cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Metadromius
Utbredelse
Slekten er vidt utbredt i varme deler av den Gamle verden, fra Middelhavsområdet sørover gjennom det meste av Afrika, i Midtøsten og østover i alle fall til India.
Jean Radvanyi
Jean Radvanyi (født 1949) er en fransk forfatter og professor i geografi ved Institut national des langues et civilisations orientales, Inalco («Nasjonalt institutt for orientalske språk og sivilisasjoner») i Paris. Han er spesialist på kaukasisk og russisk geografi. Han er i dag direktør for Centre franco-russe de recherches en sciences humaines et sociales de Moscou, CFRM («Det fransk-russiske forskningssenteret for humaniora og samfunnsvitenskap i Moskva»).
Han er barnebarn av den tyske forfatteren Anna Seghers og den ungarske sosiolog László Radványi.
Jan Reksten
Etter Sjøkrigsskolen i 1973 har han blant annet vært skipssjef på ubåter og fregatter. 1990 ble han utnevnt til kommandørkaptein og skolesjef for taktikkskolen ved KNM Tordenskjold; i 1993 kommandør II og sjef for Undervannsbåtinspeksjonen, i 1994 kommandør I/flaggkommandør og stabssjef ved Forsvarskommando Nord-Norge og i 1997 sjef for Forsvarets stabsskole. Reksten ble i 2000 utnevnt til kontreadmiral og Kommandør for sjøstridskreftene i Sør-Norge. Fra 2002 til 2003 var han sjef for Fellesstaben i Forsvarets overkommando, deretter leder for avdeling for operasjons- og beredskapsplanlegging i Forsvarsdepartementet i perioden 2003–05. Han var viseadmiral og sjef for Fellesoperativt hovedkvarter i perioden 2005-09, inntil han avgikk med pensjon.
Høsten 2007 ble han sammen med to andre siktet av Økokrim for korrupsjon. Anklagen ble frafalt allerede i januar 2008. I møte med statsråd Anne-Grete Strøm-Erichsen fikk i samme forbindelse varsel om frabeordring, men tok saken til Sivilombudsmannen. Sivilombudsmannen ga ham full oppreising.
László Polgár
László Polgár (født 11. mai 1946 i Gyöngyös) er en ungarsk sjakklærer og pedagogisk psykolog, og far til de berømte «Polgár-søstrene»: Zsuzsa, Zsófia og Judit. Han har skrevet velkjente sjakkbøker som Chess: 5334 Problems, Combinations and Games og Chess: Reform Chess, en oversikt over sjakkvarianter.
László er ekspert på sjakkteori og eier over 10.000 sjakkbøker. Han er opptatt av korrekt barneoppdragelse, og mener at genier skapes, de fødes ikke. Før han fikk barn skrev han boken Bring Up Genius!, og begynte å se etter en kone til å hjelpe ham med å utføre sitt barneoppdragelses-eksperiment. Han fant en i Klara, en lærer, som bodde i en ungarsktalende enklave i Ukraina. De giftet seg i Sovjetunionen og flyttet til Ungarn. Han underviste deres tre døtre hjemme, hovedsakelig i sjakk, og alle tre ønsket å bli sterke sjakkspillere. Et tidlig resultat var Susans seier i Budapest Chess Championship for jenter under 11, da hun var fire år. Hans datter Judit klarte å slå ham i sjakk da hun var fem år.
Han er en stor beundrer av Ludwik Lejzer Zamenhof, skaperen av språket Esperanto. Polgárs andrespråk er Esperanto.
Blénod-lès-Pont-à-Mousson
Blénod-lès-Pont-à-Mousson er en kommune i departementet Meurthe-et-Moselle i regionen Grand Est i Frankrike. Innbyggerne kalles for Bellédoniens eller Bellédoniennes .
Blainville-sur-l’Eau
Blainville-sur-l'Eau er en kommune i departementet Meurthe-et-Moselle i regionen Grand Est i Frankrike. Innbyggerne kalles for Blainvillois.
Befolkningsutvikling
Antall innbyggere i kommunen Blainville-sur-l'Eau
Blémerey (Meurthe-et-Moselle)
Blémerey  er en kommune i departementet Meurthe-et-Moselle i regionen Grand Est i Frankrike. Innbyggerne kalles for Blumères.
Befolkningsutvikling
Antall innbyggere i kommunen Blémerey
Solmyrås sportskapell
Solmyrås sportskapell er et kapell fra 1972 i Skien kommune, Telemark fylke. Kapellet er bare et par kilometer fra Porsgrunn by.
Paraliagonum
Paraliagonum er en slekt av billene i delgruppen (underfamilien) Platyninae i familiegruppen løpebiller.
Utseende
En smal, blank, langbeint løpebille. Hodet er langt og smalt.
Utbredelse
Arten er beskrevet fra Kongo.
Svein Ingebrigt Findland
Findland er best kjent som tidligere trommeslager i det norske countryrockbandet Sie Gubba. Han var en av dem som var med på en trekkspillfestival i Tydal sommeren 1995, og under den festivalen ble Sie Gubba født. Den første besetningen var Magne Almås på vokal og gitar, John Ole Morken på fele mandolin og vokal, Hans Skogaas på bass, Ola Dragmyrhaug på lurk, gitar og trekkspill og han selv på trommer.
Året etter kjøpte han Fjellheimen Industribygg av Holtålen kommune og den 15. mars 1997 var selskapet Findland Trevare AS på plass i nye lokaler. Han driver fortsatt i dag med Findland Trevare AS.
Alice Wallenberg
Alice Olga Constance Wallenberg (født Nickelsen 4. juli 1858 i Christiania, død 1. mars 1956 i Saltsjöbaden) var en norsk operasanger og filantrop. Hun var mest for kulturell finansieringsvirksomhet sammen med ektemannen Knut Agathon Wallenberg.
Familie
Alice Nickelsen var datter av kjøpmann Nicolai Gotfried Nickelsen og Sophie Nicoline Budde. Familien var velstående, men etter mislykket spekulantvirksomhet gikk faren konkurs i 1866, og han tok deretter sitt eget liv.
Alice Nickelsen ble i 1878 gift med den svenske finansmannen og politikeren, den senere utenriksministeren Knut Agathon Wallenberg (1853-1938). Paret fikk ingen biologiske barn, men i 1887 adopterte de Jeanne Nyström, som da var to år gammel, og ga henne navnet Nannie Wallenberg. Hun var en utenomekteskapelig datter av Jean Karadja Pasha, og dermed halvsøster av Constantin Karadja.
