cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Rúben Amorim
Han ble tatt ut til Fotball-VM 2010 i Sør-Afrika, etter at Nani medlte forfall grunnet skade.
Nova Alvorada
Nova Alvorada er en kommune i delstaten Rio Grande do Sul i sørregionen av Brasil.
Dengfeng
Dengfeng (kinesisk: 登封; pinyin: Dēngfēng) er et byfylke i byprefekturet Zhengzhou i provinsen Henan i det sentrale Kina.
Lauri Dalla Valle
Lauri Dalla Valle (født 14. september 1991 i Kontiolax i Finland) er en finsk fotballspiller som spiller for Sint-Truiden i belgisk fotball. Dalla Valle har tidligere spilt for Liverpool FCs ungdomsavdeling – hvor han ble lagets toppscorer i FA Youth Cup – og Fulham.
Dengfeng
Byfylket hadde 610,869 innbyggere i 1999.
Byen var tidligere kalt Ji (冀) eller Yangcheng (陽城) og var viktig allerede under Xia-dynastiets første konge, kong Yu den store. Men under dynastiets andre hersker, kong Qi, opphørte den å være hovedstad.
Byen ligger ved Songshanfjellet, ett av Kinas fem mektige fjell. Dette er et historisk viktig område ved Huang He-flodens nedre løp, mellom storbyene og de historiske hovedstedene Luoyang og Zhengzhou.
Det chan-buddhistiske klosteret Shaolin
Dengfeng er berømt for sin historiske rolle ved utviklingen av den kinesiske kampsport wushu (bedre kjent som Kung Fu), ettersom det buddhistiske Shaolintempelet ligger i dette distriktet (kun 13 km nordvest for byen).
Foruten Kung Fu hadde også chan-buddhismen (zen på lapansk) munkeklosteret Shaolin som fødested. Zen-buddhismen er i dag særlig utbredt i Japan.
Det astronomiske observatorium Guanxing Tai
Omkring 15 km sørvest for Dengfeng, i storkommunen Gaocheng, ligger det astronomiske observatoriet Guanxing Tai inne i tempelanlegget Zhougong Miao. Det er det eldste observatoriet av sitt slag i hele Kina. Det nåværende observatoriet går tilbake til 1276, men det var observatorier her helt tilbake til Zhou-dynastiets dager.
Astronomen Guo Shoujing (1231–1314) konstruerte observatoriet i 1276, i begynnelsen av Yuan-perioden. Observasjonene herfra bidro til å sette Guo Shoujing istand til å utvikle en kalender som samsvarer godt med dagens gregorianske kalender. Hans beregning av den tid det tar jorden å rotere rundt solen bommet med bare 26 sekunder.
Samferdsel
Kinas riksvei 207 løper gjennom fylket. Denne viktige trafikkåren begynner i Xilinhot i Indre Mongolia nær grensen til Mongolia, løper sørover og ender i Hai'an, en by som ligger i Xuwen fylke sør på Leizhouhalvøya i provinsen Guangdong.
Raymond Bonney
Raymond Lenroy Bonney (født 5. april 1892 i Phoenix i New York, død 19. oktober 1979 i New Jersey) var en amerikansk ishockeyspiller som deltok i de olympiske leker 1920 i Antwerpen.
Bonney vant en olympisk sølvmedalje i ishockey under sommer-OL 1920 i Antwerpen. Han var målvakt på det amerikanske laget som kom på andreplass i ishockeyturneringen bak Canada. USA spilte fire kamper i turneringen, i første kampen beseiret de Sveits med 29-0 og i neste kamp tapte de 0-2 til Canada. Canada vant siden gullfinalen. USA fikk sølv via seier mot Sverige med 7-0 og 16-0 over Tsjekkoslovakia.
Hurtigskole
Hurtigskole (engelsk: Speed School) er en åtte måneder lang intensiv utdanning for barn i alderen åtte til tolv år som har gått glipp av skolegang i Mali, Burkina Faso og Niger. Tiltaket er satt i gang av den norske utviklingsorganisasjonen Strømmestiftelsen for å hjelpe barna tilbake til skolebenken.
Barna kan ha vært tvunget til å slutte i grunnskolen eller de har ikke fått muligheten til å begynne i det hele tatt på grunn av fattigdom. Etter åtte måneder med opplæring tar elevene en test. Dersom de består den, kan de starte i vanlig 3. eller 4. klasse.
Opplegget er gratis for foreldrene. Skolene opprettes i landsbyer der det er mange barn som ikke går på skolen og varer et år før man flytter til en ny landsby neste år. Kostnadene per elev er 650 kroner, inkludert materiell og lærerlønninger. Dette dekkes av givere.
Utviklet i Mali
Ideen til hurtigskolene kom fra en av Strømmestiftelsens lokale samarbeidsorganisasjoner i Mali. De begynte med hurtigskoler i det små i 2004. Strømmestiftelsen kom på banen i 2005 og har siden vært med å videreutvikle konseptet. Det pedagogiske opplegget er utformet av professor i pedagogikk Denia Dougnon ved Universitetet i Mali.
Stort behov i Vest-Afrika
Strømmestiftelsen har startet opp hurtigskoler i Mali, Niger og Burkina Faso. Disse landene er blant de fire minst utviklede stater i verden. Her er det til sammen mer enn tre millioner barn som arbeider i stedet for å gå på skolen. Jentene gjør husarbeid og passer yngre søsken. Guttene dyrker jorda og gjeter husdyr. Mange blir ofre for menneskehandel og tvangsarbeid, eller giftes bort før de når tenårene.
I 2007 fullførte 5982 elever Speed School i Vest-Afrika. Av disse begynte 76,65 prosent på vanlig skole etterpå. Strømmestiftelsen arbeider også med å utvikle tiltak for de barna som ikke kommer inn på vanlig skole etter å ha gått på hurtigskole.
Tungepiercing
En tungepiercing er en kroppspiercing som vanligvis blir tatt gjennom tungens sentrum. Siden dets tilbakegang i popularitet rundt 2011, har det sett en oppgang som nylig gjorde det nå til den nest mest populære piercing blant unge kvinner i alderen 18 – 25 år i 2019. Det er fortsatt upopulært blant menn. Standard tunge piercinger eller ett hull i midten av tungen, er den vanligste og sikreste måten å få tungen gjennomboret.
Gasskraftverk
Gasskraftverk er et kraftverk som produserer elektrisk energi ved hjelp av gasskraft. Dette skjer ved at en gassblanding antennes i en gassturbin, som igjen genererer strøm. Vanlig teknologi i moderne gasskraftverk er at varmen fra forbrenningen i gassturbinen brukes til å lage damp som så driver en dampturbin. Dette gjøres for å øke virkningsgraden, og kalles et «combined cycle gas turbine»-kraftverk (CCGT). Et rent gassturbinverk kan ha en virkningsgrad på 36-38%, mens i et kombinert verk kan den komme opp på 64%.
