cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Fri vilje
Andre synsvinkler
Noen filosofers synspunkter er vanskelige å kategorisere som enten kompatibilistisk eller inkompatibilistisk, hard deterministisk eller libertariansk. John Locke, for eksempel, nektet for at begrepet fri vilje ga mening (jamfør teologisk nonkognitivisme, en lignende holdning til eksistensen av Gud). Han var også av den mening at determinismens sannhet var irrelevant. Han mente at det som definerer frivillig adferd er at individer har evnen til å «utsette» en beslutning lenge nok til å kunne reflektere over dens konsekvenser: «...viljen betegner i sannhet intet ut over en kraft eller evne til å foretrekke eller velge». På lignende vis diskuterte David Hume muligheten for at hele debatten om fri vilje ikke er annet enn et «verbalt» spørsmål. Han foreslo også at det ville kunne forklares med «en falsk følelse eller fornemmet opplevelse» som forbindes med mange av våre handlinger når vi utfører dem. Ved ettertanke erkjenner vi at de var nødvendige og determinerte fra begynnelsen av.
Arthur Schopenhauer angriper spørsmålet om fri vilje og moralsk ansvar på følgende måte: "Alle ser seg selv a priori å være fullstendig fri, selv i sine individuelle handlinger, og synes at han hvert øyeblikk kan forfølge en annen type liv. ...Men a posteriori, gjennom erfaring, oppdager han at han ikke er fri, men underlagt nødvendigheten, og motsatt sine egne beslutninger og overveielser ikke kan endre sin adferd og at fra begynnelsen av sitt liv til slutten av livet er nødt til å leve ut den karakteren som han selv fordømmer....»" I sin Über die Freiheit des menschlichen Willens konstaterte Schopenhauer at «du kan gjøre hva du vil, men i et hvert gitt øyeblikk av ditt liv kan du kun ville en eneste forutbestemt ting og absolutt intet annet enn dette ene.»
Rudolf Steiner, som samarbeidet med Schopenhauer i en komplett utgave av hans verker, skrev frihetens filosofi, som fokuserer på problemet med fri vilje. Steiner deler til å begynne med dette opp i to aspekter av frihet: tankefrihet og handlingsfrihet. Han argumenter for at indre frihet oppnås når vi bygger bro mellom våre sanseinntrykk, som påvirker den ytre oppfatning av verden, og våre tanker, som gir oss adgang til verdens indre natur. Ytre frihet oppnås ved å trenge igjennom våre handlinger med moralsk fantasi. Steiner forsøker å vise at disse to aspektene av indre og ytre frihet er uadskillelige, og at sann frihet kun oppnås når de er forente.
Den moderne filosofen Galen Strawson er enig med Locke i at determinismens sannhet eller usannhet er irrelevant for problemet. Han argumenter med at begrepet fri vilje fører til en uendelig prosess og derfor er meningsløs. Hvis man er ansvarlig for hva man gjør i en gitt situasjon, så følger, ifølge Strawson, at man må være ansvarlig for hvordan ens mentale liv ser ut. Men det er umulig for noen å være ansvarlig for måten man er på i ethvert henseende. Dette begrunnes med at for at man kan være ansvarlig for hvordan man handler i situasjon «Sn», må man også ha vært ansvarlig for hvordan man var i «Sn−1». For igjen å være ansvarlig for «Sn−1», må man ha vært ansvarlig for hvordan man var i «Sn−2» og så videre. På et tidspunkt i kjeden må det ha vært en opprinnelig handling i en ny kausalkjede. Men det er umulig. Mennesket kan ikke oppfinne seg selv eller sin mentale tilstand ex nihilo. Dette argumentet innebærer at fri vilje i seg selv er absurd, men ikke at det er inkompatibelt med determinisme. Strawson kaller sin egen synsvinkel «pessimisme», men det kan bli klassifisert som hard inkompatibilisme.
Ted Honderich er av den holdning at «determinisme er sann, mens kompatibilisme og inkompatibilisme begge er falske» og det reelle problemet ligger et annet sted. Honderich fastholder at determinisme er sant fordi kvantefysiske fenomener ikke er hendelser eller ting som kan lokaliseres i tid og rom, men er abstrakte enheter. Selv hvis de var hendelser på mikronivå, synes de ikke å ville ha noen relevans for hvordan verden er på makronivå. Han fastholder at inkompatibilitet er falsk fordi, selv om determinisme er sant, så har inkompatibilister ikke og kan ikke komme med en tilstrekkelig begrunnelse for opprinnelse. Han avviser kompatibilisme, fordi det, som inkompatibilisme, antar en fundamental oppfatning av frihet. Det er i virkeligheten to oppfatninger av frihet: frivillig handling og opprinnelse. Begge oppfatninger behøves for å kunne forklare fri vilje og ansvar. Både determinisme og indeterminisme er trusler mot en slik frihet. Å avvise disse oppfatningene av frihet ville være å avvise moralsk ansvar. På den ene siden har vi vår intuisjon; på den andre våre vitenskapelige fakta. Det «nye» problemet er hvordan man løser denne konflikten.
Moralsk ansvar
Samfunnet krever generelt at mennesker tar ansvar for egne handlinger og mener at de bør hylles eller klandres for det de gjør. Mange er imidlertid av den mening at moralsk ansvar krever fri vilje. Derfor omhandler et annet viktig emne i debatten om fri vilje om hvorvidt individer noensinne er moralsk ansvarlige for sine handlinger, og hvis så er tilfelle, i hvilken forstand de er ansvarlige.
Inkompatibilister mener overveiende at determinisme står i motsetning til moralsk ansvar. Det synes umulig at én person kan holdes til ansvar for en handling som ville kunne forutsis fra (potensielt) tidenes begynnelse. Harde determinister sier «Bare ergerlig for fri vilje!» og forkaster konseptet. Clarence Darrow, den berømte forsvarsadvokat, erklærte hans klienter, Leopold og Loeb, uskyldige vet å benytte seg av et sådant hårdt deterministisk argument. Under sin oppsummering, erklærte han:
"Hva har denne gutten med det å gjøre? Han var ikke sin egen far; han var ikke sin egen mor; han var ikke sine egne besteforeldre. Alt dette ble gitt til ham. Han omgav ikke seg selv med guvernanter og rikdom. Han laget ikke seg selv. Og stadig skal han tvinges til å betale."
