cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Lerkendal hagekoloni
Lerkendal hagekoloni var et område med kolonihager sør for Gløshaugen i Trondheim. Hagekolonien eksisterte i perioden 1918–1959. Det var bygartner Elisæus Trygstad som tok initiativ til anlegget i 1916. Han skrev først en artikkel i byens aviser der han fremholdt behovet for slike hager i en by med stadig flere små boliger uten tilgang til egen hage med mulighet for dyrking av grønnsaker og bær til eget forbruk. Han skrev deretter til magistratens leder, borgermester Hans Bauck, og sendte med et planforslag for anlegg av 52 hager på kommunens eiendom Lerchendal gård. Trygstad foreslo samtidig at det burde bevilges 5000 kroner til opparbeidelse av parsellene. Magistraten anbefalte forslaget og Formannskapet vedtok planen og bevilget beløpet høsten 1917. Opparbeidelsen av området startet straks og ble ferdig samme høst. De første 52 parsellene ble fordelt ved loddtrekning i april 1918.
Senere ble det foretatt flere utvidelser:
Samarbeidet i hagekolonien var godt. Hageeierne samarbeidet om vanning og andre fellestiltak. Blant annet bestemte de seg etter en tid for å få reist et forsamlingshus for hagekolonien. Dette klarte de – og i august 1933 kunne huset innvies.
Hagekolonien hadde selv konkurranser innen området og deltok i konkurranser og utstillinger både i Oslo (1927 og 1938), Stavanger (1925) og Trondheim (Trøndelagsutstillingen 1930). På Trøndelagsutstillingen hadde de en egen mønsterhage og deltok i utstillingen for kolonihager.
Euryphaedra thauma
Euryphaedra thauma er en sommerfugl som tilhører gruppen Limenitidinae i den store familien flikvinger (Nymphalidae).
Utseende
En middelsstor sommerfugl. Oversiden av vingene er mørk langs kantene, blekgul i midten. Langs den indre del av forkanten er det tre svarte ringer, blå i midten.
Utbredelse
Arten er utbredt i tropisk Afrika. Arten er kjent fra Kamerun, Gabon og den vestlige delen av den Den demokratiske republikken Kongo.
Lars Engman
Lars Engman (1945–2020) var en svensk designer og høgskolerektor som var designsjef ved IKEA i en rekke år.
BBC Promenade Concerts
BBC Promenade Concerts (også The Proms, The BBC Proms, eller The Sir Henry Wood Promenade Concerts presented by the BBC) er en årlig, åtte uker lang sommer-konsertserie med klassisk musikk og andre forestillinger, hovedsakelig framført i Royal Albert Hall i South Kensington i London. Det er verdens største festival for klassisk musikk.
Lars Engman
Han startet som designer ved KF Interiør i Stockholm, før han i 1975 overtok som produktsjef i IKEA. I perioden 1989-96 ledet han Niels Gammelgaard Design Studio Copenhagen og i 1997 fikk jobben som Design Manager ved IKEA of Sweden. I 2007 ble han høgskolerektor for Högskolan för Design och Konsthantverk ved Göteborgs universitet.
BBC Promenade Concerts
Serier med promenadekonserter hadde riktignok vært arrangert tidligere, men den første i denne rekken av konserter ble holdt 10. august 1895 i Queen's Hall, Langham Place, arrangert av impresario Robert Newman. Dirigent Henry Joseph Wood er den hvis navn er tettest forbundet med konsertene. Han var dirigent allerede fra 1895, og framover mot 1920-årene var han ansvarlig for å utvide repertoaret fra enklere musikk til å også omfatte verker av samtidskomponister som Claude Debussy, Richard Strauss og Ralph Vaughan Williams.
Lars Engman
Engman hadde også flere verv. Blant annet var han medlem av styrene til Svenska Institutet, og designavdelingene ved universitetene i Lund og Växjö.
Nomenklatur (biologi)
Vitenskapelige navn består opprinnelig av latinske eller latiniserte (oftest greske) ord og uttrykk som blir systematiserte. Eksempler på slike navn er Homo sapiens for mennesket og Monocotyledoneae for den biologiske gruppen med enfrøbladete planter.
Hos noen slekter er det vitenskapelige navnet så innarbeidet (eller likt) på norsk at man vanligvis ikke tenker over at det er det vitenskapelige navnet man bruker. Dette kan gjelde blant annet slektene Bison, Gekko, Lama, Mus og Rhododendron, samt arter som Aloe vera og Brosme.
Formål
Grunnen til at det ikke holder med å bruke populærnavn eller trivialnavn på organismegrupper er at biologien er en internasjonal vitenskap. Populærnavn, som hører til et levende språk, kan endre seg over tid eller til og med være flertydige. Imidlertid kan flertydighet også oppstå ved bruk av vitenskapelige navn, av to årsaker: Begge deler kan skape misforståelser. I biologien har man derfor strikte regler for navnfesting av organismer; for eksempel innen botanikk (ICBN) og en for zoologi (ICZN).
Vitenskapelige navn gjør det mulig for en biolog å kommunisere med biologer uten fare for misforståelser og på tvers av landegrenser. En ytterligere fordel med et dødt språk som latin er at ingen nasjoner har noen direkte fortrinn, og at språket heller ikke er i utvikling.
Skrivemåter og eksempler
Nomenklaturen regulerer bl.a. hvordan vitenskapelige navn skal skrives:
Regler og eksempler
Et navn må oppfylle flere betingelser for å være et gyldig vitenskapelig navn.
Autor
Autor er navnet på den person eller de personene som først har brukt et navn på et takson og publisert dette. Autorens navn skal stå rett bak navnet og etterfølges av årstallet for publikasjonen. For entydig referanse trenges altså det systematiske navnet, autornavn og autorår. Slik fullstendig referanse brukes imidlertid som regel bare i spesiallitteratur som florabøker, taksonomiske utredninger o.l. Ofte sløyfes både autor og årstall ved omtale av taksa, noe som ikke er noe problem hvis man henviser til kildelitteratur som gir fullstendig referanser. Hvis autor refereres, er det vanlig å forkorte autornavn og det finnes lister over anbefalte forkortelser, i alle fall for planter.
Det finnes nøyaktige regler for hvordan autornavn og autorår skal skrives og hvordan de kan tolkes og forstås. Her er «kodene» eller reglene.
Ansvarlige for nomenklaturen
Det er fire nomenklatoriske kommisjoner som er ansvarlige for nomenklaturen. Det er etablert regler for formelt å opprette nye navn på arter i hvert av rikene. Disse kommisjonene er også ansvarlige for eventuelt å endre regelverket og for å megle i tvilstilfeller.
