cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Første Mosebok
Abraham (1 Mos 11–20)
Tarah forlater Ur i Kaldea for å dra til Kanaans land sammen med sønnen Abram og datteren Sarai - disse var gift, men halvsøsken med hver sin mor - samt sønnesønnen Lot som var sønn av Abrams bror Haran. De slo seg ned i Harran, der Tarah døde. Her sa Gud til Abram at han skulle forlate farshuset sitt «''til det landet som jeg skal vise deg! Jeg vil gjøre deg til et stort folk. Jeg vil velsigne deg og gjøre navnet ditt stort...Jeg vil velsigne dem som velsigner deg, men den som forbanner deg, skal jeg forbanne. I deg skal alle slekter på jorden velsignes.''» Abram dro da til Kanaan med Sarai, brorsønnen Lot og folkene sine. I Kanaan dro Abram til helligstedet Sikem, til More-eika. Gud viste seg for ham og sa: «Jeg vil gi dette landet til din ætt.» Etter å ha flyttet til fjellandet øst for Betel, og senere Negev, dro Abram og Sarai til Egypt grunnet hungersnød. Der «så egypterne at kvinnen var svært vakker», og farao lot henne hente til sitt harem. Nå er det vanskelig å forestille seg at den 66 år gamle Sarai ble hentet til noens harem - hun var ni år yngre enn Abram som var 75 år da paret kom til Egypt. Abram fortalte da at han og Sarai var halvsøsken: «Hun er datter av min far, men ikke av min mor, og hun ble min kone.» Abram fikk store gaver av farao, mens farao og hans hus ble rammet av «svære plager...på grunn av Sarai». Hun og Abram ble utvist fra landet.
Tilbake i Kanaan innså Abram at landet ikke kunne fø både hans og Lots buskap, og de skilte lag; Lot flyttet til Sodoma, hvis innbyggere «var onde og syndet grovt mot Herren». Lot ble tatt til fange under en krig mellom kongen i Sodoma og kongen i Sinear. Abram mønstret da de 318 våpenføre menn i sitt hus, og i et nattlig angrep beseiret han Kedor-Laomers hær. Kongen av Salem, Melkisedek, «prest for Gud», velsignet Abram som ga Melkisedek tiende av alt, men avviste kongen av Sodomas tilbud om krigsbytte: «''Ikke så mye som en tråd eller en sandalrem vil jeg ta av alt som er ditt. Du skal ikke kunne si: Jeg har gjort Abram rik.» Etter dette kom Gud til Abram i et syn, og innstiftet en pakt med ham om at hans etterkommere skulle bli like tallrike som stjernene på himmelen, at de skulle lide som slaver i 400 år, men til slutt få «landet, fra Egypterelven helt til Storelven, Eufrat, landet til kenittene, kenisittene og kadmonittene, hetittene, perisittene og refaittene, amorittene, kanaaneerne, girgasjittene og jebusittene.''»
Sarai fikk ingen barn, og nå som brorsønnen Lot var reist, klaget Abram til Gud om at hans eneste arving var trellen Eliesar fra Damaskus. Sarai oppfordret da Abram til å gå inn til hennes slavekvinne Hagar og få en «sønn ved henne». Hagar ble med barn, men Sarai ble sjalu og ydmyket piken så hun flyktet. Ved en kilde på veien til Sjur viste en engel seg for Hagar, og lovet å gjøre hennes ætt «så stor at den ikke kan telles», og sin sønn skulle hun gi navnet Ismael. «''Han skal bli et villesel av et menneske. Hans hånd skal være vendt mot alle og alles hånd mot ham.''» Da Abraham var 99 år, lovet Gud ham en sønn med Sarai som fikk navnet Sara. Også Abram fikk nytt navn: «Du skal ikke lenger kalles Abram, men Abraham skal navnet ditt være»; «''Konger skal gå ut fra deg. Jeg vil opprette min pakt mellom meg og deg og etterkommerne dine fra slekt til slekt, en evig pakt: Jeg vil være Gud for deg og etterkommerne dine. Landet du bor i som innflytter, hele Kanaan, vil jeg gi deg og etterkommerne dine til evig eiendom. Og jeg vil være deres Gud.''» Gud innstiftet omskjæring av alle guttebarn som paktstegn. «''Sannelig, din kone Sara skal føde deg en sønn, og du skal gi ham navnet Isak. Jeg vil opprette min pakt med ham, en evig pakt for hans etterkommere.''»
Gud viste seg nok en gang for Abraham da tre fremmede ankom; Abraham mottok dem hjertelig. Gud fortalte Abraham at Sara ville bli med barn og få en sønn innen ett år. Da hun hørte dette fra teltåpningen, lo Sara., men ble redd over sin egen latter. Gjestene brøt opp, og Abraham fulgte dem ut. Gud sa at han tenkte å straffe byene Sodoma og Gomorra. Abraham innvendte at det er urettferdig «å la rettferdige dø sammen med urettferdige», og spurte om byen kunne skånes om det fantes ti rettferdige der. Gud gikk med på det. To engler ankom Sodoma en kveld mens Lot satt i byporten, og overtalte dem til å overnatte hos ham. Før de la seg, kom Sodomas menn til huset og prøvde å true til seg Lots gjester for å voldta dem. I stedet tilbød Lot mengden sine to døtre, men mengden avslo; da gjorde de to gjestene mennene utenfor blinde, og ba Lot forlate byen umiddelbart. Han tok med seg familien og flyktet til Soar som gjestene lovet å spare. Gud lot «svovel og ild regne over Sodoma og Gomorra», og da Lots kone så seg tilbake slik Gud hadde forbudt, ble hun forvandlet til en saltstøtte.
I Gerar lot kong Abimelek Sara hente. (Hun var på dette tidspunkt en olding på 90 år. ) Som i Egypt sa Abraham at hun var hans søster, men Gud viste seg for Abimelek i en drøm: «''La nå mannen få sin kone tilbake, for han er en profet. Han kan be for deg, så du får leve.» Abilemek sendte da Sara tilbake til Abraham som gjentok historien om deres ekteskap: «Hun er datter av min far, men ikke av min mor, og hun ble min kone. Den gangen Gud lot meg vandre omkring langt fra min fars hus, sa jeg til henne: Slik skal du vise din kjærlighet mot meg: Overalt hvor vi kommer, skal du si at jeg er broren din.» Kongen ga Sara tusen sjekel sølv «til broren din» - og Gud helet Abimeleks hus så hans kone og trellkvinner igjen fikk barn, etter at «hvert morsliv i Abimeleks hus''» ble stengt på grunn av Sara.
