cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Fête nationale du Québec
Fête nationale du Québec er den offisielle nasjonaldagen i den kanadiske provinsen Québec. Den finner sted på sankthansdagen 24. juni. I henhold til arbeidslivsbestemmelsene i provinsen er dette en offisiell fest- og fridag. Skulle dagen falle på en søndag, får arbeidstakerne fri den påfølgende mandagen. Dagen kalles på folkemunne for «Saint-Jean-Baptiste» eller sankthans. Siden 1984 har Mouvement national des Québécoises et des Québecois (kvinner og menn i Québecs nasjonale bevegelse) hatt ansvaret for avviklingen av festlighetene, som finner sted den 23. og 24. juni hvert år.
Opprinnelse
De første franske nybyggerne i Nord-Amerika tok med seg tradisjonen, og vi hører første gang om sankthansfeiring i Ny-Frankrike i 1638.
Guillaume Philibert Duhesme
Guillaume Philibert Duhesme (født 7. juli 1766 i Bourgeuf i Burgund i Frankrike, død 20. juni 1815 i Genappe under slaget ved Waterloo) var en fransk offiser, fra 1814 greve. Han kjempet i en rekke av Napoléon Bonapartes felttog, og falt under slaget ved Waterloo.
Fête nationale du Québec
Sankthansfeiring
Sankthansfeiringen i Nedre Canada, som provinsen tidligere var kjent som, fikk en patriotisk overtone fra begynnelsen av 1800-tallet, da provinsen var blitt en del av Britisk Nord-Amerika. Blant pådriverne var Ludger Duvernay, som ble den første formannen i Société Saint-Jean-Baptiste. 24. juni 1834 ble sangen Ô Canada! Mon pays, mes amours (Å, Canada, mitt land, min kjærlighet) av Georges-Etienne Cartier, avsunget under en patriotisk bankett med seksti fransktalende og engelsktalende gjester, deriblant en rekke toneangivende reformister, i hagen til advokaten John McDonnell. Med Canada mente man på denne tida bare den fransktalende delen av landet, grovt sett den sørlige delen av dagens provins Québec.
Guillaume Philibert Duhesme
Liv og virke
Duhesme studerte jus. Men han gikk i krigstjeneste ved revolusjonskrigenes utbrudd, og utviste ved flere anledninger en ukuelig tapperhet og evne til å oppildne sine soldater.
Fête nationale du Québec
Sankthansfeiring
Fra denne datoen sammenfaller den fransk-kanadiske nasjonaldagen med den tradisjonelle katolske festdagen sankthansaften.
Etter oppstanden i 1837-38 ble ikke nasjonaldagen feiret på flere år. Da den dukket opp igjen, var det i form av en religiøs fest, selv om bålene ennå var til stede. I Québec by i 1842 fant en stor religiøs prosesjon sted, noe som var opphavet til den kjente sankthansparaden. I 1843 grunnla Duveray l'Association Sain-Jean-Baptist (Sankthansforeningen), som var en veldedig og nasjonalistisk organisasjon etter det årets feiring i Montréal.
24. juni 1880 sang borgerne Ô Canada på nytt. Sangen ble fort populær, og ble snart kalt den fransk-kanadiske nasjonalsangen. Teksten er av Adolphe-Basile Routhier og melodien av Calixa Lavallée. I 1908 utnevnte paven Pius X Johannes døperen til fransk-kanadiernes skythelgen. Rullende scener med allegoriske opptrinn ble først innført i 1874. Mellom 1914 og 1923 fant det ikke sted noen feiring. Fra 1925 har sankthansdagen vært en fest- og fridag i provinsen Québec.
La revolution tranquille, den stille revolusjonen, som i løpet av sekstitallet endret det fransk-kanadiske samfunnet fra innsida fra å være et tradisjonelt, katolsk og autoritetstro samfunn til å tre inn i det 20. århundre, gjorde feiringen svært politisk. De yngre generasjonene kastet vrak på den religiøse symbolikken i feiringen.
I 1968 fant et opptrinn sted under den tradisjonelle paraden. Nærværet av den nye statsministeren Pierre Trudeau og i forkant av et nytt valg oppsto det et oppløp hvor 290 personer ble arrestert. Trudeau ble filmet da han nektet å avbryte talen og gå ned fra talerstolen da demonstrantene kastet stein og flasker fylt med maling og syre. Opptaket ble vist på fjernsyn om kvelden, og bidro til seier for Trudeau og hans liberale parti.
I 1969 ble et religiøst bilde av Johannes døperen ødelagt under et oppløp, noe som gjorde at feiringen ble avlyst i 1970.
Nasjonaldag
11. mai 1977 vedtok René Lévesques nye, separatistiske regjering at 24. juni skulle være Québecs offisielle nasjonaldag. Året etter ble organisasjonskomiteen for Québecs nasjonaldag opprettet. I 1984 ble ansvaret overlatt til Mouvement national des Québecoises et des Québecois (oversatt til: Kvinner og menn i Québecs nasjonale bevegelse), hvor det historiske Société Saint-Jean-Baptiste (Selskapet for Johannes døperen) utgjør en del. Sankthansdagen ble dermed nasjonaldagen for alle i Québec, ikke bare for den katolske, fransk-kanadiske befolkningen. Feiringen ble gradvis verdsliggjort, og feiringen utviklet seg til det den er i dag. Å tenne sankthansbål er fremdeles en levende tradisjon.
I våre dager feires nasjonaldagen med en stor kulturfestival hvor les québecois, fransk-kanadierne, viser sin eksistens og sin tilhørighet til landet. Den største feiringen finner sted på Abrahamsslettene utenfor bymuren i Québec by, hvor 300 000 mennesker samler seg hvert år.
Feiring utenfor Québec
Sankthansfeiring, uten de nasjonale bindinger som finnes i Québec, er ikke bare et fransk-kanadisk fenomen. Både i de skandinaviske land, i Frankrike og i Spania er dette en dag som feires. Dagen kalles for øvrig fremdeles Saint-Jean-Baptiste, eller Johannes Døperen, på folkemunne i Québec.
En million fransk-kanadiere bor utenfor Québec. Derfor feires dagen også i fransk-kanadiske kretser i Ontario, New England, i New Brunswick og i Manitoba og andre deler av den kanadiske vesten. Den største feiringen er Festival Franco-Ontarien, en festival for de fransktalende i Ontario som finner sted hvert år i hovedstaden Ottawa.
Dagen feires også med et opptok i Paris, organisert av Délégation génerale du Québec, provinsens offisielle representant i Frankrike. Også i New York, London, Brussel, Mexico by og Tokyo markerer Délégation génerale dagen med ulike aktiviteter.