I motsatt ende bruker mange libertarianere samme argument mot determinisme. Daniel Dennett stiller spørsmålet om hvorfor noen i det hele tatt skulle ta seg av andre, om noen har egenskapen ansvar, og antyder at ideen om moralsk ansvar bare er «et rent metafysisk ønske». Jean-Paul Sartre argumenterer for at mennesker noen ganger unngår ansvar ved å gjemme seg bak determinisme: «... vi er alltid parate til å gå i skjul bak determinismen hvis denne friheten tynger oss eller vi behøver en unnskyldning». Standpunktet at kategorisering av slike mennesker som «simple» eller «uærlige» ikke gjør noen forskjell for om deres handlinger er determinerte er imidlertid like uholdbart.
Spørsmålet om moralsk ansvar er kjernen i uenigheten mellom hard determinisme og kompatibilisme. Harde determinister er tvunget til å akseptere at individer ofte har fri vilje i den kompatibilistiske forståelsen, men de avviser at denne forståelsen av fri vilje kan være basis for moralsk ansvar. Harde determinister påstår at faktumet at en agents valg er utvungne ikke endrer faktumet at determinisme fjerner agentens ansvar.
Kompatibilister argumenterer på den andre side for at determinisme er en forutsetning for moralsk ansvar. Samfunnet kan ikke ansvarliggjøre en person hvis ikke dennes handlinger var bestemt av noe. Dette argument kan spores tilbake til David Hume. Hvis indeterminisme er sant så er de handlingene som ikke er determinerte tilfeldige. Det er usannsynlig at man kan hylle eller klandre noen for å utføre en handling som ble dannet spontant av dennes nervesystem. I stedet må man avgjøre hvordan handlingene stammet fra personens ønsker og preferanser – personens karakter – før man kan holde personen moralsk ansvarlig. Libertarianere vil svare at ikkedeterminerte handlinger i virkeligheten slett ikke er tilfeldige, og at de er resultatet av reell vilje hvis beslutninger er ikkedeterminerte. Dette argumentet vurderes som utilfredsstillende av kompatibilister, fordi det kun skyver problemet et skritt tilbake. Det synes også å involvere noe mystisk metafysikk såvel som konseptet ''[[Fra ingenting kommer ingenting
I sitt brev til romerne stiller Paulus spørsmålet om moralsk ansvar som følger: «Bestemmer ikke pottemakeren over leiren, så han av samme leirklump kan lage én krukke til fint bruk og en annen til simplere bruk?» I denne forstand kan individer stadig bli uhederliggjorte for sine handlinger, selv om disse handlingene dypest sett var bestemt av Gud.
Hvordan ens karakter er bestemt er irrelevant fra dette perspektivet. Ut fra dette argumenterer Robert Cummins og andre for at mennesker ikke skal dømmes for sine individuelle handlinger, men derimot for hvordan deres handlinger «avspeiler deres karakter». Hvis karakter (hvordan enn denne må være definert) er den dominerende årsak til ens handlinger, og ens valg er moralsk uriktige, så skal man holdes til ansvar for slike valg, uten å ta genetiske hensyn eller andre slike faktorer.
Et unntak fra antagelsen om at moralsk uforsvarlighet ligger i enten individuell karakter eller handlinger av fri vilje, finnes i saker der utilregnelighet – eller dets konsekvens, forminsket ansvar – kan brukes til å argumentere for at den skyldige handlingen ikke var et produkt av et skyldig sinn. I slike tilfeller antar det juridiske system i de fleste vestlige samfunn at personen på en måte ikke har hele skylden fordi dennes handlinger var en konsekvens av abnorme sanser.
Joshua Greene og Jonathan Cohen, forskere innen nevroetikk, argumenterer på basis av slike saker at våre nåværende syn på moralsk ansvar er basert på libertaristiske (og dualistiske) intuisjoner. De hevder at kognitiv nevrovitenskapelig forskning underminerer disse intuisjonene ved å vise at hjernen er ansvarlig for våre handlinger, ikke bare i tilfeller av psykose, men også i mindre åpenlyse situasjoner. For eksempel reduserer skade på pannelappen evnen til å avveie usikre risikoer og ta viktige beslutninger, og dette leder derfor til en større sannsynlighet for å begå en voldelig forbrytelse. Dette er ikke bare sant for pasienter med skade på pannelappen grunnet ulykke eller blodpropp, men også for unge som viser tegn på nedsatt aktivitet på pannelappen sammenlignet med voksne, og også for barn som er kronisk forsømt eller mishandlet. I hvert tilfelle kan den skyldige parten, argumenterer de, sies å ha mindre ansvar for sine handlinger. Greene og Cohen forutsier at dommeres fortolkninger av fri vilje og moralsk ansvar, i takt med at det stadig blir fler slike tilfeller og dermed alminnelig kjent, vil fjerne seg fra den intuitive libertaristiske forståelsen som i øyeblikket definerer dem.
Innenfor vitenskapen
Mange argumenter for eller mot fri vilje involverer en antagelse om sannheten eller usannheten av determinisme. Den vitenskapelige metoden bygger på håpet om å være i stand til å gjøre disse antagelsene til faktum. Slike fakta ville imidlertid stadig skulle kombineres med de filosofiske overveielser for å være i stand til å gi et argument for eller imot fri vilje. Hvis kompatibilisme eksempelvis skulle vise seg sann vil sannheten av determinisme ikke ha noen innflytelse på spørsmålet om eksistensen av fri vilje. Omvendt vil et bevis for determinisme kombinert med et argument for inkompatibilisme gi et argument mot fri vilje.
Fysikk
Eldre vitenskapelig tankegang portretterte ofte universet som deterministisk, og noen tenkere hevdet at innsamlingen av tilstrekkelig informasjon ville sette dem i stand til å forutsi fremtiden med perfekt nøyaktighet. Omvendt er moderne vitenskap en blanding av deterministiske og stokastiske teorier. Kvantemekanikken forutsier begivenheter utelukkende ved angivelse av sannsynligheter og betviler hvorvidt universet overhode er deterministisk. Nåværende fysiske teorier er meget langt fra en «teori om alt» og kan ikke besvare spørsmålet om hvorvidt determisme er sant for verden. Derfor omfatter de i stedet adskillige fortolkninger og er åpen overfor disse.