Isak (1 Mos 21–24)
Sara fikk sønnen Isak, og fikk Abraham til å drive bort sin frille Hagar og deres sønn Ismael. Gud ba Abraham adlyde Sara, men lovet å gjøre Ismael til «et folkeslag, for han er ditt barn.» Hagar gikk seg vill i ørkenen ved Beer-Sjeba. «Da vannet i skinnsekken tok slutt, la hun barnet fra seg under en av buskene.» Men Ismael må på denne tid ha vært en ung mann på 17 år. Han ble bueskytter og bodde i Paran-ørkenen med en kone fra Egypt.
Gud satte Abraham på prøve ved å kreve Isak som brennoffer. Abraham surret sønnen fast til alteret han selv hadde bygd på fjellet; men da han grep kniven for å slakte sønnen, ropte Herrens engel: «''Legg ikke hånd på gutten og gjør ham ikke noe! For nå vet jeg at du frykter Gud, siden du ikke har spart din eneste sønn for meg.''» En vær ble ofret i stedet. Gutten kom helskinnet hjem. Sara døde likevel av dette sjokket, og Abraham kjøpte Makpela-hulen i Hebron av hettitten Efron som gravplass både for Sara og seg selv. Abraham sendte den eldste tjeneren sin til arameerlandet og sin bror Nahors by for å finne en kanaaneisk kone til sønnen Isak. Nahor og hans kone Milka hadde flere sønner, deriblant Abrahams brorsønn Kemuel, far til blant andre Betuel som igjen var far til Rebekka og Laban. Rebekka dro da til Isak i Negev.
Abraham fikk flere barn med sin nye kone Ketura, og flere folkeslag stammer fra dem. Han fikk også sønner med frillene sine og ga dem gaver, men sendte dem bort fra Isak, sin sønn med Sara, «til et land i øst» - bort fra det lovede land som var reservert for Isak. Abraham døde 175 år gammel og ble begravet i Makpela-hulen av sine eldste sønner Isak og Ismael. Gud velsignet Isak. Ismael ble far til tolv høvdinger, og levde til han var 137; hans etterkommere bosatte seg fra Havila til Sjur, «midt imot alle sine brødre».
Jakob (1 Mos 25–36)
Rebekka ble gravid med tvillinger som slåss med hverandre i morslivet. Gud forklarte Rebekka at «''to folkeslag er i ditt morsliv, to folk skal skilles før de blir født. Det ene blir sterkere enn det andre, den eldste skal tjene den yngste.''» Den førstefødte ble kalt Esau, den andre Jakob. Esau vokste opp til en dyktig jeger, mens Jakob var «en rolig mann som holdt seg ved teltene». Isak elsket Esau, mens Rebekkas yndling var Jakob. En gang kom Esau hjem fra marken og ba Jakob om noe av linseretten han laget; Jakob sa seg villig, bare om Esau overlot ham førstefødselsretten sin. Esau godtok, spiste stuingen og gikk. Nok en hungersnød rammet landet, og Isak dro til filisterkongen Abimelek, der han slik som sin far Abraham forklarte at hans kone var hans søster, i frykt for at han ellers ville bli drept. Senere ble det oppklart at Rebekka var Isaks kone. Isak tjente seg rik, og filisterne ble så misunnelige at de fylte igjen brønnene som Abrahams slaver en gang hadde gravd. Abimelek sendte da Isak ut av landet, for han var «altfor mektig for oss». Isak slo seg ned i Gerar-dalen, grov opp sin fars brønner, og fant en vannkilde. Gjetere fra Gerar drev imidlertid gjeterne hans vokk. Isak grov en ny brønn, men gjeterne sa at vannet var deres. Den tredje brønnen han grov, fikk han ha i fred. Han bygget et alter, og Gud viste seg for ham. Abimelek kom med et følge for å slutte en pakt med Isak, for «vi har sett at Herren er med deg». De svor en ed til hverandre, og Isak grov nok en brønn han kalte Sjiba, og byen ble dermed hetende Beer-Sjeba. Esau som nå var en mann på førti, giftet seg med to hettittiske kvinner, Judit og Basmat, «til sorg for Isak og Rebekka.»
Rebekka hyllet Jakob i saueskinn, og den svaksynte Isak velsignet yngstesønnen i tro at han var sin bror Esau. Etterpå kom Esau hjem med viltet faren ønsket seg, og ba faren velsigne ham. Til Esaus fortvilelse svarte Isak at «din bror kom med svik og tok velsignelsen din.» Gråtkvalt ba Esau om en ny velsignelse, men Isak sa: «''Av sverd skal du leve, din bror skal du tjene. Men når du river deg løs, skal du kaste åket hans av nakken.''» Esau l la sin bror for hat for dette sviket og planla å drepe ham, men Rebekka oppdaget dette og ba Jakob flykte til hennes bror Laban i Harran. Isak velsignet Jakob og formanet ham: «''Du skal ikke ta deg en kone blant kvinnene i Kanaan! Dra straks til Paddan-Aram, til din morfar Betuels hus! Der skal du ta deg en kone blant døtrene til Laban, morbroren din.''» Esau forstod da at Isak mislikte hans to kanaaneiske koner, så han dro til sin farbror Ismael og giftet seg med sin kusine Mahalat. På vei til Harran drømte Jakob at en stige reiste seg mot himmelen som Guds engler gikk opp og ned på, og Gud fortalte at han ville støtte Jakob og gjøre landet til hans ætts. Jakob tok steinen han hadde hvilt hodet på og reiste den som støtte, og kalte stedet Betel. Jakob lovet å gi Gud tiende av alt sitt, om Gud ga ham brød og klær, og lot ham vende hjem til sitt farshus.
Rakel og Jakob
Jakob dro videre mot øst, og ved en brønn traff han Labans datter, sin kusine Rakel kommer med småfeet. Hun sprang hjem og fortalte sin far om gjesten. Laban omfavnet nevøen. Laban ville lønne Jakob det han ønsket, og Jakob svarte at han ville ha Rakel til kone. Først måtte han betale for bruden med syv års arbeid for Laban. Etter syv år ble det bryllup, men Laban lurte ham og førte eldstedatteren Lea til teltet. Jakob oppdaget ved morgengry at han hadde fått feil brud, og Laban sa at det var skikk å gifte bort den eldste før den yngste. Jakob skulle få Rakel, som han «elsket ... mer enn Lea», men han måtte først arbeide for svigerfaren i syv nye år. Gud åpnet Leas morsliv, hun fikk sønnene Ruben, Simon, Levi og Juda. Rakel forble barnløs og ga sin slavinne Bilha til Jakob: «Hun kan føde på mine knær, så jeg også kan få barn ved henne.» Bilha fikk to sønner, Dan og Naftali. Lea ga da sin slavinne Silpa til Jakob da hun ikke selv fikk flere barn; Silpa fikk to sønner med Jakob, Gad og Asjer. Rakel ga alruner som Ruben hadde funnet, i bytte mot at Lea fikk ligge med Jakob samme kveld; Lea ble med barn og fikk deretter to sønner, Jissakar og Sebulon, og datteren Dina. «Da husket Gud på Rakel», og hun fikk sønnen Josef. Jakob ønsket å flytte, men Laban ønsket at han ble. Jakob inngikk da en avtale med svigerfaren om å gjete de flekkete og mørke lammene og de flekkete geitene, og de skulle være hans lønn. Jakob avlet opp sterke dyr og ble en rik mann; han samlet «småfe i mengder, slavekvinner og slaver, kameler og esler».
