cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Lady Macbeth
Heksen
Jenijoy La Belle evaluerer Lady Macbeths femininitet og seksualitet slik de relaterer til å være mor og heksedom. At hun påkaller ånder gjør henne lik en heks, og selve akten etablerer en likhet i måten både Lady Macbeth og De Tre Heksene i skuespillet "use the metaphoric powers of language to call upon spiritual powers who in turn will influence physical events — in one case the workings of the state, in the other the workings of a woman's body." Som heksene streber lady Macbeth etter å gjøre seg selv til et instrument for å bringe til veie fremtiden. Hun viser seg som en ikkekonformerende, trassig, og egenmektig skikkelse, og en eksplisitt trussel mot et patriarkisk styresett, i det hun, gjennom å utfordre hans maskulinitet, manipulerer Macbeth til å myrde Kong Duncan. På tross av at hun kaller ham en feiging forblir Macbeth motvillig, inntil hun spør: "What beast wasn't, then, that made you break this enterprise to me? / When you durst do it, then you were a man; / And to be more than what you were, you would / Be so much more the man." Slik understreker Lady Macbeth en maskulin oppfattelse av makt, men dog bare etter å ha bedt om å bli avkjønnet eller defemininisert. De Tre Heksene blir også fremstilt som defemininiserte, androgyne, skikkelser. De har sjegg (1.3.46), (som er assosiert med Lady Macbeths Amenoré). Hekser ble oppfattet som en ekstrem type anti-mor, til og med antatt å være i stand til å koke og spise sine egne barn. Selv om Lady Macbeth kanskje ikke uttrykker vold mot sitt barn med den samme grad av groteskeri, så uttrykker hun uansett en form for brutalitet når hun sier hun ville knust spedbarnets skalle.
Jordens tidsaldre
Jordens tidsavsnitt
Æraene som fanerozoikum inndeles i, er jordens oldtid (paleozoikum, 542–251 millioner år siden), jordens mellomalder (mesozoikum, 251–66 millioner år siden) og jordens nytid (kenozoikum, 66 millioner år siden til i dag).
Lady Macbeth
Kjønnsstereotypen
I artikkelen "'Blood will have blood': Power, Performance, and the Trouble with Gender" diskuterer Christina León Alfar at selv om kritikere mener Lady Macbeth bryter med tilstanden av kjønnet ved å be åndene om å avkjønne henne, så er hun uriktig beskyldt for å være opphavet til vold i skuespillet. Alfar mener at selv om Lady Macbeth var drivkraften bak Macbeth's «bloody desire», så er hun også et offer for den literære tendensen til å angripe sterke kvinnelige rollefigurer. Hun argumenterer for at Lady Macbeth aldri hevder sine egne ønsker eller ambisjoner; hun bare oppmuntrer sin manns ønske om å bli konge.
Jordens tidsaldre
Jordens tidsavsnitt
Periodene i jordens oldtid er kambrium, ordovicium, silur, devon, karbon og perm. Periodene i jordens mellomalder er trias, jura og kritt. Periodene i jordens nytid er paleogen og neogen.
Lady Macbeth
Kjønnsstereotypen
I motsetning til Alfar er det noen kritikere som mener Lady Macbeth faktisk er kilden til volden i skuespillet. Carolyn Asp, i sin artikkel "'Be bloody, bold and resolute': Tragic Action and Sexual Stereotyping in Macbeth", mener at Lady Macbeth åpent forsøker å forkaste sine feminine egenskaper og anta en mannlig mentalitet fordi hun oppfatter at samfunnet assosierer feminine kvaliteter med svakhet. På samme måte argumenterer Robert Kimbrough i "Macbeth: The Prisoner of Gender" for at i Elisabethansk literatur, særlig i Macbeth, er det en ide om at å være mannlig er å være aggressiv, vågal, modig, besluttsom, og sterk, særlig i møte med døden. Og at å være kvinnelig er å være varsom, fryktsom, medfølende, vaklende, og myk, en tilstand synliggjort av tårer. Han argumenterer også for at Lady Macbeth ønsker å bli ondskapsfull, noe hun oppfatter som en maskulin egenskap. Men for å kunne bli ondskapsfull må hun bryte strømmen av blod til hjertet sitt, som er setet for kjærlighet, kilden til anger, medynk, og medfølelse som alle er attributter ved menneskelig natur.
Jordens tidsaldre
Jordens tidsavsnitt
Epokene i paleogen er paleocen, eocen og oligocen. Epokene i neogen er miocen, pliocen, pleistocen og holocen.
Lady Macbeth
Kjønnsstereotypen
Ifølge Asp spiller samfunnets stereotyper en stor rolle i Lady Macbeths forhold til kjønn. Hun er overbevist om at hun må kvitte seg med sin femininitet hvis hun skal ha noen innflytelse på sin manns offentlige liv. Men på tross av hennes evige forsøk på å ta over seg mannlige egenskaper kommer hennes feminine egenskaper til overflaten rett før mordet på Duncan. Når hun tiltaler sin mann henviser hun til han som “thy love” (1.7.39) og utfordrer hans selvbilde som mann, fundamentet for hans andre roller. Når Lady Macbeth utfordrer Macbeths manndom sier hun i ytterste konsekvens at for å bli konge, den heroiske krigeren, må han ta på seg personaet til en mann sammen med henne. Derfor, kun hvis Macbeth våger å drepe Duncan vil han være en mann i Lady Macbeths øyne; så mye mer enn en mann som hun sier "to be the same in [his] own act and valour / As [he is] in desire" (1.6.40-41).
Den Britiske skuespillerinnen Sarah Siddons, en av de ledende tragiske skuespillerinnene i det 18. århundre, skrev i sin tolkning at Lady Macbeth har på samme tid underlagt all sin femininitet for ambisjon, og tatt vare på sin feminine attråverd for Macbeth. "Such a combination only, respectable in energy and strength of mind, and captivating in feminine loveliness, could have composed a charm of such potency as to fascinate the mind of a hero so dauntless, a character so amiable, so honourable as Macbeth.
Jordens tidsaldre
Geologisk tidsskala
Modellen nedenfor gjengir navnene på de ulike tidsperiodene i jordens utvikling. Den øverste rekken gjengir forholdsmessig hele jordens tidsalder slik som tidsuret øverst i denne artikkelen også gjør, men med ulike farger. De eldste Arkeikum og Proterozoikum er grått og blått segment i tidsuret, men mørkrosa og lysrosa i øverste rekke av tidsskalaen nedenfor. Fanerozoikum (tiden fra kambrium) er det nyeste, fargerike segmentet av tidsuret og fremstår som blått i øverste rekke i figuren i tidsskalaen nedenfor. De videre rekkene representerer deretter videre fininndelinger av periodene i fanerozoikum.