Selv om en indeterministisk fortolkning av kvantemekanikken skulle vise seg å være den riktige, vil man stadig kunne innvende at indeterminisme begrenses til mikroskopiske fenomener da det er disse, kvantemekanikken beskriver. Omvendt er mange makroskopiske fenomener basert på kvanteeffekter; for eksempel virker noen tilfeldighetsgeneratorer ved å forsterke kvanteeffekter til praktisk anvendelige signaler. Et viktigere spørsmål er hvorvidt kvantemekanikkens indeterminisme tillater noe som ligner på fri vilje når kvantemekanikkens lover bør gi en fullstendig sannsynlighetsteoretisk redegjørelse for partiklers bevegelse.
Robert Kane har utnyttet kvantemekanikkens og kaosteoriens suksess til å forsvare inkompatibilismens syn på frihet i sin The Significance of Free Will og i andre verker.
Genetikk
På samme måte som fysikere har biologer ofte stilt spørsmål som har relatert seg til fri vilje. En av de mest opphetede diskusjonene i biologien handler om arv og miljø; forholdet mellom viktighet av på den ene side genetikk og biologi og på den andre kultur og miljø. Mange forskere er av den oppfatning at en del av menneskets oppførsel kan forklares ved dets hjerne, gener og evolusjonære begivenheter. Dette synspunktet gir anledning til bekymring over om dette faktum medfører umuligheten av å stille folk til ansvar for sine handlinger. Steven Pinker mener at denne frykten for determinisme i genetiske og evolusjonsmessige sammenhenger er en misforståelse, og at det er «en forveksling av 'forklaring' med 'unnskyldning'». I hans øyne forutsetter ansvarlighet ikke at oppførsel er uten årsak, så lenge oppførselen motsvarer hyllest og klandring. Det er også usikkert om den miljømessige determinasjonen er en større trussel mot fri vilje enn den genetiske er.
Nevrovitenskap
Det er blitt mulig å studere den levende hjernen, og forskere er i stand til å betrakte hjernens beslutningstagende «maskineri» i arbeid. Benjamin Libet foretok et innflytelsesrikt eksperiment på området i 1980-årene hvor han ba hver forsøksperson bevege håndleddet på et tilfeldig valgt tidspunkt, mens han målte den tilhørende hjerneaktiviteten (og spesielt oppbygningen av det elektriske signalet som kalles beredskapspotensialet). Selv om det var velkjent at endringen i beredskapspotensialet kom før den fysiske handlingen undersøkte Libet om beredskapspotensialet svarte til den følte intensjon om å bevege seg. For å bestemme når forsøkspersonen hadde intensjon om å bevege seg bad han vedkommende holde øye med sekundviseren på et ur og rapportere dets posisjon når han eller hun var bevisst om viljen til å bevege håndleddet.
Libet fant frem til at den underbevisste hjerneaktiviteten som førte til det bevisste valget om å bevege håndleddet begynte omtrent et halvt sekund før forsøkspersonen var bevisst om sin hensikt om å bevege seg. Libets funn antyder at forsøkspersonens valg treffes på et underbevisst plan og først i etterkant oversettes til en «bevisst beslutning», og at forsøkspersonens oppfatning av at handlingen fant sted etter hans eller hendes vilje kun skyldes det retrospektive perspektivet på hendelsen. Denne tolkningen av resultatene har blitt kritisert av Daniel Dennett, som mener at folk vil være nødt til å flytte oppmerksomheten fra sin intensjon til uret, og at dette medfører en tidsmessig uoverensstemmelse mellom den følte opplevelsen av viljen og den oppfattede posisjon av viseren. Senere studier har i overensstemmelse med dette argumentet vist at den presise numeriske verdien avhenger av oppmerksomheten. Til tross for forskjellene i den presise numeriske verdien har Libets opprinnelige funn holdt.
I en annen variant av dette eksperimentet bad Haggard og Eimer forsøkspersonene i tillegg til å bestemme når de skulle bevege hendene også å bestemme hvilken hånd, de ville bevege. I dette tilfellet hang den opplevde hensikt om bevegelse i langt høyere grad sammen med det «lateraliserede beredskapspotensialet» (LRP); en elektroencefalografisk komponent som måler forskjellen mellom aktivitet mellom venstre og høyre hjernehalvdel. Haggard og Eimer hevder at opplevelsen av bevisst vilje derfor må følge beslutningen om hvilken hånd som skal beveges, da LRP viser beslutningen om å bevege en bestemt hånd.
Relaterte eksperimenter har vist at stimulering av hjernen kan påvirke hvilken hånd forsøkspersonene beveger til tross for at opplevelsen av fri vilje er intakt. Ammon og Gandevia nådde frem til at det var mulig å påvirke hvilken hånd som ble valgt ved stimulering av de områder av pannelappen som er involverte i bevegelsesstyring ved å bruke transkraniell magnetstimulering i enten venstre eller høyre hjernehalvdel. Høyrehendte personer ville normalt velge høyre hånd 60 % av gangene, men ved stimulering av høyre hjernehalvdel ville de i stedet velge venstre hånd 80 % av gangene (den høyre hjernehalvdelen er ansvarlig for bevegelse av kroppens venstre side og omvendt). Tross denne eksterne innflytelsen på beslutningen ville forsøkspersonene fortsatt hevde at de trodde at deres valg av hånd var blitt tatt fritt. I et påfølgende eksperiment fant Alvaro Pascual-Leone og hans kolleger fram til lignende resultater, men bemerket dessuten at den transkranielle magnetstimuleringen skulle finne sted innenfor 200 millisekunder i overensstemmelse med utledningen fra Libets eksperiment.
Til tross for disse oppdagelsene tolket Libet ikke selv sitt eksperiment som bevis for mangel på bevisst fri vilje; han poengterer at forsøkspersonens vilje, til tross for at tendensen til å trykke på en knapp bygges opp over 500 millisekunder, til de siste millisekunder beholder en «vetorett» mot handling. Ifølge denne modellen kan underbevisste impulser til å utføre en gitt handling undertrykkes av en bevisst anstrengelse fra personen. Man har sammenlignet med golfspillere, som kan svinge køllen adskillige ganger før de slår til ballen. Handlingen får ganske enkelt et godkjennende stempel i det siste millisekund. Max Velmans hevder imidlertid at denne «frie ikke-vilje» kan vise seg å kreve samme mengde hjerneforberedelse, som den «frie vilje» ifølge eksperimentene krever.
I ettertid har forskerne Jeff Miller og Judy Trevena fra University of Otago i New Zealand reevaluert Libets eksperimenter, gjort nye og «reddet» den fri vilje, da deres forskning viser at det ubevisste ikke beslutter noe.