Adam Kotzmann
Adam Kotzmann (født 8. april 1993) er en tsjekkisk alpinist.
Første Mosebok
Rakel og Jakob
Laban og hans sønner ble misunnelige på Jakobs rikdom, og Betels gud sa til ham: «Stå nå opp og dra bort fra dette landet, og vend tilbake til landet der du er født!». Jakob flyttet da med sin husstand og sin rikdom til Gilead-fjellet. Laban forfulgte dem i sju dager. På Gilead-fjellet fikk Laban en drøm hvor Gud sa til ham: «Vokt deg for å si noe til Jakob, godt eller ondt!» Laban ville likevel få rede på hvorfor svigersønnen hadde «ført døtrene mine bort som om de var krigsfanger» - og hvorfor Jakob hadde stjålet med seg husgudene hans, men Jakob forsikret at den som stjal husgudene, skulle bøte med livet, uten å vite at Rakel var tyven. Laban ransaket Jakobs leir, men fant ikke husgudene. Rakel hadde lagt dem i kamelsalen og satt seg på den, og til sin far sa hun at hun ikke kunne reise seg, «for jeg har det på kvinners vis». Jakob konfronterte svigerfaren med måten han hadde lurt ham på, «men Gud har sett min nød og slitet hendene mine har hatt, og i natt felte han sin dom.» Laban ble da formildet: «La oss nå slutte en pakt, du og jeg!» Jakob reiste en varde og kalte den Gal-Ed, mens Laban kalte den Jegar-Sahaduta. Laban sa til Jakob: «''Jeg skal ikke passere denne røysen på vei mot deg, og du skal ikke passere røysen på vei mot meg for å gjøre noe ondt. Abrahams Gud og Nahors Gud, deres fars Gud, skal dømme mellom oss.''» Jakob svor ved Abrahams Gud, «Isaks redsel», og ofret slaktoffer og spiste det sammen med Laban. Før sin avreise velsignet Laban sine døtre og barnebarn.
Adam Kotzmann
Han representerte Tsjekkia under Vinter-OL 2018 i Pyeongchang, hvor han ikke fullførte noen konkurranser.
Første Mosebok
Rakel og Jakob
Jakob dro videre, og «Guds engler kom ham i møte.» Han sendte budbærere til sin bror Esau i Se'ir-landet i Edom. Jakob ga budbærerne beskjed om å fortelle at han håpet på Esaus velvilje, og de kom tilbake og sa at Esau kom Jakob i møte med 400 mann. Grepet av panikk delte Jakob folk og fe i to leirer, slik at den ene kunne rømme om den andre ble angrepet. Han ba til Gud om hjelp, og valgte ut, som gave til Esau, to hundre geiter og tjue bukker, to hundre sauer og tjue værer, tretti kameler som ga melk, og føllene deres, førti kuer og ti okser, tjue eselhopper og ti esler. Slavene hans ble så sendt i forveien med alt dette, og beskjed om at dette var en gave til Esau, og at han selv var på vei. Jakob samlet sine koner, slavinner og sønner samme natt og krysset vadestedet ved Jabbok. Han satt alene tilbake da en mann dukket opp og «kjempet med ham helt til det grydde av dag». Da mannen innså at han ikke kunne vinne over Jakob, slo han i stedet Jakobs hofteskål ut av ledd. Jakob sa at han ikke slapp i taket før den andre velsignet ham. Den andre sa da at Jakob ikke lenger skulle hete Jakob, men «Israel skal være navnet ditt, for du har kjempet med Gud og mennesker og vunnet.» Jakob spurte forgjeves etter mannens navn, men fikk hans velsignelse. Jakob kalte stedet Peniel, «for jeg har sett Gud ansikt til ansikt og enda berget livet.» Haltende dro han videre ved morgengry. Dette skal være årsak til at israelitter ikke spiser muskelen over hofteskålen, «for mannen ga Jakob et slag over hofteskålen, på muskelen.»
Forsoningen mellom Jakob og Esau
Jakob får øye på Esau og hans fire hundre mann, og fordeler barna mellom Lea, Rakel og de to slavekvinnene; slavekvinnene med barn er stilt lengst frem, mens Rakel med Josef står bakerst. Jakob går først og bøyer seg sju ganger til jorden. Esau springer imot Jakob og omfavner og kysser ham, og begge gråter. Esau spør hvem Jakob har med seg, og hva han mente med flokkene som møtte ham tidligere. Esau ber Jakob beholde det som er sitt men Jakob ber såpass inntrengende at Esau tar imot gaven. Esau drar deretter tilbake til Se'ir foran Jakob, som følger etter uten å drive feet for hardt. Jakob ankommer stedet han kaller Sukkot, hvor han bygger seg et hus og løvhytter til buskapen, før han drar til Sikem i Kanaan og kjøper et jordstykke av Hamors sønner. Han bygger et alter og gir det navnet El-Elohe-Israel. Leas datter Dina blir krenket av landets høvding Sikem, og Jakob tier om dette til sønnene kommer hjem fra marken. Jakobs sønner raser over at de har gjort Dina uren. Sikems far Hamor drar til Jakob for å fortelle at hans sønn ønsker Dina som kone. Han ber også israelittene knytte slektsbånd til dem. Sikem tilbyr brødrene å selv kreve høy brudepris og stor gave av ham, «bare dere ser på meg med velvilje, [...] la meg bare få den unge jenta til kone.» Jakobs sønner gir et svikefullt svar til Sikem og Hamor, og forteller at deres eneste vilkår er at Sikems folk lar seg omskjære. Alle mennene går med på omskjæring, men den tredje dagen griper Simon og Levi sverd og dreper alle i byen mens de fortsatt hadde smerter, og plyndrer den. Jakob sier til Simon og Levi: «Dere har ført ulykke over meg. Dere har gjort meg forhatt hos dem som bor i landet, hos kanaaneerne og perisittene.» Jakob bekymrer seg over deres tallmessige underlegenhet, men brødrene svarer med å spørre om han skulle «få behandle søsteren vår som en hore?». Gud ber Jakob dra til Betel og oppføre et alter for Gud som viste seg for ham da han rømte fra Esau. Jakob ber huset sitt «få bort de fremmede gudene som finnes hos dere, rens dere og skift klær!». Jakob gjemmer de fremmede gudene under eiketreet ved Sikem. Gud lar en redsel komme over de omkringliggende byene, så ingen forfølger Jakobs sønner. Jakob bygger alteret El-Betel, og Debora dør og blir begravd under Gråteeika nedenfor Betel.