Sangerliv
Alice Nickelsen etablerte seg som operasangerinne i fødebyen Christiania i 1875. Hun fikk 20. oktober dette året, bare sytten år gammel, sin debut på Christiania Theater i tittelrollen i Glucks opera Iphigenia i Aulis i Wagners bearbeidede versjon. Hennes debut vekket stor oppsikt, og det ble sagt at hun aflagde Prøve paa et umiskjendeligt Talent, baade i musikalsk og dramatisk Henseende.
Alice Nickelsen ga flere konserter i Christiania i årene 1876 og 1877. Blant annet gestaltet hun rollen som Cherubino i Mozarts Figaros bryllup.
Deretter reiste hun til Paris for å studere sang. Der studerte hun først under veiledning av Masset, før hun ble opptatt ved musikkonservatoriet, som den første fra Norge.
Fru Wallenberg
Etter giftet med Wallenberg, etablerte Alice seg i Stockholm med ektemannen. Der inngikk de i den høyere svenske sosietet. Ekteparet Wallenberg ble mest kjent for sine store donasjone. I 1917 opprettet de Knut och Alice Wallenbergs Stiftelse (KAW), en stiftelse som blant annet bidro i finansieringen av Stockholms stadshus, Stockholms stadsbibliotek og Handelshögskolan i Stockholm. KAW-stiftelsen finansierte også forskning på landbruk og hagebruk. Gjennom denne forskningen ble det blant annet utviklet ny fruktslag. Eplet «Alice» ble som en hyllest til stiftelsen oppkalt etter Alice Wallenberg.
På gullbryllupsdagen i 1928 ga ekteparet Wallenberg 50 000 kroner til Trefoldighetskirken i Oslo. Beløpet gikk til nye glassmalerier i koret. Disse ble utformet av kunstneren Frøydis Haavardsholm.
Et av de største prosjektene som ble finansiert av Knut og Alice Wallenberg, var Uppenbarelsekyrkan i Saltsjöbaden utenfor Stockholm. I 1890-årene hadde Knut Wallenberg bekostet byggingen av Saltsjöbanan, noe som bidro til utviklingen av Saltsjöbaden til en ekslkusiv villaforstad. Ved byggingen av Uppenbarelsekyrkan i årene 1910-1913 deltok Alice Wallenberg aktivt på flere plan, både hva angikk utforming som det musikalske innholdet i det ferdige kirkebygget. Begge ektefellene ble siden stedt til hvile i et eget gravkor i kirken.
Alice Wallenberg var en periode styremedlem i Svenska sällskapet för rashygien.
Omar Mukhtar
Omar Mukhtar (arabisk: عمر المختار ‘Umar Al-Mukhtār, fullt navn Omar Al-Mukhtar Muhammad Ibn Farhat Bredan عُمَرْ الْمُخْتَارْ مُحَمَّدْ بِنْ فَرْحَاتْ بُرَيْدَانْ‎‎; født 1862 i landsbyen Janzour/Zanzur nær Tobruk i det da osmanske Kyrenaika, død 16. september 1931 i konsentrasjonsleiren Solluqon nær Benghazi i Libya) var en libysk frihetskjemper. Under nesten tyve år ledet han den libyske motstand mot den italienske kolonialmakten.
Bakgrunn
Omar Mukhtar tilhørte klanen Mnifa som stod sterkt i regionen Kyrenaika. Man mistet sin far i ung alder og tilbragte ungdommen i fattigdom. Han ble adoptert av Sharif El Gariani, nevø av Hussein Ghariani, en politisk-religiøs leder i Kyrenaika, og fikk sin tidlige utdannelse i den stedlige moskeen før han fortsatte med åtte års universitetsstudier ved Senussiuniversitetet i Jaghbub, som var den hellige by for tariqa-senussiene.
Han ble en populær koranlærer og imam, og ble knyttet til senussiene. Han ble vel informert om samfunnets sosiale strukturer ettersom han ble valgt til å bilegge disputter mellom stammene.
Mukhtar reiste i 1895 med Al-Mahdi Senoussi sørover til Kufra, og ved en annen anledning enda lenger sør til Karo i Tsjad, der han ble utnevnt til sheik av Zawiyat Ayn Kalk.
Kamp mot italienerne
Omar Mukhtar anførte en liten gruppe geriljakrigere som saboterte for italienske styrker og la seg i bakhold. Idet Mukhtar kjente det libyske terreng meget vel, kunne han og hans krigere temmelig lett angripe italienske styrker og raskt trekke seg tilbake uten å bli forfulgte.
I juni 1930 foretok italienske styrker under kommandanten Rodolfo Graziani en stor offensiv mot den libyske motstanden, men denne mislyktes. Da utarbeidet guvernøren for Libya, Pietro Badoglio, sammen med Graziani, kolonialministeren Emilio De Bono og Benito Mussolini en plan for å knuse motstandsmennene. Man la ned krefter på å få stengt grensen til Egypt og man forsøkte å isolere motstandsstyrkene slik at den lokale befolkningen ikke kunne yte den støtte.
Omar Mukhtar fortsatte kampen til tross for økende vanskeligheter. Den 11. september 1931 ble han fakket av italienerne ved et bakhold i nærheten av Zonta. Omar Mukhtar ble forhørt, torturert og dømt til døden. Han ble offentlig hengt den 16. september 1931.
Adresse Liverpool
Adresse Liverpool er et norsk underholdningsprogram i fire deler som blir sendt på NRK i april og mai 2023. I programmet vurderte et panel av kjendiser og Eurovision-fans alle de 36 sangene som konkurrerte mot Alessandra Mele og «Queen of Kings» i Eurovision Song Contest 2023. Programmet er en del av de årlige Adresse-programmene som NRK har sendt foran Eurovision Song Contest siden 1970-årene. Tittelen på programmet endres hvert år etter hvilken by som arranger konkurransen. Adresse Liverpool hadde premiere på NRK1 og NRK TV fredag 14. april 2023 med Marte Stokstad som programleder.
Deltakere og sendinger
I løpet av fire programmer vurderte et panel av kjendiser og Eurovision-fans de 37 bidragene som deltok i Eurovision Song Contest 2023 i Liverpool i Storbritannia 9., 11. og 13. mai. Sangene var fordelt på de fire avsnittene på følgende måte: Marte Stokstad var programleder, mens kjendispanelet bestod av Ingeborg Heldal, Stian Thorbjørnsen og Kevin Vågenes. I tillegg var det en kjendis-gjestedommer i hvert program, henholdsvis: artisten Kim Wigaard, youtuber Agnete Husebye, artist og tidligere Eurovision-deltaker Amanda Tenfjord, debattredaktør Fawad Ashraf, politiker Henrik Asheim og komiker, forfatter og skuespiller Linn Skåber. Et panel av fire utvalgte Eurovision-fans deltar også i programmene.