Lady Macbeth
Etterliv
John Rice, en ung gutt som jobbet som skuespiller for King's Men, kan ha spilt Lady Macbeth i en oppførelse som sannsynligvis var Shakespeares tragedie på Globe Theatre på 20. april 1611. Fremførelsen ble overvært og beskrevet av Simon Forman i hans manuskript The Book of Plays and Notes thereof per Formans for Common Policy. Hans berettning etablerer derimot ikke hvorvidt stykket var Shakespeares Macbeth eller et verk på det samme emnet av en annen dramatiker. Rollen kan ha vært utenfor rekkevidde av talentet til en ung gutt og kan ha blitt spilt av en mann i tidlige fremførelser.
I midten av det 18. århundre spilte Hannah Pritchard Lady Macbeth mot David Garricks følsomme og poetiske Macbeth. Hun var, i Thomas Davies ord, "insensible to compunction and inflexibly bent on cruelty." Pritchard og Garrick var så overbevisende i sine roller at de lånte autoritet og motivasjon til studier av rollefigurene som den sentrale egenskapen i Shakespeareiansk drama og dens literaturkritikk.
Sarah Siddons spilte i John Philip Kembles produksjon i 1794 på Theatre Royal, Drury Lane og ga et intenst psykologisk portrett av Lady Macbeth i samme tradisjon som Hannah Pritchard. Siddons var særlig dyktig til å bevege publikum i søvngjengerscenen med sin fremstilling av en skjel i fundamental pine. Siddons og Kemble styrket synet etablert av Pritchard og Garrick om at rollefigurene var essensen i Shakespeareansk drama.
William Hazlitt bemerket på Siddons fremførelse:"'In speaking of the character of Lady Macbeth, we ought not to pass over Mrs. Siddons's manner of acting that part. We can conceive of nothing grander. It was something above nature. It seemed almost as if a being of a superior order had dropped from a higher sphere to awe the world with the majesty of her appearance. Power was seated on her brow, passion emanated from her breast as from a shrine; she was tragedy personified. In coming on in the sleeping-scene, her eyes were open, but their sense was shut. She was like a person bewildered and unconscious of what she did. Her lips moved involuntarily—all her gestures were involuntary and mechanical. She glided on and off the stage like an apparition. To have seen her in that character was an event in every one's life, not to be forgotten.'"
Helen Faucit ble kritisert av Henry Morley, en professor i engelsk litteratur ved University College, London, som mente skuespillerinnen var "too demonstrative and noisy" i scenene før mordet på Duncan der "Come, you spirits" talen ble "simply spouted" og avslutningen "Hold! Hold!" ropt på en "most unheavenly manner." I "I have given suck" talen mente han at Faucit "poured out" talen på en måte som minnet om en "scold at the door of a gin-shop." Faucit, mente han, var "too essentially feminine, too exclusively gifted with the art of expressing all that is most beautiful and graceful in womanhood, to succeed in inspiring anything like awe and terror." Han mente hennes talent mer egnet til den andre fasen til rollefiguren, og fant henne "admirably good" i bankettscenen. Søvngjengerscenen hennes derimot, ble beskrevet som å ha "the air of a too well-studied dramatic recitation."
In 1884 at the Gaiety Theatre, Sarah Bernhardt performed the sleepwalking scene barefoot and clad in a clinging nightdress, and, in 1888, a critic noted Ellen Terry was "the stormy dominant woman of the eleventh century equipped with the capricious emotional subltety of the nineteenth century."
In 1915 and 1918, Sybil Thorndike played the role at Old Vic and then at the Prince's Theatre in 1926. Flora Robson played the role in Tyrone Guthrie's Old Vic production in 1934. In 1955, Vivien Leigh played Lady Macbeth opposite Laurence Olivier at the Shakespeare Memorial Theatre in Stratford-upon-Avon. In 1977 at The Other Place in Stratford, Judi Dench and Ian McKellen played the infamous husband and wife in Trevor Nunn's production. Notable Lady Macbeths in the late 20th century included Judith Anderson, Pamela Brown, Diana Wynyard, Simone Signoret and Janet Suzman.
Jeanette Nolan fremførte rollen i Orson Welles 1948 filmadapsjon og ble kritisert av Bosley Crowther i The New York Times for 28. desember 1950: "The Lady Macbeth of Jeanette Nolan is a pop-eyed and haggard dame whose driving determination is as vagrant as the highlights on her face. Likewise, her influence upon Macbeth, while fleetingly suggested in a few taut lines and etched in a couple of hot embraces, is not developed adequately. The passion and torment of the conflict between these two which resides in the play has been rather seriously neglected in this truncated rendering." Michael Costello fra Allmovie beskriver fremførelses hennes som ugjevn og at "Her unique Lady Macbeth is either an exhibition of rank scenery-chewing or a performance of intriguingly Kabuki-like stylization."
Frøkenosveien
Frøkenosveien er en vei i Frøkenosen i Brønnøysund. Veien ligger øst for Brønnøyosen og Frøkenosen.
Wilfried von Loewenfeld
Wilhelm Friedrich (Wilfried) Julius Hans Höffer von Loewenfeld (født 25. september 1879 i Spandau i Berlin, død 5. juli 1946 i Schleswig) var en tysk marineoffiser og frikorpsleder. Han deltok i det mislykkede Kappkuppet.
Liv og virke
Loewenfeld stammet fra en gammel schwabisk adelsslekt. 7. april 1897 gikk han inn i Kaiserliche Marine som kadett. Etter opplæring som kadett og senere offiserutdanning, ble han i 1912 øverste sjef på den lette krysseren SMS «Breslau». Under første verdenskrig, ble han i november 1915 sjef for den tunge krysseren SMS «Prinz Heinrich» og i august 1916 på mineleggeren «Deutschland» (1909). Senere i krigen tjenestegjorde an ved admiralstaben og senere som sjef for marinestyrkene i Kurland. Mot slutten av krigen tjenestegjorde han i staben til Reinhard Scheer.
Rett etter utbruddet av novemberrevolusjonen samlet han en del høyreradikale marineoffiserer i en hemmelig gruppe, blant dem Wilhelm Canaris og Lothar von Arnauld de la Perière.
Som korvettenkapitän etablerte han den såkalte 3. Marine-Brigade i Kiel etter et mytteri blant soldatene og dette var det av de første frikorpsene som ble dannet i Tyskland etter første verdenskrig.