Historie og utvikling
Dagens nomenklatur ble grunnlagt av den svenske naturforskeren Carl von Linné. Linné var ikke den første til å gi dyr og planter et vitenskapelig (latinske) navn, men han fant et svært godt system for navngivningen, eller nomenklaturen. Etter en del eksperimentering kom han fram til to-navnsytemet, såkalt binomial nomenklatur, der hver art gis to navn – slektsnavn og artsnavn. Slektsnavnet skrives først og alltid med stor forbokstav, der artsnavnet med små bokstaver. «Byggesteinene» er egentlig slektene. Deretter følger artsnavnet (epitet), som på et vis blir «variasjoner innen slekten». Alle slekter (arter) blir sortert i større grupper kalt familier, overfamilier og ordener, klasser og så videre. Før Linné fantes det ikke noen allment aksepterte regler for vitenskapelige navn. Ofte ble navnene brukt som «beskrivelser» av artene eller gruppene. Navn med tre, fire, seks eller flere ledd var derfor ingen sjeldenhet. Linné innførte et system der artsnavn er toleddet, mens andre gruppenavn kun skal bestå som ett ord. Av den grunn, og på grunn av det enorme antall arter som Linné beskrev, brukes hans bok Systema naturae som utgangspunkt for nomenklaturens regelverk.
Catalogue of Life
Selv om grunntrekkene stammer fra Linnés tid, har regelverket blitt modifisert flere ganger underveis. I dag oppdaterer Catalogue of Life online lister over nomenklaturen og klassifiseringen for alle kjente arter. Tjenesten er gratis og ligger fritt tilgjengelig for alle.
Nomenklatur for virus
Nomenklaturen for virus er uavhengig av andre biologiske nomenklaturer, og den er anerkjent som et unntak i den foreslåtte International Code of Bionomenclature (BioCode). Den internasjonale koden for virusklassifisering og nomenklatur (ICVCN) bestemmes av International Committee on Taxonomy of Viruses (ICTV). Et særtrekk er at ICTV ikke angir nivåer i klassifiseringen lavere enn på artsnivå (species).
Kristian Rambjør
Rambjør begynte som platearbeider ved Akers mekaniske verksted. Han ble senere utdannet skipsingeniør i Bergen.
Celyphidae
Celyphidae er en liten familie av merkelig utseende fluer. Scutellum (den bakerste ryggplaten på brystdelen) er svært forlenget og dekker mesteparten av bakkroppen. Dette, og det at fluene er harde og ofte metallisk fargede, gjør at de ved første øyekast ligner mer på biller enn på fluer. Alle artene lever i tropene i den gamle verden. Tross sitt spesielle utseende er de trolig nært beslektet med løvfluene.
Utseende
Små til middelsstore (3–8 mm), tettbygde fluer, ofte metallisk fargede. De er lette å kjenne igjen (dersom man i det hele tatt gjenkjenner dem som fluer) på det veldig store scutellum-et. Hodet er bredt, glatt og skinnende. Fasettøynene er ganske små og runde og pannen er bred. Punktøynene er sterkt redusert eller mangler helt. Børstene på hodet er små og lite påfallende. Antennene er forholdsvis slanke, det innerste leddet er lengre enn bredt. Nær spissen av det tredje leddet sitter en antennebørste (arista) som gjerne er sterkt utvidet nær roten, og kan være nesten like bred som det tredje antenneleddet. Brystet (thorax) er rundt hvelvet, og scutellum (den bakerste ryggplaten) er minst like lenagt som resten av brystet, og dekker det meste av bakkroppen. Som resten av kroppen mangler brystet kraftige børster. Vingene er korte og brede, bredt avrundet i spissen. Når fluene ikke flyr, er vingene foldet under scutellum og ikke synlige, noe som øker likheten mellom disse fluene og biller. Ved bakkanten av vingen sitter vanligvis en stor, hårete lapp (alula). Bakkroppen er stor, høyt hvelvet og hard, for det meste skjult av scutellum. Beina er korte og slanke. Larvene er forholdsvis lange og tynne, få arter er kjente.
Levevis
Larvene lever av råtnende plantemateriale på fuktige steder, særlig på gressmarker og ved vann. De utvikler seg ganske fort, livvsyklusen tar gjerne 20-25 dager. I likhet med biller tar det flere dager fra disse fluene klekkes til kroppen er ferdig herdet.
Florin Cezar Crăciun
Florin Cezar Crăciun (født 27. juni 1989) er en rumensk bobkjører. Han representerte landet sitt under Vinter-OL 2014 i Sotsji, der han ble nummer 24 i firer-bob.
Vorsma
Vorsma (russisk: Ворсма) er en by i Nizjnij Novgorod oblast i Russland. Byen ligger ved elva Kisjma (ei sideelv til Oka), rundt 60 km sørvest for Nizjnij Novgorod. Innbyggertall: 12 629 (folketelling 2002), 13 648 (folketelling 1989).
Landsbyen Vorsma ble først nevnt på 1500-tallet. Den fikk innvilget bystatus i 1955.
Ocho Ríos
Ocho Ríos (spansk for Åtte elver) er en by på Jamaicas nordkyst, den ligger i Saint Ann Parish og er et populært turiststed og destinasjon for cruiseskip.
Lomonosovbroen
Lomonosov-broen er en bro over Fontanka-elven  i St. Petersburg i Russland.
Broen er en del av gaten med samme navn, Lomonosov. Broen er den best bevarte bevegelige tårnbroen som var typisk for St. Petersburg i det 18. århundre.
Broen ble bygget i perioden 1785 til 1787. Broen var opprinnelig en del av et 7-broer prosjekt. I dag er det bare denne, Anitsjkov- og Staro-Kalinkin-broen som fortsatt er der.
Da broen var ny het den Ekaterinenskij-broen til ære for keiserinne Ekaterina og deretter Tsjernysjov-broen etter General Tsjernysjov, som hadde en viktig rolle i kampen nær Narva og Poltava.
Den hadde opprinnelig en totallengde på 63 m og bredde på 14,7 m.
I 1912 ble den restaurert. Planene for oppgraderingen av broen ble utarbeidet av arkitekt I. Fomin og ingeniør A. Psjenitskij. Broen fikk beholde sine særegenheter, men det bevegelige dekket i tre ble skiftet ut med et i metalbjelker. I dag er broen 57 m lang.
Broen fikk navnet Lomonosov-broen i 1948, etter den russiske vitenskapsmannen og forfatteren Mikhail Lomonosov.
