cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Judo under Sommer-OL 1992 – 65 kg menn
65 kg for menn i judo under Sommer-OL 1992 i Barcelona ble arrangert i august 1992 på Palau Blaugrana.
Fragmenter i Lappska Mythologien
Fragmenter i Lappska Mythologien er en avhandling om samisk religion, skrevet av den svensk-samiske presten Lars Levi Læstadius fra 1839 til 1845. Boken var skrevet for den franske La Recherche-ekspedisjonen, som besøkte Nord-Skandinavia og Svalbard 1838–40. Læstadius siterte og vurderte en rekke eldre kildeskrifter, og var med det en av de første som viste en kildekritisk tilnæring til samisk religion.
Manuskriptet var lenge forsvunnet, og ble ikke utgitt i noenlunde fullstendig utgave på svensk før i 1997. Den utkom på engelsk i 2002, og en supplerende utgave kom på norsk i 2003.
Bakgrunn
Læstadius (1800–61) var prest i Karesuando fra 1826 til 1849. I denne tiden utfoldet han seg på flere felt ved siden av prestegjerningen. Han publiserte flere botaniske studier, og samlet planter. Allerede i 1834 skriver han til redaktøren av Tidsskrift för jägare och naturforskare at han har begynt å skrive på en avhandling om samisk religion, men at han mangler kilder.
Han var i august 1838 og september 1839 deltager på La Recherche-ekspedisjonen, Paul Gaimards forskningsreise til nordområdene. Han gjorde inntrykk på ekspedisjonsmedlemmene med sine kunnskaper i naturhistorie og samisk tradisjonsmateriale, og på deres oppfordring intensiverte han arbeidet med den mytologiske avhandlingen. Brev fra november-desember 1839 tyder på at mye av teksten var ferdig da, og i juli 1840 skrev han til J.J. Berxelius i Stockholm at manuskriptets første del, Gudeläran, er ferdig.
2. etappe av Tour of Norway 2015
2. etappe av Tour of Norway 2015 var 199 km lang, og gikk fra Drammen, via Larvik og Stavern, til Langesund den 21. mai. Det var en relativt flat etappe med to tredjekategori-bakker. Det gikk et tidlig brudd med Anders Skaarseth (Joker), Vegard Robinson Bugge (Sparebanken Sør), Ole Forfang (Ringeriks-Kraft), Pieter Jacobs (Topsport Vlaanderen) og Angel Madrazo (Caja Rural). Katjusja gjorde en stor del av drajobben i hovedfeltet. Med fire kilometer igjen tok Katjusja kontroll med Sven Erik Bystrøm i tet, og på oppløpet hadde Katjusja full kontroll.
Fragmenter i Lappska Mythologien
Bakgrunn
I utgangspunktet skulle avhandlingen trykkes som en del av La Recherche-ekspedisjonens offisielle publikasjoner, hvor et planlagt åttende bind skulle inneholde fire avhandlinger: I tillegg til Fragmenter, på fransk kalt Histoire et Mythologie des Lapons, tre tekster av Xavier Marmier: om skandinavisk litteratur, skandinavisk historie og en reiseskildring. Gaimard og Læstadius ble enige om vilkårene for dette i brev i januar 1842: et honorar på 100 riksdaler. Første del av manuskriptet ble sendt til Gaimard via den franske ambassaden i Stockholm sommeren 1842. Del 2-4 ble skrevet fra mai til november 1844; det ble fullført sommeren 1845, etter at Læstadius hadde hentet inn materiale fra kollegaen Jakob Fellmans arbeide. På det tidspunktet trodde Læstadius etter alt å dømme at første del allerede var trykket. I tillegg skrev Læstadius i 1842 to tillegg til første del.
2. etappe av Tour of Norway 2015
Passeringstider
Passering ved gjennomsnittsfart på 42 km i timen.
Fragmenter i Lappska Mythologien
Bakgrunn
I mai 1845 skrev Gaimard til mellommennene i Stockholm at han er klar til å trykke avhandlingen, så snart han får de siste delene av manuskriptet. Når avhandlingen likevel ikke ble trykt, kan det skyldes en kombinasjon av uheldige omstendigheter. Dels mangelen på relevante illustrasjoner; dels problemet med å oversette manuskriptet fra svensk til fransk, med alle dets fagtermer og etymologiske refleksjoner rundt ord på norsk, svensk og finsk; dels at oversetteren Marmier kan ha hatt en sviktende interesse for arbeidet; og særlige dette at den politiske interessen for hele La Recherche-prosjektet forsvant etter Februarrevolusjonen i 1848. Gaimard ble i 1853 avløst av Victor Lottin som redaktør av ekspedisjonsrapportene. Rapportarbeidet ble avsluttet i 1855. Læstadius' eneste trykte bidrag til verket ble en artikkel om værobservasjoner i Karesuando 1830–1838.