På oppfordring fra Gustav Noske den 3. februar 1919 stilte Loewenfeld frikorpset til disposisjon. I mars hadde brigaden en styrke på rundt 1 500 mann. Den ble senere organisert som en infanteriavdeling og i juni 1919 satt inn mot streik i Berlin. Under den polske oppstanden i Øvre Schlesien ble den satt inn i kampene og vinteren 1919/1920 kjempet korpset ved Breslau. Til tross for de harde kampene i Oberschlesien, beholdt korpset en bataljon i Kiel for å holde mulige trusler fra venstresiden i sjakk, dette ble gjort gjennom rullering av styrkene i kamp, slik at disse ble skiftet ut hver annen måned.
Under Kappkuppet i mars 1920 inntok korpset Breslau. Etter at kuppet feilet, trakk korpset seg ut. Korpset ble deretter satt inn i kampene mot de kommunistiske opprørerne i Ruhrområdet, i området rundt Bottrop, hvor det i dag er en minnestein for de som falt i kampene og den nærliggende gaten ble omdøpt til Loewenfeldstraße til ære for korpset.
Korpset ble oppløst i midten av mai 1920, etter mer enn to års kamp. Loewenfeld og en rekke andre av de sentrale ble gjenopptatt i Reichsmarine. I årene 1922 og 1923 var han sjef på krysseren SMS «Berlin» (1902), som da var et skoleskip. Fra 1924 ble han sjef for den tyske Østersjøflåten med base i Kiel.
Han giftet seg 24. september 1927 Dorothee Gräfin von Bismarck-Schönhausen, Otto von Bismarcks barnebarn i Berlin.
31. oktober 1928 gikk han ut av aktiv tjeneste med graden viseadmiral.
Palmeiras de Goiás
Palmeiras de Goiás er en kommune i delstaten Goiás i sentral-vestregionen av Brasil.
Josh Ritter
Josh Ritter (født 21. oktober 1976 i Moscow, Idaho, USA) er en amerikansk singer-songwriter, gitarist og forfatter som ofte opptrer med The Royal City Band. Ritter er kjent for sin distinktive americanastil og narrative sangtekster. I 2006 ble han kåret til en av de 100 største nålevende låtskrivere av Paste magazine.
Tidlige liv
Josh Ritter ble født i Moscow, Idaho i 1976. Etter å ha lyttet til Johnny Cash og Bob Dylans Girl from the North Country på platen Nashville Skyline, som han fant i foreldrenes platesamling, forsøkte han som tenåring å skrive sanger på en lute som hans far hadde laget, før han etter hvert kjøpte sin første gitar på K-Mart.
Ritter gikk på Oberlin College for å studere nevrologi, men avsluttet dette for å heller studere "American History Through Narrative Folk Music". 21 år gammel spilte Josh Ritter inn sitt første album Josh Ritter i et studio på campus. Etter å ha fullført College, flyttet Josh til Skottland for å gå på "The School of Scottish Folk Studies" i et halvt år. Ritter flyttet etter dette hjem til Idaho og bodde der noen måneder for deretter å flytte til Providence i staten Rhode Island. Ikke lenge etter flyttet han igjen videre til Somerville i staten Massachusetts hvor han tok på seg forskjellige strøjobber mens han spilte på open mic "nights". I denne perioden solgte Ritter kopier av sitt album og ble da oppdaget av Glen Hansard og hans band The Frames, som inviterte ham å bli med dem tilbake til Irland. Som et tidlig tegn på hans suksess solgte hans album meget godt på "open mics" der. Med dette kunne Ritter endelig slutte med strøjobbene og konsentrere seg helt og fullt om musikken sin.
1821 i Danmark
Begivenheter i året 1821 i Danmark.
Josh Ritter
Karriere
Ett og et halvt år etter å ha spilt inn sitt debutalbumJosh Ritter, spilte Josh Ritter inn sitt andre album Golden Age of Radio. Albumet gav han ut selv, og Innspillingen kostet ham 1000 dollar. Opptakene ble gjort i tre forskjellige studioer: Soundgun i Philadelphia, Electric Cave i New Hampshire og i en venns sitt hjemmestudio. Mens han promoterte Golden Age of Radio, møtte han Jim Olsen, sjefen for det uavhengige plateselskapet Signature Sounds, som tilbød seg å remastre og gi ut albumet på nytt etter å ha hørt Ritter spille. Sangen "Me & Jiggs" ble deretter gitt ut som singel i Irland, Hvor Ritter raskt oppnådde suksess gjennom "jungeltelegrafen". I starten varmet han opp for The Frames, men like etter fikk han sine egne konserter. Ritter's tredje plate, Hello Starling, produsert av tidligere Frames gitarust Dave Odlum, debuterte som nummer 2 på de Irske hitlistene.
I 2003 delte Ritter "top billing" med French Kicks på Sepomana, den årlige musikkfestivalen produsert av WRMC 91.1 FM. Ritter og Ron Sexsmith var hovedattraksjonen på the Friday night singer-songwriter event på the Hotel Viking under Newport Folk Festivalen i 2004. Han opptrådte også på Oxegen 2005, Han har også opptrådt med artister som Joan Baez, som senere gav ut hennes egne versjon av Ritter's sang "Wings" på albumet hennes, Dark Chords on a Big Guitar. Han signerte for det britiske plateselskapet, V2 Records i 2005 og Hello Starling ble gitt ut like etter. Han begynte å turnere i en crossover duo med den klassiske fiolinisten Hilary Hahn i 2005.
Krummerne 2 – Stakkels Krumme
Krummerne 2 – Stakkels Krumme er en dansk film fra, regissert av Sven Methling etter et manus av John Stefan Olsen. Filmen er den andre basert på bøkene av Thøgert Brikeland om Krummerne.
The Santal Mission of the Northern Churches
The Santal Mission of the Northern Churches er forløperen for misjonskirken Northern Evangelical Lutheran Church (NELC) som i 1950 ble etablert på røttene av Santalmisjonens arbeid i India. Misjonsvirksomheten som ble påbegynt av Lars Olsen Skrefsrud og Hans Peter Børresen i 1868 hadde fram til 1910 vært kjent under navnet The Indian Home Mission to the Santals og hadde fra begynnelsen av støttespillere både i Skandinavia, Nord-Amerika og på De britiske øyer. Blant de viktigste av disse organisasjonene var Den norske Santalmisjon og Den danske Santalmission. Den amerikanske santalmisjonen har siden blitt en del av World Mission Prayer League. Tidligere eksisterte det også støtteorganisasjoner for Santalmisjonen i Storbritannia og Sverige.