Nevrologi og psykiatri
Det finnes flere hjernerelaterte betingelser som leder til at et individ føler manglende kontroll over sine handlinger. Til tross for at eksistensen av slike ikke direkte motbeviser den fri viljes eksistens er studiet av slike betingelser, som de nevrovitenskapelige studiene ovenfor, av verdi for utviklingen av modeller som viser hvordan hjernen kan konstruere opplevelsen av fri vilje.
For eksempel utfører personer med Tourettes syndrom og relaterte tics ufrivillige bevegelser og utbrudd, til tross for at de helst var det foruten under visse omstendigheter. Tics har blitt beskrevet som halv- eller ikke-frivillige, da de strengt tatt ikke er ufrivillige: De kan oppleves som en frivillig respons på uønskede drifter. Tics oppleves som uimotståelige og må før eller senere utføres eller komme til uttrykk. Personer med Tourettes syndrom er ofte i stand til å undertrykke sine tics i et visst omfang i begrensede tidsperioder, men det fører ofte til et utbrudd av tics i etterkant. Den kontrollen som kan utføres (fra sekunder til timer av gangen), vil muligvis bare forsinke og forverre det gjeldende tics endelige uttrykk.
Individer som lider av alien hand-syndromet opplever at deres lemmer vil foreta seg bevegelser uten personens hensikt. Den kliniske definisjon krever at «man føler at en kroppsdel er fremmed eller har sin egen vilje kombinert med observerbar ufrivillig motorisk aktivitet». Syndromet oppstår ofte som resultat av skade på hjernebjelken; enten ved behandling av epilepsi eller i forbindelse med et slagtilfelle. Den alminnelige nevrologiske forklaringen er at den opplevde vilje, som rapporteres av den talende venstre hjernehalvdel, ikke svarer til handlingene utført av den ikketalende høyre hjernehalvdel, hvilket tyder på at de to hjernehalvdelene kan ha selvstendige former for vilje.
På samme måte er en av de viktigste symptomene i diagnostiseringen av schizofreni vrangforestillingen om at man styres av en ekstern kraft. Personer med schizofreni hevder blant annet at de, selv om de handler, ikke selv er årsaken til den utførte handlingen. Opplevelsen sammenlignes til tider med en robot som styres av andre. Selv om schizofreniens nevrologiske mekanismer ennå ikke er klarlagt handler en innflytelsesrik hypotese om at den delen av hjernen som sammenholder motoriske kommandoer med kroppens respons (propriosepsjon) ikke fungerer, hvilket fører til hallusinasjoner og vrangforestillinger om kontroll.
Også tvangstanker og andre lignende tvangsmessige lidelser som bulimi og avhengighet kan kobles til manglende fri vilje. Kun grader av dette kan kobles til en total mangel på fri vilje.
Determinisme og emergent oppførsel
I den generative filosofien i kognitiv vitenskap og evolusjonspsykologien antas det at fri vilje ikke eksisterer. I denne teoretiske kontekst skapes derimot en illusjon av fri vilje ved skapelsen av uendelig eller beregningsteknisk kompleks oppførsel fra interaksjonen mellom et endelig sett regler og parametre. Den emergente oppførselens uforutsigbarhet fører fra deterministiske prosesser til en opplevelse av fri vilje, selv om fri vilje antas ikke å eksistere som ontologisk entitet. Selv hvis oppførselen kunne beregnes forut i tid er det i dette bildet ingen måte å gjøre det på som er enklere enn kun å observere resultatet av hjernens egne utregninger.
En illustrasjon på dette er strategibrettspill. Noen av disse har stringente regelsett, hvor ingen informasjon (som et korts tallverdi) er skjult fra den andre spilleren, og ingen tilfeldige begivenheter (som terningkast) finner sted i spillet. Ikke desto mindre kan strategispill med simple deterministiske regler, som sjakk og særlig Go, ha et ekstremt stort antall uforutsigbare trekk. I analogien mener «emergentister» at opplevelsen av fri vilje kommer fra interaksjonen mellom et endelig regelsett og deterministiske parametre som frembringer uendelig og uforutsigbar oppførsel. Det vil imidlertid stadig være tilfelle at denne tilsynelatende uforutsigbare oppførselen vil bli forutsigbar hvis alle begivenheter ble tatt med i betraktningen og man kjente til en måte å evaluere disse hendelsene.
Cellulære automater og generativ vitenskap modellerer den sosiale oppførselens emergente prosesser med denne filosofien.
Eksperimentell psykologi
Den eksperimentelle psykologiens bidrag til spørsmålet om fri vilje har først og fremst kommet fra sosialpsykologen Daniel Wegners arbeide rundt bevisst vilje. I sin bok The Illusion of Conscious Will sammenfatter Wegner de empiriske bevisene som støtter oppfatningen av at menneskets opplevelse av bevisst kontroll er en illusjon. Wegner observerer at en hendelse sluttes som årsak til en annen hvis følgende to betingelser er oppfylt: Hvis for eksempel en person hører en eksplosjon og ser et tre velte, er det sannsynlig at personen vil konkludere at eksplosjonen er skyld i at treet velter. Hvis derimot eksplosjonen finner sted etter at treet har veltet (så den første betingelsen ikke er oppfylt), eller hvis personen i stedet for eksplosjonen hører en telefon ringe (så den andre betingelse ikke er oppfylt), er det ikke sannsynlig at personen ut fra lyden slutter at de to hendelsene henger sammen.
Wegner har anvendt dette prinsippet på de slutningene folk drar om sin egen bevisste vilje. Folk vil typisk oppleve en tanke som er konsistent med en oppførsel, og de vil deretter observere seg selv leve ut tanken. Som et resultat slutter folk at deres tanker har medført den observerte oppførselen. Wegner har imidlertid vært i stand til å manipulere forsøkspersoners tanker og oppførsel, så de tilpasser seg eller bryter mot de to kriteriene for slutning om kausalitet.
På den måten har Wegner vært i stand til å vise at forsøkspersonene ofte vil oppleve at de har en bevisst vilje om oppførsler som de faktisk ikke har vært skyld i, eller omvendt at de kan ledes til å oppleve en manglende vilje over oppførsel, som de hadde skyld i. Ut fra dette arbeidet kan det trekkes en slutning om at opplevelsen av bevisst vilje ikke er bundet til utføringen av faktiske handlinger. Selv om mange oppfatter dette arbeidet som et slag mot idéen om fri vilje, har Wegner selv hevdet at det kun informerer om mekanismen bak opplevelsen av kontroll og ikke kontrollen selv.
