cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Tabula Traiana
Historie
Tabula Trajana ble laget i år 100 etter Kristus under den romerske keiseren Trajan, i forbindelse med fullføringen av veistrekningen mellom Golubac og Kladovo.
Domenico Fontana (arkitekt)
Liv og virke
Paven gav også Fontana i oppdrag å gjenreise tre andre romerske obelisker. Til dette fikk han god bruk for sine kunnskaper i statikk. Blant de tre var Lateranobelisken, også en antikk egyptisk obelisk som var flyttet til Roma i keisertiden. Den lå i bruddstykker der den styrtet sammen under et jordskjelv, i Cirkus Maximus. Først i 1587 ble den gravd opp på oppdrag av pave Sixtus V, og i 1588 bragt av Fontana, som etterlot sitt navn på den, til der den nå står utenfor Laterankirken. Det var han som hadde ansvaret for restaurering og oppstilling.
Tabula Traiana
Historie
Byggingen av kraftverket Đerdap førte til at stedet for den opprinnelige plasseringen av tavlen ble satt under vann. I 1972 ble tavlen derfor hevet til et høyere nivå. I dag kan den imidlertid bare ses fra elven og vannspeilet når nesten helt opp til marmorplaten. Den tidligere Trajanveien er i dag langt under vannoverflaten.
Frederick Meyer
Frederick «Fred» Julius Meyer (født 17. mai 1900 i Chicago, død 12. mars 1983 i Los Angeles) var en amerikansk bryter som deltok i de olympiske leker i 1920 i Antwerpen.
Meyer vant en olympisk bronsemedalje i bryting under OL 1920 i Antwerpen. Han kom på delt tredjeplass i den tyngste vektklassen, tungvekt over 82,5 kg, i fristil bak Robert Roth fra Sveits og sin landsmann Nat Pendleton. Det var åtte brytere fra fem nasjoner i denne vektklassen som ble avviklet i perioden 25. til 27. august 1927.
Walter Maurer
Walter Stark Maurer (født 9. mai 1893 i Kenosha i Wisconsin, død 18. mai 1983 i Chicago) var en amerikansk bryter som deltok i de olympiske leker i 1920 i Antwerpen.
Maurer vant en olympisk bronsemedalje i bryting under OL 1920 i Antwerpen. Han kom på tredjeplass i den nest tyngste vektklassen, lett tungvekt 82,5 kg, i fristil bak Anders Larsson fra Sverige og Charles Courant fra Sveits. Det var tretten brytere fra åtte nasjoner i denne vektklassen som ble avviklet i perioden 25. til 27. august 1927.
Domenico Fontana (arkitekt)
Liv og virke
Fontana skapte også de store palassene ved Vatikanet og Lateranet. Omkring 1587 gav Sixtus V ham i oppdrag å konstruere en ny bygning for Vatikanbiblioteket. Denne bygningen er fortsatt i bruk.
Tabula Traiana
Utførelse
Tabula Trajana er 3,2 meter lang og 1,8 meter høy. Innenfor en dobbelt ramme vises en svevende delfin. I det øvre del av bildet finnes et halvtak med rosettutsmykte skrin. Over dette vises en ørn med utslåtte vinger, til høyre og venstre finnes på hver side innhugget roser med seksdoble kronblader.
Domenico Fontana (arkitekt)
Liv og virke
Blant hans arbeider i Roma kan også fremheves fasaden til Quirinalepalasset, Lateranpalassets loggia og Sixtus Vs kapell ved Santa Maria Maggiore. Han fullførte også etter Michelangelos tegninger kuppelen til Peterskirken.
Tabula Traiana
Teksten
Av den opprinnelige teksten er fire av til sammen seks linjer i behold. Teksten blir båret av to bevingete genier.
Chong Siao Chin
Chong Siao Chin (født 12. mai 1957) er en hongkongkinesisk judoka.
Domenico Fontana (arkitekt)
Liv og virke
I 1592 ble han han kalt til Napoli for å bygge det kongelige palass.
Tabula Traiana
Teksten
Inskripsjonen lyder slik:
Chong Siao Chin
Han representerte Hongkong under Sommer-OL 1988 i Seoul, der han ble nummer 33 i lettvekt.
Tabula Traiana
Teksten
Dette skal leses slik:
Imp(erator) Caesar divi Nervae f(ilius) Nerva Traianus Aug(ustus) Germ(anicus) pontif(ex) maximus trib(unicia) pot(estate) IIII p(ater) p(atriae) co(n)s(ul) III montibus excisi(s) anco(ni)bus sublatis via(m) fecit
I tysk oversettelse lyder inskripsjonen slik:
Der Sohn des göttlichen Nerva und regierende Kaiser, Nerva Traianus Augustus Germanicus, Pontifex Maximus, zum vierten Male Inhaber der tribunizischen Gewalt, Vater des Vaterlandes und Konsul, hat Gebirge und Strom überwunden und diese Straße gebaut.
I norsk oversettelse:
Sønn av den guddommelige Nerva og den regjerende keiseren, Nerva Traianus Augustus Germanicus, Pontifex Maximus, for fjerde gang innehaver av det tribunistiske herrevelde, overhode av fedrelandet og konsul, har overvunnet fjellet og elven og bygget denne veien.
Alvheimveien (Oslo)
Alvheimveien (5-11, 2-14) er en vei på Bekkelaget i bydel Nordstrand i Oslo. Den går sørvestover fra Skrenten ved Mosseveien og ender som blindvei, men er forbundet med Grønsundveien med en sti.
Veien fikk navn i 1917 etter Villa Alvheim i nr. 10 (oppført 1853, med inngangsparti påbygget i 1920). I nr. 6 er Villa Fagerhøi (oppført 1890 ved arkitekt Heinrich Jürgensen for hattemaker Hans H. Holm).
Turisthytta i Bodø
Turisthytta i Bodø er ei hytte som står på Rønvikfjellet i Bodø. Turisthytta er et kjent landemerke fra fjellene i Bodø. Lokalene ble før brukt som kafé. Turisthytta ble i 2004 kjøpt av Eaglewatch Eiendom AS som omgjorde tomt og bygning til et dokumentasjonssenter for havørn. Senere solgte de det videre til Ørnestedet Bodø AS som ønsker å bygge hotell på tomten.
Babacar Dione
Babacar Dione (født 4. oktober 1961) er en senegalesisk judoka.
Rhopalosilpha
Rhopalosilpha er en slekt av biller som hører til familien klannere (Dermestidae). De lever av dødt animalsk materiale, for eksempel kjøtt, hud, pelsverk og ull. Mange arter kan gjøre betydelig skade på lagrede matvarer, tekstiler og biologiske samlinger. En del av disse artene har blitt spredt med handel over store deler av verden. Det er kjent 24 arter fra Norge, mange av dem bare eller hovedsakelig innendørs.
