cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Women’s Declaration International
Internasjonalt samarbeider WDI med Women’s Liberation Front, LGB Alliance, FiLiA og andre organisasjoner med samme syn. I Norge har Engebretsen identifisert Matriarken og LLH2019 som del av samme miljø.
Historie
Women's Human Rights Campaign (WHRC) ble grunnlagt i Storbritannia i 2019 av blant andre Sheila Jeffreys og Heather Brunskell-Evans. Brunskell-Evans hadde blitt ekskludert fra feministpartiet året før som følge av sine holdninger til transpersoner, mens Jeffreys har uttalt at transkvinner er «parasittiske». Navnet ble endret til Women's Declaration International (WDI) i desember 2021.
I juni 2022 stod WDI USA bak en demonstrasjon mot transpersoner i Washington, D.C. sammen med, og. Flere av medarrangørene regnes som hatgrupper av Southern Poverty Law Center; Lindsay Schubiner, en ekspert på høyreekstremisme, sa at samarbeidet er del av en større trussel mot demokratiet og et forsøk på å spre transfobiske holdninger fra høyreradikale grupper.
Ifølge Vice har gruppen spredt en rekke konspirasjonsteorier og falske påstander. Association for Women's Rights in Development (AWID) har beskrevet gruppen som en trojansk hest i menneskerettsfora, som sprer «sensasjonelle påstander og frykt» om transkvinner for å «undergrave og utvanne menneskerettsstandarder som beskytter transpersoner og personer med avvikende kjønnsuttrykk». Krisesenterbevegelsen Scottish Women’s Aid beskrev WDI (WHRC) som en gruppe som «forsøker å stigmatisere og diskriminere mot transkvinner». Trans Safety Network beskrev WDI (WHRC) som «en ekstrem transfiendtlig gruppering» og «en nøkkelaktør» i samarbeidet mellom transfobiske miljøer og ytre høyre. Equity Forward knyttet WDI (WHRC) til Trump-administrasjonens «anti-menneskerettspolitikk» og beskrev gruppen som transfiendtlig. , et regjeringsstøttet prosjekt for å motvirke hatgrupper, beskrev WDI (WHRC) som et «TERF-prosjekt». I 2022 opptrådte WDIs grunnlegger Heather Brunskell-Evans i en film av konspirasjonsteoretikeren David Icke som ifølge forskeren Mallory Moore fremmet en rekke konspirasjonsteorier. I 2022 ble WDI Tyskland utestengt fra Twitter på grunn av forbudet mot hatefulle ytringer. WDI ble beskrevet som en gruppe som «på organisert vis arbeider mot transpersoner [og] instrumentaliserer kvinnekampen [for dette formålet]».
Fascismeforskeren Simon Strick skriver at WDI oppfattes som en marginal ekstremistisk gruppe, som inngår i et landskap av antikjønnpopulisme med høyreekstremister og Twitter-troll som fremmer transfobi. Strick skriver videre at WDIs ekstremisme har isolert organisasjonen fra den etablerte feminismen og bragt grupperingen inn i allianser med høyreekstreme organisasjoner.
WDIs internasjonale samarbeidspartnere omfatter den transfiendtlige konferansen og organisasjonen FiLiA, der WDIs grunnlegger Heather Brunskell-Evans også har en ledende rolle. WDI Tyskland har uttalt seg til støtte for Marie-Luise Vollbrecht, etter at hun tapte en rettssak der retten slo fast at hennes ytringer om at transpersoner ikke var ofre for nazismen kunne beskrives som benektelse av naziregimets forbrytelser.
Johnny Buduson
Johnny Per Buduson (født 9. september 1991) er en norsk fotballspiller som spiller for Skeid Fotball.
Women’s Declaration International
Historie
O’Connor og medforfattere beskriver WDI som en TERF-organisasjon og skriver at TERF-bevegelsen oppstod som en marginal politisk bevegelse, og at den utgjør en antitransbevegelse som har kjønnsessensialisme som grunnlag, og som samarbeider med konservative og høyreorienterte krefter.
Norge
En norsk avdeling ble grunnlagt høsten 2020, og markerte seg i forbindelse med kvinnedagen i 2021 med paroler som «nei til vranglære i grunnskolen, jenter og kvinner har ikke penis» og «kun kvinner er kvinner», som ble kritisert for å være hatefulle. Fri – foreningen for kjønns- og seksualitetsmangfold har beskrevet WDI som en hatgruppe som arbeider for å frata transpersoner autonomi og rettigheter. Professor Elisabeth Lund Engebretsen beskrev den norske avdelingen som en viktig aktør innen antikjønnbevegelsens virksomhet på sosiale medier i Norge, og som del av «en sammensatt trussel mot demokratiet» som «utgjør et reaksjonært populistisk backlash mot grunnleggende menneskerettsprinsipper», og som søker å «demonisere selve grunnlaget for transpersoners eksistens». Representanter for WDI har publisert flere artikler om det de omtaler som «kjønnsidentitetsideologi» på nettstedet Steigan.no. Forfatteren John Færseth omtalte WDI som del av et konspirasjonsmiljø som samarbeider med høyreekstreme, og trakk også frem Steigans Mot Dag-konferanse som «samlet konspirasjonsteoretikere og russiske propagandister for krigen i Syria side om side med norske radikalfeminister og den engelske anti-transaktivisten Posie Parker».
Fri-rådgiver Christine Marie Jentoft anmeldte våren 2022 WDI Norge-leder Christina Ellingsen for hatefulle ytringer. Saken fikk internasjonal oppmerksomhet , men ble henlagt i desember samme år.
Erklæring om «kjønnsbaserte rettigheter»
WDI står bak et opprop mot juridisk anerkjennelse av transpersoner med tittelen Declaration on Women's Sex-Based Rights, skrevet av Jeffreys og Brunskell-Evans. Dokumentet krever eliminering av «transkjønnpraksisen». En norsk versjon av oppropet frontes av organisasjonen WDI Norge som ledes av Ellingsen.
Menneskerettsjurist og forsker på CEDAW Sandra Duffy beskrev erklæringens forestilling om «kjønnsbaserte rettigheter» som «en fiksjon med et falskt skinn av legalitet». Emma Ritch, leder for den feministiske lobbyorganisasjonen, sa at «når dokumentet snakker om vold mot kvinner, ytringsfrihet og barns rettigheter er det utelukkende gjennom den forvrengte linsen av antipati mot transpersoner». Ritch sa at WDI synes å se på «rettigheter som et retorisk våpen for å stigmatisere minoritetsgrupper». Erklæringen ble beskrevet som transfiendtlig av organisasjonen Equality Network og som «utelukkende fokusert på å benekte transpersoners levde realitet» av Scottish Trans Alliance. Association for Women's Rights in Development uttalte at «retorikken om 'kjønnsbaserte rettigheter' misbruker konsepter om biologisk og sosialt kjønn for å fremme en dypt diskriminerende agenda.»
