cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Mel Gibson
Mad Max
Gibson fikk sin gjennombruddsrolle som den lærkledde post-akopalyptiske overlevende i George Miller produksjonen Mad Max. Filmen var uavhengig finansiert og hadde angivelig et budsjett på lave 300 000 australske dollar, der $15 000 var lønn til Mel Gibson. Filmen tjente inn utrolige $100 million over hele verden. Filmen holder rekorden i Guinness Book of Records som den høyeste profitt/kostnad-forskjell for noen film, og mistet rekorden først i 2000 til The Blair Witch Project. Filmen fikk fire priser av Australian Film Institute i 1979.
Gibson fikk nesten ikke rollen som gjorde han en stjerne. Agenten hans skaffet han en opptaksprøve til Mad Max, men kvelden i forveien, havnet han i et fylleslagsmål, som endte med et brekt nese, brekt kjeve og andre blåmerker. Mel dukket allikevel opp på audition dagen etter, og så ut som en «black and blue pumpkin» (hans egne ord). Mel regnet ikke med å få rollen, og gikk bare for å holde en kamerat med selskap. Men han fikk beskjed om å komme tilbake om to uker, da produsentene sa «vi trenger friks.» Da Mel kom tilbake, ble han ikke gjenkjent fordi sårene hadde helet, og han fikk hovedrollen. Denne hendelsen er beskrevet i Ripley's Believe It or Not!.
Det har blitt laget tre oppfølgere: Mad Max 2, Mad Max 3 og Mad Max 4: Fury Road, sistnevnte uten Gibson.
The Bounty
I 1984 spilte Gibson rollen som «Fletcher Christian» i filmen The Bounty. Ifølge uautorisert biograf Wensley Clarkson kom ikke Gibson og medspiller Anthony Hopkins særlig godt overens under innspillingen.
Dødelig våpen
Det ble laget tre oppfølgere: Dødelig våpen 2, Dødelig våpen 3 og Dødelig våpen 4.
Hamlet
Gibson gjorde en uvanlig overgang fra action til klassisk genre, ved å spille den melankolske danske prinsen i Hamlet. Gibson spilte sammen med erfarne skuespillere som Ian Holm, Alan Bates og Paul Scofield. Gibson beskrev det å arbeide sammen med disse skuespillerne som å «bli kastet i ringen sammen med Mike Tyson».
Filmen ble kritikerrost og markerte overgangen av Mel Gibson fra actionhelt til seriøs skuespiller og filmlager.
Braveheart
Gibson fortalte at da manuskriptet til Braveheart ankom, forkastet han det med en gang, da han trodde han var for gammel til å spille rollen. Etter å ha tenkt mer nøye over det, bestemte han seg ikke bare for å spille rollen, men også å regissere filmen. Filmen fikk fem Oscar, to til Gibson (Beste regi og beste bilde), men filmen fikk også Oscar for «Best Cinematography», «Best Effects, Sound Effects Editing» og «Best Makeup». I filmen spiller Gibson rollen som den skotske opprørslederen William Wallace fra den skotske uavhengighetskrig på 1300-tallet.
Gibson sa i intervjuer at han forsøkte å lage en film lik de store episke drama han elsket som barn, slike som Stanley Kubricks Spartacus og The Big Country. Filmingen skjedde i det skotske høylandet. Etter at de oppdaget at det er blant de mest regnfulle stedene i Europa, flyttet en filmingen til Irland, der personell fra den irske hæren deltok som statister i slagscenene.
Beijings zoologiske hage
Beijings zoologiske hage (kinesisk: 北京动物园, pinyin: Běijīng Dòngwù Yuán) vest i den kinesiske hovedstad Beijing ble grunnlagt i 1906, og åpnet for almenheten den 18. juni 1908. Den har nå (2007) et areal på rundt 90 hektar og mellom 8 og 12 millioner besøkere i året, og er dermed en av Asias største og viktigste zoologiske hager.
Mel Gibson
Braveheart
Sekvensen om slaget ved Stirling Bridge i Braveheart har blitt framhevet som en av de best regisserte slagscener i filmhistorien.
Alex Homberger
Alex Homberger (født 26. oktober 1912 i Schaffhausen, død 15. april 2007 i Muskegon i Michigan i USA) var en sveitsisk roer som deltok i de olympiske leker 1936 i Berlin.
Mel Gibson
The Passion of the Christ
I 2004 regisserte Gibson filmen The Passion of the Christ som ble basert på de tolv siste timene i livet til Jesus Kristus ifølge de fire evangeliene og romersk-katolsk tradisjon. Dialogene i The Passion of the Christ er på arameisk, latin og hebraisk. Gibson skrev manuskriptet sammen med Benedict Fitzgerald og finansierte filmen selv.
Beijings zoologiske hage
Dyrehagen ligger i bydistriktet Xicheng, vest for Xizhimen.
Alex Homberger
Homberger vant to olympiske medaljer i roing, en sølv- og en bronsemedalje under Sommer-OL 1936 i Berlin. Han var med på de sveitsiske firerne, både med og uten styrmann. Sammen med roerne Hermann Betschart, Hans Homberger, Karl Schmid og Rolf Spring som var styrmann vant han sølv i firer med styrmann bak Tyskland. Den sveitsiske fireren uten styrmann kom på tredjeplass bak Tyskland og Storbritannia. Det var de samme roerene som på fireren med styrmann
Mel Gibson
The Passion of the Christ
Mottakelsen var blandet, mens noen kritikere roste filmen for dens realisme ble den også kritisert for dens grad inntrengende vold og påstander om antisemittisme.
Beijings zoologiske hage
Historie
Opprinnelig var området slett ingen dyrehage; under Ming-dynastiet (1338–1644) lå det en keiserlig herregård her, og under Qing-dynastiet (1644–1911) ble det etterhvert herregård for prins Foot Kangan. Mange av dyreparkens bygninger stammer fra Qing-tiden.
Alex Homberger
Homberger var også med på den sveitsiske åtteren som ble nummer fire bak USA, Italia og Tyskland.
Mel Gibson
The Passion of the Christ
Filmen spilte inn $ 611 899 420 over hele verden og $370 782 930 i USA alene, den største inntekten noen Gibson-film hadde fått til da. Filmen ble nominert til tre Oscar, men vant ingen.
Beijings zoologiske hage
Historie
Ved grunnleggelsen som dyrehage i 1906 het det Wan Sheng Yuan («de ti tusen husdyrs hage») og omfattet 3,5 hektar. Etter at Republikken Kina ble formelt proklamert 1. januar 1912 måtte hagen kjempe en hard kamp for sin eksistens på grunn av de urolige år som fulgte. Det var først mot slutten av 1920-årene, men Guomindangs og Chiang Kai-sheks seier, at problemene for det meste ble løst.