Dzungarkhanatet
Dzungarkhanatet, også kalt Dsungarkhanatet (mongolsk:, jegün γar-un qaγan-tu ulus, uigurisk: جوڭغار, jongghar, tibetansk: ཛེ་གུན་གར།།, wylie: dze gun gar, tradisjonell kinesisk: 準噶爾汗國, forenklet kinesisk: 准噶尔汗国, pinyin: Zhǔngá'ěr Hànguó), var et oiratisk khaganat på den eurasiske steppe som eksisterte fra 1634 til 1758. Khaganatet var en direkte etterfølger av «de fire oirater» (1399–1634), en annen konføderasjon av oiratiske stammer som markerte begynnelsen på de vestlige mongoler i mongolsk historie. Oiratene er et mongolsk folkeslag som snakker det vestmongolske språket oiratisk, og i en større historisk sammenheng var Dzungarkhanatet det siste nomadiske stepperiket og en etterfølger til Mongolriket (1206–1368).
Dzungarkhaganatet hadde sitt kjerneområde i den historiske regionen Dzungaria som i dag utgjør den nordlige delen av Sinkiang Uighur i Folkerepublikken Kina. Det strakk seg fra vestlige delen av den kinesiske mur, til dagens østlige Kasakhstan, samt fra den nordlige delen av dagens Kirgisistan til det sørlige Sibir. Hovedstaden til riket var byen Gulja, som tidligere hadde vært innlemmet i det tyrkisk-mongolske Tsjagataikhanatet (1225–1680). I dag ligger mesteparten av området i den kinesiske provinsen Xinjiang, Kirgisistan og Kasakhstan. Ifølge et estimat som ble gjort av forfatteren Wei Yuan, hadde staten en befolkning før sitt fall i 1758 på omkring 600 000 mennesker, eller 200 000 husholdninger.
I 1678 ble Choros Erdeniin Galdan (1644–1697) skjenket tittelen «Boshogtu Khan» av Ngawang Lobsang Gyatso (ངག་དབང་བློ་བཟང་རྒྱ་མཚོ་, 1617–1682), den femte Dalai Lama. Dette var en stadfestelse av at dzungarene var den ledende oiratstammen. Selv om staten refererte til seg selv som Dzungarkhanatet, bar lederen tittelen Khong Tayiji; dette var avledet av det kinesiske uttrykket huángtàizĭ (皇太子), som betyr «kronprins». Tittelen ble opprinnelig gitt etterfølgerne til Djengis Khan (1162–1227). Omkring 1680 hadde dzungarerne okkupert Tarimbassenget i sør, og i 1688 bekjempet de khalkamongolene som stort sett måtte flykte til det Indre Mongolia hvor de ble underlagt mandsjuene.
I 1687 startet Dzungar–Qing krigene, og disse krigene skulle vare i flere tiår frem til Dzungarkhanatets endelikt. Qing-dynastiet var blitt grunnlagt i 1644 av mandsjuene, et tungusisk folk fra Manchuria i det nordøstlige Kina. Den 3. september 1690 ble slaget ved Utan Butung utkjempet i det ytre Mongolia. Dzungarernes hær utgjorde en styrke på 20 000 mann, og ble angrepet av den overlegne Qing-hæren på 100 000 mann. Dzungarhæren dannet en kamelmur for å forsvare sine posisjoner. De beseiret Qing-hærens angrep på sin høyre flanke, men ble drevet tilbake på venstre flanke. De trakk seg tilbake i de skogskledde fjellene, uten at Qing-hæren hadde beseiret deres posisjoner. Kommandøren Fuquan, som ledet Qing-hæren, rapporterte om dette som en seier, men ble diskredittert av politiske opponenter.
Ledet av Tsewang Rabtan's bror Tseren Dondup invaderte dzungarerne Tibet i 1717. På denne tiden var Tibet regjert av Khoshutkhanatet, en annen oiratisk stamme. De fikk fjernet Yeshe Gyatso, som gjorde krav på tittelen Dalai Lama, og som hadde blitt foreslått til denne stillingen av Khosutkhanen Lha-bzang Khan, som i virkeligheten var blitt konge av Tibet. Den 5. Dalai Lama hadde oppfordret mongolske lamaer å forhindre at andre skoler enn gelugpa («gulhattene») fikk fotfeste blant mongolene, og hadde fått Khoshutkhanatets hjelp til å forfølge de andre buddhistiske skolene i Tibet (nyingma, sakya, kagyu med flere). Dzungarerne begynte snart å plyndre Lhasa, noe som i begynnelsen svekket tilliten blant tibetanserne. Kangxi-keiseren slo tilbake i 1718, men hans militære ekspedisjon ble knust av dzungarerne i slaget om Salwwenelven, ikke langt unna Lhasa.
Galdan Boshogtu Khan døde i 1697 og hans etterkommer Tsewang Rabtan døde i 1727. Khaganatet ble kraftig svekket, og khaganatet ble annektert og dzungarene utsatt for folkemord av Qing-dynastiet mellom 1755 og 1758.
Bente
Utbredelse
Navnet i utstrakt bruk i Danmark og Norge.
Bente var blant de mest populære navnene på nyfødte jenter i Norge på 1950- og 1960-tallet, men har siden falt raskt i popularitet.
Vadehavet
Vadehavet (nederlandsk Waddenzee, tysk Wattenmeer) er et randhav av Nordsjøen og ligger mellom De frisiske øyer og det nederlandske, tyske og danske fastland. Ved lavvann blir størsteparten av vadehavet tørrlagt. Vadehavet er ca. 450 km langt og 5–30 km bredt. 66 % av vadehavet ble tatt opp som verdensarvområde av UNESCO i år 2009, og utvidet med den danske delen, Vadehavet nasjonalpark, i 2014.
Beskrivelse
Vadehavet er det største ubrutte systemet av fjæresand og mudderflater i verden, med naturlige prosesser uforstyrret gjennom det meste av området. Det omfatter en rekke overgangssoner mellom miljø på land, i hav og i ferskvann. Gjennom Tyskebukta er Vadehavet rundt 10 til 12 kilometer bredt.
Området er rik på arter spesielt tilpasset de krevende miljøforholdene. Det regnes som et av de viktigste områdene for trekkfugler i verden, og er koblet til et nettverk av andre viktige områder for trekkfugl. Dets betydning er ikke bare i sammenheng med den østatlantiske flyruten, men også i den kritiske rollen stedet spiller i vern av afrikansk-euratiske trekkende vannfugl. I Vadehavet kan opptil 6,1 millioner fugler være til stede på samme tid, og et gjennomsnitt på mellom 10-12 millioner passerer hvert år.