Politiske aspekter ved dagen
I noen kretser i de fransktalende samfunnene utenfor Québec beklager man at provinsen Québec har tatt beslag på denne festen, siden den ifølge dem er en fest som forener alle fransktalende i Canada. På den andre siden har toneangivende kretser i Sociéte Saint-Jean-Baptiste beskyldt sentralregjeringen i Ottawa for å ha stjålet de historiske, nasjonale symbolene som lønnebladet og nasjonalhymnen Ô Canada. Intet av dette burde overraske, da alle aspektene ved nasjonsbyggingen i Québec både er omstridte og følsomme i Canada.
Guillaume Philibert Duhesme
Liv og virke
I 1792 ble han oberst for et frikorps under Charles-François Dumouriez, og bygde det opp for egne midler.
Han kjempet i Vendée i 1795, og senere ved Rhinen, der han førte sine styrker over elven den 20. april 1797 nedenfor Kehl.
Italia
I 1798 fikk han en kommando i Italia under Championnet, deltok i beleiringen av Napoli og tok kontrollen over Calabria og Apulia.
I 1800 anførte Duhesme et av den Napoléonske reservehærs korps under Marengo-felttoget. Til å begynne med omfattet korpset Louis Boudets og Louis Henri Loisons divisjoner. Etter et strålende felttog som omfattet erobringen av Milano og andre byer, ble korpset utvidet til å omfatte Loisons, Lorges og Lapoypes divisjoner. Mens Napoleon kjempet mot Michael von Melas' østerrikske hær ved Marengo, forsvarte Duhesmes korps Posletten.
Spania
Han utmerket seg under erobringen av Barcelona. Etter at han lurte den spanske guvernør til å la en konvoi av syke franskmenn passere, sprang hans fullt armerte grenaderer opp fra bårene og erobret borgen der. Senere forsvarte han byen med fremgang mot spanjolenes blokade. I 1810, etter at marskalk Augereau beskyldte ham for å ha tillatt plyndring og andre overtredelser, falt han i unåde hos Napoléon I, og ble tilbakekalt.
I år 1814 kom han atter i nåde og kjempet med distinksjon under felttoget i Frankrike, hyllet samme år Ludvig XVIII som konge.
DE hundre dagene
Han gikk under de hundre dagene atter i Napoléons tjeneste. Napoleon utnevnte ham til Pair de France, og utnevnte ham til kommandant for den unge garde. Duhesme deltok i slaget ved Ligny den 16. juni 1815, og ved slaget ved Waterloo to dager etter, der han ble såret og kort etter hugd ned av braunschweigske husarer.
Duhesme har forfattet et arbeide om det lette infanteri.
EM i karate 2019
EM i karate 2019 (europamesterskapet i karate) ble arrangert i Guadalajara i Spania i 2019.
Mohammed Khalaf
Mohammed Khalaf er navnet til flere personer:
Aurdalsveien
Aurdalsveien eller Aurdalsvegen kan vise til følgende veier eller gater i Norge:
Jiří Hájek
Jiří Hájek (født 6. juni 1913 i Benešov, død 22. oktober 1993 i Praha) var en tsjekkoslovakisk politiker og diplomat.
Hajek studerte ved Karlsuniversitetet i Praha, og var aktiv i Det sosialdemokratiske parti før kommunistene grep makten i 1948, og var medlem av landets nasjonalforsamling mellom 1945 og 1954, først som representant for sosialdemokratene og etter at Det sosialdemokratiske partiet ble slått sammen med Kommunistpartiet i 1948, for Kommunistpartiet. Mellom 1955 og 1958 var han ambassadør i Storbritannia.
Hájek var viseutenriksminister fra 1958 til 1961. Mellom 1962 og 1965 var han Tsjekkoslovakias utsendte ambassadør til FN. Hájek var utenriksminister i Tsjekkoslovakia fra april til desember 1968 i regjeringen til Oldřich Černík. Under Černík-regjeringen overleverte han protestbrevet til FN mot Warszawapaktens invasjon av Tsjekkoslovakia i august 1968.
Skogender
Skogender (Cairinini) er et tribus i underfamilien av ender (Anatinae), som inngår som én av fire underfamilier i andefamilien. Underfamilien inkluderer som sådan sju tribus. Cairinini inkluderer sju slekter med tilsammen elleve arter. Fire av slektene er monotypiske. Noen hevder det kan være så mange som 14 arter. Artene finnes i Amerika (primært Sør-Amerika), Afrika, Øst- og Sørøst-Asia, og Australia.
Jiří Hájek
Hajek var medlem av Kommunistpartiets sentralkomite mellom 1966 og 1968, men i 1970 ble han utvist fra partiet.
Skogender
Skogender er ei uensartet gruppe. Artene i gruppa viser tydelig kjønnsdimorfisme, i det hannene som regel blir både større, mer fargerike og mer aggressive enn hunnene. Likeledes er hannene i denne gruppa som oftest også promiskuøse. Da inkubasjonen tar til starter hannen som oftest på mytingen, hvoretter de er flygeudyktige i en tid og fjærdrakten blir gjerne mer lik hunnens.
Jiří Hájek
Sammen med Václav Havel, Zdeněk Mlynář, og Pavel Kohout, var Hájek en av de fire grunnleggerne og arkitektene av Charta 77. Hájek stod frem som en viktig talsmann for charteret og for sivile og politiske rettigheter i Tsjekkoslovakia Østblokken.
Skogender
Inndeling
Inndelingen følger HBW Alive og er i henhold til Carboneras (2018). Norske navn på arter følger Norsk navnekomité for fugl og er i henhold til Syvertsen et al. (2008, 2017). Eventuelle benevnelser i parentes er kun midlertidige beskrivelser, i påvente av et offisielt navn på arten.
Aix blir av og til betraktet som incertae sedis; en nylig fylogenetisk studie fant at slekten var søster til Cairina, men spørsmålet regnes ikke som endelig avklart.
Taksonomi
Følgende stamtre viser slektskap mellom de ulike delgruppene i andefamilien. Treet bygger på morfologiske og molekylærgenetiske studier og følger Taxonomy in Flux (v. 2.63). Det hersker imidlertid en viss uenighet om dette, og treet støttes blant annet ikke av HBW Alive.
Jiří Hájek
Hájek ble som førstemann tildelt Professor Thorolf Raftos Minnepris i 1987.
Hájek døde av kreft.
Ulriken
Ulriken (av norrønt Alrek, som betyr «Det ruvende») er det høyeste av de syv fjell rundt Bergen sentrum. Høyden er 643 meter over havet. På Ulriken er det bygd mast for kringkasting og telekommunikasjon. Det er også en kafé og restaurant på toppen. Gondolbanen Ulriksbanen gjør det enkelt å komme seg til toppen av fjellet.