Hjemme fra Paddan-Aram viser Gud seg for Jakob på ny, velsigner ham, og gir ham navnet Israel. Gud sier til Jakob: «Vær fruktbar og bli tallrik! Et folk, ja, mange folkeslag skal stamme fra deg, det skal være konger blant dine etterkommere. Det landet jeg ga til Abraham og Isak, gir jeg deg. Til din ætt etter deg gir jeg landet.» Jakob reiser en steinstøtte der Gud hadde snakket med ham, og kaller den Betel. På vei til Efrat føder Rakel et barn, og hun gir ham navnet Ben-Oni, men Rakel dør av fødselen og Jakob gir sønnen navnet Benjamin. Israel oppfører Rakels gravstein og reiser til Migdal-Eder. Her ligger Ruben med Bilha, farens medhustru. Isak døde i Mamre ved Kirjat-Arba, og Esau og Jakob gravlegger ham. På grunn av alle deres eiendeler flytter Esau fra Jakob med sin husstand for å få plass til buskapen sin i Se'ir-fjellene. Kapittel 36 beskriver Esaus (Edoms) slektslinje: han blir stamfar til edomittene, og kongene av Edom.
Josef (1 Mos 37–50)
Jakob lager en forseggjort kjortel til sin yndlingssønn Josef, og Josefs brødre blir avindsyke. Josef forteller en drøm han hadde om at brødrenes kornbånd bøyde seg for hans, og en annen om at solen, månen og elleve stjerner bøyde seg for ham, og brødrene ligger ham enda mer for hat. Israel sender Josef til brødrene i Sikem for å se til brødrene og småfeet. Brødrene planlegger å drepe Josef og hive ham i en brønn, men Ruben ønsker å berge Josef og ber brødrene ikke legge en hånd på ham men bare kaste han ned i brønnen. Brødrene river kjortelen av Josef, og han blir kastet ned brønnen. Juda foreslår at de selger broren til en gruppe ismaelittiske kjøpmenn fra Midjan på vei ned til Egypt med varer; Josef blir solgt for tjue sjekel] sølv. Brødrene river opp brorens kjortel og dypper den i geiteblod, og Israel tror et rovdyr har drept Josef. Han sier utrøstelig: «I sorg skal jeg gå ned til min sønn i dødsriket». I mellomtiden selger midjanittene Josef til Potifar, hoffmann for farao og sjef for livvakten i Egypt.
Kapittel 38 forteller om Judas slektshistorie, og inneholder blant annet fortellingen om Tamar, Onan, og hans brødre. Juda slår seg ned i Adullam.
Denisa Rosolová
Denisa Ščerbová-Rosolová (født 21. august 1986 i Karviná, Tsjekkoslovakia) er en tsjekkisk friidrettsutøver. Hun konkurrer i sjukamp og har der sin beste øvelse i lengdehopp.
Første Mosebok
Josef (1 Mos 37–50)
Josef vinner velvilje hos Potifar, og Potifar setter ham til å styre sitt hus og alt han eier. Potifars kone kaster seg over Josef, og ber ham ligge med henne. Josef nekter, og flykter fra Potifars kone etter enda et fremstøt. Hans kappe blir igjen, og Potifars kone forteller at Josef forsøkte å ligge med henne, men hun nektet. Josef fengsles, men Josef vinner fengselsbestyrerens gunst og får ta hånd om alle fangene, «for Herren var med Josef» og lar ham lykkes i alt han gjør. Faraos overmunnskjenk og baker fengsles, og Josef tyder begge tos drømmer riktig. To år senere får farao en drøm, og bakermesteren husker drømmetolkeren Josef. Josef tolker faraos drømmer til at «det skal komme sju år med overflod i hele Egypt. Etter dem skal det komme sju år med hungersnød [...] Farao må gripe inn. Han må peke ut tilsynsmenn over landet og kreve inn en femtedel av avlingen fra Egypt i de sju årene med overflod [...] og lagre tresket korn under faraos beskyttelse i byene og ta vare på det. Maten skal være forråd for landet i de sju årene med hungersnød som kommer over Egypt. Da skal ikke landet gå til grunne av sult.» Farao synes godt om rådet, og lar Josef styre sitt hus og setter ham over hele Egypt: «Bare når det gjelder tronen, skal jeg være større enn deg.» Josef får navnet Safenat-Paneah av farao, som gir ham Asenat, datter av Potifera, til kone. I de syv gode årene får Josef sønnene Manasse og Efraim. Så ble det «hungersnød over hele jorden.» Josef åpner alle lagrene og selger korn til egypterne, og «all verden kom til Egypt for å kjøpe korn av Josef, for hungersnøden var hard over hele jorden.»
Denisa Rosolová
Hennes bestenotering er 6,68 m i lengde (juli 2004 i Grosseto) og 5828 poeng i sjukamp (juli 2006 in Tábor). Hun har siden 2001 representert klubben AK SSK Vítkovice i Ostrava. Hennes trener er Aleš Duda.
Første Mosebok
Josef (1 Mos 37–50)
Israel sender alle sønnene unntatt Benjamin til Egypt for å kjøpe korn. Josef gjenkjenner dem, men gir seg ikke til kjenne. Etter å ha beskyldt dem for å være spioner ber han dem hente sin yngste bror. Brødrene angrer på å ha gjort Josef ondt, og sier til hverandre at dette er grunnen til at de har kommet i nød, uvitende om at Josef forstår det de sier. Josef befaler at brødrenes sekker skal fylles med korn og pengene de betalte med, i tillegg til mat for reisen. Vel hjemme blir alle brødrene redde da de ser pengepungene. Israel ønsker ikke sende sin yngste sønn Benjamin, men Ruben forteller faren at han kan drepe begge hans sønner om Benjamin ikke kommer tilbake. Israel nekter derimot å sende sin yngste sønn Benjamin, for «broren hans er død, og han er alene tilbake. Skulle en ulykke ramme ham [...] sender dere meg gråhåret og sorgtung ned i dødsriket.» Da kornet fra Egypt er brukt opp ber faren dem kjøpe mer korn. Juda stiller seg skyldig for Israel om Benjamin ikke skulle komme tilbake, og Israel går med på å sende sin yngste med på reisen; han ber brødrene ta med seg gaver til mannen og pengene de fikk igjen sist. I Egypt inviterer Josef brødrene til sitt hus for middag. Da Josef ser Benjamin må han unnskylde seg for å gråte; ved middagsbordet får Benjamin fem ganger så mye som de andre brødrene, og sammen drikker de seg fulle. Josef ber tjenerne fylle sekkene til brødrene med korn, pengene de betalte med, og legge et sølvbeger i Benjamins sekk. Etter brødrene drar ber han sine menn sette etter, og brødrene nekter for å ha gjort ondt: «Den av tjenerne dine som begeret blir funnet hos, skal dø, og vi andre skal være slaver for vår herre.» Josef befaler at Benjamin skal bli hans slave mens resten av brødrene kan vende tilbake til faren, men brødrene bønnfaller Josef, og Juda tilbyr seg å være slave i brorens sted. Josef klarer ikke «lenger å legge bånd på seg», han røper hvem han er og bryter i gråt «så høyt at egypterne hørte det, og faraos hus fikk høre om det.» Josef ber brødrene ikke være nedslåtte, for det var Gud, og ikke dem, som «sendte meg foran dere» for «å la dere bli en rest på jorden, slik at dere skal leve og mange bli berget.» Han sender brødrene tilbake til faren med bud om å dra ned til ham i Egypt, hvor Gud har satt han til herre, og slå seg ned i Gosen, for det er enda fem år med hungersnød igjen. Farao ble glad for at Josefs brødre var kommet, og ber dem ta med familiene sine, så «skal jeg gi dere det beste landet i Egypt, og dere skal spise av det feteste i landet. [...] Dere skal ikke bry dere om eiendelene deres, for det beste i hele Egypt skal tilhøre dere.»