Skipsleia langs norskekysten
Skipsleia langs norskekysten er en mye brukt vannvei for skip og båter som følger fastlandet hovedsakelig i retningen sør – nord. Betegnelsen på denne vannveien ga etter hvert navn på landet innenfor: Norge. Den språklige betydningen kommer bedre fram i engelsk og tysk språkdrakt, Norway og Norwegen, som betyr veien mot nord. Veien mot nord var ensbetydende med vannveien, altså skipsleia langs norskekysten. Leia har trolig vært i bruk så lenge det har bodd mennesker langs kysten, og den er stadig i bruk av større og mindre skip. Mest kjent er Hurtigruten, som trafikkerer strekningen mellom Bergen og Kirkenes.
Ei beskyttet skipslei
Store deler av skipsleia er beskyttet av skjærgården, bestående av tusenvis av større og mindre øyer, holmer og skjær som bryter bølger og beskytter mot vind fra havet utenfor og gjør reisen langs kysten til en vesentlig sikrere og behageligere reise enn hva den ellers ville vært. Denne muligheten for skjermet kystseilas er ellers ganske ukjent i det fleste kystland, det vanligste er åpent hav rett mot kystlinjen.
Noen steder er kysten likevel formet slik at skip må ut på havet for å følge landet nordover, og her ligger skipsleias værharde strekninger, mest kjent er Lindesnes til Jærens rev, Sletta nord av Haugesund, Stad, Hustadvika og Folda, samt Varangerhalvøya.
For enkelte strekninger er det flere muligheter innaskjærs. Mindre skip og båter kan noen steder ta en snarvei gjennom trange sund, ofte kan flo og fjære kan være avgjørende. I tidligere tider forekom det at man trakk båter over et eid for å gjøre reisen kortere og tryggere innaskjærs, men det betinget et større mannskap, f.eks. på vikingskip.
En europeisk skipsled
Hvor skipsleia begynner i sør og slutter i nord vil det være uenighet om og spørsmålet er heller ikke så viktig. Det kan hevdes, om en anlegger et nasjonalt perspektiv, at leia begynner i hovedstaden Oslo og følger Skagerrakkysten sørover og vestover, runder Jæren og fortsetter nordover langs kysten til Varanger. Men i nord fortsetter vår skipslei østover langs Sibir i russiske farvann.
Lindesnes står fram som et viktig midtpunkt eller delingspunkt i skipsleia, om en ser trafikkmønsteret i et europeisk og et historisk perspektiv. Skip som seilte nordover i Nordsjøen tok sikte på Lindesnes. Derfra kunne de så enten følge leia videre mot nord til Bergen eller lenger. Eller de kunne ta mot øst og følge Norges kyst langs Skagerrak, krysse over mot Bohuslänkysten og følge denne mot Kattegat, Øresund og Østersjøen.
Nord-Europas viktigste handelsvei forbandt De britiske øyer, Nederland og andre land i Vest-Europa med landene rundt Østersjøen. Denne skipsleia gikk gjennom Nordsjøen og Skagerrak, gjennom Kattegat og Øresund eller Storebelt til Østersjøen. Dette var ei skipslei med vesentlig større trafikk enn det var i leia langs kysten av Vestlandet og nordover, og langs kysten av Agder la den grunnlag for en egen type kystbosetning, uthavnene, en type små tettsteder basert på skipsfart.
I et internasjonalt perspektiv er det to skipsleier det dreier seg om.
Navigasjon i skipsleia
Norskekysten var – før moderne navigasjonsmetoder og merking av leia – et relativt enkelt landskap for sjøfolk å navigere i. Navigeringen var, i hovedsaken, basert på seiling i dagslys. Navigasjonen var landbasert, navigatøren måtte kunne landet han seilte langs. De fleste fjell som er synlige fra skipsleia ble brukt på denne måten, av sjøfolk i leia, og av fiskere på havet. Særlig karakteristiske landskapsformasjoner ble avtegnet eller memorert for å gi sikker landkjenning.
Men under land var det nødvendig å merke farlige grunner og markere hovedleia mellom øyer, holmer og skjær i et ukjent farvann. Før denne merkingen kom på plass var de sjøfarende avhengig av å ha en kjentmann ombord.
Den merkingen vi i dag har i skipleia med staker, fyrlykter og fyr ble i all hovedsak etablert da dampskipene ble vanlige i siste halvdel av 1800-tallet. Etterpå har det foregått en kontinuerlig utbygging og forbedring.
Gasskraftverk
Effekt og klimahensyn
Oftest er gasskraftverkene nyere enn oljekraftverkene, både fordi oljeutvinning og -utnytting har en lengre historie, og fordi gasskraft har fått et sterkt oppsving med den senere tids fokus på global oppvarming og miljø. Gass har et av de største spesifikke energiinnhold av de fossile brenslene, og har minst karboninnhold per energiinnhold. Dermed gir avbrenning av gass det minste utslipp av CO2 per produsert energimengde. Fyring med naturgass er om lag 65 % så utslippsintensivt som kullfyring og om lag 90 % så utslippsintensivt som oljefyring. Fordi gasskraftverk ofte har nyere og mer effektivt utstyr, kan utslippene være så lave som 30 % av kullfyrte kraftverker per produsert kraftmengde. Oljefyrte kraftverk ligger omtrent midt mellom gass- og kullkraftverk hva angår CO2-utslipp. De seneste ti årene har det nesten bare blitt bygget gasskraftverk i Europa og USA, og mange tidligere kull- eller oljekraftverk har blitt omstilt til gassdrift, ofte ved at det er installert gassturbiner til erstatning for dampturbiner.
Skipsleia langs norskekysten
Havner langs skipsleia
Den gang trafikken i leia var basert på vinden som drivkraft måtte skip ofte vente på gunstig vind for videre seilas. Langs norskekysten er det mange gode havner, skapt av naturen selv. Omkring disse havnene utviklet det seg mange steder bebyggelse.
Skipsleia har vært avgjørende for lokalisering av byer og tettsteder langs kysten. Fremdeles er det slik at de fleste norske byer ligger ved sjøen.
Maktsentra langs leia
Mye tyder på at Karmsundet var som en historisk portal til skipsleia nordover. Kongedømmet på Avaldsnes var trolig basert på fysisk kontroll over skipsleia.
