cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Ferje
Nord-Amerika
Den amerikanske bilfergen på mer utsatte fergeruter har sitt utgangspunkt i disse jernbanefergene med høy fribord, rene og glatte linjer som sett med den strømlinjede «Princess Anne» for Virginia Ferry Corporation i 1936 og «Chinook» bygd i Seattle i 1947 for Puget Sound Navigation Company. Den strømlinjede bilfergen fra 1936 inspirerte fergerederier i Skandinavia mens «Chinook» var viktig for den internasjonale bilfergeutviklingen med en rekke innovative løsninger.
Skovlhjulfergen vedvart inn i mellomkrigstiden som et pendelfartøy, men den første jernbanefergen med propell, «Express», kom i tjeneste mellom Wilson Point og Manhattan i 1889. På Detroitelven som bli islagt hver vinter, var en jernbaneferge med sidehjul og en propell tatt i bruk allerede i 1888, «Transfer». Propellen benyttes for vinterferd ettersom skovlhjulene kunne skades i møte med tykkere islag. Togselskapet Michigan Central valgt å sette inn en revolusjonerende ferge på den samme elven, «Detroit» i 1904 - som hadde fire propeller, to akterut og to forut. Dermed var den moderne pendelfergen med propelldrift kommet til Nord-Amerika.
Fila brasileiro
Opprinnelse og alder
Fila brasileiro er med stor sikkerhet et resultat av de hunder spanske- og portugisiske conquistadorer førte med seg til den amerikanske kontinentet på 1600-tallet. Kynologer mener at rasen har oppstått gjennom krysninger mellom ulike mastifftyper (blant annet engelsk mastiff) og blodhundlignende sporhunder som kom til dette kontinentet og siden ble krysset med lokale hunder.
Ferje
Nord-Amerika
Den atlantiske fergeruten mellom Cape Tormentine på det canadiske fastlandet og Borden på Prince Edward Island, med kombinerte bil- og jernbaneferger så en rekke interessante nyheter. Som den dieselelektriske «Abegweit» som den sterkeste isbryterferge i sin samtid i 1947 og den meget originale «Abegweit» (III) på 13,105 grt levert til ruten i 1982. Den siste kunne frakte 974 passasjerer og 250 biler eller 40 trailer og 20 togvogner, og hadde to baugpropell og en propell i akterskipet. Ruten ble nedlagt i 1990.
Den canadiske B.C Ferries som blir det største fergerederiet i Nord-Amerika, dominerte fergetrafikken langs Stillehavskysten i British Columbia inn i det tjueførste århundret mens det største fergerederiet i USA er Washington State Ferries omkring Puget Sound utenfor Seattle. Det var blitt en fast regel om å ha store pendelferger med flere propeller, med store åpninger til bildekket som kan forbli åpent eller lukket.
Fila brasileiro
Utseende, anatomi og fysikk
Fila brasileiro er en typisk molosser og har en kvadratisk kroppsbygning, der spesielt det steile bakparitet utmerker seg gjennom å være tydelig høyere enn skulderhøyden. Den har tykk hud som henger løst, og pelsen er kort, tykk og myk og ligger tett inntil huden. Ensfargede hunder tillates i alle farger, unntatt som hvit, musegrå, sort, tan og blå. Også melert (hvert hårstrå her flere farger) er godkjent. Sort maske er tillatt. Hvite markeringer på potene, brystet og halen tillates så lenge de ikke utgjør mer enn en fjerdepart av grunnfargen.
Ferje
Øst-Asia
Øst-Asia har eksisterende statsdannelser fra meget gammelt av, med store navigable floder, streder og mindre hav som tillatt passasje mellom ulike land, men det var først etter den vesteuropeiske imperialismens ankomsten i 1800-tallet sjøtransport bli mer enn kun for de velstående. Ennå er det bare Japan, Sør-Korea og Kina som i året 2021 har kommet på det samme nivået som Europa og Nord-Amerika, de japanske fergene skiftes ut raskere enn annetsteds i verden, og alle tre land har egne verfter som bygger alle typer fergefartøyer fra de minste til de største. Annenhåndsferger fra Japan dermed selges til mindre velstående land som Filippinene og Indonesia hvor fergetransporten i moderne tid er nesten kronisk mellom et meget stort antall øyer.
Fila brasileiro
Utseende, anatomi og fysikk
Fila brasileiro blir gjerne 40–70 kg tung og har en skulderhøyde på ca. 60–70 cm. Hannene skal vei minst 50 kg og være mellom 65–75 cm høye. Tispene er gjerne betydelig mindre enn hannene, men skal allikevel ikke veie mindre enn 40 kg.
Ferje
Øst-Asia
Den første passasjerskipsruten i Øst-Asia ble åpnet av den britiske Peninsular and Oriental Navigation Company (bedre kjent som P&O) i 1859 mellom Yokohama, Nagasaki og Shanghai. Den japanske moderniseringen etter 1869 forvandlet det store øyriket med Honshu som den største øy, til en avansert stat med moderne industri, sterk økonomi og høy teknologisk kapasitet. Det var bare 26 dampskip i 1873. I 1910 var det over ett tusen skip. Et spesielt fenomen omkring japansk fergevirksomhet er kysttrafikken som hadde eksistert i flere århundrer fordi det var mye lettere å reise til sjøs enn på det meget fjellrike landet. Det finnes et egnet hav, Innlandshavet, omkring søndre Honshu, Shikoku og østre Kyushu. Dette vedvarte i dag med store roro-fergefartøyer på havene og mindre fergefartøyer i skjermede farvann. Overnattingsferger langs kystene for lastebilsjåfører som vil unngå de travle motorvegene er fremdeles et populært alternativ.
De japanske kystruteskipene i den første halvdelen av 1900-tallet var meget moderne og sterkt påvirket av utenlandske impulser som motorskipet «Kronprins Olav» fra DFDS København-Oslo ruten som var forbildet for strømlinjede motorskip som «Shirogane Maru». Skipet dukket opp i 1939 for rederiet Osaka Shosen Kaisha. Disse ga en grei overgang uten å gi reisende cruiseopplevelser allerede den gang. Rederiet Kansai Kisen Kaisha var Japans svar mot Hurtigruten i etterkrigstiden. I 1930-årene startet regjeringen et støtteprogram for landets skipsbyggeindustri som ledet til mange større passasjerskip som ble satt inn i fergeruter. Dette gjaldt ikke bare i selve Japan, men også til japanske kolonier i Korea og Kina. Skipene ble nesten utslettet under krigen. Da dette måtte bygges opp på nytt, var dampdrift forkastet til fordel for motordrift som sett med jernbanefergen «Dai-sen Uko Maru» for Uko-ruten i 1953.
