cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Rosenholz-arkivet
Innhold
Den tredje delen omfatter rundt 2,000 statistikkark, med informasjon om agenter, informanter og kontaktpersoner, i hovedsak vesttyskere. Her er agentnavn, men ikke personnavn registrert, sammen med opplysninger blant annet om vervingsdato og motivasjonen personen har hatt for å arbeide for Stasi. Gjennom registreringsnummer kan også denne delen av materialet kobles til personkartoteket og sakskartoteket.
Videre skjebne
Det er uavklart hvordan materialet havnet hos CIA.
Rosenholz-filene endte opp hos CIA i løpet av den tyske gjenforeningen i 1990 under uklare forhold; de var til å begynne med kun analysert i USA. De filene som omhandler tyskere ble returnert til Tyskland i 2003 etter lange forhandlinger. Årsaken til at forhandlingen tok så lang tid er omdiskutert blant fagfolk.
Etter å ha blitt returnert, ble filene sjekket for gale oversettelser og andre feil av BStU (Bundesbeauftragter für die Stasi-Unterlagen, en tysk, statlig organisasjon for bevaring av Stasi-arkivet). Siden mars 2004 har filene vært åpne for publikum og kan sees etter å ha levert en søknad.
Norge og Norden
I Norge har Politiets sikkerhetstjeneste fått kopi av kartotekkortene til noen norske statsborgere. I hovedsak er dette kartotekkort for nordmenn som i 1988-1989 hadde status som aktive agent eller informant (Inoffizieller Mitarbeiter, IM).
PST besvarer ingen spørsmål om dette. PST opplyser i et brev til departementet at de fraråder innsyn. De skriver også at de ikke sitter på noen Rosenholz-filer.
I 2011 oppfordret forskere fra Danmark, Finland, Sverige og Tyskland gjennom Gotland-manifestet om at de nordiske lands regjeringer sørger for at Rozenholz-materialet som gjelder de nordiske land gjøres allment tilgjengelig for forskning.
Angrep på bønder i Sør-Afrika
Angrep på bønder i Sør-Afrika (afrikaans: Plaasmoorde) er en påstand om voldelige angrep på gårder i Sør-Afrika. Påstanden om uvanlig stort antall angrep er uten belegg og regnes som en konspirasjonsteori om folkemord på hvite og med opphav blant tilhengere av Hvit makt. Forestillingen om «folkemord på hvite» har vært fast innslag blant rasister på ytre høyre. Påstanden om spesielle angrep på hvite bønder har blitt mytologisert blant hvite i landet  blant annet gjennom filmen Treurgrond (2015). Hovedrollen i Treurgrond ble spilt av Steve Hofmeyr kjent for å sine rasistiske utfall og romantisering av apartheid-tiden. Den politiske høyresiden i landet har drevet en internasjonal kampanje der de har spredd påstander om spesielle angrep på hvite bønder. Påstanden har blitt spredt av blant andre Donald Trump og Fox News. Antallet drap på hvite bønder reflekterer det generelt høye voldsnivået i landet. Anders Behring Breivik tok med påstanden om folkemord på boerne i Sør-Afrika i sitt såkalte manifest.
Påstandene
De aller fleste angrepene blir ifølge påstander rettet mot hvite bønder og deres familier. South African Human Rights Commission oppgir 2.500 drap. Kommisjonens rapport sier at «det var en langt høyere risiko for at et hvitt offer for angrep mot bønder ble drept eller skadet, enn et svart offer». Rapporten fant også at antallet drap hadde økt med 25 % siden 2005. Antall drap oppgis i februar 2009 til 3.037.
George Stantons organisasjon Genocide Watch har uttalt at angrepene er et begynnende folkemord på afrikandere, og har kritisert den sørafrikanske regjeringen for å unnlate å gripe inn, selv om mordraten på hvite bønder («etno–europeiske bønder» i deres rapport) er fire ganger høyere enn generelt i den sørafrikanske befolkningen.
Gideon Meiring, formann for Transvaal Agricultural Unions sikkerhetsutvalg, har kritisert sørafrikansk politi for å unnlate å forhindre overfall på bønder, og for å være «ikke en del av løsningen, men en del av det pokkers problemet». Meiring har hjulpet jordbrukssamfunn med å organisere patruljevakter. Over en periode på tre måneder i 2006 fikk slike patruljer bestående av lokale, bevæpnede bønder ned antall overfall i Muldersdrift-området fra ett overfall med 2-3 dagers mellomrom til ett overfall hver tredje uke. Kallie Kriel fra AfriForum, en lobbyorganisasjon for afrikandere, beskyldte politikere, inkludert landbruksminister Lulu Xingwana for å hisse opp stemningen mot bøndene, og være «medskyldige i mord på bønder». Kriel hevdet det ble brukt slagord som «One settler, one bullet!», «Kill the Boer, kill the farmer!» og «Maak dood die wit man» (= Drep den hvite mann).
Negotiorum gestio
Negotiorum gestio eller uanmodet forretningsførsel er et rettslig begrep som innebærer at en person forvalter en annens interesser på dennes vegne uten først å ha fått godkjennelse eller anmodning om å gjøre det. Et eksempel er at en oppdager en vannlekkasje hos naboen som er på ferie, og straks bestiller rørlegger. Naboen vil da ha plikt til å betale for rørleggeren. Vilkåret er at det er snakk om en forholdsregel som en må gå ut fra at innehaveren ville ha ønsket foretatt om han hadde vært i stand til å treffe en avgjørelse selv. Reglene om negotiorum gestio kan gi krav på erstatning og de kan frita for straff, f.eks. vil en kunne gå fri for straff for innbrudd dersom en knuser naboens vindu for å stoppe vannlekkasjen. Som straffrihetsgrunn sees prinsippet ofte på som en del av nødretten.
Negotiorum gestio stammer fra romerretten og finnes som prinsipp i de fleste vestlige land. I Norge er reglene ulovfestede.
Dracula jager Frankenstein
Dracula jager Frankenstein er en sciencefiction- og skrekkfilm fra 1970, og et produksjonssamarbeid mellom Spania, Vest-Tyskland og Italia. Filmens spanske tittel er Los Monstruos del terror, den vesttyske er Dracula jagt Frankenstein og den italienske er Operazione terrore.
Historien
Romvesener fra en døende verden planlegger å ta kontroll over jordkloden. De bringer til live to døde vitenskapsmennesker, «Dr. Odo Warnoff» og «Maleva Kerstein» og bruker deres kunnskap til å reskape ulike jordlige monstre, inkludert varulven «Waldemar Daninsky», Frankensteins monster (begge spilt av Jacinto Molina), mumien «Tao-Tet» og vampyren «Count de Meirhoff». Romvenene planlegger å bruke disse skapningene til å ta over menneskeheten, ved å bruke folks egne primitive overtro mot dem. Det var også planlagt at en Golem skulle være et av monstrene i filmen. Men dette gikk ikke på grunn av budsjett-problemer.