Innenfor religion
Frihetsbegrepet spiller en viktig rolle i såvel jødedom som kristendom. I Det gamle testamente gis de grunnleggende forutsetningene for menneskets frihet allerede i Første Mosebok kap. 1: etter som mennesket er skapt i Guds bilde har det handlingsfrihet og mulighet for fritt å velge det gode eller det onde. Synden ses derfor av Paulus som en byrde som Jesus Kristus har brutt med, så mennesket har frihet til å oppfylle Guds vilje. Tanken spilte en stor rolle for Martin Luther (eksempelvis i hans bok Et kristent menneskes frihet, 1520). I sitt senere skrift Om den trellbundne vilje (1525) betonte han derimot at mennesket ikke formådde å velge det rette.
I islamsk teologi ble menneskets frihet tidlig et sentralt spørsmål, og med tiden kom oppfatningen om mennesket som delvis predestinert til å dominere. Især på 1900-tallet er oppfatningen av menneskets frie vilje atter blitt foretrukket av en del muslimske reformatorer.
Hinduistisk filosofi
De seks ortodokse tankestrømninger innenfor hinduistisk filosofi er ikke helt enige i spørsmålet om fri vilje. For Samkhya er materie eksempelvis foruten frihet, og sjeler mangler enhver evne til å kontrollere utviklingen av materie. Den eneste virkelige frihet (kaivalya) består i å innse den endelige oppsplittingen av materie og selvet. For Yoga-skolen er kun Ishvara i sannhet fri, og dens frihet skiller seg også fra alle følelser, tanker, handlinger eller viljer og er således på ingen måte viljens frihet. Nyaya- og Vaisheshika-skolenes metafysikk tyder sterkt på en tro på determinisme, men synes ikke å komme med noen eksplisitt påstand om determinisme eller fri vilje.
Et sitat fra Swami Vivekananda, en vedantisk hindu, viser hinduismens innstilling til fri vilje.
Sitatet over har dog ofte blitt mistolket, og folk har antatt at Vivekananda insinuerte at alle ting er forutbestemt. I selve verket mente Vivekananda med fraskrivningen av fri vilje at viljen ikke var «fri», etter som den var kraftig influert av loven om årsak og virkning – «Viljen er ikke fri. Det er et fenomen bundet av årsak og virkning, men det er noe bak viljen som er fritt.» Han sa aldri at den var absolutt bestemt og betonte virkningen av å ta bevisste valg for å endre ens forrige karma: «Det er kujonen og fjolset som sier at dette er deres skjebne. Men det er den sterke mann som står frem og sier jeg vil skape min egen skjebne.»
Mimamsa, Vedanta og de mer teistiske utgavene av hinduismen, som Shaivisme og Vaishnavisme, har ofte betonet viktigheten av fri vilje. Doktrinen om karma i hinduismen krever dels at vi betaler for våre handlinger i fortiden, dels at våre handlinger i nåtiden er frie nok til å tillate oss å fortjene den fremtidige belønning eller straff som vi vil motta for våre nåværende handlinger.
Buddhistisk filosofi
Buddhismen aksepterer både frihet og determinisme (eller noe lignende), men avviser ideen om en agent og således ideen om at frihet er en fri vilje tilhørende en agent. Buddha sa: «det finnes fri handling, det finnes straff, men jeg ser ingen agent som passerer ut fra et sett av flyktige elementer inn i et annet, bortsett fra [forbindelsen] av disse elementene.» Buddhister tror hverken på absolutt fri vilje eller determinisme. De forkynner en middelvei kalt Pratītyasamutpāda på sanskrit, hvilket ofte oversettes til «betinget samoppståelse». Det er en del av teorien om karma i buddhisme. Konseptetet er forskjellig fra oppfatningen av karma i hinduismen. I buddhisme er ideen om karma i mye mindre grad deterministisk. Den buddhistiske oppfattelsen av karma fokuserer primært på moralske handlingers årsak og virkning i dette liv, mens det hinduistiske karmakonseptet ofte er mer forbundet med å bestemme ens skjebne i fremtidige liv.
I kashmirsk shaivisme
Konseptet fri vilje spiller en sentral rolle i kashmirsk shaivisme. Kjent under det tekniske navnet svātantrya er det det som ligger til grunn for universets tilblivelse – en urkraft som fremkaller det absolutte og manifesterer verden i Śhivas enestående bevissthet.
Gud er den eneste som er i besittelse av egenskapen svātantrya, mens alle andre bevisste subjekter kun i forskjellig grad er medaktører til den guddommelige overmakt. Mennesker har en begrenset grad av fri vilje basert på sitt bevissthetsnivå. Kashmirsk shaivisme, i form av å være et monistisk idealistisk filosofisk system, alle subjekter som identiske – «alle er en» – og at en er Śhiva, den enestående bevissthet. Følgelig har alle subjekter fri vilje, men de kan være uvitende om det. Uvitenhet er i så måte en kraft direkte fra svātantrya og kan kun bli fjernet av denne.
En av svātantryas funksjoner er å skjenke guddommelig nåde – śaktipāt. I dette filosofiske systemet er spirituell frigjøring ikke tilgjengelig utelukkende på bakgrunn av bestrebelser, men i fullstendig avhengighet av Guds vilje. Følgelig kan disippelen kun overgi seg selv og vente på at den guddommelige nåde kommer og eliminerer begrensningene som holder hans bevissthet fanget.
Kausalitet oppfattes i kashmirsk shaivisme som skapt av Svātantrya sammen med universet. Derfor kan ingen motsetning, begrensning eller regel presse Śhiva til å handle på en bestemt måte. Svātantrya eksisterer alltid utover det begrensende skjold, kosmisk illusjon (māyā).
I annen teologi
Den teologiske doktrinen om guddommelig allvitenhet påstås ofte å stå i konflikt med fri vilje; spesielt i kalvinistiske kretser. Hvis Gud vet alt som kommer til å skje i minste detalj og dermed også kjenner alle menneskers valg, vil man kunne sette spørsmålstegn ved valgenes status som frie. Hvis Gud har tidløs kunnskap om ens valg synes det å begrense ens frihet. Dette problemet er relatert til Aristoteles' sjøslagsproblem: I morgen vil det eller vil det ikke være et sjøslag. Hvis det er et, vil det virke som om at det allerede i går var sant at det ville være et. Hvis det ikke er et sjøslag, vil det med samme resonnement virke som om at det var nødvendig at det ikke skulle skje. Dette innebærer at fremtiden, hvordan den enn er, er helt bestemt av fortidens sanne proposisjoner om fremtiden.
