cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Norrøn kunst
De viktigste kilder til førkristne og hedenske forestillinger og norrøn mytologi i Norden er bilder, runesteiner og skriftlige kilder. Scener fra eldre sagnkretser kan bli gjenfunnet i billedframstillinger, og selv i dekor av stavkirker er det funnet førkristne forestillinger i billedkunsten, eksempelvis Sigurd Fåvnesbane som er utskåret i relieff på en portal fra Hylestad stavkirke. Studiet av billedframstillinger har derfor ikke bare kunsthistorisk interesse, men også religionshistorisk betydning for forståelsen av norrøn mytologi. Kunstverk kan i visse tilfeller også benyttes som historiske kilder, blant annet som vitnemål om etableringen av en sentral kongemakt i det nykristne Norden.
Gassmekanisme
Historie
I 1856 ble bruk av gasstempel i en enkeltskuddsrifle ble nevnt av amerikaneren Edward Lindner. I 1866 søkte engelskmannen William Curtis på det første patentet for en gassoperert repeterrifle, men han klarte ikke å utvikle ideen videre. Mellom 1883 og 1885 søkte Hiram Maxim på en rekke patenter på gass-, rekyl- og masseretardert sluttstykke. I 1889 søkte østerriksk-ungareren Adolf Odkolek von Ujezda patent på det som skulle bli det første vellykkede gassopererte maskingeværet.
Norrøn kunst
Visuell kunst og håndverk
Norrøn kunsts komplekse dekorasjon blandet tradisjon med nye stilimpulser til en særegen levende, frisk, og dirrende stil som gjenspeilte dens hvileløse tid. Kunstuttrykket sto plantet i hedenskapens nordiske røtter, og med kristendommens dominans ebbet den ut, siden kristne håndverkere foretrakk å arbeide i den felleseuropeiske romanske stil. Norrøne kunstnere og kunsthåndverkere var ikke selv bevisst at de bedrev kunst, slik begrepet i moderne tid defineres, men de visste hva dyktig håndverk var. De produserte ikke kunst, men dekorerte kultgjenstander og hverdagsgjenstander som våpen, smykker, vogner, skip og skjold. De malte sjelden bilder, skjønt det finnes tekstbevis som indikerer at de ikke var fremmed for dette uttrykket. Innenfor treskjæring, steinhogging og metallarbeid dekorerte de objektene på måter som vitner om en høyt utviklet sans for skjønnhet og stil.
Gassmekanisme
Gass-systemer
De fleste gassdrevne mekanismer bruker en eller annen form for stempel hvor kruttgassene virker på stempelhodet, enten via en gassport eller fra en gassfelle på munningen. Tidlige gassdrevne våpen som Browning M1922 og M1 Garand henter gass henholdsvis fra eller nær munningen, og kombinert med store driftsstenger gav dette liten belastning på mekanismen. For å gjøre skytevåpen enklere og lettere henter man i de fleste moderne design istedet gassen nærmere kammeret hvor trykket er høyere. For at ikke skade skal oppstå på skytevåpenet er det da viktig med rett størrelse på gassporten, og mange gassopererte våpen har derfor måter man kan justere mekanismen på enten ved å endre gassportens størrelse, justere massen til de bevegelige delene eller bytte fjærer. Flere andre gassopererte mekanismer finnes. For eksempel har M1 karabin et svært kort stempel med en skulderfordypning som naturlig begrenser gassmengden. M14 og M60 bruker et system kalt «White expansion and cutoff» for å stoppe gasstilførselen når stempelet har beveget seg en kort avstand. De fleste systemer ventilerer imidlertid overflødig gass til atmosfæren gjennom spor, hull eller porter.
Norrøn kunst
Visuell kunst og håndverk
I vikingtiden ble både håndverkere og kunstnere betegnet med det samme begrepet, smed, norrønt smidr. Tidvis ble ordet satt sammen med det materiale som de arbeidet med. En snekker eller treskjærer kunne derfor bli kalt for en tresmed. Spesialiserte håndverkere som våpensmeder og skipssmeder hadde høy status i de norrøne samfunnene. Hvordan smykkesmeder og andre kunsthåndverkere ble vurdert, vet vi ikke direkte, men antagelig ble de ikke mindre verdsatt enn de førstnevnte. I et skaldekvad, Husdråpa, ble det diktet om et bilde på noen kjøkkenpaneler som beskrev mytologiske hendelser. Det fantes også andre kvad, eksempelvis Haustlong og Ragnarsdråpa, som omtalte bilder eller dekor på bestemte gjenstander.
Gassmekanisme
Gassfelle
Et gassfellesystem «fanger» kruttgassene idet de forlater munningen, og denne gassen virker da på en overflate som konverterer energien til bevegelse, hvilket i sin tur veksler mekanismen. Hiram Maxim patenterte i 1884 en gassfelle-mekanisme (amerikansk patent nummer 319,596), men det er ukjent om dette skytevåpenet noen gang ble prototypet. John Browning brukt gassfelle-mekanisme på en av hans tidlige prototyper som er beskrevet i U.S. patent 471,782. Den danske M1922 Bang-riflen har en gassfelle som virker via driftsstenger. Andre eksempler på gassfelle-mekanismer er Gewehr 41 (både Walther og Mauser-modeller) og tidlige produksjonsvarianter av M1 Garand. Sammenlignet med senere gassdrevne mekanismer er disse systemene lengre, tyngre, skitnere og mer komplekse. På tross av disse ulempene opererer de med et relativt lavt gasstrykk og krever ikke gassport i pipen. Både amerikanske og tyske myndigheter hadde krav om at våpnene skulle ha en drivmekanisme hvor man ikke behøvde å bore hull i løpet, og begge innførte slike våpentyper før de senere gikk bort fra konseptet. De fleste M1 Garand ble ombygd til stempel med lang slaglengde, hvilket har gjort de originale utgaver med gassfelle verdifulle på samlermarkedet.
Stempel med lang slaglengde
Gasstempel med lang slaglengde har stempelet mekanisk festet til sluttstykkebæreren, og beveger seg gjennom hele vekslingen. Mekanismen brukes på våpen som Brengun, AK-47, Tavor, FN Minimi, M249, FN MAG, FN FNC og M1 Garand. Fordelen med lang slaglendge er at den ekstra massen til stempel gir mer bevegelsesmengde til sluttstykkebæreren, hvilket fører til mer stabilt utdrag, utstøt, kamring og låsing. En ulempe med lang slanglengde er ekstra masse, at massesenteret flytter seg under veksling, bråere bevegelse av sluttstykket og at pipen blir brukt som et vippepunktet for å låse opp sluttstykket. Den ekstra massen gjør også at det kreves mer gass, hvilket i sin tur krever større deler.