Læstadius bygget sin framstilling på tilgjengelige avhandlinger fra 1700-tallet, blant dem Knud Leems Finmarkens lapper (1767) og «Anonymus hos Leem», hvor en klassisk hierarkisk presentasjon av samisk gudelære blir introdusert. Læstadius fulgte dette skjemaet. Samtidig inntok han en kritisk, analytisk holdning til de kildeskriftene han gjennomgikk. Etter Læstadius mening var den tradisjonelle samiske religionen et avsluttet kapittel, men han antok at det fantes levende spor av tradisjon, og han beskriver disse sporene slik de framsto i hans samtid. Læstadius' folketroinnsamling regnes som et verdifullt supplement til de eldre kildeskriftene. I motsetning til mange av de tidligere skriftene har han en forståelsesfull og positivt bekreftende innstilling ; han skildrer noaidiens virksomhet med respekt, og uten å forbinde den med djevelske krefter.
Zalmoxis
Zalmoxis (gresk Ζάλμοξις, også stavet som Salmoxis, Σάλμοξις, Zamolxis, Ζάμολξις, eller Samolxis, Σάμολξις) var en guddom hos geterne, som ble nevnt av den greske historikeren Herodot i hans Historier IV, 93-96 i antikken. Senere fortolkninger begynte med Jordanes, en gotisk historiker på 500-tallet e.Kr., og som ble spredt videre på 1800- og 1900-tallet, særlig i Romania. Zalmoxis ble sett på som den ene sanne guden av geterne (i denne konteksten må det ikke bli blandet sammen med trakerne eller deres slektninger dakerne) eller som en legendarisk sosial og religiøs reformator av det getiske folket som han, i henhold til Herodot, lærte troen på udødelighet, slik at de betraktet døden som kun å komme til Zalmoxis. Herodot uttalte at Zalmoxis også ble kalt av noen for Getae Gebeleizis, hvilket fikk noen forskere til å konkludere at geterne var faktisk henoteister eller selv polyteister. Andre diskusjoner ekstisterer om Zalmoxis' vesen som ktonisk, underjordisk, eller kjønnsløs, og himmelsk. En annen fortolkning er at Zalmoxis var en form for profet eller sjaman.
Komal Kothari
Komal 'Komalda' Kothari (født i Jodhpur 4. mars 1929, død 20. april 2004) var en indisk folklorist og etnomusikolog. thumb|left|100px|Dukkespiller fra [[Rajasthan.]] Kothari har utført dyptpløyende studier av folkeliv og folkediktning i Rajasthan og av lokale musikktradisjoner og folklige instrumenter.
Zalmoxis
Herodot
Herodot skrev om Zalmoxis i bok 4 av hans verk ''Historier:
Fragmenter i Lappska Mythologien
Innhold
Verket består av fire hoveddeler; som alle er inndelt med avsnitt på om lag én trykkside, og numrert §1, §2, osv.
Zalmoxis
Herodot
I henhold til Herodot forteller grekere ved Hellespont og Svartehavet at Zalmoxis var en slave på den greske øya Samos til Pythagoras, sønn av Mnesarchos, og etter at han bli satt fri, samlet han seg en stor rikdom og dro tilbake til sitt hjemland. Trakerne levde et enkelt, hard liv, men Zalmoxis hadde levd blant de klokeste grekerne og blitt innvidd til jonisk liv og de eleusinske mysterier. Han bygde en stor gildehall og her mottok han høvdingene og sine landsmenn og fortalte dem at ingen av dem ville noen gang dø, men isteden komme til et sted hvor de ville leve evig i total lykke. Han gravde deretter en stor bolig under jorden og straks den var ferdig, forlot han sine trakiske medborgere og ned i sin bolig og levde der i tre år. Trakerne savnet ham og sørget over da de trodde han var død. Det fjerde året kom han tilbake blant dem og på denne måten trodde de på hva Zalmoxis hadde fortalt dem.
Komal Kothari
Kotharis vitenskapelige arbeider inkluderte en rekke folkloristiske emneområder, men han gjorde seg likevel spesielt bemerket gjennom sine studier av musikkinstrumenter, den muntlige fortellersituasjonen og tradisjonelle dukkespillere.
Fragmenter i Lappska Mythologien
Innhold
Til den første delen skrev Læstadius etterhvert to tillegg. Et fra våren 1842, som viderefører §111 og fører manuskriptet fra til §146. Dette utgjør 70 sider i manuskript; dertil kommer et ti siders Tillegg med kommentarer til de tidligere avsnittene. I desember 1842 skrev Læstadius et Ytterligare tillägg ..., basert på lesningen av Johannes Schefferus' Lapponia i 1842. Dette siste tillegget utgjør 28 manussider.
Læstadius tok utgangspunkt i «Anonymus»' hierarkiske kosmologi Dette forenet han med inntrykk fra Erik Johan Jessens Afhandling om de Norske Finners og Lappers hedenske Religion (1767) og Leonard Sidenius' manuskript fra 1726, trykt i Gananders mytologiske leksikon (1789). Disse opererer med henholdsvis tre og fire nivå eller «klasser» av gudevesen. I Læstadius' syntese er det fremdeles fem nivå, som han kalte med terminologi fra Sidenius. Han understreket likevel (i §3) at «Nåiderna hade förmodligen icke classificerat sina Gudar», og at rangordningen er skapt i misjonærenes beskrivelser av samisk mytologi.
