cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Paradigmeskifte
Innenfor naturvitenskapen er det utviklet et variert antall av teorier og nye ideer. Bare et ytterst lite fåtall av disse har hatt tilstrekkelig omfang og rekkevidde når det gjelder å endre vitenskapens og hele kulturens syn på viktige sider av virkeligheten. Og bare dette lille fåtallet av nye ideer fortjener betegnelsen paradigmeskifte.
Et eksempel på et paradigmeskifte kan være det heliosentriske verdensbildet slik det ble formulert av Nikolaus Kopernikus og lagt fram på nytt av Galileo Galilei. Før denne ideen ble formulert og akseptert gjaldt det syn at sola, planetene og stjernene gikk i bane rundt jorda. Med den nye teorien ble sola sett som sentrum i solsystemet, og med jorda og de andre planetene kretsende i bane omkring. Den nye ideen fikk stor betydning på flere måter. Den ene var selvsagt den store endringen i oppfatningen av denne delen av virkeligheten. I tillegg førte ideen med seg et oppgjør mellom kirke og vitenskap. Kirken hadde av forskjellige grunner satt sin autoritet inn i forsvaret av det gamle synet på planetenes orden. Når det etter hvert ble klart at det ikke var mulig å tilbakevise det nye syn som vitenskapen stod for, stod verden ikke bare med en viktig ny ide. Kirkens autoritet hadde samtidig lidd et nederlag overfor vitenskapen. I ettertid førte dette til at tiltroen til kirken minket og tiltroen til vitenskapen økte. Begge disse faktorene var med å gi både en avgjørende ny måte å tenke på og en ny utvikling – et paradigmeskifte.
Andre ideer fra naturvitenskapen som kan karakteriseres som paradigmeskifter er Charles Darwins utviklingslære, Albert Einsteins relativitetsteori og kvanteteorien (Max Planck).
Trafikkontroll
Trafikkontroll er de offentlige myndighetenes kontroll av vegtrafikken. Den utføres av politi, vegmyndighetene og tolltjenestemenn.
Trafikkontroll gjennomføres både som stasjonære og mobile kontroller. De stasjonære kontrollene kan være promillekontroll, hastighetskontroll (med laser og radar), teknisk kontroll og dokumentkontroll. Mobile kontroller gjennomføres som hastighetskontroller (gjennomsnittsfart) eller adferdskontroller (rødlyskjøring, avstand til forankjørende m.m.).
I Norge kan det utferdiges forenklet forelegg for visse overtredelser av vegtrafikklovgivningen. Forenklede forelegg i trafikksaker utferdiges av politiet.
Jardín de las Artes Gráficas
Jardín de las Artes Gráficas er en park i delegasjonen Cuauhtémoc sentralt i Mexico by. I parken ligger kulturhuset Othón Salazar Ramírez og et utendørsteater, som begge åpna 12. juni 2008. Parken har også en lekeplass og fotballbaner.
Den nærmeste metrostasjonen er Obrera på linje 8.
Karl Caspar
Karl Caspar (født 13. mars 1879 i Friedrichshafen, død 21. september 1956 i Brannenburg) var en tysk maler som hovedsakelig bodde og arbeidet i München.
Liv og karriere
Etter kunststudier ved akademiene i Stuttgart og München, ble han medlem i kunstnerforbundet i Stuttgart i 1904 og det tyske kunstnerforbundet fra 1906. Han var med på å stifte den nye München-sesessjonen i 1913. og ble formann der i 1919. Han var professor ved Münchenakademiet fra 1922 til 1937.
Fra nazistenes side ble en del av hans verker utstilt på «Entartete Kunst»-utstillingen i München 19. juli 1937. Han ble beskyldt for både å være impresjonist og ekspresjonist, tross motivkretsen, som var preget av kristendommen mere enn av -ismer. Bilder i offentlig eie (13 registrerte) ble beslaglagt, og han ble tvangspensjonert. Enten umiddelbart, eller så sent som i 1944 (etter et stort alliert bomberaid) flyttet han til Brannenburg, hvor han også er gravlagt.
Han ble gjeninnsatt som professor i 1946. Han var blant stifterne av de bayerske akademiet for skjønne kunster i 1948, og deltok i Venezia-biennalen samme år. Han mottok Forbundstatens fortjenestekors i 1950, og ble medlem av det berlinske kunstakademiet året før han døde.
Han var gift med malerinnen Maria Caspar-Filser fra 1907.
Caspar i offentlige samlinger
Tyskland: Polen: USA:
Peter Hald
Peter Fredrik Edward Hald 16. desember 1940 i Kalmar), svensk regissør og produsent.
Trifurcula
Trifurcula er en slekt av sommerfugler som tilhører familien dvergmøll (Nepticulidae). Det er funnet seks arter i Norden, tre av dem i Norge, i alt er det beskrevet ca. 70 arter.
Utseende
De nordiske artene har vingespenn mellom 4 og 11 millimeter. Hodet er ofte gulhåret, og «øyenlokkene» gjerne hvite. Forvingene har grålig grunnfarge, ofte ensfarget lysgrå men det er også noen arter som har hvite flekker eller tverrbånd.
Levevis
De fleste av artene er knyttet til urter og busker i erteblomstfamilien, særlig tiriltunge og gyvel. De minerer i bladene. Disse artene ser ut til å ha bare én generasjon hvert år.
Utbredelse
Slekten er kjent fra Europa, Afrika, Asia og Nord-Amerika. Alle de tre norske artene ble vurdert som truet i Norsk rødliste for arter fra 2010.
Kavadh I av Persia
Kavadh I (persisk: Kawād), (født ca 473 i Ktesifon i det som i dag er Irak, død 13. september 531 i Syria), sønn av kong Peroz I, var Sasanides konge i Perserriket (488–531), kronet av adelsmennene i stedet for hans avsatte og blindede onkel Balash. Hans lange regjeringstid (43 år) markerte et vendepunkt for Sasanideriket fra en periode med kupp og borgerkrig til et stabilt rike med en militærmakt som kunne måle seg med Østromerrikets.
Liv og virke
På denne tiden var imperiet uorganisert på grunn av invasjonen til heftalittene (de «hvite hunerne») fra øst. Etter en av deres seire mot Peroz, var Kavadh gissel blant dem i to år, mens han ventet på betalingen av en betydelig løsepenge. I 484 ble Peroz beseiret og drept sammen med hele sin hær. Hans bror Balash klarte ikke å gjenopprette den kongelige autoritet, og han ble styrtet av Kavadh med militær støtte fra heftalittene. Stormennene og presteskapet som håpet at Kavadh skulle passe deres formål, ble snart skuffet.