Fila brasileiro
Lynne og væremåte
Fila brasileiro er en modig og uredd hunderase, som er svært resolutt og ofte meget mistenksom overfor fremmede. Som sådan er også rasen kjent som meget egenrådig og pågående. Den krever en tydelig leder og mosjon og utfordringer for å trives.
Ferje
Øst-Asia
Japansk trang etter å skaffe seg siste nytt var ikke fraværende i fergebransjen. Inspirert av den tyske jernbanefergen «Deutschland» fra Puttgarten-Rødby ruten i 1953 skaffet JNR (Japansk Nasjonal Jernbane) seg «Miyajima Maru» med Voith-Schneider propeller (nedgående propellblader i spinnende plater) i 1953. Senere også «Sanuki Maru» i 1961, før de skiftet til den svenske KaMeWA (Karlstads Mekaniska Verksteder) med tverrgående propelltunneler fra 1964. Dette var for å improvisere manøvreringsevnen i havneområdet. Japanerne innhentet raskt europeerne innenfor utvikling av fergeteknologi i 1960-årene, og dermed utvekslet Japan og Europa nyvinninger og nyheter med hverandre frem til nylig. Dette fulgte også til innføringen av de første katamaranferger som kunne frakte bilkjøretøyer i 1960-årene, som kulminerte i Jumbo Ferry-tjenesten på Kobe-Takamatsu ruten med verdens største katamaran den gang, «Rokko Maru» på 2,813 grt i 1969.
De første jernbanefergene i Japan var «Kanmon Maru No. 1» og «Kanmon Maru No. 2» levert til Kanshin ruten over Kyushustredet i 1919. Bare tre jernbanefergeruter var åpent; Kanshin mellom Shimonoseki i Honshu og Komorie i Kyushu frem til 1942, Uko mellom Uno i Honshu og Takamatsu i Shikoku fra 1921 frem til 1988 og Seikan fra Aomori i Honshu til Hakodate i Hokkaido. Den første havgående jernbanefergen i Japan, «Shoho Maru» som det første av fire ferger for Seikanruten i 1924 var basert på den svenske togfergen «Drottning Victoria» (Trelleborg-Sassnitz) med lukket overbygning omkring togdekket og en tredelt åpning akterut. I slutten på den andre verdenskrigen var det en flåte på fire ferger av den eldre generasjonen og tolv skip som nummeres fra nr. 1 til nr. 2 etter navnet «Seikan Maru»; bare to overlevd etter krigens slutt i 1945. De ble erstattet med «H-klassen» etter krigen som beholdt varemerket fra eldre ferger, et par skorsteiner på begge sider. Men forliset av «Toya Maru» med tap av 1,155 liv under tyfonen i september 1954 etter vannet hadde tvunget seg inn i togdekket fulgt til nye ferger med større sjødyktighet og vanntett akterport samt en enslig skorstein. De største av Seikanfergene var en klasse på syv skip med «Tsugaru Maru» (III) som den første, med fire spor og plass for 1,200 passasjerer fra 1964. Etter åpningen av Seikantunnelen i 1988 ble fergeruten oppgitt.
I det japanske språket betyr ordet ferii hentet fra det engelske ordet ferry et fartøy som frakte passasjerer og veikjøretøyer. Ifølge Kaijirapporten i 2011 var det 147 fergeselskaper med 306 bilferger på 171 ruter. De første bilfergene i Japan var «Dai-hachi Wakato Maru» og «Dai-kyu Wakato Maru» (betyr «Wakato Maru» nr. 8 og nr. 9) i Kita Kyushu by fra mars 1934. Flere passasjer- og bilferger oppsto i et voksende marked i etterkrigstiden mens gjenreisningen av nasjonaløkonomien fant sted. Men de fleste var, og er, bare ment for korte overgangsforbindelser langs et opprevet kystland på begge sider av landet og i Innlandshavet. På mange steder konkurrerte lokalferjer med tunneler og broer som «tollfrie transport» ved å tilby lavere utgifter. Japan hadde frem til 2010-årene bompengetoll på alle motorveier, tunneler og broer og dette styrker fergeselskapenes konkurranseevne. Men i de siste tjue år hadde en liberalisering av bompengetollordningen fulgt til at fergeselskapene hadde blitt skadelidende.
Etter hvert som det bli flere biler, begynte biltettingen på de nasjonale vegene tross kraftig utbygging til motorveistandard som var ikke lite kostbart, å bli et generelt problem. Entreprenøren i rederiet Kanko Kisen i Shimonoseki, Hoshu Iritani kom på ideen om å transportere lastebilene til sjøs som «motorveiene til sjøs», og åpnet den første fergeruten med «Ferry Hankyu» på 4,979 grt den 10. august 1968 langs den 452 kilometer lange ruten fra Kobe til Kokura med et nytt fergerederi, Hankyu Ferry. Dette var starten på det som het long-haul car ferry på engelsk.
Den japanske fergen som havfartøy er veldig forskjellig fra normalen ettersom disse skulle ut i stormherjede dyphav, og dermed stakk dypere med størst fokus på hydrodynamisk effektivitet. Da greske rederier kjøpte annenhåndsferger måtte disse ombygges for større oppdrift når ekstra last er nødvendig. Det har fulgt til at ikke alle havgående ferger har baugport, da mange bare hadde akterport eller sideporter på den ene skipssiden. De første fergefartøyene hadde bred og lav profil og omvendt spring i baugen fordi de skulle være ute i tyfonsesongen. Dette var ikke nødvendige på større fergefartøyer modellert som cruiseferge eller ro-pax ferge i nyere tid, ved å ha så liten «levetid» ned til bare 15 år er det en lang rekke ulike og forskjellige havgående fergefartøyer for forskjellige markedsføring og målsetninger av rederiene, som kunne ha sist nytt i sine skipene. De japanske reisende har egne original kulturbakgrunn, og dette sees i interiøret som kunne være forskjellig fra rederi til rederi, men de fleste skipene har felles overnattingsrom med gulvmatter man sov på, onsen fellesbad og enkel standard.