Norrøn kunst
Visuell kunst og håndverk
Vikingtidens kunstnere og håndverkere var hovedsakelig anonyme. De eneste som signerte sine verker, var de som var runeristere. Enkelte smeder brukte bumerke for å identifisere sitt verksted, men det finnes også eksempler på at produkter ble merket med utenlandske bumerker for å øke prisen verket, om enn ikke nødvendigvis kvaliteten. Det synes som om en del håndverkere var omvandrende og tilbød sine tjenester der hvor de var ønsket. Av den grunn kan det hende at en del funn i Norge ikke nødvendigvis var produsert av «norske» håndverkere.
Gassmekanisme
Stempel med kort slaglengde
Gasstempel med kort slaglengde har et stempel som beveger seg separat fra sluttstykkebæreren. Det kan virke direkte på sluttstykkebæreren som i M1 karabin eller via stempelstang som i Armalite AR-18 eller SKS. I begge tilfeller blir energien overført med et kort bevegelse av gasstempelet hvorpå sluttstykkebæreren fortsetter vekslingen med kinetisk energi. En fordel med dette er at massen til de bevegelige delene reduseres sammenlignet med gasstempler med lang slaglengde, hvilket kan gi mindre munningsvipp grunnet mindre bevegelig masse.
Direkte virkning
Direkte gassmekanisme (engelsk direct impingement, DI) er en variant som ventilerer fra en port på løpet og direkte til sluttstykket via et rør. Dette resulterer i en enklere og lettere mekanisme. Eksempler på skytevåpen med slik mekanisme er MAS-40, Ag m/42 og M16. En fordel med direkte virkning er at de bevegelige delene er plassert på linje løpet og dermed gir mindre munningsvipp. En ulempe med direkte virkning er at kruttgassene og tilhørende kruttslam blir blåst inn i mekanismen. Dette øker varmen i mekanismen, og gjør at det kreves hyppigere krever rens og smøring. Sluttstykke, utdrager, utstøter, stifter og fjærer varmes også opp av kruttgassene, og kan redusere levetiden på disse delene, påliteligheten og gjennomsnittlig tid mellom feil.
Norrøn kunst
Visuell kunst og håndverk
Vikingtidens kunst var karakterisert ved kontrast, kulør og harmonisk bevegelse. Stilen var prangende, men de beste kunstnerne utførte delelementer med samme omhu som helheten, slik at ornamentikkens små detaljer kunne studeres av dem som hadde sakkunnskap til å vurdere deres kvalitet. Fra et kunsthistorisk perspektiv var det et bestemt billedspråk og en bestemt stil som gikk igjen i hele perioden. Det samme gjelder motivene; man oppfant ikke bare nye. Forskeren Alexandra Persch mener at de derfor må ha blitt framstilt av spesialister.
Gassmekanisme
Rekylforsterker
Chauchat-riflen, MG-42, Vickers maskingevær og enkelte andre rekyldrevne våpen bruker en rekylforsterker som er en gassfelle-lignende mekanisme som forsterker rekylen. Disse kan gi raskere veksling og/eller mer pålitelig operasjon.
Norrøn kunst
Visuell kunst og håndverk
Billedspråket var annerledes enn det som vanligvis anvendes i dag, idet hendelser som ellers var kronologisk adskilt i en fortelling, gjerne ble gjengitt slik at de opptrådte som samtidige på billedfeltet, og de enkelte scener i fortellingen måtte leses sammen for å fungere som en helhet. Det meste av utsmykningene fantes på bruksgjenstander, og et gjennomgående motiv i hele perioden var stiliserte dyrefigurer, gjerne utformet i kompliserte mønstre. Dyreornamentikk har lange tradisjoner i europeisk kunst, men norrøn kunst er kjennetegnet ved en nær sammenheng mellom utsmykningen og gjenstanden, hvor ornamentikken er utført som en integrert del.
Helen Battles Sawyer Hogg
Helen Battles Sawyer Hogg (født 1. august 1905, død 28. januar 1993) var en amerikansk astronom kjent for sin forskning på kulehoper og hennes mange og omfattende artikler om historien til astronomi som ble publisert fra 1946 til 1965 i Journal of the Royal Astronomical Society of Canada.
Norrøn kunst
Visuell kunst og håndverk
I de fleste tilfeller var mønstrene av abstrakt, ikke-figurativ art, og deres betydning er derfor vanskelig å tolke. Preben Meulengracht Sørensen har foreslått at de kanskje ikke har noen annen betydning enn å fungere som ren dekor. Gregor Paulsson mener derimot at de stiliserte dyrehodene og deres uklassiske kropper som griper hverandre i føttene, slik som på de norske treutskjæringene på Osebergfunnet, tilhører en symbolverden som anskueliggjør at den ikke er knyttet til de klassiske tankebyggene, «men i en nordisk, sterkt følelsesfylt og magisk verden. En tid- og målløs følelse, utenfor alle handlingsrelasjoner til det framstilte, må ha blitt vekket av dem.» Utsmykningen med gripedyr viser som regel, i likhet med de bilder som illustrerer fortellingene, et fastfrosset øyeblikk midt i en scene, hvor det er opp til betrakterens fantasi å fastslå hvilke handlinger som deretter utføres, for eksempel av et rovdyr eller fabeldyr som er ved å kaste seg over et annet dyr. Plantemotiver fikk en oppblomstring i første halvdel av vikingtiden, men forsvant deretter igjen omkring år 1000.
Finn Florijn
Finn Florijn (født 29. november 1999) er en nederlandsk roer.
Norrøn kunst
Litteratur og poesi
Diktning hadde en viktig posisjon i norrøn kultur, og dyktige skalder hadde høy status i samfunnet. De var autoriteter i det som ikke bare hadde med språk og kommunikasjon å gjøre, men var bindeleddet til hvordan fortidens bedrifter skulle huskes og framstilles på riktig måte. I hele perioden var det en nær sammenheng mellom diktning og bilder; skaldediktningen utgjorde med sitt kunstferdige og formalistiske uttrykk, hvor alene form kunne gi en strofe innhold, et språklig sidestykke til tidens slyngede billedstil. Diktningen inneholdt mange konvensjoner, men leverte likevel nyvinninger for den dyktige dikter.
Gassmekanisme
Rekylforsterker
Mange adaptere for løsammunisjon er rekylforsterkere (avhengig av virkemåte), for eksempel for eksempel til forsvarets HK416N.