Allround-NM på skøyter 1903
Norgesmester ble Johan Schwartz, Kristiania SK.
Første Mosebok
Temaer
Første Mosebok forteller at det kun finnes én Gud, og at forholdet mellom Gud og hans folk er eldgammelt. Den Gud som slutter pakt med Abraham, Isak og Jakob er den samme som skapte himmel og jord. Guds løfte om å gjøre Israel (Jakob) til et stort folk med sitt eget land, er den røde tråd.
Allround-NM på skøyter 1903
Det var mildvær og vind begge dager.
Erle Kyllingmark
Erle Kyllingmark (født 1. juli 1974) er en norsk fotograf. I 2009 lagde hun dokumentaren «Livet er jævlig deilig» som handlet om hennes mors selvmord. Dokumentaren ble sendt på NRK 20. desember 2009. Som barn var hun en av programlederne i barne- og ungdomsprogrammet Blikkbåx på NRK.
Første Mosebok
Løftene til stamfedrene
I 1978 publiserte David Clines sitt innflytelsesrike verk The Theme of the Pentateuch – innflytelsesrik fordi han var en av de første til å ta opp spørsmålet om temaet til alle de fem bøkene. Clines' konklusjon er at det generelle temaet er «den delvise oppfyllelsen – som også innebærer den delvise ikkeoppfyllelsen – av løftet til eller velsignelsen fra stamfedrene.» (Ved å kalle oppfyllelsen «delvis» trekker Clines oppmerksomhet mot det faktum at Israels folk fortsatt er utenfor Kanaan ved slutten av Femte Mosebok.)
Patriarkene eller stamfedrene er Abraham, Isak og Jakob, samt deres koner (Josef ekskluderes som regel). Siden navnet JHVH ikke var åpenbart for dem, tilba de guden El i hans forskjellige manifestasjoner. (Det er derimot verdt å merke seg at patriarkene refererer til guden med navn JHVH i Jahvist-kilden, for eksempel i 1 Mos 15.) Gjennom stamfedrene kunngjorde Gud utvelgelsen av Israel, at han hadde utpekt Israel til sitt utvalgte folk, og forpliktet seg når det gjaldt deres fremtid. Gud forteller patriarkene at han vil være deres etterkommere trofast (det vil si Israel), og Israel ventes å ha tro på Gud og hans løfte. («Tro» i Første Moseboks og Den hebraiske Bibels kontekst betyr enighet om det løftebaserte forholdet, ikke et trossett.)
Erle Kyllingmark
Kyllingmark er samboer med Thomas Giertsen.
Første Mosebok
Løftene til stamfedrene
Selve løftet er tredelt: avkom, velsignelser og land. Oppfyllelsen av løftet til hver patriark avhenger av en mannlig arving, og fortellingen blir stadig komplisert av det faktum at hver prospektive mor – Sara, Rebekka og Rakel – er ufruktbar. Stamfedrene beholder derimot tilliten til Gud og i hvert tilfelle gir Gud dem en sønn – i Jakobs tilfelle tolv sønner, grunnlaget for de utvalgte israelittene. Alle tre løfter blir mer rikelig oppfylt i hver påfølgende generasjon, helt til «hele verden» reddes fra hungersnød gjennom Josef, og ved å bringe Israels barn ned til Egypt blir han midlet hvorgjennom løftet kan oppfylles.
Guds utvalgte folk
Forskere er generelt sett enige om at temaet om det guddommelig løfte forener de patriarkiske syklusene, men mange ville bestride effektiviteten av å forsøke å undersøke Første Moseboks teologi ved å forfølge et overordnet tema, og anser heller som mer produktive analysen av Abraham-syklusen, Jakob-syklusen, og Josef-syklusen, samt Jahvisten og Presteskriftet. Problemet ligger i å finne en måte å forene patriarkiske temaet om guddommelig løfte med fortellingene i 1 Mos 1–11 (urhistorien) med sitt tema om Guds tilgivelse i møte med menneskets onde natur, og temaet om Guds fortsatte nåde i møte med menneskets syndfulle natur. En løsning er å se fortellingene om stamfedrene som et resultat av Guds avgjørelse om å ikke forbli fremmedgjort fra menneskeheten: Gud skaper verden og menneskeheten; menneskeheten gjør opprør, og Gud velger ut Abraham.
Til denne grunnleggende handlingen (som kommer fra Jahvisten) har Presteskriftet lagt til en rekke pakter Abrahams etterkommere (ismaelittene og andre, samt israelittene), og dens tegn er omskjæring; og den siste, som ikke opptrer før i Andre Mosebok, er med Israel alene, og dens tegn er sabbaten. Hver pakt er mediert av en stor leder (Noah, Abraham, Moses), og i hvert stadium progressivt avslører Gud seg ved sitt navn (Elohim med Noah, El-Shaddai med Abraham, Jahve med Moses).
Kilder og datering
I dag menes Mosebøkene å være resultatet av en lang prosess med overlevering og redigering, påbegynt under kongene i Israel og Juda, ca. 1000–586 f.Kr., og fullført først etter avslutningen av det babylonske fangenskapet i 515 f.Kr.
Tekstvitner
Det finnes fire store tekstuelle vitner til boken: Den masoretiske tekst, Den samaritanske Pentateuken, Septuaginta, og fragmenter av Første Mosebok funnet ved Qumran. Qumran-gruppen gir de eldste manuskriptene, men dekker kun en liten del av boken; generelt sett er Den masoretiske tekst vel bevart og pålitelig, men det er mange individuelle tilfeller hvor andre versjoner bevarer en overlegen lesing.