Komal Kothari
Kothari var også en nestor innenfor Manganiyar- og Langamusikken. Han var den første som gjorde opptak av denne musikkformen, noe som gjorde at musikken fra området ble viden kjent. Han grunnla også musikktidsskriftet Prerna.
Zalmoxis
Herodot
Zalmoxis kan ha levd langt lengre enn Pythagoras og det ble sagt at han enten var en guddom eller fra landet til geterne.
Fragmenter i Lappska Mythologien
Innhold
Overguden Radien er hersker «med oinskränkt magt öfver himmel och jord»; nest etter ham kommer Ruonaneid eller Rananeid, en grødesgudinne. Læstadius var skeptisk til forestillingen om Radiens sønn, Radien kiedde, som nevnes av Jessen og av von Westen; han mente at det er en figur inspirert av «för mycken bekantskap med första Capitlet af Johannis Evangelium.» (§8)
Blant de himmelske makter regnes Beiwe, sola, og Sola neid, solas datter. Læstadius gjenga flere kilders angående Ailekis olmek, tre hellige menn; men anså dette som et lån fra katolisismen.
Blant de underhimmelske maktene nevnte han Madder-Attje som «stamfader för människoslägtet», og stam-moderen Madder-Akka og hennes døtre Zarakka, Uksakka og Juksakka. Disse fem virker sammen for å «gifva lif åt alla varelser under Solen» (§18), og han siterer Jessen om deres rolle i utviklingen av barnas sjel, kropp og kjønn. Tordenguden Horagalles og vindguden Bjegs olmai hører også til denne gruppen makter.
De jordiske maktene omfatter Stor-Junkeren og Lill-Junkeren, som Læstadius er usikker på hva henspiller på; det kan være fjellånder eller hjelpere under jakt. Han spekulerer på om opphavet er et narrespill fra skatteinnkrevere overfor samene. Andre makter i denne klassen er jakt- og dyreguden Leib olmoi, fiskeguden Tjatse olmoi, offersteiner (seite) og hellige fjell (passe vare) og skoger.
Forfatteren brukte mest plass på de underjordiske maktene – som egentlig bør inndeles i flere underkategorier, og på å drøfte samenes syn på sjelens udødelighet og livets to utganger. Han var åpen for at disse forestillingene om livet etter døden kan være preget av kristne tanker, men var mest opptatt av å vise hvordan samisk religion ikke er dårligere enn andre nasjoners religiøse tanker. Han nevner forestillinger om at de døde kan påvirke, eller plage, de levende. I dødsriket Jabma aimo finnes Jabma akko, Dødens mor; hun ønsker seg kontroll over de levende. Sykdom kan forklares med hennes innvirkning, og man kan stagge henne ved å ofre en hest. Dypest i underverdenen finnes Ruotta (Rutu/Rota); han plager menneskene, og man kan stagge ham ved hesteoffer.
Publiseringshistorie
En versjon av Læstadius' manus var kjent og bruk av J.A. Friis i hans Lappisk mythologi, eventyr og folkesagn (1871); Friis hadde lånt et manuskript av samemisjonæren Nils Vibe Stockfleth, som fikk dette av Læstadius under et besøk i Karesuando i desember 1844. En liten del av dette manuskriptet finnes i Friis' arkiv i Nasjonalbiblioteket i Oslo.
Da den finske politikeren Kaarlo Castrén skrev en Læstadius-biografi i 1932, fikk han hjelp av bibliotekaren Eero K. Neuvonen ved Sainte-Geneviève-biblioteket i Paris til å oppspore en foreløpig versjon av manuskriptet. Neuvonen fant en gjenfortelling i den ungarske geografen Antal Regulys notater fra møter med Læstadius i Karesuando i juli 1840. I ettertid viser det seg at Regulys notater bare utgjør 1/6 av verkets første del.
Bibliotekar Neuvonen fortsatte jakten på manuskriptet. I 1933 fant han den første, eldste delen i Gaimard-medarbeideren Xavier Marmiers etterlatte papirer i biblioteket i Pontarlier, Marmiers fødeby. I 1946 fant den svenske bibliotekaren Olof von Feilitzen manuskriptet til del 2-4 i Yale-universitetets bibliotek ; hvortil det antagelig hadde kommet via den franske greven Paul Riants boksamling. De siste delene av manuskriptet, tilleggene fra 1842, ble funnet i Pontarlier-biblioteket i 2001.
Den første trykte utgaven av verket kom i 1959, ved Harald Grundström. Grundströms utgave er forkortet ved at han utelot sitat som var trykket annensteds. En komplettert utgave ble utgitt på finsk i 1994, og senere med original svensk tekst i 1997. En engelsk utgave utkom i 2002.
En norsk utgave av første del, med de nyfunnede tilleggene, utkom i 2003.
Komal Kothari
Kothari opprettet dessuten organisasjonen Rupayan Sansthan (også kalt Rajasthan Institute of Folklore i Jodhpur), og han tilbrakte det meste av sitt yrkesaktive liv ved akademiet Rajasthan Sangeet Natak. Han mottok en rekke priser, blant annet Padamshri og Padma Bhushan fra Indias president.