Historie
Santalmisjonen i India vokste fram på bakgrunn av Børresens og Skrefsruds ide om å danne en luthersk misjon blant adivasiene (stammefolkene) i området Santhal Parganas i delstaten som i dag er kjent som Jharkhand. Børresen og Skrefsrud valgte santalfolket som sin første misjonsmark. Det kasteløse folket hadde tidligere gjort opprør både mot de indiske høykastene og det britiske koloniveldet – og hadde satt seg i tilstrekkelig respekt til at de hadde fått et område tilegnet sitt eget folk, Santhal Parganas. I utkanten av dette området, ved grensen til West Bengal opprettet Børresen og Skrefsrud den første misjonsstasjonen i hjertet av santalområdet, Ebenezer, i landsbyen Benagaria.
Etter Skrefsruds død i 1909 ble det gjennomført en rekke administrative endringer av virksomheten. Blant annet ble navnet i 1910 forandret til The Santal Mission of the Northern Churches. Dette var i overensstemmelse med navnet som ble brukt av ytremisjonsvirksomhetene i Skandinavia: Den nordiske Santalmisjon. Navneendringen ble også gjennomført for å tydeliggjøre at misjonen fra nå av var en nordisk og nordamerikansk virksomhet, og at den ikke lenger var avhengig av engelsk og skotsk støtte. Hovedsetet ble også flyttet fra Benagaria til distriktshovedstaden Dumka.
Santalmisjonens ledere i India
Samtidig skjedde det også en endring i ledelsesstrukturen. Allerede før Skrefsruds død hadde Bodding vært kritisk til den autokratiske ledelsen av misjonen. Da Skrefsrud av helsemessige årsaker ikke lenger kunne fungere som misjonens leder i 1909, aksepterte Bodding likevel å overta ansvaret i påvente av at en ny administrativ ordning skulle bli innført. Fra 1910 ble ledelsesstrukturen endret. Det ble opprettet en komite som skulle ta stilling til aktuelle spørsmål ved flertallsvalg. Komiteen var sammensatt av samtlige misjonærer som hadde minst tre års aktiv tjeneste bak seg, og som hadde bestått språkeksamen. Samme komite hadde fra nå av også ansvaret for å velge en president eller førstesekretær. Den første konferansen ble gjennomført i Dumka 23.-26. mars 1911. Bodding ble der enstemmig valgt som sekretær for første femårsperiode. Han ble deretter gjenvalgt flere ganger, og ble sittende som førstesekretær inntil han ble tvunget til å trekke seg i 1923.
Tomb kirke
Tomb kirke er en langkirke fra 1869 i Råde kommune, Østfold fylke. Den tilhører Den norske kirke og hører til Vestre Borgesyssel prosti i Borg bispedømme.
Byggverket er i tømmer og har 275 plasser. Det er ikke kjent hvem som var arkitekt for kirken som ble reist på dugnad med tømmer fra bøndene i området.
Inventar
Av annet eldre inventar er en stoldør med malt innskrift: «Dinnis Mouritzer Rosenber Stolsted. 1684», et barokkrusifiks og to fragmenter av epitafium fra 1600-tallet.
Alterkalken er også av det eldre inventaret, den har dobbeltvåpen med monogram som viser H.E.T. for Hans Ernst von Tritzschler og A.C.T. for Anne Catrine Toller, Tritzschlers andre ektefelle.
Gravkammer
Gravkammeret som ligger i tilknytning til kirken ble reist i 1984. Tritzschlers svigersønn Barthold Heinrich von Lützow hadde kjøpt Råde kirke i 1723 og fikk reist et eget gravkammer i tilknytning til kirken. Han ble gravlagt her etter sin død i 1729. Råde kirke ble bygget om i 1960 og gravkammeret ble tatt i bruk som sakristi. Man fikk derfor reist et nytt gravkammer ved Tomb kirke i stedet og overført sarkofagen dit.
Allround-NM på skøyter 1951 for herrer
Allround-NM på skøyter 1951 for herrer ble avholdt 3. og 4. mars 1951 på Lillehammer stadion i Lillehammer. Teknisk arrangør var Lillehammer Skøiteklubb.
Norgesmester ble Hjalmar Andersen, Spk Falken.
Lisbeth Salander
Hun har tatovering av en veps, omtrent to centimeter lang, på halsen, en tatovert løkke rundt bicepsen på venstre arm, en annen løkke rundt venstre ankel, et kinesisk symbol på hoften og en rose på venstre side. Hun har også en stor tatovering av en drage på ryggen som strekker seg helt fra skulderen, nedover ryggraden og ender på baken. Salander besøker en klinikk i Genova, Italia, mellom den første og den andre boken, hvor hun fikk fjernet vepsetatoveringen sin fordi hun følte den var alt for iøynefallende og at den gjorde henne for lett å identifisere. Hun gjennomførte også en bryst-forstørrelse etter å ha tidligere hadde veldig flatt bryst, som om hun aldri hadde nådd puberteten.
Oppveksten til Salander blir beskrevet i den andre boken i trilogien, faren beskrives som en voldelig mann som gjentatte ganger utøver vold i familien. Den vanskelige oppveksten er en av grunnene til at Salander faller utenfor samfunnet, hun har begrenset med skolegang og som ung ble hun umyndiggjort pga. et angrep på sin far. Faren hadde nettopp voldtatt moren hennes, noe som gjorde Lisbeth forbannet. Hun sprang etter han, og kastet en melkekartong full av bensin inn i bilen hans. Deretter tente hun en fyrstikk som hun kastet mot ham, noe som gjorde at han begynte å brenne inni bilen. Faren fikk store brannskader på grunn av dette. Lisbeth Salander møter vold med vold, og har en aggressiv personlighet - trass i sin spede kroppsbygning. Lisbeth var aldri diagnostisert med aspergers syndrom, men Mikael Blomkvist antar dette i boken, pga. hennes fotografiske hukommelse.
Salander blir beskrevet som en hacker i verdensklasse. Under pseudonymet "Wasp" blir hun en fremtredende skikkelse i et internasjonalt hacker-miljø kjent som Hacker Republic (som ligner litt på gruppen Anonymous). Hun bruker datakunnskapene sine som et middel til å tjene til livets opphold, og til å arbeide for Milton Security. Hun er også dyktig til å skjule sin egen identitet. Hun bruker også ulike pass med forskjellige navn, og forkler seg for å reise uoppdaget i Sverige eller resten av verden. Salander har et komplisert forhold til journalist Mikael Blomkvist. Hun har også et av og på romantisk forhold til Miriam "Mimi" Wu. På grunn av sin traumatiske barndom er Salander svært innadvendt og asosial, og har problemer med å knytte seg til mennesker og få venner.