Opphav
Forskerne har vært nokså enige om at Pentateukens fem bøker – 1. Mosebok, 2. Mosebok, 3. Mosebok, 4. Mosebok og ''5. Mosebok – kom fra fire kilder: Jahvisten (som kaller Gud Jahve), Elohisten (som kaller Gud Elohim), Deuteronomisten fra 600-tallet f.Kr., og Presteskriftet'' fra tiden etter Det babylonske fangenskap i årene 586–538 f.Kr. Siden 1970-årene er dette mer nyansert: Elohisten anses nå som lite annet enn en variant av Jahvisten, mens Presteskriftet i økende grad anses som revisjoner og utvidelser av Jahvistens materiale, heller enn et eget dokument. (Deuteronomisten opptrer ikke i Første Mosebok).
Eksempler på gjentatte eller dupliserte historier brukes for å identifisere de separate kilder. I Første Mosebok inkluderer dette tre forskjellige beretninger om en patriark som hevder at hans kone var hans søster, to skapelsesberetninger, og to versjoner av Abraham som sender Hagar og Ismael ut i ørkenen.
Dette etterlater spørsmålet om når disse verkene ble skapt. Forskere i den første halvdel av 1900-tallet kom til den konklusjon at Jahvisten ble produsert i kongetiden, særlig i Salomos hoff ca. 900-tallet f.Kr., og at Presteskriftet kom til i midten av 400-tallet f.Kr. (forfatteren ble til og med identifisert som Esra); nyere meninger har det derimot til at Jahvisten var skrevet enten rett før, eller under, det babylonske fangenskapet på slutten av 600-tallet f.Kr., og at den endelige versjonen av Presteskriftet ble til sent i eksiltiden eller rett etter.
Angående grunnen til forfattingen har en teori fått betydelig interesse, dog meget kontroversiell, nemlig «den persiske autoriseringen». Denne teorien fremmer at det persiske Akamenideriket, etter Babylons fall i 539 f.Kr., gikk med på å tilegne Jerusalem betydelig grad av lokalt selvstyre innen riket, mot at de lokale myndighetene produserte én enkel lovbok godtatt av hele samfunnet. De to mektige samfunnsgruppene – prestefamiliene som kontrollerte templet og som sporet sitt opphav til Moses og vandringen i ødemarken, og de fremste landeiende familier som utgjorde de «eldre» og som sporet sitt eget opphav til Abraham, som hadde «gitt» dem sin landeiendom – var i konflikt over flere saker, og hver hadde sin egen opphavshistorie, men det persiske løftet om sterkt økt lokalt autonomi gav alle et kraftig incentiv for å samarbeide i produksjonen av én enkelt tekst.
Sjanger
Første Mosebok kan muligens best anses som et eksempel på «antikvarisk historie», en type litteratur som forteller om menneskenes første fremtreden, historiene om forfedre og helter, og opphavet til kulturer, byer, og så videre. De mest kjente eksemplene finnes i greske historikeres verker fra 500-tallet f.Kr.: deres formål var å knytte datidens notable familier til en fjern og historisk fortid, og i denne prosessen ble det ikke skilt mellom myter, legender og fakta. Professor Jean-Louis Ska hos Det pontifikale bibelinstitutt kaller grunnregelen til antikvarisk historie for «bevaringens lov»: alt som er gammelt er verdifullt, og intet utelukkes. Ska påpeker også meningen bak slike antikvariske historier: at antikvitet er nødvendig for å bevise verdien av Israels tradisjoner til folkene (jødenes naboer i tidlig persisk Palestina), og for å forsone og forene forskjellige fraksjoneringer innen selve Israel.
Jødedom
I jødedommen anses Første Mosebok som første bok i jødenes lovskrift Toraen. I denne sammenheng er boken kjent som be'resjit etter åpningsordet på hebraisk. Mosebøkene utgjør grunnteksten for all videre utvikling og tolkning av Halakha, den jødiske religiøse loven. I jødedommen blir bøkenes forfatterskap tilskrevet Moses.
Kristendom
I kristendommen utgjør boken Første Mosebok den første bok i Pentateuken, som igjen er første del av Det gamle testamente. I kristendom, som jødedommen, anses forfatteren tradisjonelt sett som Moses.
I populærkulturen
Fortellingene i Første Mosebok er viden referert til i samfunnet og i populærkulturen, og har inspirert flere verker. I tillegg til vitenskap, teknologi, botanikk, kultur, og benyttes navn fra fortellingene flittig i kommersielle arenaer, som produkter og musikk.
Språk
Et stort antall ord og vendinger fra Første Mosebok har entret det norske språk. Noen få eksempler er: «Eden» har også entret språket som synonym for «paradis»; «jakobsstige», som innen kunsten er et symbol på forbindelsen til den himmelske verden, men ordet er også et navn på fjellflokk; «kainsmerke» har gått inn i ordboken som et «merke som stempler en som forbryter»; fortellingen om slangen i Edens hage har gitt opphav til uttrykket «slangen i paradiset», som betegner en som «skjult skaper uenighet og misstemning»; mens «i Adams drakt» og «den gamle Adam» betyr «naken» og «inngrodd dårlig vane» henholdsvis; samtidig har betegnelsen og symbolikken rundt «fredsdue» opphav i duen Noah sendte ut etter syndfloden, mens hans ark har blitt brukt om noe som berger en fra katastrofe; «onani» og «onanering» har kommet inn i språket som ord på «masturbasjon», etter bibelskikkelsen Onan.
Litteratur
Et stort utvalg religiøse og ikkereligiøse bøker har vært basert på eller inspirert av fortellinger fra Første Mosebok. Et par eksempler er: Det tapte paradis (1667) av John Milton tar utgangspunkt i fortellingen om Adam og Eva, og Søren Kierkegaards Frygt og Bæven (1843) som tar utgangspunkt i Abraham og sønnen Isaks binding.
Film
Flere storfilmer har blitt laget om Første Moseboks fortellinger, blant annet Noah (2014).
Aktiveringsenergi
Aktiveringsenergi er den minimumsenergi som partiklene i en kjemisk reaksjon må ha til sammen for å kunne reagere når de støter sammen. Termen ble introdusert i 1889 av Svante Arrhenius.
Aktiveringsenergien til en reaksjon kan senkes ved hjelp av en katalysator.
Herreavdelingen
Herreavdelingen er et norsk radio-talkshow som gikk på NRK Radio fra 1996 til 2018. Programmet tok for seg hverdagens små og store problemer med et skråblikk, samtidig som programlederne la vekt på en bestemt musikkprofil. Programmet gikk på P1 og hadde en varighet på to timer. Det gikk på tirsdager fra kl 22.03 til 00.00 og i reprise i Nattradioen natt til torsdag kl 02.00–04.00.
