cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
VM i bandy 2011
Finaler
Finale
Plasseringskamper
Kamp om 10.-plassen
Kamp om 8.-plassen
Medaljeoversikt
{|
Altyn Tagh
Altun Shan, eller Altyn Tagh, er en fjellkjede i nordvestre Kina, hovedsakelig i den sørøstre delen av den autonome region Xinjiang Uygur på grensen mot Qinghai. Den løper i sørvestlig-nordøstlig retning og er omkring 700 kilometer lang, med en gjennomsnittlig høyde på mellom 3 500 og 4 000 meter over havet. Den høyeste toppen er Aktag, 6 716 meter over havet.
Den nordvestre slutningen danner sammen med andre fjellkjeder den søndre grensen av Tarimbekkenet og adskiller dette fra Qaidambekkenet i Qinghai.
Røa kirke
Røa kirke er en langkirke fra 1939 i Røa i Oslo kommune. Den ligger 200 meter nord for Røakrysset, i Sørkedalsveien/Nordengveien. Røa kirke har egen barnehage på eiendommen.
Byggverket er i betong og tegl og har 500 plasser. Kirken er bygd i funkis-stil, kirkerommet er i basilika-stil.
I 2005 fikk Røa kirke nytt orgel bygget av den norske orgelbyggeren Ryde & Berg Orgelbyggeri. Orgelet har 27 stemmer fordelt på to manualer og pedal. Siden 1996 har Gunnar Petersen-Øverleir vært organist i Røa kirke.
Kulturminne
Røa kirke er et kulturminne og har nummer 85329 i Riksantikvarens kulturminnebase.
Machine Shop Recordings
Machine Shop Recordings er et plateselskap som ble etablert i 2001 av medlemmene av Linkin Park og Fort Minor. Det var Mike Shinoda og Brad Delson sin ide å etablere Machine Shop Recordings, de skal også produsere Chester Bennington nye cd til hans soloprosjekt.
De fleste Cd-ene de har produsert er av Linkin Park og Fort Minor, men i tillegg har de produsert album for Holly Brook og Styles of Beyond.
Ris kirke
Ris kirke er en langkirke fra 1932 i Oslo. Kirken var ferdig bygget våren 1932, og 12. juni samme år ble den innviet. Kostnadene beløp seg til 723 000 kroner inkludert gaver til en sum av 284 000.
Byggverket er i betong. Kirken hadde opprinnelig ca. 750 sitteplasser, men etter at noen benker bakerst i skipet og på galleriet ble fjernet, har kirken i dag ca. 500 sitteplasser.
Kirkens arkitektur og utsmykning
På grunn av formen på tomten, ligger Ris kirke i retningen nord-sør, ulikt kirker flest som er orientert vest-øst. Over koret i kirken henger en Kristusfigur av billedhuggeren Sigri Welhaven. Hugo Lous Mohr laget i 1932 altertavlen Kristus og de små barn til Ris kirke.
I 2011 fikk kirken et nytt, stort orgel bygget i fransk-romantisk stil av det norske orgelbyggerfirmaet Ryde & Berg Orgelbyggeri i Fredrikstad.
Kirkeklokkene
Ris kirke har tre kirkeklokker fra 1930, som alle bærer inskripsjonen Riis kirke – Anno 1930. Klokkene er tegnet av arkitekt Carl Berner og ble levert av O. Olsen & Søns klokkestøperi på Nauen i Sem. Den største klokken veier 1746 kilo og er stemt i Diss. Klokken var på sin tid den største klokken som var støpt i Norge. Den mellomstore klokken veier 892 kilo og er stemt i Fiss. Den minste klokka veier 550 kilo og er stemt i Ass.
Kulturminne
Ris kirke et kulturminne og har nummer 85300 i Riksantikvarens kulturminnebase.
Adalberto Martínez Flores
Adalberto Martínez Flores (født 8. juli 1951 i Asunción i Paraguay) er en paraguayansk katolsk prelat og Asuncion. Han skal kreeres til kardinal i august 2022.
Endediastolisk volum
Økt EDV (bedre fylling av hjertet) fører automatisk til økt slagvolum (SV), uavhengig av ytre faktorer. Dette kalles for Starlings hjertelov. Denne loven bygger på det faktum at hjertemuskelfibrene har en optimal lengde når det gjelder å utøve kontraksjonskraft. Når fyllingen av hjertet øker, vil volumet i ventriklene på slutten av diastolen øke, og dermed vil muskelcellene strekkes nærmere sin optimale lengde. Dette øker kontraksjonskraften.
Adalberto Martínez Flores
Bakgrunn
Adalberto Martínez Flores er det andre av fire barn født av Aurelio Martínez Barúa og Esmeralda Flores Eisenhut.
Han studerte økonomi ved Universidad Nacional de Asunción i tre år og studerte deretter engelsk i Washington, D.C., og deretter filosofi ved Oblate College der. I 1977 flyttet han til Frascati i Italia for å studere ved Scuola Internazionale Sacerdotale for Focolarebevegelsen. Han fullførte studiene i filosofi og teologi ved Lateranuniversitetet i Roma i 1981.
Prest
Koadjutorbiskopen av Saint Thomas, Seán Patrick O'Malley, OFMCap, diakonviet ham den 7. april 1985 og presteviet ham den 24. august 1985 for bispedømmet Saint Thomas på De amerikanske Jomfruøyene. Han virket i dette bispedømmet som sjelesørger fra 1985 til 1994, først på St. Croix og deretter på St. Thomas.
I 1993 ble han inkardinert i erkebispedømmet Asunción.
Hjelpebiskop i Asunción
Den 14. august 1997 utnevnte pave Johannes Paul II ham til hjelpebiskop i Asunción og titulærbiskop av Tatilti. Erkebiskopen av Asunción, Felipe Santiago Benítez Ávalos, bispeviet ham den 8. november samme år; medkonsekratorer var Sean Patrick O'Malley OFMCap, biskop av Fall River, og Elliot Griffin Thomas, biskop av Saint Thomas.
Biskop av San Lorenzo
Den 18. mai 2000 ble han utnevnt til biskop av San Lorenzo i Paraguay, et bispedømme som ble opprettet samtidig.
Biskop av San Pedro
Pave Benedikt XVI utnevnte ham til biskop av San Pedro Den 19. februar 2007. Han lanserte en ny stiftspastoralplan, omorganiserte og styrket de forskjellige overordnede strukturer, menighetene, vikariatene og kapellene. Likeledes fikk han i oppgave å utføre oppgaver med stor samfunnsmessig betydning, gjennom ulike prosjekter. Han ledet og organiserte Coordinadora Multisectoral Sanpedrana, en organisasjon som samler ekspertide fra alle sektorer og aktive krefter i departementet for San Pedro for å planlegge bærekraftig og rettferdig utvikling av regionen, som er rik på naturressurser.