Westfield (Massachusetts)
Westfield er en amerikansk by som ligger i Hampden County i Massachusetts.
Leuze-en-Hainaut
Leuze-en-Hainaut er en kommune og by i provinsen Hainaut i Belgia. Kommunen består av ti delkommuner: Leuze-en-Hainaut, Grandmetz, Thieulain, Blicquy, Chapelle-à-Oie, Chapelle-à-Wattines, Pipaix, Tourpes, Willaupuis og Gallaix.
Women’s Declaration International
Erklæring om «kjønnsbaserte rettigheter»
I 2021 sluttet filosofen ved University of Sussex etter anklager om transfobi, etter at hun hadde blitt kritisert av studenter for å ha skrevet under på WDIs erklæring. WDI og den samarbeidende gruppen uttalte seg til støtte for Stock.
Westfield (Massachusetts)
Den har og dekker et areal på 122,55 km².
Liste over kulturminner i Troms og Finnmark
Liste over kulturminner i Troms og Finnmark er en oversikt over fredede og/eller bevaringsverdige bygninger og elementer i Troms og Finnmark. Listen er oppdelt i egne lister for hver enkelt kommune.
Lunar Strain
Lunar Strain er debutalbumet til det svenske death metal bandet In Flames. Det ble gitt ut i 1994, og ble i 1999 gitt i Japan. Den japanske utgivelsen inneholdt da alle sporene fra EP-en Subterranean, ble utgitt under tittelen Lunar Strain & Subterranean. Vokalisten fra Dark Tranquillity, Mikael Stanne, var vokalist på dette albumet.
I 2005 ble albumt igjen utgitt, denne gangen med bonusspor. Plateselskapene var Regain Records og Candlelight USA. Bonussporene kommer fra In Flames' promo fra 1993.
Leominster (Massachusetts)
Leominster er en amerikansk by som ligger i Worcester County i Massachusetts.
Den har og dekker et areal på 76,88 km².
Ry Cooder
Ryland Peter «Ry» Cooder (født 15. mars 1947 i Los Angeles i California) er en amerikansk gitarist, sanger, komponist og produsent. Han er verdenskjent fremfor alt som slide-gitarist.
Cooder har arbeidet som studiomusiker og har også komponert musikk til flere filmer, den mest kjente er antakelig Paris, Texas. Gjennom sitt arbeid som produsent ved opptakene til Buena Vista Social Club i 1997 har den tradisjonelle cubanske musikken oppnådd en stigende popularitet. Platen ble en suksess over hele verden. Wim Wenders førte regi i en dokumentarfilm om de medvirkende musikerne i 1999, denne ble nominert til en Oscar i år 2000.
Cooders soloarbeid omfatter genre som dustbowl-folkemusikk, tex-mex, soul, gospel, rock og annet. I 1966 dannet han bandet Rising Sons sammen med Taj Mahal. Han har samarbeidet med mange viktige musikere, blant annet Captain Beefheart, Rolling Stones (som tilbød ham å bli Brian Jones' etterfølger), Randy Newman, Little Feat og John Lee Hooker. Han dannet supergruppen Little Village med Nick Lowe, John Hiatt og Jim Keltner.
Mange vil hevde at Cooders kunstneriske storhetsperiode var fra 1970 til 1980 da hans soloalbum kom ut, ettersom de etterfølgende plater for en stor del var filmmusikk og produsentarbeider. Han opptrer og samarbeider i dag med sønnen og perkusjonisten Joachim Cooder.
Álafoss
Álafoss (Ålfoss på norsk) er en foss i elven Varmá i Mosfellsbær på Island. En ullfabrikk med samme navn har ligget ved siden av fossen siden 1896, da lokale bønder importerte maskineri, som benyttet energi fra fossen, for å behandle ullen. Under den andre verdenskrigen ble det bygget en forlegning for britiske soldater her. Álafoss spilte en viktig rolle i grunnleggingen og veksten til byen Mosfellsbær. Studioet til bandet Sigur Rós, kalt Sundlaugin, ligger ved fossen.
Nord og ned – 10 år med Reinspikka hip hop
Nord og ned – 10 år med Reinspikka hip hop er et samlealbum med Tungtvann, utgitt i 2010. CD 1 inneholder albumet Nord og ned, utgitt i 2000, mens CD 2 inneholder låter som Tungtvann hadde før, under og etter at Nord og ned var utgitt.
Joyce Heron
Joyce Heron (født 28. oktober 1964) er en britisk judoka.
Hun representerte Storbritannia i Sommer-OL 1996 i Atlanta, der hun ble utslått i omkamp.
Fitchburg (Massachusetts)
Fitchburg er en amerikansk by som ligger i Worcester County i Massachusetts.
Den har og dekker et areal på 72,82 km².
Jacques Cartier
Cartier la ut på en ny reise 19. mai 1535 med tre skip og 110 menn. På denne reisen seilte han oppover St. Lawrence-elva til Huron-landsbyene Stadacona (omtrent der det nåværende Quebec ligger) og Hochelaga (Montreal). Her fikk han høre om et land lenger nord, kalt Sagyenay som skulle være fullt av gull. 23. mai 1541 la Cartier ut fra Saint-Malo på sin tredje reise. Denne gangen lette han etter Saguenay, men kom han aldri lenger enn til Hochelaga, der han måtte overvintre. Han returnerte til Frankrike året etter og tilbragte resten av livet sitt i Saint-Malo, der han døde i 1557.
Bakgrunn
Hans foreldre Jamet Cartier og Geseline Jansart ble gift i 1428. Jacques var nummer to av fem søsken.
Sydspissen fangeleir
Deretter var leiren fangeleir for sovjetiske krigsfanger.
Hva visste hjemmefronten?
'Hva visste hjemmefronten? Holocaust i Norge: Varslene, unnvikelsene, hemmeligholdet' er en bok av Marte Michelet, utgitt på Gyldendal Forlag i 2018. Boken fikk svært god kritikk, og i 2019 ble Michelet tildelt Bokhandelens sakprosapris til forfattere for den. Boken utløste en langvarig debatt. Tre historikere mente Michelet ikke kunne dokumentere påstandene i boken. Under et seminar om boken 20. desember 2018 fikk Michelet både ris og ros.
Sydspissen fangeleir
Etter frigjøringen i 1945 ble leiren brukt som fengsel for fanger i det norske landssvikoppgjøret.
Charadronota
Charadronota er en slekt av biller som hører til gruppen gullbasser (Cetoniinae) i gruppen skarabider (Scarabaeoidea).