Kavadh gav sin støtte til den «kommunistiske» sekten grunnlagt av Mazdak, sønn av Bamdad, som krevde at de rike skulle dele sine koner og deres velstand med de fattige. Hans intensjon var tydeligvis at ved å adoptere doktrinen til mazdakittene, kunne han bryte innflytelsen til stormennene. Men i 496 ble han avsatt og stengte inne i «borgen Oblivion (Lethe)» i Susiana, og hans bror Djamasp ble satt på tronen.
Men Kavadh flyktet og fant tilflukt hos heftalittene, hvis konge gav ham sin datter til kone og hjalp ham i å returnere til Persia. I 499 ble han konge igjen og straffet sine motstandere. Han måtte betale skatt til heftalittene og ba om subsidier fra Konstantinopel, som hadde støttet perserne før. Men nå avslo keiseren Anastasios I subsidier, som håpet at de to rivaliserende maktene i øst skulle utmatte hverandre i krig. Samtidig intervenerte han i saker i den persiske delen av Armenia. Kavadh sluttet seg sammen med heftalittene og begynte en krig mot romerne. I 502 tok han Theodosiopolis (Erzurum) i Armenia og i 503 Amida (Diarbekr) ved Tigris. I 505 førte en invasjon av Armenia av de vestlige hunerne fra Kaukasus til en våpenhvile, som romerne måtte betale subsidier til perserne under for vedlikeholdet av festningene i Kaukasus.
Da Justinus I i 518 kom på tronen i Konstantinopel begynte konflikten på nytt. Den persiske vasallen Mondhir av Hira la Mesopotamia øde og slaktet munker og nonner. I 531 ble Belisarius beseiret i slaget om Callinicum. Kort tid etterpå døde Kavadh, 82 år gammel, i september 531. I løpet av sine siste år hadde hans favorittsønn Khosrau stor innflytelse over ham og ble utropt til etterfølger. Han fikk også Kavadh til å bryte med mazdakittene, viss doktrine hadde spredt seg vidt utover og skapt stor sosial forvirring i Persia.
I 529 ble de satt på plass i en teologisk diskusjon holdt foran tronen til kongen av ortodokse magikere, og de ble slaktet og forfulgt overalt. Mazdak selv ble hengt. Kavadh var tydeligvis, som Procopius kaller ham, en usedvanlig klarsynt og energisk hersker. Selv om han ikke kunne frigjør seg fra heftalittenes trussel, lyktes han i å gjenopprette orden internt og kjempet med suksess mot romerne. Han bygget noen byer som fikk navn etter ham og begynte å regulere beskatningen.
Victor Boin
Victor Boin (født 28. februar 1886, død 31. mars 1974) var en belgisk sportsutøver som deltok i flere olympiske leker, 1908 i London, 1912 i Stockholm og 1920 i Antwerpen.
Boin vant en olympisk sølvmedalje i vannpolo under Sommer-OL 1908 i London. Belgia vant over Nederland med 8-1 i kvartfinalen og de beseiret Sverige med 8-4 i semifinalen, men tapte finalen til Storbritannia med 2-9. Boin deltok også i svømming på 100 meter fri under OL 1908.
Fire år senere, under Sommer-OL 1912 i Stockholm var Boin med på det belgiske vannpololaget som kom på tredjeplass bak Storbritannia og Sverige. Boin kom på fjerdeplass i den individuelle konkurransen i fekting med kårde.
Boin var med på det belgiske laget i som kom på andreplass, bak Italia, i lagkonkurransen i kårde under 1920 i Antwerpen.
Celestin V
Bakgrunn
Pietro Angelerio var sønn av enkle foreldre ved navn Angelo Angelerio og Maria Leone. Hans fødselsdato og fødested er blitt omtvistet. Ifølge overleveringen ble han født i 1215 i Sant'Angelo Limosano i provinsen Molise, men nyere forskning angir i stedet 1209 og byene Isernia eller Sant'Angelo in Grotte.
Munk, prest
Celestinus, som ble hans klosternavn, var en ivrig asket innen benediktinerordenen, der han inntrådte ved sytten års alder. Han ble etterhvert presteviet i Roma. Som munk søkte han seg ofte til Monte Morone i Abruzzo, hvorfra han fikk tilnavnet di Morrone, som han kanskje ble mer kjent med enn sitt riktige slektsnavn.
Selv om han tilhørte benediktinerordenen, stod han også nær den strengeste retningen blant fransiskanerne (spiritualene), og den der sterke joachimittiske apokalyptikken. Han ble i strid med sine ønsker om et avsondret liv berømt for sin strenge askese, og fikk flere disipler. 36 nye benediktinerklostre hadde blitt grunnlagt med ham som forbilde ved hans død, og munkene der ble kalt celestinere, likesom også de fransiskanike spiritualene ble til Celestins ære - de levde som eremitter og ble til slutt oppløst (Pauperes eremitæ Domini Celestine).
Pavevalg
Den apokalyptiske stemningen tok et veldig oppsving på slutten av 1200-tallet. Før valget av Celestin hadde pavestolen stått tom i mer enn to år. Peter av Morrone sendte da et brev til kardinalkollegiet, der han spådde at Guds straff ville ramme dem om de ikke fikk valgt en ny pave snart. Det endte med at den gamle selv ble valgt.
Han befant seg på Monte Morone da et antall dignitærer, munker og lekmenn plutselig forstyrret hans avsondrethet, erklærte at han var blitt valgt til pave av et samlet kardinalkollegium, og bad ham akseptere sin utnevnelse. Pavestolen hadde da stått tom i to år og tre måneder, men konklaven var splittet under påvirkning av stridighetene mellom ghibellinerne og guelferne, samt mellom Orsini- og Colonna-familien. Hundretusentalls personer kjente til hans utnevnelse før han selv gjorde det, og Pietro Angelerio kunne derfor ikke flykte, slik han først hadde tenkt å gjøre. Han tok pavenavnet Celestin.
Pave, fratreden
Etter et liv i from meditasjon og bønn var Celestin helt uforberedt på maktkampene og intrigene han ble stilt overfor ved pavehoffet. En av hans rådgivere, kardinal Benedetto Caëtani, fikk overbevist ham om at en pave kunne tre tilbake, hvilket Celestin gjorde etter fem måneder på Peters stol. Han var ikke den første paven som abdiserte.
Etter dette ville han tilbake til grotten han regnet som hjemmet sitt, men Caëtani, som nå var blitt pave under navnet Bonifatius VIII, sørget for å holde ham innesperret og bevoktet av to munker fra hans egen orden. Celestin døde ti måneder senere i en alder av 81 år. Ryktene gikk om at han var blitt mishandlet i sitt fangenskap og til slutt henrettet, men dette er ikke bevist. Valget av Bonifatius var likevel omstridt, og folk regnet Celestin som en hellig mann.