Utbredelse
Slekten er utbredt i Asia (Saudi-Arabia, Iran).
Leo Mainoldi
Leo Mainoldi (født 4. mars 1985) er en argentinsk basketballspiller.
Han representerte Argentina under Sommer-OL 2016 i Rio de Janeiro, der han endte på åttendeplass med det argentinske landslaget. .
Jean-Marc Petit
Jean-Marc Petit (født 1961) er en amerikansk astronom ved Cornell University.
North American Man/Boy Love Association
North American Man/Boy Love Association, eller NAMBLA, er en amerikansk organisasjon interesseorganisasjon for pederaster (mannlige, homoseksuelle pedofile). Foreningen ble stiftet i 1978, og har kontor i San Francisco og New York City.
Jean-Marc Petit
Petit er kjent for sine arbeider med dynamikken i planetariske ringer og for sin forskning på kollisjoner som en del av evolusjonen til asteroidebeltet. Den 18. juli 1999 var han en del av laget som oppdaget de tre irregulære Uranus-månene Stephano, Prospero og Setebos.
North American Man/Boy Love Association
Antall medlemmer var 1100 i 1995, ifølge en navneliste som FBI mente var organisasjonens medlemsliste.
Foreningens berettigelse er blitt forsvart av aktivisten Allen Ginsberg, som henviste til ytringsfriheten.
Formål
Å legalisere seksuelle forhold mellom menn og gutter, er et av formålene til foreningen.
Støttespillere
Blant foreningens avdøde støttespillere var Harry Hay, en tidligere leder i kampen mot diskriminering av homoseksuelle i USA – som blant annet var kjent for å være i mot ethvert forsøk på å kneble deler av LBGT-bevegelsen.
Tonnasjeavtalen (andre verdenskrig)
Tonnasjeavtalen var en avtale mellom Norge og Storbritannia under andre verdenskrig i 1939 der store deler av den norske sivile handelsflåten ble stilt til disposisjon for britene.
Bakgrunn
Sjøfart hadde lenge vært Norges viktigste næringsvei, og også under første verdenskrig hadde britene sikret seg retten til store deler av den norske handelsflåten. I mellomkrigstiden fortsatte britene å være den norske handelsflåtens viktigste kunde, og mellom en tredjedel og halvparten av de norske skipsfartsinntektene kom fra befraktere i Det britiske samveldet.
Forhandlinger
Det var uformelle sonderinger mellom britiske myndigheter, norske myndigheter og det norske shippingmiljøet i tiden etter krigsutbruddet i 1939, men det var først den 21. oktober at rederforbundet sendte en delegasjon til England for å starte formelle forhandlinger. De sentrale personene i den norske delegasjonen var Thomas Fearnley og Ingolf Hysing Olsen, som begge var godt kjent i britiske finansielle og politiske miljøer. Norge var på denne tiden ennå ikke en krigførende part, og forhandlingene måtte derfor lede til betingelser som gjorde at norske redere frivillig sluttet seg til avtalen for at ikke Tyskland skulle oppfatte den som et brudd på den norske nøytraliteten.
Det var lenge uenigheter om priser og tonnasjen som skulle stilles til britisk disposisjon, men den 11. november var avtalen («Memorandum of Arrangement») klar. I tillegg til de 500 000 tonnene som allerede seilte for britene skulle nordmennene stille ytterligere 200 000 tonn til rådighet. Ratene for tankbåter ble satt til 14/6-17/6 shilling pr. tonn, mens ratene for trampfart varierte mellom 12/6 og 24 shilling alt etter skipenes størrelse.
«Frie» skip og skip «på Scheme»
Avtalen gjorde at den norske handelsflåten i praksis ble delt i to: Delen som var omfattet av avtalen seilte på allerede fastsatte rater og fikk betaling i pund sterling, disse ble sagt å «seile på Scheme». Resten av flåten var kjent som «fri», og fikk etterhvert også høyere rater. Ikke minst kunne disse også ta betalt i amerikanske dollar, noe som ble regnet som fordelaktig av norske redere. Senere i krigen ble førstnevnte gruppe administrert av Nortraship i London, mens sistnevnte gruppe ble administrert fra New York. Nordmennene ønsket av økonomiske grunner å holde en størst mulig andel av flåten «fri», og dette var et stadig stridsspørsmål mellom norske og britiske myndigheter krigen igjennom.
Utvikling senere i krigen
Tonnasjeavtalen ble stadig revidert, men aldri fullstendig opphevet. Etter Lend-Lease-avtalen i 1941 kunne britene betale i dollar og øke ratene, men «Scheme»-prisene var likevel opptil tre ganger lavere enn markedspris. Britene forsøkte å presse norske redere til å overføre mer av kapasiteten til De britiske øyer, men med det amerikanske utenriksdepartementets hjelp klarte nordmennene å holde en del tilbake til å betjene USAs handel i Stillehavet og med Syd-Amerika.
USAs inntreden i krigen i desember 1941 endret forutsetningene for skipsfarten, og det ble raskt fremforhandlet en ny trekant-avtale mellom USA, Storbritannia og Norge. Denne tok utgangspunkt i den norsk-britiske tonnasjeavtalen, og gjorde at de tidligere «frie» skipene nå skulle seile under amerikansk kontroll med rater fastsatt av amerikanske myndigheter.
Patricio Garino
Patricio Garino (født 17. mai 1993) er en argentinsk basketballspiller.
Han representerte Argentina under Sommer-OL 2016 i Rio de Janeiro, der han endte på åttendeplass med det argentinske landslaget. .
Snorre Kverndokk
Snorre Kverndokk (født 24. desember 1962 i Trondheim) er en norsk økonom. Kverndokk var en av bidragsyterne til IPCCs tredje, fjerde og femte hovedrapport.
Kverndokk er oppvokst i Skien. Han er utdannet som cand.oecon i 1988 og dr.polit i sosialøkonomi i 1994, begge grader tatt ved Universitetet i Oslo. Siden 1998 har han arbeidet ved Frischsenteret i Oslo. Han var rådgiver i Arbeids- og sosialdepartementet og Helse- og omsorgsdepartementet fra 2004 til 2005. I tillegg var han gjesteforeleser ved University College London, University of Colorado, Katholieke Universiteit Leuven, Johns Hopkins University-SAIS, University of Maryland. Kverndokk var senterleder for CREE-senteret på Frischsenteret inntil juni 2016.
Snorre Kverndokk er bror til komponisten Gisle Kverndokk.
James Sibenge
James Sibenge (født 10. juni 1966) er en zimbabwisk judoka.
Han representerte Zimbabwe under Sommer-OL 1988 i Seoul, der han ble nummer 33 i lettvekt.