Strekninger langs leia
Skipsleia består av mer eller mindre godt atskilte partier, som atskiller seg fra hverandre rent geografisk:
Gasskraftverk
Gasskraftverk i Norge
Planlegging av gasskraftverk i Norge startet ved funnet av Ekofisk-feltet i Nordsjøen i 1970. Fra midten av 1980-tallet var bygging av gasskraftverk en av de mest betente energi- og miljøpolitiske diskusjonene i landet. Miljøorganisasjoner som Natur og Ungdom og Bellona engasjerte seg sterkt mot bygging av gasskraftverk, først og fremst på grunn av CO2-utslippene et slikt kraftverk vil medføre. Organisasjonene krevde at alle gasskraftverk må få krav om rensing og deponering av CO2-utslippene, såkalt CO2-håndtering.
Oljeplattformene i Nordsjøen bruker vanligvis gasskraft for å produsere elektrisitet til driften. Til sammen var det i 2008 167 gasskraftverk i Nordsjøen, og de sto for rundt ti prosent av Norges totale utslipp av klimagasser. Det er normalt flere gassturbiner per innretning, og de drives på forskjellig måte. Noen går hele tiden, mens andre sjelden brukes. Gassturbinverkene på plattformene har en virkningsgrad på mellom 36 og 38 prosent. Johan Sverdrup-feltet ble det første til å få strøm fra land i 2018.
Jens Stoltenbergs første regjering ga konsesjon til de tre første gasskraftverkene på land i Norge i 2001, etter at Kjell Magne Bondeviks første regjering hadde gått av fordi de nektet å godta stortingsflertallets krav om utbygging av gasskraft uten CO2-rensing. Gasskraftverket på Kårstø startet produksjonen 1. november 2007. De to andre kraftverkene som Stoltenberg I-regjeringen ga konsesjon til, på Kollsnes og Skogn, er foreløpig ikke bygd. Kjell Magne Bondeviks andre regjering gav konsesjon til et gasskraftverk på Melkøya i forbindelse med utbygging av Snøhvitfeltet. Dette gasskraftverket startet produksjonen ved årsskiftet 2007/2008.
I 2006 var det frykt for kraftmangel i Midt-Norge og det ble besluttet at Statnett skulle kjøpe inn to «mobile» gasskraftverk til bruk i krisetilfeller. Gasskraftverkene ble bygget i på Nyhamna i Aukra og på Tjeldbergodden i Aure, hver med en kapasitet på 150 MW. Den samlede prislappen ble ifølge Statnett 2,1 milliarder kroner, og de ble aldri tatt i bruk. Kraftverket på Tjeldbergodden ble kjøpt av det tyrkiske selskapet Temsan i 2018, demontert og flyttet til Tyrkia, mens Nyhamna-verket ble kjøpt av et selskap fra Honduras i september 2022 og skal demonteres og flyttes før jul.
Sjerna
Sjerna (russisk: Ше́рна) er ei elv i Vladimir og Moskva oblast i Russland. Den er ei venstre sideelv til Kljazma, og er 89 km lang, med et nedbørfelt på 1 890 km². Den dannes ved samløpet av elvene Seraja og Moloktsja.
Anthony Conroy
Anthony «Tony» Joseph Conroy (født 19. oktober 1895 i Saint Paul i Minnesota, død 11. januar 1978 i Saint Paul i Minnesota) var en amerikansk ishockeyspiller som deltok i de olympiske leker 1920 i Antwerpen.
Bonney vant en olympisk sølvmedalje i ishockey under sommer-OL 1920 i Antwerpen. Han var med på det amerikanske laget som kom på andreplass i ishockeyturneringen bak Canada. USA spilte fire kamper i turneringen, i første kampen beseiret de Sveits med 29-0 og i neste kamp tapte de 0-2 til Canada. Canada vant siden gullfinalen. USA fikk sølv via seier mot Sverige med 7-0 og 16-0 over Tsjekkoslovakia.
Bernard Hill
Bernard Hill er en erfaren rytter, og har lilla belte i karate.
Han har spilt i store roller som Kong Theoden i Ringenes herre-filmtrilogien og kaptein Edward J. Smith i Titanic.
Nova Araçá
Nova Araçá er en kommune i delstaten Rio Grande do Sul i sørregionen av Brasil.
Gerardo Bruna
Gerardo Bruna (født 29. januar 1991) er en argentinsk fotballspiller som spiller for Derry City FC.
Han kom til Liverpool FC fra Real Madrids akademi sommeren 2007.
Buskerud fylkesfotoarkiv
Buskerud fylkesfotoarkiv er sentralarkiv for fotohistorisk materiale fra Buskerud. Arkivet er fylkesansvarlig i det nasjonale fotobevaringsarbeidet og rommer ca. 200 000 fotografier fra ca. 1850 og fram til i dag, hvorav en reprosamling på mer enn 100 000 bilder og ca. 70 000 (ca. 8 tonn) er originale glassplater. Fylkesfotoarkivet har felles kontorer og telefoner med Ringerikes Museum på Norderhov i Ringerike kommune. Nye klimaregulerte magasiner er nå bygget i det nye museet på Veien Kulturminnepark Hringariki
Bjørgan
Bjørgan kan sikte til:
Tree of Life
Tree of Life kan referere til:
Raul Meireles
Raul José Trindade Meireles (født 17. mars 1983 i Porto) er en portugisisk fotballspiller som spiller for Fenerbahçe SK, og er også en del av.
Som oftest spiller han i en defensiv rolle sentralt på midtbanen. Imidlertid har han ved flere anledninger blitt bruk som kantspiller, med varierende hell.
Selective Service System
Selective Service System (SSS) er en amerikansk føderal etat som administrerer landets militære verneplikt, kalt Selective Service («seleksjonstjeneste»). Systemet innebærer at alle menn mellom 18 og 26 år må registrere seg hos SSS for å gi myndighetene oversikt over hvem som er tilgjengelig for tjeneste hvis det oppstår en nødsituasjon.
Raul Meireles
Meireles beskrives som en intelligent spiller med gode langpasninger og tungt skudd.
Selective Service System
USA avskaffet verneplikten i 1973, men opprettholder Selective Service som en mulighet for å gjeninnføre vernplikt hvis det skulle bryte ut krig eller forsvaret av andre grunner behøver rask utvidelse. En gjeninnføring av verneplikten må vedtas av Kongressen i lovs form, men Selective Service innebærer at myndighetene hurtig kan gjennomføre innkalling – prinsipielt i form av et lotteri – hvis en slik situasjon skulle oppstå. Sist gang man hadde verneplikt i USA, under Vietnamkrigen, ble lotteriet utført ved at man trakk ut datoer, og innkalte de vernepliktige som var født på disse datoene.
Raul Meireles
Starten
Meireles startet sin profesjonelle karriere i CD Aves, hvor han var med på å rykke ned fra den portugisiske toppdivisjonen. I 2003 ble han solgt til Boavista FC.