Visse filosofer følger imidlertid i William av Ockhams fotspor og hevder at nødvendighet og mulighet skal defineres med hensyn til et gitt tidspunkt og en gitt oppsetning av empiriske omstendigheter, så at noe som er mulig fra en iakttakers perspektiv kan være nødvendig fra en allvitendes perspektiv. Noen filosofer følger Filon av Aleksandrias idé om at fri vilje er en av sjelens egenskaper, og at ikkemenneskelige dyr derfor ikke har fri vilje.
Jødisk filosofi betoner at fri vilje er et produkt av den intrinsiske menneskelige sjel (man anvender ordet neshama, fra hebraisk n.sh.m. eller .נ.ש.מ som betyr «åndedrag»), men evnen til å foreta et fritt valg kommer gjennom Yechida (fra det hebraiske ordet «yachid», יחיד): den del av sjelen som er forent med Gud; det eneste vesen som ikke hindres av eller avhenger av årsak og sammenheng (hvorfor viljefrihet ikke tilhører den fysiske virkelighet og naturfilosofiens vanskelighet med å vise den, er derfor ventet).
I islam er det teologiske problem som regel ikke hvordan fri vilje kan forenes med Guds allvitenhet, men med Guds jabr, hans guddommelige befalende kraft. Al-Ash'ari utviklet en «dualistisk» form for kompatibilisme der den menneskelige frie vilje og guddommelig jabr begge kunne forsvares, og som ble en hjørnesten i den dominerende asharistiske skole. I sjiisme betviles Ash'aris forståelse, som heller mot predestinasjon, av de fleste teologier. Fri vilje er i den sjiistiske doktrine den primære faktoren for menneskets ansvarlighet for sine handlinger gjennom livet. Alle handlinger som utføres av menneskets frie vilje sies å bli regnet sammen under dommedag, da de er dettes egne og ikke Guds.
Søren Kierkegaard hevdet at guddommelig allmektighet ikke kan skilles fra guddommelig godhet. Gud skulle, som et sant allmektig og godt vesen, kunne skape vesener med sann frihet over Gud. Videre skulle Gud gjøre dette frivillig da «det største gode ... hvilket kan gjøres for ethvert vesen, større enn noe annet som kan gjøres for det, er å være virkelig fri».
Alvin Plantingas forsvar for den frie vilje er en moderne fortsettelse av samme tema. Han forklarer hvordan Gud, fri vilje og ondskap er konsistente.
Skotsk nasjonalsang
Skottland har ingen offisiell nasjonalsang, men landet har en rekke sanger som assosieres spesielt til Skottland. Nasjonalskalden Robert Burns er opphavsmann for en rekke lyriske tekster som tradisjonelt holdes fram blant skottenes nasjonale sangskatt, blant annet A Man's A Man for A' That og Scots Wha Hae. Sistnevnte sang tar utgangspunkt i skottenes viktige seier over engelskmennene og kong Edvard II i slaget ved Bannockburn i 1314. Den skotske seier i dette slaget er også tema for sangen Flower of Scotland som pr. idag er en av de mest brukte nasjonalhymnene i kongeriket. Den sangen som oftest assosieres med Skottland er likevel fortsatt Scotland the Brave (Skotsk-gælisk: Alba an Aigh) som blant annet brukes som Skottlands nasjonalhymne ved Samveldelekene.
Blant alternativene ved spørreundersøkelsen fantes også popmusikk som I'm Gonna Be (500 Miles) og marsjen Highland Cathedral med tysk opphavsmann.
Lunsj
Lunsj eller formiddagsmat som det også kalles på norsk (dansk: frokost), er betegnelsen på et måltid som inntas mellom frokost og middag, og som vanligvis er dagens andre måltid. I Norge er det vanligst å spise lunsj mellom klokka 11 og 13, mens lunsj i Storbritannia, der ordet er lånt, er oftest mellom klokka 12 og 14. Flere skoler og arbeidsplasser har lagt til rette for en halvtimes lunsjpause på denne tiden av dagen.
På norske arbeidsplasser og i norsk skole er det fremdeles mest vanlig å ha med matpakke med påsmurte brødskiver til lunsj, som oppbevares i for eksempel en matboks. I andre land er det vanlig med varm lunsjservering i kantiner både på skoler og større arbeidsplasser. Kontorarbeidere går også ofte ut på spesielle lunsjrestauranter.
Lunsjbord
Et lunsjbord er et bord som er dekket med mat til lunsj på et hotell eller en restaurant. Som regel er det varme og kalde retter av både fisk og kjøtt, grønnsaker, brød og forskjellig pålegg samt desserter. Slik lunsj serveres gjerne mellom klokka 12 og 15.
En lunsjbar er en kafeteria der en kan kjøpe lunsjretter fra en disk eller få dem raskt servert.
Arbeidsmiljøloven
Arbeidstaker har krav på en halv times ulønnet, sammenhengende pause i løpet av arbeidstiden dersom arbeidstiden er på over 5,5 timer. Dersom arbeidstaker ikke fritt kan forlate arbeidsplassen i pausen eller det ikke finnes tilfredsstillende pauserom, skal pausen regnes som en del av arbeidstiden.
Etymologi
Det norske ordet lunsj ble tidligere skrevet lunch som på engelsk der ordet er lånt fra. Lunch ble da særlig brukt om engelske og amerikanske forhold eller om hotellmåltider, for eksempel et bedre middagsmåltid på en restaurant eller et større middagsselskap for innbudne gjester som ble inntatt eller holdt ved 13-14 tida.
Det engelske lunch ble tatt i bruk som en forkortelse av luncheon tidlig på 1800-tallet. Noen mener ordet opprinnelig er lånt fra det tyske Luncehntach, som er registrert allerede i 1580 som navn på et mindre mellommåltid. Andre mener luncheon er avledet av lunch, et opprinnelig spansk ord som betyr «tjukk brødskive som er skåret på skrå», det vil si brødblings.