Langåsen
Langåsen er et strøk i bydelen Rønvika i Bodø. Deler av åsen er ikke bebygd og har mange minner fra andre verdenskrig, som bunkere. Skogen der er ofte et turmål for småbarnsfamilier.
Cyrano de Bergerac
Cyrano de Bergerac (født 6. mars 1619, død 28. juli 1655) var en fransk adelsmann, duellant, militær, men først og fremst dramatiker og poet. Han skrev vakre kjærlighetsdikt, men er mest kjent for sine kontroversielle, ofte samfunnskritiske og burleske skuespill, deriblant komedien Le Pédant joué (1645) og tragedien La Mort d'Agrippine (1653), samt romanene Histoire comique des états et empires de la lune (utgitt 1657) og Historie comique des États et Empires du Soleil (utgitt 1662) som inneholder fantasifulle reiseskildringer «fra månens og solens riker» som moderne science fiction har framhevet på som en del av sin litteraturhistorie.
Han var kjent som en dyktig soldat, besatt av «tapperhetens demon», og var hele livet en ivrig duellant, både med blanke våpen og skjellsord. Samtidig var han en lærd rasjonalistisk forfatter som dyrket både filosofi og naturvitenskap. I ettertiden ble han idealisert og framstilt som romantisk-sentimental Don Quijote-figur som var uheldig i kjærlighet grunnet sin store nese. Spillefilmen Roxanne (1987) med Steve Martin er en moderne tilpasning av Edmond Rostands romantiske drama Cyrano de Bergerac fra 1897. Portretter av Bergerac antyder en stor nese, men ikke på langt nær så enorm som fiksjonen vil ha det til.
Liv og virke
Bergerac ble en del av løs gruppe av libertins («frisinnede ånder») rundt universalgeniet og filosofen Pierre Gassendi, en katolsk kannik som forsøkte å forsone epikurisk atomteori med kristendommen. Andre medlemmer av sirkelen var Charles Coypeau d'Assoucy, Tristan l'Hermite, Saint-Amant, Paul Scarron, og en ung skuespillerforfatter som gikk under navnet «Molière». Bergerac var også en kjenning av Théophile de Viau, en fransk poet og dramatiker. Saint-Amant og Scarron innførte i Frankrike den burleske travesti eller parodi, en særskilt poetisk sjanger skrevet i rimende verspar i åtte stavelser, fylt med ordspill og vågale hentydninger som behandlet mytologiske eller historiske emner på komisk vis framfor heroisk. Også d'Assoucy og Bergerac anvendte denne sjangeren.
En moderne forfatter, Ishbel Addyman, skiller seg fra andre biografere og hevder at Bergerac ikke var en aristokrat fra Gascogne, men tvert imot en etterkommer fra en sardinisk fiskehandler; at navnet Bergerac kom fra en liten eiendom i nærheten av Paris hvor han ble født; og at han kan ha lidt av syfilis i tredje grad. Hun hevder også at han antagelig var homofil og rundt 1640 kanskje ble elskeren til d'Assoucy, en musiker og poet, fram til rundt 1653 da de ble bitre rivaler. Det fikk Bergerac til å sende d'Assoucy dødstrusler som tvang ham til å forlate Paris. Krangelen utviklet seg til en rekke satiriske tekster fra dem begge. Om Bergerac var homofil eller ikke er vanskelig å bevise fra etterlatt skrifter. Bergerac skrev Contre Soucidas (et anagram på sin fiendes navn) og Contre un ingrat («Mot en utakknemlig»), mens d'Assoucy slo tilbake med Le Combat de Cyrano de Bergerac avec le singe de Brioché, au bout du Pont-Neuf («Slaget til Cyrano de Bergerac med apen Brioché, ved slutten av Pont-Neuf»). Bergerac selv var en ivrig kranglefant og duellant, og han var rundhåndet med skjellsord i alle retninger. Det gikk blant annet ut over Scarron.
Bergerac forlot militæret og vendte tilbake til Paris for å bli forfatter. Der skrev han tragedier framstilt på tradisjonelt vis.
Modellen for figuren Roxane i Rostand komedie var Bergeracs kusine som bodde sammen med hans søster, Catherine de Bergerac, i nonneklosteret Korsets døtre. Som i komedien kjempet Bergerac i beleiringen av Arras (1640), et av slagene i Tredveårskrigen mellom franske og spanske styrker i Frankrike (men dette var ikke det berømt slag på samme sted, slaget ved Arras (1654) som ble utkjempet fjorten år senere). En av hans confrères, motstandere, i det førstnevnte slaget var baron Christian de Neuvillette, som giftet seg med Cyranos kusine. Imidlertid er handlingen i Rostands skuespill, Cyrano de Bergerac, som involverer Roxane og Christian helt og holdent fiktiv.
Cyrano de Bergeracs verker Histoire comique des États et Eempires de la Lune («En munter fortelling om statene og rikene på Månen») (utgitt posthumt, 1657) og Historie comique des États et Empires du Soleil («En munter fortelling om statene og rikene på Solen») (1662) er karakterisert som science fiction fra tidlig moderne tid. I den førstnevnte reiser Cyrano til månen ved hjelp av en rakett drevet av fyrverkeri og møter innbyggerne der. Månemenneskene har fire bein, musikalske stemmer, og skytevåpen. På spøkefullt vis kombinerer de fantasifulle oppfinnelser med fysiske og astronomiske iakttakelser og refleksjoner, og hvor han drøfter ulike emner som dyrenes språk og intelligens, sjelens udødelighet, og menneskenes samfunnsliv. Både Jonathan Swifts Gulliver, Voltaires Micromégas, og Ludvig Holberg Niels Klim har på ulikt vis tatt til seg og videreført Bergeracs framstillingsform.
Hans samlede verker utkom i 1676 i to bind, lenge etter hans død. De består av en flere brev preget av drastisk humør; rekke dikt, blant annet et bitende mot kardinal Mazarin, Statsministeren kaputt; en prosakomedie, Le pédant joué («Pedanten som ble holdt for narr»), 1645, trykt 1654; og en tragedie, La mort d'Agrippine («Agrippinas død»), 1653. Sistnevnte utmerker seg med en meget heftig stil og fritenkerens mangel på fromhet. . Også Corneille og Molière lånte ideer fra ham.
Død og ettermæle
I slaget ved Arras fikk Bergerac et kraftig sverdhugg over halsen. Såret ble aldri helt leget, noe som ikke forhindret ham i å være en ivrig duellant. Hans død ble dog uten den storslagne glorie som legenden i ettertid utstyrte ham med; han ble hardt såret i 1654 av et trestykke som falt ned og traff ham i hodet. Ulykken skal ha skjedd mens han var i ferd med å gå inn i huset til sin patron, Duc D'Arpajon.