Historikk
Programmet, som hadde sin første sending 29. januar 1996, gikk opprinnelig på formiddagen alle hverdager på P3 etter å ha overtatt sendetiden til Irma 1000. I denne perioden, frem til programmet ble midlertidig nedlagt etter høstsesongen 1997, hadde programmet også en rekke faste gjester, deriblant Anne-Kat. Hærland, Jonas Rønning og cricketreporter Arve Fuglum. Programmet var i denne perioden et utpreget humorprogram, sterkt preget av de ulike programlederne.
Herreavdelingen gjenoppsto høsten 1998, nå på P1, men ble igjen vedtatt nedlagt etter ett år. Dette førte til lytterprotester, og P1 gikk tilbake på dette vedtaket. Høsten 1999 og våren 2000 hadde Herreavdelingen også en times formiddagssending på torsdager, men stilen i programmet førte til protester, og fra høsten 2000 gikk programmet kun tirsdag kveld, noe det har gjorde siden, med unntak av sommerferien, hvor det lørdag ettermiddag ble sendt Herreavdelingens feriekoloni, Kjøleelementer fra arkivet. Før jul hadde Herreavdelingen i flere år også hatt «Herreavdelingens juleverksted» som gikk daglig.
Siden programmet ble direktesendt kom flere av problemstillingene på SMS og e-post fra lytterne, som programlederne refererte til som «familien». Ved siden av dette hadde programmet faste innslag som varierte fra sesong til sesong, våren 2007 var disse Tormod Løklings tristesser samt ukentlige besøk i studio fra Ragnhild Silkebækken eller Ingrid Bjørnov.
Dasypodainae
Dasypodainae er en gruppe av bier som omfatter noen av de mest primitive biene. Nyere fylogenetiske undersøkelser kan tyde på at Dasypodainae er søstergruppen til alle de andre biene slått sammen. Tidligere ble den gjerne regnet til gruppen Melittidae eller Melittinae, men nå er det vanlig å slå alle bier sammen i én stor familie, Apidae. Gruppen ble tidligere gjerne kalt Dasypodinae eller Dasypodidae, men disse navnene er opptatt av pattedyr-gruppen beltedyr. Det er kjent nesten 100 arter, 19 arter i slekten Dasypoda forekommer i Europa, én art er funnet i Norge.
Utseende
Middelsstore bier (gjerne 8–15 mm), mer eller mindre tett hårete. De kjennes lettest på at bakbeina gjerne er lange og kraftige, med lang "pels" av rødlige hår, det ser ut som biene går med bukser. Forvingen har to lukkede celler i den ytre delen (submarginalceller).
Levevis
Dasypodainae er solitære bier som bygger sine reir hver for seg, gjerne gravd ut i sand eller løs jord. De finnes helst i tørre områder. Som mange andre solitære bier er de vanligvis oligolektiske, det vil si at de samler pollen fra én eller noen få plantearter. Dette gjør dem til særlig verdifulle pollinatorer for de aktuelle plantene.
Utbredelse
De er utbredt i Afrika, særlig i de sørlige delene, og i de nordlig tempererte områdene. De fleste artene finner man i tørre, tempererte klimaer, de mangler nesten helt i tropene.
FV214
FV214 kan bety flere ting:
Katherine Swynford
Katherine Swynford (eller Katharine eller Catherine) (født ca. 1350, død 10. mai 1403), var datter av Payne (eller Paen) de Roet (eller Rouet eller Roelt) en flandernsk herold fra Hainault som ble slått til ridder rett før han døde på slagmarken. Hans barn var Katherine, dennes eldre søster Philippa (de) Roet, sønnen Walter og den eldste, Isabel (Elizabeth) de Roet som døde som kanonesse av nonneklosteret St. Waudru i Mons i Belgia, ca. 1366.
En gang rundt 1366, da Katherine var 16 år, giftet hun seg med Hugh Swynford eller Synford (1340–1372), en engelsk ridder fra godset Kettlethorpe i Lincolnshire og fødte ham følgende barn som kjennes, Thomas (1368–1432), Blanche (født 1370), og sannsynlig også Margaret Swynford (født ca. 1369) som ble nominert etter befaling av Rikard II som nonne ved det vel ansette klosteret Barking Abbey i 1377. Katherine ble senere tilknyttet husholdet til John av Gaunt, hertug av Lancaster, tilsynelatende som guvernante for hans to døtre (søstrene til den framtidige Henrik IV av England) med hans første hustru Blanche. Hun ble senere hans elskerinne, sannsynligvis en gang i 1373. Katherines søster Philippa (de) Roet var et medlem av husholdningen til dronning Philippa av Hainault, hustru av Edvard III, og giftet seg med poeten Geoffrey Chaucer, hvis dikt Hertuginnens bok (The Book of the Duchess) minnet Blanches død i 1369.
Lenge etter dødsfallet til hans andre hustru Costanza av Castilla giftet John av Gaunt seg med Katherine den 13. januar 1396 i katedralen i Lincoln, tre år før han døde. De fire barna som Katherine hadde født ham fikk alle etternavnet «Beaufort» og var allerede voksne da de ble legitimert ved dette ekteskapet ved pavens godkjenning. Beaufortene ble senere forhindret fra arve den engelske tronen ved en klausul i en gyldighetserklæring fra deres halvbror Henrik IV.
Katherines barn med John av Gaunt var:
Katherines sønn John ble oldefar til kong Henrik VII av England og bestefar til Jakob II av Skottland. Hennes datter Joan Beaufort ble bestemor til Edvard IV av England og Rikard III av England, sistnevnte ble beseiret av Henrik VII og som tok over tronen fra ham. Henrik giftet seg deretter med Elizabeth av York, datter av Edvard IV av England og deres sønn ble Henrik VIII av England. Hennes stesønn ble Henrik IV av England ved å avsette Rikard II av England som ble holdt fengslet og døde kort tid etter i festningen Pontefract Castle hvor Katherines sønn Thomas Swynford var konstabel. Det ble sagt at han sultet Rikard II til døde for sin stebror. Katherines stedatter Johns og Costanzas datter Catherine (eller Catalina) var oldemor til Katarina av Aragón, den første hustruen til Henrik VIII av England og mor til dronning Maria I av England.
Katherine Swynford er et emne for Anya Setons roman Katherine (utgitt i 1954). Hun er også tema for Jeanette Lucrafts historiske biografi Katherine Swynford: The History of a Medieval Mistress (2006). Boken forsøker å etablere henne som en mektig politisk figur i 1300-tallets England, og et eksempel på hvordan en kvinne kunne manipulere de sosiale skikkene på hennes tid for sin egen vinnings skyld heller enn å være den seksuelle elskerinnen slik tidligere forfattere har portrettert henne som.