Eksterne lenker
இலவச மதிய உணவுத் திட்டம்
BLISS
Basic Language for Implementing System Software (BLISS) er et programmeringsspråk som ble utviklet på Carnegie Mellon University i 1969. BLISS Kompilatorer ble utviklet av Digital Equipment Corporation (DEC) for blant annet PDP-10. Senere ble det laget versjoner for andre arkitekturer, blant annet BLISS-36 for PDP-10 og BLISS-32 for VAX.
Deler av operativsystemet VAX/VMS er skrevet i BLISS.
Hello world
%TITLE 'HELLO_WORLD' MODULE HELLO_WORLD (IDENT='V1.0', MAIN=HELLO_WORLD,    ADDRESSING_MODE (EXTERNAL=GENERAL)) = BEGIN LIBRARY 'SYS$LIBRARY:STARLET'; EXTERNAL ROUTINE LIB$PUT_OUTPUT; GLOBAL ROUTINE HELLO_WORLD = BEGIN LIB$PUT_OUTPUT(%ASCID %STRING('Hello World!')) END; END ELUDOM
Lambic
Lambic er en svært særegen øltype som nesten utelukkende produseres i Belgia. Den kjennetegnes ved at ølet ikke tilsettes gjær under bryggingen, men at vørteren i stedet kjøles i åpne kjølingskar, slik at villgjær fra lufta blandes inn. Ølet gjærer dermed "av seg selv", og slikt øl kalles derfor ofte for spontangjæret øl.
Logan City
Logan City er, befolkningsmessig, den tredje største byen i den australske delstaten Queensland, med sine ca. 177 000 (2006) innbyggere.
De første nybyggerne kom til Logan i 1842. Logan City fikk bystatus i 1981.
Lambic
På grunn av villgjæren får lambic en svært særegen smak. Ølet er surt, ofte svært surt, med preg av sitron, epler og gjerne fjøs og skarp ost. Dette er nok en bidragende faktor til at produksjonen av lambic i dag er nokså begrenset. Ølet brygges tradisjonelt med minst 30 % hvete, og alkoholprosenten ligger typisk mellom 4,5 % og 6,5 %.
Logan City
Navnet Logan er etter kaptein Patrick Logan, noe som fikk en lokal politiker i 2006 til å foreslå å omdøpe byen til Silver City. Bakgrunnen for dette var at Patrick Logan hadde navn på seg for å være en hensynsløs tyrann, noe han mente byen kunne gi assosiasjoner med kriminalitet.
Lambic
Historie
De første ølene menneskene brygget må nødvendigvis ha vært spontangjærede, siden ølgjær selvsagt ikke eksisterte da ølet ble oppfunnet, men de var neppe lambic slik vi kjenner øltypen i dag. Gradvis gikk man over til å tilsette gjær i ølet i mesteparten av verden, men lambicbryggeriene i Belgia har altså forblitt et unntak helt fram til i dag. Dette er unikt i den industrialiserte verden.
Lambicølets opprinnelse ligger så langt tilbake at den for det meste er ukjent i dag, men surt spontangjæret hveteøl har historisk vært utbredt over mye av Europa. De fleste av disse øltypene er utdødde i dag, men i Tyskland overlever Berliner Weisse og gose fortsatt såvidt. Disse blir i dag syrnet med melkesyrebakterier, men har opprinnelig vært spontangjæret på samme måte som lambic.
Hvorfor spontangjæret hveteøl overlevde i Belgia, men ikke andre steder i Europa, er ukjent. På begynnelsen av 1900-tallet ble lambic for det meste drukket i Brussel og regionen vest for Brussel som kalles Payottenland. Etter andre verdenskrig begynte pils å ta over, og produksjonen og antall bryggerier falt dramatisk.
En del bryggerier valgte å fokusere på svært søte fruktlambicer for å overleve, mens noen få sto hardnakket for den tradisjonelle stilen. Så, på 1990-tallet, begynte mikrobryggeri-revolusjonen i USA, og stadig flere fikk øynene opp for annet øl enn lys lager, deriblant lambic. Dette snudde utviklingen, og det siste tiåret har et par nye lambicbryggerier åpnet produksjon.
Lambic i dag
I dag finnes det mindre enn 20 lambicbryggerier i Belgia, alle i Brussel og Payottenland. Bryggeriene varierer i størrelse, og noen er svært små og relativt sårbare. Lambic er fortsatt en relativt obskur øltype, og smaken er slik at ølet er nokså vanskelig tilgjengelig sammenlignet med andre øltyper.
De beste lambicene er likevel ekstremt høyt ansett blant kjennere, og lambicølene har blitt beskrevet som kronjuvelene blant Belgias tradisjonelle og særegne øltyper.
De tradisjonelle lambicbryggeriene har gått sammen og dannet Horal (Hoge Rad voor Ambachtelijke Lambikbieren), en interesseorganisasjon for lambicølets fremme. Lambicølet har i dag status som et tradisjonsprodukt beskyttet i belgisk lovgivning, og Horal har oppnådd å gi ølet offisiell beskyttelse også fra EU (såkalt TSG-status).
Horal arrangerer annethver år Toer de Geuze, en åpen dag ved ni av lambicbryggeriene, der bryggeriene serverer mat, øl og gir omvisninger.
Mikrobryggeri-revolusjonen har også gjort at noen få bryggerier utenfor Belgia har begynt å brygge lambicøl. Langt de fleste av disse ligger i USA, men norske Haandbryggeriet utga i 2010 Haandbic, det første norske lambicølet.
Bryggemetode
Lambic produseres på samme måte som annet øl helt fram til vørteren er ferdig kokt. Man bruker ca. 70 % byggmalt og 30 % umaltet hvete. I tillegg tilsettes humle som har vært lagret i flere år, slik at bitterhet og aroma forsvinner. Bryggerne sier de gjør det slik for å kunne bruke mer humle, som skal beskytte mot uønskede mikroorganismer.
Etter koking kjøles vørteren ned i store flate kjølingskar, og det er her den kommer i kontakt med luften og får i seg villgjær. Etterpå tappes vørteren på tretønner, der den ligger i et par uker før gjæringen starter. Tønnene må være åpne under gjæring for å unngå eksplosjon.
Undertyper
Det finnes en rekke undertyper av lambicøl.
Geuze (skrevet gueuze på fransk) lages ved å blande forskjellige årganger av lambic og tilsette litt sukker. Dette setter i gang en sekundær gjæring, og gir et friskere øl enn lambic. Ren lambic er i dag som regel kun tilgjengelig i form av geuze.
