennomgikk han et kurs om psykiske helseproblemer, og startet deretter opp stiftelsen Tonic, som sponset rådgivning og terapi for folk. Lederen var professor i psykiatri ved Guy's Hospital, London.
I 1973 flyttet han til en avsidesliggende del av Herefordshire, i nærheten av Hergest Ridge som ga navn til hans andre album. I 1979 flyttet han til Denham i Buckinghamshire hvor han satte opp sitt eget studio.
Oldfield har vært gift tre ganger og har syv barn. I 1978 giftet han seg med Diana Fuller, et ekteskap som varte i kun tre måneder. Fra 1979 til 1986 var Oldfield gift med Sally Cooper.
Han var samboer med den norske sangeren Anita Hegerland, noe som varte fra 1986 til 1991. Mike Oldfield ble presentert for Hegerland etter en av hans konserter. Hun gav ham en kassett der hun sang og Oldfield lovet å ta kontakt. Ett år senere ringte han og ville ha henne som vokalist på den spesialkomponerte «Pictures in the Dark», som ble en hit. Hun medvirket også på flere av Mike Oldfields album i siste delen av 1980-tallet, blant annet Islands og Earth Moving. Etter hvert ble de et par og flyttet sammen og fikk de to barn sammen, Greta og Noah. Mellom 2002 og 2013 var Oldfield gift med Fanny Vandekerckhove. De to møttes da Oldfield bodde i Ibiza og de har to sønner, Jake og Eugene. De flyttet til Bahamas hvor Oldfield fremdeles bor.
Oldfield er en motorsykkelentusiast og har fem sykler. Disse inkluderer en BMW R1200GS, en Suzuki GSX-R750, en Suzuki GSX-R1000 og en Yamaha R1. Han sier at noe av inspirasjonen til å komponere kommer fra å kjøre dem. Gjennom hele livet har Oldfield også hatt en lidenskap for å bygge og fly modellfly. Siden 1980 har han også hatt flysertifikat og har fløyet småfly, hvorav den første var en Beechcraft Sierra, og helikoptre, inkludert Agusta Bell 47G, som sto på ermet på hans coverversjon av ABBA-sangen «Arrival». Han er også interessert i biler og har eid en Ferrari og en Bentley som var en gave fra Richard Branson som en pådriver for ham å få han til å gi sin første konsertopptreden med Tubular Bells. Han har en Mercedes-Benz S klasse ifølge Mercedes UK-magasinet. Oldfield anser seg også for å være en Trekkie. Han bemerket også i et intervju i 2008 at han hadde to båter.
I 2007 kritiserte Oldfield Storbritannia for å være for kontrollerende og beskyttende, og konsentrerte seg spesielt om røykeforbudet som England og Wales hadde innført det året.
Oldfield flyttet fra sitt hjem i South Gloucestershire til Palma de Mallorca, Spania og deretter til Monaco. Han har bodd utenfor Storbritannia tidligere, inkludert i Los Angele s og Ibiza på 1990-tallet og av skattemessige årsaker Sveits på midten av 1980-tallet. I 2009 flyttet han til Bahamas og solgte sitt hjem på Mallorca.
Oldfield uttalte i et intervju med The Times i 2017 at han er en tilhenger av USAs president Donald Trump, og at det ville ha gledet ham å spille på presidentens innvielsesseremoni. I det samme intervjuet uttalte han også at han var for Brexit.
Hederspris
Denne listen er ikke fullstendig, vennligst hjelp til med å få den komplett.
Amagerbanen
Amagerbanen var en dansk privat jernbanestrekning mellom Amagerbro og Dragør.
Banen ble åpnet 17. juli 1907, persontrafikken ble nedlagt 9. september 1947. På grunn av utvidelsen av lufthavnen ble strekningen mellom Kastrup og Dragør nedlagt 1. april 1957, og 30. september 1974 ble all godstrafikk nedlagt. Københavns metros linje 2 følger i sin siste etappe stort sett samme trasé.
Cristian Brocchi
Christian Brocchi (født 30. januar 1976 i Milano) er en italiensk fotballspiller som spiller på midtbanen for SS Lazio i Serie A.
Brocchi har én landskamp for. Den kom mot i en treningskamp 15. november 2006.
Stevens County (Minnesota)
Stevens County er et fylke i den amerikanske delstaten Minnesota. Det ligger i de vestlige delene av staten og grenser mot Grant County i nord, Douglas County i nordøst, Pope County i øst, Swift County i sør, Big Stone County i sørvest og mot Traverse County i nordvest.