Imidlertid har akademikeren og redaktøren av Bergeracs verker, Madeleine Alcover, avdekket en samtidig tekst som åpenbart peker på et angrep på hertugens vogn hvor et medlem av hans husholdning ble skadet. Dette er et langt mer sannsynlig scenario for Cyrano de Bergeracs fatale ulykke. Det er dog fortsatt ikke avgjørende om hans død var et resultat av skaden eller av en ikke spesifisert sykdom.
Han døde året etter den 28. juli 1655, 36 år gammel, i huset til sin fetter, Pierre De Cyrano, i Sannois, ikke langt fra Paris. Han ble gravlagt i kirke i denne byen.
Bergerac var en paradoksal figur og i sin levetid både elsket og hatet. Av den grunn er alle beskrivelser av ham og hans liv ikke fullstendig faktiske eller objektive. Den historiske Bergerac har særlig blitt overskygget av den fiktive Cyrano. En hovedkilde her er Theophile Gautiers berømte Les Grotesques (1844) som inneholdt ti pseudo-biografiske skisser over romantiske franske litterære personligheter, en av dem var Cyrano. Denne omtalen er fylt med opplagte feil og ble hovedkilden til Edmund Rostands komedie. Pålitelige bevis om Bergeracs liv er få, og den fremste kilden er en kort, men samtidig en flaterende biografi av hans venn Henri Lebret i hans innledning til Reisen til Månen i 1657, to år etter hans død.
Den fiktive Cyrano
I 1897 utga den franske poeten Edmond Rostand et komisk skuespill, Cyrano de Bergerac, med handling fritt etter Bergeracs liv. Dette dramaet, som ble Rostands mest kjente verk, handler om Cyranos liv som storneset, hissig musketer og kavalér, og forelskelsen hans i den vakre Roxane. Hun velger imidlertid den unge, vakre kadetten og langt mindre artikulerte Christian de Neuvillette istedenfor Cyrano. Han forplikter seg likevel til å beile til henne gjennom sine berusende vakre kjærlighetserklæringer som han lar den mindre poetiske Christian formidle som sine egne.
Skuespillet Cyrano de Bergerac ble satt opp ved Det norske teatret i Halldis Moren Vesaas' oversettelse i 1993.
Skuespillet har blitt filmatisert flere ganger, blant annet i 1990 med Gérard Depardieu i tittelrollen. Den franske dialogen i denne versjonen ble oversatt i undertekstene av Anthony Burgess på rim, således speilet dialogens form i det opprinnelige stykket. En kjent versjon på engelsk er en film fra 1950 med José Ferrer i tittelrollen, en framføring som han vant Oscar for. Den amerikanske komikeren Steve Martin skrev og spilte selv hovedrollen i en moderne gjenfortelling i filmen Roxanne (1987), noe som skaffet ham en pris fra den amerikanske forfatterforening i 1988.
The Adventures of Cyrano De Bergerac av Louis Gallet ble utgitt i 1900. Det er en storskrytende fortelling med eventyr og romantikk som utmerker seg ved at den har ingen likhet med Rostands komedie, annet enn den framstående likheten med figuren Bergerac. Geraldine McCaughrean, som er kjent for sine mange gjenfortellinger for barn av klassiske historier, omskrev skuespillet til en roman kalt Cyrano. David Bintley, direktør for Birmingham Royal Ballet, skrev en ballett på fortellingen i 2007.
Star Wars: Battlefront (serie)
Star Wars: Battlefront er en serie av første- og tredjepersonsskytespill basert på Star Wars filmene. Spillserien ble først utgitt av LucasArts i 2004, men EA Digital Illusions CE (DICE) tok over serien etter The Walt Disney Companys oppkjøp av LucasArts. Spilleren inntar rollen som en soldat på en slagmark eller et romslag mellom 2 parter. Slagene kan finne sted på forskjellige planeter og i forskjellige tidsperioder.
Spillserien startet i 2004 ved Star Wars: Battlefront utviklet av Pandemic Studios for LucasArts. Spillet mottok positive anmeldelser og solgte bra. I 2005 utviklet Pandemic en oppfølger, Star Wars: Battlefront II, som også var kritisk og kommersielt suksessfullt. Spillene ble oppfulgt av Star Wars Battlefront: Renegade Squadron (2007) og Star Wars Battlefront: Elite Squadron (2009) for håndholdte konsoller og Star Wars Battlefront: Mobile Squadrons for mobiltelefoner. LucasArts gjennomførte flere forsøk i å utføre et tredje Battlefront spill før de ble oppkjøpt av Disney. Etter oppkjøpet utviklet DICE det tredje store spillet i serien, Star Wars: Battlefront. Dette ble utgitt den 17. november 2015.
Amagerveien (Oslo)
Amagerveien (1–15, 2–6) er en vei på Holmen i bydel Vestre Aker i Oslo. Den går mellom Arnebråtveien og Lybekkveien.
Veien fikk navn i 1932 etter eiendommen Amager.
Veien har stort sett småhusbebyggelse. I nr. 3 er Villa Gardheim, en stor nybarokk villa fra tiden rundt første verdenskrig.
Hublot
Hublot SA er et selskap som produserer elektroniske artikler, spesielt klokker, og hovedsakelig armbåndsur. Selskapet ble grunnlagt i 1980 og har hovedsete i den sveitsiske byen Nyon.
Rony Khawam
Rony Khawam (født 8. september 1964) er en libanesisk judoka.
Han representerte Libanon under Sommer-OL 1988 i Seoul, der han ble nummer 33 i lettvekt.
Elisabeth Lønnå
Elisabeth Lønnå (født 16. mars 1947) er en norsk historiker, som er spesialist på den norske kvinnebevegelsens historie.
Lønnå tok i 1975 hovedfag i historie og ble i 2004 dr. philos., begge deler ved Universitetet i Oslo. Hun har i en årrekke arbeidet som lektor, og var fra 1993 til 1995 ansatt som forsker ved Senter for kvinneforskning ved Universitetet i Oslo med et prosjekt om Norsk Kvinnesaksforenings historie; prosjektet var finansiert av Bente Onsager Lund og resulterte i boken Stolthet og kvinnekamp: Norsk Kvinnesaksforenings historie fra 1913.
Hun har vært landsstyremedlem i Norsk Kvinnesaksforening. Hun mottok Gina Krog-prisen i 2009 og ble utnevnt til æresmedlem av Norsk Kvinnesaksforening i 2020.
Hun er datter av jurist, Ap-politiker og lokalhistoriker Finn Lønnå og kvinnesakskvinnen Bodil Lønnå, som var aktiv i Norsk Kvinnesaksforening i 1950-årene.
Svitlana Sjmidt
Svitlana Volodymyrivna Sjmidt, ukrainsk Світлана Володимирівна Шмідт (født 20. mars 1990) er en ukrainsk friidrettsutøver som konkurrerer i hinderløp. Hun representerte landet sitt under Sommer-OL 2012 i London, der hun ble utslått i de innledende rundene på 3000 meter hinder.