Jacques Cartier
Bakgrunn
Cartier ble i 1519 som 29-årig gift med Marie Katherine des Granches, datter av chevalier Honoré de Granches, som var øverstkommanderende i St. Malo. På vielsesattesten stod det at Cartier hadde rang av overstyrmann i St. Malo. Hans ekteskap med Katherine var barnløst.
Charadronota
Utseende
Middelsstore, blanke, gule og svarte gullbasser, fargetegningene er svært variable. Oversiden er spredt, men tydelig punktert.
Jacques Cartier
Oppdagelsesreiser
Cartier må ha gjennomført reisen over Atlanten før han trer inn i historien som kongelig utsendt. I hans notater vedrørende maismarker i området omkring Quebec kan man se at han har vært i Brasil idet han sammenligner maismarkene med et lignende sted i Brasil. Dessuten har han muligvis medbrakt en brasiliansk pike med seg til hjemmet idet det ble døpt en pike i 1528 ved navn Catherine av Brezil for hvem Cartiers kone stod gudmor.
Hva visste hjemmefronten?
Bokens konklusjoner
I boken skriver Michelet at flere sentrale personer i Hjemmefrontens hadde detaljert informasjon om den planlagte deportasjonen av jøder høsten 1942, men at de – på grunn av antisemittiske holdninger – fortiet informasjonen, og unnlot å advare jødene. Ifølge Michelet måtte jødene som ble hjulpet ut av Norge av grenseloser betale, men at andre nordmenn ble hjulpet gratis.
Sydspissen fangeleir
Området der fangeleiren lå er i dag del av et fredelig turområde, og kun et fåtall er kjent med krigens fangeleirhendelser. Tromsø kommune planlegger å sette opp en minneplate over byens jøder, med kart og informasjon.
Hva visste hjemmefronten?
«Motbok»
I 2020 utga historikerne Bjarte Bruland, Elise B. Berggren og Mats Tangestuen boken Rapport frå ein gjennomgang av Hva visste hjemmefronten?. Boken er en detaljert gjennomgang av Michelets bok, og de tre forfatterne mener å ha påvist at Michelet ser bort fra kilder som peker i andre retninger enn hennes egne konklusjoner, at hun tar sitater ut fra kontekst, og også endrer på sitater. «Dette dreier seg ikke om enkeltfeil, men systematiske feil som gjør at flere av premissene for Marte Michelets fortelling ikke holder vann. Sentrale konklusjoner støttes i liten grad av kildematerialet», uttalte Elise Berggren til Morgenbladet.
Michelet svarte at hun ikke så noe nytt i kritikken, at hun bare hadde tolket kildene annerledes, og at det ikke rokket ved hovedkonklusjonen hennes. Hun uttalte videre at hun mente de tre historikerne konsekvent tolket alt til fordel for Hjemmefronten.
Jacques Cartier
Det første kongelige reiseoppdrag
Cartier gikk først i land på halvøya la Gaspésie. Her reiste han et trekors som i 1934 blev utskiftet med et kors av granitt til minne om hans ankomst og oppdagelse av Canada. På la Gaspésie møtte Cartier og hans folk en vennligsinnet indianerstamme ledet av en høvding ved navn Donnaconas. Indianerstammen der (irokesere) og var på fisketur der, kalte sitt område for «Kanata», som også brukes om en landsby. Dette ord var muligens inspirasjonen til at Cartier begynte å kalle landet for Canada.
Charadronota
Levevis
Larvene lever i jorden.
Jacques Cartier
Det første kongelige reiseoppdrag
Han utforsket deler av det nåværende Newfoundland og østkysten av Canada, hvor han hørte rykter om en elv, som han trodde var Nordvestpassasjen. På denne reise bortførte han høvding Donnaconas sønner, Domagaya og Taignoagny, og tok dem med seg tilbake til Frankrike.
Charadronota
Utbredelse
Slekten er utbredt i Afrika.
Jacques Cartier
Annen reise
Cartier la ut på en ny reise den 19. mai 1535 med tre skip, 110 menn og de bortførte guttene (som ble avlevert til foreldrene). På denne reisen seilte han opp langs St. Lawrence-elva til huronlandsbyene Stadacona (omtrent der hvor det nåværende Quebec ligger) og Hochelaga (Montréal). Her hørte han om et land lengre mod nord, Sagyenay, som skulle være fylt med gull.
Hva visste hjemmefronten?
Gyldendals svar
Da Gyldendal forlag i november 2020 ble bedt om å kommentere de tre historikernes tilbakevisninger av Michelets bok, uttalte Reidar Mide Solberg, Gyldendals forlagssjef for sakprosa, at hovedfunnene i Michelets bok stod «like støtt som før». I februar 2021 opplyste Solberg:"«Vi jobbar no med vår eigen, grundige gjennomgang saman med Marte Michelet. Vi har vore tydelege på at dersom det er element i Hva visste hjemmefronten som må rettast opp eller beklagast, kan vi forsikre at vi skal gjere det.»"
Jacques Cartier
Tredje reise
Den 23. mai 1541 stevnet Cartier ut fra Saint-Malo på sin tredje reise, denne gang i søken etter Saguenay. Han nådde imidlertid aldri lengre enn til Hochelaga, der han måtte overvintre. Besetningen ble så hardt rammet av skjørbuk, at det til sist bare var ti mann til å pleie de øvrige. Fra den opprinnelige befolkning hørte Cartier at et uttrekk fra tuja var en effektiv kur mot sykdommen. Dette reddet folkene.
Han vendte tilbake til Frankrike året etter og tilbrakte resten av livet i Saint-Malo, hvor han døde i 1557.
Hva visste hjemmefronten?
Varsel om søksmål
I november 2020 ble det kjent gjennom media at etterkommere av flere motstandsfolk vurderte å ta ut søksmål mot Michelet og Gyldendal. Familiene til flere av motstandsfolkene som figurerer i Michelets bok, hadde engasjert advokat John Christian Elden. Han uttalte at hans klienter i første omgang regnet med at Gyldendal ville trekke boken tilbake og «få noen voksne personer til å lese gjennom den», og eventuelt komme tilbake med en bok de kunne gå god for. «Når det gjelder Michelets bok, har debatt, kritikk og henvendelser til Gyldendal ikke hjulpet, hverken i 2018 eller nå», skrev flere av de pårørende i en kronikk i Aftenposten.
22. februar 2021 ble det kjent at etterkommerne via advokat John Christian Elden hadde sendt et søkmålsvarsel til Gyldendal der det stod: «Dersom ikke boken umiddelbart trekkes tilbake, varsles det at det vil bli tatt ut stevning, jfr. tvisteloven paragraf 5–2».