Han ble hedret med den indiske offisielle sivile utmerkelse Padma Shri for sin innsats.
Zalmoxis
Herodot
Det er tre teorier om historien om Zalmoxis' nedstigning og tilbakekomst:
Denne forestilling har en parallell i den universale kong Frode som er nevnt i både Snorre Sturlasons Ynglingesagaen og i Saxo Grammaticus' Gesta Danorum. Særlig Ynglingesagaen 12 og Saxo 5.16.3, hvor Frode forsvinner ned i jorden for tre år etter sin død.
Det er vanskelig å avgjorde tiden for hvor Zalmoxis' eventuelle kult kan ha eksistert. Den må ha vært før Herodot skrev sitt verk, og det synes som om noen grekere har betraktet den som arkaisme i Zalmoxis' lære ved å peke på en arv fra langt tilbake i tid, noe som er vanskelig eller umulig å demonstrere.
Platon sier i dialogen Charmides at Zalmoxis var også en stor lege som benyttet seg av en holistisk tilnærming i sin medisin for å lege legemet og sjelen (psyche), og ble således benyttet av Platon for hans filosofiske begrepsoppfatninger.
Samiske geografiske navn (Lebesby)
Samiske geografiske navn i Lebesby (knr 2022) angir stedsnavn i Lebesby kommune som har en alternativ samisk form. Da stedsnavn kan referere til geografiske områder av noe utstrekning så kan de dekke flere kommuner.
De samiske stedsnavnene kan angis på forskjellig vis der det er etablert former på flere samiske språk. Dette skjer i grenseområder mellom språkene. Det er ni forskjellige former av samisk; sørsamisk, umesamisk, pitesamisk, lulesamisk, nordsamisk, skoltesamisk, enaresamisk, kildinsamisk og tersamisk. Det er også to utdødde former, kemisamisk og akkalasamisk. Bare nordsamisk er tatt med i denne oversikten for Lebesby kommune.
Paul Francis Reding
Paul Francis Reding (født 14. februar 1925 i Hamilton i Ontario i Canada; død 21. mai 1983) var en kanadisk katolsk geistlig og Hamilton i Ontario.
Prest
Han ble den 3. juni 1950 presteviet for bispedømmet Hamilton. I 1952 ble han sekretær til biskop Ryan og i 1955 kansellist for bispedømmet Hamilton.
Hjelpebiskop i Hamilton
Pave Paul VI utnevnte ham den 2. juli 1966 til titulærbiskop av Liberalia og til hjelpebiskop i Hamilton. Joseph Francis Ryan, biskop av Hamilton, bisåeviet ham den 14. september 1966; medkonsekrerende var biskop Michael Alphonsus Harrington av Kamloops og Joseph Lawrence Wilhelm, hjelpebiskop i Calgary.
Biskop av Hamilton
Ved biskop Joseph Francis Ryans fratreden ble han den 14. september 1973 utnevnt av pave Paul VI til biskop av Hamilton. Den 9. november 1973 tok han bispesetet høytidelig i besittelse.
Biskop Reding ble begravet på Holy Sepulchre Cemetery i Burlington i Ohio.
Episkopalgenealogi
Hans episkopalgenealogi er:
Brun furuskuddvikler
Brun furuskuddvikler (Rhyacionia pinivorana) er en sommerfugl i gruppen av viklere (Tortricidae).
Utseende
En middelsstor (vingespenn 15-19 millimeter) vikler. Forvingen er brun med lysgrå tegninger. Bakvingen er brun. Den ligner beslektede arter som rød furuskuddvikler (Rhyacionia buoliana) og praktfuruskuddvikler (Rhyacionia pinicolana), men er noe mørkere og mindre rødlig enn disse.
Levevis
Larvane utvikler seg inne i knopper og unge skudd av furu (Pinus sylvestris). De voksne viklerne flyr fra juni til august.
Utbredelse
Arten er utbredt i Europa, unntatt lengst i sør og nord, og i det nordlige Asia. I Norge er den funnet langs kysten til Rogaland og dessuten i Møre og Romsdal.
Horacio Salgán
Horacio Adolfo Salgán (født 15. juni 1916 i Buenos Aires, død 19. august 2016 samme sted ) var en argentinsk tangopianist, komponist, orkesterleder og arrangør.
Bakgrunn
Salgán tok fatt på pianostudier i 6-årsalderen. 18 år gammel begynte han i Radio Belgrano som solist og studiomusiker. To år senere ble han oppdaget av orkesterlederen Roberto Firpo, som hyret Salgán til orkestret sitt.
Karriere
I 1942 gjorde han sin første innspilling, og i 1944 etablerte han sitt eget orkester, som holdt det gående til 1947.
Salgán viet seg til undervisning og komposisjon, men stiftet i 1950 et nytt orkester. I 1960 startet han Quinteto Real. Gruppens hovedanliggende var å skape instrumetaltango for lytting snarere enn for dansegulvet. Imidlertid var flesteparten av komposisjonene hans faktisk meget dansbare. I 1998 spilte Salgán seg selv i den Oscar-nominerte Carlos Saura-filmen Tango.