Historie
I Weichselistiden, som varte fra for 60 000 år til for 12 000 år siden, lå isen tungt over fastlandet, med unntak av det sørvestlige Jylland og kysten av Tyskland og Nederland. Weichselistiden var den hittil siste av flere istider.
Da isen gradvis smeltet over resten av fastlandet, rant store smeltevannselver vestover. Nær isranden var strømmen sterkest, og selv store steiner ble revet med. Jo lengre unna isranden elvene kom, jo mer forgreinet de seg, og jo svakere ble strømmen. De tyngste steinene ble først avleiret. Senere falt grus og sand til bunns, og til sist ble leiren ført ut og dannet bunnsjikt på de mange bankene i Vesterhavet.
Alt smeltevannmaterialet dannet gradvis nye lavtliggende områder. For Danmarks del er det de områdene som nå er Sydvestjylland og Vadehavet.
Vadehavet som verdensarvområde i Nederland og Tyskland
Den 26. juni 2009 ble Vadehavet tatt opp i UNESCOs liste over verdens naturarv, men kun spesifisert til de delene av vadehavet som ligger i Nederland og Tyskland. Danmarks del av vadehavet ble tatt opp på verdensarvlisten i 2014.
Vadehavet slik det ble tatt opp på verdensarvlisten består av nederlandske «Vadehavet Conservation Area» og den tyske «Vadehavet National Parks» i Niedersachsen og Schleswig-Holstein.
Kriterium viii
Vadehavet er som avsetningsmiljø og kystlinje uovertruffen i forhold til både størrelse og mangfold. Det karakteristiske er at den nesten utelukkende er et flatt tidevannssystem med bare mindre elvpåvirkninger, og er et godt eksempel på utbygging i storskala av et intrikat og komplekst system under stigende havnivå. Flere naturlige og dynamiske prosesser som får pågå uavbrutt på store deler av området skaper en rekke forskjellige øyer, kanaler og raviner. Det er også en av de best studerte kystnære områder på hele kloden, og er av stor betydning for vitenskapen gjennom forskning på våtmarksfugl og kystsoneforvaltning. Området har stor internasjonal betydning.
Kriterium ix
Vadehavet er et at av de siste gjenværende naturlige økosystemer i fjæra, der naturlige prosesser fortsetter å fungere stort sett uforstyrret. De geologiske og geomorfologiske funksjonene er tett sammenvevd med biofysiske prosesser og gir en uvurderlig oversikt over den pågående dynamiske tilpasningen av kystmiljøer til globale forandringer. Mangfoldet av overgangssonene mellom land, hav og ferskvann er det som gir grunnlaget for områdets store artsrikdom. Produktiviteten i biomassene i Vadehavet er av de høyeste i verden, de fleste betydelig demonstrert i antall fisk, skalldyr og fugl. Områdets viktighet for trekkfugler gjør at området er med på å opprettholde viltbestander langt utenfor dets grenser.
Kriterium x
Som regel er ikke våtmarksområder ved kysten så rike i forhold til mangfold i faunaen, men dette er ikke tilfelle for Vadehavet. Saltmyrer på om lag 2300 arter av flora og fauna, noe som gjør at marine- og brakkvannområder inneholder ytterligere 2700 arter, og 30 arter av hekkende fugler. Den klareste indikator på betydningen av området er støtten det gir til trekkfugler, særlig at så mange som 6,1 millioner fugler kan være til stede på samme tid. Tilgjengeligheten av mat og et lavt nivå av forstyrrelse er også viktige faktorer som bidrar til den sentrale rollen av flyrutene for trekkfugl. Biologisk mangfold på verdensbasis er derfor avhengig av Vadehavet.
Dyrene
Likesom hos planter, er det kun få dyrearter som kan tåle skiftesvis å være dekket av vann og å være tørrlagt. Dyrene i Vadehavet er derfor nødt til å være godt tilpasset miljøet, ellers må de nøyes med å oppholde seg på mudderflatene enten når det er nok vann ved høyvann, eller når det er tørrlagt ved lavvann.
Vadehavet er et godt spisekammer. Det lave vannet gir optimale betingelser for at alger kan leve der, siden det er mye lys og næring. Spesielt kiselalger lever der i stort antall. Andre dyr kan leve av kiselalgene, for eksempel plankton, filtratorer og dyr som lever nede i mudderet. Til sammen utgjør Vadehavets dyr og planter et stort og komplisert fødenett, noe som gjør det til et av verdens 10 viktigste våtområder. Det har også status som vilt- og naturreservat.
Fugler
Mange fugler hekker i Vadehavet, men området er også viktig som rasteplass for trekkfugler. Mellom ti og tolv millioner fugler trekker gjennom Vadehavet hvert år, deriblant tallrike truede arter. For omkring femti arter på den nordlige halvkule er området livsviktig. Av omkring tjue populasjoner tilbringer mer enn halvparten av enkeltfuglene minst en del av livene sine i Vadehavet, omtrent ti arter finnes omtrent kun her.
Inntil 26% av verdensbestanden av sildemåke finnes ved Vadehavet, det vil si nærmere 50.000 eksemplarer. Tallmessig er den vanligste trekkfuglen svartand, med mer enn 300.000 eksemplarer, som representerer 19% av bestanden i verden. I tillegg er 8% av populasjonen til splitterne i området (13.000 eksemplarer), 6% av ærfuglene (63.000), 4% av smålomene (36.000), fiskemåkene (67.000) og gråmåkene (48.000). Det er også relativt store bestander av dvergmåke (2.500 eksemplarer, 3%) og makrellterne (4.000 eksemplarer, 2%).
Det er først og fremst mudderflatene som er viktig. 31 hekkefuglarter blir regelmessig overvåket, og fem av disse utgjør mer en enn fjerdedel av bestanden i Europa. Den viktigste hekkende fuglen er hettemåke med mer enn 150.000 par, gråmåke med nesten 80.000 fugler, av denne arten hekker mer enn en firedel av den nordvesteuropeiske bestanden i Vadehavet. Andre viktige hekkearter er skjestork (831 hekkende par), avosett (10.170), hvitbrystlo (340), sandterne (56), splitterne (17.172) og dvergterne (1.099). Dverg- og splitterne er kategorisert som sterkt truet på IUCN (verdens naturvernunion) sin rødliste, det samme gjelder jordugle, som innimellom også opptrer ved Vadehavet. Sandterne er kritisk truet, det gjelder også tre ytterligere arter - som Vadehavet riktignok er av mindre betydning for - steinvender, brushane og myrsnipe.