Resultater
I programmet lyttet panelene til hver deltakermelodi og kommenterte og vurderte sangen etterpå. Deretter ga hver paneldommer bidraget poeng på en skala fra 1–8, 10 og 12 poeng, slik det også gjøres i Eurovision Song Contest. Sangen som etter fire programmer fikk høyest poengsum, blir kåret til vinner. Deltakerne stemte ikke på det norske bidraget, «Queen of Kings», som deltar i semifinale 1 tirsdag 9. mai 2023. Under er en oversikt over panelets topp fem:
Shizhu kullkraftverk
Datang Shizhu kullkraftverk er et kullkraftverk i prprovinsen Chongqing, i det sentrale Kina. Det har en installert produksjonskapasitet på 700 MW, fordelt på 2x350 MW enheter. Operatør er Chongqing-avdelingen av Datang International Power Generation Co Ltd, som eier 70% av aksjene i kraftverket.
Adresse Liverpool
Episode 1
Den første episoden ble vist fredag 14. april. Til sammen ble det vist ti bidrag i denne episoden.
Episode 2
Den andre episoden ble vist fredag 21. april. Til sammen ble det vist ni bidrag i denne episoden.
Episode 3
Den tredje episoden ble vist fredag 28. april. Til sammen ble det vist ni bidrag i denne episoden.
Episode 4
Den fjerde episoden ble vist fredag 5. mai. Til sammen ble det vist ni bidrag i denne episoden.
Hamburgs handelskammer
Hamburgs handelskammer (tysk Handelskammer Hamburg) er handelskammeret i bystaten Hamburg, og det eldste handelskammeret i Tyskland. Det er en offentligrettslig korporasjon og representerer i dag mer enn 170 000 bedrifter og har ca. 300 ansatte, og har flere lovbestemte oppgaver. Videre er Hamburg børs underlagt handelskammeret. Handelskammeret ble grunnlagt i 1665, opprinnelig under navnet Commerz-Deputation, og utviklet seg til en av bystatens tre politiske hovedorganer. Commerz-Deputation fikk i 1710 sete og stemmerett i Erbgesessene Bürgerschaft, Hamburgs parlament. Organisasjonens bibliotek, Commerzbibliothek, er verdens eldste bibliotek for næringslivsspørsmål. Commerz-Deputation holdt lenge til i en bygning rett ved siden av Hamburg børs (grunnlagt i 1558) og hadde fra 1841 sete i samme bygning som børsen. I 1867 skiftet Commerz-Deputation navn til Hamburgs handelskammer.
Hector Boece
Hector Boece (noen ganger stavet Bøthius, Boethius eller Boyce) (1465–1536) var en skotsk filosof, historiker og forfatter.
Han ble født i Dundee, hvor han gikk på skole. Senere dro han til utlandet for å studere ved Universitetet i Paris, hvor han blant annet møtte Erasmus av Rotterdam, som han ble en nær venn av mens de begge var studenter ved det spartanske Collège de Montaigu under reformrektoren Jan Standonck, og hvor Boece siden ble sekretær. Ved 1497 var han blitt forfremmet til professor i filosofi ved universitetet.
Fra da av samarbeidet Boece tett med Elphinstone om å opprette det nye universitetet, og fra 1505 ble regulære forelesninger gitt ved King's College. Universitetets struktur var modellert etter de i Paris og Orléans. Boece ble installert som universitetets første bestyrer eller lektor, og ga forelesninger i medisin og teologi.
Med unntak av de arbeider som handlet om å opprette universitetet, skrev og utga Boece to bøker, én om biografi og én om historie. I 1522 utga han Vitae Episcoporum Murthlacensium et Aberdonensium (Livene til biskopene i Murthlack og Aberdeen) og i 1527 Historia Gentis Scotorum (Historien til det skotske folk), ved tiltredelsen til kong Jakob III av Skottland. Det siste verket ble også hans viktigste og mest kjente utgivelse. Da det ble utgitt var det kun det andre lærde historieverket om Skottland som var blitt skrevet.
Vurdert etter moderne standard er verket altfor patriotisk, og har mange unøyaktigheter. Det ble derimot meget godt mottatt i sin tid, både i Skottland som ute i Europa etter at det ble oversatt fra latin til fransk, og i 1536 fra latin til skotsk av John Bellenden, og til engelsk for Raphael Holinsheds Chronicles of England, Scotland, and Ireland (Krøniker om England, Skottland og Irland). Det eneste verk som kom forut for dette verket var et compendium (oversikt) av John Mair, skevet i en blomstrende og innsmigrende stil, som ble meget populært, og førte til kirkelige forfremmelse og kongelig gunst. Dette er den eldste bok skrevet i prosa på skotsk som har overlevd til moderne tid. Den historiske opptegnelse av Macbeth av Skottland smigret etterkommerne av Boeces beskytter Jakob IV, og baktalte i stor grad den historiske Macbeth. Denne fortellingen ble inkorporert i Holinsheds krønike, og benyttet av William Shakespeare som grunnlag for hans skuespill Macbeth.
Tidlig på 1530-tallet ble vitenskapsmannen Giovanni Ferrerio engasjert av abbed Robert Reid ved klosteret i Kinloss for å skrive en fortsettelse av Boeces historie, og fortsatte den fram til slutten av regimet til Jakob III. Ved slutten av 1534 ble Boece rektor ved Fyvie, en liten landsby i regionen Buchan i Aberdeenshire. Han døde i Aberdeen to år senere i en alder av 71 år.
Boece har blitt priset for sin stilistiske eleganse, patriotisme, kjærlighet til frihet, men ble kritisert, også av hans samtidige, for hans letthet og overfladiskhet i omgang med historiske kilder. Hans litterære ærlighet ble angrepet mens han levde, men har siden blitt forsvart og hans grunnlag for historiske studier i Aberdeen fikk en varig effekt.
Cesare e Cleopatra
Cesare e Cleopatra er et dramma per musica i tre akter av komponisten Carl Heinrich Graun. Operaen har en libretto på italiensk av Giovan Gualberto Bottarelli.
Fremføringer
Det var et verk bestilt av Fredrik II av Preussen for åpningen av det nybygde Königliches Opernhaus i Berlin, og var åpningsforestillingen for den nylig dannede Staatsoper Berlin.
Selv om byggingen av operahuset ikke var helt ferdig, hadde operaen premiere i det nye teateret med en tysk oversettelse 7. desember 1742 og dirigert av komponisten. Hovedrollene i produksjonen hadde sopranen Maria Giovanna Gasparini som Kleopatra VII og kastratsanger Paolo Bedeschi som Julius Cæsar.
Kyiv ukrainsk-katolske erkeeparki
Kiev erkeeparki er det viktigste ukrainsk-katolske erkeeparkiet. I dag innehas erkeeparktittelen av Kiev av storerkebiskopen av Kiev-Halytsj, som er overhodet for den ukrainsk-katolske kirke.