Blant Salgáns mest berømte komposisjoner er Comme il faut, Entre tango y tango, La llama silbando og A fuego Lento.
Blant sangerne han har akkompagnert finner vi Edmundo Rivero og Roberto Goyeneche. Dirigenten Daniel Barenboim ga ved flere anledninger uttrykk for sin begeistring for Salgán. I 1995 mottok Salgán fortjenestemedaljen Personalidad Emérita de la Cultura Argentina.
Den 13. november 2005 ble Salgán spurt av en journalist i den argentinske dagsavisen Clarín hva han syntes om unge tangomusikere som har vendt ryggen til den tradisjonelle tangoen for å skape elektrotango:
«Vel, enkelte ting kan jeg ikke mene noe om, rett og slett fordi jeg ikke aner hva det dreier seg om. Det mest logiske er å ta utgangspunkt i tangoen slik den er, og deretter se på hvilke varianter som kan skapes. Før man kan slå en salto er man nødt til å lære å gå. Så vil tiden vise hvor det bærer. Opp gjennom historien har voldsom kritikk vært rettet mot folk som senere har blitt genierklært: Beethoven, Tsjajkovskij. . . Det sies at Bizet døde av sorg etter den grusomme kritikken operaen Carmen ble utsatt for.»
Salgán pensjonerte seg i 2005, etter en 74 år lang musikerkarriere.
Judas Makkabeus
I 175 f.Kr. ble Antiokos IV Epifanes keiser for Selevkidriket, og begynte en kampanje for å få jødene i Palestina assimilert. I et forsøk på å forene de greske elementer innen sitt rike tok Antiokos sikte på å knuse den jødiske religion og hellenisere jødefolket. Det var denne brutale undertrykkelsen makkabeerne kjempet imot. Historien om ham og opprøret er fortalt i Makkabeerbøkene.
Judas var kohen, jødisk prest, som sin far, og han overtok ledelsen av opprøret etter farens død. Han beseiret motstanderne og sørget for at dyrkelsen av den jødiske religion ble gjenopptatt. Han er rost som en av de største krigerne i jødiske historie ved siden av Josva, Gideon, og David. Tilnavnet makkabeeren kommer fra det syriske ordet maqqaba (hammer), og ble gitt ham som anerkjennelse for hans styrke i kamp. Den jødiske festen Hanukka, som betyr «innvielse», feirer gjeninnføringen av jødisk dyrkelse ved tempelet i Jerusalem i 165 f.Kr. etter at Judas makkabeeren fjernet en hedensk (ikkejødisk) statue.
Liv og virke
I henhold til Josefus, en jødisk-romersk historiker som er den fremste nære samtidskilden, var Judas var den tredje sønnen til Mattatias hasmoneeren, en jødisk prest fra landsbyen Modiin. I 167 f.Kr. startet Mattatias, sammen med sine sønner Judas, Eleazar, Simon, Johannes Gaddi, og Jonatan, et opprør mot Selevkiderikets hersker Antiokos IV Epifanes, som siden 175 f.Kr. hadde utstedt påbud som forbød dyrkelsen av jødisk religiøs praksis. Etter at Mattatias døde i 166 f.Kr. tok Judas lederskapet av opprøret i henhold til sin fars anvisninger ved hans dødsleie. Første Makkabeerbok priser Judas' tapperhet og militære dyktighet, og antyder at det var disse kvalitetene som gjorde ham til et naturlig valg som ny leder.
I de første dagene av opprøret fikk Judas tilnavnet «makkabeeren». Det er blitt flere forklaringer til dette tilnavnet. Et forslag er at det avledet fra arameiske maqqaba («makebet» på moderne hebraisk), «hammer» eller «slegge» (sammenlign tilnavnet Karl Martell, en frankisk leder fra 700-tallet e.Kr.), en anerkjennelse for hans råskap i slag. Det er også mulig at tilnavnet er et akronym for et vers i Tora, Mi kamokha ba'elim YHWH, «Hvem blant gudene er som du, O'Jahve?», hans kamprop for å motivere sine krigere. (Andre Mosebok 15:11) Rabbiner Moshe Schreiber har argumentert for at det er et akronym for hans fars navn, Mattityahu Kohen Ben Yochanan. En del forskere hevder at navnet er en forkortelse for hebraiske maqqab-ya ¯hû (fra na ¯qab, «til å markere, å betegne»), i betydningen «den ene angitt av Jahve».
Oppmerksom på hvor overlegne styrkene til Selevkidriket i løpet av de to første årene av opprøret, var Judas' strategi å unngå enhver form direkte konfrontasjon med deres hær og henga seg isteden til geriljakrig for å svekke og spre usikkerhet hos fienden. Strategien gjorde det mulig for Judas å vinne en rekke seirer. I slaget ved Nahal el-Haramiah (wadi haramia), beseiret han en mindre assyrisk styrke under kommando av Apollonios, guvernør av Samaria, som ble drept i konfrontasjonen. Judas tok Apollonios' sverd og brukte det fram til sin død som et symbol på hevn. Etter Nahal el-Haramiah strømmet folk til for å støtte den jødiske saken.