Finn Florijn
Han representerte Nederland under Sommer-OL 2020 i Tokyo, hvor han deltok i heatene i singelsculler, men måtte trekke seg fra resten av konkurransen grunnet koronavirus.
Gassmekanisme
Gassforsinket
Med gassforsinket masseretardert sluttstykke åpnes sluttstykket direkte som med et vanlig masseretardert sluttstykke, men har i tillegg et gasstempel som forsinker åpningen av sluttstykket. Denne mekanismen er brukt på Volkssturmgewehr 1-5, HK P7, Steyr GB og Walther CCP.
Norrøn kunst
Litteratur og poesi
Myter ble også gjenfortalt ved diktningens poesi og skaldekunst, men her ble det brukt en langt mer enkel og tradisjonell diktform, som i dag kalles eddadikt. I disse diktene lå vekten på enkelhet og formidling av kollektiv viten. I motsetning til skaldediktene ble de ikke tilskrevet en opprinnelig forfatter, men ble oppfattet som oppstått en gang i fjern fortid. Meulengracht Sørensen mener at de sjangrer og den metrikk som karakteriserte eddaformen ble utviklet på 800-tallet, og at de dikt som har blitt overlevert til i dag, sannsynligvis ble til i samme tidsrom.
Det har imidlertid aldri eksistert én fast form av de enkelte diktene, de ble preget av hver enkelt skald som muntlig formidlet dem, inntil de ble nedskrevet på 1200-tallet etter å ha tapt sin opprinnelige religiøse betydning. Den norrøne diktingen forutsatte at tilhøreren allerede var i besittelse av en kunnskap om mytologien og historien, ettersom fortellingen hovedsakelig ble formidlet i antydende og fragmentarisk form. Selve fortellingen besto som regel av en enkelt eller flere scener, tatt ut av den mytologiske sammenheng. Flere av diktene hadde en rammefortelling hvor fortelleren henvendte seg direkte til tilhøreren. Overordnet fantes det to typer av eddadikt; kunnskapsdikt og episke dikt.
Litteratur og bilder
I den norrøne kulturen var det en nær forbindelse mellom visuell og muntlig kunst. Bilder hogd i stein, skåret i tre, vevd på tepper eller malt på tre og andre materialer har fungert som inspirasjon for diktere og mytefortellere. De brukte kunstverkene som referansepunkter og diktet videre på de bilder hvor mytenes sentrale scener var gjengitt. Historien om tordenguden Tor og Midgardsormen har blitt bevart i hele fem ulike skaldedikt, i eddadiktet Hymeskvida (Hymiskviða) og i Den yngre Edda, men også fra flere billedsteiner hvor Tor har ormen på kroken, samtidig som han løfter armen med hammeren. Et steinkors fra Kirk Andreas på øya Man i Irskesjøen er et annet eksempel på mytologiske bilder. Her er det hogd ut en scene fra Voluspå som vitner om kaos og ødeleggelse i referanse til døden. Et annet steinkors fra samme sted har motiv fra det førkristne sagnet om Sigurd Favnesbane.
Et annet bilde som kunne fungere som vitnemål og samtidig som inspirasjon for skalder stammer fra Hunnestad nordvest for Ystad i Sverige, antagelig gjort en gang rundt år 1000. Det viser en person som rir på et villdyr og bruker en slange som tømme. Det er tradisjonelt blitt tolket som jotnekvinnen Hyrrokkin, men Meulengracht Sørensen påpeker at lignende figurer kjennes fra andre myter, og at motivet kan ha hatt en selvstendig betydning som kunne benyttes både isolert og som et ledd i en annen fortelling. Antagelig lot Snorre Sturlason seg inspirere av slike bilder med scenen til Hyrrokin som ankommer til Balders bålferd.
Ikke alle bilder refererte nødvendigvis til bestemte myter, men var motivbilder som kunne flettes inn i ulike historier. I andre tilfeller er forbindelsen mer entydig, for eksempel på bilder av Tor og Midgardsormen. Bilder og visuell anskueliggjøring var åpenbart viktig for oldtidens mennesker, noe som er vist i de mange utsmykkede gjenstander som er funnet etter dem. I henhold til Alexandra Persch kan det også være at bilder ble oppfattet som viktigere eller en mer korrekt måte å formidle mytisk materiale på enn tekst alene.
Utenlandsk påvirkning
Norrøn kunst varte ut over vikingtiden, til sammen i mer enn tre århundrer, grovt regnet fra 800 til 1100, men flere av dens elementer eksisterte både før og etter denne perioden. Det er vanlig å dele perioden inn i seks stilepoker, også syv hvis man regner Berdalstilen som en egen stil, og ikke som en del av Osebergstilen (mer om disse stilene nedenfor). For enkelhets skyld, slik Gregor Paulsson gjør i sitt standardverk Konstens världshistoria, kan den også deles i to: en tidlig norrøn stil og sen norrøn stil.
Den eldste stilen, Osebergstilen, er en klassisk påvirket dyrestil. Kilden ligger nær Norden i den karolingiske kunsten, men stilen bygger også på tidligere tiders ornamentale kunst i Norden. Karakteristisk er fabeldyrene som griper og biter kantene og rammeverket rundt seg selv, eller andre nærliggende dyr eller deler av egen kropp. Den sene stilen representeres av den svenske runesteinstilen med samtidige paralleller i Norge og Danmark. Den bygger på Jellingsteinenes motiv. Om elementene har hentet inspirasjon utenlands, mener Gregor Paulsson, har stilen likevel et selvstendig helhetspreg i sin rytmiske følge av fabeldyr og S-formede løkker symmetrisk stilt mot hverandre.
Tjarentsavan
Tjarentsavan er en armensk by som ligger i provinsen Kotajk.
Norrøn kunst
Utenlandsk påvirkning
Norrøn kunst har samtidig klare stilistiske særtrekk som skiller den fra nabokulturenes kunsttradisjoner. Et eksempel er skålspennene som var de mest utbredte praktiske smykkegjenstandene i vikingtiden. De ble brukt som en spenne på overdelen av kvinnenes kjoler. Utsmykningen var konservativ og det kan spores svært få stilistiske endringer over en periode på rundt 400 år.
Tjarentsavan
Den har 25 039 innbyggere (2001) og dekker et areal på 5 km².