Stevens Countys totale areal er 1 490 km² hvorav 34 km² er vann. I 2000 hadde fylket 10 053 innbyggere og administrasjonssenteret ligger i byen Morris.
Fylket har fått sitt navn etter guvernør Isaac Stevens som deltok og døde under den amerikanske borgerkrigen.
Sissel Rogne
Sissel Rogne (født 1956) er en norsk genteknolog, direktør for Havforskningsinstituttet og professor II ved Institutt for biovitenskap ved Universitetet i Bergen.
Karriere
Rogne tok hovedfag i biologi ved Universitetet i Oslo i 1982 og doktorgrad samme sted i 1990 med avhandlingen The molecular genetics of genes in lipid metabolism. Hun var direktør for Bioteknologinemnda fra 1999 til 2015 og var også professor II ved Institutt for samfunnsmedisinske fag, Universitetet i Bergen og ved Institutt for naturforvaltning, Universitetet for miljø- og biovitenskap. I 2016 tiltrådte hun som direktør for Havforskningsinstituttet i et seks års åremål. Hun er professor II ved Institutt for biovitenskap, Universitetet i Bergen.
Rogne har jobbet innen medisinsk forskning, akvakultur- og landbruksforskning, inkludert seks år som forskningsdirektør ved Universitetet for miljø- og biovitenskap. Hun har vært, og er, medlem av styrer og råd innenfor forskningsprogrammer, forskningsinstitutter og investeringsfond.
Hun ble tildelt Akademikerprisen 2012 for sin fag- og forskningsinnsats innen genteknologi og bioteknologi.
Tannsjøen
Tannsjøen (svensk: Tannsjön) er en innsjø som ligger på grensen mellom Norge og Sverige. Den norske delen ligger i Eidskog kommune i Innlandet, den svenske delen ligger i Eda kommune i Värmland.
Slaget ved Gemauerthof
Slaget ved Gemauerthof (nå: Mūrmuiža) fant sted i det nåværende Latvia under den store nordiske krig. En svensk armé under generalmajor Adam Ludwig Lewenhaupt beseiret en russisk armé under feltmarskalk Boris Sjeremetev.
Geir Moen (tegneserieskaper)
Geir Moen har stått bak en rekke tegneserier, deriblant «Hex» og «Asfalt» som har blitt utgitt i henholdsvis tegenseriebladet Nemi og Larsons gale verden. Han har skrevet og tegnet sciencefiction-serien «Ghasp» som ble utgitt i flere hefter i 2000. Sammen med skribenten Morten Harper gav han dessuten ut fantasyalbumet «Blodøks. Første saga» i 2002. Han har også bidratt til tegneseriealbumene «Supernova» fra 2003 og «Tusj» fra 2005 og hatt flere striper i «Gorilla», en samling norske humorsserier som ble utgitt i 2004. Han har også laget eventyrserien «Heksehyl» i Nemi. I 2014 utga han sammen med David Zane Mairowitz en tegneserieroman basert på Ibsens Peer Gynt.
Geir Moen mottok i 2007 Kulturdepartementets tegneseriepris for ''De fire store. Når de døde vågner'' sammen med manusforfatteren Øystein Runde. Tegneserien ble utgitt i 2007 og er en fantasifull og uhøytidelig «monsteraction» med «de fire store» i norsk litteraturhistorie: Henrik Ibsen, Bjørnstjerne Bjørnson, Jonas Lie og Alexander Kielland.
Geir Moen bor og arbeider i Oslo.
São Martinho (Rio Grande do Sul)
São Martinho er en kommune i delstaten Rio Grande do Sul i sørregionen av Brasil.
Liste over ordførere i tidligere Asker kommune
Liste over ordførere i tidligere Asker kommune, fra innføringen av formannskapslovene i 1838 til sammenslåingen med Hurum og Røyken til nye Asker kommune i 2020.
Kingston kullkraftverk
Anlegget ble påbegynt omkring 1953 og stod ferdig i 1955. Brenselkilden er kull og olje. Operatør er selskapet Tennessee Valley Authority. Da anlegget stod ferdig i 1955 var det verdens største kullkraftverk. Utslippene av CO2 i 2007 var totalt 10,1 mill. tonn.