Suksessen i begynnelsen fulgt til at flere og flere reist med sine privatbiler med fergene, og noen av fergerederiene som Nihon Kosoku Ferry og Terukuni Yusen konsentrert seg om å tilby reiseopplevelser til sjøs som på et cruiseskip eller et hotell, med de ikoniske Sanfurawaa (Solblom) fergene under fellesnavn «Sun Flower» i spissen. Disse kunne være veldig store, mer som passasjerskip enn som fergefartøy, som «Sun Flower 1» på 11,332 grt med plass for 1,110 passasjerer og 208 biler i 1972, eller den luksuriøse «Sun Flower 11» på 13,598 grt fra 1974. Mange av fergene i 1970-årene med rette kan betegnes som luksusferger, men de var raskt solgt bort etter Oljekrisen. I 1980-årene ble de fraktorienterte fergene dels omgjort for å frakte flere passasjerer i minst to dekk, og dette er fremdeles standarden for dagens ferger selv om noen av disse kunne ha meget luksuriøse interiør. «Ferry Lilac» på 23,824 grt som var den største i sin tid i 1984, var først ut med svømmehall. Taiheiyo Ferry innført «skandinavisk standard» på sine fergene i 1990-årene, og dette gjorde disses ferger populært. En av de siste fergene hos dette rederiet er «Ishikari» (III) på 15,762 grt levert fra Shimonoseki skipsverft, 199,9 meter lang med plass for 783 køyer og 189 lastevogner.
Kina er den yngste ferjenasjon i verden. Til tross for flere navigable floder, mange øyer med skjærgårdstopografi langs den langstrakte kysten og åpen hav mot Mandsjuria i nordøst og Hainan i sør kom det moderne fergefartøyet sent til dette landet, hvor disse var mer ett unntak enn regel som de få jernbanefergene langs Chiang Jiang siden 1933 på tre ruter i Wuhan, Nanjing og Wuhu der jernbanetraseene møtes fra sør og nord, da måtte passasjerene reise med egne båt. Det var først i 1980-årene i tråd med den økonomiske liberaliseringen moderne ferger i alle størrelser og typer bli vanlig. Men det var etter århundreskiftet havgående fergefartøyer kom til Kina etter åpningen av to jernbanefergeruter med kombinerte bil- og jernbaneferger i 2003 og 2006, Zhanjiang-Haikou mellom fastlandet og øya Hainan og Yantai-Dalian på tvers av Gulehavet. En klasse på tre ferger, «Zhong Tie Bo Hai» med numre fra 1 til 3 på 24,975 grt ble bygd og levert for Bohai-fergeruten og to mindre ferger, «Yue Hai Tie» nr. 1 til 2 på 14,381 grt og to større ferger, nr. 3 til 4 på 23,317 grt med åpen akterport var levert for Hainan-ruten.
Den kinesiske skipsbyggingsindustrien i løpet av meget kort tid overtok mye av den europeiske skipsbyggingsvirksomheten, og tok ledelsen innenfor den internasjonale ferjebyggingen, som deretter fulgt til at nyere kinesiske ferjer holder meget høy standard etter hvert som fergetrafikken utbygges - den siste fergen for Bohai-fergeruten i 2019 er «Zhong Fu Xing» på 44,403 grt med kapasitet på 3 km plass i to dekk og 1,689 køyer for passasjerene som en cruiseferge til tross for en lav hastighet på 18 knop.
Skipstypeforkortelser
De første dampferjene hadde skipstypeforkortelsen DF.
De første bilferjer hadde forkortelsen BF, men i senere tid er MF, motorferje, mer vanlig.
Motorskip (MS) opererer også gjerne som ferjer.
Dustin
Dustin AB er et svensk netthandelsselskap med nettbutikker i Sverige, Norge og Danmark. Selskapet ble etablert i 1984 av ekteparet Bo Lundevall og Ulla Lundevall i en garasje i Farsta, Stockholm og solgte opprinnelig fargede disketter via postordre. I 1995 begynte selskapet med salg av IT-produkter og hjemmeelektronikk på Internett, og er i dag Sveriges største nettbutikk innen dette feltet. Dustin har ca 350 ansatte og omsatte for 3.8 milliarder SEK i 2008. Dustin ble i 2006 kjøpt opp av private equity-selskapet Altor Equity Partners.
Historikk
I 2004 etablerte Dustin datterselskapet Dustin home, som retter seg mot privatkunder.
Dustin kjøpte i 2007 opp de danske selskapene TCM og Computerstore A/S. Senere samme år bygde Dustin et nytt logistikksenter for å takle økningen i salg som følge av oppkjøpet av Computerstore i Danmark, og som et ledd for å ekspandere til Norden og resten av Europa. I januar 2009 ble Computerstore sitt navn endret til Dustin home i Danmark.
I september 2009 etablerte Dustin home seg på det norske markedet.
Mørkets hjerte
Orson Welles var den første som forsøkte å filmatisere boka, men ga opp på grunn av budsjettmessig uenighet med filmselskapet RKO Pictures. I 1979 kom Francis Ford Coppolas film Apokalypse nå!, hvor manuset er basert på Mørkets hjerte, men historien flyttet til Vietnamkrigen.
Kritikk for rasisme
Joseph Conrad har blitt karakterisert som rasist av den nigerianske forfatteren Chinua Achebe på grunn av måten han fremstilte afrikanere i Mørkets hjerte. Achebe påpeker at Conrad fremstiller afrikanere som «avhumaniserte og degraderte», og som primitive mennesker nærmest uten språk. Denne karakteristikken har imidlertid fått liten gjennomslag og konsensusen i litteraturforskningsmiljøene er at hans bok er en sterk kritikk av kolonialismen. Conrad skildrer europeernes fremferd og overgrep mot lokalbefolkningen på en måte som til da var svært sjeldent.
Handling
Om bord på Nellie, ankret i Themsen i nærheten av Gravesend, forteller Charles Marlow en gruppe andre sjømenn hvordan han ble kaptein på en dampbåt. Som barn ble Marlow fascinert av "de tomme områdene" på kart, spesielt i Afrika. Et fotografi av en elv på kartet fascinerte ham spesielt. I tilbakeblikk finner Marlow veien til Afrika med en dampbåt. Han reiser 50 kilometer oppover elven hvor en stasjon ligger. Arbeidet med en jernbane pågår.
Marlow utforsker en smal kløft, og blir forferdet over å finne seg selv på et sted fullt av syke afrikanere som arbeidet på jernbanen og nå dør. Han får vite om en Mr. Kurtz, som har ansvaret for et veldig viktig handelssted, og skal være en respektert, førsteklasses agent. Marlow reiser sammen med flere andre menn for å reise til fots 320 kilometer til sentralstasjonen, for å finne en dampbåt. Etter femten dager ankommer de stasjonen bare for å høre at dampbåten allerede har blitt ødelagt i en ulykke. Marlow får båten ut av elven og bruker flere måneder på å reparere den. Marlow er frustrert over tiden det tar å gjennomføre alle reparasjonene, forsinket av mangel på verktøy og reserve-deler.
Grant Imahara
Grant Masaru Imahara (født 23. oktober 1970 i Los Angeles i California i USA, død 13. juli 2020 i Los Angeles ) var en amerikansk elektroingeniør utdannet ved University of Southern California, kjent som medvirkende i TV-serien Mythbusters (2003–2014) og en opptreden i BattleBots.