I tillegg til hekkefuglene benytter store mengder trekkfugler Vadehavet som rasteplass. Av de mange fuglene som bruker mudderflatene som en stasjon på reisen mellom subarktiske regioner og Afrika er særlig gravand og svartand av betydning. De omkring 180.000 fuglene i den nordvesteuropeiske gravandbestanden tilbringer mytetiden mellom juli og september i Vadehavet, for det meste på og omkring den fredede øya Trischen.
Etter at jakt nærmest ble totalforbudt i Vadehavet har noen fuglebestander økt i antall igjen. Arter som ble utryddet i Vadehavet men som senere har innvandret fra andre områder på nittenhundretallet teller blant annet havørn og egretthegre.
De fleste trekkfugler har imidlertid vist bestandsnedgang siden 1990-tallet, noen i dramatisk omfang. Årsaken til nedgangen er ikke klar, men blåskjellfangst og den dertil hørende nedgangen i bløtdyr som fuglenæring kan spille en viktig rolle.
Dyr i vannet
Det typiske bløtdyr i Vadehavet er vanlig hjerteskjell og blåskjell. Mens muslinger er nesten alle steder, er blåskjell i økende grad påvirket av spredningen av Stillehavets østers, som drar nytte av varme vintre. Spesielt har blåskjell en høy biologisk betydning, siden den serverer mange fuglearter som en viktig kilde til mat. Den danner senger i vannkanten som kystfugler lett kan nå ved lavvann. Overflaten og biomassene har økt i Nederland de siste tjue årene, slik at dette nå er en stor samling av blåskjell. I årene mellom 1999 og 2006 ble området med skalldyrsenger i Niedersachsen halvert, og biomassen falt enda en femdel.
Paul Muntean
Paul Septimiu Muntean (født 4. oktober 1984) er en rumensk bobkjører.
Han representerte landet sitt under Vinter-OL 2014 i Sotsji, der han ble nummer 24 i firer-bob.
Han representerte Romania under Vinter-OL 2018 i Pyeongchang, hvor han ble nummer 29 i firer-bob.
4. serierunde i Premier League 2008/09
4. serierunde i Premier League 2008/09 begynte lørdag 13. september 2008 med storkampen mellom Liverpool og Manchester United på Anfield kl. 13.45. Så ble det spilt det seks kamper kl. 16.00, før lørdagen ble avslutta med kampen mellom Manchester City og Chelsea kl. 18.30. Søndag 14. september ble kampen Stoke – Everton spilt, før runden ble avslutta mandag 15. september med Tottenham – Aston Villa på White Hart Lane kl. 21.00.
Sphinx
Sphinx er en slekt av sommerfugler som et typeslekten for familien svermere (Sphingidae). Av de rundt 48 beskrevne artene forekommer tre i Europa, to av dem i Norge: ligustersvermer (Sphinx ligustri) og furusvermer (Sphinx pinastri).
Utseende
Middelsstore til store (vingespenn 60 – 135 mm) svermere med spoleformet kropp, vanligvis grå på farge. Hodet er stort og sugesnabelen velutviklet og lang. Bakkroppen har en grålig midtstripe, på sidene er den mer eller mindre tverrstripet i svart og hvitt. Forvingene er gråspraglete, av og til brunlige, mens bakvingene vanligvis er mørke med to lyse tverrbånd. Noen arter, som ligustersvermeren, har et rosa skjær på kropp og vinger. Larvene er hos de fleste artene grønne med lyse skråstriper på sidene. Puppene har ofte en mer eller mindre fri sugesnabel-slire som står ut fra kroppen.
Digestive
Digestive er en type gyllenbrun, rund, halvsøt kjeks med opphav i Storbritannia. Ordet digestive er engelsk og betyr «fordøyende» og kommer fra forestillingen om at kjeksen hadde positiv effekt på fordøyelsen fordi den opprinnelig inneholdt natron.
Landsskytterstevnet 2011
Landsskytterstevnet 2011 ble arrangert på Bestemorenga i Bodø. Arrangør var Bodø Østre Skytterlag i samarbeid med Det frivillige Skyttervesen. Skytterkonge ble Knut Erik Svarstad. Bodø hadde tidligere arrangert Landsskytterstevnet i 2001, 1991, 1981, 1966, 1956, 1931 og 1900.
Digestive
Den klassiske digestive-kjeksens hovedingredienser er i dag hvetemel, sukker, vegetabilsk olje og glukosesirup. Flere produsenter har utviklet andre varianter av kjeksen, blant annet varianter med fullkorn, olivenolje og med redusert sukkerinnhold.
Kjeks av typen digestive er kjent fra annonser for Huntley & Palmers tilbake til 1876.
Sammenslåingen av Arendal og Barbu kommuner
Sammenslåingen av Arendal og Barbu kommuner ble gjennomført 1. januar 1902 etter vedtak i Stortinget. Dette var et tidlig tilfelle av kommunesammenslåing i Norge.
Byutvidelsen ble initiert av Barbu kommune – mot Arendal kommunes ønske. Sammenslåingen var et resultat av en prosess som pågikk i mer enn åtte år.
Byen Arendal
Arendal er trolig det eldste bysamfunn i Agder. På 1500-tallet omtales Arendal som et ladested, men ikke før i 1723 fikk stedet fulle kjøpstadsrettigheter. I Arendal var det begrenset med god byggegrunn. Mange som ønsket å bo i Arendal kunne med fordel slå seg ned utenfor bysentrum, enten ved sjøen eller elveutløpet. Arendal ble en by med forsteder. Det vokste fram en nesten sammenhengende bebyggelse på fastlandet langs sjøen fra Krøgenes i øst til Vrengen (Helle?) i vest. På Hisøys vestside er det bymessig bebyggelse fra Strømmen og utover Galtesund. En kort båttur var det som skulle til for å nå sentrum. Fra Barbu var det mulig å gå til Arendal sentrum, men det var lenge dårlig med kjørevei. Derfor foregikk all transport av betydning på sjøen.
Fremsynte kommunepolitikere
I byregionen Arendal var Barbu kommune en administrativ enhet med kort levetid. Men Barbu kommune omringet Arendal by, og utgjorde i 1890-åra en stor del av bysamfunnet Arendal, likevel uten å være en del av kommunen Arendal. Det var framsynte kommunepolitikere fra Barbu som tok initiativ til og drev gjennom byutvidelsen for Arendal i 1902. Byutvidelsen var den største saken Barbus politikere var engasjerte i den tiden Barbu var egen kommune. Saken er interessant ut over det lokalhistoriske, for dette var første gang en byutvidelse i Norge skjedde ved at to kommuner ble slått sammen.