Kristianstensbakken
Kristianstensbakken (1-15, 2-40 ) er en gate ved Pappenheim og Singsaker i Trondheim, rett nedenfor Kristiansten festning.
Den starter i Skansegata og løper sørøstover forbi Kristiansten festning, og ender i Tyholtveien ved Duedalen. Gata krysser Nedre Kristianstens gate og Øvre Kristianstens gate. Kristiansten festning har adresse Kristianstensbakken 28 og 30.
Tafelberg
Tafelberg kan referere til:
U19-EM i fotball for kvinner 2005
U19-EM i fotball for kvinner 2005 ble arrangert i Ungarn i 2005.
Ungdommens bystyre i Trondheim
Ungdommens Bystyre i Trondheim (UB) en partipolitisk uavhengig høringsinstans i Trondheim kommune, bestående av ungdom i alderen 13 til 18 år. Ungdommens Bystyre ble konstituert for første gang 09.05.2005. Nåværende ordfører er Stine Marie Hommelhaug. Ungdommens Bystyre i Trondheim ble i NOU 2011:20: Ungdom, makt og medvirkning trukket fram som det ungdomsrådet i Norge med mest innflytelse.
Formål
Ungdommens Bystyre bygger på erkjennelsen av at det er ungdommene som vet best selv hvordan det er å være ung. Ungdommens Bystyre skal uttale seg i alle saker der det er viktig at unge blir hørt, men kan og ta opp viktige saker fra ungdommen selv og bringe disse videre.
Hovedmålene til Ungdommens Bystyre er:
Bakgrunn
Ungdommens Bystyre består av en elev fra hver ungdomsskole og en elev fra hver vgs i Trondheim. Valgene har foregått på hver enkelt skole, der elevrådet har vært delaktige i den demokratiske prosessen. Noen skoler har valgt urnevalg, mens andre har hatt intervjuer. Høringen ga det resultat at alle elever skulle ha mulighet til å stille til valg, og at elevrådet var involvert i utvelgelsen. Rolle i det etablerte Ungdommens bystyre ble avgjort 09.05.2005 i det konstituerende møte.
Formålet med et Ungdommens bystyre bygger på en erkjennelse av at det er ungdommene som vet best. Hvordan er det å være ung, hva trenger unge og ønsket om å gi de unge en sjanse til å lære noe om hvordan få innflytelse på egen situasjon gjennom politisk arbeid. Ungdommens Bystyre ble opprettet på bakgrunn av et ønske om å øke ungdom i alderen 13-18 år sin innflytelse i bypolitikken. De skal være høringsinstans i saker som berører barn og unge, og skal også kunne ta opp saker selv som skal fremmes for bystyret.
For å sikre barneskolenes delaktighet og informasjonsflyt til og fra UB baserer man seg på nettverksarbeid. Ungdomsskolens UB-representant skal derfor følge opp tilhørende barneskoler med informasjon, og ta saker fra barneskolene om det er behov for det. Det er tenkt syv større nettverk der ungdomskoler og barneskoler arbeider sammen. I disse nettverkene vil det være naturlig å knytte kontakter til FAU, lag/foreninger alt etter sak og omfang. Utviklingsagentene har vært sentrale i dette nettverksarbeidet.
Struktur
Ungdommens Bystyre er delt opp i komiteer, og et formannskap bestående av ordfører, varaordfører, mediekonsulent og alle komitelederne.
Komiteene i Ungdommens Bystyre er:
Ligestillingsministeriet
Ligestillingsministeriet, med det formelle navnet Ligestillingsafdelingen, er et dansk ministerium som skal arbeide for likestilling mellom kjønnene. Den første ministeren for likestilling ble utnevnt av Danmarks statsminister den 1. juli 1999.
EM i friidrett 1998 – 10 000 meter kvinner
Dette er de offisielle resultatene for øvelsen 10 000 meter damer i EM i friidrett 1998 i Budapest, Ungarn. Finalen ble avholdt den 21. august 1998.
Hilde Hovdenak representerte Norge og kom på 13.-plass.
Rekord
Det ble ikke satt ny mesterskapsrekord under konkurransen.
Dingo (andre betydninger)
Dingo har flere betydninger:
Ed stasjon
Ed stasjon er en jernbanestasjon på Norge/Vänerbanan i Dals-Ed kommune. Den blir betjent av fjerntog mellom Oslo og Göteborg.
Da stasjonen ble bygd i 1879 ble den utstyrt med et depot med tre spor og med vanntårn.
På formiddagen pinseaften 1910 brant stasjonen ned til grunnen sammen med «Järnvägshotellet» og to andre nærliggende hotell. 1912 ble en ny bygning oppført i teglstein tatt i bruk, i mellomtiden ble en provisorisk stasjon på sydsiden av stasjonsområdet benyttet.
Stasjonsbygningen er på nordsiden. Det er en busstasjon på sydsiden der også mesteparten av butikkene i Ed ligger. Det er en gangtunnel under sporet.
Tomas Köhler
Tomas Köhler alternativt Thomas Köhler (født 2. oktober 1967 i Umeå i Västerbotten) er en svensk skuespiller. Han er utdannet ved Teaterhögskolan i Malmö.
Agrianome
Agrianome er en slekt av biller som hører til familien trebukker (Cerambycidae).
Utseende
Store (gjerne 40-55 millimeter), kraftige trebukker. Dekkvingene er gjerne nokså lyst gulbrune, forkroppen gjerne noe mørkere. Kjevene er ikke forstørrede. Antennene er forholdsvis tynne og litt kortere enn kroppen. Pronotum er mer eller mindre trapesformet med litt ujevnt tannete ytterkant.
Brukt som mat
De fete larvene av Agrianome fairmairei spises på Ny-Caledonia.
Utbredelse
Gruppen er utbredt i Australia, Ny-Guinea og Ny-Caledonia, også i Indonesia om arten Ulogastra colffsi regnes med.
Petar Radenković
Petar Radenković (serbisk: Петар Раденковић; født 1934 i Beograd) var en jugoslavisk fotballspiller som deltok i de olympiske leker 1956 i Melbourne.
Radenković vant en olympisk sølvmedalje i fotball under Sommer-OL 1956 i Melbourne. Han var med på det jugoslaviske laget som kom på andreplass i fotballturneringen bak Sovjetunionen. Jugoslavia vant kvartfinalen med 9-1 over USA og i semifinalen beseiret de India med 6-0. Finalen tapte de med 0-1 til. Petar Radenković spilte to kamper i turneringen.
Radenković var målvakt og spilte 3 landskamper for Jugoslavia i 1956.
Thea Moen
Thea Moen Rønnevig (født 1. mai 1978) er en norsk tidligere fotballspiller. I toppfotballen spilte hun hele sin karriere i Røa, bortsett fra en periode i universitetsfotballen i USA.