Han jobbet også med spesialeffekter i filmene Den tapte verden, Terminator 3: Rise of the Machines, Star Wars, The Matrix Reloaded, The Matrix Revolutions, Van Helsing og Galaxy Quest.
Voyager
Voyager kan referere til:
6. divisjon (Norge)
6. divisjon var en norsk infanteridivisjon, satt opp i 1916. Den er mest kjent for innsatsen ved felttoget i Norge i 1940. Etter kapitulasjonen ble divisjonen demobilisert, men etter frigjøringen ble divisjonens stab opprettet i Sør-Norge og overført til Narvik i 1954. I 2002 ble divisjonen avløst av 6. divisjonskommando.
Historie
6. divisjons historie kan spores tilbake til 1897 og Tromsø stifts Forsvar. Hærordningen av 1909 medførte at 6. brigade ble bygget opp, som ble til 6. divisjon i 1916.
Standkvarteret for divisjonen ble lagt til Harstad.
Fra 1. juli 1939 ble Hålogaland flyavdeling (HFA) opprettet på Bardufoss og underlagt divisjonen.
6. divisjons historie er først og fremst knyttet til kampene ved Narvik i 1940. Ved Tysklands overfall på Norge 9. april ble store deler av landet hærtatt, også Narvik. Divisjonssjefen generalmajor Carl Gustav Fleischer mobiliserte for offensive operasjoner mot okkupanten, og dro i gang et felttog sørover mot Narvik. I samvirke med britiske, franske og polske styrker gikk 6. divisjon i harde kamper med okkupasjonsmakten, og 28. mai ble Narvik gjenerobret. På grunn av tilstanden i Frankrike måtte Narvik oppgis av allierte styrker like etter.
Divisjonen ble demobilisert, og satt opp igjen etter krigen. Den holdt først til i Sør-Norge, men ble overflyttet til Narvik i 1954. 1. september 1971 gjenoppsto 6. divisjon med stab i Harstad. I 1991 ble divisjonsstaben flyttet til Heggelia leir i indre Troms. I 1996 ble 6. divisjon på ny avdelingens navn, til divisjonen ble nedlagt med HSTY i 2009.
Åse Kleveland
Bakgrunn og virke
Kleveland var bosatt i Norge fra 1957 og medvirket i norsk radio fra 1959. Hun opptrådte i TV-programmet Fra barokk til rock (1962), hvor hun spilte klassisk gitar. Hun deltok også i Hylands Hörna, turnerte verden rundt, et par år spilte hun teater i Stockholm, deretter gitar i Norge. «Intet er nytt under solen», framført av Åse Kleveland og skrevet av Arne Bendiksen, vant norsk Melodi Grand Prix i 1966 og kom på tredjeplass i den internasjonale finalen samme år. Hun var vertinne ved Melodi Grand Prix' finalen i Bergen i 1986 etter at Bobbysocks hadde vunnet for Norge det foregående året.
Åse Kleveland var medlem i visegruppen Ballade! fra 1977 til 1980. Som sanger er hun kjent for sin mørke og sjelfulle stemme. Foruten å synge spiller hun også gitar og har komponert sanger i visetradisjonen.
Kleveland var forbundssekretær i Norsk Musikerforbund fra 1979 til 1983 og forbundsleder fra 1983 til 1987. Fra 1987 til 1990 var Kleveland direktør i Tusenfryd. I samme periode var hun dessuten leder av Likestillingsrådet. I 1990 ble hun utnevnt til kultursjef for OL på Lillehammer i 94. Fra 1990 til 1996 var hun kulturminister i Gro Harlem Brundtlands regjering. Fra 1. januar 2000 til 2005 var hun direktør for Svenska Filminstitutet. Hun var direktør for Rikskonsertene fra 2006 til 2012 og var fra 2007 til 2013 styreleder i Human-Etisk Forbund.
I 1996 mottok hun Norske arkitekters landsforbunds hederspris for sin engasjement for estetikk og arkitektur. Det var første gang hedersprisen ble utdelt. Kleveland ble i 2015 utnevnt til kommandør av St. Olavs Orden «for sin djerve innsats for norsk kulturliv.»
Private forhold
Kleveland er samboer med Oddvar Bull Tuhus. Hun har tidligere vært gift med den svenske billedkunstneren Svenolov Ehrén fra 1972 til 1982.
Hun er datter av norske Olaf Kleveland fra Evje og svenske Eva Maria. Olaf Kleveland kom til Sverige i 1943 som flyktning og bodde der sammen med kone og barn helt til de i 1956 flyttet til Norge og etter hvert til Romerike der faren jobbet på Institutt for atomenergi på Kjeller.
Fuengirola
Fuengirola er en by og kommune på den spanske solkysten Costa del Sol i det sørlige Spania i provinsen Málaga og den autonome regionen Andalucía. Byen er et viktig turiststed på Costa del Sol, med mer enn 8 km med strender og severdigheter som mauriske fort fra middelalderen.
Området har subtropisk klima med en årlig gjennomsnittstemperatur rundt 18 °C.
Historie
Byen har sin opprinnelse i fønikiske, romerske og arabiske sivilisasjoner.
Ved foten av fjellkjeden som strekker seg fra byen og sørover finner vi en arabisk borg som inneholder rester av en tidlig iberer-punisk eller fønikisk bosetting. Området ble senere okkupert av romerne og ble i Antikken en by med navnet Suel. Suel ble av den romerske historikeren Pomponius Mela identifisert som "en av kystbyene", og ble av Plinius omtalt som en "befestet by" i det 1. århundre e. Kr.
Sokkelinskripsjonen på en statue som er funnet nær borgen nevner Suel som en romersk "municipium" (grunnlegger). En urne som er funnet i samme område har en inskripsjon som inneholder ordet "Suelitana". Romerske bad ble oppdaget i 1961 og like ved fant man restene av en romersk villa som inneholdt en to skulpturer; den ene av dem kjent som "Venus av Fuengirola", nå utstilt i byens museum. En serie med arkitekoniske komponenter, sannsynligvis transportert fra Mijas-gruvene i romertiden, ble oppdaget i Los Boliches i 1984; disse er nå satt sammen og former en tempelinngang gågaten ved Los Boliches.
Borgen ble bygget av Abderramán III på midten av det 10. århundre. Vi hører ikke mer om byen Suel etter tidlig middelalder. Etter flere århundre ble navnet på bosettingen endret Suel til Suhayl, som også ble navnet på borgen med omgivelser under arabisk okkupasjon. Suhayl ble etter hvert en ganske stor bosetting som inkluderte åkerland og små landsbyer. En stor del av området ser ut til å ha vært beiteområde for kamelene til de mauriske herskerne.