Gjenopprettelsen av Kiev som kirkelig jurisdiksjon skjedde først i 1995, men foreløpig som eksarkat Kiev-Vysjhorod, dvs. som et område som var direkte underlagt storerkebiskopen av Lviv. Med overføringen av storerkebispetittelen fra Lviv til Kiev i 2004 ble eksarkatet gjenopphøyet til erkeeparki.
Karlsøya – mellom geiter, rock & Muhammed
Karlsøya - mellom geiter, rock og Muhammed er en norsk dokumentar fra 1994 av Svein Andersen. Filmen dokumenterer hippiene, opprørerne, rockerne, utopistene og muslimene som har okkupert Karlsøya fra 1970 til 1994.
Handling
Filmen tar for seg Norges mest sære øysamfunn. Ingen har tidligere fått filme på øya og portrettere dens sentrale ledere og kamphaner. Her bor ca. 50 voksne og 30-40 barn. Filmen går inn i deres hverdag og tilværelse på øya, og viser kampen de fører for å realisere sine idealer.
I 1970 var Karlsøya et dødsdømt bygdesamfunn. Befolkningen ble betalt for å flytte fra øya. Men gjennom visa "På Karlsøy i Troms" ble øya et symbol i kampen mot EU, fraflytting og bygdedød. Ungdom fra byene i Nord-Norge og andre steder flyttet til øya og reddet den. Og noen reddet seg selv. Karlsøya ble på 70- og 80-tallet et samlingssted for utopister, hippier, freakere og opprørere som hadde mistet troen på det sosialdemokratiske drømme-Norge. De tok idealene, håpene og drømmene sine, - og nederlagene - med seg ut til Karlsøya. Her ville de skape sitt eget samfunn. Øyas turbulente historie de siste 20-25 år fortelles gjennom filmens hovedpersoner som representerer de ulike innvandringsbølgene til Karlsøya: Hippiene og anarkistene på begynnelsen av 70-tallet som ble Geitebønder. De sosiale taperne på slutten av 70-tallet; Rockerne fra byene som flyktet ut til Karlsøya for å redde seg fra arbeidsledighet, boligproblemer og narkotika-avhenghet og en ung død. Og den muslimske vekkelsen på øya på 80-tallet da 1/3 av øyas befolkning valgte Muhammed som sin læremester. Filmen forteller om deres utradisjonelle sosiale og kulturelle motstandskamp, problemene og konfliktene de har opplevd med omverdenen og seg imellom.
Mottakelse
Per Haddal i Aftenposten skrev; "Svein Andersen har brukt fire år på å portrettere befolkningen. Han lar dem selv snakke, gir oss først glansbildet og fører oss så bak fasadene, i den utstrekning de finnes. Men helt ærlig er han neppe, for noen av problemene kunne vel dokumenteres enda sterkere. Men Andersen har valgt å solidarisere seg med alle disse motkulturene, til en pris."
Thor Ellingsen i Dagbladet skrev; "...en meget interessant og levende film, som skildrer Karlsøy-boerne i deres hverdag og fest, deres konflikter og måter å løse konflikter på. (...) Filmteamet har fått gå tett innpå dem, og viser seg tilliten verdig. (...) Heldigvis unngår filmen å bli abstrakt og "sosiologisk" distanserende in sin observasjon av det tette lille samfunnet. Det handler om mennesker hele tida, og de kommer alle til ordet, i gråt som i latter."
Etter 1994
Siden filmens premiere har samfunnet på Karlsøya forandret seg mye. Fastbeboerne har blitt gamle, og deres barn har flyttet fra øyen. Geiteholdet og skolen er lagt ned, og flere av fastbeboerne pendler til arbeid. Karlsøyfestivalen har siden år 2000 blitt oppsatt hver sommer. Denne festivalen var øyas måte å overleve på ettersom elevtallet på grendeskolen ble mindre og mindre for hvert år. I 2018 brant den gamle prestegården ned.
Den muslimske vekkelsen døde hen da opphavsmannen, en svensk bruktbilselger, tok ferjen til fastlandet og aldri kom tilbake. Som ung mann hadde han konvertert til islam, og etter to uker hadde halvparten av øya konvertert. Han fant en ny kvinne og forlot Karlsøya, sin gravide kone og fire barn. Siden har de andre muslimene konvertert tilbake til ateismen, dødd, flyttet eller blitt myndige.
Rum-sultanatet
Rum-sultanatet var det seldsjukkiske tyrkiske sultanatet som hersket i Anatolia i direkte linje fra 1077 til 1307. Først lå hovedstaden i Iznik og senere i Konya. Siden sultanene i Rum var svært mobile, fungerte også byer som Kayseri og Sivas til tider som hovedstad. På det største strakte sultanatet seg tvers over det sentrale Tyrkia fra kystlinjen mellom Antalya og Alanya ved middelhavskysten til territoriet Sinop ved Svartehavet. I øst absorberte sultanatet andre tyrkiske stater og nådde til Vansjøen. Dets vestligste grense var nær Denizli og portene til nedslagsfeltet til Egeerhavet.
Begrepet «Rûm» kommer fra det arabiske ordet for Roma. Seldsjukkene kalte landet sitt for Rum-sultanatet fordi det ble etablert på territorium som lenge ble regnet som romersk av de muslimske arméene. Tyrkiske historikere i dag foretrekker begrepet «anatolisk seldsjukk-sultanatet» (Anadolu Selçukluları) eller nyligere «seldsjukkene i Tyrkia» (Türkiye Selçukluları). Staten kalles av og til Sultanatet Konya eller Sulatanatet Iconium i eldre vestlige kilder.
Sultanatet blomstret særlig sent i det 12. og tidlig i det 13. århundrer da det vant nøkkelhavner fra Østromerriket langs Anatolias kyster ved Middelhavet og Svartehavet. Innenfor Anatolia fremmet seldsjukkene handel gjennom et program av bygging av karavanseraier som skapte en strøm av varer fra Iran og Sentral-Asia til havnene. Særlig sterke handelsbånd hadde sultanatet med Genova som ble opprettet i denne perioden. Den økede velstanden gjorde det mulig for sultanatet å absorbere andre tyrkiske stater som ble etablert i det østlige Anatolia etter slaget ved Manzikert: danishmendene, Mengücek, Saltuklu og Artuklu. Seldsjukksultanene tok hovedstøyten av korstogene, men bukket under for de fremrykkende mongolene i 1243. Seldsjukkene ble mongolenes vasaller, og til tross for forsøk fra dyktige administratorer på å opprettholde statens integritet, disintegrerte sultanatet i løpet av det 13. århundre og hadde fullstendig forsvunnet i løpet av førte tiår av det 14. århundret.