Da Beijing mistet sin status som hovedstad i 1928, ble dyrebestanden drastisk redusert.
Mel Gibson
Apocalypto
Gibsons neste historiske film, Apocalypto, hadde premiere 8. desember 2006. Handlingen er satt i Yucatán, umiddelbart før europeernes ankomst. Den skildrer én manns og hans families opplevelser i maya-kulturens nedgangstider og sammenbrudd. Det fokuserer på Maya-sivilisasjonen, og deres nedgangstider, like før spanjolene invaderer. Dialogen er på Yucatec Maya-språket. Det har skuespillere fra Mexico by, Yucatán og noen amerikanske.
Beijings zoologiske hage
Historie
Mellom 1937 og 1945 var Beijing under japansk kontroll. Dyrehagen led meget under den annen sino-japanske krig og deretter under den senere oppblussing av den kinesiske borgerkrig mellom den Guomindang-ledede kinesiske republikk og Mao Zedongs kommunister. Da Beijing på nytt ble hovedstad i 1949, bestod dyrebestanden der kun av én blind emu, tre papegøyer og et dusin aper. Området fikk nå navnet Xijiao Gongyuan («Den vestlige forstadspark»).
Navnet ble endret til Běijīng Dòngwù Yuán «Beijings zoologiske hage» i 1955. Fra 1958 av ble dyrehagens areal stadig utvidet, og artsmangfoldet ble systematisk utøket. I 1999 ble et meget stort akvarium åpnet. Hagen hadde nå rundt tredve hus, som samlet dekker 90 hektar.
Mel Gibson
Apocalypto
Gibson finansierte filmen selv, men Disney var med å distribuere filmen i noen markeder.
Hacksaw Ridge
Gibsons krigsfilm, Hacksaw Ridge, hadde verdenspremiere 4. september 2016 under filmfestivalen i Venezia. Filmen er basert på en sann historie om den amerikanske medisinstudenten Desmond T. Doss (Andrew Garfield) som i mai 1945 reddet et utall medsoldater på den japanske øya Okinawa under andre verdenskrig. Den fikk god kritikk. Gibson ble nominert til en Golden Globe for beste regi for arbeidet.
Beijings zoologiske hage
Dyrebestand
Dyrehagen har ville og sjeldne dyr fra Kina som en særlig spesialitet. Deres kjempepandaer er særlig populære blant besøkende, og de er i pandahuset like innenfor hovedinngangen. Av andre populære dyr blant besøkerne kan nevnes gyldne sichuan-smalneseaper, mandsjurisk tiger, tibetansk hjort, jak fra Tibet, enorme havskilpadder, isbjørn fra Arktis, kenguru fra Australia og sebra fra Afrika.
Mel Gibson
Utvalgte andre priser
Saturn Award (Academy of Science Fiction, Fantasy & Horror Films, USA)
Beijings zoologiske hage
Dyrebestand
Dyrebestanden består nå (2008) av
Mel Gibson
Utvalgte andre priser
AFI Award (Australian Film Institute)
People's Choice Award (People's Choice Awards, USA)
Beijings zoologiske hage
Dyrebestand
Dyrehagen er også et senter for zoologisk forskning som samler på og driver avl på sjeldne dyr fra flere verdensdeler.
Amerikapurpurhøne
Amerikapurpurhøne (Porphyrula martinica) er en fugl i riksefamilien.
Mel Gibson
Alkoholmisbruk
Mel Gibson har selv sagt at han startet å drikke da han var 13 år gammel.
I 1984 ble Gibson arrestert i Toronto for å kjøre bil med alkoholnivå i blodet mellom 0,12%-0,13% etter at han kjørte på en bil bakfra. Gibson erklærte seg skyldig og ble bøtelagt $300 og forbudt å kjøre bil i Ontario i tre måneder.
I 1985 dro Gibson til sin australske farm i over et år for å komme seg, men han fortsatte med å streve med sitt misbruk. I et intervju i 2004 med Diane Sawyer innrømmet Gibson at han ved et tilfelle drakk 5 pints med øl før han begynte å arbeide. Han tok seg mer fri fra skuespill i 1991 og søkte profesjonell hjelp. Det året klarte Gibsons advokater å hindre en tabloidavis fra å skrive hva Gibson fortalte på AA-møter. I 1992 ga Gibson penger til Hollywood's Recovery Center, og sa at «alkoholisme er noe som går igjen min familie. Det er noe som er nær meg. Folk kommer tilbake fra det, og det er et mirakel.»
28. juli 2006 ble Gibson igjen arrestert for fyllekjøring. Han innrømmet også i ettertid å ha kommet med antisemittiske kommentarer da han ble arrestert, og unnskyldte sin «upassende» oppførsel, og sa at kommentarene kom i et øyeblikk av «galskap» og ba om å få treffe jødiske ledere for å hjelp med å komme seg. Etter Gibsons arrestasjon fortalte hans talsmann at han hadde gått inn i et program for å bekjempe sin alkoholisme. 17. august 2006 erklærte Gibson seg skyldig i anklagene om fyllekjøring, og fikk tre år betinget fengselsstraff.
I et intervju 12. oktober 2006 med Diane Sawyer snakket Gibson om sin kamp for å forbli edru: «Risikoen for alt – livet, lemmer, familie – er ikke nok for å holde deg unna fra det... Du greier det ikke selv. Og folk kan hjelpe, javisst. Men det er Gud. Du må gå dit. Du bare må gjøre det. Eller så overlever du ikke… Hele denne erfaringen, på en måte, er det for meg, jeg ser det nå som en form for velsignelse ettersom jeg fikk stoppet før jeg gjorde virkelige skade på noen andre. Takk Gud for det. Jeg har ikke skadet meg selv, jeg har ikke etterlatt mine barn uten far… Den andre tingen er at du noen ganger trenger en bøtte med kaldt vann i fjeset for å komme ut av det ettersom du har en form for sykdom på sjelen, en besettelse på sinnet og en fysisk allergi. Og noen folk trenger et tungt klapp på skulderen. I mitt tilfelle synes det som om hva jeg trengte var offentlig ydmykelse i global skala.» På en høring i mai 2007 roste dommeren Gibson for å oppfylle kravene i dommen mot han.
Baseball Ground
Den ble først brukt til baseball, og var banen til Derby County Baseball Club fra 1890 til 1898. Deretter ble den brukt til fotball, og var hjemmebanen til Derby County fra 1895 til 1997.
Aksel Hagen
Aksel Hagen (født 4. oktober 1953 på Stange) er en norsk politiker (SV). Han har vært innvalgt på Stortinget fra Oppland siden 2009.