Men i tidlig middelalder ble byen satt i brann og innbyggerne flyktet til Mijas. Suhayl ble en ruinhaug og til og med navnet ble endret til det romerske Font-Jirola, etter kilden som kommer ut fra foten av borgen, ifølge historikeren Alonso de Palencia.
I 1485, da bare festningen sto igjen, ble bosettingen erobret av De katolske monarker. Et forsøk på å gjenbefolke området med 30 personer mislyktes, og i 1511 ble det registrert som ubefolket, bortsett fra borgen og et vakttårn. Landområdet som opprinnelig var underlagt Fuengirola ble reallokert til Mijas.
I det 17. århundre, da trusselen fra tyrkiske og marokkanske pirater forsvant, utviklet det seg ny bosetting. Og i begynnelsen av det [18. århundre] ble det åpnet et gjestgiveri nær stranden som tilbød overnatting for reisende, muldyr-drivere og sjøfarere. Noen få hytter ble også satt opp i nærheten og sammen utgjorde dette en liten landsby.
Slaget ved Fuengirola fant sted den 15. oktober 1810 under Den spanske uavhengighetskrigen, da rundt 200 polske soldater fra Hertugdømmet Warszawa beseiret en blandet spansk-britisk styrke på 3000 soldater under ledelse av Lord Blayney.
I mai 1841 ble Fuengirola skilt fra Mijas. På denne tiden livnærte de fleste av byens innbyggere seg med fiske, jordbruk og handel med skip som ankret opp i bukten utenfor. Fiske og jordbruk forble hovednæringer i mer enn et århundre.
I 1960-årene gikk Fuengirola inn i en ny fase og ble et ledende turistsenter.
Det moderne Fuengirola
Fuengirola tilbyr nå alle fasiliteter som forventes av et større turiststed, – hoteller, restauranter, barer, diskoteker, sportsklubber, båthavn, og brede strender langs en promenade som strekker seg østover og vestover fra byen og som inkluderer mindre tilstøtende landsbyer.
Av de ca. 75 000 innbyggerne som er registrert i kommunen kommer 25% fra andre land, hovedsakelig europeiske (bl.a. Storbritannia, Irland, Finland og Sverige), men også fra Marokko og Argentina. Spesielt om sommeren er byen vertskap for horder med besøkende fra Spania og utlandet, især britiske.
Fuengirola Zoo er også velkjent. Dette var tidligere en gammeldags samling med trange små bur, men ble modernisert i 2001 med tema tropisk regnskog. Dyreparken spesialiserer seg på avl av truede dyrearter i fangenskap, forsking på sjimpanse-grupper og undervisning i tropisk regnskog.
Selv om Fuengirola er et typisk turiststed, finnes det også et antall historiske severdigheter og parker, i tillegg til den arabiske borgen Suhayl, eller Sohail. Den gamle havnen benyttes fortsatt av lokale fiskere.
Fernão de Loronha
Fernão de Noronha (født ca. 1470 eller tidligere, død ca. 1540 i Lisboa) var en portugisisk sefardisk jøde som var konvertert til kristendommen og en av landets ledende oppdagelsesreisende. Han er også kjent under navneformen Fernando de Noronha (navn gitt til øygruppen Fernando de Noronha av en ekspedisjon finansiert av ham) eller Fernão de Loronha, hans egentlige navn. Han reiste rundt og utforsket Atlanterhavet, og moderne historikere tillegger ham oppdagelsen av Fernando de Noronhaøyene i 1501-1502. En av hans døtre, Isabel de Castro, var gift med Pedro Álvares Cabral, den europeiske oppdager av Brasil.
Cass County (Nord-Dakota)
Cass County er et fylke i den amerikanske delstaten Nord-Dakota. Det ligger sørøst i staten og grenser mot Traill County i nord, Richland County i sørøst, Ransom County i sørvest, Barnes County i vest og mot Steele County i nordvest. Det har også grense mot delstaten Minnesota i øst.
Cass Countys totale areal er 4 579 km² hvorav 7 km² er vann. I 2016 hadde fylket 175,249 innbyggere, og administrasjonssenteret ligger i byen Fargo som også er fylkets største by.
Fylket ble dannet i 1872 og formelt grunnlagt i 1873. Det har fått sitt navn etter jernbanemannen George Washington Cass.
West Fargo er fylkets største by, samt delstatens femte største ifølge folketellingsestimatet for 2014.
Odd Fellow logen Landego
Odd Fellow logen Landego ble grunnlagt den 13. oktober 1962 i Bodø som Odd Fellow loge nr 68 i Den Norske Odd Fellow Ordenen. Logen er oppkalt etter øya Landegode, og logens segl portretterer solen som står opp over øya ute i havet.
Logen er den eldste av i alt seks Odd Fellow loger i Bodø. Ved grunnleggelsen var den underlagt Odd Fellow leiren Trøndelag. Den 10. mai 1974 ble den overført til Odd Fellow leiren Nordland i Bodø.
Loge Landego er moderlogen til Odd Fellow-logen Morild. I samarbeid med loge Morild, la den også grunnlaget for institueringen av Odd Fellow logen Bodin den 4. oktober 1983.
Logen deler ordenshus med begge Odd Fellow-leirene og Rebekkaleiren Polarsirkelen i Bodø, samt Odd Fellow-logene Morild, Bodin, Stella Nova, Elias Blix, Børrvasstind og rebekkalogene Providentia, Konkylie og Sildre.
Granberget (Oslo)
Granberget er en ås i Lillomarka i Oslo kommune, nær grensa til Nittedal kommune. Den har en høyde på 442 meter over havet og er det 24. høyeste fjellet i Oslo av fjellene med primærfaktor på minst 50 meter.
Međugorje
Navnet Međugorje (uttales løslig som «me-djo-går-je») er av bosnisk opprinnelse og kan oversettes til «stedet mellom fjellene». Med høyde over havet på 200 meter har stedet en mild middelhavsklima. Byen består av en etnisk homogen kroatisk befolkning på rundt 4000 mennesker, og det romersk-katolske kirkesognet (lokaltadministrativt, religiøst område) består av fem nabolandsbyer (Međugorje, Bijakovići, Vionica, Miletina og Šurmanci).