I sine siste tiår dukket det opp et antall fyrstedømmer eller beyliker i territoriet til Rum-sultanatet, blant dem vokste Osmanoğlu, senere kjent som Det osmanske riket, og ble viktig.
Etablering
Den seldsjukkiske kommandanten Suleyman bin Kutalmish, en fjern fetter av Malik Shah I og tidligere utfordrer til tronen i det store seldsjukkiske riket, kom i 1070-årene til makten i det vestlige Anatolia. Han erobret i 1075 de bysantinske Nikea og Nikomedia. To år senere erklærte han seg sultan av en uavhengig seldsjukkstat og etablerte sin hovedstad i Iznik.
Imens erobret en annen Rum-seldsjukker, Melikshah (må ikke forveksles med den storseldsjukkiske sultanen med samme navn), Konya. Kilij Arslans sønn, Mesud I tok byen i 1116 med hjelp fra danishmendene. Da Mesud døde i 1156, kontrollerte sultanatet nesten hele det sentrale Anatolia. Mesuds sønn, Kilij Arslan II, erobret de gjenværende territoriene rundt Sivas og Malatya fra de siste danishmendene. I slaget ved Myriokefalon i 1176 beseiret Kilij Arslan også en bysantinsk hær ledet av Manuel I Komnenos og gav dem bysantinsk makt i regionen et alvorlig tilbakeslag. Til tross for midlertidig okkupasjon av Konya i 1190 fra tyske styrker under det tredje korstoget, kom sultanatet raskt tilbake og konsoliderte sin makt.
Etter at den siste sultanen av det storseldsjukkiske riket, Tuğrul III, døde i 1194, ble Rum-seldsjukkene de eneste herskende representantene fra dynastiet. Kaykhusraw I tok Konya fra korsfarerne i 1205. Under hans styre og til hans to etterfølgere, Kaykaus I og Kayqubad I, nådde seldsjukkenes makt i Anatolia sitt høydepunkt. Kaykhusraws viktigste bedrift var erobringen av havnen til Attalia på middelhavskysten i 1207. Hans sønn Kaykaus erobret Sinop og gjorde Trebizondriket til sin vasall i 1214. Han underla seg også kilikisk Armenia, men i 1218 ble han tvunget til å overgi byen Aleppo til al-Kamil. Kayqubad fortsatte å skaffe landomrpder langs middelhavskysten fra 1221 til 1225. I 1220-årene sendte han et felttog over Svartehavet til Krim. I øst beseiret han Mengücek og begynte å trykke på artukidene.
Nedgang
Kaykhusraw II (1237–1246) begynte sitt styre ved å erobre regionen rundt Diyarbekir, men i 1239 stod han ovenfor et opprør ledet av en populær forkynner som het Baba Ishak. Etter at han endelig hadde slått ned opprøret tre år senere, gikk fotfestet i Krim tapt, og staten og sultanatets hær var svekket. Det er i disse forholdene han stod ovenfor en mye farligere trussel, de ekspanderende mongolene. Mongolske styrker tok Erzurum i 1242, og året etter ble sultanen knust av Baiju i slaget ved Köse Dag (et fjell mellom byene Sivas og Erzincan). Seldsjukkene måtte underlegge seg mongolene etter dette og ble gradvis deres vasaller. Sultanen selv hadde flyktet til Antalya etter slaget i 1243, og der døde han i 1246. Hans død innledet en periode med tredelt styre, og så todelt styre som varte til 1260.
Seldsjukkenes rike ble delt mellom Kaykhusraws tre sønner. Den eldste, Kaykaus II (1246–1260), overtok styret i området vest for elven Kizilirmak. Hans yngre brødre, Kilij Arslan IV (1248–1265) og Kayqubad II (1249–1257), skulle styre regionene øst for elven under mongolsk administrasjon. Baiju beseiret i oktober 1256 Kaykaus II nær Aksaray, og hele Anatolia ble offisielt underlagt Möngke Khan. Kaykaus II flyktet fra Konya til Krim i 1260 hvor han døde i 1279. Kilij Arslan IV ble henrettet i 1265, og Kaykhusraw III (1265–1284) ble nominell hersker i hele Anatolia. Den egentlige makten ble enten utøvd av mongolene eller sultanens innflytelsesrike regenter.
Seldsjukkstaten hadde startet å deles opp i mindre emirater (beyliker) som i økende grad distanserte seg fra både mongolsk og seldsjukkisk kontroll. Mamelukksultanen Baybars plyndret i 1277 Anatolia, etter å ha blitt tilkalt derfar, og beseiret mongolene. Midlertidig erstattet han dem som administrator over det seldsjukkiske riket. Men siden de innfødte styrkene som hadde tilkalt ham til Anatolia ikke manifesterte seg til landets forsvar, måtte han dra tilbake til sin hjemlige base i Egypt, og mongolsk administrasjon ble gjenopptatt, offisielt og hardt.
Mot slutten av hans styre kunne Kaykhusraw III hevde direkte suverenitet kun over landområdene rundt Konya. Noen av beylikene (inkludert osmanene i deres spede begynnelse) og seldsjukkiske guvernører i Anatolia fortsatte å anerkjenne, riktignok nominelt, overherredømmet til sultanen i Konya, leverte khutba i navnet til sultanen i Konya i anerkjennelse av deres suverenitet. Sultanene fortsatte å kalle seg Fahreddin, islams stolthet. Da Kaykhusraw III ble henrettet i 1284, ble seldsjukkdynastiet påført nok et slag fra interne stridigheter som varte til 1303 da Kaykaus IIs sønn, Mesud II, etablerte seg som sultan i Kayseri. Han ble myrdet i 1307 i likhet med sin sønn Mesud III kort tid etterpå. En fjern slektning av seldsjukkdynastiet innsatte seg selv midlertidig som emir i Konya, men han ble beseiret og hans landområder erobret av Karamanoğlu i 1328. Innflytelsessfære til sultanatets valuta varte litt lenger, og seldsjukkiske mynter, vanligvis regnet som en solid myntenhet, fortsatte å bli brukt i det 14. århundre, igjen blant annet av osmanerne.
Kunst og arkitektur
Den eksepsjonelle perioden som blomstret i Anatolia i de 12. og 13. århundrene, mellom korstogene og mongolinvasjonen, markeres av utmerket arkitektur og dekorativ kunst.
Blant disse var karavanseraiene som ble brukt som stoppesteder, handelsposter og til forsvar for karavanene. I seldsjukkperioden ble det bygget hundrevis av disse strukturene. Deres konsentrasjon i tid og i anatolisk geografi representerer noen av de mest særpregede og imponerende konstruksjonene i hele historien til islamsk arkitektur.