Episkopalgenealogi
Hans episkopalgenealogi er:
DS «Edvard Grieg»
DS «Edvard Grieg» var et lasteskip bygget av Stavanger Støberi & Dok som byggenummer 44. Hun ble levert til reder Vilhelm Torkildsen i september 1903. Skipet var ved samme reder til det krigsforliste 2. mars 1917.
Krigsforlis
DS «Edvard Grieg» lastet med soda var på reise mellom Newcastle og Skien. Skipet ble 2. mars 1917 oppbakt av den tyske ubåten U-61 mellom Lerwick og Bergen. Hele besetningen på 15 fikk lov til å gå i livbåtene og forlate skipet. Skipet ble deretter senket ved hjelp av eksplosiver plassert ombord av tyskerne. Ingen av besetningen ble funnet.
Vulst
Vulst er i heraldiske våpenskjold et flettet tøystykke som er plassert på hjelmens isse, mellom hjelmen og hjelmtegnet. I Storbritannia brukes ofte hjelmtegn (crest) satt bare på en vulst, det vil si uten skjold, hjelm og hjelmklede.
En vulst har vært brukt fra middelalderen og i alle land med europeisk heraldikk. Vulst regnes imidlertid ikke som en nødvendig del av et våpen med hjelm og hjelmtegn. I mange våpenavbildninger brukes ikke en vulst, men hjelmtegnet står direkte på hjelmens isse. I Norge ble vulst mer vanlig fra 1800-tallet. Fordi hjelm og hjelmtegn så å si ikke blir brukt i norske offentlige våpen, finner vi ikke heller vulst i disse våpnene. Men i mange andre land ser vi hjelmer med fullt heraldisk utstyr, også i kommunevåpen, statlige og fyrstelige våpen.
En vulst kan ha vært plassert for å skjule en festeanordning for hjelmtegnet på hjelmen. Men vulsten har også vært antatt å komme fra det tøystykket som ble lagt på hjelmen for å verne mot solstråler og varme. Det er dette tøystykket som er blitt til det oppflikede hjelmkledet, som utviklet seg til å bli et plante- eller bladlignende ornament fra hjelmen og ned på sidene av skjoldet.
Vulsten brukes idag vanligvis med de samme to fargene (tinkturene) som på hjelmkledet.
I stedet for vulst kan vi finne rangkroner og i noen få tilfelle en liten krans av roser som i slektsvåpenet Rosenkrantz.
Litteratur
Andre land
Kugelis
Kugelis, banda, eller bulvių plokštainis er en tradisjonell litauisk rett. Kugelis er laget av poteter, melk, løk, egg og bacon.
Oscar Grégoire
Oscar Grégoire (født 27. mars 1877, død 1947) var en belgisk sportsutøver som deltok i flere olympiske leker, 1900 i Paris, 1908 i London og 1912 i Stockholm.
Galenisk farmasi
Galenisk farmasi er læren om hvordan en skal fremstille de forskjellige bruksferdige  legemiddelformene.
Galenisk farmasi omfatter studier omkring produksjon av legemidler fra virkestoff og hjelpestoff fram til ønsket legemiddelform. Herunder inngår undersøkelser om hvordan et preparat skal være sammensatt for å gi ønsket virkning og best mulig holdbarhet.
Galen
Navnet Galenisk farmasi stammer fra Claudius Galenos som var en gresk lege og filosof, og levde fra år 129 til 199. Han har gitt navn til betegnelsen galeniske preparater som tidligere ble benyttet som betegnelse på alle sammensatte legemidler. Galen brukte legmiddel som inneholdt flere virkestoff. I boken Pharmakreutikòn beskriver han hvordan disse legemidlene skal fremstilles.
Emnet Galenisk farmasi
Emnet omfatter kunnskaper om hvordan legemiddler skal settes sammen for at det aktive virkestoffet skal bli tatt opp og transporteres til det stedet i kroppen der det skal virke. Om hvordan legemidler blir fremstilt og hvilke hjelpestoffer som må brukes. Emnet omfatter også kunnskaper om hvordan en er sikker på et legemiddels kvalitet og at det inneholder riktig mengde av virkestoffet. Inkludert er administrasjonsveier, fysisk-kjemiske aspekter, stabilitet, holdbarhet, produksjonmetoder, kvalitetssikring, kvalitetskontroll og biofarmasøytiske karakteristika.
En del av emnet er en introduksjon til farmakopéer, Den Europeiske Farmakopè (Ph. Eur.) og andre.
Fremstilling av legemiddel
Galenisk farmasi er også kunnskapen om hvordan en fremstiller der forskjellige legemiddelformene og hvordan en tester dem for å se at de inneholder riktig mengde virkestoff og at de oppløses på riktig måte i kroppen. Viktig er og hvordan valg av legemiddelform har innflytelse på det terapeutiske resultatet.
Trommehinne
Fysiologi
Trommehinne (lat. membrana tympani) er en tynn membran mellom det ytre øret og mellomøret som settes i bevegelse av vibrasjoner fra lydbølger som kommer inn gjennom den ytre øregangen fra luften. Dens funksjon er todelt (dikotomisk):
Anatomi
Trommehinnen sitter helt innerst i den ytre øregangen hvor den grenser til mellomøret. Her er den skråstilt i forhold til vertikalplanet (ca. 30 grader over horisontalplanet).
Selve trommehinnen kan deles inn i ulike områder, hvorav de viktigste er pars tensa og pars flaccida. Det førstnevnte er det største området, og inkluderer alt under og rundt hammeren. Det sistnevte tilsvarer et lite område over.
Pars tensa kan deles inn i fire kvadranter for å kunne orientere seg nøyaktig (se illustrasjon under).
Ford Nucleon
Ford Nucleon var en atomdrevet konseptbil som ble utviklet av Ford Motor Company i 1958. Det ble aldri bygget noen fungerende eksemplarer, men bilen inneholdt en liten atomreaktor fremfor en tradisjonell forbrenningsmotor. Montert bak passasjerkupéen var en effektkapsel, som inneholdt en radioaktiv kjerne. Denne var utviklet for å være enkel å bytte ut, avhengig av ytelsesbehov og avstanden som skulle tilbakelegges.
Bilens drivverk skulle være basert på elektroniske momentomformere koplet til hvert enkelt hjul, og det ble sagt at biler som Nucleon skulle ha en rekkevidde på 8 000 kilometer eller mer, avhengig av størrelsen på den radioaktive kjernen. Når kjernen ikke lenger fungerte måtte bilen fraktes til en ladestasjon, som forskerne så for seg skulle erstatte bensinstasjoner. Her ble bilen utstyrt med en ny kjerne.