Jomfruen fra Međugorje
«Jomfruen fra Međugorje» er en betegnelse som brukes på en åpenbaring (apparisjon) som startet i Međugorje på begynnelsen av 1980-tallet, og som har ført til at Međugorje har blitt en valfartsby for over tretti millioner pilegrimer. 24 juni 1981 så seks ungdommer en ung kvinne som lignet jomfru Maria og som holdt et lite spedbarn på armen. Hun gjorde tegn med hånden til at de skulle komme nærmere, men alle var redde og ingen våget å gå nærmere. Dagen etter bestemte de seg for å gå tilbake. Hvis det virkelig var jomfru Maria fikk de kanskje se henne igjen. Dette regnes som den første virkelige dagen for åpenbaringene, fordi det var denne dagen hun kommuniserte med dem. 25 juni 1981 feires nå som festen for åpenbaringene og festen for Vår Frue som Fredens Dronning. Bare på de tre neste dagene samlet tusenvis av mennesker seg på en høyde bak Medjugorge (Mount Podbrdo). En kveld lyste ordet "MIR" over himmelen, i store, lysende bokstaver. MIR betyr «fred» på norsk, og rundt et kors som i 1933 ble reist på en høyde i nærheten (Mount Crizevac) oppsto det et merkelig lysskjær.
Åbenbaringene gjentok seg regelmessig klokken ti over halv syv om kvelden i sommerhalvåret og en time før om vinteren. Frem til 1985 hadde barna mer enn 2000 visjoner,
Eldrid Lunden
Eldrid Lunden (født 5. oktober 1940 i Naustdal) er en norsk lyriker og professor emerita i skrivekunst. Hun skriver på nynorsk. Hun regnes som en av Norges viktigste lyrikere innenfor modernismen.
Međugorje
Jomfruen fra Međugorje
Alle ungdommene (Vicka, Mirjana, Marija, Jacov, Ivanka, Ivan) er i dag gifte og har egne familier. Vicka, Ivan og Marija har fremdeles daglige åpenbaringer. Jacov og Ivanka har en åpenbaring i året, mens Mirjana har åpnbaringer den andre i hver måned og årlig 18. mars. Den 25. i hver måned får Maija et budskap fra jomfru Maria som blir oversatt til mange språk.
Eldrid Lunden
Biografi
Lunden er utdannet cand. philol. ved Universitetet i Oslo. Hun har arbeidet som lektor i videregående skole i Oslo og som amanuensis ved Høgskolen i Volda. I 1996 ble hun Norges første professor i skjønnlitterær skrivekunst. Hun var med på å starte og var studieleder ved Forfatterstudiet i Bø ved Høgskolen i Telemark i perioden 1982-2011. Lunden var en del av miljøet rundt tidsskriftet Profil.
Lunden debuterte som skjønnlitterær forfatter i 1968 og har utgitt 19 bøker (lyrikk, essay, sakprosa).
Međugorje
Jomfruen fra Međugorje
Den romersk-katolske biskopen i lokalsamfunnet satte spørsmålstegn ved hele saken. Like før disse synene hadde kommet, hadde han nemlig prøvd å kvitte seg med en rekke fransiskanermunker som hadde virket i området. Disse hadde – etter biskopens oppfatning – dårlig innflytelse på befolkningen. Dessverre for biskopen fikk disse sterkere støtte etter barnas syner, og ble derfor vanskeligere å bli kvitt.
Den katolske kike opprettet i mars 2010 en kommisjon som skal i en innstilling om hvordan kirken skal stille seg til dette fenomenet. Denne kommisjonen vil lege fram sin innstilling til paven innen utgangen av 2012.
Harald Ohrvik
Filmografi
Filmografi som produsent, dersom annet ikke er nevnt
Richland County (Nord-Dakota)
Richland County er et fylke i den amerikanske delstaten Nord-Dakota. Det ligger i det sørøstlige hjørnet av staten og grenser mot Sargent County og Ransom County i vest og mot Cass County i nord. Det har også grense mot delstatene Minnesota i øst og i Sør-Dakota i sør.
Richland Countys totale areal er 3,744 km² hvorav 23 km² er vann. I 2006 hadde fylket 16,888 innbyggere og administrasjonssenteret ligger i byen Wahpeton som også er fylkets største by.
Charles Jensen
Charles Kristoffer Peter Jensen (født 24. desember 1885 i Bislev, død 5. juni 1920 i Roskilde) var en dansk turner. Han representerte først klubben Århus 1900, senere HG i København.
Han deltok i to OL; i 1908 og 1912. I 1908 var han med på det danske laget som kom på 4.-plass i lagkonkurransen. Han og Ingvar M. Hansen var de første turnerne fra Århus 1900 som deltok i et OL.
Neste OL, i 1912 i Stockholm var han med på det danske bronselaget i lagkamp (fritt system). Han representerte da HG. Norge vant denne konkurransen, foran Finland. I denne olympiaden kom han også på 30.-plass i den individuelle mangekampen.
Jensen var lett og rask. Det ble sagt om ham:
I promessi sposi
I promessi sposi (nynorsk: Dei trulovade) er en roman av Alessandro Manzoni. Den ble første gang utgitt i 1827. Gyldendal forlag ga ut boken på norsk i 2001 med tittelen Dei trulovade. Den er oversatt av Magnus Ulleland.
Handlingen foregår året 1628, i en tid da Spania hersket over områder som ligger i dagens nordlige Italia. Romanen tolkes gjerne som en indirekte kritikk av Østerrike, som styrte regionen da boka ble utgitt.
Om boken
I likhet med mange andre romaner som ble utgitt i Europa på 1820-tallet var I promessi sposi tydelig påvirket av Walter Scotts historiske romaner (Ivanhoe med flere). I promessi sposi ble en stor suksess i samtiden, og den tyske dikteren Goethe var blant dem som hyllet verket.
Litteraturforskerne mener at romanen har hatt betydning for det italienske skriftspråkets utvikling, fordi Manzoni i sin siste utgave i 1840 omarbeidet boken, som opprinnelig var skrevet på lombardisk eller milanesisk dialekt, til toskansk. Dette førte til at toskansk ble normgivende da et litterært italiensk riksspråk vokste fram.
Fortsatt har romanen en sterk stilling på undervisningsplanen i italienske skoler.
Voksenåsen (hotell)
Voksenåsen er et senter for svensk-norsk samarbeid og et hotell med en velrenommert restaurant på toppen av Voksenåsen i Oslo. Voksenåsen er Norges nasjonalgave til Sverige som takk for hjelpen under andre verdenskrig og gjenoppbyggingen av landet i de nærmeste årene etter krigen.
I promessi sposi
Om boken
Boka har vært utgangspunkt for en rekke filmer og TV-serier; i 1908, 1913, 1922 , 1941, 1964 , 1967 , 1990.
Voksenåsen (hotell)
I 1955 ble eiendommen på over 30 mål overrakt fra statsminister Einar Gerhardsen til statsminister Tage Erlander. På Voksenkollen, i en høyde av 501 moh., skulle det svenske og det norske flagget vaie side om side. Arkitektene Hans-Kjell Larsen og Terje Thorstensen vant den utlyste arkitektkonkurransen.