Romvesenene ønsker også å finne ut hvorfor disse monstrene kan virke så skremmende for jordboerne. Som referanse bruker romvesenene en bok med tittelen «The Anthology of the Monsters» skrevet av en professor Ulrich von Farancksalan, som også var skaperen av Frankenstein-monsteret i denne filmen. Men historien ender med at varulven Waldemar Daninsky redder verden, ved å ødelegge de tre andre monstrene i nærkamp. Til slutt ødelegger han romvesenets underjordiske base. Imidlertid blir Waldemar skutt og drept av en kvinne, som elsker ham nok til å gjøre slutt på alle plagene hans.
Kyrre Lekve
Kyrre Lekve (født 11. mars 1968) er en norsk marinbiologiforsker og tidligere politiker for Sosialistisk Venstreparti. Han var politisk rådgiver og statssekretær i Kunnskapsdepartementet 2007-2012 og er viseadministrerende direktør i Simula Research Laboratory. Han meldte seg ut av SV i 2014, og meldte seg inn i Arbeiderpartiet i 2021.
Liv og virke
Lekve har tidligere vært forskningspolitisk rådgiver i Abelia og var leder i Sosialistisk Ungdom (SU) 1992–1994. Han tok hovedfag (cand.scient.) i 1997 og doktorgraden dr.scient. fem år senere ved Universitetet i Oslo på en avhandling om variasjoner i fiskearter i strandsonen på Skagerrak-kysten i Norge. Fra 2007 var han politisk rådgiver og deretter, fra 2009, statssekretær for statsråd Tora Aasland i Kunnskapsdepartementet. Fra 2012 var han statssekretær for Kristin Halvorsen i samme departement. I 2012 ble han assisterende direktør i Nordisk institutt for studier av innovasjon, forskning og utdanning. Fra 2015 har han vært nestleder ved Simula-senteret.
Condor Airlines
Condor Airlines, eller Condor Flugdienst, er et tysk charter- og flyselskap som tilbyr destinasjoner i Middelhavet, Asia, Afrika, Europa, Nord-Amerika og Karibia. Selskapet ble etablert i 1955.
Bydel Romsås (1988–2003)
Romsås var en administrativ enhet i Oslo i henhold til den bydelsinndelinga som gjaldt i perioden 1988-2003. Den bestod av området mellom Trondheimsveien og Lillomarka fra og med Romsås T-banestasjon til kommunegrensa mot Nittedal. Arealet var på 2,0 kvadratkilometer, og folketallet var ved århundreskiftet på rundt 7 000. Bydelen var dermed Oslos minste, både i areal og folketall.
Ved bydelsreformen i 2004 gikk bydelen inn i den nye Bydel Grorud.
Bydelens logo viste et stilisert bilde av blokkbebyggelsen i Romsåsfelet med skogen bak.
Seilflyvning
Seilflyvning er en fritidsaktivitet og flysport hvor utøverne flyr seilfly. Det organiseres lokale og nasjonale konkurranser rundt om i verden, og det arrangeres også verdensmesterskap. I konkurranseformen testes pilotens evner til å utnytte de lokale værforholdene samt flykunnskaper.
Radionette
Oppstart
Ordinære radiosendinger i Norge startet i 1925, og skapte en voksende etterspørsel for radiomottakere. Som ung entusiast konstruerte og solgte Wessel sine første radiomottakere fra pikeværelset i familiens leilighet i Bygdøy Allé 67 i Oslo.
Varemerket Radionette ble registrert av Wessel den 25. november 1926, og offentlig godkjent 22. mars 1927. Selskapet A/S Jan Wessel Radiofabrikk Radionette ble stiftet 27. september 1927, finansiert av et lån på kr 3,000 fra sin onkel, og senere også investeringer fra sin bror.
Innovasjon
Med modellen R3 ble Wessel i 1927 først på det Norske markedet med et radioapparat som kunne kobles til strømnettet, og i markedsføringen ble merkenavnet etter hvert også satt i sammenheng med denne tekniske nyvinningen. Uten tunge og kostbare batterier var det mulig å holde både pris og størrelse nede, noe konkurrentene måtte forholde seg til, og apparatene bidro dermed til en omveltning i radiomarkedet.
Etterspørselen vokste raskt, og Wessel gikk snart til sin første ansettelse. Den lille bedriften flyttet kort tid senere fra pikeværelset til et lite toroms lokale i Universitetsgata, og derfra til større lokaler i Bøndenes Banks gård på Egertorget i 1928. Året etter flyttet de til Rådhusgata og Storgata, og produksjonen hadde da omlag 30 ansatte. Produksjonen foregikk i hovedsak i vinterhalvåret, da markedet om sommeren var lite.
Nye innovasjoner, som for eksempel stasjonsskala, så dagens lys, og nye modeller kom til hvert eneste år på 1930-tallet. Særlig NRK Folkemottaker (1936) ble en suksess, på tross av at konstruksjonen ikke var Radionettes egen. Fordi produksjonen foregikk på anbud for NRKs Folkemottakerkommité, ble et tysk design valgt, og det ble stilt krav til antall produserte eksemplarer. Prosjektet bidro til at Radionette skaffet seg erfaring om masseproduksjon.
Krigsårene
Under den tyske okkupasjonen av Norge ble det den 19. august 1941 innført en forordning som kun tillot NS-medlemmer og tyske statsborgere å eie radioapparater. Salg av radiomottakere ble derfor sterkt begrenset, og i deler av Norge ble også produksjon av radiomottakere forbudt.
Ved utbruddet av andre verdenskrig begynte tilgangen på komponenter og materialer til radioutstyr å bli problematisk, og fabrikantene måtte snart forholde seg til kvoter. Motstandsbevegelsens behov for radioutstyr kompliserte situasjonen ytterligere, da den måtte dekkes i det skjulte fra de lovlige fabrikantenes lagre.
Radionette fikk tillatelse til å fortsette sin produksjon, og kunne derfor opprettholde en viss aktivitet gjennom krigstiden, selv om produktene bare kunne settes på lager. Dette ga imidlertid et gunstig utgangspunkt for tiden etter frigjøringen, hvor det fortsatt var vanskelig å skaffe deler og kvoter fortsatt satte føringer. Produksjonen nådde 23,000 enheter i 1946, det samme som hovedkonkurrentene Tandbergs Radiofabrikk A/S og Salve Staubo A/S.