Norrøn kunst
Utenlandsk påvirkning
Intet kunstuttrykk oppstår og blomstrer i et vakuum, og det har blitt gjort store anstrengelser for å finne opphavet og inspirasjonskildene til norrøn kunst utenfor dens kjerneområde. Det er vanskelig å spore hvor kulturutvekslingen kommer fra og i hvilken retning den gikk, men Iben Skibsted Klæsøe og andre har samlet en del stiltrekk som kan også kan stedfestes til bestemte områder utenfor Norden. De geometriske mønstre og dyreornamentene i irske bokillustrasjoner fra 500- til 700-tallet synes å ha preget norrøne kunsthåndverkstradisjoner, om ikke direkte, så indirekte. Insulær kunst på De britiske øyer og Irland, karakterisert av slyngede og flettede dyrekropper samt en del plantemotiver, utfoldet seg innenfor den norrøne kulturkrets og interessesfære.
Helen Battles Sawyer Hogg
Hun giftet seg med Frank Scott Hogg i 1930, og de to flyttet til Victoria, Britisk Columbia. Der hadde Frank en jobb ved Dominion Astrophysical Observatory. Helen var ikke fast ansatt der, og måtte jobbe som en frivillig assistent. I 1935 flyttet paret til Ontario hvor hun fikk en jobb på David Dunlap Observatory. Ektemannen Frank Hogg var direktør for dette observatoriet fra 1946 og frem til hans død i 1951.
Norrøn kunst
Utenlandsk påvirkning
En annen utbredt funngruppe er de trekantede fibulaspennene som sammen med skålspennene tilhørte de norrøne kvinnenes standardsmykker. De ble brukt for å samle og feste sjalet på brystet. Innen disse smykkene er det konstatert flere variasjoner og moteretninger som var inspirert av sørvesteuropeiske tradisjoner. I Frankerriket ble disse fibulaene brukt som sverdskjedebeslag, og de første eksemplarene ble antagelig brakt hjem av menn som hadde tjent som leiesoldater og ga dem som gaver til sine kvinner. Senere fikk vinranker og akantusblader gradvis innpass i norrøn kunst, først på trekantede fibulaspenner, deretter på annen kunst. De viktigste utenlandske tendensene var symbolske kristne paradisfigurer i form av løver, fugler og vinranker, samt keiserlige/guddommelige akantusplanter.
Helen Battles Sawyer Hogg
Hun ble tildelt en Annie J. Cannon Award i astronomi i 1949 og en Klumpke-Roberts Award i 1983. I 1967 ble hun tildelt den prestisjefylte Rittenhouse Astronomical Society Silver Medal Award for hennes fremragende prestasjoner i astronomi. I 1968 ble hun gjort til offiser av Order of Canada og hun ble forfremmet til Companion i 1976. The Helen Sawyer Hogg Observatory og Asteroiden 2917 Sawyer Hogg er blitt oppkalt til minne om henne.
Hun ble i 1926 uteksaminert fra Mount Holyoke College, og etter endt utdanning gikk hun videre til Harvard Observatory for å jobbe sammen med andre kjente astronomer og forskere som f.eks. Annie Jump Cannon og Harlow Shapley. Hun fikk sin doktorgrad i 1931 fra Radcliffe College. I løpet av de seks tiårene der hun var mest aktiv som astronim, publiserte hun en rekke artikler og hun etablerte seg som en leder innen astronomi. I 1985 giftet hun seg med Francis Ethelbert Louis Priestley (1905–1988) som var professor emeritus i engelsk ved universitetet i Toronto. Hogg døde av et hjerteinfarkt i januar 1993, i en alder av 88 år.
Jórunn skáldmær
Jórunn skáldmær (Jorunn Skaldmøy) var en norsk skald som diktet i første halvdel av det 10. århundre. Bare to vers og tre halv-vers av hennes skaldedikt Sendibítr er bevart, det meste gjengitt i Snorre Sturlasons verker Harald Hårfagres saga, Olav den helliges saga og Skaldskaparmål.
Sendibítr, som omhandler en konflikt mellom kong Harald Hårfagre og hans sønn Halvdan Svarte Haraldsson er det lengste skaldediktet vi kjenner som er diktet av en kvinne.
Norrøn kunst
Utenlandsk påvirkning
Fra slutten av 800-tallet og fram til rundt 950-tallet opptrådte den frankiske akantusstil i norrøne utsmykninger. Denne stilen hadde en oppblomstring i Frankerriket under Karl den store på 700- og 800-tallet. Den bygde på gresk-romerske tradisjoner og kjennes blant annet fra kapitélutsmykninger på store søyler av korintisk type. Motivene bygger på middelhavsfloraen og er oppkalt etter akantusplanten. Den klassiske inspirasjonen i Karl den stores veldige rike avspeilte kongens intensjon om å gjenskape Romerriket. Det kunstneriske miljø han bygde opp ble basis for den karolingiske renessanse. I Norden ble blant annet løver raskt en del av den lokale stilart. Fibulaer inspirert av frankisk stil fra 800-tallet er konsentrert omkring Uppland i Sverige, noe som tyder på sterke forbindelser mellom dette området og Sentral-Europa på denne tiden.
Periodisering
Kunstuttrykket var det samme gjennom hele vikingtiden og tiden umiddelbart etter, men var samtidig i utvikling og endring etterhvert som nye stilimpulser vant innpass. Mellom innovative perioder var det lengre tradisjonelle perioder preget av perfeksjonisme og utdyping. Når en ny stil kom i bruk, ble ikke den foregående avløst, men eksisterte forløpende ved siden av den nye i en lengre tid. En vesentlig nyvinning var introduksjonen av monumentale steinskulpturer i sen vikingtid. Fra denne tiden kjennes kun få av de små statuettene som var vanlige i romersk jernalder (år 1 til 400 e.Kr.). Funn fra denne tidlige perioden er det funnet en rekke statuetter, både lokale og romerske importvarer. I vikingtiden ble det framstilt en rekke hoder, hovedsakelig av dyr. Dragehoder ble ofte benyttet dekorativt for å framheve sammenføyninger og endestykker på kister og vogner.
Norrøn kunst kan overordnet deles inn i to perioder, tidlig og sen. Overgangen mellom dem skjedde en gang på midten av 900-tallet, sammenfallende med overgangen mellom tidlig og sen vikingtid. Det er også tidspunktet for oppførelsen av nordhaugen i Jelling. Kunsten i tidlig tid, fra slutten av 700-tallet til midten av 900-tallet, er en videreutvikling av gripedyrstilen fra merovingertiden. Opprinnelsen til stilarten er omdiskutert. Arkeologer som Skibsted Klæsøe peker på paralleller som løvehoder i bysantinsk kunst, mens stilutviklingen i vesteuropeisk kunst på 600-tallet gikk fra naturalisme til mer abstrakte bånddyr. Kunst i tidlig tid besto i virkeligheten av et mangfold av stilarter, men overgangen til vikingtiden betydde at jernalderens båndformede dyr ble avløst av snodde kattelignende gripedyr. Utviklingen videre omfattet en gradvis stilisering av dyremotivene, slik at de fra slutten av perioden knapt kan artbestemmes zoologisk. Parallelt med dyremotivene eksisterte motiver med ringkjeder, kringlemønstre og eksotiske plantemotiver. Særlig de sistnevnte var åpenbart et resultat av utenlandsk innflytelse og vitnet om at Norden begynte å bli en del av Europa.