Tidlige seirer
Kort tid etter beseiret Judas i slaget ved Beth Horon en langt større selevkidsk hær under ledelse av Seron i nærheten av Beth-Horon, hovedsakelig takket være godt valg for slagmarken. Deretter i slaget ved byen Emmaus Nicopolis påførte Judas et nederlag på selevkiderne ledet av Nikanor og Gorgias. Denne styrken ble sendt av sted av den assyriske kansleren Lysias som var blitt visekonge. Da Judas ble tvunget til å marsjere om natten, greide han å unnvike Gorgias som hadde tenkt å angripe og ødelegge de jødiske styrkene i deres leir med sitt kavaleri. Mens Gorgias lette etter Judas i fjellene, gjorde han isteden et overraskende angrep på selevkidernes leir og beseiret dem i slaget ved Emmaus. Selevkidernes leder hadde da intet annet valg enn å trekke seg tilbake til kysten.
Nederlaget ved Emmaus overbeviste Lysias at han måtte forbedrede seg for en lang og alvorlig krig. Han samlet sammen en ny og større hær og marsjerte mot Judea fra sør via Idumea. Etter flere år med krig klarte Judas å drive fienden ut av Jerusalem, bortsett fra garnison i citadellen i Akra som hadde blitt bygget av Antiokos IV Epifanes i forbindelsen av herjingen av byen i 168 f.Kr. Judas fikk religiøst renset det besudlete tempelet i Jerusalem og på den 25. kislév, hvilket tilsvarer 14. desember 164 f.Kr. ble den religiøse tjeneste i tempelet gjenopptatt. Nyinnvielsen av tempelet ble en fast jødisk helligdag, hanukka, som fortsatte å bli feiret selv etter at tempelet ble ødelagt av romerne i år 70 e.Kr. Hanukka er fortsatt feiret hvert år. Frigjøringen av Jerusalem var det første skrittet på vegen mot endelig uavhengighet.
Etter Jerusalem
Da nyheten om at de jødiske samfunnene i Gilead, bibelske Transjordan, og Galilea var under angrep fra de hellenistiske byene, kom Judas øyeblikkelig til deres hjelp. Han sendte sin bror Simeon til Galilea i spissen for en hær på 3000 menn. Simeon utførte sin oppgave med dyktighet og oppnådde flere seirer og fikk deretter overført en betydelig andel av de jødiske bosetningene, blant dem også kvinner og barn, til Judea. Judas ledet personlig krigen i Transjordan, og hadde med seg sin bor Jonatan. Etter hard strider fikk han beseiret de transjordanske stammene. Han fikk berget jødene som var konsentrert i befestede byer i Gilead og fraktet dem i trygghet i Judea. Etter denne krigen vendte Judas seg mot edomittene i sør, erobret og ødela Hebron og Marissa. Han marsjerte deretter mot middelhavskysten, ødela altere og statuer av ikkejødiske guder i Ashdod, og dro så tilbake til Judea med stort tyvegods.
Judas beleiret deretter den assyriske garnison ved Akra i Jerusalem. Beleiringen omfattet ikke bare assyrerne, men også de hellenistiske jødene som appellerte om hjelp til Lysias som faktisk ble regnet for den unge kong Antiokos V Eupator etter at Antiokos IV Epifanes var dø mot slutten av 164 f.Kr. i løpet av krigene i Partia. Sammen med Antiokos dro Lysias ut på en nytt hærtokt i Judea, kom inn som tidligere fra sør og beleiret Beth-Zur. Judas opphevet beleiringen av Akra og dro ut for å møte Lysias. I slaget ved Bet-Sakara, sør for Betlehem, oppnådde selevkiderne den første betydelige seieren over makkabeerne, og Judas ble tvunget til å trekke seg tilbake til Jerusalem. Betsura ble tvunget til å overgi seg og Lysias nådde fram til Jerusalem som han beleiret. Byens forsvarere fant dem selv i en farlig situasjon ettersom deres forskninger var knappe ettersom det var sabbatår hvor markene ble etterlatt ukultiverte. Imidlertid akkurat da det synes som kapitulasjon var uunngåelig trakk Lysias og Antiokos Eupator seg tilbake da Antiokos Epifanes' øverstkommanderende Filip, som den senere herskeren utpekte som regent før sin død, gjorde opprør mot Lysias og var i ferd med å erobre Antiokia ved Orontes og ta makten. Lysias besluttet å foreslå en fredsavtale som ble inngått ved slutten av 163 f.Kr. Avtalen var basert på religiøs frihet, at jødene skulle kunne leve i henhold til deres egne lover, og den offisielle returneringen av tempelet til jødene.