Reiseradioens gullalder
Blant dem som vokste opp i etterkrigsårenes Norge, blir Radionette først og fremst assosiert med Kurér. Med 700,000 produserte eksemplarer i ulike varianter fra 1950 til ca. 1970 er denne modellen uten sidestykke i Norsk radiohistorie. Kurér ble eksportert til mange land, derav særlig regioner hvor strømtilgangen var dårlig. På hjemmemarkedet hadde den alene markedsandeler på opptil 60%, og er i ettertiden betraktet som et stilikon.
Det opprinnelige designet hadde rette hjørner, og kun 700 ble produsert. Kort tid etter fikk modellen den velkjente avrundete fasongen. Apparatet hadde både nettdrift og innebygd oppladbart batteri, og var tilgjengelig i flere farger.
Kurér Transi FM (1961) var Radionettes første modell som kunne motta sendinger på FM-båndet.
Nedgangstider
Radiomarkedet var i nedgang på 60-tallet, og selv om Radionette utvidet produktporteføljen til båndspillere på midten av 50-tallet og startet produksjon av svart/hvitt-fjernsynsapparater i 1961, strevde man for å opprettholde salget.
Det ble på midten av 60-tallet eksperimentert med nye produkter, som plateskifteren "AF2 Autofon" og båndspilleren "Multicorder", men disse ble aldri lønnsomme.
For å samle all produksjonen, som nå foregikk i mindre fasiliteter spredt over hele Oslo, ble det investert 35 millioner kroner i en stor produksjonshall i Sandvika. Hallen stod klar for innflytting i 1968, og er senere blitt kjent som Info-Rama, i dag en del av Sandvika Storsenter. Konsernet hadde på dette tidspunktet omlag 1,000 ansatte.
Fra 1969 gikk bedriften med betydelige underskudd. Jan Wessel trakk seg tilbake i 1970, og overlot roret til Asbjørn Bjørvik, som til da hadde ledet datterseselskapet og produksjonsbedriften RadioVisjon A/S (opprettet i 1951). For å bedre lønnsomheten ble flere produkter tatt ut av produksjon, og datterselskaper i utlandet avsluttet. Eksportvirksomheten ble innskrenket, og man prioriterte de mer lønnsomme markedene i Norden. Det ble også gjort forsøk på å senke lønningene i produksjonen, men dette resulterte i konflikter og lyktes ikke.
Fusjon
Vanskene fikk styreformann Jens Christian Hauge inn i samtaler med erkerivalen Tandberg om et mulig oppkjøp. Det blir hevdet at Hauge utnyttet sine kontakter i regjeringen til å tvinge fram fusjonen, på tross av hans egne uttalelser om at initiativet kom fra Tandberg.
Et oppkjøp av Wessels selskaper ble godtatt av Tandberg, med virkning fra 22. juni 1972, og ble betalt i form av Tandberg-aksjer til en verdi av 9 millioner kroner. Radionettes underskudd hadde på dette tidspunktet nådd 3,7 millioner kroner.
Hilbert-rom
Begrepet er oppkalt etter den tyske matematikeren David Hilbert (1862–1943).
Indreproduktrom
La Vvære et vektorrom over \mathbb{C} (evt. \mathbb{R}). Et indreprodukt på V er en funksjon slik at
Et vektorrom utstyrt med et indreprodukt kalles et indreproduktrom. To umiddelbare konsekvenser av definisjonen er at
Definisjonen tilpasset enklet til vektorrom over reelle tall ved å fjerne alle konjugasjoner.
Det er enkelt å sjekke at et indreprodukt induserer en norm  på V gitt ved  for alle v \in V. Et indreproduktrom kalles et Hilbert-rom hvis det er et komplett metrisk rom med hensyn på denne normen.
Euklidske og hermitiske rom
Det n-dimensjonale euklidske rommet er et Hilbert-rom under indreproduktet gitt ved  for, som kalles det euklidske indreproduktet. Tilsvarende er  et indreproduktrom under det hermitiske indreproduktet gitt ved  for.
Kvadratsummerbare følger
Mengden av kvadratsummerbare følger av komplekse tall er et Hilbert-rom med indreprodukt gitt ved for.
Kvadratintegrerbare funksjoner
La være et målrom. Man definerer rommet av kvadratintegrerbare funksjoner ved
Man kan forsøksvis definere et indreprodukt på ved, men denne funksjonen tilfredsstiller generelt ikke punkt 1 i definisjonen ovenfor da funksjoner som er 0 bortsett fra på en mengde av mål 0 vil få norm 0. Løsningen er å identifisere funksjoner som er like bortsett fra på en mengde av mål 0 og i steden studere det tilsvarende vektorrommet av ekvivalensklasser av funksjoner. Dette gjøres som følger: Definer en ekvivalensrelasjon \sim på ved
For lar vi [f] betegne ekvivalensklassen til f. Vi skriver for mengden av slike, som arver en vektorromssstruktur fra. Vi kan nå definere et indreprodukt på ved  for Riesz-Fischer-teoremet sier at dette rommet er komplett med hensyn på den induserte normen og således er et Hilbert-rom. Merk at forrige eksempel er et spesialtilfelle av denne konstruksjonen der det relevante målrommet er \mathbb{N} med \sigma-algebraen bestående av alle delmengder og tellemålet.
Rutebil
En rutebil er en buss eller lastebil, eller en mellomting av disse to, som for eksempel en kombibuss, som går i rutetrafikk på en gitt veistrekning. Begrepet har etter hvert gått ut av bruk, etter som buss- og lastebilbransjen er betydelig mer separert enn tidligere. Opprinnelig var det de samme selskapene som stod for all nyttetrafikk på vei i et gitt område.
Jan Tinbergen
Jan Tinbergen (født 12. april 1903 i Haag, død 9. juni 1994 samme sted) var en nederlandsk økonom. Han mottok Sveriges Riksbanks økonomipris til minne om Alfred Nobel i 1969 (sammen med nordmannen Ragnar Frisch) for sine analyser av økonomiske prosesser og utvikling av dynamiske økonomiske modeller.
Han Tinbergen var sønn av Dirk Cornelis Tinbergen og Jeannette van Eek, og han var den eldste av fem søsken. Hans bror, Niko, mottok også en Nobelpris i 1973 (Nobelprisen i fysiologi eller medisin) for sitt arbeid innen atferdsbiologi, mens hans yngste bror, Luuk ble en kjent ornitolog. Tinbergen studerte matematikk og fysikk ved Universitetet i Leiden under Paul Ehrenfest. I 1929 tok han en filosofisk doktorgrad ved dette universitetet med sin tese som hadde tittelen «Minimumproblemen in de natuurkunde en de economie». I perioden 1929 til 1945 jobbet han, i tillegg til sitt professorat ved Erasmus-universitetet i Rotterdam, for det nederlandske statistiske byrå.