Beklagelser samt motangrep fra Michelet
I 2021 utga Michelet boken «Tilsvar. Svar på motboken til Hva visste hjemmefronten?». "«I utgangspunktet har jeg en betydelig respekt for rapportforfatterne. Men fremgangsmåten de har valgt med Rapport har jeg mindre respekt for. De tre forfatterne, heretter kalt BBT, har saumfart min bok ut fra en «mistanke om at mange av konklusjonane hadde sviktande empirisk grunnlag.» Jeg forventet både uenighet og kritikk da Hva visste hjemmefronten? utkom, men ikke at min redelighet og troverdighet skulle bli et hovedtema. Etter min mening har vi havnet i en skadelig og unødvendig skyttergravskrig», skriver Michelet i forordet."I boken utviste hun noe selvkritikk, spesielt om det påståtte profittmotivet hos navngitte medlemmer av Carl Fredriksens Transport, men de aller fleste innvendingene i motboken ble avvist. I sin anmeldelse av boken i Dagbladet skrev Marius Wulfsberg:"«Michelet unnskyldning ville ha vært sterkere om hun ikke straks hadde gått i gang med å forsvare seg mot deler av Berggrens, Brulands og Tangestuens knusende kritikk av kapitlet «Fluktens skyggeside» i «Hva visste hjemmefronten?». Det er ikke det eneste eksemplet på at hun ikke helt greier å legge sine feil og tendensiøse tolkninger til side. Enkelte steder tar hun for eksempel kildenes taushet til inntekt for sine tolkninger. Det styrker ikke hennes forsvar, men svekker det»."Morgenbladets anmelder Per E. Hem skrev på sin side:"«I forsvarsskriftet gir hun [Marte Michelet] BBT rett i en del tilfeller, og skriver at feil selvsagt vil bli rettet opp i neste utgave av Hva visste hjemmefronten? Men etter innrømmelsen kommer bagatelliseringen av feilen, og uansett rokker den ikke ved hovedpoenget hennes, og så videre. Deretter går hun til angrep på BBT som selvmotsigende, altfor servile overfor hjemmefrontens narrativ og ute av stand til å kjenne igjen antijødiske holdninger»."Aftenpostens litteraturanmelder Ingunn Økland skrev blant annet dette om Michelets nye bok: «Det hører med til sjeldenhetene at en norsk sakprosabok får like store endringer som Hva visste hjemmefronten? Desto viktigere er det for forfatter og forlag å verne om bokens kjerne, selve den kontroversielle hypotesen om at motstandsfolk unnlot å hjelpe jøder til flukt fordi de selv var preget av antijødiske holdninger.
Påfallende mange oppsummeringer får dermed to ledd. Det første demonstrerer ydmykhet, det andre standhaftighet – som her: «Noen passasjer der jeg har vært litt for bastant, bør justeres. BBT har påvist én feil som selvsagt skal korrigeres, men som ikke får noen konsekvenser for analysene eller konklusjonene i kapittelet eller boken som helhet.»
Et stykke på vei fungerer denne doble strategien. Men enkelte ganger svikter den, og da får jeg en følelse av å se rett inn i det som er Michelets sviktende dømmekraft. Hun skjønner ikke hvor stigmatiserende det er å bli anklaget for antisemittisme. «Boken som helhet» endrer ikke karakter i hennes øyne selv om hun på tvilsomt grunnlag tilskriver navngitte personer antijødiske holdninger. For om det ikke var disse konkrete personene som hadde slike holdninger, så var det mange andre som hadde det.»
Ny versjon av boken
1. mars 2021 ble det kjent at Gyldendal ikke ville trekke Michelets bok. Forlaget opplyste imidlertid at de også ville gi ut en ny versjon av boken."«Det er veldig viktig, også fra et forlagssynspunkt, at ulike tolkninger av så komplekse felt som dette får lov til å stå i offentligheten, selv om det er feil der. Det er derfor vi velger å ikke trekke denne boka, og også kommer med et oppdatert utgave», sa Reidar Mide Solberg, forlagssjef for sakprosa hos Gyldendal Norsk Forlag, i Dagsnytt 18 den 1. mars 2021."I november 2022 ble den nye utgaven av Hva visste Hjemmefronten? utgitt. Deler av boken hadde da blitt omskrevet, og feil var blitt rettet. Etterkommere av motstandsfolk som er omtalt i boken vurderte ikke lenger søksmål etter at den nye versjonen forelå. I et intervju med Aftenposte uttalte Michelet:"«I mange runder har jeg tatt selvkritikk for hvordan jeg har omtalt lederne i Carl Fredriksens Transport. Det kan godt gjentas. Jeg gjorde feilbedømming, særlig av Alf T. Pettersen, som ble hengt ut på feilaktig grunnlag. Det har vært fælt for etterkommerne og veldig viktig å få rettet opp»."Hun har dessuten beklaget at hun gikk for langt i å antyde at lederskikkelsene i Carl Fredriksens Transport var drevet av et profittmotiv. Hele kapittelet var blitt skrevet om i den nye utgaven av boken.
Nyutgivelsen tar i likhet med forgjengeren lite hensyn til slike nyanser, men leder i stedet fortsatt diskusjonen inn på et spor der leseren inviteres til å ta stilling for eller mot forfatteren og hennes tese, og der altfor enkle, monokausale svar presenteres på svært kompliserte spørsmål. Dette er synd, for det er viktige spørsmål Michelet har tatt opp. Nettopp derfor er det da også så nedslående å registrere at nyutgivelsen av Hva visste Hjemmefronten? er lite egnet til å sette sluttstrek for debatten rundt boken som begynte høsten 2018, og at den dessverre heller ikke inviterer til en spesielt konstruktiv fortsettelse.» I 2023 redigerte Mats Tangestuen boken «Krigen, Holocaust og hjemmefronten», der han påpekte – i et brev opprinnelig skrevet til Gyldendal Norsk Forlag – en rekke feil Michelet fortsatt ikke hadde rettet opp. "«Som forretningsidé har jo dette vært vellykket, boken [Hva visste hjemmefronten] har generert debatt og flere andre utgivelser. Men hadde dette vært gitt ut som en hovedoppgave, hadde det stått til stryk. Hadde det vært et journalistisk arbeid, ville det trolig blitt felt av PFU», uttalte Tangestuen til avisen Vårt Land."
Boken som kilde for andre forfattere
Det vakte oppmerksomhet at ungdomsboken ''9. april 1940; 8. mai 1945 av Jon Ewo baserte seg på omdiskutert fremstilling av historiske forhold; Ewos bok var i tråd med påstandene i Hva visste hjemmefronten?''. Forlaget Vigmostad og Bjørke varslet at de ville trekke boken tilbake, og få en faghistoriker til å gå gjennom hele teksten på nytt før utgivelse av en endret versjon.