Militærbiskop
Den 14. mars 2012 ble han utnevnt til militærbiskop for Paraguay, hvorrunder også går sjelesorgen for rikspolitiet. Han tok vervet i besittelse 6. mai 2012, med tilstedeværelse av de andre biskopene i Paraguay, republikkens president Fernando Lugo, og høye myndigheter for Forsvaret, de væpnede styrker og politiet, i militærordinariatets egne katedral i Asunción.
A-klasse undervannsbåt
A-klassen var Norges første undervannsbåt-klasse, og ble bygget på bakgrunn av erfaringene gjort med Norges første ubåt – «Kobben». «Kobben» ble bestilt våren 1907 ; kontrakten om bygging ble undertegnet av Christian Michelsen. De første båtene i A-klassen, A-2 til A-4, ble bestilt 11. mai 1911, og det ble besluttet, om lag et halvt år etterpå, at «Kobben» skulle døpes om til A-1, og gå inn i A-klassen. A-5 ble ikke bestilt før 25. september 1912. Skipene i A-klassen hadde forskjellig skjebne. A-1 ble kondemnert i 1926, A-2, A-3 og A-4 ble alle senket av egen besetning i aprildagene 1940, mens A-5 aldri ble levert til Norge, men ble konfiskert av den tyske marinen ved krigsutbruddet i 1914.
Konstruksjon
A-klassen var bygget som forholdsvis små fartøyer, men viste seg godt egnet til norske forhold med trange fjorder og små holmer. De trange forholdene i ubåtene gjorde dem derimot slitsomt for mannskapet å oppholde seg over lengre perioder, så korvetten «Ellida» ble ombygget til moderskip for ubåter. Som det står i «Norges Sjøforsvar 1814-1914»: Disse baater egner seg nemlig ikke for beboelse over længre tid, hvorfor besetningen utenfor øvelsestiden bør oppholde sig på et moderskib, hvor også samtidig det nødvendige til baatens utrustning og betjening vil forefindes, f.eks. torpedoer, proviant, dynamo til opladning av de elektriske akkumulatorer [batterier], en del redningsapparater etc. etc.»
Adalberto Martínez Flores
Erkebiskop av Asunción
Den 17. februar 2022 utnevnte pave Frans ham til erkebiskop av Asunción. Innsettelsen i dette embedet fant sted 6. mars samme år.
Kardinalskreering bebudet
Den 29. mai 2022 kunngjorde pave Frans sin intensjon om å kreere ham til kardinal 27. august samme år.
Episkopalgenealogi
Hans episkopalgenealogi er:
A-klasse undervannsbåt
Konstruksjon
De nyanskaffede fartøyene i A-klassen ble bygget litt større enn den opprinnelige Kobben, og bygget på en mer moderne teknologi. A-1 ble overført til reserven allerede etter 10 år, den 30. september 1919. De andre fartøyene fulgte dermot med Marinens forfall utover mellomkrigsårene, da nyanskaffelsen av fartøyer var relativt laber. B-klassen ble derimot bestilt like etter 1. verdenskrig, som et forsøk på å oppgradere ubåtvåpenet.
A-klassen hadde alle totalt tre torpedoutskytningsrør for 45 cm torpedoer. Ett var plassert i hekken på båten (på «A-1» var dette utvendig), mens de to andre var innfelt i skroget foran. Båtene hadde to reservetorpedoer («A-1» kun én), så totalt antall torpedoer ble 5. Båtene var dessuten utstyrt med «(...) et fire meter langt kikkertrør (det saakaldte periskop) (...) elektrisk lys, radiotelegraf, gyroskopkompas, undervannssignalklokke o. s. v.»
Endediastolisk volum
EDV påvirkes av ulike faktorer. EDV avhenger av den venøse tilbakestrømningen (totale mengden blod som hver av forkamrene mottar fra venene hvert minutt) og fyllingstiden. Den venøse tilbakestrømningen avhenger av:
Hjertets slagvolum er differansen mellom hjertets fyllingsgrad (EDV) og hjertets evne til å pumpe ut blod (ESV, tømmingsgrad). Målinger har vist at selv om den venøse tilbakestrømningen øker ved anstrengelse, så er ingen vesentlig forskjell i EDV vist. Dette kommer av at fyllingstiden, lengden av diastolen, er for kort til å få optimal EDV. Dermed skyldes økt slagvolum redusert endesystolisk volum. Med andre ord: hjertet tømmer seg bedre. Forutsatt konstant hjertefrekvens, vil også minuttvolumet øke i takt med slagvolumet. Vanlig verdi for EDV ved hvile er 130 ml.
Sheldon Adelson
Sheldon Gary Adelson (1933–2021) var en amerikansk forretningsmann og milliardær. Han la grunnlaget for sin formue i eiendomsmarkedet i Las Vegas. Han eide Las Vegas Sands-gruppen, og da han solgte 10 prosent av sine andeler av den på børsen i desember 2004, medførte det at hans anslåtte formue steg fra 1,4 til over 16 milliarder amerikanske dollar.
I de republikanske primærvalgene i 2012 var Adelson en støttespiller for Newt Gingrich og donerte betydelige beløp til hans kampanje for å bli republikanernes presidentkandidat.
Langskjegghonningeter
Langskjegghonningeter er en fugl i slekten Melionyx (tidligere Melidectes) i familien honningetere. Den er endemisk til Ny-Guinea.
A-klasse undervannsbåt
Konstruksjon
«A-2» til «A-5» hadde dessuten 1 stk 75 mm luftvernkanon montert på dekk, noe «A-1» ikke hadde.
Båtene som ble bestilt i 1912, var utstyrt med sterkere dieselmotorer enn A-1, og hadde derfor større overflatehastighet. Forøvrig var de nokså like A-1 i innredning, men var både bredere og lengre, og hadde derfor bedre plass til mannskapet; besetningen var dog øket til 16 mann, mot A-1s 12.