Bilen ble aldri bygget eller satt i produksjon, men en ikke-fungerende modell står utstilt på Henry Ford Museum i Michigan, USA.
Affutasje
Affutasje (fra fransk affûtage, avledet av affûter, 'legge et trestykke under') eller lavett (fra tysk Lafet, fra fransk l'affût, 'underlaget') er et underlag, understell eller monteringsstativ til tunge våpen.
Betegnelsen kan benyttes om et kanonunderlag, kanonvogn eller morterstativ, men benyttes også om et stativ til fast montasje av lette eller tunge maskingevær på kjøretøy, eller bare stående på jorden eller på et skip.
Fordelen er bedre kontroll over våpenet under skyting og dermed større skuddvidde. Det finnes affutasjer til montering av 2, 3 eller 4 like maskingevær, såkalte tvilling-, trilling- og firlingaffutasjer, som kan være manuelt eller maskinelt rettet. Fordelen er her at en enkelt skytter kan yte større ildkraft, da avtrekkermekanismene betjenes synkront. Slike affuteringer anvendes hovedsakelig på luftvernsvåpen.
Betegnelsen lavett (for eksempel kanonlavett) er etymologisk beslektet med affutasje (gjennom tysk fra fransk l'affût). Kannonlavetter er vanligvis utstyrt med hjul for transport. På eldre munnladere er lavetten utstyrt med ladestokk, pussesaker og annet ustyr til kanonen. På nyere feltkanoner har lavetten ofte en skjold for å beskytte mannskapet mot skudd og splinter.
Rambergsvallen
Rambergsvallen er et fotball- og friidrettsanlegg på Hisingen i Göteborg i Sverige. Stadionet ble åpnet i 1935 og har 8 480 plasser.
Den er hjemmebane for BK Häcken som spiller i Allsvenskan.
Follesø mannskor
Follesø Mannskor ble stiftet 26. januar 1914 og er dirigeres i dag av Annlaug Hus. Koret holder til på Askøy og deltar på konserter og konkurranser i inn og utland. Blant korets dirigenter kan nevnes Valter Aamodt, som dirigerte koret i 50 år. I mange år sang Follesø Mannskor på Troldhaugen under Festspillene i Bergen, og i 1975 ble koret tildelt Griegprisen for sitt arbeid med Edvard Griegs opus 30 Album for Mandssang.
Landkreis
En Kreis (i Nordrhein-Westfalen og Schleswig-Holstein) eller Landkreis (i alle andre forbundsland) er etter tysk kommunalrett en sammenslutning av kommuner (Gemeinde) og samtidig et offentlig foretak som forvalter et område (Gebietskörperschaft). Landkretsen forvalter sitt område i henhold til prinsippet om kommunalt sjølstyre. Sammenlikna med norsk forvaltning svarer Landkreis best til betegnelsen fylke eller fylkeskommune.
Hvilke offentlige oppgaver kretsene har, kan variere. Boligbygging, veger (Kreisstraßen), helsevesen, katastrofeberedskap, mattilsyn, avfallshandtering, kollektivtransport og sosialhjelp er oppgaver som til vanlig ligger til kretsen. I tillegg til å yte tjenester på vegne av kommunene fungerer kretsen også som statens forlenga arm i distriktene og fører tilsyn med kommunene. Enkelte kretser er fullkommunalisert, dvs. at det statlige overoppsynet er overdratt kretsen. Kretsen finansierer sin virksomhet ved å kreve en avgift (Kreisumlage) av kommunene.
Administrasjon og politisk ledelse av kretsen er lagt til en Kreisstadt. Her har den politisk valgte Kreistag sitt sete, valgt for fem år (i Bayern seks). Dette ledes av en Landrat.
Betegnelsen Kreis går tilbake til det tsjekkiske ordet kraj («land»). Tidlig på 1800-tallet forsøkte den prøyssiske statsmannen Freiherr vom Stein å innføre en form for lokalt styre også i landdistriktene. Først mot slutten av århundret ble forslaget realisert, og de første kretsordningene innført i de prøyssiske provinsene Westfalen (1886) og Rheinprovinz (1887).
Alle Tysklands 295 landkretser er tilsluttet forbundet Deutscher Landkreistag.
Vierspurv
Vierspurv (Emberiza rustica) er en art i buskspurvfamilien (Emberizidae) som trives i fuktige habitater i det nordlige barskogbeltet, fra Fennoskandia i vest til Anadyrland og Kamtsjatkahalvøya i øst. Vierspurven er i 2017 Norges mest truede fugl, og vil trolig forsvinne som regelmessig hekkefugl innen kort tid.
Beskrivelse
Vierspurv blir 13–14,5 cm lang og veier typisk 15,5–24,3 g, eller omtrent som sivspurv.
Voksne hanner har svart krone med ei distinkt hvit stripe på oversiden av øyene og bakover mot nakken, et bredt rustbrunt bryst- og nakkebånd, samt svarte øredekkere med en tydelig avsatt hvit flekk.
Hanner i sitt andre kalenderår (2K-fugler) ligner voksne hanner, men har mangelfullt utfargede øredekkere med brunnyanser og gjerne, men ikke alltid, mindre utviklet brystbånd. .
Hunnene er mer nøytralt farget i brunt, men skilles fra sivspurv på rustbrunt bryst-(smalt) og nakkebånd, ustreket, rustbrun overgump, rustbrune kroppsider, helt hvit buk, hvite vingebånd, rosa undernebb og rosa-aktige bein.
To underarter aksepteres; rustica (nominatformen) og latifascia. Sistnevnte rase skiller seg fra nominatformen, kun ved ei mørkere og mer rikelig utfarget fjærdrakt og ørlite større nebb i snitt. Blant annet er den sorte hodekrona mer intens sort og strekmønstret i fjærdrakta noe tyngre.
Inndeling og utbredelse
Inndelingen følger HBW Alive og er i henhold til Copete et al. (2017). Den geografiske variasjonen som danner grunnlag for de to underartene er svak. Noen velger derfor heller å betrakte arten som monotypisk.
Vierspurv blir også av og til plassert i slekten Schoeniclus, og tidligere også i slekten Ocyris.
Norge
Vierspurven har hatt størst utbredelse i Hedmark. På resten av Østlandet har imidlertid utbredelsen blitt sterkt redusert i senere år, sammenlignet med det området som ble skissert i Norsk fugleatlas. Tidligere lokaliteter i Oppland er forlatt, og den resterende delbestanden i Sør-Norge har de siste årene vært vært å finne i sentrale deler av Hedmark. . I april 2023 har vierspurven også blitt observert i Trøndelag (Lierne).
Sverige og Finland
Også nord i Sverige har vierspurven forsvunnet fra flere områder. Trolig må man nord til Jämtland for å finne et sammenhengende utbredelsesområde for arten. Arten har også forsvunnet fra store deler av det sørlige Finland.