I promessi sposi
Kapittel 1–8: Flukten fra landsbyen
Renzo og Lucia bor i en ikke navngitt landsby i Lombardia, i nærheten av Comosjøen. De har planlagt å gifte seg den 8. november 1628. Kvelden før bryllupet er landsbypresten don Abbondio på vei hjem da to skumle typer stanser ham og sier at han ikke må vie Renzo og Lucia neste dag, fordi den lokale baronen don Rodrigo ikke vil ha noe av det.
Voksenåsen (hotell)
Den 9. mai 1955 leverte den norske statsministeren, Einar Gerhardsen, en deklarasjon som sa følgende:
I promessi sposi
Kapittel 1–8: Flukten fra landsbyen
Da Renzo møter opp i kirken dagen etter, sier presten at bryllupet må utsettes; han er for feig til å si sannheten. Renzo klarer likevel å få presten til å innrømme at det angivelig er don Rodrigo som har satt en stopper for vielsen. Det viser seg at don Rodrigo selv har kastet sine øyne på Lucia, og at han har inngått et veddemål med sin fetter, grev Attilio, om at han skal erobre henne.
Lucias mor, Agnese, råder Renzo til å søke hjelp hos «Dr. Azzeccagarbugli», en advokat i byen Lecco. Han viser seg å være en øyentjener
Etter hvert får Renzo og Lucia hjelp av legmunken Cristoforo, som er romanens moralske kompass. Denne munken kom fra en velstående familie. Før han trådte inn i munkeordenen hadde han drept en mann.
Kapittel 9–10: Nonnen fra Monza
Nonnen Gertrude har man tillit til, og hun får et visst ansvar for Lucia.
Hun kommer i kontakt med en ung mann uten skrupler, Egidio, som er en kontakt av den verste baronen i samtida, Innominato (den "Ubenevnte").
Kapittel 11–17: Renzo i Milano
Renzo ankommer den sultrammede storbyen Milano og besøker klosteret, men den ansatte som han søker har fravær. Derfor vandrer Renzo videre inn i byen. Et bakeri ødelegges av en folkemengde, og den drar videre til huset til «Kommisjonæren for forsyninger». Kommisæren reddes i siste liten av Ferrer - som har ankommet med vogn; Ferrer kunngjør at han skal ta kommisjonæren til fengsel. Ferrer får hjelp av Renzo for å komme seg gjennom folkemengden; Renzo får en framskutt posisjon.
Voksenåsen (hotell)
Som en pådriver for å fremme nordisk samarbeid og samfunnsforståelse, tilrettelegger Voksenåsen arrangement innen kultur, samfunn og språk. Arrangementene tar form som konferanser, kurs, konserter, foredrag og utstillinger, blant annet det årlige Sommerakademiet for 200 musikkstudenter fra 30 land. Voksenåsen har også en stor kunstsamling med utgangspunkt i den norske kunstscenen på begynnelsen av 1960-tallet, da nasjonalgaven Voksenåsen sto ferdig. Samlingen består av malerier, glass og skulpturer.
Voksenåsen eies av Den svenske stat ved kulturdepartementet. Administrerende direktør per 2020 er Maria af Klinteberg Herresthal.
Forband
Et forband er en sammensatt, stor militær landorganisasjon, som en brigade, divisjon, korps, armé eller armégruppe. Forband og avdelinger er ulike begreper; en avdeling er en ensartet organisasjon (for eksempel en panserbataljon eller et infanterikompani), mens et forband er en samling av separate avdelinger.
Beanie Sigel
Dwight Grant, også kjent som Beanie Seagal (født 6. mars 1974), er en amerikansk rapper fra Philadelphia, Pennsylvania.
Forband
Det minste forbandet regnes vanligvis for å være brigaden, men avdelinger kan samles i mindre organisasjoner (for eksempel bataljonsstridsgrupper eller kompanistridsgrupper) for å løse spesifikke oppdrag.
Forband kan også referere til militære øvingskonsepter hvor avdelinger (ned til lagsnivå) virker sammen (for eksempel en feltskytebane hvor et lag, oppsatt med ulike våpen, bekjemper det samme mål: I motsetning til regulære skytebaner hvor man kun øver enkeltmannsferdigheter.)
Hierarki
Ifølge standarden NATO APP-6A gjelder følgende forbandshierarki i NATO:
Yves Saint-Laurent
Yves Henri Donat Mathieu Saint-Laurent (født 1. august 1936, død 1. juni 2008) var en fransk motedesigner.
Han overtok sjefsstillingen i Dior etter at Christian Dior døde i 1957. Denne stillingen hadde han frem til 1960, da Saint-Laurent grunnla sitt eget motehus. Dette ble overtatt av Gucci 1. november 2002.
Charles De Smedt
Charles De Smedt (født 6. april 1833 i Gent i Belgia, død 4. mars 1911 i Brussel) var en belgisk katolsk prest og hagiograf tilhørende jesuittordenen. Han var bollandist, og er kjent for å ha introdusert kritiske historiske metoder innen katolsk hagiografi.
Han grunnla serien Analecta Bollandiana i 1882 sammen med G. van Hooff og Joseph de Backer.
Magazinet
Magazinet var en kristen-konservativ avis som ble utgitt i Oslo med tre ukenlige utgaver. Avisen ble etablert i 2002 av den svenske menigheten Livets Ord. Den var først et månedsmagasin, ble senere ukeavis, før den ble tredagersavis.
Avisens ideologiske målsetting var «å påvirke samfunnet ut fra et vekkelseskristent ståsted».
I februar 2007 kjøpte avisen Dagen seg inn i Magazinet med 34 prosent. De utviklet fra mai et felles lørdagsmagasin med Dagen som gjorde at avisen fikk en helt ny profil på lørdagene. 1. januar 2008 ble avisene fusjonert. Magazinets redaktør var Vebjørn Selbekk frem til fusjonen. Han gikk inn som samfunnsredaktør i DagenMagazinet i 2008.
Karikatur-striden
Magazinet ble særlig kjent etter at avisen den 10. januar 2006 trykket 12 karikaturtegninger av den islamske profeten Muhammed fra Jyllands-Posten i Danmark. Ifølge redaktøren ble dette gjort i ytringsfrihetens navn. Mange muslimer følte seg krenket, og publiseringen førte til stor spenning mellom Norge og muslimske ledere, militante islamister og opprørte ungdommer i blant annet Midtøsten, den arabiske verden, Iran, Afghanistan og Indonesia. Redaktøren mottok anonyme drapstrusler, det ble internasjonale protester og demonstrasjoner, handelsboikott, nedbrenning av den norske ambassaden i Damaskus i Syria og angrep på norske soldater i Afghanistan.