Ifølge den danske arkeologen Lise Gjedssø Bertelsen kan norrøn kunst i sen vikingtid overordnet beskrives som en raffinert lek med linjer og et symbolspråk knyttet til religiøse forestillinger. Farveleggingen har vært en integrert del av framstillingen og har hatt stor betydning for uttrykket. Stilen var en videreutvikling av den tradisjonelle norrøne kunsten med inspirasjon fra blant annet insulær kunst. Kristne symboler fikk etter hvert større og mer sentral betydning i kunsten. Selv om stilartene var norrøne og fellesnordiske og overlappet hverandre i tid, kan stilpreg ofte knyttes til bestemte kongers regjeringstid. Eksempelvis falt mammenstilens høydepunkt sammen med den danske kongen Harald Blåtanns styre, mens ringerikestilen var sammenfallende med Knut den mektiges tid.
Motiv og struktur har betydning for forståelsen av kunsten. Symboler refererer til andre myter og fortellinger, og kan dermed gi betydning til den enkelte gjenstand. Et eksempel er som det foregående akantusbladet som var symbolet for Livet tre. Det ble i denne perioden knyttet til det kristne kors, og bildets komposisjon er viktig for forståelsen av det. Fra vesteuropeisk kunst kom det i denne perioden en ny hierarkisk ordning av bilder. Øverst, midt på eller ved midtlinjen, var den mest fornemme plasseringen, noe som avspeilte det kristne monoteistiske verdensbildet. En figur som var plassert med fronten framover og som hadde øyekontakt med tilskueren hadde en særlig autoritet. Plassering i profil hadde en mer henvisende funksjon. Plassering i periferien antydet lav status.
Den største av Jellingsteinene har en side som har blitt beskrevet, særlig av kristne arkeologer, som en framstilling av Jesus Kristus i en korsfestet posisjon, omgitt av flettverk. Det er mulig at dagens tolkningsvillige arkeologer projiserer sin egen overbevisning på fortidens kunstneriske framstilling. For det første var Danmark på denne tiden i den innledende fasen av overgangnen til kristendommen, og det er liten grunn til å tro at et folks religiøse overbevisning øyeblikkelig ble endret på grunn av kongens påbud. For det andre sier runeteksten intet om hva motivet forestiller. For det tredje er intet kors avbildet bak figuren med de utstrakte armene. Det betyr ikke nødvendigvis at skikkelsen ikke forestiller Kristus. På et annet nivå finnes det innenfor norrøn religion og mytologi en mystisk myte om at Odin, «de hengtes gud», ofret seg selv til seg selv ved å henge seg i et tre, da ikke bare Livets tre, men Kunnskapens tre. Det er fullt mulig at skulptøren bevisst lot relieffets tegning være tvetydig slik at det ga mening både for tradisjonsbundne hedninger og nykonverterte kristne.
Stilarter
Arkeologer har klassifisert de to overordnede periodene i norrøn kunst i seks hovedstilarter, eller syv om også Berdalstilen skal betraktes som en egen stil: Oseberg, (eventuelt Berdal), Borre, Jelling, Mammen, Ringerike, og Urnesstilen. Gjennom omfattende studier av utsmykninger er det blitt påvist en kronologisk utvikling av stilartene. Av den grunn kan også utsmykningenes stilart ved utgravde gjenstander bidra til å gi en omtrentlig datering av arkeologiske funn. Hver av stilartene er oppkalt etter funnstedet for de mest karakteristiske gjenstandene i vedkommende stil, for eksempel Jellingstilen med framtredende dyrefigurer som ble oppkalt etter funn i den ene av de kongelige gravhaugene i Jelling i Danmark. Ringerikestilen, som er karakterisert ved kunstferdige plantedekorasjoner, er oppkalt etter et område i Norge hvor det ble avdekket en rekke slike bilder innhogd i sandstein. Den yngste stilarten er blitt oppkalt etter en utskåret dørportal i tre i Urnes stavkirke i Sognefjorden.
Hva som er bevart av vikingtidens kunstframstilling er begrenset. Det meste består av noen få skipsgraver og en del forråd med edelt metall, smykker og penger som er funnet ved tilfeldighet. Hva vi vet om veggtepper og klesdrakter er mer begrenset. Men en del nøkkelfunn antyder et mangfold og en rikdom i norrøn kunst som var langt større enn det som er blitt bevart. De viktigste av båtgravene er funnet i svenske Vendel i Uppland, de rikeste fra 600- og 700-tallet, Valsgärde også i Uppland fra 600- til 1000-tallet, og fra 800-tallet ikke minst Osebergskipet fra Oseberg i Vestfold. I tillegg kommer et antall rike steinmonumenter til. De største, viktigste og merkeligste er de store steinene i danske Jelling som kong Harald Blåtann reiste for sine foreldre Gorm den gamle og Tyra Danebod en gang rundt 950.
Stilistiske endringer er basert på subjektive vurderinger, og kunsthistorikerne og arkeologene er ikke nødvendigvis enige i om alle trekk skal tolkes som en særegen stil eller som en lokal variant. Kunsthistorikere har forsøkt å dele norrøn kunst inn i minst seks stilepoker, men den kan overordnet deles inn i en tidlig tid og en senere tid. Ett hovedtrekk går igjen i hele epoken; gripedyret, et fabeldyr som griper om seg selv med potene og klørne, og om andre vesener og bordene og mønstrene som omgir det. Gripedyret er til stede i Osebergutskjæringene og var en stilistisk konstant i hele vikingtiden, fra hedendommen og langt inn i kristendommen.