Porto
Sommeren 2004 ble Meireles kjøpt av den regjerende Mesterligavinneren FC Porto.
Liverpool
28. august 2010 signerte han for den engelske klubben Liverpool FC, som en direkte konsekvens av at Anfield-klubben solgte Javier Mascherano til FC Barcelona. Overgangssummen var på ca. 100 millioner NOK, og Meireles overtok trøye nummer 4 i klubben etter at Alberto Aquilani (som var den som hadde draktnummer 4 tidligere) gikk på lån til Juventus i samme overgangsvindu som Meireles kom til klubben i.
Tidligere Anfield-legende Alan Hansen uttalte at Meireles ville bli den nye Terry McDermott i klubben fra Merseyside.
Absolute VG-lista 1981
Absolute VG-lista 1981 er et samlealbum som inneholder flere av de største hit-låtene i musikkåret 1981.
Raul Meireles
Fenerbahçe
Den 3. september 2012 ble det klart at Meireles skulle bli solgt til Fenerbahçe for 8 millioner pund.
Absolute VG-lista 1981
Albumet kom ut 19. november 2007.
Raul Meireles
Landslagskarriere
Meireles gjorde sin debut for den 15. november 2006 mot, og var en del av troppen både til EM i 2008 og VM i 2010 hvor han spilte 3 av 4 kamper i EM-sluttspillet og alle 4 kampene for Portugal i VM-sluttspillet. I 2004 var han med Portugals landslag til OL i Athen og spilte alle tre kampene for landet der ettersom de ikke gikk videre fra gruppespillet.
Jimmy Connelly
Jimmy Connelly (født 27. oktober 1989) er en kjelkehockeyspiller fra USA.
Han deltok både i Paralympiske vinterleker 2006 i Torino og i Paralympiske vinterleker 2010 i Vancouver. Under lekene i 2010 vant USA gull. De slo Japan 2-0 i finalen.
Scott County (Minnesota)
Scott County er et fylke i den amerikanske delstaten Minnesota. Det ligger i de sørøstlige delene av staten og grenser mot Hennepin County i nord, Dakota County i øst, Rice County og Le Sueur County i sørvest, Sibley County i vest og mot Carver County i nordvest.
Fylket ble grunnlagt i 1853 og har fått sitt navn etter general Winfield Scott.
Nuummioq
Nuummioq er en grønlandsk spillefilm fra 2009. «Nuummioq» er grønlandsk, og betyr «en fra Nuuk» eller «en som stammer fra Nuuk».
Opptakene startet i slutten av juli 2008, og foregikk i Grønlands hovedstad, Nuuk. Filmen er den første spillefilmen noensinne som er grønlandsk produsert, instruert og finansiert, men danske Pia Bovin og Annie Worsøe bistår produksjonen. Skuespillerne er dels danske, dels grønlandske. Produksjonsselskapet er grønlandsk; 3900 pictures er 51% eid av Mikisoq H. Lynge, men 100% grønlandsk eid.
Filmen handler om håndverkeren Malik, som vokser opp i Nuuk. Hans lykkelige barndom får en brå vending når han ser foreldrene sine drukne i Godthåbfjorden, og han lever sitt voksne liv alene. Snart vender hans liv seg i mer positiv retning; han gjenopptar kontakten med sin barndomsvenn, Carl Peter, og får seg en kjæreste, Nivi. Imidlertid får han konstatert uhelbredelig kreft, og må velge mellom å flytte til Danmark, og leve et lenger liv, eller bli boende i Nuuk, og leve kortere.
Mikisoq Lynge sier at filmen forsøker å formidle et annet inntrykk enn de som tradisjonelt blir formidlet i grønlandske filmer og bøker:
Lord’s Cricket Ground
Lord's Cricket Ground (ofte kjent som Lord's) er et cricketstadion i St John's Wood  i nordlige sentrale London. Det er oppkalt etter grunnleggeren, Thomas Lord, eies av Marylebone Cricket Club (MCC) og huser Middlesex County Cricket Club, England and Wales Cricket Board (ECB) og European Cricket Council (ECC). Lord's blir ofte referert til som Cricketsportens vugge og internasjonale hovedarena. Verdens eldste sportsmuseum er også en del av stadionet. Lord's ble grunnlagt i 1787 og flyttet i 1814 til sin nåværende lokasjon. Dagens stadion har plass til 31 100 tilskuere. Det er planer om å øke kapasiteten. Publikumsrekorden er 132.000, satt under the ashes i 1948.
Historie
Allerede på slutten av 1700-tallet hadde cricket fått en viss utbredelse i det nordlige London. Thomas Lord var leder av cricketklubben White Conduit Club, men klubben var misfornøyd med banen på White Conduit Fields. Den ble ansett som for langt unna fasjonable Oxford Street og West End og standarden var for enkel for mange av de velstående utøverne. Thomas Lord, som var en rik kjøpmann, stilte da selv grunn til rådighet på Dorset Fields (dagens Dorset Square) i 1787. Samtidig som klubben flyttet dit endret den navn til Marylebone Cricket Club (MCC). I 1811 måtte klubben flytte pga økte leiekostnader, den nye banen var like i nærheten, men bruken av den ble kortvarig fordi det lå på den ruten som ble bestemt av parlamentet for Regent's Canal. I 1814 flyttet så klubben banen til dens nåværende plassering. De to tidligere plasseringene har fått navnene "Old ground" og "Middle ground". "Middle Ground" var på eiendommen til familien Eyre, som også hadde tomten til den nye banen. Denne nye banen var opprinnelig en andedam på en høyde i St. John's Wood. Første kamp på banen var MCC mot Hertfordshire 22. juni 1814.
En taverna og et klubbhus (cricket pavilion) ble bygget det første året. Klubbhuset brant ned i 1823 og et nytt ble oppført et par år senere. I 1825 trakk Thomas Lord seg ut av klubben, han eide fortsatt banen og ønsket å selge den til boligbyggere. William Ward, et rikt medlem av klubben kjøpte så banen av Lord for £5.000 for å hindre et slikt salg. Den første universitetskampen mellom Oxford og Cambridge ble avholdt på Lord's i 1827.
På 1860-tallet trakk flere av kampene så mange tilskuere at man så seg nødt til å lage grenser for hvor tilskuerne kunne være, det såkalte boundrysystemet. I 1867 ble den originale tavernaen revet og en større oppført. I 1871 ble de første tribunene anlagt. Det gamle klubbhuset ble revet i 1889 og det påfølgende året ble et nytt klubbhus oppført, det står fortsatt. I 1878 inviterte Marylebone Middlesex County Cricket Club til å flytte inn på Lord's, og banen har siden vært begge klubbenes hjemmebane. Under første verdenskrig ble banen brukt til opplæring av soldater og ingen kamper ble spilt. Under andre verdenskrig ble det spilt kamper på banen, enkelte hadde også mange tilskuere. Etter andre verdenskrig har det vært flere ombygginger av tribunene. Flomlys ble installert for første gang i 2008.