Liam Whelan
William (Liam) Augustine Whelan (født 1. april 1935, død 6. februar 1958) var en irsk fotballspiller. Whelan var indre høyre i Manchester United, hvor han hadde en imponerende målstatistikk. Han var med på å vinne to ligamesterskap før han omkom i München-ulykken.
Liam Whelan kom til United i 1954 fra klubben Home Farm FC i hjembyen Dublin. Han debuterte for United mot slutten av 1954/55-sesongen. De to første sesongene gikk han mye inn og ut av laget, men fra og med 1956/57-sesongen var han førstevalg på laget, og ble klubbens toppscorer samme sesong, med 26 ligamål.
Midtveis i 1957/58-sesongen, til tross for meget god uttelling foran mål, mistet Whelan plassen på laget til fordel for Bobby Charlton. Whelan var likevel med på den skjebnesvangre turen til Beograd som reserve, og ble drept momentant da flyet styrtet etter tanking i München på veien hjem. Han rakk å spille 95 førstelagskamper for United, og scoret 52 mål. Han spilte også fire landskamper for.
Picramniaceae
Se teksten
Picramniaceae er en familie av blomsterplanter som tilhører de basale rosidene. Familien var i APG II-systemet (2003) uplassert under roseplantene, men i det oppdaterte APG III-systemet (2009) finner man sterk støtte for at familien hører inn under en av de to store gruppene innenfor rosidene (rosids II/malvider) og det opprettes en egen orden med kun denne familien, Picramniales. Familien har 2-4 slekter og om lag 95 arter. De fleste artene vokser i Latin-Amerika.
Slaget ved Ushant (1778)
Slaget ved Ushant (eller første slaget ved Ushant) fant sted 27. juli 1778 under den amerikanske uavhengighetskrigen og ble utkjempet mellom franske og britiske flåter 160 km vest for Ushant, en fransk øy ved munningen av Den engelske kanal på det nordvestligste punktet i Frankrike.
Bakgrunn
Britene hadde 30 linjeskip ledet av admiral Augustus Keppel i HMS Victory. Franskmennene hadde 29 skip under admiral Louis Guillouet.
Keppel la ut til sjøs fra Spithead den 9. juli 1778 og oppdaget den 23. juli en fransk flåte 160 km vest for Ushant. Guillouet hadde ordrer om å unngå slag, men var avskåret fra Brest. Han hadde en gunstig vindretning og to av skipene hans unnslapp til havnen og etterlot ham med 27 skip.
Slaget
De to flåtene manøvrerte gjennom skiftende vind og tung nedbør helt til slaget ble uunngåelig med britene i kolonner og franskmennene i noe forvirring. Men franskmennene klarte å passere den britiske linjen med deres fremste skip slik at de hadde vinden i ryggen. Rundt 11.45 løsnet HMS Victory ild mot Bretagne fulgt av Ville de Paris. Det britiske skipet unnslapp uten store skader, men sir Hugh Pallisers bakerste divisjon led betydelige tap. Keppel gjorde tegn til å følge etter franskmennene, men Palliser bekreftet ikke og kampene ble ikke gjenopptatt.
Etterspill
En voldelig krangel forsterket av politiske uenigheter brøt ut blant de britiske kommandantene som førte til to riksretter og oppsigelsen til Keppel. Den gjorde stor skade på disiplinen i marinen. Keppel ble stilt for retten, men ble renvasket for pliktforsømmelse, og Palliser ble kritisert av en granskning før affæren ble en krangel om partipolitikk.
Walvis Bay
Walvis Bay er en havneby i Namibia. Byen har 62 000 innbyggere. Det er veg- og jernbaneforbindelse til hovedstaden Windhoek. Byen er Namibias viktigste havneby.
Walvis Bay ble grunnlagt i 1840. Bukten som har gitt byen navn er en naturlig dypvannshavn, et trygt sted for de mange hvalfangere og fiskefartøyer som drev sin virksomhet i de rike farvannene utenfor det sørvestlige Afrika. Havnen ble først oppdaget av europeere da Bartolomeu Dias 8. desember 1487 ankret opp i Walvis Bay med sitt flaggskip «São Cristóvão».
Havnens betydning for sjøfarten rundt Kapp det gode håp medførte kamp mellom ulike land om kontroll over havnen, men det var i første halvdel av 1800-tallet at den fikk økonomisk betydning, da også på grunn av guanoforekomstene i området. I 1840 annekterte Storbritannia Walvis Bay og området rundt bukten i et forsøk på å komme Tyskland i forkjøpet.
I 1910 ble Walvis Bay en del av Unionen Sør-Afrika. Byen og omlandet forble under Sør-Afrika fram til 28. februar 1994 da suvereniteten over Walvis Bay ble overført til Namibia.
Bilprodusenten PSA har fra 2018 produksjon av Peugeot og Open i Walvis Bay.
Bydel Grorud (1988–2003)
Grorud var en administrativ enhet i Oslo i henhold til den bydelsinndelinga som gjaldt i perioden 1988-2003. Den bestod av Groruddalen mellom Hovedbanen og Lillomarka fra og med Rødtvet og Kalbakken til (men ikke med) Rommen-området. Arealet var på 5,1 kvadratkilometer, og folketallet var ved århundreskiftet på rundt 17 000.
Ved bydelsreformen i 2004 gikk bydelen inn i den nye Bydel Grorud.
Bydelens logo viste både før og etter reformen et stilisert bilde av ei boligblokk og tårnet på Grorud kirke. I forgrunnen er ei slegge som viser til at det før har vært flere steinbrudd i området.
Mark Jones
Jones kom fra Uniteds egen juniorstall, og debuterte på klubbens førstelag allerede i 1950. Det var imidlertid først da veteranen Allenby Chilton forlot klubben i 1955 at han etablerte seg på laget. Jones ble ligamester i 1955/56 og 1956/57, og spilte til sammen 121 førstelagskamper for United. Han ble aldri landslagsspiller.
Harry Pennell
Han døde i Jyllandsslaget 1916 da HMS «Queen Mary» ble senket av tyske skip.
Midtre Høgvagltinden
Midtre Høgvagltinden er et fjell i Jotunheimen, i Luster kommune i Sogn og Fjordane. Det har en høyde på 2 066 meter over havet og er den høyeste av Høgvagltindane.