Skjebne
Etter at A-1 var kondemnert, fortsatte de andre båtene i A-klassen å delta på øvelser, men noen år etter 1. verdenskrig var det slutt, og båtene ble lagt i opplag. Båtene hadde så å si null militær verdi, og lite å stille opp mot den moderne tyske flåten som trengte inn i Oslofjorden om morgenen den 9. april 1940. Likevel ble A-2, A-3 og A-4 gjort klare til kamp, og seilte utover fjorden. A-2 ble oppdaget av den tyske minesveiperen R 22, og ble bombet med synkeminer. A-2 var da verdens eldste ubåt i aktiv krigstjeneste. Skadene som oppsto som følge av synkeminene var så alvorlige at ubåten måtte gå opp til overflaten der hvor mannskapet ble tatt til fange. De ble imidlertid frigitt dagen etter. A-2 drev inn mot stranden ved Vallø, hvor den ble brakt flott av noen besetningsmedlemmer og seilt til Teie ubåtstasjon, hvor den senere ble etterlatt som vrak da det ble besluttet å evakuere stasjonen.
A-3 og A-4 kom aldri i kamp med tyske styrker, og ble senket av egen besetning natten mellom 15. og 16. april i Verkbukta i Tønsbergfjorden. Tyskerne prøvde siden å heve de to ubåtene, men lykkes ikke. Med det var kapittelet om A-klassen, de aller første norske ubåtene, avsluttet.
VM i ishockey for menn 2023 (toppdivisjonen)
VM i ishockey for menn 2023 for toppdivisjonen ble avholdt i Tammerfors i Finland og Riga i Latvia fra 12. til 28. mai 2023. Det var det 86. verdensmesterskapet i ishockey arrangert av Det internasjonale ishockeyforbundet (IIHF). I toppdivisjonen deltok 16 lag fordelt på to grupper med åtte lag hver der de fire beste i hver gruppe gikk videre til kvartfinale.
Russland var opprinnelig vertsnasjon og skulle avholde turneringen i Sankt Petersburg. Som følge av Russlands invasjon av Ukraina vedtok IIHF den 26. april 2022 å frata Russland rettighetene til å avholde verdensmesterskapet. Den 27. mai ble det vedtatt på IIHFs årskongress å flytte mesterskapet til Finland og Latvia.
Canada vant sin 28. VM-tittel etter å ha slått Tyskland 5–2 i finalen. Tyskland spilte i sin første VM-finale på 92 år og vant sin første VM-medalje siden 1953. Latvia vant en historisk bronse og sin første medalje noensinne etter å ha slått USA 4–3 etter spillerforlengelse. Som hyllest stemte det latviske parlamentet (Saeima) for å erklære den etterfølgende mandagen den 29. mai til en nasjonal helligdag, og over 50,000 latviere møtte opp ved Frihetsmonumentet i Riga for å hylle det latviske laget ved hjemkomsten. Den latviske målvakten Artūrs Šilovs ble kåret til turneringens mest verdifulle spiller (MVP) mens USAs Rocco Grimaldi ble turneringens toppscorer med 14 målpoeng. Nyopprykkede Slovenia og Ungarn rykket ned til 1. divisjon.
Tyskland og Latvia sto for turneringens største skreller, hvor tyskerne slo USA 4–3 etter forlengning i semifinalen mens latvierne for første gang avanserte til en semifinale etter å ha slått Sverige 3–1. Omvendt var turneringen en skuffelse for tradisjonelle ishockeystormakter som Finland, Sverige og Tsjekkia. Med kvartfinaletapet til Latvia fortsatte Sveriges medaljetørke siden 2018 mens svenske medier omtalte nederlaget som en «fiasko». De regjerende olympiske mesterne og verdensmesterne fra Finland røk ut i kvartfinalen mot Canada og endte på en syvende plass, deres dårligste plassering siden 2005. Fjorårets bronsevinner Tsjekkia tapte 0–3 til USA og endte på en åttende plass, deres dårligste plassering noensinne. Tyskland beseiret også Sveits i kvartfinalen, som hadde vært dominerende gjennom gruppespillet.
Turneringen bød også på flere overraskende skreller i gruppespillet. Latvia slo Tsjekkia for første gang i mesterskapssammenheng mens nyopprykkede Ungarn beseiret Frankrike. Kasakhstan, som spilte utelukkende med lokale spillere etter at landets nye statsborgerskapslover forhindret naturaliserte spillere i å representere laget, overrasket med å beseire Slovakia for første gang noensinne. Norge vant 3–2 over Canada etter straffekonkurranse og sikret seg dermed sin første seier mot Canada siden 2000 og den andre noensinne i mesterskapssammenheng. Sveits holdt buret rent i 205:08 minutter og slo dermed deres rekord fra 1939.
Opprinnelig tildeling (2019)
På IIHFs halvårskongress i september 2018 i Malta fremla de russiske, svenske og tsjekkiske ishockeyforbundene et felles forslag om at IIHF ved årskongressen i Bratislava i i mai 2019 skulle utdele vertskapene for VM-turneringerne i 2023, 2024 og 2025 på en gang, således at vertskapet for de tre mesterskapene ble tildelt henholdsvis Russland, Tsjekkia og Sverige. Forslaget ble godkjent av halvårskongressen med forbeholdet at de øvrige landene fikk mulighet for at by på ett av de tre vertskapene inntil 15. januar 2019. Den 24. mai 2019 godkjente IIHFs årskongress at mesterskapet skulle tildeles Russland og avholdes fra 5.–21. mai 2023.
Valg av nye vertsnasjoner (2022)
Som følge av Russlands invasjon av Ukraina og Belarus’ støtte til russerne ble det diskutert om man skulle utestenge Russland og Belarus fra verdensmesterskapet og å frata Russland rettighetene til å arrangere VM 2023 og Junior-VM 2023. Samtidig innkalte IIHF-rådet til et ekstraordinært møte den 28. februar 2022 for å diskutere konfliktens påvirkning på IIHFs kommende turneringer. Den 28. februar vedtok IIHF å utestenge det russiske landslaget («Russian Olympic Committee», ROC) og Belarus fra verdensmesterskapet på ubestemt tid og fratok samtidig Russland vertsskapet til å arrangere junior-VM i 2023, som etter planen skulle ha blitt avholdt i Novosibirsk og Omsk. Fremtiden til VM for herrer i Sankt Petersburg skulle avgjøres på et senere tidspunkt.
Den 26. april vedtok IIHF-rådet å frata Russland vertskapet for turneringen på grunn av «bekymringer for sikkerheten og trivselen til deltakende spillere, ledere, media og fans». Valget av ny vertsnasjon ville bli tatt ved IIHFs årskongress den 27. mai 2022 i forbindelse med VM i Finland.