Den største karavanseraien er Sultan Han som i 1229 ble bygget langs veien mellom byene Konya og Aksaray i landsbyen Sultanhani. Den var på 3900 m². Der er to karavanseraier som bærer navnet «Sultan Han», den andre ligger mellom Kayseri og Sivas. Bortsett fra Sultanhani er der fem andre landsbyer som har fått sitt navn fra karavanseraier. Disse er Alacahan i Kangal, Durağan, Hekimhan og Kadınhanı, i tillegg til byen Akkale/Akhan innenfor byområdet Denizli.
Karavanseraien i Hekimhan er unik på grunn av at den under den vanlige inskripsjonen på arabisk med informasjon om bygningen, har ytterligere to inskripsjoner på armensk og syrisk siden den ble bygget av sultanen Kayqubad Is lege (hekim). Han er antatt å ha vært kristen av opprinnelse og konvertert til islam. Der er andre særskilte tilfeller som bosetningen i Kalehisar nær Alaca, grunnlagt av seldsjukk-kommandanten Hüsameddin Temurlu som hadde søkt tilflukt i regionen etter nederlaget i slaget ved Köse Dağ. Han grunnla en landsby som bestod av en borg, en skole, et bosetningsområde og en karavanserai som senere antagelig ble fraflyttet rundt det 16. århundre. Alt unntatt karavanseraien som forblir uoppdaget, ble utgravd i 1960-årene av kunsthistorikeren Oktay Aslanapa. Funnene av et antall dokumenter og ruinene vitner om en livlig bosetning på stedet.
Salhøa
Omkringliggende fjell, alle mindre enn 3 kilometer unna, inkluderer Grøvudalstinden (1 844 moh.) i vest, Steinkollen (1 881 moh.) i nord og Storskrymten (1 985 moh.) i nordøst. Salhøa nås enklest fra Grøvudalen i nord.
Cidofovir
Cidofovir er et antiviralt legemiddel som benyttes ved behandling av visse virussykdommer, som cytomegalovirus hos aidspatienter. Effekt overfor andre virussykdommer er ikke belagt.
Det fungerer ved å hemme tilvirkning av viruset.
Cidofovir ble utviklet ved instituttet for organisk kjemi og biokjemi i Praha av Antonín Holý og selges under navnet Vistide av Gilead og Pfizer.
On the Beach at Bali-Bali
Tittelens historie
Originaltittelen var «On a Street in Baden Baden», men opphavspersonene innså snart at Baden-Baden lå i Tyskland. Fordi den tyske diktatoren Adolf Hitler truet verdensfreden, forandret de street til beach og byen Baden Baden ble til den tropiske (om enn fiktive) øya Bali-Bali. Forleggere kommenterte at det i virkeligheten ikke var noe sted kalt Bali-Bali og insisterte på at navnet skulle bli redusert til ett Bali.
Opphavspersonene nektet imidlertid å forandre navnet ytterligere og fant til slutt et hjem for deres sang, med det nye navnet intakt, hos forlagshuset Jo Morris Co. Inc, i 1619 Broadway, New York City.
Norsk versjon
Peter Coob (Jens Book-Jenssen) har skrevet norsk tekst.
Tuff
Tuff (fra italiensk «tufo») eller tuffstein er en porøs bergart som består av rester fra vulkanske utbrudd og har i tusener av år vært brukt som bygningsmateriale i midterste Italia. Tuff må ikke forveksles med tufa, en annen type stein som også kan kalles for kalktuff.
Se også
응회암
Prudential Regulation Authority
Prudential Regulation Authority (PRA) var et britisk tilsynsorgan for finanssektoren som eksisterte fra 1. april 2013 til 1. mars 2017. PRA var en gren av Bank of England og hadde som formål å sikre stabiliteten i Storbritannias finanssektor.
PRA førte tilsyn med banker, gjensidige sparekasser, samvirkeforeninger, forsikringsselskaper og store investeringsselskaper, til sammen omkring 1 700 virksomheter. PRA skulle fremme stabilitet i disse virksomhetene og – spesifikt for forsikringsbransjen – bidra til å sikre en adekvat grad av beskyttelse for forsikringshavere.
Norgesmesterskapet i boksing 1964
Norgesmesterskapet i boksing 1964 ble arrangert 22. mars i Oslo.
Blénod-lès-Toul
Blénod-lès-Toul er en kommune i departementet Meurthe-et-Moselle i regionen Grand Est i Frankrike. Innbyggerne kalles for Béléniens.
Befolkningsutvikling
Antall innbyggere i kommunen Blénod-lès-Toul
Glires
Glires eller gnagere og haredyr (fra latin glires - syvsovere) er en gruppe som består av gnagere og haredyr. Tidligere ble haredyr og gnagere sett på som en orden, men det er ganske tydelige anatomiske detaljer som skiller de to gruppene, slik at de i dag har hver sin orden: Enkelttannede- og Dobbelttannede gnagerne.
Systematisk inndeling
Det første kladogrammet under viser primatenes slektskap til andre grupper, slik man har regnet det i senere år, blant annet i henhold til Kriegs et al. (2007). Det andre kladogrammet viser en nyere inndeling av dette slektskapet, og er i henhold til Meredith et al. (2011) og Zhou et al. (2015). Selv om det ser ut til å være generell enighet om, at Scandentia (trespissmus) har en basal plassering i slektstreet, er det fortsatt usikkerhet knyttet til den nøyaktige plasseringen.
Værnbuvatnet
Værnbuvatnet (også skrevet Vanebuvatnet, Vanbuvatnet, Vannebuvatnet og Vannebovatnet) er en innsjø i Overhalla kommune i Trøndelag. Den har utløp mot sørøst til Kvernelva, ei sideelv til Nordelva. Innsjøen er inntaksmagasin for Vannebo kraftverk.
Steffen Berg Løkkebø
Steffen Berg Løkkebø (født 3. november 1987) er en norsk håndballspiller. Løkkebø, som er kantspiller, spiller for håndballklubben Falk i 1. divisjon.
Karriere
Løkkebø, som startet karrieren i Sandefjord TIF, spilte fra 2010 til 2013 i Follo HK, før han signerte for den nyopprykkede tyske håndballklubben TV Emsdetten og spilte der til 2015.
Løkkebø har spilt landslagshåndball for Norge, og var en del av Norges tropp til EM i 2014.
U20-VM i friidrett 2018 – Høydehopp kvinner
Kvalifisering
Kvalifiseringsrunden ble arrangert 13. juli, i to grupper, der begge startet klokka 11:40. Utøvere som greide minst 1,84 meter ( <span style="border: 1px solid #a2a9b1;padding: 0,1em 0,4em; background-color: #ccffcc">Q ) eller minst de 12 beste utøverne ( <span style="border: 1px solid #a2a9b1;padding: 0,1em 0,4em; background-color: #ddffdd">q ) gikk videre til finalen.
Finale
Finalen ble arrangert 15. juli klokka 13:42.