Turgåing
Ellers går det turstier opp mot fjellet og innover i et flatere turterreng, Vidden. En av de første fotturene til Ulriken skal ha blitt foretatt i 1853 av en gruppe bergensere. Med i gruppen var blant annet teaterinstruktør Henrik Ibsen. Ved denne anledningen skrev han sangen «Vi vandrer med freidig mot».
Ulriken er kjent fra Bergens bysang, som har tittelen «Udsigter fra Ulrikken». Etter første strofen går den på folkemunne under navnet «Jeg tok min nystemte», eller «Nystemten». Sangen ble skrevet av biskop Johan Nordahl Brun ca. 1790. Det er uvisst om Brun noen gang var på Ulriken, men han skal ha gått på ski i Byfjellene og til toppen av Lyderhorn. Hans datter Ingeborg giftet seg med kjøpmann Michael Wallem, som kjøpte et landsted ved Ulrikens fot – et område som var åpnet for gående og kjørende trafikk etter at stiftamtmann Bull i 1808 anla Fjæreveien fra Fløen til Damsgård. Ingeborg og mannen feiret kjøpet på sin bryllupsdag med avstemning om hva landstedet skulle hete. Noen forslo «Kalosjen», andre «Familiesetet», men flest stemmer fikk «Ulrikstå», da eiendommen lå som en tåspiss på Ulrikens fot. Men vertinnen syntes ikke noe om navnet, og for å redde stemningen foreslo man at også vertsparet avgav sin stemme. Siden vertinnen var eneste dame (i de tider ble bare menn bedt i selskap), fikk hun den avgjørende stemmen, og landstedet ble i stedet hetende «Nordahlsætt» til ære for hennes far, biskopen. Pavels beretter at stemningen likevel var ødelagt for kvelden.
Lysdansen
I kulturbyåret i Bergen ble lysdansen på Ulriken slått på 17. februar 2000. Prosjektet skyldtes lyskunstneren Atle Tokvam som hadde fått med seg Christian Svenkerud, Bill Schjelderup og Øivind Johannessen. Åtte halogenpærelyskastere ble rigget opp. I februar 2011 ble disse skiftet ut med 14 todelte ledpærelyskastere som ville redusere strømforbruket til en tredjedel, samtidig som lyset ble mer intenst, mens behovet for vedlikehold bli mindre. Frem til 2011 hadde lysdansen kostet bortimot kr 250.000 i året for strøm og vedlikehold. Halogenlampene måtte sjekkes 24 ganger i året, mens ledpærene bare trenger tilsyn et par ganger årlig.
Siri Frost Sterri
Siri Frost Sterri (født 20. september 1944 i Trondheim) er en norsk tidligere lærer og politiker (H).
Bakgrunn og yrkeskarrière
Hun er datter av murmester Ola Frost og eiendombestyrer Milly Thorsen, som begge var politisk aktive for Høyre. Siri Frost Sterri gikk ved Ila skole 1951–1958, realskole ved Gerhard Schønings skole 1958–1960 og gymnas sammesteds 1960–1964. Frost Sterri studerte deretter til almenlærer ved Volda lærarhøgskule 1964–1967 og grunnfag i musikk ved Universitetet i Trondheim 1968–1969. Senere tok hun også en årsenhet i spesialpedagogikk ved Trondheim lærerhøgskole 1980–1981.
Hun var lærer på ungdomstrinnet 1969–1981, pedagogisk konsulent ved Malvik skolekontor 1981–1985 (med permisjon fra 1985) og assisterende skolesjef i Malvik fra 1993. Allerede som gymnasiast var hun politisk aktiv, og fra 1985 begynte en sekstenårig periode som stortingsrepresentant.
Frost Sterri har også innehatt en rekke verv, deriblant formann i Malvik lærerlag 1974–1977 (hovedtillitsvalgt 1975–1980), styremedlem i Uttrøndelag lærerlag 1975–1981 (hovedtillitsvalgt 1978–1979), formann i skoleutvalget ved Malvik videregående skole 1984–1991, medlem av Det norske hageselskaps arbeidsutvalg 1989–1993, styreformann i Olavshallen AS 1995–1999, styreleder ved Stiklestad nasjonale kultursenter 2005–2009, nestleder i Nationaltheatrets styre fra 2009 og medlem av representantskapene i Adresseavisen ASA, Norges Bank, BN-kreditt AS og BNbank ASA.
Politisk arbeid
Deretter tok hun steget til medlem av Malvik kommunestyre 1975–1979, medlem av Sør-Trøndelag fylkesting 1979–1985, viseformann i Sør-Trøndelag Høyre 1982–1984, medlem av Høyres programkomité 1983–1985, formann i Sør-Trøndelag Høyre 1984–1986 samt medlem av Høyres sentralstyre 1984–1993. Hun var innvalgt på Stortinget fra Sør-Trøndelag 1985–2001, nestleder i Høyrekvinnene 1987–1989, leder i Høyrekvinnene 1989–1993 og leder i Høyres Studieforbund 1995–2001. Hun virket hovedsakelig innen Stortingets kirke-, utdannings- og forskningskomité, og i perioden 1997–2001 var hun 2. visepresident i Lagtinget. Frost Sterri har vært Høyres utdannelsespolitiske talsperson.
Etter tiden på Stortinget har hun vært blant annet leder i Høyres valgkomité 2002–2006 og medlem av Malvik kommunestyre 2003–2007.
Vich
Vich (ladinsk) eller Vigo di Fassa (italiensk) er en italiensk kommune i Fassadalen i provinsen Trento i Trentino-Syd-Tirol. Innbyggerne er hovedsakelig ladinsktalende (82 %).
1. etappe av Ladies Tour of Norway 2018
1. etappe av Ladies Tour of Norway 2018 gikk fra Rakkestad til Mysen den 17. august 2018 og var 127,7 km lang.
Mohammed Khamiss Khalaf
Mohammed Khamiss Khalaf (født 23. februar 1969) er en emiratarabisk handikappet vektløfter. Hans fremste internasjonale meritt er gull ved Paralympiske leker 2004 og 2016.
Khalaf har lammelse i begge beina på grunn av polio som liten. Han begynte å konkurrere internasjonalt i 1998, og i 2004 vant han De forente arabiske emiraters første paralympiske gullmedalje noen sinne, da han vant 82,5-kilosklassen.
Idrettskarriere
Khalaf deltok ved Para-VM i vektløfting 1998, der han kom på 10.-plass i 82,5-kilosklassen med 175 kg. Han deltok ved Paralympiske sommerleker 2000, der han kom på 4.-plass med 205 kg. Egyptiske Hustafa Hamed vant her bronsen, med 217,5 kg.