Sveits, som skulle ha vært vertsnasjon for VM i 2020 som ble avlyst på grunn av koronaviruspandemien, ble spekulert som den opplagte kandidaten til å overta mesterskapet hvis Russland ble fratatt mesterskapet. Men den 20. april opplyste det sveitsiske ishockeyforbundet at de ikke ville være klare for å overta mesterskapet med så kort varsel og siktet i stedet mot vertskapet for VM i 2026.
IIHF mottok to ansøkninger om å overta mesterskapet i 2022 – et samlet bud fra Finland og Latvia og et samlet bud fra Ungarn og Slovenia:
Vertskapet for mesterskapet ble endelig avgjort ved IIHFs årskongress den 27. mai 2022 i Tammerfors. Ettersom at budet fra Ungarn og Slovenia hadde blitt trukket tilbake den 23. mai sto den finsk-latviske budet igjen som den eneste søknaden til mesterskapet og ble enstemmig godkjent av delegatene på årskongressen uten at det ble foretatt en avstemning. Sveits ble samtidig tildelt vertskapet for VM i 2026.
Utestengelsen av Russland og Belarus
Den 28. februar 2022 vedtok IIHF å utestenge alle russiske og belarusiske klubber og landslag fra IIHF-turneringer på ubestemt tid, hvilket betød at landene ikke kunne delta i verdensmesterskapet. Ved IIHFs årskongress i Tammerfors den 27. mai ratifiserte delegatene beslutningen fra IIHF-rådet om å «fryse deltakelsen» av Russland og Belarus i all VM-turneringer for 2023. Det ble samtidig besluttet å fylle opp VM-turneringene for de lavere divisjonene til det vanlige antallet lag, som vanligvis er seks. Avgjørelsen om å «fryse deltakelsen» gjorde det imidlertid mulig for begge land å returnere til toppdivisjonen i VM hvis utestengelsen deres oppheves.
Beslutningen blidgjorde derimot ikke de russiske (RIHF) og belarusiske (FHB) ishockeyforbundene, som kritiserte IIHFs avgjørelse. RIHF uttalte at de var «uenige i beslutningen om å fryse deltakelsen til landslaget i [IIHF] verdensmesterskapet i 2023 siden det ikke var noen juridisk hjemmel for det». De kunngjorde at de ville anke beslutningen til IIHFs disiplinærkomité, som forventer å behandle klagen den 15. juni. Belarusiske FHB var mer høyrøstet i sin kritikk og skyldte på innflytelsen fra «vestlige politikere» for utvidelsen av utestengelsen: «Belarus’ ishockeyforbund er overbevist om at denne avgjørelsen fra Det internasjonale ishockeyforbundet har ennå en på listen over avgjørelser tatt under påvirkning og press fra individuelle nasjonale forbund, som har blitt praktisk talt tatt som gisler av vestlige politikere. Vi kan ganske enkelt slå fast det faktum at nok en gang, under dekke av bekymring for vår egen sikkerhet, brøt IIHF alle prinsippene for den olympiske ånd».
Billettpriser
Innen mesterskapet ble det rettet kritikk mot både de finske og latviske arrangørene for de høye billettprisene. I Tammerfors kostet de billigste billettene til Finlands kamper opp mot 85 Euro for de billigste billettene og over 100 Euro for mange av de andre billettene. Finske journalister spekulerte om de høye billettprisene hadde forhindret mange barnefamilier i å se kampene, mens stemningen på de Finlands kamper ble kritisert for å være fraværende.
I Latvia var det også rettet kritikk til høye billettpriser. Særlig var Latvias kamper dyre, hvor prisene på sitt høyeste var på 135 Euro.
Forsikring av NHL-spillere
I opptakten til turneringen ble det rettet kritikk til fraværet av mange profiler fra verdens mest prestisjefylte ishockeyliga, National Hockey League (NHL) på grunn av at de nasjonale forbundene måtte signere tilleggsforsikringer for å kunne bruke spillerne. Særlig ble det rettet kritikk til IIHF for kun å dekke de første 17 000 EUR av forsikringssummen, noe som overlot en stor økonomisk byrde på forbundene.
Den svenske NHL-stjernen Elias Pettersson (Vancouver Canucks), som hadde vært poengkonge blant svenske NHL-spillere i 2022/23-sesongen (102 poeng på 80 kamper), hadde opprinnelig uttrykt interesse i å spille for Sverige, men Svenska Ishockeyförbundet (SIHF). Han ble tvunget til å takke nei til VM-spill fordi at SIHF ikke ville signere en forsikring for hans eksisterende (som gjaldt til og med 2023/24-sesongen) og hans kommende kontrakt, hvilket ville ha kostet 200 000 EUR (5 millioner SEK).
Det var også lenge usikkert om den danske NHL-stjernen Nikolaj Ehlers (Winnipeg Jets) kunne spille i VM, da Danmarks Ishockey Union (DIU) måtte forsikre han for ytterligere 100 millioner DKK. Selv om han allerede var forsikret for skader måtte forbundet forsikre ham for «exclusions», altså potensielle skader som den opprinnelige forsikringen ikke dekket og som klubben har fralagt seg ansvaret for under VM. Til sist inngikk DIU og Jets en avtale om at forbundet betalte en ekstra forsikringssummen på 415 000 USD (2,87 millioner DKK) i bytte mot at Jets tillot Ehlers å spille selvom enkelte skader ikke var dekket av forsikringen.
Turneringsformat
Turneringsformatet ble introdusert i 2012 og senest modifisert i 2019.
Spilleformat
I gruppespillet ble de 16 lagene inndelt i to grupper med åtte lag i hver. Disse skulle spille en round robin på syv gruppespillskamper mot på forhånd kjente motstandere. De fire høyest rangerte lagene i hver gruppe avanserte til kvartfinalene. Lagene som ender på 5. til 7. plass i gruppene er ferdigspilte i årets turnering. De to lagene som samlet sett opnådde de dårligste plasseringene i mesterskapet rykket ned til 1. divisjon gruppe A for 2024, mens de to best plasserte lagene i 1. divisjon gruppe A rykket opp til toppdivisjonen for 2024.
Poengsystem
I alle kampene ble poengene utdelt som følger:
Prosedyrer ved poenglikhet
Poengsystemet tillater ikke at en kamp ender uavgjørt. Hvis to lag hadde like mange poeng ville deres plassering avgjøres av deres innbyrdes oppgjør og vinneren av denne ble rangert øverst.