Liste over ordførere i tidligere Asker kommune
(* Se i lenken til artikkelen til venstre)
Artheneidae
Artheneidae er en familie av insekter som tilhører tegene, en gruppe av nebbmunner. De ble tidligere regnet som en undergruppe av familien Lygaeidae. Det er kjent 20 arter fordelt på 8 slekter, 8 av dem forekommer i Europa. Ingen av artene er funnet i Norge, men én art finnes i Sverige og Finland.
Utseende
Små, ovale, billelignende teger. Oversiden er kraftig punktert. Forvingene er harde og hvelvede og dekker mesteparten av bakkroppen, slik ligner de sterkt på biller, men kan kjennes fra disse på formen på munndelene og antennene.
Levevis
Artheneidae er frøetere. De best kjente artene lever på dunkjevler (Typha spp.) og tilbringer hele sitt liv i de store blomsterstandene.
Jon Postel
Jonathan Bruce Postel (født 6. august 1943, død 16. oktober 1998) var en amerikansk dataingeniør og internettpioner. Postel gjorde mange viktige bidrag til utviklingen av Internett, spesielt innen området standarder. Han er først og fremst kjent for å være redaktør av dokumentserien Request for Comments (RFC), og for sin tjeneste som Internet Assigned Numbers Authority (IANA) til sin død. Internet Society's Postel Award er oppkalt etter han, i likhet med Postel Center ved Information Sciences Institute.
Postels lov
Hans kanskje mest berømte arv er fra RFC 793, som inkluderer et prinsipp som ofte siteres som Postels lov: «Vær konservativ med hva du gjør, vær liberal med hva du aksepterer fra andre» (ofte reformulert som «Vær konservativ med hva du sender, vær liberal med hva du mottar»).
Karriere
Postel fikk en bachelorgrad og en mastergrad som ingeniør (henholdsvis i 1966 og 1968), og en Ph.D. i datavitenskap i 1974, alle ved UCLA.
Mens han var ved UCLA, var han involvert i tidlige arbeider på ARPANET. Han flyttet senere til Information Sciences Institute ved University of Southern California, hvor han tilbrakt resten av yrkeskarrieren.
Postel var RFC-redaktør fra 1969 til sin død, og skrev og redigerte mange viktige RFC'er, inkludert RFC 0791-0793, som definerer de grunnleggende protokoller for Internet protocol suite, og RFC 2223, Instruksjoner til RFC-skribenter. Han var selv forfatter eller medforfatter av mer enn 200 RFC'er.
Postel var medlem av Internet Architecture Board og dets forgjengere i mange år. Han var sjef for Internetts «klareringssentral» for tildeling av navn og nummer, Internet Assigned Numbers Authority (IANA), fra dets begynnelse. Han var det første medlem av Internet Society, og var også styremedlem i Internet Society. Han var den opprinnelige administrator for toppnivådomenet .us, og hadde den posisjonen i lang tid. Han drev også «Los Nettos Network».
Alt det ovennevnte var deltidsaktiviteter han påtok seg i forbindelse med sin primære posisjon som direktør for datanettverksavdelingen av Information Sciences Institute ved University of Southern California.
Da Internett fremdeles var public domain og USAs overtagelse av DNS Root Authority
Den 28. januar 1998 sendte Postel, på egen autoritet, en email til åtte av tolv operatører av Internetts regionale rotservere og instruerte dem å endre rotsoneserveren fra Network Solutions (NSI)s A.ROOT-SERVERS.NET. (198.41.0.4) til DNSROOT.IANA.ORG (198.32.1.98). Operatørene etterkom Postels instruksjoner, og splittet dermed kontrollen med internettnavn mellom IANA og de fire rotene som fortsatt var under kontroll av USAs regjering, hos NASA, .mil-serveren, BRL og NSI. Han mottok kort tid etter en rasende telefon fra president Clintons sjefsrådgiver Ira Magaziner, som instruerte han å reversere endringen. I løpet av en uke utstedte NTIA sitt «Green Paper» hvor de hevdet sin definitive autoritet over Internetts rot, noe som til slutt førte til dannelsen av ICANN og i praksis avsluttet et hvert forsøk fra «International Council of Registrars» på å kreve denne autoriteten selv. Alt dette skjedde fordi Internet Society prøvde å beholde Internett under offentlig kontroll, selvstyrt av brukerne. På samme tid i Genève, skrev de et "dokument", hvor de skisserte sine prinsipper:
(a) Internetts toppnivådomene (TLD)-navnerom er en offentlig ressurs og er avhengig av offentlighetens tillit.