Han fikk bronse ved Para-VM i vektløfting 2002, med 210 kg, og vant 82,5-kilosklassen ved Paralympiske sommerleker 2004. Ved Para-VM i vektløfting 2006 kom han på 2.-plass i 90-kilosklassen, med 225 kg.
Han deltok i sitt tredje Paralympics ved Paralympiske sommerleker 2008, der han fikk sølv i 90-kilosklassen, bak kinesiske Cai Huichao. Polske Ryszard Rogala tok her bronsemedaljen. Ved Paralympiske sommerleker 2012 i London var Khalaf flaggbærer ved åpningsseremonien, men han brøt konkurransen etter ett forsøk på 215 kg.
I 2014 vant han 97-kilosklassen ved Asian Para Games, og han kom på 5.-plass ved Para-VM i vektløfting 2014.
Ved Paralympiske sommerleker 2016 vant han 88-kilosklassen med et løft på 220 kg. Evânio da Silva kom her på 2.-plass, og Sodnompiljee Enkhbayar på 3.-plass.
Ernest Gellner
Ernest Gellner (født 9. desember 1925 i Paris, død 5. november 1995 i Praha) var en tsjekkisk-britisk filosof, sosialantropolog og sosiolog. Han er mest kjent for sine teorier om nasjonalisme, men har også bidratt til samfunnsvitenskapenes metode, har forsket på islam, og har markert seg politisk som motstander av «lukkede tankesystemer» som kommunisme og markedsliberalisme.
Biografi
Gellner begynte sin akademiske karriere ved University of Edinburgh i 1947 og jobbet fra 1949 ved London School of Economics, der han ble utnevnt til professor i filosofi i 1962. Under påvirkning av sin kollega Karl Popper ble Gellner en overbevist kritisk rasjonalist. Fra 1984 var han professor i sosialantropologi ved Cambridge University. 1993 ble han leder av Senteret for nasjonalismestudier ved Central European University i Praha.
Liste over øyer i Middelhavet
Dette er en liste over øyer i Middelhavet, et innhav mellom Europa og Afrika, med Vest-Asia i øst og Atlanterhavet i vest.
Etter areal og befolkning
Listen består av kolonner som kan sorteres etter behov ved å klikke på sorteringssymbolet i kolonneoverskriften.
Montenegro
I Kotorbukta:
Stavka
Stavka (russisk: Ставка Верховного Главнокомандующего, med latinske bokstaver Stavka Verkhovnogo Glavnokomandujusjtsjego) var betegnelsen på generalstaben i det russiske keiserdømmet under første verdenskrig og tilsvarende i Sovjetunionen under andre verdenskrig. Uttrykket kan bety stab, såvel som lokalisering av denne.
Stavka under første verdenskrig
Ved mobiliseringen 30. juli 1914 ble storfyrste Nikolaj Nikolajevitsj øverstkommanderende for den russiske arméen. Han tiltrådte så sent at han hadde ingen innflytelse over planverket ved krigsutbruddet. Han var kompetent, men ble avsatt i 1915, etter intriger blant annet fra Rasputin og Tsaren tok selv kommandoen. Stavkas leir ble først etablert ved Baranovitsji, en belarusisk (dengang polsk) by. Etter den tyske offensiven ble Stavka i 1915 flyttet til Mogilev.
Stavka under andre verdenskrig
Da Operasjon Barbarossa ble innledet, fantes det ingen øverstkommanderende for de sovjetiske militære styrker. Denne posisjonen (Glavkom) ble avskaffet under militærreformen i 1920-årene, slik unngikk også Stalin en rival. Men Stavka ble etablert etter den tyske invasjonen i 1941 gjennom et dekret fra Stalin fra 23. juni 1941. Her ble den øverste kommandoen av de tre våpengrenene samlet i «hovedkommandoen for Sovjetunionens væpnede styrker», Stavka Glavnogo Komandovanija med ham selv som leder. Stavka besto da foruten Stalin selv av marskalk Semjon Timosjenko, marskalk Georgij Zjukov, utenriksminister Vjatsjeslav Molotov, marskalk Kliment Vorosjilov, marskalk Semjon Budjonnij og admiral Nikolaj Kusnetsov. Stavka ble organisert slik at disse medlemmene hadde ansvaret for spesielle frontavsnitt, i tillegg deltok også medlemmer av den politiske ledelsen.
Stavka ble reorganisert to ganger i løpet av invasjonsåret 1941, først 10. juli og derpå 8. august. Begge ganger ble navnet forandret, først til «sentralkommandoen for overkommandoen», Stavka Verkhovnogo Komandovanija og deretter til «sentralkommandoen for den øverste hovedkommandoen», Stavka Verkhovnogo Glavnokomandovanija. Både ved oppstart og ved de følgende omorganiseringene var Stavka underlagt tett politisk styring.
Litteratur
Ross O'Donohue jr. A Viability Analysis of the STAVKA via Function, juni 1977 - Sammendrag: En historisk analyse av Stavka, Stalins militære stab i krigstid. Funksjonene abstraheres for å tydeliggjøre de som utføres i «fredstid». Konklusjonen av sammenligningen og analysen brukes som bevis på at Stavkas fortsatte eksistens
Karl Friedrich von Savigny
Karl Friedrich von Savigny (født 19. september 1814 i Berlin, død 11. februar 1875 i Frankfurt am Main) var en prøyssisk diplomat og katolsk politiker.
Savigny var sønn av den betydningsfulle prøyssiske juristen og statsmannen Friedrich Karl von Savigny og hans kone, Kunigunde von Brentano, ei av søstrene til dikteren Clemens von Brentano.
Sydsiden Ålesund
Sydsiden Ålesund er betegnelsen på Ålesunds sentrale sjøside med Prestebrygga, Stornespiren og Rådhusplassen.
Utbyggingsdebatt
Dette utbyggingsområdet står i fokus i en stor debatt i Ålesund angående byens utvikling og ekspansjon mot sør. Reguleringsplan ble vedtatt 23. april 2009, men ordfører Bjørn Tømmerdal og flertallet i bystyret, har møtt sterk kritikk for ikke å utlyse en helhetlig arkitektkonkurranse for området, noe som Stiftelsen Kjell Holm har tatt på seg å delfinansiere.
Arkitektkonkurranse ?
Ordfører Bjørn Tømmerdal har imidlertid hardnakket forsvart vedtaket og avvist alle prosesser for å omgjøre vedtaket. Etter et brev fra Albert Aarøe, daglig leder i utviklingsselskapet Keiser Wilhelm Kvartalet AS, en aktør som er pådriver for utbygging, har imidlertid ordfører Bjørn Tømmerdal likevel snudd i saken, og imøtekommet næringslivsinteressers ønske om en endring av selve arealplanen i tilknytning til en mer helhetlig arkitektkonkurranse.