Boken Hvor ble det av alt sammen? av Berit Reisel benytter Hva visste hjemmefronten? som kilde. «Uten å problematisere refererer Reisel til Marte Michelets kraftig imøtegåtte påstander om hva Hjemmefronten visste om deportasjonene. Det gir ikke et veldig sannhetssøkende inntrykk», skrev Erle Marie Sørheim i sin anmeldelse av boken i Aftenposten.
Antisemittiske holdninger i Norge under krigen
Debatten om Michelets bok handler om kildebruken, og påstander om navngitte personer; ikke om hvorvidt det var antisemittisme i Norge under krigen eller ikke."«Det er enighet om at det fantes antijødiske holdninger i fluktapparatet, på samme måte som det er konsensus om det var antisemittisme i Norge både før, under og etter krigen. Dette har vi vist til både i boken og i tidligere arbeider. Og norsk antisemittisme er det mye forskning på. Men spørsmålet er: Tar Michelet riktige folk? Og fikk disse holdningene så store konsekvenser for jødisk flukt som hun mener å kunne bevise? Vi har dokumentert at kildene hun bruker, ikke støtter hennes vidtrekkende konklusjoner på disse punktene», skrev forfatterne av «motboken» – Elise Barring Berggren, Bjarte Bruland og Mats Tangestuen – i et innlegg i Aftenposten."Debatten i Aftenposten belyste at Mil.Org var en militær organisasjon, ikke en hjelpeorganisasjon. Det var krig, og vanskelige prioriteringer måtte gjøres. Mil.Org var også en hemmelig organisasjon - de enkelte medlemmer hadde liten kunnskap om hvem de andre medlemmene var, ut over det som var absolutt nødvendig. Vanskelige spørsmål kunne ikke diskuteres åpenlyst. Mil.Og hadde derfor heller ikke et samlet og avklart forhold til jødenes behov for hjelp, eller til jøder som etnisk gruppe. Mil.Org.s medlemmer kom fra et stort politisk spekter. Mange borgerlige aviser hadde lenge en positivt holdning til Hitler, og de visste utmerket godt hva nazistene mente om jøder. Det kan derfor ikke overraske noen at Mil.Org. også hadde noen medlemmer med antisemittiske holdninger. I enkelte tilfelle fikk disse holdningene betydning for at mennesker i nød ikke fikk hjelp.
Mil.Org-mannen Kjell Staal Eggen fortalte i boken Skammen (2008) historien om hvordan Mil.Org. i Telemark nektet å hjelpe en jødisk familie etter at de voksne mennene i familien var arrestert, med den følge at Staal Eggen selv og hans kamerater gjennomførte en risikabel operasjon for å redde de øvrige familiemedlemmene over til Sverige.
Tamara Meijer
Tamara Meijer (født 5. juli 1979) er en nederlandsk judoka.
Algot Lönn
Algot Lönn (født 18. desember 1887, død 3. april 1953) var en svensk syklist som deltok under OL 1912 i Stockholm.
Tamara Meijer
Hun representerte Nederland under Sommer-OL 1996 i Atlanta, der hun ble utslått i omspillet.
Algot Lönn
Lönn ble olympisk mester i sykkel under OL 1912 i Stockholm. Han var med på det svenske laget som vant lagkonkurransen over 320 kilometer foran Storbritannia. De andre syklistene på laget var Erik Friborg, Ragnar Malm og Axel Persson. Det ble kun kjørt et ritt under OL i 1912. I lagkonkurransen ble tidene til de fire beste syklistene på hvert lag summert og laget med den beste tiden sammenlagt vant. Svenskene som vant kom individuelt på plass nummer 7,8,9 og 10.
Maude Abbott
Maude Elizabeth Seymour Abbott (født 18. mars 1869 i Saint-André-Est i Quebec i Canada, død 2. september 1940 i Montréal) var en kanadisk lege. Hun var en av de første kvinnelige legene i Canada og en ledende ekspert på medfødte hjertefeil.
Bakgrunn
Maude het opprinnelig Balbin til etternavn. Hun mistet allerede i småpikealder som mor; faren dro sin vei. Hun og storesøsteren Alice ble deretter oppdratt av sin mormor, som også offisielt adopterte henne. Hun var kusinen til John Abbott, Canadas tredje statsminister.
Hun kom gjennom det tredje opptaket av kvinnelige studenter til Faculty of Arts ved McGill University i Montréal. Hon ble likevel nektet opptak til det medisinske fakultet siden hun var kvinne. Hun valgte derfor å studere ved Bishop's University. Hun ble der eneste kvinne uteksaminert i 1894.
Medisiner
Hun fikk deretter forskingsopphold i Zürich, Wien, Edinburgh og Glasgow. I 1897 åpnet hun en frittstående klinikk viet til behandling av kvinner og barn. Her gjorde hun meget banebrytende arbeid innen sitt felt av patologien.
Hun ble assisterende kurator ved McGill Patologiske museum i 1899, kurator i 1901.
I 1910 ble Abbott æresdoktor ved McGills museum og Lecturer in Pathology. Til tross for hennes store vitenskapelige produksjon ble hun aldri mer enn assisterende professor, en tittel hun fikk i 1925.
Hennes kapittel om medfødte hjertefeil i William Oslers System of Medicine fra 1908, kan regnes som begynnelsen av pediatrisk kardiologi (barnekardiologi) som egen medisinsk retning. Hennes mest markante verk er Atlas of Congenital Heart Disease fra 1936. I dette verket analyserte hun over tusen kasus, og utviklet et helt nytt klassifikasjonssystem for de medfødte hjertefeil.
Carnegie Foundation skjenket henne 2500 Dollar for å ferdigstille et verk om hjertesykdommer, men dette rakk hun ikke å bli fredig med.
Maude Abbott fikk plass i Canadian Medical Hall of Fame post mortem, i 1994. Hun er eneste kvinne blant de femti som er avbildet i det store veggmaleriet til Diego Rivera, La Historia de la Cardiología, i Mexico by.
Holyoke (Massachusetts)
Holyoke er en amerikansk by som ligger i Hampden County i Massachusetts.
Den har og dekker et areal på 59,14 km².
Hedda Haakestad
Hedda Haakestad, (født 5. mai 1983 i Sandefjord) er en norsk tidligere ungdomspolitiker, som var leder i Ungdom mot EU i 2004 og 2005. Hun hadde også verv i Norges sosiale forum.
Senere arbeid
Hun har mastergrad i sosiologi fra Universitetet i Oslo og er stipendiat ved Senter for profesjonsstudier ved Oslomet – storbyuniversitetet (tidligere HiOA).
Påfyll (EP)
Påfyll er en musikk-EP med Tungtvann, utgitt den 11. november 2002.
Solveig Moen
Solveig Moen (født 9. september 1948) er en norsk bibliotekar og tidligere friidrettsutøver som representerte Steinkjer IF og BUL.