(b) Enhver administrering, bruk og/eller utvikling av Internetts TLD-rom er et offentlig tema og bør gjennomføres i offentlighetens interesse og tjeneste.
(c) Relatert offentlig policy må balansere og representere interessene til nåværende og fremtidige interessenter i Internetts navnerom.
(d) De nåværende og fremtidige interessenter i Internetts navnerom vil ha mest å vinne ved en selvregulerende og markedsorientert tilnærming til Internetts registreringstjenester for domenenavn.
(e) Registreringstjenester for gTLD-navnerom bør legge til rette for global fordeling av registrarer.
(f) Som beskrevet i Section 2(f) i gTLD-MoU, ettersom det fra tid til annen kan bli endret, bør en policy implementeres slik at et andrenivå-domenenavn i hvilket som helst av CORE-gTLD’ene som er identisk eller veldig lik en alfanumerisk string som, for de formål som omfattes av denne policy, bedømmes å være internasjonalt kjent, og for hvilken det eksisterer påviselig intellektuell eiendomsrett, bare kan innehas eller brukes av, eller med autorisasjon av, eieren av slik påviselig intellektuell eiendomsrett. Passende hensyn bør tas til mulig bruk av et slikt andrenivå-domenenavn av en tredjepart som, for de formål som omfattes av denne policy, anses å ha tilstrekkelige rettigheter.
Men historien gikk i retning av business og regjeringskontroll, ettersom Internett ble et spørsmål om penger, og etter det har all offentlig produksjon av informasjon og teknisk utvikling blitt ført mot en økonomisk markedsplass.
Død
Postel døde i Los Angeles 16. oktober 1998, av komplikasjoner etter en operasjon for utskifting av hjerteklaffer.
Arv
Betydningen av Jon Postel's bidrag til oppbyggingen av Internett, både teknisk og personlig, var slik at et minneskrift over hans liv utgjør en del av kjernen i den tekniske litteratursekvensen om Internett, i form av RFC 2468 «I Remember IANA», skrevet av Vinton Cerf. (Dette er ingen triviell ting, ettersom det mellom 1969 og februar 2002 bare ble utgitt 3.240 RFC’er.)
IMDG-koden
IMDG-koden, også kjent som International Maritime Dangerous Goods Code, er godkjent av den internasjonale sjøfartsorganisasjonen (IMO) sin maritime sikkerhetskomitee (MSC) som en internasjonal retningslinje for sikker transport av farlige laster og forurensede materialer på sjøen. IMDG-koden er ment for å beskytte mannskap om bord og samtidig forhindre forurensning av det marine miljøet. Det er anbefalt at alle verdens myndigheter å adoptere koden inn til nasjonale lover og forskrifter. Alle FNs medlemsland er forpliktet å følge disse lovene, og implementere disse inn i deres egne regelverk. IMDG-koden skal ikke bare brukes av sjøfolk, men også av selskap som frakter farlige og forurensede masser over kjøl. Koden inneholder råd om terminologi, pakking, merking, plakater, stuing, segregering, håndtering og nødprosedyrer ved en eventuell hendelse. HNS-konvensjonen dekker også forurensede- og giftige substanser, men har blitt innlemmet i IMDG-koden.
Oppdatering
Den internasjonale IMDG-koden oppdateres og endres annethvert år, IMO har også samarbeid med andre transportslags internasjonale regelverk – ADR, RID og ICAO-TI for å forenkle for gods som transporteres med ulike transportslag. Regelverket tilpasses også etter FNs modellregelverk for transport av farlig gods som i sin tur utarbeides av FN-organet ECOSOC (Economic and Social Council) med mål å legge et internasjonalt grunnlag for transport av farlig gods.
Innhold
IMDG-koden består blant annet av følgende punkter:
East Devon
East Devon er et administrativt distrikt i Devon, England. Administrasjonssenteret er Sidmouth.
Revmatisk feber
Sykdommer som følge av revmatiskfeber
Glomerulonefritt etter streptokokkinfeksjon har en lignende sykdomsmekanisme, men regnes ikke som en følge av revmatisk feber.