Indre strid
Da krigen mot en ytre fiende ebbet ut, brøt det isteden ut indre strid mellom den fraksjonen som var ledet av Judas og den hellenistiske fraksjonen. Innflytelsen fra de som var hellenisert hadde falt sammen etter selevkidernes nederlag. Menelaos, den hellenistiske ypperstepresten i Israel, kohen gadol, ble fjernet fra sin posisjon og henrettet. Hans etterfølger var derimot en annen hellenistisk jøde, Alkimos. Det var et valg som pietistene burde kunne akseptere ettersom han etter sigende nedstammet fra Aron, bror av Moses, men han støttet selevkiderne og ble derfor bittert motarbeidet av makkabeerne. Da Alkimos henrettet 60 prester som motarbeidet brøt konflikten med makkabeerne ut i åpen strid og han flyktet fra Jerusalem og reiste til selevkidernes konge for å få hjelp.
I mellomtiden hadde Demetrios I av Syria, kalt for Soter, flyktet fra Roma og trosset det romerske senatet. Han kom fram til Assyria, beseiret og drepte Lysias og Antiokos Eupator, og tok selv tronen. Det var således Demetrios som Alkimos og hans delegasjonen møtte for å klage på behandlingen av de hellenistiske jødene i Judea. Demetrios innvilget Alkimos ønske om å bli utnevnt til yppersteprest under beskyttelse av kongens hær. Demetrios sendte en hær mot Judea ledet av Bacchides. Den svakere jødiske hæren kunne motsette seg denne fienden og trakk seg ut av Jerusalem. Judas gikk derfor tilbake til geriljakrigføring, men kort tid etter ble det nødvendig for kongens hær å dra tilbake til Antiokia på grunn av den urolige politiske situasjonen. Judas' hær rykket øyeblikkelig inn i Jerusalem. Selevkiderne sendte en ny hær mot Judea, denne gangen ledet av Nikanor. I et slag i nærheten av Adasa den 13. adár 161 f.Kr. ble den assyriske hæren beseiret og Nikanor drept. Den årlige «Nikanordagen» ble innstiftet for å feire denne store seieren.
Enighet med Roma
Den romersk-jødiske avtalen ble inngått mellom Judas Makkabeus og den romerske republikk i 161 f.Kr. i henhold til Første Makkabeerbok og Josefus. Det var den første nedtegnede kontrakt mellom det jødiske folk og romerne.
Fornyet strid
Avtalen med Roma hadde dog ingen effekt på Demetrios' politikk. Ved nyheten om Nikanors nederlag, samlet han en ny hær, igjen kommandert av Bacchides, og med rundt 20 000 menn var assyrerne så tallmessig overlegne at mange av Judas' utvalgte menn på rundt 3000 forlot slagmarken. Hans rådgivere ba ham om gjøre det samme, men Judas valgte å holde stillingen, og i slaget ved Elasa ble han selv og de som var trofast til ham drept. Hans legeme ble fraktet av hans brødre fra slagmarken og gravlagt i familiens grav ved Modiin.
Dødsfallet til Judas makkabeeren i 160 f.Kr. oppildnet jødene til fortsatt motstand. Etter flere kriger under lederskapet av to av Mattatias' andre sønner, Jonatan og Simeon, oppnådde jødene til sist uavhengighet og frihet for sin religion.
Onhaye
Onhaye er en kommune i den belgiske provinsen Namur.
Santa Isabel (Goiás)
Santa Isabel er en kommune i delstaten Goiás i sentral-vestregionen av Brasil.
Ciaran Williams
Ciaran Williams (født 22. desember 1987) er en britisk håndballspiller. Han representerte landet sitt under Sommer-OL 2012 i London, der han endte på sisteplass med det britiske landslaget.
Laura Wallner
Laura Wallner (født 3. november 1998) er en østerriksk freestylekjører.
Hun representerte Østerrike under Vinter-OL 2022 i Beijing, hvor hun ble nummer 23 i big air.
Herøya kirke
Herøya kirke er en arbeidskirke fra 1957 i Porsgrunn kommune, Vestfold og Telemark fylke. Byggverket er i betong og har 430 plasser, som om nødvendig kan økes til 700 plasser ved åpning av tilstøtende kirkerom og innsetting av ekstra stoler. Til kirken hører et frittstående høytragende klokketårn.(kampanile), også det i betong.
Arkitekter for kirken var Helge Abrahamsen og Hans Grinde. De tegnet også døpefonten. Altertavlen er en emaljemosaikk laget av juvelerfirmaet Tostrup og malt av Arne E. Holm. Orgelet er bygget av J. H. Jørgensen orgelfabrik. Kirkeklokkene er levert av Olsen Nauen Klokkestøperi.
Allerede ved etableringen av Norsk Hydros fabrikkanlegg på Herøya i 1928-1929 var det planer om etablering av en kirke for det økende antallet ansatte. Mange av de utenlandske arbeiderne benyttet seg av den katolske kirken i Porsgrunn, mens de aller fleste måtte til Østre Porsgrunn eller Eidanger kirke. Avstanden fra Herøya «sentrum» til disse kirkene var 4-5 kilometer.