Habitat
Foretrekker sumpgranskog, men i kjernebestanden fra Finland og østover synes ikke arten å være spesielt kresen i habitatvalg. I Nord-Sverige og i Finland kan arten påtreffes i nær sagt all slags fuktig bar-/blandingsskog i tilknytning til myr, men tettheten er størst på grandominerte myrer. I Hedmark og sør i Sverige har arten snevrere habitatkrav. Viktigste hekkemiljø i disse områdene er løvrik sumpgranskog langs stilleflytende vassdrag i myrlendt terreng. Tresjiktet er nokså tett og busksjiktet lite utviklet. Det mest typiske trekket, som går igjen på nesten alle vierspurvlokalitetene, er en svært tuet skogbunn, som hovedsakelig består av stolpestarr (Carex juncella), med vann stående mellom tuene store deler av hekketiden.
Beverdammer utgjør en betydelig del av habitatene i de sørvestligste delene av artens utbredelsesområde. Over 50 % av territoriene som ble registrert i Hedmark i 2009 var i tilknytning til en beverdam. Både flommarks- og beverpåvirkede habitater er oftest sterkt påvirket av grunnvann fra omkringliggende myrer. Arten forekommer sjelden over 600 meter over havet.
Hekking
Hekketiden begynner i mai eller tidlig i juni. Arten hekker i sumpmark med gran- (Picea) og furuskog (Pinus) innblandet noe bjørk (Betula), vier (Salix) og annen lauvskog, krattskog langs elvebanker og torvmoser.
Redet bygges trolig eksklusivt av hunnen, men hannen hjelper til med å hente byggematerialer. Han har ikke blitt observert å hjelpe til med byggingen. Byggematerialene består typisk av gress, strå, åkersnelle, moser, lav, løv og barnåler. Redet fôres innvendig med mykere gress og mykt plantemateriale, av og til også myke fjær. Det plasseres vanligvis godt gjemt på bakken, nær vann.
Hunnen legger normalt ei klynge med 4–6 egg, som er kamuflasjefarget og ruges av begge foreldrene i 11–13 dager. Hannen ruger imidlertid gjerne i noe kortere økter. Begge foreldrene mater avkommet, som forlater redet etter cirka 7–10 dager (før de er flygedyktige). Foreldrene mater imidlertid ungene i ytterligere cirka 15 dager.
Føde
Vierspurven livnærer seg hovedsakelig fra frø, men i hekketiden spiser den også insekter og edderkoppdyr. Virvelløse dyr knyttet til vann synes å være viktig i hekketiden. Ungene mates med blant annet sommerfugllarver, mygg og planteveps. Vierspurven søker mest føde på bakken, men i hekketiden fanger den også mye målerlarver i bjørk.
Trekk og overvintring
I motsetning til de fleste andre arter som trekker sørover om høsten, trekker vierspurven østover. Høsttrekket begynner tidlig, fra sent i juli til midten av september i de nordligste utbredelsesområdene. De vestlige bestandene trekker først østover langs egnede habitat, til de når Øst-Sibir, da det snur sørover og går gjennom østre deler av Mongolia og videre sørover og østover til de når overvintringsplassene.
Arten er også registrert i Storbritannia (regelmessig), på Svalbard, Island og i en rekke andre vesteuropeiske land, men i de fleste tilfeller regner man med at det er snakk om tilfeldigheter i trekket. I så måte er den også registrert i Midtøsten, Egypt, Afghanistan, Nordvest-India, Nepal og Hongkong, samt i Alaska, Sørvest-Canada (Britisk Columbia) og i det vestre USA (Washington, Oregon, California).
Internasjonalt
HBW Alive melder at den internasjonale bestanden av vierspurv trolig er i drastisk tilbakegang. BirdLife International melder at bestanden i europeisk Russland minst er halvert siden 1980. Man vet imidlertid lite om bestandene i resten av Russland og Sibir, men analysen til Edenius et al. (2016) og data fra japanske og kinesiske ringmerkingsprogrammer, antyder at tilbakegangen kan være på hele 75–87% de siste 30 årene (noe som minner om kollapsen i sibirspurvbestanden for noen år siden).
Den europeiske bestanden (inkludert europeisk Russland) ble i 2015 anslått til å bestå av omkring 681 000–831 000 par av BirdLife International, mot 6 100 000–10 000 000 hekkende par i 2004. Denne delen av totalbestanden utgjør normalt cirka 20%.
Norden
Arten har relativt nylig innvandret til Norge østfra, fra en utbredelse som i 1880 dekket halve Finland, og som noen tiår senere hadde nådd Jämtland i Midt-Sverige. Første hekkefunn i Norge ble gjort så seint som i 1960. I Norge og i Sør-Sverige, var trolig bestanden på topp på 1980- og 1990-tallet, men fra omkring år 2000 har arten vært i tilbakegang over hele Fennoskandia.
Sverige
I Sverige har også bestanden gått markert tilbake fra slutten av 90-tallet. Fra 1998 til 2012/2013 viser resultatene fra standardrutene til Svensk Fågeltaxering en årlig nedgang på hhv. 6,7/5,3 %, hvilket tilsvarer en nedgang på hhv. 62/56 %. De frie punktrutene går lenger tilbake i tid (1975-) og indikerer en større nedgang, men de er ikke representative for landet som helhet og har tidvis svært lav dekningsgrad. Det er siden begynnelsen av 1990-tallet også registrert en kraftig nedgang i fangstindeks på vierspurv under høsttrekket ved Østersjøen.
Standardrutene gir et noe misvisende bilde av nedgangen i bestanden. Vierspurven fordeler seg i landskapet på en måte som gjør arten lite egnet til slike generelle bestandssimuleringer. I tillegg er det nok en del tilfeldigheter som spiller inn. Vierspurvindeksen, som er basert på data fra standardrutene, har svingt en del fra år til år, noe som tyder på at det er stor usikkerhet i dataene. Den høye indeksen de fire siste årene skyldes nok delvis det høye antallet takseringsruter i de nordøstlige delene av landet, hvor vierspurvbestanden er tettest, og delvis tilfeldigheter. De få registreringene som er gjort av vierspurv på standardrutene de siste 17 årene er hovedsakelig fra kjerneområdene i Nord-Sverige.
Nedgangen siden årtusenskiftet, som har vært størst i sør og vest, er i svært liten grad med i datagrunnlaget for standardrutene. Fra 1998 til 2007 viste de svenske dataene ingen signifikant nedgang, til tross for at nedgangen i den norske og finske bestanden var henholdsvis minst 80 % og minst 30 % i samme periode. Det har ført til at den reelle nedgangen i den svenske vierspurvbestanden antas å være større enn det som rapporteres av Lindström & Green (2014, 2015) og i Green et al. (2016, 2017).