Han var gymnasiast på Hamar 1969–1972 og deretter elev ved Jønsberg landbruksskole 1972–1973. Han studerte naturforvaltning og arealplanlegging ved Norges landbrukshøyskole 1974–1979 og har doktorgrad i samfunnsplanlegging fra Universitetet for miljø- og biovitenskap fra 2006. Hagen var generalplanlegger i Øystre Slidre 1980–1985, førsteamanuensis ved Høgskolen i Oppland 1985–2003 samt naturvern- og friluftskonsulent for fylkesmannen i Oppland 1985–1986.
Hagen var fylkessekretær i Hedmark Senterparti 1979–1980, men meldte senere overgang til Sosialistisk Venstreparti. Hagen var styremedlem i Lillehammer SV i 1980- og 1990-årene, nestleder i Oppland SV 1998–2000, leder i Oppland SV 2000–2004 og medlem av Lillehammer kommunestyre 1991–2003. Han var også medlem av Oppland fylkesting 2003–2009, herav fylkesvaraordfører 2003–2007. Han var stortingsrepresentant fra Oppland 2009-2013.
Hagen er samboer med tidligere Rødt-leder Turid Thomassen.
Baseball Ground
Som navnet antyder var anlegget i utgangspunktet tenkt brukt for baseball. I begynnelsen var navnet Ley's Baseball Ground, og det var et sportsanlegg som var bygget og eid av forretningsmannen Sir Francis Ley. Meningen var at det skulle benyttes av arbeiderne på hans støperi, Ley's Malleable Castings Vulcan Ironworks. Ley håpet også på at dette anlegget skulle gjøre det lettere å få introdusert sporten baseball til England.
Derby County Baseball Club vant det første mesterskapet i National Baseball League of Great Britain and Ireland som ble etablert i 1890. Samme år kom det protester fra andre lag i denne ligaen om at Derby County Baseball Club hadde for mange amerikanske spillere. Dette førte til at klubben ble tvunget til å trekke seg fra ligaen i 1890. Selve baseballklubben fortsatte imidlertid fram til 1898 før den ble nedlagt.
Derby County Football Club hadde ved forskjellige anledninger brukt banen til sine hjemmekamper, og siden baseballklubben i distriktet hadde synkende interesse, flyttet fotballklubben fra Racecourse Ground for godt i 1895. Samtidig ble navnet forandret til Baseball Ground.
På det meste var tilskuerkapasiteten på Baseball Ground omtrent 42 000 (bare ståplasser). Tilskuerrekorden er 41 826, og ble oppnådd i en cupkamp mot Tottenham Hotspur i 1969. Etterhvert ble Baseball Ground omformet til å bli et stadion som bare hadde sitteplasser. Som en følge av dette sank kapasiteten til 18 300.
Derby County flyttet til sitt helt nye stadion Pride Park Stadium i 1997. Den siste ligakampen som Derby County spilte på Baseball Ground var mot Arsenal. Banen ble imidlertid brukt reservelagskamper noen sesonger til. I 2003 ble fotballanlegget revet fordi området skulle tilrettelegges for hus og leiligheter.
Baseball Ground ble brukt som landslagsarena i en fotballkamp. Den 11. februar 1911 vant 2-1 over  i det britiske mesterskapet.
Signe Danning
Signe Thora Aas Danning (født 25. august 1878 i Kristiania, død 10. februar 1980 i Odense) var en norsk skuespiller som ble kjent i de tidlige stumfilmer.
Hun var ved Den Nationale Scene (1897–1906) og traff der den danske komponist Christian Danning (1867–1925). De giftet seg i 1902 og flyttet til Kristiania (1906) der hun spilte ved Fahlstrøms Theater og et teater på Tivoli (Oslo). Etter fire stumfilmer dro de til Odense (1914). Etter mannens tidlige død var hun bosatt i Gråbrødre Kloster.
Beleiringen av Paris
Beleiringen av Paris i 845, med den påfølgende plyndringen og et løsepengekrav, var høydepunktet og kulminasjonen i vikingenes invasjon av Vestfrankerriket. Vikingene ble ledet av den danske høvdingen Reginherus, eller Ragnar, som ifølge tradisjon har blitt identifisert som den mytiske Ragnar Lodbrok. Ragnars flåte på 120 vikingskip, bemannet med flere tusen vikinger, seilte inn i elven Seine i mars 845, og fortsatte motstrøms opp elven. Den vestfrankiske kongen Karl den skallede samlet som mottrekk en mindre hær, men da vikingene hadde beseiret den ene divisjonen, som utgjorde halve hæren, trakk de gjenværende styrkene seg tilbake. Vikingene nådde Paris i slutten av måneden, rundt påsketider. Etter å ha beleiret og plyndret byen, trakk vikingene seg tilbake etter å ha mottatt 7000 franske livre, eller pund (2570 kg) av sølv og gull fra Karl den skallede.
Bakgrunn
Frankerriket ble angrepet første gang av vikinger i 799, seks år etter at vikingtiden startet med plyndringen av klosteret på Lindisfarne, og Karl den store var tvunget til å opprette et kystforsvar langs nordkysten i 810. Kystforsvaret slo tilbake et vikingangrep ved munningen i 820, som var etter Karl den stores død, men kystforsvaret greide ikke å stoppe de påfølgende angrepene fra danske vikinger i Friesland og Dorestad i 834. Det var ingen forbindelse mellom angrepene i 820 og 834, som også var begrenset i omfang, og de organiserte plyndringstoktene med vekselvise angrep langs begge sider av Den engelske kanal, tok ikke til før midten av 830-tallet. Vikingtoktene var ofte en del av maktspillet innen den skandinaviske adelen, og som hos andre folk som delte grense med frankerne, var danskene godt informert om den politiske situasjonen i Frankerriket; på 830-tallet og tidlig på 840-tallet dro vikingene fordeler av de frankiske borgerkrigene. Vikingene foretok mer omfattende plyndringstokt til Antwerpen og Île de Noirmoutier i 836, til Rouen i 841, samt til Quentovic og Nantes i 842.