Kort og klassisk
Kort og klassisk er et norsk musikkprogram om klassisk musikk som gikk på NRK Radio fra 2009 til 2011. Programmet gikk aller hverdager og ga lytterne en daglig dose klassisk musikk, ispedd anekdoter, historier og konkurranser. I tillegg hadde det også ukentlige poster som «Ny lyd», hvor det ble presentert samtidsmusikk, og «Plag Plagge» der komponist Wolfgang Plagge svarte på innsendte lytterspørsmål om klassisk musikk. Programmet varte en halv time, og ble sendt ukedager kl. 13.03 med reprise samme kveld kl. 19.03.
Kort og klassisk hadde sin siste sending 28. januar 2011.
KWh/h
kWh/h, eller mer vanlig MWh/h, kan oppfattes som en anomali, men er en betegnelse som benyttes av kraftprodusenter for å beskrive produsert elektrisk energi per time, eller «timeeffekt». Tilsvarende vil kilowatt (kW) uttrykke produsert energi per sekund, eller «sekundeffekt». En huseier vil gjerne bruke kWh/år for å uttrykke årsforbruk av strøm, typisk 25000 kWh/år for en enebolig.
«Nordstjernen» (skip)
«Nordstjernen» har vært navnet på flere skip og fartøyer:
Malt
Malt er spiret og tørket korn, oftest bygg på grunn av byggets høye enzympotensial. I prosessen dannes ulike enzymer, som vanligvis brukes til å bryte ned stivelsen ned til sukkerarter gjennom enzymatisk aktivitet under mesking. Malt brukes til å brygge øl og til produksjon av enkelte typer brennevin, særlig whisky. Malt fremstilles industrielt i et malteri. Malt er rikt på B-vitamin.
«Nordstjernen» (skip)
To korvetter i den norske marinen:
KWh/h
En grafisk framstilling av effekten (øyeblikksproduksjonen) til et kraftverk vil ha meget raske variasjoner og vil være vanskelig å lese. På en tilsvarende graf over MWh/h vil en enklere kunne se at effektbehovet øker sterkt i morgentimene for deretter å gå noe ned ut over dagen frem mot en ny topp mot ettermiddagen.
«Nordstjernen» (skip)
To hurtigruteskip:
Malt
Fra korn til maltekstrakt
Ved å vaske og skylle kornet vil det begynne å spire. Etter noen dager lar man det spirede kornet tørke ved en bestemt temperatur, og det tørkede produktet er det som med rette kan kalles malt. Malten males, helst gjennom flatpressing, deretter trekker man ut sukkerartene gjennom mesking – man bader den malte malten i varmt vann ved en bestemt temperatur, sukkerartene løses opp i vannet, som trekkes ut. Dette vannet kalles vørter og kan foruten ølbrygging også brukes til vørterøl. Man kan videre tørke vørteren slik at man står igjen med bare sirup, som kalles maltekstrakt.
Pilsnermalt
Pilsnermalt er en særlig lys malt (EBC 2-3) som brukes i de fleste lysere øltyper. Også i mange mørkere øl inngår en god del pilsnermalt. Den har en sluttemperatur på 72-80°C.
Wienermalt
Wienermalt er mørkere enn pilsnermalt (EBD 10). Den brukes i mørkere øltyper som f.eks. det tyske Märzenbier.
Karamellmalt
I motsetning til de ovennevnte basismalttypene er karamellmalt behandlet på en slik måte at sukkerstoffene er blitt karamellisert og dermed ikke lenger danner tilgjengelig næring for gjærsoppene. Karamellmalt forsyner ølet med farge og søtsmak. Fargen kan variere mellom 5 og 500 EBC. Blant norske ølsorter brukes karamellmalt i bayerøl, juleøl og bokkøl. Karamellmalt brukes også til å framstille alkoholsvake og alkoholfrie øltyper.
Melanoidinmalt
Melanoidinmalt framstilles ved en spesiell tørkeprosess som gir et høyt innhold av dekstrin, som gir ølet en kraftig smak. Fargen ligger omkring 70 EBC.
Surmalt
Surmalt er en spesialmalt som gjennomgår en melkesyregjæring i tørkeprosessen. Surmalt senker pH-verdien i mesken, og kan på den måten brukes til å motvirke uheldige egenskaper ved bryggevannet – uten kunstige tilsetninger.