I den svenske filmatiseringen av trilogien blir Lisbeth Salander spilt av den svenske skuespilleren Noomi Rapace.
I 2015 ble historien om Salander videreført i en fjerde bok i Millenium-serien. Denne var forfattet av David Lagercrantz, og kom under tittelen Det som inte dödar oss.
Menn som hater kvinner
Lisbeth Salander blir introdusert som en begavet, men også urolig, datasnok som arbeider for Milton Security. Sjefen hennes, Dragan Armanskij, gir henne oppdrag å undersøke den vanærede journalisten Mikael Blomkvist på oppdrag fra den velstående forretningsmannen Henrik Vanger. Når Blomkvist oppdager at Salander hacket datamaskinen hans, ansetter han henne for å hjelpe ham med å etterforske forsvinningen til Henrik Vangers barnebarn, Harriet, som hadde forsvunnet sporløst 40 år tidligere. Salander bruker ferdighetene sine for å avdekke en rekke drap, som er spredt over flere tiår, og kan være knyttet til Harriets forsvinning. Under etterforskningen blir Salander og Blomkvist etter hvert kjærester. Romanen avslører at Salander havnet under juridisk vergemål som barn, og ble først plassert under omsorg av en verge som heter Holgar Palmgren. Dette var en av få mennesker i verden som Salander stoler ordentlig på, og bryr seg om.
Men etter at Palmgren får hjerneslag, oppnevner retten en ny verge: Nils Bjurman, en sadist som tvinger Salander til å utføre oralsex mot å få tilgang til hennes egen bank-konto. I leiligheten hans bruker han sodomi og vold når han voldtar henne, Det han ikke vet er at Salander tok opp disse handlingene med et skjult kamera. Noen dager senere kommer hun tilbake til leiligheten hans, binder ham til sengen hans med hans eget bondage-utstyr, og til slutt bruker hun en stor analplugg på ham. Hun kommer til å offentliggjøre vide-opptaket av at han voldtok henne, med mindre han ikke gjør akkurat som hun gir ordre om. Hun krever at han skal gi henne tilgang til bank-kontoen hennes, at han skal begynne prosessen med å bli kvitt vergemålet på henne, og at hvis hun oppdager ham sammen med en kvinne igjen - uansett om dette er frivillig fra kvinnens side, eller ikke - så kommer Salander til å ødelegge livet hans. Til slutt tatoverer hun ordene «I AM A SADISTIC PIG, A PERVERT, AND A RAPIST» på magen hans, før hun forlater leiligheten hans.
Salander avdekker etter hvert bevis på at Harriets avdøde far, Gottfried, og broren hennes Martin, over mange år hadde begått en rekke mord på kvinner. Salander oppdager deretter Blomkvist akkurat i tide, for å redde ham fra Martin - som er midt i å torturere Blomkvist. Hun følger etter Martin på motorsykkelen sin, men Martin blir drept når han svinger inn rett foran en møtende lastebil. Salander bruker senere ferdighetene sine som hacker for å oppdage at Harriet Vanger fremdeles lever og nå gjemmer seg i Australia. Hun skaffer også sensitiv informasjon om Blomkvists erkefiende, den korrupte medie-magnaten Hans-Erik Wennerström. Med denne informasjonen avdekket av Salander, publiserer Blomkvist en artikkel - samt en bok - som ødelegger Wennerströms karriere og forvandler Blomkvists magasin, Millennium, til et av de mest respekterte og lønnsomme tidsskrifter i Sverige.
Jenta som lekte med ilden
Denne historien begynner med Salanders retur til Sverige, etter å ha reist utenlands i ett helt år. Kort tid senere blir Salander iskyldig anklaget for å ha myrdet tre personer: advokat Nils Bjurman, og to av Mikael Blomkvists kollegaer. Men dette var faktisk en konspirasjon mellom hennes biologiske far, den tidligere sovjetiske spionen Alexander Zalachenko, og «seksjonen» som er en ulovlig fraksjon innenfor Säkerhetspolisen. Seksjonens medlemmer hadde beskyttet Salanders far, etter at han hoppet av fra Sovjetunionen og stakk av til Sverige. Zalachenko hadde tidligere vært et høytstående medlem av GRU, og seksjonen dekket over hans mange påfølgende ulovlige aktiviteter i Sverige for å beskytte ham. Zalachenko fikk sønnen sin (som er Salanders halv-bror) Ronald Niedermann til å drepe Blomkvists kollegaer, fordi de hadde skrevet en avslørende artikkel om prostitusjon og vold drevet av Zalachenko og Neidermann.
Nils Bjurman, en tidligere Säpo-ansatt, ville også blitt avslørt i denne artikkelen. Seksjonen forsøker deretter å inkriminere Salander, for å dekke over deres egen fortielse av Zalachenkos mange forbrytelser. Mikael Blomkvist forsøker å hjelpe Salander, selv om hun ikke vil ha noe med ham å gjøre. Mot slutten av romanen sporer Salander endelig opp Zalachenko til en gård hvor han og halv-broren hennes holder til. Men han skyter henne i hodet, men hun er fremdeles i live når Niedermann begraver henne i skogen. Hun graver seg imidlertid ut igjen, og slår faren sin i ansiktet med en øks, før hun mister bevisstheten. Blomkvist oppdager henne kort tid senere, og får tak i en ambulanse, noe som redder livet hennes. I løpet av Salanders barndom var Zalachenko ofte voldelig og voldtok moren hennes flere ganger. Men han slapp unna straff hver gang, fordi «seksjonen» mente at hans verdi for den svenske stat var langt viktigere enn Lisbeth Salander, eller moren hennes.
En dag, da Salander var 12 år gammel, slo Zalachenko moren så hardt at hun fikk en permanent hjerneskade. Som gjengjeld slengte Salander en hjemmelaget molotovcocktail inn i farens bil, noe som etterlot ham permanent vansiret og med kroniske smerter resten av livet hans. Seksjonen, i frykt for at dette ville føre til eksponering av dem selv, fikk Salander erklært juridisk sinnssyk. Hun havner derfor ved et psykiatrisk sykehus i Uppsala. Der ble Salander overvåket av psykiater Dr. Peter Teleborian, som tidligere hadde konspirert med «seksjonen» for å få Salander erklært sinnssyk. I løpet av oppholdet ved dette sykehuset satte Teleborian henne under forskjellige begrensninger for de mest trivielle overtredelser, som en måte å lufte hans egne undertrykte pedofile drifter på. Etter seksjonens ordre sørget Teleborian for at Salander ble satt under vergemål for å senke hennes troverdighet, slik at ingen noen gang skulle tro på hennes beretninger om faren hennes eller Seksjonen. Det var også «Seksjonen» som sørget for at Nils Bjurman, en advokat som tidligere var ansatt for Seksjonen, ble oppnevnt som hennes verge etter Palmgrens hjerneslag.