Invasjon og beleiring
En flåte bestående av 120 danske vikingskip, samt et mannskap på 5000 menn, seilte opp munningen av Seine i mars 845, under kommando av den danske høvdingen Reginherus, eller Ragnar. Denne Ragnar har ofte blitt forsøkt identifisert som den legendariske Ragnar Lodbrok, men historisiteten til sistnevnte er fortsatt omstridt blant historikere. I eller omkring 841 hadde Ragnar blitt tildelt landområder i frisiske Turholt av Karl den skallede, men Ragnar hadde etter hvert mistet landområdene, såvel som kongens gunst. Vikingene under Ragnars kommando plyndret Rouen på veien da de seilte opp Seine i 845. Som et forberedende mottrekk mot invasjon, fast bestemt på ikke å la den kongelige klosterkirken Saint-Denis, som lå like ved Paris, bli ødelagt, samlet Karl den skallede en hær som han delte i to avdelinger, en for hver side av elven. Ragnar angrep og beseiret en av divisjonene til den underlegne frankiske hæren. Han tok 111 av deres soldater til fange, og henrettet dem ved henging på en øy i Seine. Dette ble gjort til ære for guden Odin, men også i hensikt å avskrekke de resterende frankiske troppene.
Vikingene nådde omsider Paris enten 1. påskedag, søndag 28. mars, eller den påfølgende dagen. De gikk inn i byen og plyndret den. Frankerne kunne ikke stille med noe effektivt forsvar mot invasjonsstyrkene, og vikingene trakk seg tilbake kun etter å ha fått utbetalt 7000 livres (franske pund) med sølv og gull av Karl den skallede, tilsvarende om lag 2570 kg. Tatt i betraktning Ragnars tidligere tap av land, kan den betydelige summen også ha blitt betraktet som en form for kompensasjon for Ragnars tap, og invasjonen som en hevnhandling. Dette var den første av totalt tretten utbetalinger av såkalt Danegeld utbetalt til vikinger av frankere. Samtidig som det forelå enighet om tilbaketrekning fra Paris, plyndret Ragnar flere steder langs kysten under tilbaketrekningen, blant disse St. Bertin-klosteret.
Selv om Karl den skallede ble kritisert for å ha utbetalt en stor sum løsepenger til vikingene, hadde han andre og mer prekære saker som måtte håndteres på samme tid, inkludert stridigheter mellom han og brødrene, regionale opptøyer og misfornøyde adelsmenn, såvel som press fra utlandet. Da han kan ha manglet tro på egne evner til å samle og lede tropper som kunne ha beseiret Ragnars store styrke militært, kan en utbetaling av løsepenger ha kjøpt Karl den skallede tid, og muligens fri fra ytterligere vikingangrep, i det minste for en tid.
Etterspill
Samme år som beleiringen i Paris, plyndret vikinger Hamburg etter ordre fra Hårik I av Danmark. Hamburg, ble etter et initiativ av Ludvig den fromme i 831 ble utpekt som erkebispedømme av pave Gregorius IV, og var tiltenkt overoppsyn med saksiske områder, samt støtte innføringen av kristendom til Skandinavia. Som en reaksjon på plyndringen av Hamburg, sendte den østfrankiske kong Ludvig den tyske en diplomatdelegasjon, ledet av grev Kobbo (en av hans to grever ved hoffet) til Håriks hoff, med krav om at den danske kongen overgav seg til frankisk overherredømme, samt betale erstatning for skadene etter invasjonen. Hårik gikk etterhvert med på kravene, og etterspør en fredsavtale med Ludvig den fromme, hvor han samtidig lover å tilbakebetale byttet etter plyndringene. Hårik ønsket mest sannsynlig å sikre grensene mot sakserne, for å kunne fokusere på de pågående urolighetene i Danmark, samt en konflikt med sveakongen Olof.
Til tross for at mange av vikingene som hadde vært med i plyndringene av Paris, hadde omkommet som en følge av pesten i Paris under plyndringene, overlevde Ragnar, og han vendte tilbake til Hårik. Ifølge en beretning med opprinnelse fra grev Cobbos ambassade, hadde Ragnar, som hadde angrepet Saint-Germain-des-Prés-klosteret i utkanten av middelalderens Paris og som Cobbo senere besøkte, tilskrevet St. Germanus av Paris for pesten. Da Ragnar viste fram gullet og sølvet han hadde fått tak i, og skrøt av hvor lett han hadde beleiret Paris, skal han ha brutt sammen gråtende da han fortalte om hans eneste motstand på veien skal ha vært en forlengst død helgen. Da Ragnar og flere av hans menn døde kort tid etter, skal kongen ha blitt så redd at han beordret henrettelsen av alle overlevende, samt løslatelsen av alle sine kristne fanger. Denne hendelsen var del i kong Håriks vennlige mottakelse av erkebiskop Ansgar, også kjent som «Nordens apostel».
Fotnoter
<references group="upper-alpha"/>
The Bouncing Souls
The Bouncing Souls er et amerikansk punkrock band som ble stiftet i 1987. Bandet kommer opprinnelig fra New Brunswick i New Jersey. Før de ble kjent i det nasjonale punkmiljøet, hadde de kommet med et trekk til punkrocken i New Jersey ved å spille raske og lystige sanger, noe som andre lokale band fulgte opp med. De er kjent for å ha energiske konserter.
Bandets navn er en referanse til Doc Martens' sko, som var en populær sko i punkemiljøet. Selv i dag bruker fortsatt Doc Martens-slagordet «with bouncing soles» for deres luft-polstrede såler.
Kari Hesthamar
Kari Hesthamar (født 28. januar 1971) er en norsk journalist og forfatter fra Hesthamar.
Hun er utdannet journalist og har arbeidet i NRK siden 1996, de tre første årene i NRK Rogaland, senere i Radiodokumentaren på NRK P2 i Oslo fra 1999 til 2014, der hun har laget flere prisbelønnete radiodokumentarer. Hun har vunnet både Prix Italia, Prix Europa og Prix Radio. Hesthamar var leder for Radiodokumentaren fra 2011 til 2014. I 2008 utgav hun boken ''So long Marianne. Ei kjærleikshistorie'' (Spartacus) om Marianne Ihlens forhold til Leonard Cohen og Axel Jensen. Boken har senere blitt oversatt til flere språk. Hesthamar jobbet i perioden 2014-2016 som reporter i dokumentarmagasinet Vårt lille land på TV2. Fra 2016-2018 var hun ansatt som prosjektleder for podkast i NRK. Høsten 2018 startet hun Svarttrost Produksjoner sammen med Ellen Wisløff og Sindre Leganger. Selskapet lager podkast med vekt på historiefortelling, og har levert flere serier og dokumentarer til blant andre NRK, Sveriges Radio og Lydbokforlaget Fabel.
Hesthamar var med på antologiene Flukt (Spartacus 2015) og ''SO LONG. Norske forfattere om Leonard Cohen'' (Falck forlag 2017). Hun var dramaturg på teateroppsetningen Hvem er den gale? om Arnold Juklerød, Teater Ibsen 2017. Regi Morten Cranner.
Hun er datter av den tidligere ordføreren i Ullensvang, Torolv Hesthamar.