Klubbhuset (the pavilion)
Klubbhuset, kjent som the pavilion (paviljongen) er det tredje som står på stedet. Det er i viktoriansk stil og ble bygget i 1889–90. Bygget ble tegnet av arkitekten Thomas Verity. Bygningen har vært fredet siden september 1982. Paviljongen er bygget i murstein med utsmykkede terrakottavender. Bygningen består av en lang, toetasjes senterdel med overbygde sitteplasser mellom to endetårn som er dekket med pyramidetak som har utsmykkede lykter i smidde og støpejern. Paviljongtaksterrassen, som gir full lengde på baksiden av andre etasje, gir utsikt over hele banen. Paviljongen er primært for medlemmer av MCC, som kan bruke fasilitetene, som inkluderer seter for visning av cricket, Long Room og baren, Bowlers Bar og en medlemsbutikk. På Middlesex-kamper er paviljongen åpen for medlemmer av Middlesex County Cricket Club. Paviljongen inneholder også garderobene som spillerne benytte.
Tribuner
Med klokken fra klubbhuset er det følgende tribuner rundt banen:
Warner Stand, Grandstand, Compton Stand, Edrich Stand, Mound Stand, Tavern Stand og Allen Stand. Grandstand som fikk sin nåværende form i 1996 er den klart største. Utvidelsene av Compton Stand og Edrich Stand ble fullført i 2021, det ga 2.600 flere seter og brakte den totale kapasiteten opp til 31.100 tilskuere.
Andre idretter på Lord's
En rekke andre idretter har blitt spilt på Lord's.
The Bitch Is Back
The Bitch Is Back er en sang av den britiske sangeren Elton John og skrevet sammen med Bernie Taupin. Sangen ble utgitt som den andre singelen fra albumet Caribou (1974). Singelen nådde førsteplass i Canada, nummer fire i USA og nummer femten i Storbritannia. I USA ble låten sertifisert som gull av Recording Industry Association of America.
Lord’s Cricket Ground
Andre idretter på Lord's
Lord's var arena for bueskytterkonkurransene under OL i 2012.
The Bitch Is Back
Tina Turner spilte inn sangen og ga den ut på albumet Rough i 1978. Turner spilte sangen live på sine show på slutten av 70-tallet og et av disse opptakene er å finne på videoen At the Apollo. I 1991 spilte hun sangen inn igjen og ga den ut på albumet Two Rooms: Celebrating the Songs of Elton John & Bernie Taupin. Innspillingen fra 1991 ble nominert til en Grammy i kategorien Best Female Rock Vocal Performance. Hun har også sunget sangen sammen med Elton John på VH1 Fashion and Music Awards i 1995 og VH1 Divas Live '99.
Lord’s Cricket Ground
MCCs Museum og bibliotek
Lord's er hjemmet til MCC Museum, som er det eldste sportsmuseet i verden, og inneholder verdens mest berømte samling av cricketmemorabilia, inkludert The Ashes urnen. Innhentingen av objekter startet i 1864 ved Sir Spencer Ponsonby-Fane, som senere ble klubbens kasserer. Disse elementene ble opprinnelig vist i klubbhuset, med kun tilgang for MCC-medlemmer. Etterhvert ble samlingen så stor at det fikk sitt egent bygg, dette ble bygget rett etter krigen. I 1953 ble museet åpnet for alle etter en offisielt åpning foretatt av hertugen av Edinburgh. Museet har i dag (2021) rundt 50 000 besøkende per år.
The Bitch Is Back
Wenche Myhre spilte sangen live på showet Wenche 70 i 2017.
Nordenskiöldøyene
Nordenskiöldøyene eller Nordenskjoldøyene (russisk Архипелаг Норденшельда; Arkhipelag Nordensjelda) er ei stor øygruppe øst i Karahavet i Krasnojarsk kraj i Russland. De østligste øyene ligger 120 km vest for Tajmyrhalvøya.
Nordenskiöldøyene er av geografiske årsaker blitt delt i flere mindre grupper. De største gruppene fra nord til sør er:
Nordenskiöldøyene strekker seg nesten 100 km fra vest til øst langs Karahavet utenfor kysten av Sibir, der en finner store kystøyer som Tajmyrøya og Nansenøya.
Klimaet på Nordenskiöldøyene er arktisk og hardt. Havet omkring de mange øyene er isdekket om vinteren og stengt av pakkis om sommeren, som bare varer to måneder av året.
Øyene er en del av Det store arktiske statlige naturreservatet, det største naturreservatet i Russland og Europa.
Nova Bassano
Nova Bassano er en kommune i delstaten Rio Grande do Sul i sørregionen av Brasil.
OL i kokkekunst
Culinary Olympics (etablert 1896) er et kokkemesterskap som siden 1900 har vært avholdt hvert fjerde år i Tyskland. Det er kjent i Norge som Kokke-OL med flere norske seiere, sist i 2008. Det drives av Verband der Köche og kalles i hjemlandet ved sitt opprinnelige navn Internationale Kochkunst Ausstellung (IKA) eller Olympiad der Köche.
Fra Norge sendes vanligvis kokkelandslaget, tidligere var Norge representert ved individuelle restauranter.
Ekstrudering
Ekstrudering er en industriell produksjonsmetode som brukes for å bearbeide metaller og plaster. Metoden brukes også for å bearbeide mat til ønsket form.
I ekstruderingsprosessen presser et stempel materialet som skal bearbeides gjennom et verktøy (dyse). Dysen vil være laget slik at det har form etter det produktet man skal lage. Materialet vil dermed få sin endelige form når det passerer dysen.
I Norge drives det ekstrudering av plast på Follese (Askøy) og ekstrudering av aluminiumlegeringer på Magnor, Raufoss og Karmøy.
Edward Fitzgerald (ishockey)
James Edward «Ed» Fitzgerald (født 3. august 1891 i Northfield i Minnesota, død 18. april 1966) var en amerikansk ishockeyspiller som deltok i de olympiske leker 1920 i Antwerpen.
Fitzgerald vant en olympisk sølvmedalje i ishockey under sommer-OL 1920 i Antwerpen. Han var med på det amerikanske laget som kom på andreplass i ishockeyturneringen bak Canada. USA spilte fire kamper i turneringen, i første kampen beseiret de Sveits med 29-0 og i neste kamp tapte de 0-2 til Canada. Canada vant siden gullfinalen. USA fikk sølv via seier mot Sverige med 7-0 og 16-0 over Tsjekkoslovakia.