Faro er lambic blandet med brunt sukker, og dermed mindre surt og lettere å drikke. Tradisjonelt ble faro blandet ved servering, for at gjæren ikke skulle spise opp sukkeret og gjøre ølet surt igjen, men i dag kan ferdigprodusert faro kjøpes på fat og i flaske.
Biére de Mars er en lettere variant av lambic som tradisjonelt ble produsert ved å meske maltet på nytt etter at man hadde produsert lambic. Dette ga et alkoholsvakt (og antagelig mindre surt) øl på rundt 2 %. Denne øltypen har i dag forsvunnet nesten helt.
Bryggerier
Det er i dag få lambicbryggerier som faktisk brygger lambic. Mange av bryggeriene i listen under er såkalte geuzestekerij, det vil si geuze-blandere, som kjøper lambic-vørter fra andre bryggerier og så produserer geuze og fruktøl fra den.
Eksempler
Det finnes i dag ikke kommersielle norske spontangjærede øl, men det har blitt produsert to øl som er direkte inspirert av lambic-tradisjonen:
Sørstraumbrua
Sørstraumbrua er ei fritt frambygg-bru som krysser Sørstraumen i Kvænangen kommune i Troms. Brua er 440 meter lang og har et hovedspenn på 120 meter. Brua er en del av europavei 6. Før brua ble åpnet gikk europavei 6 langs nåværende Fv7968. Brua avkortet E6 med 33 km.
Perler for Svin
Perler for Svin (engelsk: Pearls Before Swine) er en amerikansk humoristisk tegneserie tegnet og skrevet av Stephan Pastis. I Norge går serien fast i blant annet Aftenposten og Kollektivet.
Geert Hofstede
Hofstede forfattet flere bøker, blant annet Culture's Consequences (2. reviderte utgave, 2001) og Cultures and Organizations, Software of the Mind (2. reviderte utgave, 2005), som han skrev sammen med sin sønn, Gert Jan Hofstede. Han viste gjennom sine studier at nasjonale og regionale kulturer påvirker samfunn og organisasjoner, og at dette er konstant over tid.
Sørstraumbrua
Sørstraumbrua i Troms må ikke forveksles med brua med samme navn som er ei av Efjordbruene i Nordland.
260-årene
-- 260 -- 261 -- 262 -- 263 -- 264 -- 265 -- 266 -- 267 -- 268 -- 269
Geert Hofstede
Hofstedes fem kulturelle dimensjoner
Hofstede fant fem dimensjoner som beskriver de større kulturelle forskjellene mellom nasjoner og regioner:
Perler for Svin
Hovedkarakterer
Seriens univers er sentrert rundt antropomorfe dyr:
Geert Hofstede
«Low vs. High Power Distance»
Korte og lange maktavstander tar utgangspunkt i en nasjons maktavstander. Dette påvirker spesielt forventninger og aksepteringer medlemmer av institusjoner og organisasjoner har til maktbalanse. Korte maktavstander (eksempelvis Østerrike, Danmark og Norge) forventer og aksepterer maktforhold som er mer konsulterende og demokratiske. I en slik dimensjon vil mennesker forholde seg til hverandre som likesinnede, uavhengig av formelle posisjoner. De forventer å være nær beslutninger, og ha rettigheter til å være kritiske til avgjørelser tatt av ledelsen.
Store maktavstander finner vi i land som Kina, hvor de med mindre makt aksepterer maktrelasjoner som er autokratiske og deduktivt paternalistiske. Underordnede anerkjenner makten til andre basert på hvor de er plassert i en formell hierarkisk posisjon. Med dette utgangspunktet definerer Hofstede maktavstander gjennom en Power Distance Index (PDI) ut fra den subjektive oppfatning mennesker har av maktavstander, fremfor en objektiv vurdering. Europeiske maktavstander han en tendens til å være kortere i de Nordeuropeiske landene, og noe lengre i de sørlig og østlige delene.
«Individualism vs. collectivism»
Individualisme er satt i kontrast til kollektivisme, og tar for seg hvorvidt mennesker er forventet å tale sin egen sak og velge egen tilhørighet og posisjon. Alternativt kan det forventes at mennesket skal forholde seg som medlem av et livslangt fellesskap eller organisasjon. Latinamerikanske kulturer er rangert blant de mest kollektivistiske, mens USA er en av de mest individualistiske kulturer.
260-årene
Tiårsoversikt
Geert Hofstede
«Masculinity vs. femininity»
Verdier slik de er definert av de fleste kulturer i vesten, blir gjerne gradert som maskuline eller feminine. Maskuline kulturelle verder kan være konkurransefokus, selvsikkerhet, ambisjoner og tilegnelse av rikdom og materialistiske posisjoner. På den andre siden vil de mer feministiske kulturelle verdier basere seg rundt omsorg, medmenneskelige forbindelser og livskvalitet.
Hofstede plasserer Japan som den mest maskuline kultur, mens Sverige er regnes som den mest feminine. Engelske kulturer plasseres som moderat maskuline. Begrepene maskuline og feminine kulturer omtales også gjerne som Quantity of Life vs. Quality of Life, spesielt i kulturer som foretrekker mindre seksuelt fokusert terminologi. Forenklet omtales de også som 'M' kulturer og 'F' kulturer, der M-kulturer forholder seg mer konservativt til kjønnsrollemønster enn de som kjennetegner en F-kultur.
«Long vs. short term orientation»
Den siste dimensjonen tar for en det kulturelle forholdet til kort- eller langtidsperspektivet, eller viktigheten av fortid, nåtid og fremtid. Typiske kulturer med langtidsperspektiv er dominert av verdier som standhaftighet, utholdenhet og medmenneskelige forhold styres av status. Videre er sparsommelighet sentralt, og kulturen er styrt av å beholde et godt rykte, eller å unngå situasjoner som fører en ut i skam. Kina, Japan og en rekke asiatiske land ligger høyt i denne kategorien.
Kulturer med korttidsperspektiv er dominert av verdier som normativt talesett, personlig fasthet og trygghet, ikke tape ansikt og respekt for tradisjon. De er opptatt av å gjøre opp for seg gjennom å gjengjelde hilsener, tjenester og mottatte gaver. Land som er mindre utviklet er mer preget av korttidsperspektivet, og Pakistan ligger lavest på Hofstedes lister.