Charles Johnson
Charles «Charley» Frithiof Johnson (født 31. januar 1887 i Göteborg, død 17. september 1967 i Massachusetts) var en amerikansk bryter som deltok i de olympiske leker i 1920 i Antwerpen.
Johnson vant en olympisk bronsemedalje i bryting under OL 1920 i Antwerpen. Han kom på tredjeplass i den tredje tyngste vektklassen, mellomvekt opp til 75,0 kg, i fristil bak Eino Leino og Väinö Penttala begge fra Finland. Det var atten brytere fra tolv nasjoner i denne vektklassen som ble avviklet i perioden 25. til 27. august 1927.
Artillerigruppe Kristiansand
Artillerigruppe Kristiansand (tysk: Artilleriegruppe Kristiansand) var en tysk marineartillerigruppe (MAA) som ble etablert i april 1940 med korvettenkapitän Gerhards som kommanderende offiser. Mannskapene var organisert i Marineartillerigruppe 502 (MAA 502) som hadde hovedkvarter på Odderøya. På slutten av okkupasjonen ble navnet endret til Artillerigruppe Kristiansand festning og bestod da av to artilleriundergrupper.
Sefrania
Sefrania er en slekt av biller som hører til familien klannere (Dermestidae). De lever av dødt animalsk materiale, for eksempel kjøtt, hud, pelsverk og ull. Mange arter kan gjøre betydelig skade på lagrede matvarer, tekstiler og biologiske samlinger. En del av disse artene har blitt spredt med handel over store deler av verden.
Artillerigruppe Kristiansand
Marinekystbatteri 1/502 Batteri Randøen
Batteriet på Østre Randøy var et østre sperrebatteri for hovedinnløpet til Kristiansandsfjorden. Anlegget ble påbegynt i slutten av 1940 og var stridsklart 20. mail 1941. Det norske firmaeet Jernbeton stod for en stor del av utbyggingen som fortsatte frem til 1943.
Sefrania
Utseende
En liten (4-5 millimeter), avlangt-oval, gulbrun klanner. Hannens antenner er karakteristiske med de innerste leddene ganske små, de tre ytterste er lange og tynne og utgjør det meste av antennen. Hunnen er større og bredere og har ganske korte antenner.
Levevis
Klannerne lever av dødt dyrisk materiale og kan klare seg med svært lite fuktighet, slik at de kan spise tørrfisk, nålede tørre insekter, lær og andre tørre materialer. Ute i naturen lever de av kadavere, matrester i fuglereir, insektrester i vepse- og humlebol og lignende. De nyklekte larvene er svært aktive og kan komme seg inn gjennom ganske små åpninger.
Adel Al-Najadah
Adel Al-Najadah (født 9. mars 1966) er en kuwaitisk judoka.
Han representerte Kuwait under Sommer-OL 1988 i Seoul, der han ble nummer 33 i lettvekt.
Artillerigruppe Kristiansand
Marinekystbatteri 3/502 Flekkerøy
Utstyrt med 2 x 21 cm St. Chamond kanoner med rekkevidde 16 000 m. Kanonene ble overført fra Odderøy.
Ammerudgrenda (Oslo)
Ammerudgrenda (1-327B, 2-17649, 4-80) er en vei på Ammerud i bydel Grorud i Oslo. Den går østover fra Ammerudveien vis-à-vis Alundamveien, hvoretter den gjør en stor bue nordover og så sørover til den ender ved en parkeringsplass der Ammerudhellinga fortsetter sørvestover.
Artillerigruppe Kristiansand
Marinekystbatteri 5/502 Odderøy
Bestykket med 4 x 24 cm tunge haubitzer. Først bemannet sommeren 1942.
Ammerudgrenda (Oslo)
Veien fikk navn i 1965 etter Ammerudgårdene.
Artillerigruppe Kristiansand
Marinekystbatteri 6/502 Batteri Vara
Anlegget ble bygget ut fra sommeren 1941. Høsten -41 var 744 norske. 231 danske og 31 tyske arbeidere engasjert i arbedet. I tillegg var det en styrke på 356 tyske festningspionerer. Fra 1942 ble arbeidet ledet av Organisation Todt. Sovjetiske krigsfanger ble satt inn i arbeidet høsten etter.
Ammerudgrenda (Oslo)
Mye av bebyggelsen er atriumshus og lamellblokker tilknyttet OBOS-borettslag.
Artillerigruppe Kristiansand
Marinekystbatteri 6/502 Batteri Vara
Bestykket med 3 x 38 cm SK C/34 kanoner med en rekkevidde på 42 000 m. To av disse ble innskutt i mai 1942, den tredje i november samme år. Tilført en flakenhet fra Luftwaffe (Batterie 303./III) med 4 x 8,8 cm Flak 37 kanoner samt en 15 cm SK L/45 fra Randøya. I tillegg fantes det ca 20 lette luftvernkanoner av ulike kalibre i området.
Besetningen bestod i desember 1942 av 8 offiserer, 52 underoffiserer og 413 mann fra marinens kystartilleri. Nærforsvaret ble besørget av 150 infanterister.
Sefrania
Utbredelse
Sefrania bleusei er utbredt i Nord-Afrika, men kjennes også innført til Polen og Frankrike.
Alpint under Vinter-OL 2006 – Storslalåm menn
Storslalåmkonkurransen for menn under Vinter-OL 2006 ble avholdt i Colle, Sestriere 20. februar 2006.
Artillerigruppe Kristiansand
Marinekystbatteri 6/502 Batteri Vara
De 3 grovkalibrete kanonene ble montert i åpne brønner øverst på store kanonbunkere. De tyske ingeniørene kalte bunkertypen S169. Disse hadde en grunnflate på omkring 530 kvadratmeter. Hver bunker hadde innebygget tilførselssystem og lagringsrom for ammunisjon, forlegningsrom, sanitærrom for mannskaper og egen kraftforsyning. To store ammunisjonsbunkere kledd med gråstein for å gli inn i landskapet forsynte kanonene med granater som ble transportert på en smalsporet jernbane.
Wilhelm von Hohenau
Wilhelm Graf von Hohenau (født 27. november 1884, død 11. april 1957) var en tysk rytter som deltok under OL 1912 i Stockholm.
Von Hohenau vant en olympisk bronsemedalje under sommer-OL 1912 i Stockholm. Han var med på det tyske laget som kom på andreplass i lagkonkurransen i sprangridning bak Sverige og Frankrike. Bronsevinnerne var Sigismund Freyer på hesten «Ultimus», von Hohenau på «Pretty Girl», Ernst Deloch på «Hubertus» og Prins Friedrich Karl av Preussen på hesten «Gibson Boy».