Kuito
Kuito er en by i Angola med om lag 185 000 innbyggere (estimert for 2010). Byen er hovedstad i Bié-provinsen.
Nova Boa Vista
Nova Boa Vista er en kommune i delstaten Rio Grande do Sul i sørregionen av Brasil.
Mediodactylus heteropholis
Mediodactylus heteropholis er en gekko fra Zagrosfjellene i Irak og Iran.
Bare noen få eksemplarer er kjent, men den lever antakelig i eikeskog.
Det første eksemplaret som ble funnet ble i 1959 feilaktig beskrevet som Alsophylax persicus. I 1970 ble det samme eksemplaret brukt som holotype for arten Tropiocolotes heteropholis. Golubev & Szczerbak opprettet i 1981 slekten Carinatogecko for denne arten, og den arten som nå kalles Mediodactylus aspratilis. Et kjennetegn for slekten er at skjellene har en tydelig kjøl (latin carina, kjøl). I 2010 ble begge artene flyttet til slekten Mediodactylus. Det er uklart om M. aspratilis er en gyldig art, eller et synonym for M. heteropholis.
Djupsjøen
Djupsjøen er en innsjø i Røros kommune i Trøndelag.
Hellas’ prefekturer
Dette er en liste over prefekturer i Hellas.
Hellas er inndelt i 13 periferier. Fram til 2010 var periferiene inndelt i 51 prefekturer (νομοί, nomí, entall νομός, nomós). Prefekturet Attika, som også er en egen periferi, var videre inndelt i de 4 prefekturområdene (νομαρχίες, nomarkhíes, entall νομαρχία, nomarkhía) Athen, Øst-Attika, Pireus og Vest-Attika, som i praksis fungerer som egne prefekturer.
Liste over prefekturer i Hellas
* Den autonome klosterstaten Athos regnes hverken som et eget eller del av et annet prefektur og tilhører heller ingen periferi, men ligger geografisk på halvøya Khalkidiki i Sentral-Makedonia. Folketall og areal for Khalkidiki inkludert Athos er henholdsvis 107 156 og 3 254 km².
** Periferien Attika utgjør et eget prefektur med samme navn, som igjen inndeles i de 4 prefekturområdene, Athen, Øst-Attika, Vest-Attika og Pireus. I praksis fungerer disse som egne prefekturer, men offisielt er de altså kun deler av prefekturet Attika. Denne listen opererer følgelig med 51 prefekturer og ikke 54.
Menrva
Menrva (også stavet Menerva, Menfra, Merva og Mera) var i etruskisk mytologi en gudinne for krig, kunst, visdom og helse. Hun har bidratt mye til mytologien hos den romerske gudinnen Minerva.
Menrva var en del av en hellig triade sammen med Tinia og Uni. Dette ble senere reflektert i den romersk tilsvarigheten med Jupiter, Juno, og Minerva, kalt for kapitoltriaden.
Selv om Menrva ble sett på av greskpåvirket etruskere som deres motpart til Athene i gresk mytologi, har Menrva en del unike trekk som gjør det åpenbart at hun ikke var et rent lån fra antikkens Hellas.
Etruskiske kunstnere under gresk innflytelse likte å portrettere Menrva med gorgoneion, hjelm, spyd og skjold, og på baksiden av et speil ble hun framstilt som født fra forhodet av sin far Tinia, tilsvarende som i myten hvor Athene ble født fra forhodet av sin far Zevs. Hun er også vanligvis sett på som beskytter av Hercle (greske Herakles) og Pherse (greske Persevs).
På et bronsespeil funnet ved Praeneste er hun sammen med Pherse som rådfører seg med to graiere (i gresk mytologi tre gamle kvinner) eller, på det andre, holder Medusas hode høyt mens hun og den sittende Pherse begge ser trygt på gjenspeilingen av Medusa i bassenget ved deres føtter.
Disse bildene reflekterer antagelig heller en litterær tradisjon enn en kultpraksis. Imidlertid med Esplace (greske Asklepios) som bandasjerer Prometheus' bryst er Menrva tilstede i en scene hvor Prometheus er uinnbundet på et bronsespeil fra Bolsena, ca. 300 f.Kr. Hun er ofte avbildet i en mer vesentlig etruskisk stil som en som kaster lyn; og den senantikke forfatteren Martianus Capella nevner Menrva som en av ni etruskiske lynguder. I motsetningen til Athene synes Menrva å ha vært assosiert med værfenomener.
Menrvas navn er stedegen til Italia og kan faktisk også ha vært av ekte etruskisk opprinnelse, skjønt opprinnelsen av navnene Menrva og Minerva har vært meget diskutert. Carl Becker har merket seg at hennes navn har ordstammen «mn-», noe som er knyttet til minne og hukommelse. Se Mnemosyne (gresk μνημοσύνη) og «mnestis» (gresk μνῆστις): «minne», «hukommelse», «erindring».
Menrva ble ofte avbildet i Paris' dom, hvor Paris ble kalt for Elcsntre (= Aleksander, hans alternative greske navn) på etruskisk, en av de mest populære mytene i Etruria i den førromerske perioden.
Ramsøy
Ramsøy er en liten øy vest for Askøy, med 217 innbyggere pr 1. januar 2013. Øyen hører innunder Askøy kommune. Den har veiforbindelse og er forbundet med Fv219 like nord for Ravnanger ved fylkesvei 562. Det var båtforbindelse mellom Hanøy og Ramsøy til slutten av 80-tallet, da fylkesveien ble bygget helt frem til Ramsøy ved hjelp av bro og molo.
Etymologi
Om øyens navn skriver Fossen at man har hevdet Ramsøy kan komme fra plantenavnet «rams» (skogløk) eller av mannsnavnet «Rafn» (Ravn). Fossen avviser gjetninger om at navnet egentlig har vært «Rafnangrsøy», fordi øyen tidligere kan ha tilhørt Ravnanger-gården siden det ikke finnes belegg for påstanden og den virker svært lite sannsynlig av geografiske årsaker. Rygh mener også at navnet på Ramsøy ikke kan ha komme fra Ravnanger både på grunn av beliggenhet og tonelag. Ravnanger kommer ifølge Rygh av Rafn og angr (fjord).