Etter at Selbekk 10. februar 2006 offentlig uttrykte at han ikke hadde hatt til hensikt å krenke muslimers religiøse følelser, har de fleste muslimer som deltar i den offentlige debatten i Norge godtatt unnskyldningen. En av imamene (Hamdan) som stod bak forsoningen sa «Den som heretter rører Selbekk og hans familie, rører muslimene».
Magazinet var ikke den eneste norske avisen som trykket tegningene. Både Bergens Tidende, Aftenposten og Dagbladet hadde publisert tegningene på et tidligere tidspunkt. Aftenposten og Dagbladet valgte likevel å kritisere Magazinet da karikaturstriden var på sitt heteste.
Arendal prosti
Arendal prosti (Arendal Provsti) er et tjenestedistrikt (prosti) i Agder og Telemark bispedømme i Den norske kirke. Prostiet ble opprettet i 1872 ved at Vestre Nædenes Provsti ble delt i to, hvorav den vestre delen bibeholdt navnet og den østre delen ble utskilt som Arendal Provsti. Bestemmelsen var at prostiarkivet skulle gå til Arendal prosti. Prosten har sete i Arendal. Prostiet er inndelt i sogn, som er den minste og grunnleggende enheten i Den norske kirke. Tidligere var det også inndelt i prestegjeld, men disse ble faset ut på begynnelsen av 2000-tallet. De ansatte i kirken er enten ansatt av sognet gjennom kirkelig fellesråd, eller i prostiet. De fleste prestene er ansatte i prostiet, og har tjenesten sin knyttet til et eller flere sogn.
Sogn og kirker i Arendal prosti
Arendal kommune:
Froland kommune:
Chanoyu
Chanoyu (japansk teseremoni) (heretter Te, med stor T) er kunsten å invitere gjester til tynn og/eller tykk te på tradisjonelt japansk vis. Teen brukt i Te skiller seg fra den vanlige engelske sorten de fleste er vant til på flere måter. Teen man benytter kalles matcha (茶道). Matcha er teblader som har blitt dampet, tørket og deretter malt opp til et veldig fint grønt pulver. Dette pulveret løser seg opp i vann, og man drikker hele bladet. I vanlig te, derimot ligger bladene bare i varmt vann og lager et avkok som man drikker.
Når man utfører Te sitter man på kne på tatami (matter av strå) i et rom tilpasset dette formålet. Rommet har ingen møbler, bare tatami. I ene enden av rommet er det en alkove hvor det henger et kalligrafi eller blomster. Rommet er ofte ikke mer enn 180 cm høyt, og forholdsvis lite. Et rom som er 2,86 x 2,86 meter, fire og en halv tatami, regnes som standard størrelse.
Språkbruk
I vesten (norsk og engelsk) omtales Te som japansk teseremoni, noe som er en grovt unøyaktig oversettelse. I Japan kalles det chanoyu (茶の湯, lit. ”Te og varmtvann”). Dette er et egennavn på aktiviteten, og man kan derfor diskutere hvorvidt det burde vært oversatt. Det finnes rikelig med eksempler på andre ting som er kjent under sitt originale navn (blant annet Aikido, Ikebana, Karate, Kendo og Zen).
Blant de som lærer Te i vesten er det et kutyme å bruke ordet Chado eller Te (med stor t) for å skille Te fra produktet te.
Typer te
Den første teen som kom til Japan var «brick-tea», hvor tebladene ble presset sammen til en mursteinslignende klump og tørket. Når man skulle laget te høvlet man biter av disse te-mursteinene. Dette ble kokt i vann sammen med krydder. Man serverte teen med blader og krydderet fortsatt i. Den andre teen som kom til Japan var matcha, hvor tebladene dampes og tørkes like etter at de er plukket. Dette gjør at man bevarer den veldig klare grønnfargen. Tebladene ble så lagret i krukker som inneholdt poser hvor man oppbevarte te beregnet til tykk te. Deretter pakket man tebladene ment til tynn te rundt posene for å beskytte den eksklusive tykke teen. Krukkene ble pakket en gang i året, i mai når man høstet inn teen. De første krukkene ble åpnet i oktober samme år. Dermed måtte enkelte av krukkene holde helt til oktober året etter når neste ladning ble tilgjengelig.
Etter at man åpnet krukken kvernet man bladene til et veldig fint pulver. Dette pulvere er matcha. Når man har dette pulveret i vann, løser det seg opp og blir en veldig grønn te. Hvis man har bare litt vann i, blir teen enormt tykk (som tykk maling). På grunn av den høye konsentrasjonen av te i tykk te, er det viktig at man bruker den teen av best kvalitet.
Den tredje teen som kom til Japan, er den vi er vant til å tenke på som te. Her tar man teblader og lar dem ligge i varmt vann en stund før man fjerner dem og sitter igjen med en klar og tildels gjennomsiktig drikk.
Matcha
Matcha, det grønne pulveret av malte teblader, brukes i Japan til mer enn bare å lage te. Det brukes som en ingrediens i en rekke ting som for eksempel is og søtsaker. Fra gammelt av oppbevarte man matcha i sin originale form, dvs. hele blader. På denne måten hadde teen ca. et års holdbarhet så lenge den lå oppbevart på forseglede krukker. Teen ble så malt opp ved behov på grunn av at holdbarheten er mye bedre i blad form enn i pulver form. I dag kjøper man normalt ferdigmalt te. Problemet med denne teen er at den har svært kort holdbarhet i romtemperatur. Etter 60 dager i romtemperatur, selv vakuumpakket, er teen vassen i farge og svært bitter på smak. Matcha bør derfor oppbevares kjølig. I kjøleskapstemperatur kan den lagres i mange måneder uten at den taper vesentlig kvalitet. I fryser kan den oppbevares i mer enn ett år.
Temae
Temae er det man kaller prosedyren å tilberede te. Det finnes svært mange temae, hver av dem tilpasset en anledning eller spesielt utstyr. I dag lærer man normalt de temae som krever lite utstyr og som er minst kompliserte først og så blir nivået gradvis mer utfordrende. Tidligere var det slik at man begynte med Daisu temae, som er komplisert, og etterhvert som man ble flinkere forenklet man det. Eller sagt med andre ord, man tok bort en del utstyr slik at verten var mindre skjult, noe som krever mer av verten.
Under kommer noen eksempler fra Urasenke for å illustrere forskjellene, listet etter økende kompleksitet. Listen er ikke komplett, men den tjener til å illustrere forskjeller: