cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Levi-Civita-symbol
Levi-Civita-tensor
vil den transformere som en vanlig tensor. Dette er Levi-Civita-tensoren som er fullstendig antisymmetrisk i alle indeksene og med den spesielle verdien
i et generelt koordinatsystem hvor g er determinanten til metrikken for disse koordinatene.
Volumformen
Fra disse antisymmetriske tensorkomponentene kan man konstruere en differensiell N-form
som ofte blir omtalt som volumformen. Det kan man se når man for eksempel benytter kulekoordinater i tre dimensjoner
Da blir denne 3-formen
og har størrelsen dV = r 2 sinθ dr dθ dφ  som er det vanlige volumelementet i dette koordinatsystemet.
Günter Grass
Günter Grass (født 16. oktober 1927 i Fristaden Danzig, død 13. april 2015 i Lübeck ) var en tysk forfatter, billedhugger, maler og grafiker. Han var medlem av litteraturkretsen Gruppe 47, og regnes som en av de betydeligste tyskspråklige forfattere i etterkrigstiden. Han mottok nobelprisen i litteratur for 1999 for å «...i muntert svarta fabler ha tecknat historiens glömda ansikte». Svenska Akademien valgte bevisst, ifølge dets medlem Per Wästberg, å gi ham prisen akkurat i året 1999: «Vi så ham som en av 1900-tallets store, og mente at han var en av dem som best kunne avslutte århundret.»
Grass er best kjent for sin første roman, Blikktrommen, et av de viktigste verker innen europeisk magisk realisme, og hans romaner henter ofte motiver fra fødebyen Danzig (i dag Gdańsk i Polen). Et tilbakevendende tema i hans forfatterskap er fortrengningen av minnene om nasjonalsosialismen og hendelsene under andre verdenskrig.
Spearman (Texas)
Spearman er en by i Hansford County i Texas i USA. Ifølge United States Census, 2000 var byens innbyggertall 3021. Den er hovedby i Hansford County.
Günter Grass
Liv og verk
Grass vokste opp i Fristaden Danzig som sønn av den protestantiske tyske kjøpmannen Willy Grass og Helene Grass, født Knoff, som var katolikk av kasjubisk opprinnelse. Familien hadde en forretning med en toroms leilighet hvor de bodde i Danzig-Langfuhr. I 1930 fikk han en søster.
Spearman (Texas)
Spearman er kjent for sin samling av vindmøller fra J.B. Buchanan vindmøllesamlig. Byen har fått sitt hav etter Thomas E. Spearman, visepresident i North Texas and Santa Fe Railway.
Günter Grass
Liv og verk
Han gikk på Danzigs Conradinum-gymnasium. Alt som 15-åring meldte han seg frivillig til krigstjeneste på ubåt, men ble nektet fordi han var for ung. 17 år gammel ble han til gjengjeld innkalt som Flakhelfer ved antiluftskytset. Som innrullert soldat i 10. SS Panzer Division Frundsberg, en av elitetroppene i Waffen-SS, fikk han sin ilddåp ved østfronten da troppen hans ble beskutt av et stalinorgel. Dette holdt han skjult for offentligheten helt til 2006. I Waffen-SS tjenestegjorde han som panservognskytter fra februar 1945 til han ble skadet 20. april samme år og havnet i amerikansk krigsfangenskap. Under krigsfangenskapet skal han blant annet ha blitt kjent med den senere pave Benedikt XVI. Etter krigen ble han og hans familie, i likhet med nesten hele Danzigs tyske befolkning, fordrevet fra hjembyen, og kom som flyktninger til Vest-Tyskland etter at moren var blitt voldtatt av sovjetiske soldater.
Spearman (Texas)
Hoveddelen av inntektsgrunnlaget kommer fra jordbruk, olje og tilstøtende næringer. Byens skole Spearman High School, har «lynx» (gaupe) som maskot, og skolens idrettslag heter «Spearman Lynx».
Günter Grass
Liv og verk
I 1946-47 arbeidet han i en gruve og utdannet seg til stenhugger. I mange år studerte han skulpturkunst og grafikk, først ved Düsseldorfs kunstakademi og senere Universität der Künste Berlin. I 1954 ble han gift med den sveitsiske ballettstudenten Anna Schwarz. I årene 1956–1960 var Grass bosatt i Paris, og i perioden 1955–1967 deltok han på møter i regi av Gruppe 47, en uformell, men innflytelsesrik forsamling av tyske forfattere og kritikere som tok navn etter sitt første møte i 1947. Folk som Heinrich Böll, Uwe Johnson og Grass gikk sammen om et felles forsøk på å utvikle og bruke et litterært språk som var en radikal motsetning til nazitidens prosastil. Gruppen samlet seg siste gang i 1967.
Fra 1956 begynte Grass å publisere tekster i tillegg til å holde skulptur- og grafikkutstillinger i Stuttgart og Berlin. Frem til 1958 skrev han kortprosa, dikt og teaterstykker, som Grass beskrev som poetisk eller absurd teater. I 1959 kom hans gjennombrudd som forfatter med romanen Blikktrommen, hvor historiske begivenheter presenteres med et surrealistisk-grotesk billedspråk. Romanen var samtidig en stor historisk roman om tiden mellom de to verdenskrigene i Danzig. Gjennom hele etterkrigstiden har han vært en av de fremste forfattere og kulturpersonligheter i Tyskland, og har utgitt en rekke bøker. Grass var president for Berlins kunstakademi i perioden 1983–1986. Han har også markert seg som støttespiller for SPD, og som sterk kritiker av både høyre- og venstreekstremisme, spesielt kommunisme. I 1993 ble Grass æresborger av Gdańsk. Han gikk sterkt inn for krigen mot Serbia i Kosovokrigen i 1999, og støttet aktivt Gerhard Schröders økonomiske reformer, Hartz IV.
I 2002 utkom I krabbegang (Im Krebsgang), hvor temaet er flukten og fordrivelsen fra de østlige deler av Tyskland. Tittelen henspiller på krabbens bevegelser, og Grass beskriver den russiske senkningen av skipet Wilhelm Gustloff i Østersjøen, hvor omkring 9 000 tyske flyktninger, de fleste kvinner og barn, omkom. Det samme året ble Blikktrommen kåret til et av litteraturhistoriens 100 viktigste verker da den ble valgt inn i Verdensbiblioteket.
13. januar 2005 var han i Norge og leste fra sin bok Mein Jahrhundert (Mitt århundre) i Universitetets aula i Oslo. Samtidig var 100 av akvarellene hans utstilt i galleri Würth på Gjelleråsen i Nittedal.
4. april 2012 publiserte Grass det politiske prosadiktet Was gesagt werden muss (norsk: «Det som må sies»). I diktet hevder Grass at staten Israels atomvåpenpolitikk truer verdensfreden. Han tematiserer i sammenhengen også leveransen av tyske ubåter i Dolphin-klassen til den israelske marine. Som følge av diktet ble Grass erklært persona non grata i Israel.
Med sin første kone Anna Schwarz fikk han tre sønner og en datter. Ekteparet skilte seg i 1978, og året etter giftet han seg med Ute Grunert. Dermed fikk han to stesønner. I tillegg hadde han to døtre, med to ulike kvinner.
Grass var begeistret for den danske øya Møn, der han skrev deler av romanen Der Butt. Fra 1991 leide han et sommerhus på Møn, der landskapet også har inspirert bildekunsten hans.
Periegopidae
Periegopidae er en gruppe (familie) av edderkopper som tilhører undergruppen Haplogynae i gruppen Araneomorphae. Familien omfatter bare to kjente arter fra henholdsvis Australia og New Zealand.
Utseende
Middelsstore (ca. 8 mm lange) edderkopper med seks øyne.
Mary Thurman
Mary Thurman (født 27. april 1895 i Richfield i Utah, død 22. desember 1925 i New York City) var en amerikansk skuespillerinne fra stumfilmens æra.
Thurmans karriere som skuespiller begynte med roller i komedier av regissør Mack Sennett, og hun var senere med i filmer som Bombs! (1916) og The Fool (1925). Thurman deltok i nær seksti Hollywood-filmer fra 1915 og frem til sin død i desember 1925, da hun var kun 30 år gammel. Thurman var gift med Victor E. Thurman, sønn av høyesterettsdommer S. R. Thurman fra Utah, inntil deres skilsmisse i 1919.
Thurman døde av lungebetennelse i New York City, New York i desember 1925 mens hun var innlagt ved Flower Hospital. Hun hadde vært syk i nesten et år før hun døde etter en filminnspilling i Florida. Thurman ble gravlagt i hjembyen Richfield i Utah.
Gatcombe Park
Gatcombe Park er en av Storbritannias kongelige residenser. Den er Anne, Princess Royals private eiendom, og ligger i mellom Minchinhampton og Avening i Gloucestershire.
Huset og landbrukseiendommen ble kjøpt av Elizabeth II i 1976 til prinsesse Anne og Mark Philips. Den tilhørte da Lord Butler av Saffron Walden, en tidligere innenriksminister som hadde arvet det fra sin svigerfar, Samuel Cortauld. Han hadde i sin tur kjøpt det fra Ricardo-familien, som eide det fra 1814 til 1940.
Prinsessen bor pr. 2007 der sammen med sin andre ektemann, kontreadmiral Timothy Laurence, mens Mark Philips bor på Aston Farm sammen med sin nye hustru.
I mai og oktober hvert år holdes det en håndverksmesse på eiendommen, med omkring 160 utstillere.
Fielbmajohka (Karasjok)
Fielbmajohka (nordsamisk, historisk: Fielbmajåkka) er ei elv i Karasjok og Tana kommune i Finnmark. Den er ei sideelv til Tana og er 9,5 kilometer lang. Fielbmajohka har en rekke tilløpselver, hvorav den lengste har utspring sørøst for fjellet Gálvagoahtemuoroaivi. Elva renner i sørøstlig retning til den munner ut i Tana 17 km nordøst for Váljohka.
Leptonota
Leptonota er en slekt av biller som tilhører den artsrike underfamilien Lamiinae i familien trebukker (Cerambycidae).
Utseende
Middelsstore, mørkbrunlige trebukker. Antennene er omtrent så lange som kroppen, pronotum uten pigger på sidene. På beina er lårene noe fortykkede. Dekkvingene er trukket ut til sprikende spisser bak og har lyse tegninger.
Utbredelse
Slekten er hjemmehørende på Ny-Caledonia.
Kylie Minogue (album)
Kylie Minogue er det femte studioalbumet av den australske sangeren Kylie Minogue, som først ble utgitt i september 1994. Albumet ble først gitt ut av Deconstruction Records i store deler av verden, og av Mushroom Records i Australia og New Zealand.
Albuminformasjon
Albumet var Minogues første utgivelse uten produsentene Stock Aitken Waterman. I et forsøk på å utvikle seg selv som artist, tok hun en aktiv rolle i utgivelsen av albumet, og hentet inn flere samarbeidspartnere. Ifølge en av albumets låtskrivere og produsenter, har albumet solgt 2 millioner eksemplarer verden over, mens den offisielle nettsiden sier at albumet solgte 500 000 eksemplarer på verdensbasis.
Firaxis Games
Firaxis Games er et amerikansk selskap som utvikler videospill, grunnlagt i 1996 av Sid Meier, Jeff Briggs, og Brian Reynolds etter at de forlot MicroProse. Majoriteten av selskapet eies av Take-Two Interactive og er best kjent for videospillseriene Sid Meier's Civilization og X-COM. Firaxis har hovedkontor i Sparks i Maryland.
Kylie Minogue (album)
Albuminformasjon
Kylie Minogue nådde nummer tre i hjemlandet Australia og ble sertifisert til platina. Albumet nådde nummer trettini i Sverige.
Firaxis Games
Historie
MicroProse kuttet antall ansatte i 1996, og Sid Meier, Jeff Briggs, og Brian Reynolds forlot selskapet og startet for seg selv. De gav sitt nye selskap navnet Firaxis, etter «firey» og «axis», to ord de mente beskriver prosessen med spillutvikling.
Kylie Minogue (album)
Komposisjon
Mesteparten av albumet inneholder dansepop og R&B-stiler («Confide in Me», «Surrender», «If I Was Your Lover»). Albumet inneholder også mer moden popmusikk («Put Yourself in My Place», «Dangerous Game») til en mer house-stil («Where is the Feeling?», «Where Has the Love Gone?», «Falling», «Time Will Pass You By»).
Firaxis Games
Historie
I 2000 forlot Brian Reynolds Firaxis og startet sitt eget studio, Big Huge Games. I 2005 overtok Take-Two Interactive Firaxis for 26,7 millioner $. Firaxis ble slått sammen med PopTop Software i 2006 og Sid Meier overtok det kreative ansvaret for begge. Jeff Briggs ble styreformann våren 2006, men forlot selskapet i november 2006. I 2007 forlot Soren Johnson, designer av Civilization IV Firaxis for å jobbe med Spore hos Electronic Arts. I 2009 flyttet hovedkontoret noen få kilometer fra Hunt Valley til Sparks.
Spill
Firaxis gir ofte spillene sine navn etter Sid Meier, en tradisjon som begynte hos MicroProse.
Akademiska Damkören Lyran
Akademiske Damkören Lyran, som oftest forkortet til bare Lyran, er et finlandssvensk damekor ifra Helsingfors i Finland. Koret har et 60-talls aktive medlemmer; flertallet av dem studerer ved ulike høyskoler i Helsingforsregionen. Koret er en forening tilknyttet Helsingfors universitet. Det øver i Gamla studenthuset i Helsingfors. Koret ble stiftet i 1946 av en gruppe kvinnelige studenter ved Nylands Nasjon, med Eja Tollet i spissen. Gruppen ekspanderte etterhvert, og da kapellmester Henrik Christiernin tok over som dirigent i 1951 var de et 40-talls sangere.
I dag hører Lyran til Finlands fremste damekor. Fra 2009 ble koret dirigert av Jutta Seppinen, musices magister ifra Sibelius-Akademiet. Koret holder et flertalls konserter hvert år, deltar i korkonkurranser og reiser på turnéer. Koret har også utgitt en rekke innspillinger. I 2001 ble innspillingen Lyst utnevnt til årets kor-innspilling av Finlands Korlederforening og Sulasol. Lyran oppfører både profan og sakral musikk, i så vel gamle som moderne toneganger, og baserer seg gjerne på unge finske komponister. Ved siden av konsertrepertoaret har koret en stamrepertoar bestående av viser og evergreens.
Året 1954 startet Lyran et langvarig samarbeid med Akademiska Sångföreningen med en en felles julkonsert. Dette samarbeidet forsetter den dag i dag, og de årlige julekonsertene i Johanneskyrkan har blitt en tradisjon. Før jul i 2011 utga de to korene sin andre felles innspilling, Julen vi minnes.
Lyran har hatt nære forbindelser med Trondhjems Studentersangforening siden 1968.
Rip Torn
Elmore Rual «Rip» Torn jr. (født 6. februar 1931 i Temple i Texas, død 9. juli 2019 i Lakeville i Connecticut) var en amerikansk skuespiller som opptrådte på teater, filmer og TV.
Fotballklubben Bodø/Glimt i 2017
Fotballklubben Bodø/Glimt spilte i 2017-sesongen i OBOS-ligaen, etter å ha rykket ned fra Eliteserien 2016. Det var Aasmund Bjørkan sin andre sesong som hovedtrener.
Vinter
Inn:
Ut:
Sommer
Inn:
Rip Torn
Karrière
I 1993 spilte Torn i science fiction-filmen Robocop 3. Torn var også med i ti skuespill på Broadway etter hans Broadway-debut i 1959, da han spilte rollen som Tom Junior i skuespillet Sweet Bird of Youth, som han ble tildelt en Theatre World Award for, og han fikk en Tony Award-nominasjon for denne rollen. Torn kom tilbake til Broadway i 1962 i stykket Daughter of Silence. I hans siste opptreden på Broadway spilte Torn rollen som Kidder Will i The Young Man from Atlanta i 1997.
Privat
Torn var gift tre ganger og hadde seks barn. Torn var fra 1956 til 1961 gift med skuespillerinnen Ann Wedgeworth som han hadde en datter, Danae Tor, sammen med. Etter hans skilsmisse fra Wedgeworth, giftet Torn seg med den Oscar-vinnende skuespillerinnen Geraldine Page i 1963. Page og Torn forble gift frem til hennes død i 1987. De hadde tre barn: Tony Torn, Jon Torn (lærer ved Northern Arizona University) og skuespiller Angelica Torn. Senere giftet Torn seg med skuespillerinnen Amy Wright som fikk to barn, Katie og Claire, med.
Fotballklubben Bodø/Glimt i 2017
Sommer
Ut:
OBOS-ligaen
{|
Rip Torn
Konflikter med kolleger
Under innspillingen av Maidstone slo Torn regissøren Norman Mailer i hodet med en hammer. Mailer angrep da Torn og under slåsskampen bet av ham en del av øret. Kamera gikk under slagsmålet og opptaket ble brukt i filmen.
Under talkshowet The Tonight Show med Jay Leno i 1994 hevdet Dennis Hopper at Torn hadde trukket kniv under forberedelsene av Easy Rider. Torn saksøkte Hopper for injurier og ble tilkjent 475,000 dollar. Torns krav om «punitive damages» ble avvist, men etter en anke fra Torn ble han i 1998 tilkjent ytterligere 475,000 dollar.
Konflikter med loven
I januar 2004 ble Torn arrestert i New York City etter at hans bil kolliderte med en taxi. I oktober 2004 ble Torn frikjent fra alle anklager. I desember 2006 Torn ble igjen arrestert for fyllekjøring i North Salem i New York, etter en ny kollisjon. I april 2007 erklærte Torn seg skyldig og han fikk sitt førerkort suspendert i 90 dager og han ble pålagt å betale en bot på 380 dollar. I mars 2010 ble han arrestert for å ha brutt seg inn i en bank i byen Lakeville i Litchfield, Connecticut. Da han ble pågrepet sa han at han trodde han befant seg i sitt eget hjem. Torn var bevæpnet og påvirket av alkohol. Han sa seg skyldig og ble i desember 2010 dømt til 2½ år betinget fengsel og tre års prøvetid.
Dødsfall
Torn døde 9. juli 2019 i Lakeville, Connecticut, 88 år gammel.
Fotballklubben Bodø/Glimt i 2017
Terminliste
<div id="Molde v Vålerenga">
<div id="Vålerenga v Haugesund">
Ybbs
Ybbs er en høyre sideelv til Donau i Niederösterreich.
Fotballklubben Bodø/Glimt i 2017
Terminliste
<div id="Bodø/Glimt v Vålerenga">
<div id="Vålerenga v Jerv">
Ybbs
Kilden ligger i nærheten av Mariazell på grensen mellom Niederösterreich og Steiermark, ved foten av fjellet Großer Zellerhut i Ybbstal-Alpene. I begynnelsen av løpet har elven navnet Weiße Ois, og ca. 5 kilometer senere kalles den Ois. Omtrent fra Lunz am See til samløpet med Donau er navnet Ybbs.