Ved poenglikhet mellom to eller flere lag ville deres plassering bli avgort av følgende tiebreakprosedyre:
Prosedyre for spilleforlengelse og straffeslag
Hvis en kamp ikke var avgjort etter ordinær spilletid skulle kampen avgjøres med spilleforlengelse («Overtime», overtid), som ble avgjort når et av lagene scoret et mål («sudden death»). Alle spilleforlengelser ble spilt med tre utespillere og en målvakt på hvert lag.
Lengden på overtidsperiodene var som følger:
Dersom kampen i gruppespillet, kvart-, semi- og bronsefinaler forble uavgjort etter spilleforlengelsen skule kampen avgjøres med en straffeslagskonkurranse («Shootout», SO eller «Game Winning Shot», GWS). Fem forskjellige spillere fra hvert lag skiftes til å skyte inntil et avgjørende mål ble scoret. Hvis det fortsatt sto likt etter de fem forsøkene fortsetter straffeslagskonkurransen i omvendt rekkefølge hvor en spiller fra hvert lag skiftes til å skyte et enkelt, avgjørende straffeslag. Straffeslagskonkurransen fortsatte dermed med sudden death-format hvor en spiller fra hvert lag slo straffeslag inntil en vinner ble kåret. De samme eller nye spillere kunne utvelges til de avgjørende straffeslagene. Alle spillerne som var oppført på matchprotokollen var tillatt til å ta straffeslagene, bortsett fra spillere som avsonet utvisninger som ikke var ferdigsonet etter avsluttet spilleforlengelse eller spillere som hadde blitt idømt liten disiplinærstraff eller matchstraff under kampen.
Seeding
Seedingen i den innledende runden er basert på landenes plassering på IIHF verdensrankingen for 2022 (markert i parentes). Seedingen ble offentliggjort den 29. mai 2022.
Dommere
IIHF utnevnte 16 dommere og 16 linjedommere til å dømme kampene under turneringen.
Tropper
Alle seksten deltakende lag, gjennom en bekreftelse fra deres respektive nasjonale forbund, skulle levere en liste over lagoppsett ved det første turneringsdirektoratsmøtet. Minimum er 15 utespillere og to målvakter og maskimum er 22 utespillere og tre målvakter.
Ved det første direktoratmøtet skulle lagene ha navngitt minimumsantallet av 15 utespillere (løpere og backer) og to målvakter. Spillerne skulle være tilstede i arenaen når direktoratmøtet ble avholdt. Andre spillere (opp til de maksimale 20 + 3) skulle innberettes til spillerkontroll to timer før enhver kampstart i turneringen. Spillere kunne tilføyes troppen gjennom hele turneringen inntil troppen var fulltallig (f.eks. med spillere fra blant annet NHL hvis de ble slått ut av Stanley Cup-sluttspillet eller i tilfelle av skader).
Under en kamp kunne laget ha 20 spillere og 2 målvakter i spill, og disse skulle være registrert på det offisielle lagkortet. En reservemålvakt kunne stå standby hvis en av de to startende målvaktene ikke lenger kunne spille.
Gruppespill
Gruppene ble offentliggjort den 29. mai 2022.
Alle klokkeslett er gitt i lokal tid UTC+03.00.
Sluttspill
Alle klokkeslett er gitt i lokal tid UTC+03.00.
Rangering etter gruppespill
De fire best rangerte lagene i hver gruppe går videre til kvartfinalen. Alle lagene som avanserer fra gruppespillet vil bli rangert på grunnlag av følgende kriterier: 1) posisjon i gruppen, 2) antall poeng, 3) målforskjell, 4) antall scorede mål, 5) seeding før VM. Lagene som avanserer fra kvartfinalene vil bli omseedet, der det høyest rangerte gjenværende laget møter det lavest rangerte gjenværende laget. Finland vil som vertsnasjon spille den tidlige semifinalen hvis de avanserer til semfinalen, ellers tilfaller denne retten til det høyest rangerte laget.
Utslagstablå
Hvis Finland avanserte til semifinalen vil de spille den tidlige kampen, ellers vil det høyest rangerte laget etter gruppespillet spille den tidlige kampen.
Sluttplassering
Turneringens sluttplassering ifølge IIHF. Lagene rangert fra 9. til 16. plass rangeres etter deres plassering i gruppene (lagene som ender nummer fem i gruppene rangeres på 9. og 10. plass, lagene som ender nummer seks rangeres på 11. og 12. plass, lagene som ender nummer sju rangeres på 13. og 14. plass, lagene som ender nummer åtte rangeres på 15. og 16. plass.
Direktoratets prisutdeling
Følgende spillere ble kåret til turneringens beste målvakt, forsvarsspiller (back) og løper av IIHFs direktorat:
Allstar-lag og MVP
Turneringens allstar-lag og mest verdifulle spiller (MVP) ble stemt frem av internasjonale medier ved avslutningen av turneringen. Følgende spillere ble stemt frem:
Toppscorere
Kilde: IIHF.com
Beste målvakter
De fem beste målmaktene som har spilt 40 % eller mer av lagets totale spilleminutter. Kilde: IIHF.com
Maskot
Den offisielle maskoten til mesterskapet er Spiky, et antropomorf pinnsvin utstyrt med hockeyutstyr. Spiky var også maskoten da Riga arrangerte VM i 2021, men på grunn av strenge COVID-19-restriksjoner ble mesterskapet arrangert uten tilskuere og fansen fikk dermed ikke sjansen til å møte den. De finske og latviske organisasjonskomitéene ble dermed enige om at Spiky derfor skulle returnere som maskot for turneringen.
Offisielt motto
Det offisielle mottoet til turneringen var «We Live The Game».
Offisiell sang
Den offisielle sangen til VM 2022 var «We Live The Game», skrevet og fremført av Brian Allan. Sangen hadde premiere 12. mai 2023.
Beskytter
Finlands president Sauli Niinistö var turneringens beskytter, en rolle han også hadde for VM-turneringen året før som ble arrangert i Tammerfors og Helsingfors.
Kringkastingsrettigheter
Ishockey-VM 2023 ble kringkastet direkte i over 160 ulike land og territorier over hele verden.
Viasat hadde de norske rettighetene til ishockey-VM. I Sverige hadde Sveriges Television rettighetene, i Finland var det MTV3, mens TV2 hadde rettighetene i Danmark.
Norge
Samtlige kamper ble sendt på Viaplay mens utvalgte kamper ble vist på V sport-kanalene. Alle Norges kamper ble vist på TV3+.