Roberto Acuña (basketballspiller)
Roberto Acuña (født 14. september 1990) er en argentinsk basketballspiller.
Saved
Saved er Bob Dylans 20. studioalbum, utgitt av Columbia Records i 1980. Saved var Dylans andre album etter konverteringen til kristendommen, forløperen var Slow Train Coming fra 1979, et album som ble veldig godt mottatt. Hver sang på albumet er om sterk personlig tro og har stor innflytelse fra gospel. I motsetning til det forrige albumet så ble ikke dette særlig godt mottatt. Men albumet klarte å komme som nummer 3 i Storbritannia, men bare som nummer 24 en kort tid i USA og solgte aldri til gull.
Cover
Coveret til Saved har originalt et maleri av Tony Wright, Guds hånd strekker seg ned for å berøre hendene til sine troende. Men dette coveret ble erstattet av et maleri av Dylan på scenen senere, dette var for å senke den overdrevne religiøse faktor på albumet. Senere har det blitt byttet tilbake på noen gjenutgivelser.
Ammerudhellinga (Oslo)
Ammerudhellinga (1-49, 4-80) er en vei på Ammerud i bydel Grorud i Oslo. Den slynger seg østover fra Tjernveien og ender i en parkeringsplass i enden av Ammerudgrenda
Veien fikk navn i 1965 etter Ammerudgårdene. I 1963–65 var navnet Ammerudfaret.
Hafslo prestegjeld
Hafslo prestegjeld var et prestegjeld tilhørende Indre Sogn prosti. Det omfattet sogn i Luster kommune i Sogn og Fjordane fylke, og hovedkirken var Hafslo kirke.
Hafslos kirkesogn er nå en del av Luster kirkelige fellesråd, og underlagt Sogn prosti i Bjørgvin bispedømme i Den norske kirke.
Historikk
Hafrslóar sókn (norrønt) har sin opprinnelse fra kristningen av landet. Luster prestegjeld går tilbake til førreformatorisk tid, da det var behov for å tilpasse den kirkelige inndelingen til folketallet og bosetningsmønsteret etter Svartedauden, og besto fra denne tiden av hovedsognet Hafslo med Solvorn, Urnes, Fet og Joranger annekssogn.
Army Reserve
Army Reserve kan være:
Hafslo prestegjeld
Historikk
Ved kgl.res. av 19. mai 1881 ble Urnes sogn lagt til Solvorn sogn.
Etter at kommunene Luster, Jostedal og Hafslo ble slått sammen til nye Luster 1. januar 1963, ble det gjort endringer i prestegjeldsinndelingen i storkommunen. Gjeldende fra 1. juli 1967, fikk således det minste, Jostedal prestegjeld, tilført sognene Joranger og Fet fra Hafslo prestegjeld, samt Gaupne fra Luster prestegjeld.
Ved avviklingen bestod Hafslo prestegjeld av menighetene i Hafslo og Solvorn
Fra 2004 ble prestegjeldene som administrativ enhet faset ut av Den norske kirke, og fra 2012 gikk de også ut av lovverket.
Kvalvika (Bodø)
Kvalvika er et strøk i bydel Rønvik og er det nordligste strøket i byen Bodø. Det er beregnet at det bor ca. 150–200 i strøket, og en bratt bergkam skiller strøket fra strøkene Nedre Rønvik og Burøya. Spesielt med Kvalvika er at strøket har den eneste gjenværende stranden i Rønvika, og er bydelens lokale badested.
Silvia Danekova
Silvia Danekova (født 7. februar 1983) er en bulgarsk friidrettsutøver som konkurrerer i hinderløp. Hun representerte landet sitt under Sommer-OL 2012 i London, der hun ble utslått i de innledende rundene på 3000 meter hinder.
Fredy Torres
Fredy Torres (født 10. mai 1962) var en salvadoransk judoka.
Han representerte El Salvador under Sommer-OL 1988 i Seoul, der han ble nummer 33 i lettvekt.
Sydney FC
Sydney FC er en fotballklubb fra Sydney i Australia.
Lærdal prestegjeld
Lærdal prestegjeld var et prestegjeld tilhørende Indre Sogn prosti. Det omfattet sogn i Lærdal kommune i Sogn og Fjordane fylke, og hovedkirken var Tønjum kirke.
Lærdals kirkesogn er nå en del av Lærdal kirkelige fellesråd, og underlagt Sogn prosti i Bjørgvin bispedømme i Den norske kirke.
Historikk
Túnynjar sókn (norrønt) har sin opprinnelse fra kristningen av landet. Lærdal prestegjeld går tilbake til førreformatorisk tid, da det var behov for å tilpasse den kirkelige inndelingen til folketallet og bosetningsmønsteret etter Svartedauden, og besto fra denne tiden av hovedsognet Tønjum med Borgund, Hauge og Årdal annekssogn.
Ved avviklingen bestod Lærdal prestegjeld av menighetene i Tønjum, Borgund og Hauge.
Fra 2004 ble prestegjeldene som administrativ enhet faset ut av Den norske kirke, og fra 2012 gikk de også ut av lovverket.
Fløen holdeplass
Fløen holdeplass er en bybaneholdeplass på Bybanen i Bergen. Holdeplassen er en del av linje 2, som går fra Kaigaten til Fyllingsdalen terminal. Stasjonen ligger i Møllendalsveien like ved Kronstadsporet, og ligger i direkte tilknytning til den nye sykkelstamvegen mellom Sentrum og Fyllingsdalen. Bergen kommune bygger vest for holdeplassen et nytt strandområde med tilknyttet parkareal.
Jon Jönsson
Jon Jönsson (født 8. juli 1983) er en svensk fotballspiller.
Jönssons talent vakte Tottenham Hotspur FCs interesse, og Jönsson tilbragte et år i klubben som junior. Jönsson startet karrieren som offensiv midtbanespiller, men ble med suksess omskolert til forsvarsspiller i 2006. Jönsson ble av trenerne i Allsvenskan kåret til årets sentrale forsvarsspiller i Allsvenskan 2006. På slutten av året ble Jönsson tatt ut til landslagsspill, men kunne ikke spille på grunn av skade.
Jönsson spilte et år for den franske Ligue 1-klubben Toulouse FC. Han slet med å spille seg inn på laget, og forlot klubben i 2008 til fordel for danske Brøndby IF. Jönsson forlot Brøndby til fordel for IF Elfsborg 2010.
Amund Hellands vei (Oslo)
Amund Hellands vei (1-27, 2-18) er en vei på Nordstrandshøgda i bydel Nordstrand i Oslo. Den går som blindvei østover fra Ekebergveien sør for Nordstrand kirke.
Veien fikk navn i 1968 etter geologen Amund Theodor Helland.