Osebergstilen er den første stilepoken og har sitt navn etter skipsgraven på Oseberg gård i nærheten av Tønsberg i Vestfold. I likhet med foregående og etterfølgende epoker er den preget av stiliserte dyrefigurer, enten utformet som snodde bånd eller med avrundede former. Samme stiltrekk er også påvist ved et gravsted i Broa på Gotland. Stilen består hovedsakelig av rike utskjæringer i tre og intrikate bronsearbeider. Graven på Oseberg er datert til rundt 830. Utformingen av utstyret i Oseberggraven, som foruten gravskipet består av vogner, sleder, senger og huslige gjenstander og redskaper, er åpenbart gjort av flere mesterhåndverkere i sine fag. En av gjenstandene er en tredimensjonal, uttrykksfull utgave av et gripedyr, utskåret med et sinnrikt dekorativt mønster av flettverk. Et annet dragehode er langt mer behersket i utskjæringene og gir et mer realistisk uttrykk. Dype flettverkmønstre er skåret inn i dyrets nakke, mens forparten er gitt en tettere og enklere dekor som framhever dyrets levende og naturalistiske fjes, kjever, gap og øyne. Dyktigheten til den ukjente kunstneren har gitt ham oppnavnet «akademikeren» blant kunsthistorikere. Et tilsvarende dekorativt mønster kjennes fra et funn i Broa på Gotland, bestående av et forråd av bronseforgylte hestebisler. Dekoren består av buktende dyr som flettes inn, mens rammeverket utgjøres av større dyr som med potene griper om metallets rammer.
Borrestilen er oppkalt etter den norske skipsgraven i Borre i Vestfold, hvor det funnet en del mindre seletøy i forgylt bronse. Borrestilen er en videreføring av Osebergstilen. Gjenstandene er blitt dekorert i et mer geometrisk og formalisert mønster av sammensatte sirkler og firkanter enn hva som var tilfellet tidligere. Den synes preget av en mer delikat, mer forfinet dyktighet hvor kresent flettverksmønster og filigransarbeid i kombinasjon med små innlegg av edelt metall har skapt vakre smykker. Gripedyret er fortsatt eksisterende, men nå i kombinasjon med en annen form for flettverk kalt ringkjeder, noe som er benyttet på en gullspore funnet ved Værne kloster i Rygge i Østfold.
Stilen kjennes hovedsakelig fra utsmykninger på personlige gjenstander fra ca 850 og hundre år framover til. Gjenstander i Borrestil er funnet ikke bare i Norden, men over hele Nord-Europa fra Island til Russland. Den preget også mindre kostbare hverdagsgjenstander, antagelig etterligninger av mer kostbare objekter, noe som indikerer generelt økende rikdom i de nordiske landene. Borrestilen opptrer sideløpende med angelsaksisk inspirerte vinrankemotiver. Etter dens kjernetid fra rundt 850 og til 950 opptrådte den senere parallelt med nyere stiler.
Jellingstilen overlappet den populære Borrestilen og varte omtrent i hundre år. Den har sitt navn etter dekoren på et drikkebeger i sølv fra gravfunnene i Jelling. Gravhaugen var antagelig en markering av graven til kong Gorm den gamle og er datert til rundt 958, men stilen i seg selv varte fra rundt 880 og fram til rundt 985. Koppen står på en liten base. Dekoren består av S-spiraler med fabeldyr. Disse er abstrahert slik at deres kropper, innviklet i hverandre, utgjør et uendelig bånd, gjennomskåret av ovaler som danner et båndmønster langs deres haler.
Utsmykninger i denne stilen er også funnet utenfor Norden. Det er en del paralleller til insulære illuminerte manuskript som norrøne menn kan ha kommet over på herjingstokter til De britiske øyer. Et forråd med sølvspenner med intrikate ornamenter funnet på Orknøyene har blitt datert til rundt 950. Dyredekoren var bortimot identisk med stilen på Jellingkoppen, bare mer sammenfiltret. Dette har blitt sett på som en indikasjon på de første antydninger til Mammenstilen som etterfulgte Jellingstilen, men kan også reflektere en fruktbar innflytelse fra piktiske billedspråk på Orknøyene og Skottland.
Mammenstilen er oppkalt etter metallgjenstander fra en velutstyrt høvdinggrav i Mammen i nordvest-Jylland. Den relativt kortvarige Mammenstilen i siste halvdel av 900-tallet og noe inn i 1000-tallet er i likhet med Ringerikestilen karakterisert ved delvis naturalistiske sammenslyngede planteranker, oppstått ved en sammensmeltning av karolingiske akantus og nordisk dyrestil. Bladverk og løvsagarbeid er utviklet til komplekse svingete planteranker. Mammenstilen både overlappet og fortsatte etter Jellingstilen, og en del historikere er ikke villige til å skille mellom disse to. Begge stilene synes å være særlig knyttet til kretsen rundt det danske kongehus, og de var kanskje direkte inspirert av utsmykningen på den store Jellingsteinen. Hva som eventuelt skiller de to stilene fra hverandre, er at Mammenstilen har dyr som framstilles mer realistisk, faste og solide, og mindre utstrakt i formen. En jernøks dekorert med innlegg av sølvtråder er funnet i Mammen. Øksen er smal og 16.5 cm lang. Den har et abstrakt mannsansikt med skjegg på øksens hode, og avbildningen av en fugl med mange renskårne detaljer.
Ringerikestilen var tilsynelatende begrenset til den norske regionen Ringerike, som i dag hovedsakelig tilhører en storkommune av samme navn øst i Buskerud fylke. Området har store forekomster av rød sandstein, og i området er det funnet flere dekorerte steiner som har karakterisert stilen. Ringerikestilen oppsto mens kristendommen spredte seg over Skandinavia og reisning av store steinplater med dekorasjoner ble vanlig. Dekoren var som Mammenstilen karakterisert av dyr nesten skjult i slyngplanter. Det var dyr som hunder og fugler, vesener som ryttere, og dekor som omfattet små og store spiraler med blader. Planteverket med blader som var utviklet fra Mammenstilen ble kanskje det mest karakteristiske trekket ved Ringerikestilen, som varte i rundt 90 år fra slutten av 900-tallet.
En bronseforgylt vindfløy fra Söderala i Sverige er et utmerket eksempel på Ringerikestilen, som vist på bildet øverst i artikkelen. Dragen og andre fabeldyr er åpenbart i nærkamp, og det samme temaet er benyttet i andre eksempler av stilen. Det finnes et utskåret steinmonument datert til samme periode i St. Pauls katedral i London. Det viser en annen versjon av den samme dragen, innviklet i kamp med et annet dyr. Steinen ble antagelig reist under kong Knut den mektiges regjeringstid og er en indikasjon på at norrøn kunst hadde en omfattende utbredelse på De britiske øyer. Da monumentet ble oppdaget i 1852 kunne arkeologene slå fast at det var spor av fargesprakende maling på steinen. Det kan indikere at norrøn kunst ikke var monokrom i uttrykket.