Bjørviklinja
Bjørviklinja (i mangel av et offisielt navn) er den linjen for Oslotrikken som åpnet gjennom Dronning Eufemias gate og Bispegata 4. oktober 2020 sørøst i indre by. Den kan gjerne ses som østre del av den påtenkte Fjordbanen. De første skinnene ble lagt på plass våren 2014 i Dronning Eufemias gate, men linja kunne ikke ferdigstilles og brukes før 2019 / 2020 grunnet arbeid ved Bispegata i forbindelse med utbyggingen av Follobanen. Første testkjøring ble gjort 28. mai 2015. Trikken gjennom Bispegata åpnet offisielt 5. oktober 2020, og linjen var dermed i full bruk fra denne datoen.
Plan
Det ble vedtatt at Dronning Eufemias gate – den nye hovedgaten i Bjørvika – skulle få trikkeskinner til miljømessig kollektivbetjening for Bjørvika. Disse stod ferdig i 2014. Byggestart i Bispegata skjedde først i januar 2019. .
Linjekart for Bjørviklinja over traseen Dronning Eufemias gate - Bispegata
Planen var to ulike prosjektarbeid: Dronning Eufemias gate i Bjørvika, og nye (kortere) Bispegata i Gamlebyen.
Linjen ble planlagt som en lenke mellom Briskebylinjen i vest og Ekebergbanen i øst. Ideen var at Bjørvikalinjen skulle koples til Ekebergbanen på Oslo torg. Per 2012 så planene for holdeplasser slik ut :
I 2015 ble imidlertid planene om å fjerne trikken fra Gamlebylinjen lagt vekk i «Trikkeprogrammet Rapport: Trikkens rolle» utgitt av Ruter AS, Sporveien Oslo AS, Oslo Vognselskap AS og Bymiljøetaten i juni 2015, men hvor man holdt fast ved at trikken til/fra Ljabru skulle gå over Bjørviklinja.
.pa
.pa er Panamas nasjonale toppnivådomene (ccTLD) for Internett.
Registrering
Registrering av domenenavn på .pa-domenet gjøres på tredje nivå, under følgende kategoriserte subdomener på andre nivå:
Pennsylvania
Ettersom "PA" også er forkortelsen for den amerikanske staten Pennsylvania, så er domenet av og til blitt brukt i den betydningen, men dette er ikke blitt særlig utbredt.
Eksterne lenker
Toppdomän
George Meredith
George Meredith (født 12. februar 1828 i Portsmouth i England, død 18. mai 1909 i Box Hill i Dorking) var en britisk forfatter og lyriker i viktoriatiden. Han ble nominert til Nobelprisen i litteratur syv ganger.
Bakgrunn
Etter morens tidlige død vokste han til å begynne med opp i fødebyen. I en alder av 14 år ble han sendt til et institutt drevet av herrnhuternes Brødremenighet i Neuwied i Tyskland. Der var han i to år. Etter denne skolegangen studerte han rettsvitenskap og var etterpå i arbeid som advokat. Men etter kort tid gav han opp den yrkesveien, og begynte på sin litterære karriere.
Forfatter
Først virket han som journalist. I tidsskrifter offentliggjorde han så sine første forsøk innen litteraturen, for det meste dikt og sonetter. I 1851 utkom hans første diktsamling, litt etter sonettesamlingen Modern Love. En rekke romaner fulgte; blant dem Emilia (1864) og ett år etter Rhoda Fleming. Hans første roman, The Ordeal of Richard Feveral, som var hans gjennombrudd som romanforfatter, ble imidlertid forbudt ut fra moralske hensyn.
I 1865/1866 reiste Meredith til Italia. Her var han krigskorrespondent under den østerriksk-tyske krig. Etter at han kom tilbake til England slo han seg ned i Surrey og fortsatte sitt forfattervirke der. Det fulgte en rekke romaner og diktsamlinger.
Meredith var en original romanforfattwr, som imidlertid ved sin omstendelige stil hadde vanskelig for å få en rettferdig vurdering. Som karakter- og miljøskildrer er han suveren og velgjørende usentimental. Også hans tankedikter står høyt.
Diktet The Lark Ascending av Meredith inspirerte den engelske komponist Ralph Vaughan Williams til komposisjonen ved samme navn.
Meredith døde i 1909 nær Dorking.
Hakkaer
Hakka er etter kinesisk faglig oppfatning en undergruppe av han-kineserne, med sin egen dialekt og egne kulturelle særtrekk. Gruppen kalles også hakka-han. Det er også dem} som anser hakkaene som mer distinkte fra han-kineserne.
De stammer opprinnelig fra Nordkina, men havnet etter flere migrasjonsbølger i Sørkina. Etter hvert har det også vært nye utvandringsbølger som har ført dem til nye områder i Asia.
Katharina Thanderz
Katharina Engene Thanderz (født 29. juli 1988 i Oslo) er en norsk-spansk tidligere VM- vinner i kickboxing, nå profesjonell bokser som innehar EBU-beltet i super fjærvekt.
Hakkaer
Navnet hakka betyr «gjestefolk». Det finnes godt over tretti millioner med hakka som sitt morsmål i Kina og spredt rundt i hele verden.
Katharina Thanderz
Etter å ha sluttet med kickboksing i 2012, debuterte hun 1. mai 2016 som profesjonell bokser mot italienske Angela Cannizzaro i Alcobendas i Spania. Etter seks seire av seks mulige som proffbokser, fikk hun kamp om EBU-beltet i super fjærvekt under Kevin Melhus-stevnet This Is My House. Tittelkampen mot greske Maria «Boom Boom» Semertzoglou vant hun på enstemmig avgjørelse etter 10 runder i Skien fritidspark.
Hakkaer
De er kjent blant annet for sine runde bygg (圆楼, Yuánlóu, eller Tulou 土樓) slik man kan se dem i fylket Yongding i byprefekturet Longyan i provinsen Fujian. I 2008 ble flere av disse husene i ti landsbyer opopført på UNESCOs verdensarvliste under betegnelsen Fujian Tulou. Det finnes også tilsvarende boligkomplekser i kvadratisk form (方楼, Fānglóu). De ble bygd slik for å gi bedre vern mot fiendtlige angrep.
Katharina Thanderz
10. mars 2018 skulle Thanderz forsvare EBU-beltet i super fjærvekt mot den franske bokseren Taoussy L'Hadji i X Meeting Point på Hellerudsletta utenfor Oslo, men L'Hadji meldte angivelig forfall fordi det norske regelverket har pålagt henne å framskaffe en erklæring fra nevrolog at hun er blitt opplyst om at boksing er farlig. På kort varsel stilte islandske Valgerður Guðsteinsdóttir opp, mens World Boxing Council stilte seg villig til å gi en kamp om det ledige International WBC-beltet i lettvekt.