Luftslottet som sprengtes
I den tredje Millennium-romanen fra 2007, blir Salander arrestert for overfallet på Zalachenko, samtidig som hun kommer seg på sykehuset. Zalachenko, en pasient ved det samme sykehuset, blir myrdet av noen fra Seksjonen. Mannen forsøker også å drepe Salander, men advokaten hennes Annika Giannini - søsteren til Mikael Blomkvist - sperrer døren og redder Salander. Denne leiemorderen begår deretter selvmord. På grunn av hennes dype mistillit til autoriteter, nekter Salander først å samarbeide på noen måte med hennes egen forsvarer. Hun stoler i stedet på vennene hennes i hacker-miljøet. De hjelper til slutt Blomkvist med å oppdage hele omfanget av seksjonens konspirasjoner, som han forsøker å publisere med risiko for sitt eget liv.
Men Salander gir etter hvert en nøyaktig beskrivelse av de seksuelle overgrepene hun ble utsatt for av Nils Bjurman. Under rettssaken mot henne er Salander trassig, og lite samarbeidsvillig. Påtalemyndigheten bruker vitneforklaringer fra Dr. Teleborian, som fremstår som deres hovedvitne, for å fremstille Salander som sinnssyk og med behov for langtidspleie. Men Giannini ødelegger deretter Teleborians troverdighet ved å introdusere opptaket av Salanders voldtekt. Hun viser også omfattende beviser på seksjonens handlinger, publisert i Millennium av Blomkvist. Samtidig som Giannini begynner å avhøre Teleborian, blir de 10 medlemmene av seksjonen arrestert og siktet for en rekke forbrytelser. Politiet avbryter Salanders rettssak, for å arrestere Teleborian for besittelse av barnepornografi. Dette hadde hackere som Salander kjenner avdekket fra den bærbare datamaskinen hans, og sendt til myndighetene.
Salander blir satt fri samme dag, endelig frikjent. Hun blir også kvitt vergemålet sitt. Senere får Salander beskjed om at hun, som Zalachenkos datter, har rett til en liten arv og en av eiendommene hans. Hun nekter å ta imot pengene, men hun reiser til den nedlagte mur-fabrikken hun arvet etter faren sin. Men der blir hun angrepet av Ronald Niedermann, som har gjemt seg der etter den forrige konfrontasjonen hans med Salander ved Zalachenkos gård. Hun spikrer føttene hans til gulvet, og ringer den samme motorsykkel-gjengen som hadde angrepet henne i den forrige romanen. De myrder Niedermann, fordi han tidligere hadde drept medlemmer av gjengen deres. Hun tar også anonymt kontakt med politiet, for å varsle om hva som foregår ved fabrikken. Senere den kvelden dukker Blomkvist opp på utgangsdøren hennes, og de to forsones endelig som venner.
Periode
Periode kan ha ulike betydninger:
Riksmålsordlisten
Riksmålsordlisten (Riksmålsforbundets ordliste) er en ordliste som utgis av Riksmålsforbundet. Redaktør for ordlisten er Tor Guttu.
Listen opplyser om stavemåte og bøyning på riksmål for ca. 40 000 oppslagsord, og for noen ord oppgis betydning og bruk. Listen er godkjent av Det Norske Akademi for Språk og Litteratur og følger deres justeringer foretatt i 2002 og 2008, og den er samstemt med Norsk ordbok. Riksmålsordlisten fins også i en gratis nettutgave på Riksmålsforbundets nettsider, denne er i tråd med de siste normjusteringene og ble tilgjengelig samtidig med åttende bokutgave.
Historikk
Riksmålsordlisten ble utgitt første gang i 1952, het da Riksmålsordliste til daglig bruk og populært kalt Øverlands blå siden den var redigert av Arnulf Øverland. Den ble raskt normgivende for språket det store flertallet brukte og virket som en motnorm til de offisielle rettskrivningsregler. Aftenposten omtalte verket på lederplass i morgenutgaven 10. mai 1952, og erklærte at avisen hadde «besluttet fra nu av å følge denne rettskrivning». Inntil da hadde Aftenposten brukt både nye ord og bøyingsformer fra 1938-reformen og eldre former, og det var denne «sproglige usikkerhet» det skulle gjøres slutt på. Normen beskrives slik:
Redaksjonen av ordlisten ble siden overtatt av André Bjerke. Fra sjette utgave er Tor Guttu redaktør.
I forbindelse med utgivelsen av syvende utgave i 2007, sammenliknet språkprofessor og riksmålsmann Finn-Erik Vinje Riksmålsordlisten med NTBs språkhåndbok NTB-språket. Han kritiserte sistnevnte for å være inkonsistent, og kom med følgende beskrivelse av Riksmålsordlisten: Vinje mente videre at dagens bokmål har altfor mange valgfrie former, og at Riksmålsordlisten kunne dannet grunnlag for å få etablert en ny normsituasjon noenlunde i samsvar med våre naboland. Han åpnet samtidig for at Riksmålsordlisten kunne gi avkall på former som sprog, efter og vidne.
Åttende og hittil siste utgave av Riksmålsordlisten kom ut i 2015, sammen med en nettutgave, og kvitter seg med en del av riksmålets tradisjonelle faneord, slik som sprog, efter, vidne og nu (adv.). Den nye tellemåten er også tatt inn som alternativ til den gamle, og det er foretatt visse tilnærminger til bokmålet når det gjelder fornorsking av skrivemåter og mulighet til å stryke noen stumme h-er.
Azelot
Azelot er en kommune i departementet Meurthe-et-Moselle i regionen Grand Est i Frankrike. Innbyggerne kalles for Azelotais.
Befolkningsutvikling
Antall innbyggere i kommunen Azelot
Europavei 806
E806 eller Europavei 806 er en europavei som går mellom Torres Novas og Guarda i Portugal. Veiens lengde er rundt 230 km.
Norgesmesterskapet i karate
Norgesmesterskapet i karate har blitt arrangert av Norges kampsportforbund siden 1976. Karate er flere japanske kampsystemer med opprinnelse på Okinawa. Felles for dem alle er at de hovedsakelig vektlegger effektive spark-, slag- og blokkeringsteknikker.