Norge
Kvalitative analyser fra et bredt utvalg av nåværende og tidligere lokaliteter indikerer at vierspurvbestanden i Hedmark er redusert med minst 70 % i perioden 1998–2008 (K. Hansen upublisert). Den negative trenden fortsatte i tidsrommet 2008–2017, da bestanden sank med ytterligere minst 98 %. For landet som helhet kan bestanden ha blitt redusert med mer enn 99,8 % de siste 14–18 årene.
Tidligere bestandsestimater har vært sprikende og usikre. På 1990-tallet regnet man med 100–500 par i Norge, hvorav 50–200 par i Hedmark. Estimatet for Hedmark er imidlertid noe forsiktig, da tidligere funn vitner om at det i artens storhetstid kan ha vært 200–300 eller kanskje 400–500 territorier i fylket (K. Hansen upublisert). Siden det er lite som tyder på at det finnes vierspurv andre steder enn i Hedmark i dag, gjenstår det kanskje ingen eller kun ett par i landet.
John Baptist Ye Ronghua
John Baptist Ye Ronghua (født 19. juni 1931 i landsbyen Shankou i Hanzhong i Shaanxi i Kina, død 28. august 2022) var katolsk biskop av bispedømmet Ankang (kurienavn: Det apostoliske prefektur Hinganfu) i provinsen Shaanxi i Folkerepublikken Kina.
Bakgrunn
Ye Ronghua fullførte sin presteutdannelse i 1958 ved presteseminaret i Kaifeng, som ble tvunget til å stenge samme år. Men på grunn av den kinesiske religionspolitikk kunne han ikke prestevies da. Han vendte hjem til Hanzhong, og det var først den 10. desember 1981 at det ble mulig for ham å motta prestevielsens sakrament.
Biskop
Han ble bispeviet 10. desember 2000 som første kinesiskfødte biskop av Ankang. Hovedkonsekrator var biskop Anthony Li Du'an av Xi'an. Medkonsekratorer var biskop Joseph Zong Huaide av Jinan og biskop Louis Yu Runchen av Hanzhong.
Vierspurv
Årsaker til bestandsnedgang
Ulovlig fangst av ville dyr og fugler er utbredt i både Kina og Korea. Årlig fanges det trolig flere titalls millioner av trekkende og overvintrende, små spurvefugler i disse områdene. Vierspurv utgjør trolig en betydelig del, siden artens trekkrute ligger i de nordøstre delene av Kina, der fangstaktiviteten tilsynelatende er størst.
John Baptist Ye Ronghua
Biskop
Under 2 000 katolikker bodde da i bispedømmet. Bare tre av 22 konfiskerte kirker var blitt returnert til katolikkene etter at forholdene ble lettere tidlig i 1980-årene. Ankang hadde aldri hatt særlig mange katolikker: I 1950 viste statistikkene 3.982 katolikker og 19 kirker.
Vierspurv
Rødlistestatus
Vierspurv blir på IUCNs rødliste regnet som «sårbar» globalt. I Sverige regnes den som «sterkt truet», mens den i Finland regnes som «nær truet».
John Baptist Ye Ronghua
Biskop
Frem til sin død i 1994 hadde presten fader Zhang Yiyan vært bispedømmeadministrator. Da han døde, ble fader Ye overført av biskop Li for å hjelpe til i Ankang.
Biskop Ye har arbeidet for å få tilbakeført flere katolske kirker, eller få tildelt erstatning i form av egnede tomter og byggemidler for nye kirker. Fremdriften har vært langsom.
Vierspurv
Rødlistestatus
I Norge ble arten oppgradert fra «sterkt truet» til «kritisk truet» i 2015, fordi bestanden da utgjorde færre enn 10 reproduserende individer. Vierspurven har vært funksjonelt utdødd i Norge i flere år. Vierspurvprosjektet mener at arten kan forsvinne helt fra norsk fauna, om den ikke alt er borte.
John Baptist Ye Ronghua
Biskop
Sykdomsrammet bad han om å få hjelp til å lede bispedømmet, i egenskap av en koadjutor. Det fikk han i 2010, med pavelig mandat, det ble den 50-årige John Baptist Wang Xiaoxun, men det skulle drøye seks år til før den nye hjelperen kunne tiltre. Wang Xiaoxun ble bispeviet ikke før den 30. november 2016. Det deltok seks biskoper fra Shaanxi ved ordinasjonsmessen. Etter biskop Yes død i en alder av 81 år den 28. august 2022, overtok biskop Wang som ordinarius for bispedømmet.
Episkopalgenealogi
Hans episkopalgenealogi er:
Pakistan under Sommer-OL 1968
Pakistan under Sommer-OL 1968. Sportsutøvere fra Pakistan deltok under Sommer-OL 1968 i Mexico by. Det var sjette gangen som Pakistan deltok i et OL, de kom på 29.-plass med en gullmedalje.
Ueli Schnider
Ueli Schnider (født 29. mars 1990) er en sveitsisk langrennsløper.
Karriere
Schnider deltok ved Ski-VM 2015 i Falun, der han fikk fjerde beste tid i prologen, og vant sin kvartfinale, men ble slått ut i semifinalen. Han endte dermed på 8.-plass på sprinten.
Tetrade
En tetrad i genetikken er to homologe kromosomer, bestående av to kromatider hver, som holdes sammen av et «synaptonemal complex». De dannes i pachynema fasen i meiosen   fra bivalenter, når søsterkromatidene kommer til syne, og brytes opp i anafase I når kromosomparene skilles og trekkes til hver sin pol. Det er innenfor en tetrad at overkrysning kan forekomme.
«Kormoran» (1940)
«Kormoran» var en tysk hjelpekrysser.
Hun ble påbegynt i 1938 som motorskipet MS «Steiermark», men ble tatt over av den tyske marinen, utstyrt med diesel-elektrisk maskineri og bestykning, og ble operativ 9. oktober 1940 som «Kormoran».
De seks 15 cm kanonene som utgjorde hovedbestykningen hennes var utdaterte kanoner av samme type som var vanlig å bruke som annenbestykning på slagskip og slagkryssere før og under første verdenskrig. Hun ble også opprinnelig utstyrt med en 75 mm kanon, men denne ble fjernet før hun la ut på sitt første tokt. For luftvern hadde hun fire 37 mm kanoner og fem 20 mm maskinkanoner. I tillegg hadde hun to doble torpedoutskytningsrør på dekk og to enkle under vannlinjen.