Ingvald Møllerstad
Ingvald Møllerstad (født 19. april 1893 i Nannestad, død 28. april 1965 i Oslo) var Norges første fast ansatte pressefotograf.
Opprinnelig het han Ingvald Johansen og kom fra Møllerstad gård i Nannestad som han tok navnet etter. Møllerstad begynte i 1921 å fotografere for Aftenposten og ble fast ansatt i 1934 som avisens (og Norges) eneste pressefotograf. Han ble i Aftenposten til han gikk av for aldersgrensen i 1963.
Han fotograferte fra fly luftskipet «Norge»s ankomst og ble sendt til Tafjord for å fotografere fra rasulykken. Møllerstad fotograferte den tyske innmarsjen i Oslo 9. april og han var nærværende under maidagene i 1945 og festet jubelscenene til film.
Han ble tildelt Kongens fortjenstmedalje i gull (1963).
Togavsporingen i Meran 2010
Togavsporingen i Meran 2010 fant sted da et tog på vei mellom Latsch og Kastellbell i Syd-Tirol sporet av grunnet et jordskred. I ulykken omkom ni reisende, og 28 ytterligere ble alvorlig skadet.
Klokken 9.05 avsporet toget av type Stadler GTW, drevet av STA Südtiroler, etter å ha kjørt inn i et uforutsett jordskred. Jordskredet skal ha bli forårsaket enten ved at et vannanleggsrør skal ha sprukket, eller ved at en ventil ved et uhell skal ha åpnet seg. Toget var på vei mellom Mals og Meran på Vinschgau-banen i Syd-Tirol. Da toget ble funnet, var det dekket med gjørme fra jordskredet, slik at redningsmannskapet måtte hente frem spader og hakker for å finne passasjerene i toget. Togsettet hadde i tillegg satt seg fast i noen furuer, som hindret toget i å velte ned i elva nedenfor.
Uhellet var til sin tid det dødligste i Europa siden togkollisjonen i Halle den 15. februar 2010, og det dødligste i Italia siden Viareggio-avsporingen den 29. juni 2009.
Hjem går vi ikke
Hjem går vi ikke er en norsk film fra 1955 av Walter Fyrst om bovilkårene ved Akerselva. Den er basert på fortellingen En gutts dag av Eva Seeberg. Opprinnelig skulle filmen hete Jan – en dag av en gutts liv.
Handling
Filmen starter med en kortfilm om Le Corbusiers moderne bolighus «unité d’habitation» i Marseille. Deretter skifter scenen til en tre-roms leilighet som eies av en eldre kvinne spilt av Ella Hval. I leiligheten bor tre generasjoner; fem voksne og ett barn.Tidlig inn i handlingen rømmer den seks år gamle hovedpersonen Jan, spilt av Bjørn Olav Cook, hjemmefra noen sommeruker, sammen med sin store Sankt bernhardshund som de voksne har tenkt å avlive. Guttens foreldre spilles av Eva Strøm Aastorp og Carsten Byhring. Det unge kjæresteparet Toralv Maurstad og Kari Sundby bor også i leiligheten, men ønsker å flytte ut. Siste beboer er syersken Rønnaug Alten som er guttens tante. I diverse kryssklipp ser man et annet kjærestepar, nemlig bilverkstedets eier spilt av Jack Fjeldstad og hans kjæreste Ingrid Vardund. Andre roller spilles av Einar Vaage og Alf Malland. En ung Arve Opsahl hadde en mindre rolle i filmen, som var hans debutfilm.
Mottakelse
En av anmelderne priste de vakre scenene fra Akerselva, men mente handlingen var for springende og at Sverre Arvid Berghs musikk hjalp lite med å bringe rytme til en usikker filmatisk komposisjon. Filmen ble vist på NRK fjernsyn i 1973. Filmrettighetene ble i 2007 kjøpt av Nordisk Film.
Hurtigløp på skøyter under Vinter-OL 1956
Hurtigløp på skøyter under Vinter-OL 1956 ble arrangert i perioden lørdag 28. til og med tirsdag 31. januar 1956 på Misurinasjøen, Cortina d'Ampezzo. Det ble konkurrert fire øvelser i hurtigløp på skøyter og alle for herrene.
Det ble satt ny verdensrekord på distansene 500 m og 1 500 m, og nye olympiske rekorder på alle fire distanser.
Program
* = Det ble 2-delt Gull, og ingen sølv utdelt på 1 500 m.
Medaljeoversikt
* = Det ble 2-delt gull, og ingen sølv utdelt på 1 500 m.
Beste utøvere medaljer
* = Det ble 2-delt Gull, og ingen sølv utdelt på 1 500 m.
Gjertrud
Gjertrud er en norsk form av jentenavnet Gertrud. Navnet har i norrønt formen Geirþrúðr og er avledet av geirr og þrúðr (trudr) som betyr henholdsvis «spyd» og «styrke». I den norske folketellingen fra 1801 er navnet skrevet på mange forskjellige måter: Giertrud, Giertrue, Giertru, Gjertrud, Gertrud, Jertru og Gjertrue.
Utbredelse
Geirþrúðr er ikke kjent brukt i noen nordiske runeinnskrifter, så navnet var neppe blant de aller mest brukte i vikingtiden. Gerdrud og Gertrudt var vanlige kvinnenavn i Tyskland i senmiddelalderen. Gjertrud er kjent brukt i norske middelalderballader, blant annet i «Iven Erningsson».
Varianten Jartrud var et vanlig navn i Norge i middelalderen. Over 20 forskjellige personer med navnet er nevnt i Regesta Norvegica. Formen Giertrud var et populært navn på norske jentebarn på 1700-tallet.
Kjente personer med navnet Gjertrud
Personene i listen er ordnet kronologisk etter fødselsår.
Oslo Sporveiers skytterlag
Oslo Sporveiers Skytterlag (OSSL) er en skytterklubb etablert januar 1921 som Kristiania Sporveisfunksjonerers Idrettsforening. Klubben har over 65 medlemmer, OSSL er tilknyttet Norges Skytterforbund og underlagt Oslo Skytterkrets, og har egne lokaler på Ryen i Oslo. Nåværende formann er Christer Knutsen Fossum. I 2021 ble 100-årsjubileet markert i Oslo Rådhus.
Alessandro Cicero
Alessandro Cicero eller Ciceri, kinesisk valgt navn Luo Lishan, (født 28. mai 1639 i Como, død 22. desember 1703 i Nanking i Kina). var kinamisjonær tilhørende jesuittordenen.
Misjonær, biskop
Han ble biskop av Nanjing. Han var fra 1679 i Kina, først i Kanton. Han var en periode i Europa, og deretter tilbake i Kina fra 1691 der han ble biskop av Nanjing i 1694 (bispeviet i Macao 1696).