Byutvidelse og kommunesammenslåing
Etter 15 år som egen kommune vedtok Barbu herredsstyre i 1893 å oversende et forslag til statlige myndigheter om at de mest tettbebygde deler av kommunen Barbu burde innlemmes i Arendal by. De foreslo at 3 av 4 skolekretser burde bli en del av byen, mens den østre del av kommunen, Songe skolekrets, burde forbli egen kommune. Forslaget skapte motbør i Arendal, og stor strid i Barbu kommune. Mindretallet i Barbu laget egne utredninger om saken. De mente at den resterende delen av kommunen ville bli så liten at den ikke ville klare de oppgaver en kommune har. Dette var samtaleemne og stridsspørsmål i nærmere 10 år og var uten tvil den viktigste og største saken Barbu var involvert i som egen kommune. Det var Barbu kommune som overbeviste departementet for det indre om at byutvidelse var riktig, mens Arendal by argumenterte mot til det siste og forsøkte å trekke tiden ut. Etter en lang og grundig prosess hvor alle argumenter for og mot og hvor alle alternativer ble undersøkt, skar departementet for det indre gjennom og uttalte at Arendal hadde vokst langt utover sine grenser, og at den minst problematiske løsningen var å slå sammen de to kommunene.
Kommune med kort levetid
Barbu var egen kommune fra 1878 til 1. januar 1902, og som kommune har den en Aust-Agder-rekord. Barbu var selvstendig kommune i bare 24 år, og er dermed den kommunen som har eksistert i kortest tid. Hvis man skal trekke opp noen hovedlinjer og plassere denne geografisk lille landkommunen, som likevel var fylkets største kommune når det gjaldt folketall, så er det vanskelig å anlegge et rent Barbu-perspektiv. Barbu var en forstadskommune med Arendal by i sentrum. Men byen hadde også forstadsområder i kommunene Øyestad og Hisøy. Dessuten hadde Barbu en fortid som en del av Østre Moland kommune.
Sosial rettferdighet
Det såkalte Arendalskrakket i 1886 var det som startet prosessen. Krakket kunne likegodt fått navnet Barbukrakket, for det ble utløst av en mann fra Barbu kommune og det rammet Barbus innbyggere mye hardere enn byborgerne i Arendal. I denne situasjonen ble de sosiale motsetningene mellom arbeidere og byborgere skjerpet, noe som resulterte i politisk aktivitet. Økende samfunnsinteresse lå generelt i tiden – dette var midt i 1880-åra. Krav om sosial rettferdighet skapte bevissthet og argumentasjon for byutvidelsen. Burde ikke herrene i byen i større grad ta et sosialt ansvar for sine arbeidsfolk som bodde utenfor bygrensene? Og det var ikke på noen måte rettferdig at de som bodde utenfor bygrensene skulle betale det herrene i byen også burde vært med å betale.
Mer omfattende byutvidelse ønskelig
I debatten i 1890-årene kom det også fram at det kunne være fornuftig med en mer omfattende byutvidelse. Den ville omfatte fem kommuner med vidt forskjellige interesser. Tettbebyggelsen i byen Arendal lå fordelt på fastlandet og to øyer. De to øyene, Hisøy og Tromøy, var begge egne kommuner, og på fastlandet var kjøpstaden Arendal med omegnskommunen Barbu og nabokommunen Øyestad. Alle de fem kommunene hadde sin del av tettbebyggelsen.
Oppgaven ble sett på som så utfordrende at den ble utsatt. Det skulle gå nesten hundre år før spørsmålet igjen ble tatt opp. I 1992 ble storkommunen Arendal en realitet, og da ble fem kommuner slått sammen. Denne gangen var det byen som ønsket sammenslåing, mens landkommunene i folkeavstemninger viste at de ikke ønsket å bli en del av en storkommune.
Den nye bygrensen
Grensene for Arendal by ble gått opp og merket i 1902. Staten bekostet om lag 170 grensesteiner som ble montert med ujevne mellomrom i den nye bygrensen, som tidligere hadde vært kommunegrense mellom Barbu kommune og Østre Moland kommune. Enda tidligere var dette grenselinjer mellom matrikkelgårder i Østre Moland kommune. Grensene var i mange tilfelle fra før markert med steingjerder.
Ved veiene ut av byen ble grensen markert med spesielt tilhogde "kløversteiner", med kommunenavn innhogd - Ø.Moland og Øiestad - og bynavnet Arendal. Der de tre kommunene Øyestad, Østre Moland og Arendal møttes står et trekantformet grensemerke. De andre grensesteinene har kun innhogd et nummer. I dag er disse grensesteinene verneverdige kulturminner. De står dels plassert på private villatomter, dels på steingjerder i skogen eller i terrenget. Noen er flyttet. I 1902 gikk bygrensen tvers over Arendal kirkegård, mellom matrikkelgården Torbjørnsbu gård i Arendal og Høgedal i Østre Moland. Under krigen ble gården Høgedal overført til Arendal, og en del grensestein ble flyttet. I to omganger har motorveibygging ført til at grensesteiner har måttet fjernes, eller de er blitt ødelagt.
Hugget i stein
Grensesteinene er i dag en historisk kilde. De markerer den fysiske grensen mellom Arendal og kommunene omkring, slik det var på 1900-tallet. Kløversteinene har årstall hugget inn, men tallet er feilaktig, og førte til at historiske oppslagsverk har blitt feilaktige. Saken om Arendals byutvidelse hadde lang behandlingstid. Regjeringen behandlet saken på Stockholm slott 28.februar 1900 og vedtaket gikk ut på at kommunene skulle slås sammen fra 1.1. 1901.
Saken skulle deretter behandles i Stortinget. Etter forslag fra flertallet i justiskomiteen ble det vedtatt at sammenslåingen skulle gjelde fra 1.1.1902. Komiteen henviste til opplysninger fra Arendals representant på Stortinget om at man trengte tid til å forberede kommunesammenslåingen. Dette var arendalsborgernes siste sverdslag mot en byutvidelse som de i flere tiår hadde kjempet iherdig i mot.
Da Stortingets vedtak ble gjort var grensesteinene med innhugget årstall allerede laget.
Bianca Ryan
Bianca Ryan (født 1. september 1994 i Philadelphia, Pennsylvania) er en amerikansk sanger og vinner av America's Got Talent.
Bindon Blood
Bindon Blood (født 7. november 1842 nær Jedburgh i Skottland, død 16. mai 1940 i London) var en britisk general.
Bakgrunn
Bindon Blood hadde slektsbånd tilbake til oberst Thomas Blood som forsøkte å stjele de britiske kronjuvelene i 1671.
Militær
Han deltok i flere av Storbritannias kolonikriger. Han begynte i 1860 ved Royal Engineers som midlertidig løytnant med ansvar for signalisering og bygging av pontonbroer i India, og i kortere perioder i Zululand og Sør-Afrika.