Hun opererte også to Arado Ar 196A-1 sjøfly og en egen motortorpedobåt «LS3». Denne 11,5 tonns motortorpedobåten kunne riktignok ikke avfyre torpedoer, «LS4» var den første i denne klassen som kunne utstyres med torpedoer, men den kunne brukes for minelegging. «Kormoran» hadde normalt med seg 360 miner.
«Kormoran» senket og erobret til sammen elleve skip i løpet av et 350 dager langt tokt før hun 19. november 1941 støtte sammen med den australske krysseren HMAS «Sydney» utenfor Shark Bay i Vest-Australia. Den australske krysseren lot «Kormoran» av ukjente grunner komme for tett innpå seg, og i nærkampen som fulgte ble begge skipene så hardt skadet at de begge sank.
I Atlanterhavet
Kilder: Winter, H.M.A.S. Sydney, sidene 38-9, 41, 43, 47, 66, 73 og Frame: HMAS Sydney,sidene 61, 65-7
Vrakfunn
Kormorans vrak ble oppdaget av The Finding Sydney Foundation den 12. mars 2008 på posisjonen 26°05′49.4″S 111°04′27.5″Ø, om lag 112 nautiske mil (207 km) vest for Steep Point helt vest i Australia på en dybde av 2.560 meter. HMAS Sydney ble også identifisert ca. fire nautiske mil sør for dette.
Jan P. Hagberg
Jan Petrus Hagberg (født 20. april 1939 i Halden) er en norsk prest, forfatter og lederutvikler.
Hagberg tok teologisk embetseksamen i 1967, og var deretter marine-prest i Ramsund. Hagberg jobbet deretter som redaktør og ungdomsprest i Norges Kristelige Ungdomsforbund, og senere som tillitsvalgt/vice-president i European YMCA. Hagberg var vikarprest på Svalbard i 1970/71 og studentprest ved Universitetet i Oslo i 1976. Fra 1983 var han residerende kapellan i Oslo domkirke, med spesielt ansvar for diakoni og sjelesorg. - Hagberg er medlem i Norsk Faglitterær Forfatterforening.
På slutten av åttitallet begynte Hagberg å jobbe med lederutvikling for større norske bedrifter ( etter å ha vært stipendiat under LOR/ LederOpplæringsRådet) fra 1995 under selskapet Hagberg Supervision. Hagberg ble også eier og faglig leder i Kreativitetshuset AS. Som lederutvikler har Hagberg blant annet stått for utviklingen av kommunikasjons-verktøyet SGL (Samspill, Gruppevekst og Lederutvikling). - SGL bruker blant annet et farge-språk til å beskrive kommunikasjon, der blått er «hode-språket», rødt er «hjerte-språket», gult er «mage-språket» og lilla er «symbol/kropps-språket».
Hagberg har utgitt en rekke bøker, hvorav DØD uten brodd, fra 1977, - I SAMME BÅT, fra 1980 og GODTATT av bare nåde, fra 1982, - alle utgitt på Gyldendal norsk Forlag. I 2008 kom Hagberg i fokus med boken Ett år i Ellens liv: Om mobbing, dysleksi og «det tredje øyet», som handlet om opplevelsene til tillitsvalgt og medarbeider Ellen Strøm i Dysleksiforbundet. I boken ble «Sjefen» beskrevet ut fra fem gitte kriterier for mobbing som hersker teknikk. Jfr. boka: :"Ett år i Ellens liv", side 170 f
Som åttiåring utga Hagberg boka: "Naturkatedralen i tekst og bilder", Petrus Forlag 2019, - om naturens katedral på Sangefjell i Hallingdal. (www.naturkatedralen.no) - Bokas formål var å fortelle om Naturkatedralens rike symbolikk, form og budskap for en ny generasjon hytteeiere i Øvre Hallingdal. Naturkatedralen som ble påbegynt i 1987 og innviet og velsignet av biskop Sigurd Osberg i 2001, ble skapt på en fantastisk tomt gitt av grunneieren Torstein Breie. I spissen for prosjektet stod Hagberg og noen få andre ildsjeler og hytteeiere på Sangefjell.
«Tors fiske»
«Tors fiske» er en skulpturgruppe og fontene i bronse av Anders Wissler, utført og reist i 1903 på Mariatorget på Södermalm i Stockholm.
Skulpturgruppen viser det dramatiske øyeblikket der Tor har fanget Midgardsormen og Tor hever hammeren Mjølner for å tilintetgjøre ormen. Sentralfiguren flankeres av to urtidsøgler.
Irish stew
Irish stew er en tradisjonell irsk matrett. Matretten har blitt kjent over hele verden. Det benyttes lammekjøtt og forskjellige typer av grønnsaker. I enkelte oppskrifter er grønnsakene most.
John Desmond Bernal
John Desmond Bernal (født 10. mai 1901 i Nenagh, Irland, død 15. september 1971 i London) var en britisk fysiker og oppfinner, og professor i fysikk ved Universitetet i London. Han er kjent som en av de fremste pionerer innen krystallografi.
Bakgrunn og virke
Familien hans var av irsk avstamming og av blandet italiensk og spansk/portugisisk sefardisk jødisk opprinnelse på farssiden (bestefaren Jacob Genese, hadde adoptert familienavnet Bernal fra hans farmor rundt 1837). Hans far Samuel Bernal hadde blitt oppdratt innenfor den katolske tro i Limerick og etter endt utdannelse fra Albert Agricultural College tilbrakte 14 år i Australia før han returnerte til Tipperary for å kjøpe en gård i nærheten av Nenagh der Bernal vokste opp. Hans amerikanske mor, født Elizabeth Miller, hvis mor var fra Antrim, var utdannet ved Stanford University og arbeidet som journalist, og hadde konvertert til katolisismen i sine yngre dager.
Bernal ble først utdannet i England først, ved Stonyhurst College som han avskydde. På grunn av hans avsky mot denne skolen ble han forflyttet til Bedford School etter et semester, i en alder av tretten år. I 1919 dro han til Emmanuel College, Cambridge University etter å ha blitt tildelt et stipend derfra. Ved Cambridge studerte Bernal både matematikk og naturfag og han ble tildelt en bachelorgrad i 1922, før han tok et nytt år med studier av naturvitenskap. Etter endt eksamen ved University of Cambridge begynte Bernal en omfattende forskning under ledelse av den anerkjente forskeren Sir William Bragg ved Davy Faraday Laboratory ved Royal Institution som ligger i London. I 1924 fant Bernal ut at strukturen til grafitt også virker på krystallstrukturen som finnes i bronse.