Fotballklubben Bodø/Glimt i 2017
Terminliste
<div id="Sandefjord v Vålerenga">
<div id="Tromsø v Vålerenga">
Ybbs
Ybbs har et svingete elveløp og renner i rundt 134 km fra sør til nord gjennom Ybbstal. Hovedsakelig er metall- og treforedlingsbedrifter lokalisert langs elven. I For-Alpene endrer den retning og flyter nordøst til Donau.
De viktigste stedene langs Ybbs er Lunz am See, Göstling an der Ybbs, St. Georgen am Reith, Hollenstein an der Ybbs, Opponitz, Ybbsitz, Waidhofen an der Ybbs, Sonntagberg, Kematen an der Ybbs, Amstetten og Ybbs an der Donau.
Fotballklubben Bodø/Glimt i 2017
Terminliste
<div id="Mjøndalen v Vålerenga">
<div id="Kristiansund v Vålerenga">
<div id="Vålerenga v Strømsgodset">
<div id="Brann v Vålerenga">
<div id="Vålerenga v Bodø/Glimt">
<div id="Start v Vålerenga">
<div id="Vålerenga v Sandefjord">
<div id="Haugesund v Vålerenga">
<div id="Vålerenga v Brann">
<div id="Vålerenga v Molde">
<div id="Vålerenga v Mjøndalen">
<div id="Vålerenga v Kristiansund">
<div id="Strømsgodset v Vålerenga">
<div id="Vålerenga v Odd"> <div id="Aalesund v Vålerenga">
<div id="Vålerenga v Sarpsborg 08">
<div id="Rosenborg v Bodø/Glimt">
<div id="Stabæk v Rosenborg">
<div id="Rosenborg v Strømsgodset">
Bodø/Glimt 2
Bodø/Glimt 2 spilte i 4. divisjon Nordland i 2017.
Tønsberg stasjon
Tønsberg stasjon er jernbanestasjonen i Tønsberg. Stasjonen ligger på Vestfoldbanen og ble åpnet i 1915 da linjen ble lagt om gjennom Tønsberg.
Historikk
Da Vestfoldbanen (daværende navn Grevskapsbanen) ble åpnet i 1881 lå Tønsberg stasjon ved byfjorden, like sør for dagens Slottsfjelltunnelen. Tunnelen, som i dag er veitunnel, var i 1881 Norges lengste jernbanetunnel. Sporet inn til Tønsberg var et sidespor, noe som førte til at togene enten måtte rygge inn eller ut av stasjonen. Allerede i 1894 ble det vurdert alternative ordninger for Tønsberg stasjon. Da Tønsberg-Eidsfossbanen åpnet i 1901 hadde man behov for en jernbanelinje helt ned til havneområdet. Dette er en av årsakene til at denne banen ikke benyttet den eksisterende stasjonen, men en nybygget stasjon på Knapløkken. Det er denne stasjonen som senere ble den nåværende Tønsberg stasjon.
Stortinget besluttet i 1910 å lage en jernbanesløyfe i Tønsberg slik at togene ikke måtte snu. Det ble besluttet at de to jernbanelinjenen skulle ha en felles stasjon på Knapløkken. Fellesstasjonen og jernbanesløyfen ble tatt i bruk 1. oktober 1915.
I dag
Nordfra gikk Vestfoldbanen tidligere i en stor sløyfe sørøstover rundt byen for å komme inn på stasjonen. Tønsberg kommune vedtok sommeren 2002 å fjerne denne sløyfen og omgjøre stasjonen til en sekkestasjon som Kristiansand stasjon, det vil si at togene kjører inn og så ut igjen i motsatt retning, i stedet for å kjøre rett gjennom stasjonen som ved de fleste stasjoner. Jernbaneverket protesterte mot dette vedtaket og påpekte at å vende tog tar tid som vil legge på omtrent ti minutter i reisetid. Lokalpolitikere ønsket imidlertid ny debatt om saken.
Sikkerhetsmessig er stasjonen en grensestasjon. Dette betyr at den oftest er betjent av togekspeditør. Når stasjonen er ubetjent er kryssinger eller forbikjøringer ikke mulig.
Modellfly
Modellfly er små fly som styres via radiostyring. De kan variere fra å ha et vingespenn på 30 cm, til et spenn på over 6 meter. De mest vanlige har et vingespenn mellom 1 og 3 meter.
Skalamodellfly
Det er flere typer modellfly. Den ene typen er skala-modellfly, det er fly som mest mulig etterligner vanlige større fly, for eksempel Piper, Cessna, P51 Mustang og Spitfire. Disse modellene kan være enten statiske, eller utstyrt med motor og radiostyring.
Vanlige modellfly
Skalamodellene er ofte dyre og de fleste har fly som kun er laget for å fly med radiostyring. Disse flyene kan koste fra 1000 kroner for et lite elektrofly. Disse flyene kan være veldig ulike med forskjellig form på både vinger og kropp. Dette gir dem ulike flyegenskaper, noen er laget for kunstflygning, andre er laget for fart, mens noen er laget med meget gode flyegenskaper og er beregnet som treningsfly. Det er også mange fly som er laget for å gjøre det aller meste i luften uten store begrensninger, disse kalles 3d-fly. 3D-fly utfører kunststykker som fullskalafly normalt ikke kan utføre.
Linestyrte fly
Det finnes også «linefly» eller linestyrte fly. Piloten kontrollerer da flyet ved hjelp av liner (snorer eller tynne wirer) som er festet til flyet inn i den ene (innerste)vingen. Den ene line for ned ror og den andre for opp ror (dykk og høyderor) Flyet flyr da i en stor sirkel.
Modellhelikopter
Modellhelikopter flys også av mange, og finnes både som skalamodell, treningsmodell og 3d helikopter. Med sistnevte kan man gjøre mye mer enn man kan gjøre med ett vanlig fullscala helikopter.
Drivstoff
Modellfly kan være statiske modeller (laget for utstilling?, eller drevet med elektriske motorer, eventuelt gå på metanol eller bensin. Det mest vanlige er metanol som er blandet med olje og nitrometan. Ofte går metanol og bensinmodeller under kategorien bensin, men det er litt feil. Metanol omtales som glowmotorer og bensin – nettopp som bensin.
Elektrofly blir stadig vanligere. Bensinmotorer brukes oftest på større fly med vingespenn på over 2 meter. Det har siste årene også kommet motorer for vanlig bensin, de leveres med eget tenningsanlegg og trenger driftsspenning via eget batteri. Fordelen med slike motorer er mange, de er rimelige i drift og pålitelige.
Historie
Å bygge og fly motoriserte modellfly er en hobby som har vært populært siden 1930-tallet. I Norge ligger modellfly som hobby under Norges Luftsportforbund- NLF med omtrent 3500 registrerte medlemmer fordelt på ulike klubber i landet.
De aller første modellfly med strikkmotor var en enkel balsapinne med vinger og hjul. «Motoren» ble aktivert ved at propellen ble dreid i motsatt retning og dermed tvinnet strikken. Når en slapp flyet kunne en være heldig hvis flyet fløy 50-60 meter og var luftbåren et halvt minutt.
Modellfyvning som hobby fikk god drahjelp ved etablering av Allers Flyveklubb på 1935-tallet Etter krigen ble det utviklet en norsk modellflymotor etter kompresjonstenningsprinsippet. Den kom i to utgaver med slagvolum på 1 respektive 2,5 ccm. I motsetning til datidige amerikanske og tyske motorer tålte motorene å gå i bakken i stor hastighet uten nevneverdig skade.
Utbredelse
Modellflyvning kan være en sport eller en hobby, og er i dag meget utbredt. Fly og utstyr kan stort sett kjøpes over hele Norge. Det er mange norske utøvere som hevder seg internasjonalt, spesielt innen seilfly. Fra år 2000 er modellflyging tatt opp som idrett i Norges Idrettsforbund.
Vincens Lunge
Vincens Lunge (født ca. 1486 i Danmark, død 3. januar 1536 i Trondheim) var en fremtredende dansk-norsk adelsmann, medlem av det danske og det norske riksrådet, og den fremste representanten til kong Fredrik I (1523–1533) i Norge. Navnet er også skrevet Vincent og Vincents.
Vincens Vincenssøn Lunge hørte egentlig til den danske adelsfamilien Dyre, og han var sønn av Vincens Iverssøn Dyre som eide godset Tisbæk på Jylland. Vincens tok imidlertid, som sine brødre, slektsnavn etter sin mor, Kirsten Lunge. Lunge studerte i Tyskland, Frankrike og Brabant og tok doktorgrader i filosofi, romerrett og kirkerett. I 1521 ble han professor i jus og rektor ved Københavns Universitet.
I 1528 overtok Lunge cistercienserklosteret Nonneseter i Bergen. Dette er den største gaven en norsk konge noen gang har gitt til en privatperson. Det var et resultat av Lunges nære forbindelse til Kong Frederik I, som kalte Lunge ned til Danmark og tvang ham på et møte i Flensborg høsten 1528 til å oppgi Bergenhus len, men lot ham beholde Sogn, Jemtland og Vardøhus len. Som kompensasjon skjenket kongen ham dessuten Nonneseter kloster med alt dets gods, slik at Lunge i tiden etter kunne bygge om klosteret i Bergen til sin befestede residens Lungegården. Det fortelles også at Vincens Lunge røvet et større parti tørrfisk i Finnmark fra erkebiskopens stedfortreder, Per Hemmingsen. For denne ugjerningen ble Lunge arrestert og dømt fra livet for påstått misbruk av myndighet. Men mest sannsynlig hjalp erkebiskopen ham ut av krisen.
Han ble drept i Trondheim i januar 1536 etter ordre fra erkebiskop Olav Engelbrektsson og hans menn.
Vincens Lunge gav navnet til Lungegaarden, som siden gav navn til Store og Lille Lungegårdsvann beliggende i Bergen sentrum.
Forleninger
I 1524 var Vincens Lunge forlenet til følgende len :
Kinesisk kirkehistorie fra 1500 til 1644
Den kinesiske kirkehistorie fra 1500 til 1644 omfatter perioden fra og med de store europeiske oppdagelser, da det ble lagt et viktig grunnlag for kristendommen i Kina. Det var særlig jesuittordenens kinamisjonærer som la føringene og stod for de store gjennombruddene. Men mot slutten av perioden kom også misjonærer fra andre ordenssamfunn til riket, fransiskanerne og dominikanerne. Jesuittene, som etablerte seg i Macao på midten av 1500-tallet og etablerte et universitet der, virket over store deler av Kina, på en rekke steder fra Guangdong i sør til Beijing langt i nord. Dominikanerne og fransiskanerne virket for det meste i provinsen Fujian, men hadde også et nærvær i Macao.
I kinesisk allmenn historie kalles den samme periode det sene Ming-dynastiet. Det varte helt til 1644, da det ble styrtet av et bondeopprør og noen uker etter erstattet med det mandsjuiske fremmedstyre som går under navnet Qing-dynastiet.
Patronatssystemet, som fordelte ansvaret for de katolske misjoner mellom Portugal og Spania, var nettopp blitt etablert på 1500-tallet. I Øst-Asia fungerte det slik at Kina og dets nære tributtland ble tilregnet det portugisiske patronat, som hadde sin livslinje tilbake til Europa fra Macao via Malakka, Goa og rundt Afrika til Portugal. Jesuittene, som kom fra en rekke europeiske land, opererte under dette systemet. Spanjolene hadde imidlertid etablert seg på de filippinske øyer, og kom der i kontakt med store grupper utflyttede kinesere. Dominikanere og fransiskanere fra Spania tok seg over til Fujian, hvorfra brorparten av Filippinenes kinesere stammet. Disse misjonærer, som var blitt kjent med kinesere fra andre områder og fra andre sosiale lag enn dem jesuittene for det meste kom i kontakt med, utviklet etterhvert en annerledes tilnærming til misjonsarbeidet. De friksjoner som fulgte skulle bli en viktig ingrediens i den såkalte ritestriden, som begynte i Ming-tiden og som skulle pågå nesten hundre år inn i Qing-tiden.
Om periodeavgrensing
Det er ikke mulig å være helt konsekvent med hensyn til 1644 som sluttår, det må bli med noe stoff som tidsmessig overlapper med det tidlige Qing-dynasti. Det dreier seg blant annet om de siste rester av Ming-keiserdømmet: Selv om Ming-styret var fortrengt fra hovedstaden Beijing, fortsatte det med en oppholdende motstand sørover i Kina i noen tiår, og i hoffet og følget til disse Ming-pretendentene var det katolske misjonærer. Videre dreier det seg om de kinesiske kvinner og de særlige problemstillinger som knytter seg til katolsk kvinnemisjon i Kina. Det er naturlig å behandle denne tematikken – i alle fall hva gjelder det sene Ming og det tidlige Qing – enhetlig, og ikke brutt opp i to kapitler.
Det dreier seg også om en øy som på den tid ikke tilhørte Kina, men som senere skulle gjøre det: Taiwan. Her var det misjon både fra katolsk hold og fra nederlandsk protestantisk hold, og denne misjonsperioden var ennå ikke over i 1644. På samme måte er det med Tibet. Dette landet var den gang ikke kinesisk, men vi behandler det her ettersom området nå er innen Folkerepublikken Kinas grenser. Samtidig med Ming-dynastiets periode i Kina og sporadisk noe fremover i tid var det noen katolske misjonsfremstøt der.
Bakgrunn: Portugisernes visjoner
Med Yuan-dynastiets undergang i 1368 ble på nytt de sårbare båndene mellom Kina og Vesten brutt. Nå fikk landet et helt kinesisk herskerdynasti, Ming-dynastiet. Selv om det til å begynne med førte en svært ekspansiv politikk, med handel og oppsiktsvekkende oppdagelsesferder under admiral Zheng He, trakk det seg etter Yongle-keiserens tid (1403–1425) tilbake til sine tradisjonelle grenser. Slik overlot det i praksis den sjøverts asiahandel til muslimene fra Den arabiske halvøy eller Persia, og islam spredte seg så langt østover som til Molukkene og deler av Mindanao. På samme tid var portugisernes store oppdagelsesferder akkurat begynt, særlig med Henrik sjøfareren (1394–1460). I 1498 fant Vasco da Gama sjøveien til India. I 1511 erobret Afonso de Albuquerque Malakka fra den muslimske sultanen der, og nå hadde portugiserne en base for sin videre ferd mot Krydderøyene og Øst-Asia. Fra paven hadde de også blitt innvilget patronatsrettigheter med hensyn til kirkelige ting: Som motytelse for å bringe den kristne tro til de land de oppdaget og finansiere misjonsarbeidet der, fikk de vidtgående rettigheter overfor og kontroll med misjonene. Dette var en oppgave som de katolske makthavere gikk inn i med oppriktig iver, både for troens sak i seg selv og for å demme opp for og rulle tilbake den muslimske innflytelse, som de til sin forskrekkelse kunne fastslå nesten hvor enn de kom øst for Kapp det gode håp. Dette var på den tid da katolske portugisere og spanjoler nettopp hadde fullført sin reconquista (gjenerobring) av muslimsk land på Den iberiske halvøy.
I Spania var man samtidig over seg av begeistring over å ha oppdaget øyene øst for Kina og Japan. Christofer Columbus hadde, på leting etter Cathays og Zipangus (Japans) fabelaktige rikdommer, seilt vestover fra Spania og kommet til Antillene i 1493. Den geografiske feilidentifikasjonen ble ikke oppdaget før Balboa i 1513 krysset Panamaeidet og fikk se Stillehavet (Da var imidlertid forlengst et slikt havs eksistens antatt, men ikke riktig størrelsesberegnet, av mange europeere, blant annet av portugiserne, noe som fremgår av Cantino-planisfæren av 1502.) Portugals og Spanias oppdagelser i hver sin retning fikk begge betydning for Kinamisjonen. Spanierne og portugiserne hadde etter pavelig megling og ikke uten vanskeligheter blitt enige om en skillelinje mellom sine innflytelsessoner i 1494 (Tordesillastraktaten). Traktaten trakk linjen langs en lengdegrad i Atlanterhavet, og gav de to landene rett til å erobre og opprette kolonier på hver sin side, på betingelse av at de kristnet områdene.
Selv om man var fullt klar over at jorden var rund, var denne kunnskapen bare på det teoretiske plan, så man forsømte å tenke på en tilsvarende linje på jordens «bakside». Spanjolene var uansett på dette tidspunkt overbeviste om at de allerede stod rett øst for Cathay og Zipangu, og at avtalen sikret disse hovedmålene. Portugiserne hadde da ennå ikke rundet Kapp det gode håp.
Både spanjolenes og portugisernes perspektiv var preget av en sterk eurosentrisme. Dette perspektiv ble kombinert med den nære forbindelse som fikk oppstå mellom misjonen og den sekulære verdslige makt. I de første atskillige århundrer av kristen misjonshistorie, hadde man stort sett vært meget villig til å tilpasse det kristne uttrykk til de lokale kulturer. I senmiddelalderen hadde det imidlertid oppstått en eurosentrisme som så på ikke-kristne kulturer som suspekte, og kanskje som djevelens verk. Det gjaldt ikke bare å kristne dem, men også å europeisere dem. Både i Portugal og i Spania, de to store oppdagernasjonene, var denne eurosentrismen blitt videre spisset med en brennende nasjonalisme. Det gjaldt å gjøre de fremmede folkeslag til en slags portugisere eller spanjoler. Ved dåpen fikk de omvendte ikke bare et kristent dåpsnavn, men det ble gitt etter den spanske eller portugisiske tunge, og de fikk like godt et europeisk etternavn også. At den høykultur man kom til i India faktisk i det meste var langt mer komplisert enn den vestlige, førte ikke til noen kurskorrektur før etter en god stund.
Portugiserne og det lukkede Kina
Noe som bedret situasjonen var at det gikk bedre for portugiserne i Japan. Der ble de tatt vel i mot, og snart seilte de i pepper fart mellom øya Kyushu (der de etterhvert bygde opp havnebyen Nagasaki) og Kina. Fra 1544 utviklet det seg en trekanthandel mellom Japan, Kina og portugisiske Goa i India. Lenge gikk portugisernes kinahandel over øya Shangchuan vest for Perleflodens delta i Guangdong, men de hadde også rett til å ankre ved Macao.
Pater Frans Xavier i Asia (1542-1552)
Før jesuittordenen ble grunnlagt i 1540 var det først og fremst fransiskanere som hadde fulgt med de portugisiske flåteekspedisjoner østover. I India trodde de først at innbyggerne enten var muslimer eller thomaskristne (indiske syro-orientalere), men innså snart at det bare var tilfellet akkurat i de byene de først ankom, og knapt nok der. Hvordan skulle de så ta fatt på oppgaven med å evangelisere de ikke-kristne folkemasser, med sitt kastesystem, sine innviklede religiøse skikker og regler? Det ble til at de holdt seg til de få havnebyer der portugiserne etablerte seg, inntil en ivrig prest fra Goa drev misjon blant paravaner helt sør på Deccan i 1537. Mange av dem ble døpt, men noen egentlig trosopplæring fikk de ikke.
Frans Xavier ble en stor misjonær, og de innsikter som har relevans for jesuittenes senere kinamisjon fikk sitt gjennombrudd hos ham i Japan. Han innså raskt etter ankomsten på Kyushu at overfor en høykultur som den japanske krevde det en heroisk ydmykhet i forhold til egen bakgrunn (og han kom etter sin universitetsutdannelse i Paris usedvanlig godt rustet), og betydningen av å knele ned i den fremmede kultur, dens filosofi og skikker, og adaptere den kristne lære til den nye kultur uten gi avkall på noe av det sentrale. Han fikk aldri begynt på denne prosessen i Kina: Han døde den 3. desember 1552 på den kinesiske øya Shangchuan, mens han ventet på skipsleilighet til Kanton.
På Kinas terskel
En til to ganger årlig fikk portugiserne dra til markedet i Kanton. Men de tok grundig feil dersom de trodde at Kina var i ferd med å åpne seg. Vanlig folk overøste dem med fornærmelser (handelsfolk hadde uansett lav anseelse i Kina), og det gikk tidvis brev til keiseren i Běijīng om Macao som en kreftbyll på provinsen.
Macao vokste raskt, og det grodde frem en stor «macanesisk» befolkning (etterkommere av portugisere og kinesere) av aktive kristne. Men det ble med Macao; hvis misjonærer forsøkte å komme seg innover i provinsen, ble de prompt tilbakevist. Den relative stillstand i Macao stod i skarp kontrast til utviklingen av misjonen i India og Japan. I 1576 ble Macao bispedømme, med (foreløpig på papiret) kirkelig jurisdiksjon over hele daværende Kina, Japan, Molukkene og andre øyer, som det het i opprettelsesbullen, Super specula militantis ecclesiae. Første biskop var jesuitten og titulærbiskopen Melchior Miguel Carneiro, som var «ledig» ettersom han ikke kunne tiltre som koadjutor til patriarken av Etiopia. Imens var spanjolene på plass på Filippinene (1565); de ville ikke lenger være med på at hele Øst-Asia skulle være under portugisisk patronat og hadde fått paven til å godkjenne Manila som bispesete. Dermed fantes det to rivaliserende utgangspunkt for katolsk misjon i Kinas nærhet.
Portugals svekkelse fortsatte etter at kong Sebastian døde i Marokko i 1578, uten å etterlate seg mannlige arvinger. To år senere var spanskekongen Filip Ii blitt kronet også til Portugals konge. Bundet til Spanias skjebne fikk Portugal del i den nedturen som fulgte etter tapet av den spanske armada (1588), da verdenshavene fikk nye slagkraftige aktører i England og fremfor alt Holland. Men Macao holdt seg, og skulle også klare å slå tilbake senere nederlandske erobringsforsøk.
Pater Alessandro Valignanos initiativ og Matteo Riccis virke (1578-1610)
Mens misjonen i Japan etter en tidlig kneik fortsatte strålende og misjonærene var fulle av håp, vansmektet den i Macao og anså utsiktene i Kina som håpløse. Jesuittordenen hadde sendt pateren Alessandro Valignano som «visitator og generalvikar for hele Orienten», og han kom til Macao i 1578 der han ikke likte hva han så, og dro året etter til Japan. Der utviklet han sine misjonsprinsipper, og kunne også sammenligne dem med tilnærmingen han hadde observert i Macao. Valignano skjønte at man så langt hadde neglisjert den kinesiske elite og forsømt å gjøre seg kjent med den store kinesiske sivilisasjons kilder. Dette ville han endre på.
Valignano var den katolske Orientmisjonens fremste og mest toneangivende «missiolog» (for å bruke et moderne ord). Hans tankegang, som han også ville gjøre gjeldende for Kina, lar seg illustrere ved hans standpunkter i Japan: Misjonærene måtte tilpasse seg den japanske sosiale orden. De måtte venne seg til japansk mat, og omhyggelig etterleve japansk etikette. Klærne de bar måtte gjenspeile deres ordens fattigdomsløfte (alle misjonærer i Japan var jesuitter). Misjonærene måtte lære seg språket, og ikke slå seg til ro med tolkers hjelp. Man måtte fremme japanske prestekall, for at kirken raskt kunne komme på japanske hender. Trosfremstillingen skulle skje med adaptasjon av beskrivelser og eksempler til japansk bevissthet, tankemåter, historie og samfunnsforhold, men det måtte ikke foretas avkortelser hva gjelder den kristne læres innhold. Det skal ikke stikkes under stol eller relativiseres at kristendommen er veien bort fra fortapelsen og til frelsen.
Etter at den japanske hersker Toyotomi Hideyoshi i 1587 ved et edikt (som han dog ikke fulgte opp) ville utvise misjonærene fra Japan, vurderte Valignano nye tiltak. I 1592 holdt han et møte i Japan med jesuittene der, og de besluttet å opprette et eget kollegium i Macao for utdannelse av japanske prester. Med pavelig godkjenning kunne St. Pauls universitetskollegium åpne i 1594. Her ble ikke bare japanere presteutdannet, men også europeiske misjonærer øremerket for Japan fikk sin endelige formasjon der, i samlivet med sine japanske medbrødre. For Valignano var det grunnleggende at det var europeerne som skulle tilpasse seg japanerne, – ikke omvendt. Da Japan senere ble helt lukket for misjonen, forandret kollegiet karakter ved at det nå helt og holdent konsentrerte seg om forberedelse av prestetjeneste i Kina.
Valignano kalte Michele Ruggieri, som virket i India, til å komme til Macao, der han først skulle vie sin tid til et grundig studium av kinesisk. Så ble han med på markedsferd til Guangzhou, der han snart vant mandarinenes gunst som tolk og lærd mann.