Sponsorer
Den tsjekkiske bilprodusenten Škoda har vært hovedsponsor for ishockey-VM siden 1992 og fornyet i mai 2023 samarbeidet med IIHF frem til VM i 2027. Andre sponsorer inkluderer:
Fauvisme
Fauvisme (fransk: Les Fauves, 'ville dyr') er en strømning innen malerkunsten der fargen ble ansett for å være kunstverkets viktigste bestanddel. Fauvistene var en gruppe tidlige modernistiske kunstnere.
Skolekretsene i Hordaland
Skolekretsene i Hordaland. Skolekommisjonen skulle dele prestegjeld i skoledistrikt og roder, slik fastsatt av Plakaten av 1741. Det området som ble dekket av én lærer ble et skoledistrikt, dette var ofte sammenfattende med et sogn. Skoledistriktene ble delt opp i roder (skoleholdslaug). Rodene omfattet vanligvis en grend med gårder som lå slik til at barna kunne ha felles omgangsskole. Det ble holdt skole i rodene et par måneder i året, slik at hele distriktet ble dekket i løpet av et år. Etter hvert som kravene til undervisning ble større, ble skoledistriktene og rodene endret.
Fauvisme
Kunstkritikeren Louis Vauxcelles beskrev et rom på Salon d'automne («Høstsalongen») i Paris 1905, der en italiensk renessanseskulptur var omgitt av malerier av Henri Matisse og andre som «Donatello parmi les fauves» («Donatello blant villdyrene»). Vauxcelles oppfattet kunstnerne som ville i sitt uttrykk, og gav dem betegnelsen les fauves.
Skolekretsene i Hordaland
Skolekommunene skulle deles opp i skolekretser, slik det ble fastsatt av Skoleloven av 1860. Kretsene skulle da ha en fast skole, men det var fortsatt vanlig med omgangskole i mange kommuner. Loven slo fast as skolestyret skulle oppnevne tilsynsmenn for kretsene og at de økonomiske pliktene skulle behandles av et kretsmøte. Ordningen ble utvidet av Skoleloven av 1889 slik at hver skolekrets måtte ha sitt eget tilsynsutvalg. Utvalget besto av tre representanter som ble valgt i kretsmøtet, med et skolestyremedlem som formann. Tilsynsutvalget førte så tilsyn med skolen i kretsen og arbeidet for god skolesøking og orden i skolen. Tilsynsutvalget kunne få deler av skolestyrets fullmakter. Alle skatteytere over 25 år og elevenes foreldre hadde stemmerett på kretsmøtet. Kretsmøtet hadde uttalerett og kunne gjøre vedtak i skolesaker. Skolelovene av 1936 og 1959 stadfestet ordningen med tilsynsutvalg og kretsmøte. Lærerråd på skolen ble obligatorisk fra 1959.
Fauvisme
Under parolen «fargens frigjørelse» understreket fauvistene fargenes egenverdi og brukte ofte fargene rene, rett fra tuben. Fauvismen var aldri noen egentlig skole, siden kunstnerne aldri formulerte noen felles programerklæring. Fauvismen ble avløst av kubismen. Fauvistene forenklet linjene, gjorde maleriets tema enkelt å forstå og overdrev perspektivene.
Fauvismen som en bevegelse hadde ingen uttrykte teorier og varte bare en kort periode – de hadde bare tre utstillinger. De "viktigste" kunstnerne innen fauvismen var Henri Matisse og André Derain. Matisse ble sett på som lederen. Han uttalte at han ville lage kunst som begeistret; kunst som dekorasjon var hans hovedmål.
Musikernes fauvist
Franske musikkritikere kalte Olivier Messiaen for «musikernes fauvist». Han hørte musikk og så farger i sine komposisjoner.
Avisa Lofoten
Avisa Lofoten er en lokalavis som utgis som nettavis i Lofoten, og med månedlig magasin. Avisa kom ut første gang 30. september 2015.
Opplag
Bekreftede netto opplagstall fra Mediebedriftenes Landsforening:
Hyderabad (delstat)
Hyderabad var en delstat i India fra 1948 og til 1956. Den tilsvarte fyrstestaten Hyderabad, som ble innlemmet i India med militærmakt i september 1948. Delstaten hadde ved folketellingen i 1951 en befolkning på 18,655,108, hvorav 81,4 % bodde på landsbygden. Den indiske generalmajor Joyanto Nath Chaudhuri var militærguvernør fra den indiske maktovertagelsen i 1948 og til desember 1949. Den tidligere herskeren, nizamen, ble i 1950 utnevnt til rajpramukh, seremoniell guvernør. En folkevalgt forsamling ble valgt i 1951 og staten fikk en ansvarlig regjering. Kongresspartiet ble da største parti. Delstaten Hyderabad ble i 1956 oppdelt etter språkgrenser, og territoriet ble fordelt på tre delstater. I dag befinner disse områdene seg i delstatene Andhra Pradesh, Karnataka og Maharashtra.
Nyordning
Etter Operasjon Polo ble 7893 av 9218 politiske fanger løslatt. Militærstyret varte ved og Hyderabad ble styrt av militærguvernør generalmajor J.N. Chaudhuri. Militærguvernøren hadde lovgivende så vel som utøvende fullmakter.
Etter Indias maktovertakelse fant det sted utrenskninger av muslimer fra statsadministrasjonen. Ledende statstjenestemenn ble byttet ut og det ble gjort forsøk på å bedre balansen mellom muslimer og hinduer i forvaltningen. Dette ble gjort ved at man unnlot å ansette nye muslimer og ved at hinduistiske tjenestemenn ble hentet inn fra andre deler av India.
Det fant sted omfattende hevnaksjoner mot razakarer og muslimer i allmennhet, med anslagsvis 50,000 drepte muslimer som følge. For å hindre uro fengslet indiske myndigheter aktivister i stort omfang. Totalt ble 17,550 personer satt i fengsel, 13,000 av disse var muslimer. 11000 muslimer ble senere frigitt uten rettssak. Arabere som hadde deltatt på Hyderabads side ble deportert til Aden, mens pathaner ble forvist til andre deler av India.
Bondeopprøret i Telangana, som begynte i 1944, fortsatt etter at India overtok kontrollen over fyrstestaten Hyderabad. Den indiske regjeringen fortsatte forsøkene på å nedkjempe opprørerne, som den indiske regjeringen kalte «kommunistiske terrorister». I desember 1949 satt 6,000 personer fengslet uten rettergang. Communist Party of India var splittet i synet på fortsatt væpnet kamp, og kom i 1951 til at opprøret skulle avsluttes og at partiet i stedet skulle stille til valg. Venstrepartiene stilte ved valget som People's Democratic Front.