I 1927 ble Bernal utnevnt som foreleser ved Structural Crystallography ved Cambridge University, og han ble utnevnt til assisterende direktør i Cavendish Laboratory i 1934. Her begynte han for alvor å bruke sine krystallografiske teknikker for å studere organiske molekyler. Imidlertid ble Bernal nektet et stipend fra universitetet i Rutherford og i 1937, ble Bernal gjort til professor i fysikk ved Birkbeck College som er en avdeling med tilhørighet til University of London. Etter den andre verdenskrig etablerte Bernal et forskningslaboratorium der han skulle forske på biomolekylære, i to georgianske hus i Torrington Square sammen med 15 andre forskere.
Etter katastrofen under Dieppe-raidet, ble det besluttet at disse feilene ikke skulle gjentas under den kommende Operasjon Overlord, og Bernal demonstrerte de mange fordelene av å bygge en kunstig havn til de tilhørende deltakerne under Quebec-konferansen i 1943, som den eneste britiske forskeren til stede under denne konferansen. Men hans aller viktigste bidrag til den allierte landgangen i Normandie på D-dagen var hans grundige og detaljerte kartlegging av strendene i Normandie, som måtte kartlegges meget nøye før landgangen, men uten å vekke noe oppmerksomhet fra tyskerne.
Bernal sluttet seg til Communist Party of Great Britain (CPGB) i 1923. Hans medlemskap falt bort da han vendte tilbake til University of Cambridge i 1927 og ble ikke fornyet frem til 1933. Bernal var kjent som en fremtredende intellektuell forsker, også innenfor det politiske liv, særlig på 1930-tallet. I 1931 møtte han de sovjetiske forskerne Nikolai Bukharin og Boris Hessen, som ga ham en innflytelsesrik marxistisk redegjørelse for arbeidene til Isaac Newton. Dette møtet fundamentalt forandret Bernals syn på verden og han begynte mer inngående å støtte Sovjetunionen og Josef Stalin etter dette. I 1939 publiserte Bernal verket The Social Function of Science.
Os
Os, eller OS, kan vise til:
Scaria
Scaria er en landsby i Provinsen Como i regionen Lombardia i Italia.
Stigmella lapponica
Stigmella lapponica er en sommerfugl som tilhører familien dvergmøll (Nepticulidae). Den er funnet over det meste av Norge.
Utseende
En liten (vingespenn 5-7 millimeter), grå møll. Antennen er trådformet, mørk og halvparten til to tredjedeler så lang som forvingen. Det innerste, kraftig utvidete leddet er hvitt. Hodet er gulhåret, kroppen mørk. Forvingene er mørkgrå med et lyst tverrbånd som er smalt og litt utydelig hos hannen, bredere og tydeligere hos hunnen. Bakvingen er smal, lysgrå, med lange frynser.
Levevis
Denne arten er knyttet til bjørkeslekten og kan bruke både hengebjørk, dunbjørk og dvergbjørk som vertsplanter. De voksne sommerfuglene kan være ganske vanlige der det vokser bjørk i mai-juni, arten har bare én generasjon hvert år. Larven lager en 5-9 centimeter lang, krum mine i bjørkebladet, denne blir i begynnelsen helt fylt opp med larvens ekskrementer, men etter hvert danner disse en smal stripe i midten.
Utbredelse
Arten er utbredt i Nord- og Mellom-Europa og er også funnet i Ural og Sibir, trolig finnes den over store deler av den palearktiske sone. I Norge finnes den over hele landet, kanskje bortsett fra kyststrøkene på Vestlandet.
Tretjern
Tretjern (eller Tretjenn) er et vann ved Busåsen, nordøst for tettstedet Lierfoss i Aurskog-Høland kommune i Viken.
Marine pattedyr
Marine pattedyr er terrestriske pattedyr som er tilpasset et liv i vann og som tilbringer store deler av tiden i dette elementet, men som regel ikke hele tiden. Dette er ikke en ensartet gruppe, men en uensartet gruppe dyr som består av flere grupper, i prinsippet hvaler, seler og sjøkyr (såkalte sjøpattedyr) og dyr som bever, nebbdyr og flodhest med flere. Disse dyrene har imidlertid til felles at de gjennom evolusjon og morfologi har blitt tilpasset et liv i vann.
Joseph Pletinckx
Joseph Pletinckx (født 13. juni 1888, død 1971) var en belgisk sportsutøver som deltok i flere olympiske leker, 1908 i London og 1912 i Stockholm, 1920 i Antwerpen og 1924 i Paris.
Pletinckx vant en olympisk sølvmedalje i vannpolo under Sommer-OL 1908 i London. Belgia vant over Nederland med 8-1 i kvartfinalen og de beseiret Sverige med 8-4 i semifinalen, men tapte finalen til Storbritannia med 2-9.
Pletinckx vant ytterligere to sølvmedaljer i vannpolo, både under OL 1920 og 1924
Tales fra Milet
Navnet skrives både som Tales og Thales. Språkrådet anbefaler en navneform uten bokstaven h.
Tales etterlot seg ingenting skriftlig som vi kjenner til, og han er bare kjent fra senere omtale. Liv, virksomhet og tanker er basert på svært usikre kilder. Tradisjonen har imidlertid knyttet både spesifikke matematiske oppdagelser og bestemte filosofiske tanker til Tales.
Liv og virke
Nøyaktig leveår for Tales er ikke kjent. Historikeren Herodot (ca. 484-425 f.Kr.) forteller at Tales forutså en solformørkelse, i ettertid antatt å være skjedd 28. mai 585 f.Kr. Diogenes Laertios, som levde i det tredje århundre etter Kristus, skriver at Tales var 78 år da han døde, i løpet av den 58. olympiade (548-545 f.Kr.) Leveårene er i moderne tid anslått ut fra disse opplysningene, sammen med en antagelse om at han var rundt 40 år da solformørkelsen skjedde. Ifølge Diogenes Laertios oppgir imidlertid Sosikrates levealderen som 90 år og Apollodoros at Tales var født i det første året av den 35. olympiade, det vil si i 640 f.Kr. Tales skal ha falt død om mens han var tilskuer til en idrettskonkurranse, svekket av varme og tørst.
Diogenes Laertios forteller at de fleste kildene opplyser at Tales kom fra byen Milet i Jonia, i utkanten av den greske sivilisasjonen, men han refererer også at Herodot hevdet at Tales fikk borgerskap i Milet, etter å ha kommet fra Fønikia. Som foreldre til Tales skal både Herodot, Duris av Samos og Demokrit ha oppgitt Examyes og Kleobulina. Noen kilder skal ha fortalt at Tales giftet seg og fikk en sønn ved navn Kybistos, mens andre kilder skal ha oppgitt at han forble ugift og adopterte sin søsters sønn. Etter en anekdote ville Tales mor presse ham i ung alder til å gifte seg, og han svarte da at det var for tidlig. Da hun gjorde det igjen senere i livet, svarte han at det var for sent. Han er noen ganger framstilt som forsvarer av sølibatet.