Thanderz ble skadet med prolaps i nakken foran en kamp mot franske Elhem Mekhaled 22. desember 2018 og ble fratatt EM-tittelen, som Mekhaled overtok etter at hun vant mot Thanderz' reserve. Thanderz gjorde comeback tre måneder senere 2. mars 2019 i Sør Amfi i Arendal, hvor hun slo den ubeseirede briten Rachel Ball.
Hakkaer
Migrasjonsbølger
Man kan grovt sett dele inn hakkaenes migrasjonshistorie i fem bølger:
Man flyttet fra nord til sør i Kina, med utgangspunkt i steppene i det østlige Sentralkina og i en bue øst- og så sørover i omtrentlig retning mot det som nå er Hongkong. Hongkong-hakka er den dialekt av språket hakka som er mest utbredt blant hakkaene i New Territories i Hongkong.
Hakkaer i Guangdong og Guangxi
De hakkaer som bor i den sørkinesiske provinsen Guangdong utgjør om lag 60 % av alle hakkaer. Dessuten stammer om lag 96 % av hakkaene i oversjøiske områder fra hakkautvandringene fra Guangdong, især fra byprefekturet Huizhou.
Hakkaene i Guangdong bor for det meste i provinsens østlige deler, særlig i det såkalte XingMei-området (Xingning-Meixian).
Nest største antall hakkaer i Kina har den autonome region Guangxi, vest for Guangdong.
Hakkaer i Fujian
De hakkaer som slo seg ned i de fjellrike områdene sørvest i provinsen Fujian utviklet en særegen arketonisk bygningsform kalt tu lou (土樓). Ordet betyr «jordbygning», utformingen ble valgt for at man bedre skulle verge seg mot tyver og røverbander. En tu lou kan være rund, eller i noen tilfeller firkantet, og fungerer som en kombinert festning og fleretasjes boligkompleks. Den har vanligvis bare én inngangsport, og det er ingen vinduer mot utsiden i første etasje. Hver etasje har en egen funksjon. Nederst kommer buskapen, og der er også brønnen. Så følger lageretasjen, særlig for maten. De høyere etasjer har boliger.
Hakkaer utenfor det kinesiske fastland
På Taiwan er 15 % av befolkningen hakkaer. Det havnet også mange hakkaer i Thailand, Indonesia, Malaysia og Singapore. Før den indonesiske invasjon 1975 var det svært mange hakkaer i Øst-Timor. Men mange av dem ble drept, eller flyktet til Australia, der de nå har tyngdepunkter i Darwin, Brisbane, Sydney og Melbourne. Også såpass fjerntliggende land som Panama og Surinam har en merkbar hakkabefolkning.
Västra stambanan
Västra stambanan er en svensk jernbanestrekning som er hovedlinjen mellom Stockholm og Göteborg.
Arbeidet på strekningen ble påbegynt i 1855 og i 1862 var arbeidene ferdig mellom Göteborg og Stockholm-Södermalm. 1871 ble Sammanbindningsbanan videre til Sockholm C innviet. Dette var Sveriges første strekning med dobbeltspor. I 1926 ble jernbanen elektrifisert og i 1958 var hele strekningen tosporet.
Västra stambanan er Sveriges hurtigste linje. Marsjfarten er 200 km/t mellom Flemingsberg og Alingsås. Mellom Katrineholm og Skövde er avstanden 180 km og rutentabellen angir en reisetid på 1 t 2 min, som tilsvarer en gjennomsnittshastighet på 175 km/t. Høyhastighetsforbindelsene blir betjent av togtypen X 2000. Da disse togene ble introdusert i 1990 ble Västra stambanan Sveriges første høyhastighetsbane. Også togtypene Regina og X40, og fra 2015 X74, går på banen i 200 km/t.
Alessandro Farnese den yngre
Alessandro Farnese den yngre (født 7. oktober 1520 i Valentano nær Viterbo, død 2. mars 1589 i Roma) var en av den katolske kirkes kardinaler og titulærpatriark av Jerusalem.
Han ble utnevnt til kardinal i desember 1533 av pave Paul III under hans første konsistorium.
Han var pavens nevø, og grandonkel til den senere kardinal Odoardo Farnese (kreert 1591).
Georg Wedel-Jarlsberg
Georg Wedel-Jarlsberg (født 9. juni 1865 på Det kongelige slott i Christiania, død 23. desember 1935 på Alicenborg ved Son) var en norsk diplomat, eventyrer og forfatter.
Liv og virke
Han oppholdt seg i Argentina i flere år, og levde et svært omskiftelig liv som ung mann. Om dette skrev han senere memoarboken Da jeg var cowboy: og andre oplevelser (Norli, 1913). I en avisartikkel het det at han i perioden i Sør-Amerika var cowboy, nivellør ved jernbanebygging, arrangerte hanekamper, var fyrbøter på lokomotiv og entreprenør i Buenos Aires; «han har vært med på revolusjon i Syd-Amerika, har som politi vekslet skudd med banditter, var en gang dømt til døden uskyldig, mistenkt for mord i Nicochea».
Etter at han kom tilbake til Europa var han fra 1892 til 1902 tilknyttet det svensk–norske generalkonsulatet i Wien, i utgangspunktet som konsulatsekretær og stedfortreder for den honorære generalkonsulen, industrimagnaten Carl Neufeldt. I praksis var det Wedel-Jarlsberg som utførte de fleste konsulære oppgavene, og han var i perioder både fungerende generalkonsul og fungerende svensk–norsk sendemann i Østerrike-Ungarn; Sverige–Norge hadde da både et honorært generalkonsulat og en legasjon i Wien. I Østerrike bidro han også til å popularisere skisporten og var aktiv innen jakt og annet friluftsliv. I 1900 ble han utnevnt til ridder av første klasse av Vasaordenen, for fortjenstfullt virke ved generalkonsulatet i Wien.
Fra 1902 til 1904 foretok han en lengre utenlandsreise, blant annet i Nord-Amerika, før han kom tilbake til Norge, der han etterhvert bosatte seg ved Son og ble en kjent personlighet lokalt.
Familie og bakgrunn
Han tilhørte slekten Wedel-Jarlsberg og var sønn av sjøoffiseren og kammerherren Ferdinand Wedel-Jarlsberg (1823–1907) og den nordfrisiske Clementine Wilhelmine Clotilde Fredrikke Rosalie Wedel-Evenburg-Gödens (1832–1907), som tilhørte en annen gren av Wedel-familien. Han var barnebarn av tollinspektør Fredrik Wilhelm Wedel-Jarlsberg og fetter til diplomaten Fritz Wedel Jarlsberg, som solgte Skaugum til kongefamilien.