Svømming under VM i svømmesport 2022 – 50 meter brystsvømming kvinner
50 meter brystsvømming kvinner er en svømmeøvelse som blir arrangert under VM i svømming 2022 i Budapest i Ungarn 24. og 25. juni 2022.
Llanos
Llanos (spansk: Los Llanos; uttales: yä'nōs), «sletteland, prærie», er en vidstrakt tropisk gresslette i Colombia og Venezuela. Den ligger mellom Andesfjellenes østkjeder (Cordillera Oriental og Cordillera de Mérida) og elven Orinoco.
Svømming under VM i svømmesport 2022 – 50 meter brystsvømming kvinner
Rekorder
Før konkurransene var gjeldende verdens- og mesterskapsrekorder som følger:
Forsksheat
Forsksheatene startet 24. juni klokken 09:38.
Semifinaler
Semifinalene startet 24. juni klokken 18:27.
Finale
Finalen fant sted 25. juni klokken 18:09.
TSMC
Taiwan Semiconductor Manufacturing Company, Limited (TSMC, kinesisk: 台灣積體電路製造股份有限公司, pinyin: Táiwān jī tǐ diànlù zhìzào gǔfèn yǒuxiàn gōngsī) er en Taiwan-basert flernasjonal utvikler og produsent av halvledere. Hovedkvarteret ligger i Hsinchu. Selskapet ble grunnlagt i 1987, og var per 2021 verdens mest verdifulle og Taiwans største innen sitt område. TSMC hadde per 2020 en global produksjonskapasitet på rundt 13 millioner 300 millimeters wafere årlig. Chipoppløsningen omfatter noder fra 2 micron til 5 nanometer.
Ciccaba
Ciccaba er en slekt i uglefamilien (Strigidae) som består av elleve arter i gruppen med skogugler (Strigini). Tidligere regnet man kun fire arter til denne slekten, men flere arter er nylig flyttet hit fra slekten Strix.
Inndeling
Inndelingen av Ciccaba følger Taxonomy in Flux og er i hovedsak basert på Wink et al. (2008) og Fuchs et al. (2008b).
Norske navn på artene følger Norsk navnekomité for fugl og er i henhold til Syvertsen et al. (2008). Norske navn i parentes er ikke offisielle navn.
USAs herrelandslag i ishockey
USAs herrelandslag i ishockey representerer USA i ishockey på herresiden. USA spilte sin første kamp under OL i 1920 i Antwerpen i Belgia, og endte på andreplass etter de suverene vinnerne Canada. Den første kampen endte med 0-2 tap mot nettopp Canada den 25. april 1920.
Under ishockey-VM i 1933 i Praha vant USA sitt første VM-gull [, og dette var også første gangen Canada ikke vant et gull i OL eller VM. I 1936 I Garmisch-Partenkirchen i Bayern i Tyskland tapte USA med 1-2 mot Italia, og dette var første gang et landslag fra den gamle verden slo ett fra den nye verden, i ishockey. I ishockey-VM 1938 i Praha i Tsjekkoslovakia endte USA til slutt på sjuendeplass, og det var første gangen USA misset en medalje i en større turnering i ishockey.
I Vinter-OL 1960 i Squaw Valley i delstaten California i USA vant USA det kombinerende verdensmesterskapet- og olympiske turneringen foran Canada og Sovjetunionen. I ishockey-VM 1962 som ble spilt i Colorado i USA, fikk de en bronsemeldalje.
Under ishockey-VM 1969 i Sverige kom USA på en sjette- og dermed sisteplass og ble dermed for første gang ned i B-gruppen. USA vant neste års B-gruppe og rykket rett opp til A-gruppen igjen. I 1971 i Sveits havnet man på en sjetteplass igjen, og heisen gikk ned til B-gruppen igjen. Etter to andreplasser i B-gruppen i 1972 og 1973 vant man igjen B-gruppen i 1974 og til A-gruppen igjen til 1975-VM.
I OL i 1980 i Lake Placid i delstaten New York i USA vant USA gullet foran Sovjetunionen og Sverige. Sovjetunionen var favoritter, og USAs innsats i finalen ble kalt ”Mirakel på is”. Dette blir sett på som en av de største idrettsøyeblikk i USA gjennom tidene.
Under ishockey-VM 1982 i Finland, ble USA nummer åtte og turen gikk igjen ned til B-gruppen, som man vant året etter i 1983, og kom dermed opp igjen til A-gruppen umiddelbart.
Ved ishockey-vm 1996 i Wien i Østerrike vant USA bronsemedaljen. De vant også proffturneringen World Cup samme året, etter finalseseier mot Canada.
I 1998 ble USA desidert sist under ishockey-VM i Sveis, og måtte derfor ut i kvalifiseringsspill til neste års VM, som de lyktes med.
I OL 2002 i Salt Lake City i delstaten Utah i USA tok USA sølv på hjemmebane, etter tap mot Canada 2-5 i finalen. To år etter, i ishockey-VM 2004 i Tsjekkia fikk laget en bronsemedalje.
USA har totalt 485 017 registrerte ishockeyspillere (0,16 % av befolkningen). Per dags dato er Peter Laviolette landslagets hovedtrener.
Boismont (Meurthe-et-Moselle)
Boismont er en kommune i departementet Meurthe-et-Moselle i regionen Grand Est i Frankrike.
Befolkningsutvikling
Antall innbyggere i kommunen Boismont
Pervomajskajaberget
Pervomajskajaberget er en fjelltopp i den sentrale delen av Humboldtfjella i Dronning Maud Land. Den strekker seg 2720 moh. og ligger i Kvamsbrotet, to kilometer nord for Skarshovden.
Pervomajskajaberget ble oppdaget av den tredje tyske antarktisekspedisjonen (1938–39) under ledelse av Alfred Ritscher. Området ble flyfotografert og undersøkt under den norske antarktisekspedisjonen 1956–60. En sovjetisk ekspedisjon kartla området i 1960–61 og navnga fjellet Gora Pervomajskaja («1. mai-fjellet»).
Iridium (samband)
Iridium er et amerikansk kommunikasjonssystem med (Iridium Communications Inc.) med hovedkontor i McLean (Virginia). Selskapet driver et verdensomspennende satellittkommunikasjonssystem bestående av 66 aktive satellitter i seks baner samt én eller flere reservesatellitter i bane. Systemet er oppkalt etter det grunnstoffet Iridium.
Riksdagsvalget i Tyskland 1878
Valget i Tyskland 1878 var det fjerde føderale valg i Tyskland etter den tyske riksgrunnleggelse.
Hans Andreas Fristad
Hans Andreas Fristad (født 1952 i Oslo) er en norsk forfatter, kollektivtrafikkhistoriker og rådgiver i Ruter AS.