Episkopalgenealogi
Hans episkopalgenealogi er:
Karl Schmid
Karl Schmid (født 29. juni 1910, død 14. mai 1998) var en sveitsisk roer som deltok i de olympiske leker 1936 i Berlin.
Schmid vant to olympiske medaljer i roing, en sølv- og en bronsemedalje under Sommer-OL 1936 i Berlin. Han var med på de sveitsiske firerne, både med og uten styrmann. Sammen med roerne Hans Homberger, Alex Homberger, Hermann Betschart og Rolf Spring som var styrmann vant han sølv i firer med styrmann bak Tyskland. Den sveitsiske fireren uten styrmann kom på tredjeplass bak Tyskland og Storbritannia. Det var de samme roerene som på fireren med styrmann
Schmid var også med på den sveitsiske åtteren som ble nummer fire bak USA, Italia og Tyskland.
Simen Berntsen
Han deltok i til sammen ni verdenscuprenn i 1996 og 1997. Hans beste individuelle plassering var 10.-plass i Oslo 16. mars 1997; i tillegg var han på det norske laget som ble nummer 3 i lagkonkurransen i Lahtis 8. mars 1997. Sammenlagt i verdenscupen ble han nummer 46 i sesongen 1996-97. Samme sesong ble han nummer 2 i kontinentalcupen.
Han har vært smører for det norske hopplandslaget.
Charly Mottet
Charly Mottet (født 16. desember 1962 i Valence) er en tidligere fransk syklist.
Totalt vant Mottet 45 seire som amatør og 65 som profesjonell. I 1989 ledet han UCIs rankingliste i fire måneder.
Anfo
Anfo kan vise til:
Sedelighet
Sedelighet er et begrep som betegner en moralsk, anstendig, ærbar livsførsel og tenkemåte. Betegnelsen har sammenheng med sed som i denne sammenhengen refererer til en nedarvet og tradisjonell norm i et samfunn, et miljø eller en gruppe. Hva som er sed og hva som er used fremkommer gjennom konsensus. Sedelighetsnormer dreier seg i dag først og fremst om normer for seksualmoral.
I filosofien er sedelighet (av Hegel) definert som «virkeliggjørelsen av det gode som en høyere enhet av den objektive rett og den subjektive moralitet i familie, samfunn og stat».
Sedelighet og usedelighet
Sedelighet kan ses i sammenheng med begrepet usedelighet som innebærer en livsførsel og tenkning som krenker eller strider mot alment gjeldende anstendighet, norm, kjønnsmoral, ansett som umoralsk livsførsel, noe som bryter med det tilvante, det alment aksepterte, med gjeldende seksualmoral og sømmelighet i det seksuelle og som kan betraktes som utuktig, uanstendig og usømmelig.
Sedelighet har, som sosialt begrep, et innhold og rammer som til dels er usynlige i form av normer, til dels nedfelt i lovbestemmelser, lokale forordninger, bibelske tekster og bud og i ytre, omforente rammer for et borgerlig liv. Den kan implisere regler for tenke- og adferdsmåter som ikke alle individer uten videre behersker, er i stand til eller ønsker å følge. Den gjeldende norm er ikke internalisert. Sedelighetsbetraktninger vil derfor variere over tid, med kjønns-, gruppe- eller klassetilhørighet, mellom regioner og lokalsamfunn, mellom trossamfunn og nasjoner, og også fra individ til individ.
Sedelighet i norsk lov
På 1600-tallet kom en rekke lover og vedtekter i Norge som hadde til hensikt å beskytte sedeligheten. Blant annet skulle samfunnets støtter beskyttes fra usedelighet, for eksempel i form av kvinner som førte et løsaktig og lettferdig levnet. Begrep som skjøge, gemen hore, løsekone, løsaktig kvinne, løsferdig kvinne, horkvinne, ublu kvinne, løslevende kvinne, til forskjell fra dannekvinne (dannet kvinne), bidro til å sette en grense mellom de sedelige og usedelige.
Det ble innført nye lovbestemmelser vedrørende sedelighetsforbrytelser som på denne tiden ble betraktet som brudd på religiøse plikter og Guds lov. I større grad enn for mange andre forbrytelser gjaldt det også for den verdslige makt å regulere undersåttenes seksuelle adferd for å avverge Guds fortørnelse og vrede. Gjennom lovverket søkte myndighetene, kongemakten og kirken, snarere å verne om samfunnsmoralen enn om enkeltmennesket.
I Christian IVs Norske Lov understrekes det at almuen ikke må fortørne Gud med onde gjerninger og dermed forårsake Guds hevn og vrede i form av pest, krig og ulykker. Det religiøse elementet i lovgivningen ble også utnyttet i et forsøk på å heve almuens moral i retning bibelske idealer for samlivet mellom menn og kvinner. Lovene fra 1600-tallet medførte utvidet kriminalisering og skjerpede straffebestemmelser.
Frem til 2000 definerte straffelovens kapittel 19 såkalte sedelighetsforbrytelser, bl.a. forskjellige former for utukt. Fra august 2008 brukes betegnelsen seksuallovbrudd og omtales nå i straffelovens kapittel 26. Dagens bestemmelser er først og fremst motivert ut fra hensynet til den enkeltes, individuelle rett til å bestemme over sin egen seksualitet. Deler av lovbestemmelsene motiveres også ut fra hensynet til den alminnelige seksualmoral i samfunnet. Eksempler på det siste er seksuell omgang mellom voksne, nærbeslektede personer (incest), utnyttelse av andres ervervsmessige utukt (hallikvirksomhet) og kjøp av seksuelle tjenester.
Tysklands historie (etter 1990)
Denne artikkelen omhandler Tyskland etter den tyske gjenforeningen i 1990. Se også Tysklands historie (1945-1990) for mer om gjenforeningen av de to tyske statene.
Tysk politikk like etter gjenforeningen
Den 14. oktober 1990, elleve dager etter gjenforeningen, ble seks nye delstater (tysk: Bundesländer) opptatt i forbundsrepublikken: Brandenburg, Mecklenburg-Vorpommern, Sachsen, Sachsen-Anhalt og Thüringen, samtidig som byen Berlin fikk status som delstat. Det ble bestemt av landets hovedstad skulle flyttes tilbake fra Bonn til Berlin.
Den 2. desember ble det første fellestyske valget siden Weimarrepublikkens dager holdt. De konservative CDU, under ledelse av den sittende forbundskansler Helmut Kohl, vant valget med 43,8% prosent av stemmene. Hovedkonkurrenten, sosialdemokratiske SPD, fikk bare 33,5% av stemmene.