Historie
Det er høyst usikkert om det var bosetting på Ramsøy i middelalderen, men man vet at øyen lå øde i 1520. I registeret for 1647 ligger Ramsøy under Tveit, i 1723 under Lagmann Knagenhjelm og i 1788 under krigsråd Claus W. Korén. I 1799 ble Ole Andersen på Ramsøy selveier da han kjøpte Ramsøy med Varøy, Langøy og Hauglandsøy av kommerseråd Johan Lawson Korén, krigsråd Koréns sønn. Alle øyene var på denne tiden matrikulert under Kollevåg gård. For å få råd til investeringen, gikk Andersen til kjøpmann Ahlert Harrje i Bergen for å få et lån på 200 riksdaler. Selv skulle ikke Andersen få drive så lenge som selveier; han døde kort tid etter, og overlot gården til enken Elen Andersdatter og deres etterkommere. Etter ektemannens død, tok enken opp et lån hos kjøpmann Gerdt Jansen på 49 riksdaler. Trolig lånte de mesteparten av det som var kjøpesummen for Ramsøy. Landskyldverdien til Ramsøy-gården var 80 riksdaler i 1801 (til sammenligning var Ravnanger-gårdene verd 1 542 riksdaler). I 1801 var det ett gårdsbruk på Ramsøy, i 1865 var det to, mens det var tre i 1886, og senere kom det enda ett; disse hadde både kyr og sauer, og dyrket blant annet havre og poteter. I 1801 var det også to husmannsplasser på Ramsøy, mens det var fire i 1865.
Ingen på Ramsøy døde under den store kolera-epidemien som herjet Askøy i 1849, men Ramsøy ble derimot hardt rammet da tyfoidfeberen bredte seg på Askøy på slutten av 1800-tallet. I oktober 1897 ble et barn der rammet av sykdommen, og kort etter ble også de øvrige barn og voksne i huset og nabohuset syke, og tre av dem døde. I januar året etter spredte sykdommen seg til andre boliger. Av de 40 tilfellene som ble registrert i legedistriktet dette året, falt de fleste på Ramsøy. Det er mulig at epidemien på Ramsøy skyldtes drikkevannet, men ifølge distriktslege Kjeldsberg var det sannsynlig «at smitten på en eller anden Maade var medbragt fra Byen, hvor Øens Beboere jevnlig færdes.»
I 1865 bestod femte og sjette skoledistrikt av gårdene Kollevåg, Hanøy og Ramsøy med Varøy, og Davanger med Skotnes og Kårevik. I 1893/94 kom så den første kretsrevisjonen da skolekretsen Ramsøy-Hanøy-Kollevåg-Davanger ble delt i to. Davanger skolekrets med Skotnes, Kårevik og Breivik, og Hanøy krets med Ramsøy og Varøy. På det første møtet i det nye skolestyret 8. juli 1918 forelå en søknad fra Ramsøy om å bli skilt ut som egen krets, noe som også ville kreve eget skolehus. I 1919 ble Ramsøy skilt ut i tråd med folkets ønsker, som skolekrets nummer 11, og skolestyret påtok seg å betale leie for en skolestue med 225 kroner i året, noe ramsøyværingene allerede hadde betalt en tid for at barna skulle slippe sjøveien til skolen på Hanøy. Fra årsskiftet 1925/26 stod Ramsøy skole ferdig til bruk. Den kostet 23 000 kroner. I 1974 ble det bygget ny barneskole på øyen, og i 2006 ble denne omgjort til barnehage, der det er plass til ca. 50 barn etter at man i januar 2011 fikk én million kroner av Askøy kommune til oppussing og utvidelse med en halv avdeling. Ramsøy barnehage har en maritim profil, og har egen båt som benyttes hyppig til fisketurer i sommerhalvåret. Nærmeste barneskole ligger på Hanøy, nærmeste ungdomsskole på Ravnanger og nærmeste videregående skole på Kleppestø.
Rundt 1930 fikk Ramsøy eget poståpneri (nedlagt i 1990), i 1936 fikk man telefonstasjon, som i 1948 ble lagt inn under den i Tveitevåg, og i 1937/38 fikk man strøm. I 2016 fikk man også fibernett på Ramsøy, ved hjelp av sjøkabel fra Hanøy.
Utvikling av folketallet på Ramsøy (med Varøy): 1865: 39. 1900: 71. 1920: 144. 1946: 203. 1950: 205. 1958: 239. 1964: 275. 1972: 229. 1978: 208. 1984: 179. 1990: 178. 2013: 217.
Ramsøy som fiskerbygd
Ramsøy har tradisjonelt vært en utpreget fiskerbygd, noe som på et tidspunkt ga den kallenavnet «kvinnfolk-øya», mens mennene gjennom lange sesonger holdt seg til havs, rådde kvinnene over barn og eiendom hjemme. I 1865 var 26,7% av Ramsøys yrkesaktive befolkning registrert med fiske som eneyrke. Så sent som i 1975 drev 20 menn ennå med ringnot, men på det tidspunktet var mange også sysselsatt i andre næringer, omtrent like stort som tallet på fiskere, var antall ukependlere: folk som bodde i Bergen i ukene og på Ramsøy i helgene.
Fisken ble solgt i Bergen eller til oppkjøpere og salterier, slik at ramsøyværingene på mange måter hadde bedre kontakt med Bergen og utenverdenen ellers enn med de større befolkningssentra innen Askøy kommune. Kontakten med Bergen ble likeledes hjulpet frem ved at ulike rutelag anløp Ramsøy noen ganger ukentlig frem til 1981, selv om tilbudet var magert.
Ramsøy-ulykken
Selv om fiskerbefolkningen på Askøy har opplevd mange ulykker på havet, skiller Ramsøy-ulykken fra 1930 seg ut fra mange andre tragiske forlis, både fordi hele 11 mann omkom, fordi konsekvensene for de etterlatte ble så omfattende, og fordi Ramsøy-befolkningen ble fulgt med sympati av en hel nasjon i den første tiden etter katastrofen. I tre-tiden om morgenen onsdag 22. januar 1930 dro fiskeskøytene «Sollys» av Hanøy og «Falken» av Ramsøy vestover mot havet. En halvtime senere fulgte Ramsøy-båten «Spring» etter. De skulle drive snørefiske etter sei ved Svartskjærgrunnen, Oddane, Ertenskjær og andre velkjente fiskegrunner. Avtalen var at de skulle være hjemme igjen torsdag formiddag. Da fisket tok til, kunne folkene på de to andre farkostene en tid se lysene fra «Spring», så ble de plutselig borte. Torsdag formiddag kom «Sollys» og «Falken» i havn. «Spring» hadde de ikke sett mer til.
Fredag formiddag sendte Bergen kringkaster melding til redningsskøyten «Christian Børs»: «Spring savnes, gikk ut fra Ramsøy onsdag morgen, Ettersøk». Kort etter kom letingen i gang, men så meldte en fisker å ha sett olje komme opp fra sjøen nordvest for Turøy. Samtidig ble det funnet et vadbein merket H.M.R. utenfor Fedje og to kappedører ved Hernar.