Albania under Sommer-OL 2012
Albania deltok under Sommer-OL 2012 i London som ble arrangert i perioden 27. juli til 12. august 2012. Elleve utøvere, sju menn og fire kvinner deltok i fem sporter, friidrett, svømming, skyting, judo og vektløfting. Det var sjuende gangen Albania deltok i et sommer-OL, de vant ikke noen medaljer. Vektløfteren Romela Begaj var landets flaggbærer under åpningsseremonien.
Athletics pictogram.svg Friidrett
Albania har kvalifisert 1 kvinnelig utøver, samt en mannlig utøver.
Ah! ca ira
'''«Ah! Ça ira»''' er en fransk revolusjonssang som var særlig populær under den franske revolusjon. «Ah! Ça ira» kan oversettes med «Ah! Det skal gå!» Sangens melodi var opprinnelig et fiolinstykke som var populært før revolusjonstiden.
Albania under Sommer-OL 2012
Weightlifting pictogram.svg Vektløfting
Albania har kvalifisert tre menn og en dame. Den 28. juli annonserte International Olympic Committee at Hysen Pulaku testet positivt for stanozolol, som er anabole steroider som ikke er tillatt under lekene. Han ble utestengt fra Sommer-OL 2012.
Ah! ca ira
... som betyr: Det skal gå, det skal gå! Aristokratene til lyktestolpen!
Weta Digital
Weta Digital er et filmselskap som spesialiserer seg innen digitale filmeffekter. Det er lokalisert i Wellington i New Zealand og er et datterselskap av Weta Workshop, som lager spesialeffekter. Direktør Peter Jackson og Richard Taylor, med flere, grunnla Weta Digital i 1993 for å produsere de digitale filmeffektene til filmen Heavenly Creatures. Til dette arbeidet ble det bare brukt én datamaskin. Selskapet har vokst seg stort siden den gang. I dag er det velkjent og har medvirket i mange populære filmer. I juni 2006 ble deres beste datamaskin registrert som den 157. kraftigste i verden.
Å se en båt med seil
Å se en båt med seil er en norsk kortfilm fra 2000. Regien er ved Anja Breien, hun har også skrevet manus sammen med Yrjan Svarva. Rollene spilles av Henrik André Skogstad og Sylfest Storlien. Sjefsfotograf på produksjonen var Sten Holmberg. Pål Morten Hverven hadde ansvaret for spesialeffekter.
Filmen vant i kortfilmprisen ved Berlin International Film Festival i 2001 og kortfilmprisen ved Toronto Short Film Festival samme år.
Mental Shakedown
Mental Shakedown er debutalbumet til det norske boogierock-bandet Backstreet Girls.
Plata ble først utgitt av Medicine Records på LP i 1986. Den ble senere utgitt på LP, CD og kassett av Polygram. I 2004 ble den re-utgitt på CD av FaceFront. Denne CD-en inneholdt fire bonuslåter.
Det ble laget ei pressemappe med et hefte til Polygram-utgivelsen.
Incheon Bus Terminal undergrunnsstasjon
Incheon Bus Terminal undergrunnsstasjon er en stasjon på linje 1 på Incheons undergrunnsbane.
Karstula
Karstula er en finsk kommune i landskapet Mellersta Finland. Kommunen har cirka 4 600 innbyggere og et areal på 963,51 km² hvorav 76,19 km² er vann. Karstula er en finskspråklig kommune som grenser til kommunene Kannonkoski, Kivijärvi, Kyyjärvi, Saarijärvi og Soini.
Eger
Eger er et utdannings- og kulturelt sentrum, med flere berømte museer og minnesmerker. Mest kjent er nok festningen og Ungarns nest største katedral, katedralen i Eger.
Hvit stokk
Hvit stokk er et hjelpemiddel for mange mennesker som er sterkt svaksynte eller blinde. Den fungerer både som et rent teknisk mobilitetshjelpemiddel, og som et høflig signal til omverdenen om at personen som bærer den er synshemmet.
Stokken fungerer ved at den synshemmede holder den foran seg, og lar den advare om hindringer som fortauskanter, hull i bakken og lignende. De mest kjente teknikkene er pendelteknikk hvor man lar stokken pendle fra side til side, slik at den – når man går – alltid er ved siden av foten som er fremst, og foran den som er bakerst, og diagonalteknikk ved at stokken holdes diagonalt opp foran, og er dermed til beskyttelse for hindringer som står opp fra bakken.
Historie
Blinde mennesker har brukt stokk som hjelpemiddel for å bevege seg i århundrer, men det var ikke før rett etter den første verdenskrig at den hvite stokken ble introdusert.
I 1921 følte James Biggs, en fotograf fra Bristol i England som var blitt blind etter en ulykke, seg ukomfortabel med mengden av trafikk rundt huset sitt slik han fikk stokken sin malt hvit for å bli mer synlig.
I 1931 lanserte Guilly d'Herbemont i Frankrike en nasjonal bevegelse med den hvit stokken som støtte for blinde mennesker.
I noen land brukes forskjellige fargekoder på den hvite stokken, slik at en seende person bare ved å iaktta stokken kan avgjøre om den som bærer den er svaksynt, blind, døvblind etc.
Den hvite stokken er brukt av synshemmede over hele verden, og symbolet med den hvite mannen med stokk er det internasjonale symbolet for synshemming.
Blommenholm
Blommenholm er et tettbygd villastrøk som ligger mellom Sandvika og Høvik i Bærum kommune, 11 km sørvest for Oslo.
Blommenholm består i dag av flere områder; Bjerkåsen, Preståsen, Engerjordet, Sjøholmen, samt deler av Sandviksåsen og Løkkeåsen i tillegg til de opprinnelige jordene rundt gamle Blommenholm hovedgård. Strøket bærer preg av villaer med store hager, selv om det de siste årene har blitt en vesentlig fortetting. Det er flere grøntarealer i området, spesielt kan nevnes Birkelunden og våtmarken rundt Engervannet. Per 2015 bor det drøyt 3200 personer i området dekket av postadressen 1365 Blommenholm.
Blommenholm skole er fra 1963 og ble utvidet i 1972 og 2002. . Skolen ligger der hovedgården med hager lå inntil våningshuset brant i 1956. Det er per 2015 ca. 315 elever ved skolen, og elevene går over til Ramstad skole etter 7. klasse.
Høvik Blommenholm Løkeberg skolekorps er det lokale skolekorpset med rundt 90 medlemmer rekruttert fra de tre barneskolene. Korpset ble stiftet i 1924.
Lokaltoget på Drammenbanen stanser på Blommenholm stasjon, bygget i 1909. Det er i dag ingen butikker på Blommenholm, men tidligere var det en kolonialbutikk ovenfor Engerjordet. Blommenholm skole ligger i Halvorsens vei 2.