Han ble kaptein i 1873, og tjenestegjorde med styrkene i Den nordvestlige grenseprovinsen (Jowaki) i Britisk India.
I 1879 ble han sendt tilbake til Afrika for zulukrigen. Han kjempet så under den andre anglo-afghanske krigen og i slaget ved Tel-el-Kebir. I 1882 ble han brevet overstløytnant.
Året etter, i 1883, giftet Blood seg med Charlotte E. Colvin, annen datter av sir Auckland Colvin, en ledende administrator i Bririsk India. Han dro deretter tilbake til India og tok kommando over Bengal Sappers and Miners i 1885. Etter syv år fikk han graden brigadegeneral, og tjenestegjorde i garnisonen i Rawalpindi og så i unnsettelsesstyrken kjent som Chitralekspedisjonen. Han kommanderte så Malakand Field Force og Buner Field Force, og kom garnisonen til unnsetning under beleiringen av Malakand. General Blood ledet dermed det første felttoget som unge løytnant Winston Churchill deltok i. Churchill har gitt en beskrivelse av general Bloods handlekraft i sin bok om felttoget, «The Story of the Malakand Field Force»:
Mot slutten av posteringen ble han forfremmet til generalmajor.
I november 1907 gikk han ut av tjeneste og bosatte seg i London, hvor han fortsatte å leve et svært aktivt liv. Han ble colonel-commandant av Royal Engineers i 1914 og arbeidet med rekrutterinng av soldater til Første versenskrig. FHan var 94 år da han ble Chief Royal Engineer (CRE) i 1936.
Han døde i 1940.
Turnham Green undergrunnsstasjon
Turnham Green undergrunnsstasjon er en stasjon i Londons undergrunnsbane. Den betjenes av District- og Piccadilly-linjene, men tog på sistnevnte linje stopper kun tidlig om morgenen og sent på kvelden, og passerer uten stopp resten av dagen. Piccadilly-linjen passerer også de neste to stasjonene østover uten stopp (Stamford Brook og Ravenscourt Park).
Stasjonen ligger på grensen mellom kollektivsonene 2 og 3, på østsiden av Chiswick Common.
Piet Kleine
Pieter «Piet» Kleine (født 17. september 1951 i Hollandscheveld, Hoogeveen) er en nederlandsk tidligere skøyteløper.
Karriere
I OL 1976 i Innsbruck gikk Piet Kleine til topps på 10 000 meter, etter at han slo Sten Stensens ledertid i et sent par. Han tok sølv (etter Stensen) på 5,000 meter, og i tillegg vant Kleine allround-VM dette året.
Fire år senere, i OL i Lake Placid, tok Kleine sølv på 10 000 meter etter den femdobbelte vinneren Eric Heiden.
Swahili (folk)
Swahili er et folk og en kultur på kysten av Øst-Afrika, hovedsakelig i kystregionene og øyene til Kenya og Tanzania og nord i Mosambik. Der er mellom 200 000 og 400 000 swahiliere. Navnet swahili stammer fra det arabiske ordet sawahil som betyr «kystbeboere». De snakker språket swahili. De snakker også offisielle språk i sine respektive land, engelsk i Tanzania og Kenya og portugisisk i Mosambik. Bare en liten del av de som bruker swahili, bruker det som morsmål og enda færre er etniske swahiliere. Det antas at rundt 90% av swahiliene er muslimer. Swahilene tilhører bantufolkeslaget som trolig har sitt opphav fra Vest-Afrika.
Erik Søgård
Erik Søgård (født 11. oktober 1926 i Engerdal, død 2. august 2007) var en norsk langrennsløper.
Søgård var gård- og skogeier i Engerdal.
En av hans største meritter er NM-gullet i stafett fra 1956. Han gikk da på laget til Vestre Trysil IF og vant gullet sammen med Hallgeir Brenden og Arvid Nyberg. I internasjonale renn var hans 7.-plass under femmila i Holmenkollen i 1952 hans beste plassering.
Andreas Neagu
Andreas Neagu (født 30. september 1985) er en rumensk bobkjører. Han representerte landet sitt under Vinter-OL 2014 i Sotsji, der han ble nummer 24 i firer-bob.
Den eritreisk-etiopiske krig
Den eritreisk-etiopiske krigen fant sted fra mai 1998 til juni 2000 mellom Etiopia og Eritrea på Afrikas horn. Hundrevis av millioner av dollar ble brukt på krigen mellom Eritrea og Etiopia, som led et tap på flere titusen omkomne som en direkte konsekvens av konflikten. Krigen resulterte i mindre endringer av grensen som fra før var dårlig definert.
Ifølge en kjennelse av den internasjonale kommisjonen i Haag er Eritrea ansett som aggressoren som brøt folkeretten og utløste krigen ved å invadere de etiopiske grenseområdene.
Ved slutten av krigen hadde de etiopiske styrkene besatt alle omstridte territorier langs grensen og rykket inn i Eritrea som deretter gikk med på en våpenhvile. Etter krigens slutt hadde FN opprettet et organ, «Eritrea-Ethiopia Boundary Commission», som skulle undersøke hvilke territorier som skulle tilfalle de enkelte partene. Det ble fastslått at Badme, det sentrale av de omstridte grenseområdene, tilhører Eritrea. Dette ble ikke tatt til følge av Etiopia som fortsatt okkuperer territoriet i 2009.
Bakgrunnen
Fra 1961 til 1991 hadde den tidlige italienske kolonien Eritrea utkjempet en lang krig for uavhengighet med det større nabolandet Etiopia, som ble sluttført med en militær seier som bidro sterkt til å velte Mengistu Haile Mariams «Derg-styre» i Addis Abeba i året 1991. Sluttkonklusjonen på den langvarige frigjøringskampen kom med en folkeavstemning og fredelig separasjon i 1993. I den etiopiske hovedstaden hadde den politiske fellesfronten EPRDF med den tigrayske TPLF organisasjonen i spissen overtatt den politiske makten etter kollapsen av det forrige regimet. Forholdet mellom tidligere fiender ble avløst av et nært og vennskapelig forhold mellom de to regjeringer i Asmara og Addis Abeba som begge var nære allierte med få unntak siden 1976. TPLF med hovedvekten av deres politiske bakgrunn i den nordlige provinsen Tigray skulle etter hvert bli den ledende politiske faktoren for det nye regimet under ledelse av statsminister Meles Zenawi. I Eritrea overtok EPLFs politiske ledelse med Isaias Afewerki makten. Etter uavhengigheten kom de to regjeringene i konflikt med hverandre over en rekke territoriale og økonomiske spørsmål, spesielt over valuta- og handelsspørsmål ettersom Eritrea med den viktige havna Assab var et transittland (transitt betyr «gjennomreise») mellom Etiopia og resten av verden.