En ny, sivil administrasjon overtok i desember 1949. M. K. Vellodi fra Indian Civil Service ble utpekt til førsteminister av den indiske regjeringen. Han fungerte til 1952, da en ny regjering kunne utpekes etter delstatsvalget året før. Denne ble ledet av kongresspolitikeren Burgula Ramakrishna Rao, som satt til delstaten ble avskaffet i 1956.
Etter overgangen til sivilt styre ble 5,000 politiske fanger satt fri. Den militære bekjempelsen av bondeopprøret ble erstattet av mildere virkemidler, kombinert med tiltak for utvikling og utbygging av infrastruktur, ny lovgivning for leilendinger og andre tiltak inspirert av reformene kommunistene hadde satt i gang. I januar 1952 var alle tidligere ministre i fyrstestaten Hyderabad på frifot, mens Kasim Razvi og andre som hadde vært involvert i alvorlige saker, forble fengslet.
Hyderabad utgjorde i Indias grunnlov av 1950 en delstat i kategori B. Grunnloven ga den seremonielle stillingen som rajpramukh, eller guvernør, til staten Hyderabads tidligere hersker, Osman Ali Khan.
Delstatsvalg
Ved det første valget til delstatens lovgivende forsamling i 1951 stilte sju nasjonale partier og sju delstatspartier til valg, i tillegg til uavhengige kandidater. Det nasjonale Kongresspartiet vant 41,2 % av stemmene og 93 av 175 mandater.
Jelena Timina
Jelena Timina (født 8. mai 1969) er en nederlandsk bordtennisspiller. Hun representerte landet sitt under Sommer-OL 2012 i London, der hun ble utslått i kvartfinalen i lagkonkurransen.
Alexandr Kliment
Alexandr Kliment (født 30. januar 1929 i Turnov, Tsjekkoslovakia, død 22. mars 2017) var en tsjekkisk forfatter. Han er kjent for sine psykologiske romaner og dikt.
Hyderabad (delstat)
Oppløsning
I 1956, da de indiske delstatene ble omgjort etter språkgrenser, ble Hyderabad delt på tre delstater: Andhra Pradesh, Mysore og Bombay. Ved senere endringer av delstatsgrensene er Hyderabads territorium fordelt på Andhra Pradesh, Karnataka og Maharashtra.
Alexandr Kliment
Frem til i 1970 jobbet Kliment i forlag og som filmdramaturg. På grunn av at han deltok i Prahavåren og i Charta 77 måtte Kliment trekke seg tilbake fra det offentlige liv, og han arbeidet deretter blant annet som nattevakt og sjåfør.
Nicholas County
Nicholas County er navnet på to fylker i USA:
Alexandr Kliment
Blant hans mest kjente verker er Marie og I dødvannet.
Aziz Ansari
Aziz Ansari (født 23. februar 1983 i Columbia i Sør-Carolina) er en amerikansk skuespiller og stand-up-komiker.
Karriere
Ansari fikk sin første rolle i en stor produksjon i 2008, da han spilte en liten rolle i The Rocker, som også har Rainn Wilson, Christina Applegate og Emma Stone på rollelisten. Deretter kom et gjennombrudd i TV-serien Parks and Recreation i 2009, der han spiller en av hovedrollene.
Han spilte også biroller i komediene Observe and Report (2009), I Love You, Man (2009), Funny People (2009), Get Him to the Greek (2010) og What's Your Number (2011). Sin første hovedrolle i en film fikk han i actionkomedien 30:Minutes or Less (2011) med Jesse Eisenberg.
Utmerkelser
Ansari har vunnet en rekke priser for sine skuespill- og skriveferdigheter, blant annet to Primetime Emmy Awards og to Golden Globe Awards. I 2017 ble han innlemmet i Rolling Stones liste over de beste stand-up komikerene gjennom tidene.
Brede Raa Ellingsen
Brede Raa Ellingsen (født 13. desember 1988) er en norsk friidrettsutøver som har representert Norna-Salhus og Fana IL.
Han vant 6 NM-gull i høyde i perioden 2007–2016.
Paul Cézanne
Paul Cézanne (født 19. januar 1839 i Aix-en-Provence, død 22. oktober 1906 i Aix-en-Provence) var en fransk maler. Pablo Picasso sa at Cézanne var «far til oss alle».
Cézanne kan karakteriseres som en brobygger mellom impresjonismen og kubismen. Han malte hovedsakelig stilleben, figurkomposisjoner og landskaper. Karakteristisk for hans arbeider er hans ofte repeterende penselstrøk. Han brukte fargeflater og små, repeterte penselstrøk til å bygge opp flatene i maleriet.
Tidlig liv
Cézanne var født i Sør-Frankrike, i Aix-en-Provence, og landskapet i Provence ble ett av hans hovedtema. Han var sønnen av hattemakeren Louis-Auguste Cézanne som ble bankier i 1848. Da han var i skolealder, var han venn med forfatteren Émile Zola som han siden mente hadde brukt ham som inspirasjonskilde til Zolas malerkarakter Claude Lantier i romanen LO'euvre. Han fikk sin første kunstneriske utdannelse på skolen på hjemstedet sitt. I 1859 til 1861 forsøkte han seg på et juridisk studium.
Karriere
I 1861 reiste Cézanne til Paris med vennen Zola. Han avbrøt sine jusstudier i hjembyen Aix for å bli maler, noe som medførte brudd med hans far og dennes økonomiske bidrag, ikke minst fordi Cezannes kone ikke ble akseptert av sin svigerfar.
Han studerte på Académie Suisse til 1863. Her møtte han Pissarro, Édouard Manet, Claude Monet og andre impresjonistiske kunstnere. Pissarro hadde en stor påvirkning på Cézanne, og de malte ofte sammen. I 1886 gikk det dårlig med vennskapet mellom Cézanne og Émila Zola. En av grunnene var deres gjensidige sjalusi. Det bidro nok til at vennskapet og brevvekslingen opphørte at Cézanne mente Zola brukte ham som modell for romanskikkelsen Claude Lantier, selv om forskjeller i interesser og livssyn også førte dem i ulike retninger.