Blommenholm og Sandvika Tennisklubb, stiftet 1933, eier en av Norges største tennisanlegg ved Engervannet, med Nordens største hall vinterstid.
Ved Solvikbukten ligger Blommenholm Båtforening som ble stiftet 1949. Foreningen har per i dag (2015) brygge- og opplagsplass til rundt 500 båter.
Historie
Blommenholm har sin opprinnelse i arealene underlagt Blommenholm hovedgård. Gården het tidligere Uxahǫfuð og ble ryddet i eldre jernalder. Uxahǫfuð blir første gang nevnt i et vitnebrev fra 1365, der Jon Thoraldsson byttet til seg en part i Uxahǫfði . Gårdsbruket blir så skilt ut fra Nesøygodset. Navnet Uxahǫfði kommer muligens av Sandviksåsens profil, som kan minne om et oksehode. Første gangen navnet Blommenholm (eg. Blommersholm) er nedtegnet er i 1819-20 i forarbeidet til matrikkelen av 1838. Navnet er ikke sikkert forklart, men det er muligens påvirket av det svenske gårdsnavnet Blomsholm i Bohuslen.
I 1903 kjøpte Christian Homan Blommenholm hovedgård, og la tomter ut for salg. Mange tomter ble ikke solgt før Blommenholm stasjon ble bygget og Drammenbanen fullført i 1911. Samme år ble Blommenholm vel stiftet, og vellet strekker seg i dag fra sjøen og Sjøholmen i sørvest, via Stasjonsveien i øst og til Engervannet og Engerjordet i nordøst. Mange tomter ble solgt på slutten av 1930-tallet, mens husene ofte ikke ble oppført før flere år etter 2. verdenskrig pga. byggerestriksjoner og mangel på materialer i landet. Per i dag (2015) er det 486 husstander i vellet, mens det på hele Blommenholm, som også inkluderer Engerjordet og deler av Løkkeåsen er rundt det dobbelte.
Kong Sverre skal ifølge Sverres saga ha ridd med sine menn gjennom området vinteren 1200. Mennene gjemte seg oppunder Sandviksåsen bak Engervannet, derav navnet Sverrestien på veien langsmed åsen fra Sandvika mot Blommenholm skole.
Erik Sture Larre
Erik Sture Larre (født 31. mars 1914 i Christiania, død 11. november 2014 i Oslo ) var en norsk forretningsadvokat, aksje- og eiendomsinvestor, markaforkjemper, kulturminnebevarer, tidligere Milorg-leder og president i Norges Ishockeyforbund i to perioder.
Oppvekst og krigsårene
I 1933 tok Larre artium og begynte å studere samme år, jus og sosiologi, samtidig som han var journalist i Tidens Tegn. I 1936 begynte han som vitenskapsassistent for Ewald Bosse på Institutt for samfunnsforskning. Der holdt han på med en doktorgrad som handlet om funksjonærenes stilling i samfunnet. Men krigen kom, og han fullførte derfor ingen doktorgrad.
Etter krigen ble et tilfeldig møte med Einar Gerhardsen på Løvebakken avgjørende, da han fikk tilbud om å overta et advokatfirma. På kort tid hadde han det største enkeltmannsfirma i Oslo med elleve ansatte.
Investor
På 2000-tallet hadde Larre bygget en portefølje på flere hundre millioner kroner fordelt på aksjer og eiendom. Han var på et tidspunkt den største private investoren i DnB NOR med over én million aksjer i selskapet.
Ifølge tidsskriftet Kapital hadde Larre en formue på 700 millioner kroner, hvorav størsteparten skal ha blitt bygget opp innen eiendom. Videre satt han i representantskapene i DnB NOR, Sparebankene Vest, Midt-Norge og Nord-Norge og Pareto Bank.
Friluftsliv og kulturbevaring
Larre var hele livet engasjert i friluftsliv og idrett. Allerede som liten gutt var han en aktiv hockeyspiller.
I 1960-årene tegnet Larre opp grensene for Marka rundt Oslo, den såkalte «markagrensa» omtrent sånn som vi kjenner den i dag, og denne markerer grensene for byutviklingen inn i friluftsområdene. Han var en forkjemper for en nasjonal markalov med fredning av Marka, og anses som Markalovens far.
Larre engasjerte seg i etterkrigstiden også for vern av kulturminner og investerte flere titalls millioner i dette. Han engasjerte seg deriblant i bevaring av sveitservillaene i Kruses gate på Frogner der Volapük tidligere holdt til, og forsøkte i flere tilfeller å få i stand spleiselag bestående av seg selv, kommunen og staten. Familien søkte også å rehabilitere Ingierstrand bad, noe som vel neppe kan kalles en finansielt motivert investering. Larre var styreleder i Margit og Ewald Bosses stiftelse Solstua, en stue/konferansesenter i Thorleif Haugs vei 14 på Voksenkollen i Oslo, som i sin tid var eid av Sam Eyde, og under andre verdenskrig kjent som Rekonvalesenthjemmet Ragnar Berg for frontkjempere.
Utmerkelser og verv
I 2009 ble han nominert til Årets Osloborger for sin innsats for den nye markaloven.
Direktflyg
Direktflyg egentlig Svenska Direktflyg AB, er et svensk, regionalt flyselskap og handlingagent med hovedkontor og callcenter i Borlänge, med base på Dala Airport. I tillegg til destinasjonene nedenfor flyr Direktfly også på vegne av Skyways. Rutene i Norge flys for Statoil.
Historie
Svenska Direktflyg ble dannet i 2002 ved fusjon av Highland Air, Airborne of Sweden og Skyways Regional. Alle tre selskapene var i Skyways-konsernet før fusjonen.
Direktflyg i Norge
Direktfly begynte i november 2011 å fly mellom Oslo lufthavn, Gardermoen og Karlstad. Direktflyg har tidligere ved to anledninger forsøkt seg på rutetrafikk til/fra Norge. Først forsøkte de seg på en rute fra Oslo til Borlänge i 2006, en rute som ikke varte så veldig lenge. Enda kortere var opptredene på ruten fra Trondheim til Stockholm. Den ble trafikkert i ca. tre måneder i 2007 (januar-mars) etter at Widerøe la ned sin rute der, men før SAS startet sin.
Destinasjoner
Destinasjoner i Sverige
Destinasjoner i Norge
Killers (Kiss-album)
Killers er et samlealbum fra det amerikanske hardrock/heavy metal-bandet Kiss.
Albumet ble kun utgitt utenfor USA og har fire nye sanger. Ace Frehley deltar ikke på disse, da han ikke lengre var aktiv medlem. Han sluttet offisielt senere på året. På albumets fire nye spor er det Bob Kulick som spiller for Frehley.