Hun vant 5 NM-gull og 4 NM-sølv i lengde i perioden 1967 til 1982. Per 2017 har hun fremdeles kretsrekord i lengde i Nord-Trøndelag, satt i 1981.
Sarpsborg prestegjeld
Sarpsborg prestegjeld var et prestegjeld tilhørende Søndre Borgesyssel prosti i Borg bispedømme i Den norske kirke. Det omfattet byen Sarpsborg i Østfold fylke, og hovedkirken var Sarpsborg kirke.
Tore Robstad
Tore Robstad (født 18. februar 1932 i Vennesla, død 13. september 2018 i Vennesla) var en norsk lokalpolitiker (Ap). Han var ordfører i Vennesla kommune i periodene 1973-75 og 1983-89.
Cypridina inermis
Cypridina inermis er en art i slekten Cypridina. Arten ble opprinnelig kalt Cylindroleberis inermis. Cypridina er en av tretten slekter i familien Cypridinidae. Den igjen er en av fem familier innenfor ordenen Myodocopida, under klassen av muslingkreps som er små krepsdyr. Mye av den tidlige forskningen, inklusive beskrivelsen av Myodocopida-gruppen, er gjort av den norske marinbiologen og havforskeren Georg Ossian Sars.
Gruppen Cypridinidae har arter med mykt skall (carapax) på overkroppen (thorax) og lang ytter-gren (i stedet for lang inner-gren) på andre antenne-par. Det særegne for artene er at antennen sitter på et feste med en nebb-liknende utvekst (rostrum). Individene er små.
Taksonomisk plassering av gruppen
Taksonomien til muslingkrepsene er omstridt og inneholder vanskelig systematiserte grupper. Det er generelt omstridt å fin-inndele organismer taksonomisk. Skillene mellom de ulike gruppene av muslingkreps er usikre, og stort sett basert på morfologi snarere enn molekylær analyse. En vanlig oppdeling anerkjenner muslingkreps som en av seks ulike klasser av krepsdyr. En moderne oppdatering av systematikken gis av Martin and Davis, som følgende oversikt følger ned til nivået orden, mens lavere nivåer i enkelte tilfeller følger Catalogue of Life: - og detaljene gis etter WoRMS-databasen.
Sarpsborg prestegjeld
Sarpsborg prestegjeld og dets sogn er nå en del av Sarpsborg kirkelige fellesråd underlagt Søndre Borgesyssel prosti.
Historikk
Byen Borg ble grunnlagt av Olav den hellige i 1016. Innenfor den befestede vollen anla han en kongsgård og bygget Mariakirken, Mariakirkja i Borg. Kirken antas å være oppført i tre, og beretningen tyder på at den hadde skip og kor og at koret hadde sydportal og apsis eller alternisjer. Det ble noe senere oppført to andre kirker, Olavskirken, St Olafs kirkja og Nikolaikirken, St. Nicolai kirkja i Borg, og disse kirkene er omtalt i Biskop Eysteins jordebok fra 1397 som Olafs kirkja og Niculos kirkja i Borg.
Nyere tid
Den nåværende byen Sarpsborg fikk kjøpstadsrettigheter i 1839 og Sarpsborg prestegjeld ble utskilt fra Tune prestegjeld ved kgl. res. 09.03.1859.
Fra 2004 ble prestegjeldet som administrativ enhet faset ut av Den norske kirke, og fra 2012 gikk det også ut av lovverket.
Menigheter
Prestegjeldet hadde ved sin avvikling følgende menigheter:
Tore Robstad
Han var sønn av tidligere Ap ordfører i Vennesla kommune, Jørgen A. Robstad, og barnebarn av Anders Robstad som også er tidligere Ap ordfører i Vennesla kommnune.
Robstad jobbet hele sitt yrkesaktive liv for Vennesla kommune.
Giovanna Tortora
Giovanna Tortora (født 6. april 1965) er en italiensk judoka.
Hun representerte Italia under Sommer-OL 1996 i Atlanta, der hun ble utslått i omspillet.
Meles Zenawi
Meles Zenawi (født Legesse Meles Asres; 1955–2012) var en etiopisk politiker og Etiopias statsminister frem til sin død. Han var landets president fra 1991 til 1995.
Bakgrunn
Zenawi var sønn av etiopieren Zenawi Asres fra Adwa og av Alemash Guebreluel fra Adi Quala i Eritrea. Han var det tredje av seks barn. Hans første navn var Legesse (det gir Legesse Zenawi, ge'ez: ለገሰ ዜናዊ legesse zēnāwī). Han skulle imidlertid bli bedre kjent under sitt nom de guerre Meles, som han tok for å ære universitetsstudenten Meles Tekle, også fra Tigray, som var blitt henrettet av Mengistus regjering i 1975.
Zenawi fullførte videregående skole i 1972 på Generelt WinGate School i Addis Abeba. Han begynte på det medisinske fakultet ved Addis Abeba University (tidligere kjent som Haile Selassie-universitet), der han studerte i to år før han avbrøt sine studier i 1974 for å delta i Tigrayan People's Liberation Front.
Geriljakamp og politiske verv
Zenawi ble før 1997 ansett for å være en demokratisk leder som arbeidet for en bedre utvikling i Etiopia. Statsministeren ble imidlertid beskyldt av mange valgobservatører siden valget i 2005 for å være en diktator, på grunn av at hans regjeringssoldater drepte over 200 demonstranter på Addis Abebas gater og fengslet flere tusen.
Zenawi gjorde seg bemerket internasjonalt. Blant annet var han representant for Afrika ved klimaforhandlingene i København i desember 2009. I 2010 ble det meldt at han skulle sitte i ledelsen for et FN-klimapanel som skulle sikre 100 milliarder amerikanske dollar i året innen 2020 for klimatiltak i utviklingsland.
Zenawi døde den 20. august 2012 etter lengre tids sykdom.
Małgorzata Roszkowska
Małgorzata Roszkowska (født 27. september 1967) er en polsk judoka.
Den ortodokse kirke i Alexandria
Den ortodokse kirke i Alexandria eller det gresk-ortodokse patriarkat av Alexandria er et av de fire oldkirkelige patriarkatene i den ortodokse kirke. Kirken har jurisdiksjon over alle ortodokse kristne i Afrika. Den har sitt historiske utbredelsesområde i Egypt, der den har 250 000 til 300 000 medlemmer. Gjennom utstrakt misjonsvirksomhet på 1900-tallet har kirken fått mange tilhengere i andre afrikanske land, spesielt i Kenya, Tanzania og Uganda, slik at kirkens totale medlemstall anslås til rundt 1,5 millioner.