Han ble født på Det kongelige slott på grunn av farens tjeneste som kammerherre der. Ifølge egne opplysninger var han den eneste personen som var født på slottet frem til prinsesse Ragnhild ble født der i 1930.
Felix Becker
Karl Günther Ernst Felix Becker (født 27. september 1864 i Sondershausen, død 23. oktober 1928 i Leipzig) var en tysk kunsthistoriker.
Han ble født som sønn av glassmesteren Johann Albert Adolph Becker (1811–1891) og hans kone Johanna Wilhelmine Christiane født Kumst (1824–1888). Han studerte kunsthistorie ved Universitetet i Leipzig og Rheinische Friedrich-Wilhelms-Universität i Bonn. Ved Universitetet i Leipzig var han August Schmarsows assistent. I 1897 tok han filosofisk doktorgrad med en avhandling om gammelnederlandsk malerikunst. Efter å ha reist mye rundt i Europa slo han seg ned i Leipzig, hvor han sammen med Ulrich Thieme redigerte de fire første bindene av Allgemeines Lexikon der bildenden Künstler von der Antike bis zur Gegenwart.
Svømming under VM i svømmesport 2013 – 200 meter fri menn
200 meter fri menn var en svømmeøvelse som ble arrangert under VM i svømming 2013 i Palau Sant Jordi i Barcelona i Spania den 29. og 30 juli.
Rekorder
Før konkurransene var gjeldende verdens- og mesterskapsrekorder som følger:
Forsøksheat
Forsøksheatene ble avholdt fra kl. 10.47.
Semifinaler
Semifinaler ble avholdt fra 19.13.
Finale
Finalen ble avholdt kl 18.02.
Per Kristian Pedersen
Per Kristian Pedersen (født 16. mai 1943 i Horten) er norsk siviløkonom og tidligere yrkesdiplomat.
Pedersen tjenestegjorde som ministerråd ved Norges faste delegasjon til OECD i Paris fra 1985 til 1990. Fra 1999 til 1995 var han ministerråd ved ambassaden i Washington D.C. Fra 1995 var han underdirektør i Utenriksdepartementet, og i perioden 1995–2000 var han spesialrådgiver i Utenriksdepartementet og ambassadør til Det internasjonale energibyrå et. Pedersen var ambassadør i Tallinn fra 2000 til 2005, og fra 2005 til 2007 var han ambassadør i Tunis. Fra 2007 til 2010 var han ambassadør i Alger.
Sebastian Lander
Sebastian Lander (født 11. mars 1991 i Køge) er en profesjonell dansk bane- og landeveissyklist. Han sykler for danske Team Trefor–Blue Water etter to sesonger i UCI WorldTourlaget BMC Racing Team.
Per Kristian Pedersen
Ordener og utmerkelser
Han ble i 2005 tildelt den estiske Terra Mariana-korsets orden av første klasse.
Bengalsk ild
Bengalsk ild er et fyrverkerislag som oftest består av et papprør som er ca 5-20 centimeter langt og 3-4 centimeter i diameter. Inne i røret er et brennbart stoff med metallsalter. Ved antennelse brenner den bengalske ilden med en klart lysende flamme som er 10-30 centimeter høy. Brenntiden varierer oftest fra ett minutt opp til fire minutter. Avhengig av typen av tilsatt metall brenner bengalsk ild med forskjellig farge. Bengalsk ild har i blant også en forvandlingseffekt som gjør at den skifter farge etter en viss tid. Røret inneholder da to lag med forskjellige metaller.
Bengalsk ild tjener også som nødbluss og kan brukes for eksempel i skipsnød. Den er også kjent som innslag i enkelte teateroppsetninger.
Begrepshistorie
Lysene kalles bengalske etter den historiske regionen Bengal i dagens Bangladesh og det nordøstre India. Stedets fyrstepalasser ble opplyst av fargerike lys som ble til ved kjemiske reaksjoner. Opprinnelig forstod man som bengalske lys bare det lys som tjente til glinsende belysning av en gjenstand. For å få de ønskede fargeeffekter ble det brukt svovel og nitratene salpeter og realgar, et mineral.
Fotball
Bengalsk ild er populær blant visse fotballsupportere som antenner dem på tribunene. Slik bruk har flere steder blitt møtt med kritikk, og er forbudt i flere land.
Lepidopterologisk arbeidsgruppe
Lepidopterologisk arbeidsgruppe, forkortet LepArb, ble stiftet i 1986 og var (?) en gruppe bestående av de fremste norske spesialistene på sommerfugler (Lepidoptera). Hensikten var å samle faunistisk informasjon om norske sommerfugler, fra museumssamlinger og en rekke private samlere, til en felles nasjonal oversikt. Forvaltningsansvaret når det gjaldt kunnskapen om norske sommerfugler, samt å holde kompetansen oppdatert i forhold til taksonomisk forskning og registrering av data, lå på frivillig engasjement hos amatør-entomologene.
LepArb bestod av Yngvar Berg, Kai Berggren, Lars Ove Hansen, Heimo Pöyhönen, Svein Svendsen, Leif Aarvik, Sigurd A. Bakke, Øistein Berg og Bjørn M. Fjellstad.
Arbeidet har resultert i økt kunnskap om Norges sommerfugler, blant annet i flere publikasjoner. Den første kom i 1994 og var over sommerfugler i gruppen Gelechioidea. I 2000 kom ''Norges Sommerfugler. Catalogus Lepidopterorum Norwegiae.'' (Katalog over Norges sommerfugler), som omhandlet utbredelsen til 2 123 arter av til da kjente norske sommerfugler. Katalogen var et resultat av LepArbs innsamling av data og bygget på en database med omtrent 100 000 registrerte funn av sommerfugler. Katalogens faglige tyngde lå i at alle funn var verifiserte (kontrollert materiale). Kravet var at det skulle være ett belegg i en samling, derfor ble ikke opplysninger kun fra litteraturen tatt med. Dette medførte at noen eldre publiserte funn, som ikke kunne verifiseres ble strøket, samtidig ble det ryddet i noen artskomplekser.
Alfred Graf von Schlieffen
Karriere
Schlieffen var sønn av en prøyssisk generalmajor, og gikk selv inn i den prøyssiske hæren i 1854. Han avanserte raskt og kom allerede i 1863 i tjeneste i generalstaben.
I 1866 deltok han som hauptmann under slaget ved Königgrätz i Den østerriksk-prøyssiske krig og som major i staben til storhertug Friedrich Franz II av Mecklenburg-Schwerin under Den fransk-prøyssiske krig. I årene 1876 til 1884 var han kommandant over et Ułan-regiment og deltok samtidig i generalstabens arbeid.