«Gneisenau» (1934)
«Gneisenau» var en tysk slagkrysser oppkalt etter den prøyssiske feltmarskalken August Wilhelm von Gneisenau. Kjølen ble strukket i februar 1934 og «Gneisenau» ble satt i tjeneste i mai 1938.
Slagskipene i Scharnhorstklassen var de første skipene i den tyske marinen som kunne bygges i henhold til den tysk-britiske flåteoverenskomsten. Våpenutrustningen valgte man å begrense av politiske grunner. Begge panserskipene fikk 28 cm kanoner.
Sammen med «Scharnhorst» deltok «Gneisenau» i Operasjon Weserübung, invasjonen av Norge i april 1940. De returnerte til Tyskland 11-12. april hvor «Gneisenau» ble reparert på grunn av skader den fikk i en trefning med slagkrysseren «Renown» den 9. april. I juni 1940 var de igjen i nordnorske farvann hvor de den 8. juni senket det britiske hangarskipet HMS «Glorious» som hadde evakuert allierte flystyrker fra Bardufoss flystasjon da den allierte ekspedisjonsstyrken trakk seg ut fra Narvik/Harstad-området. Den norske kongen, kronprinsen og regjeringen passerte dette slaget litt lengre ut til havs, uoppdaget, ombord i krysseren «Devonshire».
«Gneisenau» opererte i andre verdenskrig mye ved norskekysten. I februar 1942 ble skipet angrepet av britiske fly ved havn i Kiel, skadene ble så omfattende at skipet ble tatt ut av operativ tjeneste. Våpen og utstyr ble fjernet og skroget ble omgjort til blokkskip. Hovedskytset på «Gneisenau» – ni 28 cm kanoner, fordelt på tre trippeltårn – ble fordelt til forskjellige befestningsanlegg. Det fremste tårnet (Anton) ble stykket opp og de tre kanonene ble plassert blant annet på Hoek van Holland. Det midterste tårnet (Bruno) havnet på Fjell festning utenfor Bergen, mens det bakerste (Caesar) ble montert på Austrått fort i Ørland. Etter krigen tok Kystartilleriet over anlegget på Austrått som var operativt fram til 1977. Anlegget er idag museum som er åpent om sommeren.
«Gneisenau» ble sprengt den 27. mars 1945 ved Gotenhafen i Øst-Preussen (Gdynia i Polen). Den røde armé nærmet seg byen og skipet ble brukt til å stenge havnen. I perioden 1947 til 1951 ble «Gneisenau» hugget opp til skrapmetall.
Kjosen (Drangedal)
Kjosen er ei grend øst i Drangedal kommune i Telemark. Grenda ligger nord for kommunesenteret Prestestranda, og grenser i vest til bygda Tørdal og i øst til Nome kommune. Følgende av Drangedals grunnkretser ligger i Kjosen; Singusdal, Åkre/Sætre, Nakksjø, Tveit og Oseid. Navnet Kjosen betyr «smal dal, søkk i lendet», og i usammensatt form (som i dette tilfellet) vitner det om en tidlig bosetning.
I grenda finnes Halfdans bokhus som er et større antikvariat, søndagsskole, Kjosen idrettslag, samt flere grendelag som dekker det meste av området.
Kristian Sørli
Sørli var før overgangen til Ranheim både spillende assistent- og spillende hovedtrener for Stavanger.
Kjosen (Drangedal)
Fritidsaktiviteter
Med sine mange elver, vann og varierte naturområder gir Kjosen rikelig med muligheter for friluftsliv både sommer og vinter. En av de større gårdene i grenda byr også på det meste innen ridning og hest, samt klatring, spesialtilpasset skoleundervisning og overnatting m.m. Er man interessert i båtliv og vannsport i større målestokk, så har man Toke som strekker seg fra Prestestranda og ca. 20 km. sørover, inn i Kragerø og Bamble. Et av Telemarks største vintersportssteder – Gautefall – ligger kun en 40 minutters biltur nordvest for Kjosen.
Kristian Sørli
Fredag 27. mars 2009 ble Strømsgodset Toppfotball og Kristian Sørli enig om å avslutte arbeidsforholdet mellom de to. Kristian Sørli hadde kontrakt med Strømsgodset utover 2009-sesongen.
Kjosen (Drangedal)
Utdanning
Grenda har ingen skole. Elever fra 1.–10. trinn går på Drangedal 10-årige skole i Prestestranda. Tilbud om spesialtilpasset skoleundervisning finnes lokalt, på Store Hoseid gård. Nærmeste videregående skoler finnes i Lunde, Kragerø og Grenland, høyskoler/universitet i bl.a. Bø, Porsgrunn og på Notodden (se avstander under).
Kristian Sørli
Sørli ble i 2010 dømt til 6 måneders ubetinget fengsel for å hatt seksuell omgang med en 14 år gammel jente. Han hevdet selv at han var uskyldig i saken.
Kjosen (Drangedal)
Avstander til Kjosen
(beregnet fra Åkre skule)
Kristian Sørli
Sørli har spilt på juniorlandslag i både fotball og ishockey.
I januar 1996 betalte Rosenborg 350 000 kroner til Strindheim for å hente ham.
Charles Tjessem
Charles Tjessem (født 5. mai 1971 i Sandnes) er en norsk kokk, kjent fra 2003 da han vant den internasjonale konkurransen Bocuse d'Or foran franske Frank Putelat.
På hjemstedet Sandnes jobbet han ved Hotell Sverre i 1985, gikk kokkeskolen ved Godalen videregående skole og virket så fast ved Hotell Residence under Lasse Pallesen. Så ble det Grand Hotell i Stockholm og Hilton Towers i Atlanta under Terje Torgersen. Etter avtjent verneplikt jobbet han for Bent Stiansen på Stattholdergaarden og Eyvind Hellstrøm ved Bagatelle 1992-94, før han ved Mortepumpen på Hotell Atlantic i Stavanger fikk både bronse og sølv i Norgesmesterskapet i kokkekunst. Han startet Cartellet på samme sted og ble deretter leder ved Gastronomisk Institutt i Stavanger. Han ble valgt til årets kjøkkensjef i Norge i 2002. Samtidig ble han Årets kokk 2002 og dermed Norges representant i Bocuse d`Or i 2003 der han vant gull. Hovedingrediensene i gullmåltidet var indrefilet av storfe, oksehaler og norsk fjordørret. I perioden 2000–2004 var han kaptein på det norske kokkelandslaget. Han jobbet i denne tiden som konsernkokk for Statoil og var hyppig på fjernsyn. I 2005 startet han sin egen restaurant i Sandnes med navnet Charles og De som var en kombinasjon av forretning, café og brasseri. Tjessem solgte seg ut av restauranten i 2016, som fra 2018 ble omgjort til en italiensk restaurant ved navn nOi.