Urnesstilen er den yngste stilarten. Den oppsto en gang rundt 1050 eller noe før og ble navnsatt av den norske arkeologen Haakon Shetelig i 1909 etter Urnes stavkirke og den typiske ornamentikken på denne stavkirkens nordportal og gavler. Stilarten var utbredt over hele Norden til slutten av 1100-tallet. Den er karakterisert av mer stiliserte og tynnere dyr enn de foregående stilarter. Den er i seg selv en videreutvikling av Ringerikestilen, og de to stilene overlappet hverandre i minst et halvt århundre, inntil de utsmykkede bladornamenter ble forlatt til fordel for skjønnheten som utelukkende springer ut av samspillet i det kompliserte flettverket. Dets linjer og slyng- og klatretråder hadde utspring ikke bare fra planteverket, men også fra dyrene. I en forstand var det en tilbakevending til tidligere tradisjoner da forvrengte fabeldyr var innviklet i hverandre for å danne enkle flettverkmønstre.
Utskjæringene i stavkirken Urnes i Lustrafjorden i Sogn og Fjordane er det fremste eksempelet på stilen. Det intrikate og fremragende håndverket er enestående. Kombinasjonen av symmetriske dekor i de øvre deler av billedfeltene og asymmetriks i de nedre skaper en spenning i komposisjonen. Nederst på den venstre portalplanken biter et fabeldyre (antagelig en stilisert løve) i foten til et anndet dyr, og disse er innviklet i en sammenrøre av slynger og tråder av ulik tykkelse. Igjen markerer tvekampen mellom to ulike dyr et populært motiv og en tilbakevending til det tradisjonelle førkristne gripedyret, som således hadde overlevd gjennom alle epokene i norrøn kunst.
Religion og ikonografi
Bilder og dekorasjoner er sammen med runene de viktigste kildene til norrøn religion fra førkristen tid, ettersom de representerer de eneste samtidige levninger fra hedendommens religiøse forestillinger. Undersøkelsen av billedframstillinger og deres ikonografi inntar derfor en viktig posisjon i studiet av norrøn religion.
I Norden er det funnet bilder med åpenbare religiøse motiver som stammer fra førkristen tid. Fra rundt 400-tallet kan enkelte motiver tolkes som tidlige utgaver av guddommer som kjennes fra senere kilder, men det er først i vikingtid at vi med relativ sikkerhet kan forbinde motiver med kjente fortellinger og myter. Det finnes også bilder fra vikingtiden som illustrerer fortellinger som i dag er ukjente og derfor ikke mulig å tolke. For å forstå oldtidens bilder er det nødvendig å benytte middelalderens nedtegnelser av fortidens mytologiske fortellinger.
Studiene av bildene vitner også om at man i Norden hadde en særlig billedforståelse som ofte fungerte som en form for komprimerte tekster. Det betyr også at forståelsen av dem krevde at man hadde kunnskap om bakgrunnshistorien. Et eksempel er billedsteinene fra Gotland. Deres motiver kan vi i mange tilfeller tolke som framstillinger av kjente myter. I noen tilfeller er forbindelsen entydig, i andre tilfeller langt mer tvetydig, mens den i enkelte tilfeller ikke lar seg forbinde med noen kjent myte.
Videreføring i romansk stil
Med unntak av stavkirkene i Norge er de eldste steinkirker i norrøn tid i Norden bygget i romansk stil, og de tidligste påtrufne kalkmalerier går tilbake til 1080-tallet. Heretter ble den romanske stil raskt dominerende, unntatt i Norge, hvor stavkirkene av tre fikk regionalt stilpreg, skjønt det også ble reist steinkirker i romansk stil. Til tross for den romanske stilens generelle dominans forsvant ikke den gamle nordiske stilen fullstendig. I årtiene fram til 1150-tallet eksisterte det en blandingsstil hvor elementer fra de to stilartene kan opptre på den samme gjenstanden.
Omkring år 1100 kan det spores en tydelig engelsk innflytelse i norrøn kunst. Deretter forsvinner denne innflytelsen gradvis for å bli avløst av tysk og lombardisk innflytelse. Gotfredsen mener at dette åpenbart er et resultat av opprettelsen av det nordiske erkebispesetet i Lund i 1103 og katedralbyggingen som umiddelbart ble satt i gang i tiden som fulgte. Etter 1150 ble den franske innflytelsen dominerende da den tidlige gotiske stil spredte seg over hele Europa. I 1183 kom den norske erkebiskop Øystein Erlendsson tilbake fra England. Han satte i gang en ombygging av Kristkirken i Nidaros til det som skulle bli Norges første katedral, Nidarosdomen. Byggestilen ble lagt om til unggotikk, en stil han var blitt fortrolig med i England. Kirken sto antakelig ferdig omkring år 1300.
Særegent for norrøn kunst i Norge er stavkirkene, en bygningstype som knapt finnes i Danmark og Sverige. De eldste som er i behold kan dateres til tiden omkring 1070. I middelalderen var det antakelig over 1000 stavkirker i Norge, kanskje også langt flere, men de fleste forsvant i perioden 1350–1650, trolig som følge av endrede behov etter svartedauen og reformasjonen. I dag er det bare bevart 28 stavkirker i Norge. En stavkirke er mer enn en kirke bygd i tre. Definisjonen peker på en egen konstruksjon: Stavkirkene er oppført med en bærende konstruksjon av staver (stolper) som står på liggende sviller eller syllstokker og bærer stavlegjer. De konstruktive leddene i veggen danner rammer med en utfylling av stående planker eller tiler. Det er de bærende stavene har gitt navn til kirketypen. Det er flere teorier om opphavet til kirketypen. En av dem går ut på at stavkirken er en «oversettelse» fra stein til tre av den utenlandske basilika, og en annen ser stavkirkenesom en videreutvikling av hedenske hov fra førkristen tid. Om det siste er riktig, peker det på en arkitektur som går tilbake til vikingtiden, kanskje også enda lenger tilbake. Stavkirkenes sparsomme dekor er hovedsakelig å finne på portalene, på gavlene og øverst på stavene.
Þangbrandr
Tangbrand (Þangbrandr, Thangbrand, Theobrandus,, Þorbrandr) 997-999, var en kristen prest og misjonær som ble sendt til Island av den norske kong Olav Tryggvason for å omvende islendingene til kristendommen. Snorre Sturlason beskriver ham slik:
Opprinnelse
Tangbrands opprinnelse er usikker. Snorre skriver at han var sakser. Han kan ha vært en sønn av den ellers ukjente Vilbaldus (Vilbald), greve av Sachsen eller erkebiskop av Bremen. Theodoricus monachus hevder at han var fra Flandern. Han kan også ha vært en klerk hos biskopen av Bremen.
Navnet synes å være germansk og kan komme fra oldtysk Dankbrant.