Cézannes mest dramatiske ungdomsverk viser en mann og en eldre kone som sammen tar livet av en ung jente på en mørke elvebredd. Kunsthistorikere har lest en metafor for Cézannes farsopprør inn i bildet. På det frie Atelier Suisse i Paris ble han ledd ut, og fikk avslag etter begge sine forsøk på opptak ved kunstakademiet École des Beaux-Arts. Det samme gjaldt alle hans forsøk på å bli opptatt ved den offisielle salongen, som den gang var eneste vei til en plass i den franske kunstverden. hei Selv på impresjonistenes omstridte utstillinger på 1870-tallet ble «den ignorante klattmaleren» sett skjevt til. Hans målsetting om å dø foran lerretet gikk nesten i oppfyllelse da han falt om og forfrøs seg utendørs, en ukes tid før sin død.
Ettermæle
Hans Bendix forsøkte å avlegge besøk i den avdøde malerens hjem i Aix, som var overtatt av niesen, men traff bare en gammel mann som hadde kjent maleren: «''Vi pratet sammen, mest om været. Han kom med de samme bildene, han kunne ikke bli ferdig med dem. Jeg tror faktisk ikke malerkunsten lå for ham. Det var da godt at han ikke skulle leve av den...Han var en tverr herre, barna ertet ham, men han brydde seg heller ikke om noen. Av og til viste han meg bildene sine her utenfor. Jeg hadde jo sett dem bedre, men jeg sa bare: De kommer nok til å få tak på det, Monsieur Cézanne.''»
Torellbreen
Torellbreen er en isbre på Spitsbergen på Svalbard, på sørvestkysten av Wedel Jarlsberg Land. Opprinnelig var det navnet på det man trodde var én stor isbre som dannet en 20 km bred brefront sør for Raudfjellet. Etter at detaljert kartlegging ble gjennomført viste det seg at den faktisk besto av to separate isbreer, som ble kalt Austre Torellbreen og Vestre Torellbreen. Det gamle navnet fortsatte å bli brukt om breen på det korte stykket etter at de løp sammen. Etter hvert har imidlertid breen trukket seg så langt tilbake at de to breene ikke lenger møter hverandre, men er skilt av et rundt én kilometer bredt grusområde kalt Torellmorenen.
Peugeot (sykkellag)
Peugeot var et fransk sykkellag som var aktivt i internasjonal sykkelsport fra begynnelsen av 1900-tallet frem til og med 1986, direkte underlagt sykkel- og bilfabrikanten Peugeot. Sykkellaget var den direkte forløperen til den uavhengige sykkelklubben Velo Club de Paris som fra 1987 til laget ble nedlagt i 2008 brukte navnet til sine forskjellige hovedsponsorer, senest Crédit Agricole.
Historie
De første Peugeot-syklene ble produsert i 1882, i den franske byen Montbéliard, av det som siden midten av 1800-tallet hadde vært en ren vannmølleprodusent. Sykkellaget Peugeot har eksistert siden man begynte å arrangere sykkelritt på begynnelsen av 1900-tallet. Den første registrerte seieren på en Peugeot-sykkel er fra da Paul Bourillon vant sprintverdensmesterskapet i København i 1896.
1903-1955
Den franske syklisten Hippolyte Aucouturier kjørte på Peugeot-sykkel da han vant den syvende utgaven av Paris–Roubaix i 1903, og da han sto for historiens første Tour de France-skandale i 1904. Aucouturier ble fratatt sin fjerdeplass i sammendraget fordi han hadde brukt tog og bil for å komme seg gjennom de seks etappene i det harde rittet. Peugeot-laget gjorde likevel stor suksess de neste årene, og hadde sammenlagtvinnerne i Tour de France fire år på rad ved Louis Trousselier (1905), René Pottier (1906) og Lucien Petit-Breton (1907 og 1908). Peugeot kom også på andreplass i lagkonkurransen i Giro d'Italia i 1912, og belgieren Philippe Thys tok to sammenlagtseiere for laget i Tour de France i 1913 og 1914, før første verdenskrig brøt ut.
Selv om Peugeot var et av flere sykkellag på denne tiden, så var det ikke snakk om noe lagsamarbeid i feltet på samme måte som i moderne sykkelsport. Det var mann mot mann, og om å gjøre å komme seg fortest mulig til mål for egen maskin, uten at man la så mye vekt på å hjelpe hverandre eller kjempe for laget som helhet. Hvilket lag man syklet for var derfor underordnet, og verken viktig eller spesielt synlig for publikum og presse.
Den dårlige økonomien etter første verdenskrig gjorde at de med interesser i sykkelsporten var nødt til å gå til drastiske tiltak for å i det hele tatt holde sporten i live. Peugeot gikk derfor inn i et samarbeid med andre sykkelprodusenter og sykkelinteressenter, og dannet et felles sykkellag med navn La Sportive. Tre år senere ble Peugeot igjen et selvstendig sykkellag, og fikk sammenlagtseieren i Tour de France med Firmin Lambot i 1922. I denne perioden, frem til 1936, hadde laget også medsponsorer som Wolber, Alcyon, Dunlop, Tedeschi og Bianchi-Pirelli. Fra 1936 til 1955 het laget Peugeot-Dunlop. Yves Petit-Breton, sønnen til den tidligere Tour de France-dobbeltvinneren Lucien Petit-Breton, ble i 1956 sportsdirektør for laget i en toårsperiode.
1956-1962 Peugeot BP
I 1958 ble Gaston Plaud ny sportsdirektør for det som nå het Peugeot-BP. I løpet av de neste 15-20 årene skulle han lede og utvikle flere store ryttere til suksess, som Charly Gaul, Pino Cerami, Ferdinand Bracke, Walter Godefroot, Tom Simpson, Jean-Pierre Danguillaume og etter hvert Eddy Merckx. I 1962 kom Dunlop inn som tredjesponsor på laget, som for denne sesongen ble hetende Peugeot-BP-Dunlop.
Fra 1948 til 1959 eksisterte det også et annet sykkellag som ble sponset av Peugeot, det belgiske sykkellaget Elvé-Peugeot.
1963-1976 Peugeot BP Michelin
I 1963 byttet laget farger og drakter, og var fra da av kledd i hvite trøyer med sort sjakkrutet mønster over brystet. De kommende årene hadde laget stor suksess, og Tom Simpson vant Bordeaux–Paris i 1963, og Milano–Sanremo i 1964, og VM i landeveissykling og Lombardia rundt i 1965. Eddy Merckx ble profesjonell syklist i 1966, og vant VM i landeveissykling, Gent–Wevelgem, La Flèche Wallonne, en etappe i Giro d'Italia og Milano–Sanremo to ganger i løpet av sine to sesonger for Peugeot, 1966 og 1967. Roger Pingeon vant Tour de France i 1967 og Vuelta a España i 1969. Ferdinand Bracke tok også sammenlagtseieren i Vuelta a España i 1971.