Ulykken var en betydelig katastrofe for bygdesamfunnet, som ikke hadde mer enn vel 100 innbyggere. . Elleve mann mistet livet – nesten tredjeparten av bygdens voksne, mannlige befolkning. Den eldste av de omkomne, Mons Ramsøy, var over 70 år, den yngste, Olav Jakobsen, knappe 18. De etterlot seg syv enker og 17 ukonfirmerte barn.
Ulykken vakte landsomfattende deltakelse, og blant annet samlet Aftenposten alene inn over 36,000 kroner. Totalt kom det inn nærmere 150,000 kroner.
22. januar 1995, på 65-årsdagen for forliset, ble det reist en bauta som minnesmerke over «Spring»-tragedien, vis-à-vis det som den gang var Ramsøy skole, og som nå er øyens barnehage. Steinen ble hentet fra steinbruddet på Hanøy og brakt til Arna for bearbeiding. Motivet av fiskebåten er innfelt i bautaen, illustrert av kunstneren Tor Sponga. Avdukingen ble foretatt av Inga Jakobsen, den siste gjenlevende av de syv kvinnene som ble enker etter forliset, mens daværende ordfører Øyvind Fluge holdt tale og skuespiller Jon Eikemo, som har svigermor fra Ramsøy, leste opp den samme prologen som ble skrevet og opplest ved minnehøytideligheten i 1930.
Andre verdenskrig
Under den andre verdenskrig bygget tyskerne et forsvarsanlegg på Ramsøy, og innen daværende Askøy kommune var det uten tvil Ramsøy som sammen med Florvåg fikk de største påkjenningene ved okkupasjonen. På Ramsøy hadde den norske marinen etter krigsutbruddet i 1939 en vaktpost på seks mann og et vakthus nordvest på øyen. Invasjonsdagen veltet soldatene hytten på sjøen og dro nordover til Herdla for derfra å fortsette til Sogn og videre fram til de norske styrkene på Voss.
Som mange andre steder fikk den øyeblikkelige panikken ramsøyværingene til å flykte. De fleste nyttet fartøyene sine til å dra nordover til Kjerrgarden og Træet, der de tok inn hos venner og slektninger. Bare handelsmannen og de som hadde jord og buskap ble igjen for å ta vare på eiendommene sine.
Etter noen uker flyttet Ramsøy-folket hjem igjen. Forholdene på øyen var fredelige til ut på vinteren 1941. Da kom det beskjed om at alle som bodde i Skaret skulle evakueres og overlate husene sine til tyskerne, som snart ville komme for å bygge forsvarsverker på øyen. Evakueringen gikk rolig for seg, og over påske kom tyskerne til Ramsøy – i første omgang rundt 180 mann.
Ved årsskiftet 1942-43 ble kystartilleribatteriet på Ramsøy operativt. Det omfattet kommandosentral og fire kanoner med en rekkevidde på 14,000 meter, dvs. at det dekket Hjeltefjorden nordover til en linje fra Merkesvik på Askøy til Blomvåg i Øygarden. Stillingene ble videre utbygd ved hjelp av russiske krigsfanger som kom sommeren 1943. De – ca. 80 i tallet – ble innkvartert i skolehuset som ble omgitt av piggtrådgjerder. Som andre steder på Askøy der det var russiske tvangsarbeidere, gjorde sivilbefolkningen det den kunne for å hjelpe dem med mat og delvis også med klær.
De tyske mannskapene ble værende på Ramsøy gjennom resten av okkupasjonstiden. I forbindelse med 70-årsmarkeringen for krigens slutt publiserte Askøyværingen artikkelen «Da tyskerne inntok Ramsøy». , der flere av dem som opplevde Ramsøy-okkupasjonen forteller om sine opplevelser.
Etterkrigstid og fastlandsforbindelse
Behovet for bedre kontakt med resten av kommunen økte sterkt i etterkrigstiden. Ungdommen fikk et nytt behov for skoleutdannelse, arbeidstakerne søkte seg arbeid i industri og annen næringsvirksomhet enn fisket alene. Jordbruk var det etter hvert slutt med også. Selv om mange skoleelever og arbeidstakere skaffet seg hybel nær skolen eller arbeidsstedet i Bergen eller på Askøy for å bli ukependlere, slo også en del ramsøyværinger seg ned i byen eller i andre, mer sentrale bygdelag på Askøy – og folketallet gikk ned. Da Hanøy fikk sin bussrute til Kleppestø i 1962, ble ramsøyværingene knyttet til denne gjennom en motorbåtrute fra 1968 av, drevet med M/B «Bruse». Denne ble i 1981 avløst av M/S «Ramsøy», et langt bedre fartøy.
16. desember 1986 ble den første lekterlasten med stein fra Sture dumpet i sundet mellom Lauvøy og Lille Lauvøy, og to år senere – 5. desember 1988 – ble Ramsøy landfast med selve Askøy. Da hadde det gått med 300,000 kubikkmeter stein, noe som skulle svare til rundt 60,000 lastebillass à 5 kubikkmeter. Byggekostnadene beløp seg til 19 millioner kroner.
Veien ble straks tatt i bruk, men først lørdag 14. januar 1989 ble veiforbindelsen åpnet offisielt.
Ramsøy helselag
Nationalforeningen mot Tuberkulosen (fra 1963 Nasjonalforeningen for folkehelsen) var tidlig ute på Askøy, og i 1913 ble Florvaag Tuberculoseforening stiftet som kommunens første, mens Askøy Tuberculoseforening ble stiftet i 1915. I 1937 ble Ramsøy krins Tuberculoseforening grunnlagt Laget hadde ved oppstarten 61 medlemmer. Noen få måneder senere ble laget omdøpt til Ramsøy helselag, det samme navnet som brukes i dag.
Mange eldre folk på Ramsøy har vært medlem av Ramsøy Helselag hele sitt voksne liv.
Ramsøy Helselag fortsatte virksomheten sin under andre verdenskrig. I 1950-årene var Askøy Helselag særdeles aktivt, med kontrollstasjoner for spedbarn og småbarn, to sykesøstre og bygging av helsehuset på Haugland. I Ramsøy helselag var det 145 medlemmer på denne tiden, noe som vil si at nesten alle øyens voksne innbyggere var medlemmer. I gjenreisningstiden etter krigen ble det lagt stor vekt på gode boforhold og hygiene. Ramsøy helselag er fremdeles svært aktivt og har nå rundt 80 medlemmer, de fleste fra Ramsøy/Hanøy-området, men også fra andre deler av Askøy. Laget har aktiviteter for alle aldersgrupper.