Han forfattet i 1581 en katolsk katekisme: Tiānzhǔ Shilu Zhengwen («Sann kompilasjon om Himmeles Herre»), på grunnlag av hans egen latinske tekst «Vera et Brevis Divinarum Rerum Expositio»). Noe senere kom den unge Matteo Ricci som også lærte seg språket grundig, og de to fikk tillatelse til å slå seg ned i provinshovedstaden Zhaoqing. Ruggieri hadde oppholdt seg en kort periode i Zhaoqing året før (1582), sammen med jesuitten Francisco Passius. De slo seg ned i Tiān níng sì (Den himmelske freds tempel, 天宁寺). De to jesuittene ble beordret til å kle seg i buddhistmunkers gevanter og rake seg på hodet. De ble jaget vekk noen måneder etter, etter den stedlige guvernørens død. Også Ricci kledte seg etter anvisning i buddhistmunkers klær og glattbarberte sitt hode. Etter å ha gått gjennom mange vanskeligheter og med hjelp fra provinsguvernøren Wang Pan, fikk de etter to år, i mai 1585, tillatelse fra myndighetene til å bygge hus og en kirke i Zhaoqing. Dette var den første kristne byggevirksomhet i Kina etter fransiskaner misjonens tid. Misjonen ble tatt vel imot.
Men dette syntes helt utilstrekkelig for dem som kun målte misjonens frukter etter antall døpte. Til Manila var det kommet en spansk jesuitt, Alonso Sanchez, han skjulte ikke sin misbilligelse. Han mente at et væpnet protektorat over misjonen var det eneste riktige, og hadde ingen tro på Valignanos metode. Men Valignano, som hadde gode erfaringer med sin metode i Japan, holdt på sitt.
Pater Ricci begynte etterhvert på en ferd nordover med det endelige mål å få foretrede for keiseren i Beijing og slik få et gjennomslag for den kristne sak. Det var på denne ferden at pater Ricci tok sitt viktigste initiativ så langt: Han skrev i 1594 fra Nanchang og bad sine overordnede i Macao om å få lov til å legge av seg den buddhistiske drakten de var blitt bedt om å kle seg i, og det ble innvilget. Det var kanskje ikke så vanskelig å forstå, for Valignano visste også at Ricci og de andre jesuittene var hånt og banket opp på grunn av sine drakter: Mange kinesere så ned på buddhismen som noe mindreverdig og fremmed. Pater Ricci anså etterhvert at konfucianismen var nøkkelen til akkomodasjon – Ruggieri hadde avvist konfucianismen, og ment at den kinesiske buddhisme var bedre egnet. Ricci hadde merket at buddhistdrakten hadde hemmet hans kontakt med konfuciansksinnede kinesere. Men etter (kles)skiftet hadde han med ett et nytt og bedre innpass blant de kinesiske høylærde. Det var også med på å redusere både forvekslingsfaren med hemmelige buddhistiske selskap som Den hvite lotus, og dempe spionasjemistanke etter at det var brutt ut krig mellom Kina og det buddhistiskdominerte Japan i Korea. Ricci var nå Læreren fra det store vestlige osean, og kledte seg i mandarinenes silkekappe og seremonielle firkantede hatt.
Stadig med støtte fra Valignano studerte han de kinesiske klassiske skrifter og modifiserte sin presentasjon av kristendommen deretter. Etter et mislykket forsøk i 1598 lyktes det ham i januar 1600 å ble mottatt i Wanli-keiserens hoff i Beijing. Hans trosinnføring Tiānzhǔ Shiyi («Den sanne lære om Himmelens Herre»), som ble utgitt i 1603, var av stor betydning i mange tiår. Verket viser Riccis svært inngående innsikt både i kinesisk filosofi og i europeisk filosofi og teologi.
Ricci fikk raskt ry på seg blant kineserne for sin tekniske og vitenskapelige innsikt. Han fremviste slike noviteter som venetianske prismer, europeiske bøker og malerier og gravurner, solur, klokker, og gjorde ferdig den første versjon av sitt verdenskart: Det store kart over de ti tusen land. Alt dette tiltrakk en stadig tilstrømning av vitebegjærlige kinesiske mandariner. Den alminnelige tanke blant kineserne hadde vært at jorden var flat: Riccis kart åpnet dem for en helt ny virkelighetsoppfatning. Hans kart, som skulle gjennomgå en rekke korrekturer og forbedringer, innledet en helt ny æra i kinesisk kartografi. De fikk nå en bedre forståelse om landmassene og verdenshavene. Dette var bare en begynnelse: Over årene i Kina skulle han gjøre kineserne kjent med en rekke utviklinger innen europeisk vitenskap, blant annet innen matematikk, og han utgav også mange verker om kristendommen på kinesisk. Han introduserte trigonometriske og astronomiske instrumenter, og forfattet skrifter om astrolabiet, sfærene, mål og isoperimetri. Mange av hans verker ble høyt skattet av keiseren og hans hoff. Ricci oppfordret også sin orden til å sende dyktige astronomer og vitenskapsmenn. Ikke alle var enige i eller forstod misjonsstrategien, men han fikk gjennomslag. Astronomen pater Sabbatino de Ursis kom i 1606. Han skulle i 1611, bare noen måneder etter Riccis død (1610), bli satt til å videreføre arbeidet i det kinesiske keiserlige stjerneobservatorium i Beijing for å utarbeide en mer nøyaktig kalender. Dette var blitt et presserende behov for keiseren, for han hadde like før gått ut med en forutsigelse av en solformørkelse som var én time feil. Det keiserlige astronomibyrå, som var satt til å assistere keiseren i hans embedsplikt om å merke sol- og måneformørkelser, var altså ikke sakkyndig nok.
Den keiserlige beslutning av 1611, som overdro ansvaret for det keiserlige stjerneobservatorium og ledelsen av det keiserlige astronomibyrå til jesuittene, bød dem også å oversette europeiske verker om astronomi til kinesisk. Pater Ricci var blitt kjent med en rekke ledende mandariner. Paul Xu Guangqis konversjon skjedde etter han ble kjent med pater Ricci. De to skulle samarbeide nært på mange områder, blant annet med oversettelse av vestlige lærde skrifter, som de første delene av Euklids Elementer. En annen mandarin som ble katolikk var Li Zhizao. En rekke sentrale skikkelser ved keiserhoffet lot seg døpe. Valignano satte stor pris på disse fremgangene, men opplevde ikke at kirkens vekst akselererte. Da han døde i 1606, var det ennå bare 2 000 katolikker i Kina utenom Macao.