Det finnes flere former for karate. Den vanligste er WKF, som er den formen som World Karate Federation godkjenner. I tillegg finnes Shobu Ippon (SI) karate, og fullkontakt (Kyokushin). Fullkontakt finnes i to varianter, fullkontakt med knockout og fullkontakt med begrensninger (uten knockout).
Videre konkurreres det i kata (møster mot en tenkt motstander) og kumite (kamp).
Fanerozoikum
Fanerozoikum er den yngste av eonene som jordens historie inndeles i. Den begynte for 542 millioner år siden og varer til i dag, dvs. at den utgjør ca. 12 % av jordens alder. Det overveiende flertallet av geologiske avleiringer er fra fanerozoikum. Det fins også veldig få fossiler fra tiden før fanerozoikum.
Yang Hao (volleyballspiller)
Yang Hao (født 21. mars 1980) er en kinesisk profesjonell volleyballspiller som representerte Kina under Sommer-OL 2008 i Beijing. Her var hun med å ta bronse, etter at laget slo Cuba i bronsefinalen.
Fanerozoikum
Tiden forut for fanerozoikum omtales ofte generelt som prekambrium (dvs. «før-kambrium», fordi kambrium er den første perioden i fanerozoikum). Alternativt deles tiden mellom jordens dannelse og fanerozoikum inn i flere eoner, med arkeikum først etterfulgt av proterozoikum som kom forut for fanerozoikum.
Stratigrafien inndeler Fanerozoikum i tre æraer: jordens oldtid (paleozoikum, 542-251 millioner år siden), jordens mellomalder (mesozoikum, 251-66 millioner år siden) og jordens nytid (kenozoikum, 66 millioner år siden til i dag). En enda finere inndeling i perioder er gjengitt i tabellform til høyre.
The Open Championship 1975
The Open Championship 1975 ble arrangert på Carnoustie Golf Club i Carnoustie, Angus i Skottland i 1975.
Anthony Mackie
Anthony Mackie (født 23. september 1978) er en amerikansk skuespiller.
Industriarbeider
Industriarbeider er benevnelsen på en profesjon. Den anvendes om personer som arbeider i den industritekniske produksjonsprosessens tariffavtale, i motsetning til funksjonærer innenfor samme bransje.
Anthony Mackie
Mackie ble kjent for rollen som JT Sanborn i filmen The Hurt Locker, som vant Oscar for beste film i 2010, og ble en globalt kjent gjennom rollen som Falcon i Marvel Cinematic Universe, som er basert på helter og skurker fra Marvel Comics. Han har også spilt i en rekke andre filmer, som 8 Mile (2002), Million Dollar Baby (2004), Half Nelson (2006), We Are Marshall (2006), Eagle Eye (2008), The Adjustment Bureau (2011), Real Steel (2011), What's Your Number? (2011) og Abraham Lincoln: Vampire Hunter (2012).
I Disneys TV-serie The Falcon and the Winter Soldier spiller Mackie hovedrollen.
Palminópolis
Palminópolis er en kommune i delstaten Goiás i sentral-vestregionen av Brasil.
Krummerne 3 – Fars gode idé
Krummerne 3 – Fars gode idé er en dansk film fra, regissert av Sven Methling og skrevet av John Stefan Olsen. Det er den tredje filmen om Krummerne, basert på Thøger Birkelands bøker.
Handling
I denne historien har Krunborg-familien nye problemer: Et nymalt hus som ikke tørker, et telt med hull i og som lekker når det regner, og en bil som ikke går noen vei, og flere andre ting.
Mågerø
Mågerø er ei halvøy og en matrikkelgård i Færder kommune i Vestfold, nordøst på øya Tjøme ved Oslofjorden. Gårdsnavnet Mågerø er også brukt som slektsnavn.
Etter krigen skrev den militære undersøkelseskommisjon av 1946 at Måkerøy fort utenfor Tønsberg, med sine to store, moderne kanoner, kunne og burde ha åpnet ild da tyske skip seilte forbi 9. april 1940: «...at Måkerøybatteriet ikke ble satt inn er uforståelig.» Fortet ble en viktig del av Oslofjord festning i etterkrigstiden.
Navn
Navnet har hatt mange ulike skrivemåter, blant annet «Maurø», «Maagerø», «Måkerøy» og nå sist «Mågerø». Opprinnelsen til navnet er usikker. Uttalen, som er måg(e)re, tyder på at navnet opprinnelig var Mávareiðr, sammensatt av máva, «måkers», og reiðr, «reir». Med g i avlydsforhold til v, som «stoga» av «stova», kan Mávareiðr ha blitt til Mågarei, og deretter Mågere. En annen mulighet er at navnet kommer av Mágarøy, med et ukjent hunkjønnsord som førsteledd og ordet «øy» som andreledd. Både uttalen og de gamle skriftformene viser at navnet ikke er en dansk skrivemåte for Måkerøya, som det kan se ut til ved første øyekast. I 1993 ble skrivemåten av navnet endret fra «Måkerøy» til «Mågerø».
Luftovervåkingsstasjon
Luftforsvarets stasjon Mågerø eller Control and Reporting Centre (CRC) Mågerø er en av kommunens største arbeidsplasser. Mågerø hadde i over 40 år tre umiskjennelige radardomer som landemerke, synlig for båttrafikk og andre. Disse ble fjernet sommeren 2006.
Aplopsis
Aplopsis er en slekt av biller som har larver som eter planterøtter. De hører til underfamilien oldenborrer (Melolonthinae) i den store gruppen skarabider (Scarabaeoidea).
Mågerø
Kongelig feriested
På Mågerø ligger også kongefamiliens private feriebolig tegnet av Lund Hagem Arkitekter og landskapsarkitekt Gullik Gulliksen AS. Ferieboligen ble ferdigstilt i 1993. Av sikkerhetsmessige grunner er den plassert ved det militære området.
Aplopsis
Utseende
Små til middelsstore, avlange, mørkt brunlige skarabider. Kroppen er matt og fint hårete.
Levevis
Larvene lever i jorda, der de eter røtter.
Utbredelse
Denne gruppen lever i Australia.
Alfredo Cristiani
Alfredo Félix Cristiani Burkard (født 22. november 1947 i San Salvador) er en salvadoransk politiker. Han var president i El Salvador fra 1. juni 1989 til 1. juni 1994, og representerte partiet Alianza Republicana Nacionalista (ARENA).
Henrik Lunde (politiker)
Henrik Lunde (født 15. november 1945) er en norsk lokalpolitiker og tidligere ordfører i Gaular kommune i Sogn og Fjordane.