Gartnerløkka (Oslo)
Gartnerløkka er en park i bratt terreng mellom Urtegata på Tøyen og Sørligata på Enerhaugen i Oslo. I parken står Urtegata 50, et murhus fra 1820, bygget av en gartner, senere bebodd av Johan Siebke og sønnen Julius, som sannsynligvis har gitt navn til området. Parken ble opparbeidet i 1985.
Eiendommen, Siebkes have og Urtegata 50
I 1973 avtalte de to private eierne av Urtegata 50, Tøyengata 19B og den tomten som i dag er park på kommunal grunn, til sammen et drøyt dekar, å selge til Avholdsfolkets Bilforsikringsselskap Varde for 300 000 kr. Varde planla å bruke husene til organisasjoner og institusjoner innen avholdsbevegelsen. Kommunen bestemte å bruke sin forkjøpsrett, og tomten med husene har siden vært eiet av kommunen. På tomten sto det ved salget 12 garasjer, to lagerlokaler og tre verkstedlokaler. Begge husene ble karakterisert som «saneringsmodne». I forbindelse med anlegg av parken i 1985 ble garasjene og de andre lokalene revet og husene ble rehabilitert.
I 2019 brukes huset av SAFIR (Senter for Frivillig Innsats i Rusfeltet), drevet av Kirkens bymisjon og Marte nettverkssenter. Huset er bevaringsverdig. På endeveggen mot parken er det et veggmaleri.
Parken
Parken har en trang atkomst mellom Urtegata 50 og Tøyengata 17B. Fra Enerhaugen i overkant ligger atkomsten der Sørligata kommer opp fra Tøyengata og svinger skarpt, og en gangsti fortsetter mot syd foran høyblokkene på Enerhaugen. Gartnerløkka er ca. 1,4 dekar stor, av dette eier kommunen 0,73 dekar og et borettslag på Enerhaugen 0,63 dekar. Grunnen er regulert til friområde, og parken forvaltes av Bydel Gamle Oslo. Trærne i parken, blant andre lind, asal, hestekastanje og kirsebær, er store og gir takvirkning.
Parken ble anlagt i 1985, med akebakke, lekeplass, nye trapper, lysstolper og benker. Landskapsarkitektene Unni Dahl Grue og Tone Lindheim designet parken, på oppdrag av Oslo kommunes boligetat. Husbanken betalte 80 prosent av anleggskostnadene, Oslo kommune 20 prosent.
Navnet Gartnerløkka ble brukt allerede da Johan Siebke bodde i Urtegata 50.
Parken brukes mye som gangvei mellom Enerhaugen og Grønland og videre til sentrum, men er nokså lite brukt til opphold. I en brukerundersøkelse i 2015 svarer mange at de liker parkens karakter, trappen og huset med veggmaleri, størrelsen, det bratte terreng og akebakken, store trær, og at det arrangeres utekino og allsang her. Blant negative forhold nevnes trange og utydelig atkomst, utflytende randsoner, utrygghet og manglende renhold. Undersøkelsen var en del av Tøyen-løftet, og publikasjonen Parkløft Tøyen, som bygger på undersøkelsen og annen medvirkning, inneholder en rekke forslag til forbedringer av parken. En gruppe beboere i nabolaget organiserer renhold og stell av Gartnerløkka.
Joseph Hubert Reinkens
Joseph Hubert Reinkens (født 1. mars 1821 i Burtscheid ved Aix-la-Chapelle/Aachen i département de la Roer i Frankrike, død 4. januar 1896 i Bonn i Rhinprovinsen i kongeriket Preussen i Det tyske keiserrike) var en tysk teolog.
Biografi
Reinkens, som ble ordinert til katolsk prest i Köln 3. september 1848, og som ble teologisk professor i Breslau i 1857, ble i juli 1873 av det gammelkatolske parti valgt til gammelkatolsk biskop. Den 11. august 1873 ble Reinkens bispeviet i Rotterdam av Hermann Heykamp, den gammelkatolske biskop av Deventer.
Han tok Bonn til sin residensstad. Han virket også som forfatter.
Episkopalgenealogi
Hans episkopalgenealogi er: DEN KATOLSKE KIRKE
DEN GAMMELKATOLSKE KIRKE I NEDERLANDENE
DEN GAMMELKATOLSKE KIRKE
Heimdal urnelund
Heimdal urnelund er en gravlund for Heimdal menighet ved Heimdal ti kilometer sør for sentrum av Trondheim. Urnelunden ble anlagt i 1945, femten år før byggingen av Heimdal kirke, som i sin tur ble innviet i 1960. Heimdal urnelund har et areal på 7,5 daa, noe som gjør kirkegården til en av byens minste. Det er kun satt ned urner fra kremasjon i syv opparbeidede urnefelt, og per 2007 var det registrert 595 gravsteder, hvorav de fleste er lagt ned etter 1970-årene.
Ignaz von Döllinger
Johann Joseph Ignaz von Döllinger (født 28. februar 1799 i Bamberg i kongedømmet Bayern, død 14. januar 1890 i München) var en tysk katolsk teolog, historiker og prest.
Liv og virke
Han var sønn av Ignaz Döllinger.
Ignaz von Döllinger ble i 1827 professor i kirkehistorie og kirkerett i München. Han fikk snart en lederstilling innen den av romantikken påvirkede, konfesjonelt betonede katolske retningen. I dens ånd virket von Döllinger som journalist og politiker, han var medlem av den bayerske landdagen fra 1845 og av parlamentet i Frankfurt 1848-1849, samt var fremtredende ved sine kirkehistoriske arbeider. Blant disse verker kan nevnes Die Reformation (3 bind, 1846-48) og Luther (1852, 2. opplag 1890).
Han bekjempet jesuittenes ultramontanisme og satte opp mot deres nyskolastikk og kurialisme en nasjonal tysk katolisisme på vitenskapelig grunn, tanker som han utviklet i Die Papstfabeln (1863, 2. opplag 1890).
Til tross for at han ikke ble deltagende ved Første Vatikankonsil i 1870, var han en av de mes markante motstanderne av læren om pavens ufeilbarlighet både ved sine kritiske artikler før kirkemøtet (under signaturen Janus) Der Papst und das Konzil (1869, ny utgave 1892 under tittelen Das Papsttum) som under kunsilet ved sine Römische Briefe vom Konzil i Augsburger Allgemeine Zeitung (utgitt i bokform under pseudonymet Quirinus 1870).
Da ufeilbarlighetsdogmet ikke desto mindre ble antatt, og von Döllinger nektet å underkaste seg, ble han ekskommunisert 1871. Han sluttet seg aldri formelt til gammelkatolikkenes samfunn men betraktes likevel som dens far.
Han kom senere til å interessere seg for kirkesamfunnenes gjenforening og gav uttrykk for en helt annen verdsettelse av Martin Luther («en titan i åndens verden») enn tidligere.