Regjeringen i Asmara, som var opprettet fra det nye partiet PFDJ, var konfrontert med meget begrensede økonomiske ressurser i et ødelagt land etter tiår med krig. I begynnelsen hadde begge land et godt forhold med økonomisk samarbeidsvilje, men dette ble forsuret over årene fordi det var et meget nært og intenst, nesten broderlig forhold mellom Afwerki og Zenaki som meget raskt var preget av konkurranse og historiske som følelsesmessige motsetninger. Bakgrunnen for disse motsetninger kom av grunnleggende ideologiske forskjeller mellom ledelsene i EPLF og TPLF fra 1980-tallet. TPLF ble betraktet som den minste parten som hadde fått militær opplæring og støtte fra den eritreiske EPLF som stadige minnet sine tigrayske kolleger om dette i ettertiden. Med et så nært forhold ble de meste alminnelige motsetninger og forviklinger mellom partene forstørret med større politisk tyngde enn vanlig, og vennskapet ble gradvis uthult i løpet av årene etter 1993.
Universitetet i Warszawa
Universitetet i Warszawa (polsk Uniwersytet Warszawski) er en av over 65 høyskoler i Warszawa. Universitetet er Polens største, og regnes som en av Sentral-Europas mest prestisjefulle høyskoler, grunnlagt 1816.
Den eritreisk-etiopiske krig
De økonomiske relasjonene
Etter at den eritreiske uavhengigheten var anerkjent av den nye regjeringen i Etiopia, ble den såkalte «Asmara-pakten» undertegnet i september 1993 om å utvikle et harmonisk økonomisk samarbeid over de etablerte riksgrenser. I 1995 erklærte representanter for Etiopia at en «frihandelssone» i prinsippet var oppstått. I dette året hadde en felles eritreisk-etiopisk kommisjon konkludert med at det hadde vært fremskritt i tråd med de inngåtte avtaler. Pakten ble derimot ikke helt fulgt opp, og det økonomiske samkvemmet ble dårligere tross gjensidige avhengighet mellom de to landene. Allerede under et møte i Asmara hadde kommisjonen 3.-4. april 1995 identifisert alvorlige problemer: Spørsmålet om statsborgerskap og bevegelsesfrihet i handelsektoren. I begge land var nye lover om definisjon av statsborgerskap innført med en rekke restriksjoner. Eritrea anerkjente dobbelt statsborgerskap med fulle økonomiske rettigheter mot en skatt på 2% av bruttoinntekt mens Etiopia ikke tillater dobbelt statsborgerskap for sine borgere. Dette problematiserte den omfattende transitt-trafikken og det økonomiske samkvemmet.
Universitetet i Warszawa
Universitetet består av 18 fakulteter, og har over 60 000 studenter og 5 000 ansatte.
Den eritreisk-etiopiske krig
De økonomiske relasjonene
Begge regjeringer innførte begrensninger på diverse varer som ble underlagt ekstratoll ved flere anledninger. Tross flere avtaler i 1994 som hadde forsøkt å omgå disse problemene, vedvarte dette. Det hadde vist seg at Eritrea og Etiopia hadde fulgt så forskjellige økonomiske strategier at det var oppstått tilpasningsproblemer. Eritrea gikk inn for en utadrettet markedsorientert økonomimodell med transitthandel og eksport. Etiopia på den andre siden ønsket å utbygge en vesentlig landbruksbasert nasjonaløkonomi basert på lokale produkter, som ble beskyttet med en avgiftspolitikk mot importvarer. Den eritreiske økonomien som i begynnelsen gikk godt, led under den etiopiske avgiftspolitikken som rammet konkurranseevnen for varer fra Eritrea.
Iggy Pop
James Newell Osterberg, Jr. (født 21. april 1947), bedre kjent som artisten Iggy Pop, er en amerikansk rockesanger. Selv om han har begrenset kommersiell suksess er han regnet som en av punk-rockens innovatører og kjent under kallenavnene «the Godfather of Punk» og «the Rock Iguana». Iggy Pop var vokalist i bandet «The Stooges» på slutten av 1960-tallet og begynnelsen av 1970-tallet. Bandet ble kjent for sine spesielle sceneopptredener med selvskading, utskjelling av publikum og stage diving.
Den eritreisk-etiopiske krig
De økonomiske relasjonene
I desember 1997 innførte Eritrea sin egen valuta Nakfa, som erstattet den etiopiske valutaen birr som fremdeles var i bruk i det eritreiske markedet. Som svar på dette kom etiopiske myndigheter med utstedelse av nye birr-sedler for å forhindre inflasjon av de gamle fra Eritrea. Dette forstyrret handelen gjennom transittlandet. Etiopia som hadde observert hvordan eritreerne byttet etiopisk valuta mot internasjonal valuta som dollar, insisterte deretter på bilaterale transaksjoner i dollar. Det kunne ikke eritreerne akseptere.
Universitetet i Warszawa
I det delte Polen
Universitetet (i 1830 kjent som Uniwersytet Królewsko-Aleksandrowski – Det kongelige Aleksander-universitetet) vokste raskt og hadde snart 800 studenter og 50 professorer. Imidlertid var mesterparten av studentene og professorene med i novemberoppstanden mot den russiske okkupasjonsmakten mellom 1830 og 1831, og etter opprørets fall ble universitetet stengt. Det ble på ny åpnet i 1857 under navnet Akademia Medyko-Chirurgiczna med sete i Staszic-palasset, begrenset til to fakulteter – medisin og farmasi. I 1862 oppstod Szkoła Główna (Hovedskolen) med fire fakulteter. Som følge av represjoner etter januaroppstanden 1869 ble alle polskspråklige skoler stengt nok en gang. Gjennom sin korte virketid klarte Hovedskolen å utdanne 3 000 studenter, og mange av disse skulle bli ryggraden til den polske intelligensen.
Iggy Pop
Liv og karriere
Iggy Pop ble født i Muskegon, Michigan, og vokste opp i en trailer-park i Ypsilanti, Michigan. Han er sønn av James Newell Osterberg sr. og har irsk-engelske aner på farssiden, mens morens foreldre kom fra Danmark og Norge. Han startet musikkarrieren som trommeslager i ulike band i Michigan, men det var først da han flyttet til Chicago og startet «Psychedelic Stooges» at karrieren skjøt fart. Bandet bestod av Iggy Pop, Ron Asheton, Scott Asheton og Dave Alexander.