I 1884 ble han leder av generalstabens historiske seksjon, og i 1891 overtok han etter Waldersee som sjef for generalstaben. Han forsvarte i 1904 overfor keiseren de brutale metodene Lothar von Trotha benyttet seg av i å slå ned Herero-oppstanden. Han satt som generalstabssjef fram til han ble pensjonert ved utgangen av 1905.
Keiser Wilhelm II la personlig ned en krans ved Schlieffens grav da han ble begravet på Invalidenfriedhof.
Innflytelse
Schlieffen var en kjent militær strateg i sin samtid, og hans tanker ligger til grunn for utviklingen av den senere manøverkrigføring. Hans militærstrategiske tenkning har vært pensum i høyere offiserutdannelse en rekke steder, både i USA og i Europa.
Han er kjent for å stå bak schlieffenplanen som ble utarbeidet i 1905. Denne var ment å beseire Frankrike og Russland i tilfelle av en stor konflikt i Europa på en slik måte at Tyskland unngikk en to-frontskrig. Planen forutsatte at Frankrike først ble slått, slik at Tyskland kunne gå inn med en samlet styrke mot Russland. Dette forutsatte blant annet en opprustning av de tyske jernbanen, da store troppestyrker slik hurtig kunne fraktes østover. Planen ble til en viss grad benyttet under første verdenskrig.
Philipp Frank
Philipp Frank (født 20. mars 1884 i Wien, død 21. juli 1966 i Cambridge, Massachusetts) var en østerriksk matematiker, fysiker og vitenskapsfilosof. Som tilhenger av Ernst Mach og medlem av Wienerkretsen var han en overbevist logisk empirist.
Frank tok doktorgrad i teoretisk fysikk under veiledning av Ludwig Boltzmann ved Universitetet i Wien. På Albert Einsteins anbefalning ble Frank i 1912 Einsteins etterfølger som professor i teoretisk fysikk ved Universitetet i Praha. På grunn av Nazi-Tysklands Anschluss av Østerrike og okkupasjon av Tsjekkoslovakia emigrerte han i 1938 til USA. Der foreleste han i matematikk og fysikk ved Harvard University.
Super Nova
Super Nova er en science fiction-antologi redigert av Terje Wanberg og utgitt i Bokklubben Nova av Bok og Magasinforlaget i 1983. Per H. Andersen har oversatt novellene, som er hentet fra det amerikanske magasinet Analog. Omslaget er en tegning av Thore Hansen.
Kitzsteinhorn
Kitzsteinhorn er et fjell i Alpene. Fjellet ligger i distriktet Kaprun i Salzburg i Østerrike. Kitzsteinhorn er en del av fjellkjeden Tauern i det østlige området av Alpene og når en høyde på 3 203 meter. Toppen ble besteget for første gang i 1828 av Johann Entacher.
Man kan nå toppen ved å ta Kaprun Gletscherbahnen fra dalstasjonen ved 911 m. Lenge var dette den høyeste Taubanen i verden med en høyde på 113,6 m over bakken på det høyeste. Taubanen åpnet i 1965, og åpnet opp isbreene Schmiedingerkees og Maurerkees, som da ble de første skibakkene på isbreer i Østerrike. I 1974 ble det åpnet en kabelbane gjennom en 3 295 m lang tunnel i fjellet, som gikk parallelt med taubanen for å få større kapasitet.
Kaprunulykken fant sted da denne kabelbanen tok fyr den 11. november 2000 og i alt 155 mennesker mistet livet. Kabelbanen ble ikke tatt i bruk igjen, og for å erstatte denne ble det bygget en funitel året etter som kunne ta 24 personer. I 2002 åpnet det i tillegg en gondolbane.
Lucia di Lammermoor
Lucia di Lammermoor er en italiensk opera i tre akter av Gaetano Donizetti fra 1835.
Den handler om en lord Henry, som er i unåde ved det skotske hoff og ser et giftemål mellom søsteren Lucia og lord Arthur Bucklaw som redningen. Men Lucia har forelsket seg i lord Henrys dødsfiende sir Edgar Ravenswood.
Librettoen til operaen ble skrevet av Salvatore Cammarano etter Walter Scotts roman The Bride of Lammermoor fra 1819. Operaen ble uroppført på Teatro San Carlo i Napoli den 26. september 1835.
Flere av operahistoriens største sopraner har gestaltet Lucia, blant annet Kristina Nilsson, Adelina Patti, Nellie Melba Amelita Galli-Curci, Toti dal Monte og Maria Callas.
Rollen som Lucia regnes som en av de aller største og mest krevende for en koloratursopran, ikke minst på grunn av den 15 minutter lange galskapsscene som hun har rett før hun dør.
Dorota Jokiel
Dorota Jokiel (født 3. februar 1934 i Nowy Bytom, død 26. mai 1992 i Bochum i Tyskland) var en polsk turner som deltok i de olympiske leker 1952 i Helsingfors og 1956 i Melbourne. Jokiel vant en olympisk bronsemedalje i turn under Sommer-OL 1956 i Melbourne. Hun var med på det rumenske laget som kom på tredjeplass i mangekamp bak Sovjetunionen og Ungarn. De andre på laget var Barbara Ślizowska, Natalia Kot, Danuta Nowak, Helena Rakoczy og Lidia Szczerbińska.
Blasketøyene
Blasketøyene (irsk: Na Blascaodaí; engelsk: Blasket Islands) er en liten øygruppe ved Atlanterhavet på vestkysten av den irske øya Irland. Øygruppen ligger like utenfor Dinglehalvøya i grevskapet Kerry i Irland.
Den er nå ubebodd og den siste øya som hadde en betydelig befolkning, Great Blasket Island, ble forlatt i 1954 på grunn av befolkningsnedgang og er mest kjent for en rekke begavede irske forfattere som levende beskrev deres livsstil og som holdt liv i gamle irske folkeeventyr om landet. Den tidligere befolkningen var irsktalende, og da et område innenfor gaeltacht (hvor irsk er hovedsakelig morsmålet). En stor del av den opprinnelige befolkningen emigrerte til USA, og bosatte seg i Springfield i Massachusetts. Andre bosatte seg på Dinglehalvøya.
Geografi
De seks viktigste Blasketøyene, i rekkefølge av største til minste, er:
Historie
Øyene var bebodd frem til 1954 av en fullstendig irsktalende befolkning og var en del av gaeltacht. På det meste hadde øyene i moderne tid 175 innbyggere. Befolkningen falt til 22 innen 1953. Regjeringen evakuerte de fleste av de gjenværende innbyggerne til fastlandet 17. november 1953 på grunn av stadig mer ekstremt vintervær som gjorde at øyas aldrende befolkning ble avskåret fra nødetatene. Evakueringen ble sett på som nødvendig av både øyboerne og regjeringen. Ó Suilleabháin-familien var motvillige til å forlate, og ble den siste familien som forlot Great Blasket Island i 1954.