Møtet med Olav Tryggvason
Biskopen av Bremen var invitert til England av erkebiskopen av Canterbury, og hadde med Tangbrand i sitt følge. Der fikk Tangbrand i gave et skjold dekorert med den korsfestede Kristus. Da de returnerte til Bremen, møtte de Olav Tryggvason som fikk se Tangbrands skjold og skrøt av det. Tangbrand ga skjoldet til Olav, og fikk til gjengjeld kongens løfte om hjelp og beskyttelse om han skulle trenge det.
Misjonsferd i Norge
Tangbrand kom i konflikt med en av keiserens menn i krangel om en kvinne, og han drepte rivalen. Han måtte dermed flykte fra landet og kom til England, hvor han igjen møtte Olav Tryggvason. Kongen tok ham i sin tjeneste, og de dro til Norge. Her fikk Tangbrand i oppdrag å kristne folket i Hordaland. For å få midler nok til sin virksomhet, gikk han imidlertid etter hvert over til å plyndre de som fortsatt holdt fast på åsatroen.
Misjonær på Island
Den stridbare Tangbrand drepte Torvald Veile i kamp, og ble dømt fredløs på tinget. Etter to år på Island dro han tilbake til Norge, og måtte melde til kong Olav at han ikke hadde lyktes:
Kong Olav ble først sint for dette og ville straffe alle islendinger, men noen kristne islendinger fikk snakket ham fra det. De hevdet at det var Tangbrands egen feil når han praktiserte vold og drap. Hans utenlandske opprinnelse kan også ha virket inn. Tross Tangbrands mislykkede ferd vedtok Alltinget på Island å innføre kristendommen i 1000.
Østasiatisk kunstnernavn
Østasiatisk kunstnernavn (kinesisk kunstnerpseudonym, ; japansk gō; koreansk ho; vietnamesisk hiệu) er et pseudonym, eller forfatternavn, benyttet av mange østasiatiske kunstnere. De kan somstundes endre på kunstnernavnet sitt. Navneskikken er beslektet med, men distinkt fra det kinesiske stilnavn (zi). Bruken av slike kunstnernavn har sin opprinnelse i Kina og har spredt seg derfra, med særlig popularitet også i Japan og Korea).
Noen ganger veksler kunstneren sitt kunstnerpseudonym, gjerne for å markere et nytt stadium av sin karriere eller utvikling/uttrykk. Som eksempel på dette kan nevnes Tang Yin (fra Mingdynastiets tid), som endte opp med mer enn ti kunstnernavn. Et eksempel fra Japan er Hokusai, som i perioden fra 1798 til 1806 kom opp i seks pseudonymer.
Namibia under Samveldelekene 2022
Ananias Shikongo og Christine Mboma var landets flaggbærere under åpningen av lekene.
Østasiatisk kunstnernavn
Den berømte kinesiske dikter Li Bai (Tangdynastiets tid) var den første som tok seg denne typen pseudonym.
Navnet til nobelprisvinneren for 2012, Mo Yan, er et hao. Det egentlige navnet hans er Guan Moye.
Tropico (videospillserie)
Tropico er et videospillserie med simulatorspill hvor man bygger og regjerer over sin egen bananrepublikk, først utviklet av PopTop Software og utgitt av Gathering of Developers i april 2001, men overtatt av Haemimont Games og Kalypso Media fra 2008. Feral Interactive utgav det første spillet i 2001 for Mac OS X. I spillene i serien tar spilleren rollen som «El Presidente» som skal styre en øy i karibien - unntatt i Tropico 2 der du er pirat-konge.
Spillene gir en satirisk og humoristisk fremstilling av en stat med både demokratiske og totalitære trekk som er sterkt avhengig av utenlandske selskaper og verdens supermakter. Øyas sterke leder «El Presidente», må sjonglere økonomi og politikk for å forbli ved makten gjennom hele spillet.
Tropico-serien består nå (juli 2016) av 5 spill som alle går ut på å bygge å regjere, men der forutsetningene er litt forskjellige fra spill til spill.
Tropico 2: Pirate Cove kom 11. april 2003, Tropico 3 kom 24. september 2009, Tropico 4 den 1. september 2011 og Tropico 5 kom 23. mai 2014
Spillet
Det viktigste i Tropico er å bli ved makten - for enhver pris. Dersom øyas mange politiske fraksjoner snur seg mot deg og du mister folkets oppslutning kan du bli avsatt dersom det holdes et fritt valg. Ulykkelige innbyggere kan bli rebeller som med makt forsøker å avsette presidenten, og misfornøyde militære kan gjøre et coup d'état. Misfornøyde supermakter kan invadere øya, og i Tropico 4 og 5 kan misfornøyde innbyggere gå til streik eller blokkere viktige bygninger på øya.
En dyktig leder må enten imøtekomme massenes krav og sikre flertall for sitt styre, aleternativt jukse eller fullstendig avskaffe frie valg og bruke bestikkelser, fengsling eller drap for å holde viktige fraksjonsledere i sjakk. Politikken for øya bestemmes ut fra edikter, som kan kunngjøres når man har møtt forutsetningene som ofte er i form av penger og/eller bygninger. Eksempler kan være dyre skatteletter, lesekampanjer, som forutsetter at man har minst en skole, eller innføring av hemmelig politi eller militær unntakstillstand.
Shilinotrechus
Shilinotrechus er en slekt av biller i delgruppen (underfamilien) skyggeløpere (Trechinae) i familiegruppen løpebiller.
Tropico (videospillserie)
Modus
Tropico kan spilles som scenario, som kampanje eller som et brukertilpasset spill på en tilfeldig øy.
Spillene inneholder også en opplæringsmodus som lærer nye spillere de grunnleggende prinsippene i spillet.
Shilinotrechus
Utseende
Små, slanke, blinde, rødbrune løpebiller. De mangler fasettøyne.
Tropico (videospillserie)
Politikk og fraksjoner
Alle innbyggerne i Tropico er individer med primære behov og politiske preferanser, med mot, intelligens og lederegenskaper. Man kan for eksempel være litt religiøs, litt intellektuell og mye kommunist, eller en militaristisk miljøforkjemper. En intellektuell vil helst jobbe innen opplæring eller forskning, så fraksjonslederne vil normalt arbeide innenfor yrker som er typiske for fraksjonen. I Tropico 5 har hver fraksjon egne ønsker for lovgivningen, så mens kommunistene bryr seg om alle aspekter ved lovgivningen tar de religiøse ikke stilling til innvandring, verneplikt eller økonomisk politikk, men bryr seg mye om edikter om prevensjon eller alkohol.