Erik Håker
Håker gjorde seg internasjonalt bemerket allerede som 17-åring, da han under VM 1970 kom på 10.-plass i storslalåm og 13.-plass i utfor. Gjennombruddet i verdenseliten kom i sesongen 1971/72. Etter en svak sesongstart med 33.-plass i det første utforrennet i St. Moritz, vant han fire dager senere storslalåmrennet i Val-d’Isère med bestetid i begge omgangene. Dermed ble han den første, norske utøver som oppnådde en verdenscupseier.
Under OL 1972 i Sapporo kom Håker på 5.-plass i utfor. Han ledet storslalåmrennet etter første omgang. Ifølge datidens regler skulle han dermed starte som førstemann dagen etter – ikke fordi han ledet, men fordi han var siste startende (altså nr. 15) i pulje 1. Etter 53 sekunder, midt i bratthenget, kjørte han ut. Gullmedaljen gikk til italieneren Gustav Thöni. Håker deltok også i 1976 i Innsbruck og i 1980 i Lake Placid.
Håker var i verdenseliten i storslalåm og utfor gjennom store deler av 1970-tallet, og oppnådde totalt 20 pallplasseringer. Han kom på 5.-plass sammenlagt i verdenscupen sesongen 1974/75. I 1978 ble han tildelt Olavstatuetten og i 1979 Holmenkollmedaljen.
Håker vant 11 NM-gull i perioden 1970-1981 i disiplinene utfor, storslalåm, slalåm og kombinasjon.
Royal Botanic Gardens Constabulary
Royal Botanic Gardens Constabulary er en britisk politistyrke som har ansvaret for å håndheve lov og orden ved Royal Botanic Gardens, Kew. Styrken ble opprettet i 1845.
Hastati
Hastati (entall: hastatus, fra hasta) var en tidlig form for romersk legionær. Det var de minst erfarne soldatene og ble satt i første linje i en legion. Opprinnelig kjempet de med spyd, senere fikk de sverd. Opprinnelig var de også de fattigste soldatene som ikke hadde råd til god utrustning.
Hastani opphørte som gruppe av soldater ved Marius' militærreformer i år 107 før Kristus. Da hadde romerne for lite folk etter å ha kjempet mot Iugurtha i Afrika og germanske stammer i nord. Da ble det etablert et system med leiesoldater i stedet for at man hadde soldater som tjente sin hjemby. Alle ble utstyrt med samme utstyr, skaffet til veie av staten. Hastati ble ofte brukt som vaktsoldater for høytstående romere.
Clara Kimball Young
Clara Kimball Young (født 6. september 1890, død 15. oktober 1960) var en amerikansk skuespiller i stumfilmens første tid.
Tidlig liv
Clara Kimball Young ble født i Chicago i Illinois. Hennes foreldre, Edward M. Kimball og Pauline Maddern, var omreisende skuespillere, og hun gjorde sin første opptreden på scenen kun tre år gammel. Gjennom hele hennes første år reiste hun med sine foreldre og deltok i deres oppsetninger. Hun gikk på St. Francis Xavier's Academy i Chicago og ble deretter ansatt i aksjeselskap før hun senere gikk tilbake til teaterverden, reiste omfattende gjennom USA og spilte i ulike småteatre.
Tidlig i sin karriere møtte Clara og giftet seg med en medskuespiller ved navn James Young. Etter å ha sendt et bilde av seg selv til filmselskapet Vitagraph ble hun sammen med sin mann tilbud en årskontrakt i 1912.
Framgang og nedtur
I det nye filmmediet og uten større konkurranse ble Clara Kimball Young en stjerne hos Vitagraph og hun hadde en omfattende rolle i en og to-rullers filmer som den dydig, rettskafne heltinne. I 1913 var hun blitt en av de mest populære kvinnelige skuespillerne hos Vitagraph og ble plassert som 17 hos kinopublikumet. Dessverre er mange av hennes filmer fra hennes tidlige periode hos Vitagraph nå gått tapt.
I 1914 utga Vitagraph dramaet My Official Wife hvor Young spilte en russisk revolusjonær og ble regissert av sin ektemann James Young og med den populære Earle Williams i den mannlige rolle. Filmen, så nå har gått tapt, ble en enorm suksess og plasserte både Williams og Young på førsteplass i popularitetsvalg. Young ble deretter plukket opp og signerte en kontrakt med den legendariske Hollywood-mongulen Lewis J. Selznick.
Young ble involvert i en meget omtalt affære med Selznick som nådde sitt klimaks i en skilsmisse i 1916 fra hennes ektemann James Young som anklaget Lewis J. Selznick for «overdragelse av hengivenhet». James Young fikk endelig bestemmelse den 8. april 1919 på grunnlag av «forlatthet».
Selznick dannet deretter raskt selskapet Clara Kimball Young Film Corporation og installerte seg selv som president og dannet selskapet Selznick Productions for å distribuere hennes filmer og andre fra uavhengige selskaper. Etter kun fire filmer med Selznick begynte forholdet deres å surne og Kimball Young kjempet for å frigjøre seg fra alle forretningsarrangementer med Selznick. Hun anklaget ham for svindle hennes fra inntektene fra hennes filmer via en rekke stråselskaper og ved at han var plassert som president. I hennes selskap tillot han henne ikke innsyn i hennes forretningsaffærer.
I 1917 innledet Kimball Young et forhold til Harry Garson og hun trakk ham også inn i nye forretningsforbindelser. Garson hadde liten erfaring fra filmverdenen og det endte med at Kimball Youngs karriere begynte å dale. Selv om hun forble en populær stjerne til begynnelsen av 1920-tallet led hun under Garsons apati og påståtte vanstyre.
Kimball Young begynte deretter å bli utsatt for en rekke angrep fra pressen angående hennes forretninger og personlige forhold til Garson. Ved 1925 begynte hennes stjerne å dale og hun gjorde sin siste stumfilm, Lying Wives. Resten av 1920-tallet spilte hun vaudeville og i all stillhet giftet hun seg med dr. Arthur Fauman i 1928.
Oppfinnelsen og innføringen av lyd kom til gjenopplive hennes filmkarriere for en kort tid og hun opptrådte i flere talefilmer for RKO Pictures og Tiffany Studios, men kun med moderat suksess. Hun hadde kun mindre roller, en av dem i en kortfilm med Three Stooges, og i lavbudsjettsfilmer. En av hennes større roller var mordmysteriet The Rogue's Tavern (1936) hvor hun spilte en søt, men forvirret moderlig kvinne som skjulte en stor hemmelighet.