Valget ble et stort nederlag for det gamle kommunistpartiet i DDR. Partiet hadde skiftet navn til Partiet for demokratisk sosialisme, PDS. PDS fikk bare 2,4% av stemmene, og nådde ikke den nasjonale sperregrensen på fem prosent. De ble likevel reddet av spesialregelen om at sperregrensen skulle gjelde separat i øst og i vest i dette valget. De ble derfor representert i forbundsdagen med 17 mandater, siden de fikk 10% i øst.
DDR hadde avskaffet det føderale systemet i 1952 og de nye delstatene i øst måtte dermed bygge offentlig administrasjon i hver av de seks nye delstatene.
Problemer i øst
Mesteparten av industrien i det tidligere DDR var håpløst umoderne i 1990. De var også tikkende miljøbomber. Mye av industrien i det gamle DDR ble derfor nedlagt like etter sammenslåingen. Dette førte til stor arbeidsledighet i de østlige delstatene.
Overgangen mot en markedsøkonomi ble tung i øst. DDR-staten hadde eid alt næringsliv, og dette måtte over på private hender. Privatiseringsprosessen tok lang tid, det var ikke før i årsskiftet 1994–95 at man ble ferdig.
Enkelte steder i øst har man også hatt problemer med nynazisme såvel som venstreekstremisme. Nazistiske ytringer og symbolbruk er totalforbudt i Tyskland. Oppslutningen om nasjonalistiske partier er stor, bl.a. fikk de høyreekstreme Nationaldemokratische Partei Deutschlands 9% av stemmene i delstatsvalgene i den østtyske delstaten Sachsen. Partiet PDS, som klassifiseres som venstreekstremt av Verfassungsschutz, får stadig høy oppslutning i mye av det tidligere DDR, men er uten betydning i det vestlige Tyskland.
Sosialdemokratene tar over
Ved valget høsten 1998 vant venstresiden. En samarbeidsregjering ble dannet av SPD og de grønne. Gerhard Schröder ble ny forbundskansler, med Joschka Fischer som ny utenriksminister.
De konservative opplevde på samme tid en stor korrupsjonsskandale. Det ble kjent at regjeringen Kohl mottok store anonyme pengegaver fra det statskontrollerte franske oljeselskapet Elf Aquitaine gjennom hele nittitallet. Kohl måtte etter dette trekke seg som CDU-leder. Angela Merkel overtok som partileder.
Euroen innføres
Den 1. januar 2002 gikk D-marken ut av bruk. Euroen, EUs felles valuta, ble eneste gyldige betalingsmiddel i Tyskland.
Introdusjonskursen var 1,95 mark for en euro. Innføringen førte imidlertid med seg en viss prisvekst, det var mange butikker som utnyttet overgangen og den medfølgende forvirringen til å sette opp prisene. Prisstigningen førte til at den nye valutaen ble upopulær blant mange.
Samtidig mistet den tyske sentralbanken muligheten til å ha en selvstendig pengepolitikk. Etter innføringen av euro var det bare Den europeiske sentralbanken i Frankfurt am Main som kunne drive pengepolitikk. Dette gjorde at de tyske myndighetene mistet et viktig virkemiddel i kampen mot arbeidsledigheten.
Schröder får en ny periode
Ved parlamentsvalget den 22. september 2002 ble Gerhard Schröder noe overraskende gjenvalgt, etter at den konservative kanslerkandidaten Edmund Stoiber (CSU) hadde ledet på meningsmålingene i lang tid. SPD fikk 251 mandater i forbundsdagen, CSU/CDU fikk bare 248 mandater.
Schröders regjering kunne fortsette med dette valgresultatet. Regjeringens handlefrihet ble likevel begrenset av et konservativt flertall i overhuset, Forbundsrådet.
I 2004 ble Horst Köhler fra CDU valgt til ny tysk president. Han etterfulgte Johannes Rau.
I de østtyske lokalvalgene i 2004 fikk mange sjokk da et valgsamarbeid mellom de to høyreekstreme partiene Deutsche Volksunion og Nationaldemokratische Partei Deutschlands gjorde gode valg i Brandenburg og Sachsen. De andre partiene begynte straks å samarbeide, for å holde de høyreekstreme utenfor maktposisjoner.
NPD-politikeren Jürgen W. Gansel skapte oppstyr da han sammenlignet den allierte bombingen av Tyskland med Hitler-regimets systematiske jødeutryddelser, holocaust. Denne uttalelsen gjorde at debatten om et forbud mot høyreekstreme partier blusset opp igjen.
Merkel tar over
Etter at sosialdemokratene gjorde et dårlig valg i sitt kjerneområde Nordrhein-Westfalen i 2005, gikk Schröder inn for å fremskynde neste nasjonale parlamentsvalg. Denne taktikken slo tilbake på sosialdemokratene, og den konservative blokken ble forbundsdagens største gruppering.
De konservative partiene fikk ikke flertall på egen hånd, og heller ikke sammen med samarbeidspartneren FDP fikk de flertall. Løsningen på regjeringsfloken ble en storkoalisjon mellom de konservative og sosialdemokratene. Denne koalisjonen ble ledet av Angela Merkel.
Merkel II
Et nytt valg til den tyske forbundsdagen ble avviklet 27. september 2009. De konservative unionspartiene CDU/CSU fikk sammen med FDP tilsrekkelig flertall for en svart-gul koalisjon. Unionspartiene mistet stemmer og oppnådde sitt svakeste valgresultat siden 1949. Tapene var imidlertid ikke så store som hos SPD som gjennomlevde sitt svakeste valg noensinne. Merkel oppnådde personlig 49,3 % av stemmene i valgkrets 15 (Stralsund – Nordvorpommern – Rügen), en økning på 8 % fra forrige valg.
Christian Wulff ble 30. juni 2010 valgt til ny president etter Horst Köhler, forøvrig i tredje valgomgang. Da embetet var ledig etterat Köhler hadde trukket seg, trådte Wulff straks i virksomhet. Wulff trakk seg fra embetet 17. februar 2012. Som ny president ble valgt Joachim Gauck.
Merkel III
CDU/CSU ble det største partiet også ved valget i 2013. Unionen inngikk deretter i en ny storkoalisjon med SPD i regjeringen Merkel III. FDP falt ut av Forbundsdagen, hvor partiet hadde vært representert siden det første valget i 1949.
Bendik
Bendik er et mannsnavn, som er nesten kun brukt i Norge. Den norske navnedagen for navnet er den 21. mars.
Opprinnelse
Bendik er en norrøn form av navnet Benedikt, som er en form av det latinske ordet Benedictus. Navnene Bendic og Bendick er igjen varianter av Bendik.