Den ortodokse kirke i Alexandria bruker tradisjonelt gammelgresk som liturgisk språk. Utenfor Egypt holdes gudstjenestene derimot ofte på ulike afrikanske språk. Kirken ledes av paven og patriarken av Alexandria og hele Afrika, for tiden Theodoros II.
Patriarkatet er ved siden av den koptisk-ortodokse og den koptisk-katolske én av tre kirker som fører sin historie tilbake til evangelisten Markus, som skal ha grunnlagt Alexandria bispedømme ca. år 40.
Liste over kulturminner i Vestland
Liste over kulturminner i Vestland er en oversikt over fredede og/eller bevaringsverdige bygninger og elementer i Vestland. Listen er oppdelt i egne lister for hver enkelt kommune.
Beverly (Massachusetts)
Beverly er en amerikansk by som ligger i Essex County i Massachusetts.
Den har og dekker et areal på 58,5 km².
Lynda Mekzine
Lynda Mekzine (født 8. oktober 1975) er en algerisk judoka.
Hun representerte Algerie under Sommer-OL 1996 i Atlanta, der hun ble utslått i omspillet.
Mengistu Haile Mariam
Mengistu Haile Mariam (መንግስቱ ኃይለ ማርያም, uttales [məngɨstu haylə marjam]) (født 1937) er en etiopisk militæroffiser og politiker. Han var den mest fremstående offiser i Derg, den marxistiske militærjuntaen som styrte Etiopia fra 1974 til 1987. Fra 1987 til 1991 var Mengistu Haile Mariam president i Den demokratiske folkerepublikken Etiopia.
Mengistu var opprinnelig en av de mindre viktige blant offiserene som grep makten og styrtet keiser Haile Selassie I. Etter statskuppet i 1974 ble han sendt fra Harar til hovedstaden Addis Abeba for å representere Tredje divisjon, men maktet i tiden fra juli til september 1974 å bli et av de mest innflytelsesrike medlemmene av Derg, gruppen av nye militære makthavere. Mengistu anses som en hovedmann bak den etiopiske røde terror i årene 1977 til 1978, da det ble satt i verk en undertrykkelseskampanje mot medlemmer av Etiopias revolusjonære folkeparti og opposisjonelle fra andre partier.
Miyoko Hirose
Miyoko Hirose (japansk: 広瀬 美代子 født 5. mars 1959 i Kobe), japansk volleyballspiller som deltok i de olympiske leker 1984 i Los Angeles. Hirose vant en olympisk bronsemedalje i volleyball under OL 1984 i Los Angeles. Hun var med på det japanske laget som kom på tredjeplass i volleyballturneringen for damer bak Kina og USA. Japan tapte semifinalen mot Kina med 0-3 men vant bronsefinalen med 3-1 over Peru. Hirosr spilte tre kamper i OL-turneringen.
Ingrisma bilobiceps
Ingrisma bilobiceps er en bille som hører til gruppen gullbasser (Cetoniinae) i gruppen skarabider (Scarabaeoidea).
Yuko Mitsuya
Yuko Mitsuya (japansk: 三屋 裕子 født 29. juli 1958 i Katsuyama) er en japansk tidligere volleyballspiller som deltok i de olympiske leker 1984 i Los Angeles. Per 2018 var hun leder av Det japanske basketballforbundet. Mitsuya vant en olympisk bronsemedalje i volleyball under OL 1984 i Los Angeles. Hun var med på det japanske laget som kom på tredjeplass i volleyballturneringen for damer bak Kina og USA. Japan tapte semifinalen mot Kina med 0-3 men vant bronsefinalen med 3-1 over Peru. Mitsuya spilte fem kamper i OL-turneringen.
Tseng Hsiao-fen
Tseng Hsiao-fen (født 16. november 1972) er en taiwansk judoka.
Ingrisma bilobiceps
Utseende
En middelsstor, nokså bred, gjerne grønn eller svart gullbasse. "Snuten" er rundet spadeformet forlenget. Oversiden er ganske tett punktert, dekkvingene med grove punktrader.
Utbredelse
Arten lever i Thailand og Laos.
Erik Eiegod
Erik Eiegod (egentlig Egod, «den eviggode», «den alltid gode», jfr. islandsk ægóðr, født ca. 1055 på kongsgården i Slangerup i Nordsjælland, død 10. juli 1103 i Pafos på Kypros) var Danmarks konge i tidsrommet 1095–1103, knappe 8 år. Han opprettet et erkebispesete i Lund og fikk sin halvbror Knut Sveinsson helgenkåret som Knut den hellige.
Bakgrunn
Erik Eiegod var den fjerde av Svein Estridssons sønner som ble konge av Danmark. Hans mor var en ukjent frille, kanskje storbondens kone. Erik vokste opp i Slangerup der hans far kongen ofte oppholdt seg. Også som voksen bodde Erik i Slangerup sammen med sin dronning, Bodil Thrugotsdatter, og sønnen deres, Knud Lavard, vokste opp her. Erik hadde også en rekke døtre med flere friller, samt sønnene Harald Kesja og Erik Emune.
Ifølge Saxo lot Erik bygge et kloster med klosterkirke i Slangerup, slik at alteret ble plassert over det stedet der han ble født i kongsgården. I dag finnes det ingen spor etter kirke eller kloster, men utgravninger rundt Klosterstræde og Svaldergade avdekket bygningsfundamenter og en kirkegård. Kirken har vært hele 51 meter lang og bygget i klebersten.
Mens halvbroren Knut satt på tronen, støttet Erik ham som jarl over Sjælland. Da Knut etter Jyllands opprør flyktet til Fyn, dro Erik Ejegod til halvbroren, men dro videre like før sammenstøtet som endte med at Knut ble drept i Odense i 1086. Halvbroren Oluf Hunger kom deretter på tronen, og Erik Eiegod og hans kone Bodil bosatte seg i Sverige. Men da Oluf døde i 1095, ble Erik valgt til konge og dro tilbake til Danmark.
Krig med venderne
I begynnelsen av sin regjeringstid hadde han nok å gjøre med å bekjempe venderne i nordlige Tyskland. Venderne ble fortrengt av germanere som var trengte inn i den østlige delen av Tyskland. Venderne tok da til med plyndringstokter mot den sørlige delen av Danmark. Det lyktes Erik å erobre vendernes viktigste base, Rügen, og han innsatte deretter sin søstersønn Henrik som vendernes fyrste. Både islandske skaldekvad og Saxo beretter om flere vellykte felttog, bl.a. til Oldenburg.
Møtet i Konghelle
I 1101 innkalte han kong Magnus Barfot av Norge og kong Inge den eldre av Sverige til et møte i Konghelle for fredsforhandlinger og fastleggelse av landegrenser. Det ble inngått en fredsavtale mellom de tre landene som skulle garantere de tre nordiske kongenes rett til sine egne kongedømmer. Kanskje har Erik forgjeves prøvd å sikre det gamle danske kravet på Viken, dvs. området rundt Oslofjorden.