Capabatus
Capabatus er en slekt av løpebiller.
Utbredelse
Slekten er utbredt i det sørlige Afrika.
Christian Berge
Idrettskarriere
Han har bakgrunn som kaptein på Norges herrelandslag i håndball, hvor han spilte 63 landskamper og scoret 251 mål. Berge debuterte på landslaget mot Egypt 2. mars 1997 og avsluttet sin landslagskarriere 27. januar 2006 mot Kroatia. I tillegg har han blant annet spilt for Charlottenlund, Trondheim, Viking, SG Flensburg-Handewitt og Århus GF Håndbold, hvor han senere ble assistenttrener.
I 2008 ble han trener for Elverum Håndball. Med Berge som trener vant Elverum eliteserien i 2013. Berge ble fra 1. august 2013 i tillegg assistenttrener for landslaget for menn født i 1994. I 2014 ble Berge ansatt som ny trener for Norges herrelandslag i håndball, først midlertidig fra februar 2014 og deretter permanent fra juli 2014. I oktober 2018 forlenget han avtalen som landslagstrener fram til februar 2020.
Under Berge har Norges herrelandslag i håndball sølv under VM 2017 og VM 2019 som fremste meritter. Berge ledet sin siste kamp for Norge 20. mars 2022.
Den 1. mars 2022 ble Berge hovedtrener for den trønderske håndballklubben Kolstad Håndball
Familie og privatliv
Berge utgav 23. september 2008 boken I kampens hete – og kreften er ennå ikke overvunnet (Communicatio forlag). Han har forfattet den i samarbeid med journalist Tore Sæther i Adresseavisen. I boka forteller Berge om sin kamp mot lymfekreft, som han ble diagnostisert med i 2004. Etter et tilbakefall av kreften året etter, jobbet Berge seg tilbake på banen, og fortsatte siden sin håndballkarriere som trener.
Berge er gift og har to barn.
Ivar Vistekleiven
Ivar Vistekleiven (født 1. februar 1972) er en norsk lokalpolitiker i Vågå for Arbeiderpartiet. Han ble i februar 2013 valgt til varaordfører i kommunen av Vågå kommunestyre. Fra 2011 er han leder av hovedutvalg for teknisk, landbruk og naturforvaltning. Han er til daglig leder for Karriere Oppland Gudbrandsdal. I 2019 ble han valgt inn på fylkestinget i Innlandet fylke.
Avisåret 1761
Avisåret 1761 er en oversikt over etableringer, nedleggelser, hendelser, prisvinnere og personer med tilknytning til aviser i 1761.
Dødsfall
…
Absolute 2015
Absolute 2015 er et samlealbum i den norske Absolute Music-serien og ble utgitt digital 2015.
Sparkassen Open
Sparkassen Open er en profesjonell tennisturnering for menn som blir spilt på grus. Den er en del av Challenger-touren, og ble opprettet i 1994.
Den blir spilt hvert år i Braunschweig i Tyskland.
Nord-Makedonias historie
Nord-Makedonias historie er relativ kort da staten ble dannet ved oppløsningen av det tidligere Jugoslavia (Den sosialistiske føderale republikken Jugoslavia) da staten erklærte sin uavhengighet i 1991. Landet har derimot en lengre historie som historisk region på Balkan, for en oversikt over den større historiske regionen, se Makedonia (region). Nord-Makedonia ble medlem av De forente nasjoner i 1993, men på grunn av en strid med Hellas over navnet «Makedonia» ble staten omtalt som Den tidligere jugoslaviske republikken Makedonia, forkortet FYROM. Grunnen til striden er at et større område i Hellas allerede het det samme.
Antikken
I antikken omfattet det meste av det området som i dag er Nord-Makedonia også kongedømmet Paionia (gresk Παιονία, Paionía; latinsk Paeonia) som var befolket av paioniere, et folk av trakisk opprinnelse, men også deler av antikke Illyria og Dardania, befolket av ulike illyriske stammer, Lyncestis og Pelagonia befolket av molossiske stammer. Ingen av disse hadde fastlagte grenser. De var tidvis underlagt kongene av Makedonia og i andre tider brøt de seg fri.
I år 336 f.Kr. erobret Filip II av Makedonia området i øvrige Makedonia, inkludert dets nordlige områder og sørlige Paionia (som nå begge ligger innenfor grensene av Nord-Makedonia Filips sønn Aleksander den store erobret det som var igjen av regionen og nådde så langt nord som til Donau, og la alt dette inn under sitt rike.
I år 280 f.Kr. invaderte og herjet keltiske stammer under ledelse av Brennus landområdet til paioniere som ble ytterligere hardt presset av dardanerne. Senere ble Paionia forent igjen, men i år 217 f.Kr. maktet den makedoniske kong Filip V av Makedonia (220-179 f.Kr.) å forene de fleste av de adskilte regionene i Dassaretia og Paionia inn i det makedonske kongedømmet. I år 148 f.Kr. beseiret romerske legioner, ledet av den romerske generalen Quintus Caecilius Metellus, den siste makedoniske konge, Andriskos. Paionia rundt Axios dannet det andre og tredje distrikt i den romerske provinsen Makedonia. Romerriket la det meste av det som i dag er Nord-Makedonia inn under sitt rike, organisert som provinsen Makedonia, men de nordligste delene lå i Moesia. Under keiser Diokletian (død 311 e.Kr.) hadde området blitt delt i Makedonia Salutaris og Moesia prima. Ved år 400 e.Kr. hadde paioniere mistet sin identitet som folk, og Paionia var blitt redusert til et geografisk begrep.
Middelalderen
På begynnelsen av middelalderen ble området delt av Jireček-linjen, en tenkt skillelinje i antikkens Balkan som skilte innflytelsen mellom latinsk (i nord) fra gresk (i sør) fram til 300-tallet e.Kr. Området var befolket av trako-romere og helleniserte borgere fra Østromerriket og bysantinske grekere. De gamle språkene til de trakiske eller illyriske folkene hadde allerede gått tapt før slaverne strømmet inn i området, og deres kulturelle innflytelse var allerede sterkt redusert på grunn av gjentatte barbariske invasjoner på Balkan, fulgt av påfølgende hellenisering, latinisering og til sist slavisering. Sørslaviske stammer bosatte seg i området til dagens Nord-Makedonia på 500-tallet. De slaviske bosetningen ble referert til av bysantinske greske historikere som «Sklaviniai». Disse deltok flere angrep på Østromerriket, alene eller sammen med bulgarere eller avarer. En gang rundt 680 bosatte en bulgarsk gruppe, ledet av khan Kuber, som tilhørte det samme Huset Dulo som khan Asparukh, på slettene i Pelagonia. Herfra invaderte de gjentatte ganger den greske regionen Thessaloniki.