Betydning
Benedictus, som Bendik stammer fra, er latin og betyr «velsignet» eller «den velsignede». Andre navn som har samme betydning og opphav er blant annet: Bengt, Bent, Beate, Benedicte, Benedikte og Bente. Navnet Kari brukt som mannsnavn (finsk) har også samme betydning, men er av en annen opprinnelse.
Utbredelse
Navnet Bendik er kjent i Norge fra 1300-tallet, og er kjent brukt i norske middelalderballader. Det har i nyere tid vært relativt uvanlig fram til 1980-tallet. Navnet nådde toppen av sin popularitet mot slutten av 1990-tallet og populariteten stupte til halvparten like fort som den hadde steget. De siste par årene har derimot bruken av navnet begynt å øke igjen. I dag har omtrent 1700 personer i Norge Bendik som første eller eneste fornavn. Navnet er bortimot utelukkende brukt i Norge.
Kjente personer med navnet
Personene i listen er ordnet kronologisk etter fødselsår.
Fylkesvei 2990
Frem til 2019 hadde veien betegnelsen fylkesvei 104 (Vestfold).
Amiina
Amiina (tidligere Amína) er en islandsk kvartett bestående av Hildur Ársælsdóttir, Edda Rún Ólafsdóttir, Maria Huld Markan Sigfúsdóttir og Sólrún Sumarliðadóttir. De opptrer ofte live og de har vært i studio med Sigur Rós.
Bandet er kjent for sin unike bruk av forskjellige instrumenter i liveopptredene sine. For Sigur Rós har de først og fremst vært strykekvartett, blant annet på albumene og Takk....
Med Roald Amundsens Nordpolsekspedition til første vinterkvarter
Med Roald Amundsens nordpolsekspedisjon til første vinterkvarter er en norsk dokumentarfilm fra 1923. Regien var ved Reidar Lund. Den 3. juni 1922 går Roald Amundsens polarskip «Maud» fra Seattle i USA. Amundsen har startet en ny oppdagelsesreise. Reisens mål er Nordpolen. Ekspedisjonens siktemål var både å la skipet drive over polhavet og samtidig utføre en hasardiøs nordpolflygning. Eksotiske landskap, strabaser og heltemot var ingrediensene i filmen som er filmet av Reidar Lund.
Filmen har en varighet på ca. 63 minutter.
Brattøya
Brattøya er ei øy i Iddefjorden ved Halden. Øya er bratt rundt kystlinjen (derav navnet), men flat på toppen.
På øya var det tidligere en husmannsplass tilhørende Rød herregård, Bratøien, på siden som vender mot herregården.
Ved folketellingen i 1900 bodde det seks mennesker på plassen, i dag finner man bare grunnmuren igjen på hustomten.
Rød herregårds gjester, deriblant kong Haakon VII, brukte øya til jakt på hare.
Øya ble på 1950-tallet solgt til Halden kommune som senere gjorde den om til et naturreservat.
Eksterne lenker
"Turen til Brattøya" *
Etienne Faber
Etienne Faber (kinesisk: Fang Dewang, født 14. februar 1597 i Mourières ved Avignon i Frankrike, død 10. mai 1657 i Shaanxi i Kina) var en kinamisjonær tilhørende jesuittordenen. Han kom til Macao i oktober 1630, og virket i Shanxi og Shaanxi, der i Xi'an og Hancheng.
Promo 90 (Arcturus-demo)
Promo 90 (utgitt 1990) er en demo til det norske black metal bandet Arcturus.
Blåsultanhøne
Blåsultanhøne (Porphyrio porphyrio), tidligere også kjent under navnet sultanhøne, er en fugl.
Taksonomi
Det tidligere norske navnet på denne arten var sultanhøne, men arten ble splittet opp i seks selvstendige arter. Nominatformen fikk det norske navnet blåsultanhøne og har beholdt det opprinnelige vitenskapelige navnet. De andre fikk nye navn og heter nå: grønnryggsultanhøne (P. madagascariensis); gråhodesultanhøne (P. poliocephalus); svartryggsultanhøne (P. indicus); bleksultanhøne (P. pulverulentus); og brunryggsultanhøne (P. melanotus).
De to norske observasjonene av sultanhøne i 1923 var av den formen som nå kalles gråhodesultanhøne.
Bjørn Magnussons vei (Oslo)
Bjørn Magnussons vei er en gangvei på Bjørndal i bydel Søndre Nordstrand i Oslo. Den går sørover fra Ljabruveien der gårdsveien til Bjørndal gård tar av. Gangveien går forbi gården på vestsiden og til Seterbråtveien. Det har vært foreslått å utvide gangveien til fullverdig vei for å øke trafikkapasiteten til og fra området.
Veien har navn etter Bjørn Magnusson (1925–43) fra Klemetsrud, som døde i tysk fangenskap i 1943.
Berekvam stasjon
Berekvam stasjon er en jernbanestasjon på Flåmsbana i Aurland kommune.
Berekvam er det eneste stedet på Flåmsbana der tog kan krysse hverandre. Kryssningssporet har manuelle sporveksler og ingen automatisk signalisering. Kryssing kan derfor bare skje når stasjonen er bemannet, typisk i sommersesongen. Berekvam er siste stasjon i Norge med rutetog som er manuelt betjent.
Bare ett av sporene på stasjonen har plattform. Ved krysning er derfor av- og påstigning tillatt bare for det toget som stopper ved plattformen.
Ekspedisjonsbygningen er tegnet av Bjarne Friis Baastad ved NSB Arkitektkontor og ble oppført i 1939.
Operasjon Unified Protector
Operasjon Unified Protector var en NATO-ledet militæroperasjon bestående av luft- og flåtestyrker rettet mot Libya for å håndheve flyforbudssonen over Libya og beskytte sivile i borgerkrigen i landet. Operasjonen startet 23. mars 2011 og opphørte 31. oktober 2011. Den etterfulgte Operasjon Odyssey Dawn. NATO anså operasjonen som basert på FNs sikkerhetsråds resolusjon 1973.
18 land bidro til operasjonen. I tillegg til NATO-landene Belgia, Bulgaria, Canada, Danmark, Frankrike, Hellas, Italia, Nederland, Norge, Romania, Spania, Storbritannia, Tyrkia og USA, var også De forente arabiske emirater, Jordan, Qatar og Sverige, med i Operasjon Unified Protector.
Norges deltagelse
Den norske deltagelsen i luftkrigsoperasjonene over Libya ble vedtatt i ekstraordinært statsråd 23. mars 2011 i form av «Fullmakt til deltakelse med norske militære bidrag i operasjoner til gjennomføring av FNs sikkerhetsrådsresolusjon 1973 (2011).»