Lunde ble valgt inn i kommunestyre i 1975 for Senterpartiet, han ble medlem av formannskapet i 1979 Fra 1987–95 var han kommunens ordfører, forgjengeren var Per Kjelstad som også satt for Senterpartiet. I forkant av valget i 1995 var det indre uenigheter i Senterpartiet i Gaular, Kjelstad ble da valgt inn som ny ordfører for Samlingslista i Gaular, og ble derav også Lunde sin etterfølger.
Lunde har også hatt andre verv, han var styreleder i Gaular sparebank, og var medlem av utvalget som organiserte Sparebanken Sogn og Fjordane i 1988. Han har hatt flere verv i meierisamvirket, bl.a. rådsordfører, styremedlem og nestleder i Tine Norske Meierier.
Judo under Sommer-OL 1988 – 78 kg menn
78 kg for menn i judo under Sommer-OL 1988 i Seoul ble arrangert i september 1988 på Jangchung Arena.
Befalsskolen for etterretning og språk
Befalsskolen for etterretning og språk (BSES) var en del av Forsvarets skole i etterretnings- og sikkerhetstjeneste (FSES), og holdt til i Lutvann leir ved Lutvann i Oslo. BSES utdannet etterretningsbefal med språk- og områdekunnskap.
På språksiden gav BSES opplæring i pashto, dari, russisk og arabisk. Skoleperioden var på to år, med to års påfølgende plikttjeneste.
Språkopplæringen ved BSES hadde sin opprinnelse fra Det militære språkkurs i russisk. Utdanningen ved BSES var dog utviklet i form og innhold for bedre å møte innsatsforsvarets behov.
Skolens virksomhet er videreført i Forsvarets etterretningshøgskole.
Murray
Murray er Australias lengste og største elv. Den er 2 508 kilometer lang og har sitt utspring i De australske Alper. Sammen med sideelva Darling er den 3 370 km.
Murray drenerer vestsiden av Australias høyeste fjell, og meanderer deretter over Australias innlandssletter over mesteparten av sin lengde. Elven danner også grensen mellom New South Wales og Victoria mens den renner nordvestover fra fjellene, før den snur mot sør for de siste 500 km gjennom Sør-Australia, der den munner ut i den sørøstre dalen av Det indiske hav.
De største sideelvene er Darling og Murrumbidgee.
Mellem venner (TV-serie)
Mellem venner er en tv-serie som ble produsert av og sendt på danske DR i.
Asif Kapadia
Asif Kapadia (født i 1972 i Hackney i London) er en engelsk filmregissør med indiske aner. Han studerte ved Royal College of Art.
Ciara Michel
Ciara Michel (født 2. juli 1985) er en britisk volleyballspiller. Hun representerte landet sitt under Sommer-OL 2012 i London, der hun endte på niendeplass med det britiske landslaget.
Lee Jae-woong
Lee Jae-woong (født 17. mars 1996) er en sørkoreansk kjelkehockeyspiller. Han har en paralympisk bronsemedalje i kjelkehockey for Sør-Korea, og en VM-bronsemedalje.
Bakgrunn
Lee er født med cerebral parese. Han begynte med kjelkehockey i 2014, og debuterte på det sørkoreanske landslaget i 2015.
Idrettskarriere
Lee deltok på Sør-Korea lag som kom på tredjeplass i Turin Para Ice Hockey International Tournament 2015. I VM i kjelkehockey 2017 fikk Sør-Korea bronse, etter at de slo Norge 3-2 i bronsefinalen.
Juan Camilo Hernández Suárez
Juan Camilo "Cucho" Hernández Suárez (født 22. april 1999) er en kolombiansk fotballspiller som spiller for den amerikanske klubben Columbus Crew.
Ketere
Ketere (russisk: Кеты) er et folk i Sibir som snakker det ketiske språket. I det russiske keiserdømmet ble de kalt Ostyaker, som var en fellesbenevnelse på forskjellige etniske grupper som talte språk tilhørende ulike språkfamilier. Senere ble de kjent som Yenisej ostyaker, fordi de bebodde det midterste og sørlige tilsigsfeltet av elven Jenisej i distriktet Krasnojarsk kraj i Russland. De moderne ketere bebodde området øst for elvens midterste del, før de ble politisk assimilert av Russland fra 1600-tallet og fremover gjennom 1800-tallet.
Historie
Keterne er ansett som de eneste overlevende etter et urgammelt nomade-folk som man antar opprinnelig bebodde store deler av det sentrale sørlige Sibir. På 1960-tallet ble Yugh folket identifisert som en adskilt, men beslektet etnisk gruppe. Dagens ketere er etterkommere av stammer, som adopterte enkelte av de kulturelle trekkene hos de opprinnelige ket-talende stammene i Sør-Sibir. De tidligere stammene livnærte seg av jakt og fiske på taigaen langs Yenisej, og endog av reinsdyr i de nordlige områdene.
På 1600-tallet ble de innlemmet i den russiske stat. Keternes bestrebelser på å motsette seg assimileringen var nytteløse, ettersom russerne deporterte dem til forskjellige steder for å bryte ned deres motstand. Dette ødela også deres strengt organiserte patriarkalske sosiale system og deres levevei. Keterne endte opp med stor gjeld til russere. Noen døde av hungersnød, andre av sykdommer som kom fra Europa. På 1800-tallet var ikke lenger keterne istand til å overleve uten matvarehjelp fra den russiske stat. På 1900-tallet ble keterne påtvunget et kollektivisert landbruk av Sovjetunionen. De ble offisielt anerkjent som en etnisk gruppe på 1930-tallet, da Sovjetunionen begynte gjennomføringen av urfolks politiske rettigheter til å definere sin identitet. Keternes tradisjoner ble likevel fortsatt underkuet, og selvstendige initiativ ble motarbeidet av styresmaktene. Kollektiviseringen var fullført på 1950-tallet, og den russiske livsstil og det russiske språk ble påtvunget dem.
Antallet etniske ketere har vært relativt stabilt siden 1923. Under folketellingen i 2002 var det 1494 ketere i Russland, sammenlignet med 1200 under folketellingen i 1970. Keterne bor idag i små landsbyer langs elvebreddene og er ikke lenger nomader.
Språk
Ket (flertall: deng) betyr «menneske». Keterne langs elvene Kas, Sym og Dubches benytter jugun som etnonym. I 1788 publiserte P. S. Pallas de tidligste observasjoner av keternes språk i sin reisedagbok (Путешествия по разным провинциям Русского Государства, Puteshestviya po raznim provintsiyam Russkogo Gosudarstva).