Leo Slezak
Leo Slezak (født 18. august 1873 i Mährisch-Schönberg i Østerrike-Ungarn (nåværende Šumperk i Tsjekkia), død 1. juni 1946 i Rottach-Egern i Tyskland) var en østerriksk skuespiller og operette-, opera- og liedersanger.
Han var far til skuespilleren Walter Slezak og bestefar til skuespillerinnen Erika Slezak
Cristiano Felício
Cristiano Felício (født 7. juli 1992) er en brasiliansk basketballspiller.
Han representerte Brasil under Sommer-OL 2016 i Rio de Janeiro, der han endte på niendeplass med det brasilianske landslaget. .
Bente Skansgård
Bente Synnøve Skansgård (født 9. mai 1951, død 14. november 2013 ) var en av grunderne bak Uloba Independent Living SA, publisert forfatter, politisk pådriver og aktivist , en av pådriverne for å opprette  European Network on Independent Living (ENIL ), og var president for ENIL.
Utdannelse og arbeid
Bente Skansgård begynte på Universitetet i Oslo, og ble utdannet sosiolog i 1980.
1981-1990 jobbet Bente som forsker ved Norges byggforskningsinstitutt.
I 1991 var hun en av grunderne som opprettet Uloba Independent Living SA
Publikasjoner
Bente Skansgård har vært forfatter på flere publikasjoner, og medvirket til andre.
Bente Skansgård Independent Living Fond
Bente Skansgård Independent Living Fond ble stiftet 19.12.2014. Formålet med fondet er å bidra til å erfaringsutveksling, kompetanseoppbygging og kunnskap om Independent Living bevegelsen.
Fondet gir funksjonshemmede støtte til:
Kaltoum Bouaasayriya
Kaltoum Bouaasayriya (født 23. august 1982) er en marokkansk friidrettsutøver som konkurrerer i hinderløp. Hun representerte landet sitt under Sommer-OL 2012 i London, der hun ble utslått i de innledende rundene på 3000 meter hinder.
Veslemøy Narvesen
Veslemøy Narvesen (født 1997 ) er en norsk trommeslager, multi-instrumentalist og komponist. Hun spiller i flere band, blant dem Kongle Trio og Mall Girl. 'We Don't Imagine Anymore' spiller musikk og tekster hun har skrevet selv. Hun ble kåret til Årets Usbl Jazztalent i 2020 og vant Jazzintro og tittelen "årets unge jazzmusikere" sammen med Kongle Trio under Oslo Jazzfestival i 2021.
Norgesmesterskapet i bueskyting 2017
Norgesmesterskapet i bueskyting 2017 bestod av flere arrangementer som i 2017 kåret norgesmestere i bueskyting.
Kongepokalene ble vunnet av Katrine Hillestad, Stig Gøran Berget og Ola Klåpbakken.
Bembidion octomaculatum
Bembidion octomaculatum er en av billene i delgruppen (underfamilien) skyggeløpere (Trechinae) i familiegruppen løpebiller.
Systematikken innen slekten Bembidion er uavklart, enkelte deler slekten opp i flere slekter, mens andre plasserer artene i underslekter.
Utbredelse
Bembidion octomaculatum finnes i nesten hele Europa, men mangler helt i nord, vidre østover i Asia. Den er ikke registrert fra Norge.
Utseende
Bembidion octomaculatum er en liten løpebille, brun-svart med flere lysere orange flekker. Den har en ganske slank og litt flat kroppsform. Antenneleddene har lange hårbørster i spissen, antennens fjerde ledd har fine korte tilliggende hår. (Krever forstørrelse for å se), Fasettøynene er noe utstående. Maxillarpalpene har et lite og nålformet endeledd, dette skiller slekten fra de andre nordiske løpebillene, hvor dette leddet er mye større og mer økseformet. Mange av artene i slekten Bembidion er like hverandre og er vanskelige å artsbestemme.
Jostedal prestegjeld
Jostedal prestegjeld var et prestegjeld tilhørende Indre Sogn prosti. Det omfattet sogn i Luster kommune i Sogn og Fjordane fylke, og hovedkirken var Jostedal kirke.
Jostedals kirkesogn er nå en del av Luster kirkelige fellesråd, og underlagt Sogn prosti i Bjørgvin bispedømme i Den norske kirke.
Historikk
Jóstrudalr sókn (norrønt) har sin opprinnelse fra kristningen av landet. Det er heller sparsomt med opplysninger fra den aller første tiden som kirkesogn, men i tre skiftlige kilder fra 1300-tallet nevnes Jostedalen, det siste er i Bergens Kalvskinn. Disse viser at det var prest og kirke før Svartedauden herjet i dalen og den ble lagt øde i omkring 200 år. Først i siste halvdel av 1500-tallet ble nye gårdsbruk i Jostedalen ryddet, og fikk fra 1570-årene fast bosetning og etablert kirkelige funksjoner før år 1600. Siden den tid var Jostedalen med unntak av korte perioder i 1630-årene og 1823-28 eget prestegjeld.
Justedal prestegjeld dannet grunnlaget for Justedal formannskapsdistrikt, som ble opprettet i 1837.
Etter at kommunene Luster, Jostedal og Hafslo ble slått sammen til nye Luster 1. januar 1963, ble det gjort endringer i prestegjeldsinndelingen i storkommunen. Gjeldende fra 1. juli 1967, fikk således det minste, Jostedal prestegjeld, tilført sognene Joranger og Fet fra Hafslo prestegjeld, samt Gaupne fra Luster prestegjeld.
Ved avviklingen bestod Jostedal prestegjeld av menighetene i Jostedal, Gaupne, Joranger og Fet.
Fra 2004 ble prestegjeldene som administrativ enhet faset ut av Den norske kirke, og fra 2012 gikk de også ut av lovverket.
Gye av Baekje
Gye av Baekje (født ?, død 346) var 12. konge i det koreanske kongedømmet Baekje. Han var eldste sønn av den tiende kongen, Bunseo, som ble drept. Samguk Sagi viser at Biryu (yngere bror av den sjuende kongen, Saban) ble konge på grunn av Gyes unge alder. Gye ble konge ved Biryus død, og det er sagt at han var både modig og dyktig i både bueskyting og til hest.
Hans regjeringstid indikerer en intern maktkamp mellom to grener i Baekjes kongefamilie, den som nedstammet fra den femte kongen, Chogo og den som nedstammet fra den åttende kongen, Goi, hvorfra Gye kom. Kongelinja Goi ender med Gyes to år som konge. Han ble etterfulgt av Biryus sønn Geunchogo.
Luster prestegjeld
Luster prestegjeld var et prestegjeld tilhørende Indre Sogn prosti. Det omfattet sogn i Luster kommune i Sogn og Fjordane fylke, og hovedkirken var Dale kirke.