Erkebispedømme
I 1098 dro Erik Eiegod til Roma og møtte pave Urban II. Sammen reiste de til Bari, der de også møtte Anselm av Canterbury. I Italia grunnla kong Erik et herberge for pilegrimer i Piacenza, og stiftet i Lucca et legat som sikret alle nordboer gratis vin når de passerte byen på valfart. Disse institusjonene var i virksomhet iallfall 50 år etter Eriks død.
Erik Eiegod fremla sine to ønsker for paven, opprettelsen av et dansk erkebispedømme og helgenkåring av halvbroren Knut. Etter lengre forhandlinger gikk Paschalis II med på å helgenkåre kong Knut, og relikviene hans ble skrinlagt i Sankt Knuds kirke under en stor fest i Odense 19. april 1100. Kong Erik inviterte engelske benediktinermunker fra Evesham-klosteret i Worcestershire til å stå for helgendyrkelsen.
Til Det hellige land
Erik Eiegod hadde latt dansker delta i det første korstog, og var den første kongen som la ut på valfart til Jerusalem. Sagnet vil ha det til at folket forgjeves tilbød å betale tredjedelen av alt sitt løsøre for å løskjøpe kongen fra korstogsløftet hans. Sammen med dronning Bodil reiste han gjennom Russland til Konstantinopel, der keiser Alexios Komnenos angivelig så med skepsis på danskekongen, men da speiderne kunne fortelle at Erik oppfordret væringene til å vise keiseren troskap, hedret han ham med å gi ham skip til den videre reisen.
Ifølge Knytlingesagaen fra 1200-tallet døde kong Erik i byen Basta på Kypros og ble gravlagt der. Basta kan leses som Baffa, en forvanskning av Páfos, der den viktige kirken Pannanya Chrystopolissa lå, så Erik er trolig gravlagt i eller utenfor denne. Saxo skrev at Erik ba om å bli gravlagt utenfor hovedstaden som på den tiden var Páfos. Dronning Bodil fortsatte reisen, men døde på Oljeberget.
Barn
Datteren Ragnhild ble mor til den senere kongen Erik Lam. Av sønner etterlot Erik Eiegod seg den ektefødte Knut Lavard og frillesønnen Harald Kesja. Knut Lavard ble den 7. januar 1131 myrdet av sin fetter Magnus den sterke, sønn av kong Nils av Danmark. Antagelig så Magnus på Knud som en rival til tronen. Knut Lavard ble drept bare noen dager før hans sønn Valdemar ble født. Gutten vokste opp beskyttet av den mektige Hvide-slekten og ble senere konge av Danmark.
Liste over ordførere i Lier
Liste over ordførere i Lier kommune omfatter alle ordførere i Lier kommune.
Formannskapslovene av 14. januar 1837, bestemte at det i hver kommune skulle være et formannskap og et kommunestyre under. Siden opprettelsen har ledelse av Lier hatt 27 valgte ordførere (foruten to som fungerte kort tid i 1848). Funksjonstiden var fra 1/1 til 31/12 i de angitte år medmindre noe annet er angitt. Etter ny valgordning i 1995 tiltrådte den valgte ordfører umiddelbart etter valget i oktober. I 1984 fikk ordføreren et ordførerkjede i finsølv og emalje som en gave fra Sparebanken NORs lokale avdeling (Lier Sparebank).
== Liers ordførere ==
Liste over kulturminner i Viken
Liste over kulturminner i Viken er en oversikt over fredede og/eller bevaringsverdige bygninger og elementer i Viken. Listen er oppdelt i egne lister for hver enkelt kommune.
Veier i Sogn og Fjordane
Fylkets viktigste veier
Sogn og Fjordane har to europaveier: E16 og E39. Europavei 16 går mellom Filefjell og Gudvangen, og er den viktigste veiforbindelsen mellom Østlandet og Bergen. Europavei 39 går mellom Gulen i sør og Eid i nord, og er den viktigste veien mellom sør og nord i fylket.
I tillegg til europaveiene har fire hovedveier i Sogn og Fjordane status som riksvei. Riksvei 5 går mellom Lærdal og Florø. Riksvei 15 går mellom Strynefjellet og Måløy. Andre viktige riksveier i fylket er riksvei 13 mellom Vikafjellet og Stedje i Sogndal, riksvei 52 mellom Hemsedal og Borlaug i Lærdal.
Andre viktige veier er fylkesvei 613 Førde – Dragsvik, fylkesvei 53 Tyin – Årdal, fylkesvei 55 Sognefjellet – Sogndal og Dragsvik – Vadheim, og fylkesvei 57 mellom Gaular og Gulen.
Mellom 1991 og 2000 var fylkesvei 50 Hol – Gudvangen i Aurland den eneste fergefrie veiforbindelsen mellom Østlandet og Bergen. Denne veien er imidlertid mindre viktig i dag, etter at Lærdalstunnelen på europavei 16 åpnet i 2000.
Nasjonale turistveier
To veier i Sogn og Fjordane har status som Nasjonal turistvei. Fylkesvei 55 fra Fossbergom i Lom over Sognefjellet til Gaupne i Luster utgjør Nasjonal turistvei Sognefjellet, mens fylkesvei 258 over Strynefjellet utgjør Nasjonal turistvei Gamle Strynefjellsvegen.
Undersjøiske tunneler i Sogn og Fjordane
Sogn og Fjordane har én undersjøisk tunnel. Skatestraumtunnelen på fylkesvei 616 går mellom Rugsundøya og Bremangerlandet, og er en del av Bremangersambandet, som knytter Bremangerlandet og Frøya til fastlandet. Den viktigste fjordkryssingen (bru) er Norddalsfjordbrua på fylkesvei 614.
Øyforbindelser og fjordkryssinger
Blant de viktigste øyforbindelsene i Sogn og Fjordane er Måløybrua på riksvei 15 og Bremangersambandet på fylkesvei 616. Den viktigste fjordkryssingen (bru) er Norddalsfjordbrua på fylkesvei 614.
Fjelloverganger
Fylkets viktigste fjelloverganger mot øst er europavei 16 over Filefjell og riksvei 15 over Strynefjellet. Andre viktige fjelloverganger mot Østlandet er fylkesvei 55 over Sognefjellet og fylkesvei 53 Tyin – Årdal. Sognefjellsveien er Norges høyest beliggende skiltete vei, med høyeste punkt 1434 meter over havet. Det høyeste punktet ligger imidlertid i Oppland. Mellom sør og nord i fylket er Vikafjellet (riksvei 13) og Gaularfjellet (fylkesvei 13) viktige fjelloverganger. Fylkesvei 50 Hol – Aurland er i dag mindre viktig enn tidligere.