Fargemalt
Fargemalt eller røstet malt tørkes spesielt lenge og med en høy sluttemperatur, slik at fargen blir mørkebrun eller svart. Den brukes til å forsterke fargen på mørke ølsorter (f.eks. Guinness), men gir i tillegg en særlig aroma og smak som kan minne om mørk sjokolade eller kaffe. Fordi byggskallet forkulles og gir vond smak ved så høy temperatur, brukes bygg der skallet er fjernet. Det spesielle, tyske schwarzbier er brygget på røstet malt. Noen av de mørke hveteøltypene anvender røstet hvetemalt.
Røykmalt
Røykmalt er malt tørket med røyk, og som derfor gir røyksmak til ølet. Malten kan få ulike farger. Man finner det ofte i tradisjonsøl, da gamle bryggemetoder gjerne innebærer tørking i badstuer eller røykstuer med åpen ild, hvilket gir malten røykpreg.
Se også
Ølbrygging
Toni Livers
Han har konkurrert internasjonalt siden 1999. Under junior-VM i Schonach kom han på tolvte plass på 10 km.
T. H. Allen kullkraftverk
T. H. Allen kullkraftverk  er et kullkraftverk i Shelby County, delstaten Tennessee i USA. Anlegget har en installert produksjonskapasitet på 990 MW, fordelt på 3 like store blokker / turbiner.
Toni Livers
3. februar 2007 overrasket Livers ved å vinne 15 km i verdenscupen i Davos, der han delte seieren med franskmannen Vincent Vittoz. Fra før var hans fremste individuelle plassering i verdenscupen en 20.-plass.
T. H. Allen kullkraftverk
Anlegget ble påbegynt omkring 1958 og stod ferdig i 1959. Brenselkilden er kull. Operatør er selskapet Tennessee Valley Authority.
Toni Livers
Livers ble nummer tre i FIS Marathon Cup 2014/15, og han vant FIS Worldloppet Cup 2015/16. Han vant Skarverennet i 2015 og 2016.
T. H. Allen kullkraftverk
Kraftverket må ikke forveksles med T. H. Allen kraftverk samme sted, som er et gasskraftverk, eller med G. G. Allen kullkraftverk i Nord-Carolina.
Utslippene av CO2 i 2007 var totalt 4,8110 mill tonn.
Såkornfond
Et såkornfond er et fond av typen private equity som går inn med mindre investeringsbeløp i svært tidlige faser i et selskap, typisk teknologiselskaper, gjerne før selskapet har omsetning eller det er bevist om teknologien vil fungere. Et såkornfond vil ofte ha et mer langsiktig tidsperspektiv og være villig til å ta en høyere risiko enn et vanlig venturefond.
Såkornfond i Norge
På grunn av den høye risikoprofilen, har det i Norge vært vanlig at private investorer i såkornfond har en risikoavlastning i form av et offentlig bidrag i fondet. De største nasjonale såkornfondene i Norge er: Startfondet (lukket), SåkorninVest (Stavanger), ProVenture (Trondheim), Alliance Venture (Oslo), Sarsia Seed (Bergen). En annen aktør som fungerer som en markedsplass for selskap som søker kapital er stiftelsen Seed Forum.
Lesebrett
Lesebrett, også kalt leseplate, er en håndholdt enhet for å lese elektronisk bøker (e-bøker). I motsetning til andre enheter som kan brukes til å lese e-bøker (nettbrett, smarttelefon, datamaskin), er lesebrett spesialdesignet for denne bruken. Dette innebærer at faktorer som skjermkvalitet, størrelse og batterikapasitet er optimalisert for lesing av tekst.
De første lesebrettene som ble lansert, var forholdsvis enkle og kunne bare brukes til lesing av tekstfiler. I dag tilbyr flere produsenter nettbrett med fargeskjerm, disse kan i tillegg til nettsurfing og videospill etc. også brukes til å lese interaktive bøker med bilder, f.eks. barnebøker med animerte figurer.
Utstrakt bruk av elektroniske publikasjoner gjør spørsmålet rundt opphavsrett aktuelt for skriftmediet på samme måte som for lydmediet.
I Norge tilbyr Norli lesebrett med integrert, norsk e-bok-butikk. Modellen som føres av Norli, heter PocketBook Touch Lux 2 og er produsert av PocketBook, verdens tredje største produsent av lesebrett (januar 2015).
Grunnkretser i Overhalla kommune
Grunnkretser i Overhalla kommune er delområder og grunnkretser som seksjonerer Overhalla kommune, Trøndelag, for folketellingsformål og lignende. I noen tilfeller sammenfaller de med kirkesogn, med valgkretser og med nåværende eller tidligere skolekretser.