Da Hydro skjenket tomta på «Kirkehaugen» som gave til menigheten, og etter forhandlinger med daværende Eidanger kommune i 1951 tilbød seg å betale halvparten av kostnadene ved kirkereisningen, ble arbeidene igangsatt.
Berg skole (Halden)
Berg skole er en barneskole på Berg i Østfold bygd i 1956. Skolen har elever fra et stort område, og over 70 prosent av elevene trenger skolebuss til og fra skolen. Flertallet av elevene kommer fra tettstedene Sponvika, Isebakke og Rokke.
Rochefort (Belgia)
Rochefort er en kommune i den belgiske provinsen Namur.
Den fredløse
Den fredløse (svensk: Den fredlöse) er et skuespill fra 1871 av August Strindberg. Stykket er, i likhet med atskillige av Strindbergs dramaer, i en akt. Handlingen er lagt til Island omkring 1100. Dets uroppføring på Dramaten ledet til at forfatteren fikk et stipend fra kong Karl IV.
Online (linjeforening)
Linjeforeningen drives av frivillige, og har som formål å være en sosial og faglig ressurs for studentene, samt et bindeledd mellom studentene, universitetets institusjoner og næringslivet.
Online består av åtte komiteer, og et hovedstyre bestående av lederne fra syv av disse komiteene samt en leder og nestleder valgt på linjeforeningens generalforsamling.
Österbymo
Österbymo er et tettsted i Östergötlands län i Sverige. Det er Ydre kommunes administrasjonssenter. I 2010 hadde tettstedet 834 innbyggere.
Santa Rita do Araguaia
Santa Rita do Araguaia er en kommune i delstaten Goiás i sentral-vestregionen av Brasil.
Fylkesvei 2286
Fylkesvei 2286 går mellom Kalvsjø og Gruakollen i Lunner kommune. Veien er 8,0 km lang.
Frem til 2019 hadde veien betegnelsen Fv13.
Marin Hamill
Marin Hamill (født 5. april 2001) er en amerikansk freestylekjører.
Berlinerkrans
Berlinerkrans er et bakverk formet som en ring lagt i sløyfe. Det er typiske julekaker, og blir ofte regnet som en av «de syv slagene». Deigen er lagd av en blanding av rå og kokte eggeplommer, sukker, mel, og smør, og berlinerkransene er typisk pyntet med perlesukker.
Nanna Lindefjeld-Hauge
Nanna Ingeborg Lindefjeld-Hauge (født 30. oktober 1896 på Nøtterøy, død 12. oktober 1978) var en norsk lektor, oversetter og forfatter som ble mest kjent for boken Antikkens guder og helter, en bok som utkom første gang i 1947.
Liv og virke
Nanna Lindefjeld-Hauge tok språklig historisk embetseksamen i 1926, og supplerte med fransk som fjerde fag i 1946. Hun gjennomførte studiereiser til England i 1920, 1925 og 1938. Hun tok dessuten utdannelse i tegning og maling, som elev av Anders Castus Svarstad.
Yrkesliv
Hun hadde kortvarige lektorvikariater i Kongsberg og Stavanger samt ett år som ansatt ved folkeskolen i Fjotland. Da hun var arbeidsløs i 1926, reiste hun til Marokko og arbeidet som guvernante der. I 1927-1929 var hun vikarierende lektor ved Drammens latinskole, og i perioden 1929-1937 var hun adjunkt i Moss. Deretter virket hun som lektor i Moss, med unntak av skoleåret 1946-1947, da hun var lærer i engelsk og fransk ved Oslo Språkskoles ettermiddagsgymnas. Hun tok endelig avskjed fra læreryrket i 1957.
Forfatterliv
Hennes første bokutgivelse kom i 1919, med ungpikefortellingen Seks dage, som utkom på Aschehoug forlag. Boken skildrer en kvinnelig students seks ferieadager på en lensmanngård på landet. Bokens omslag var utført av Johan Bull.
I 1946 vant hun ekstraprisen i en nordisk romankonkurranse med den psykologiske romanen Ekko av en stemme. Konkurransen ble arrangert av forlaget A/B Ljus, og hennes bidrag ble innlevert under psevdonymet Bjørg Hamre. Forlaget led imidlertid så store økonomiske tap i forbindelse med utgivelsen av vinnerbidraget at de ikke fikk råd til å utgi Lindefjeld-Hauges roman.
Lindefjeld-Hauge ble mest kjent for sin bok Antikkens guder og helter, som utkom på Cappelen forlag i 1947. Boken består av mytologiske skisser og fritt fortalte sagn, som er supplert med register over navn og slekter. Den vant stor popularitet, og utkom i mange opplag, også etter forfatterens død.
Hun skrev flere reisebrev og bidrag i ukeblad, og oversatte to skuespill fra svensk for Stavanger faste scene. Blant hennes oversatte bøker er Racines Fedra, utført i metrisk oversettelse, med innledning om Racine og tragedien ved Nanna Lindefjeld-Hauge. Hun var medlem av Kunstnerforeningens malergruppe.
Familie
Nanna Lindefjeld-Hauge var datter av lærer Martin Thobias Alfsen Lindefjeld og Elisabeth Ulrikke Nielsen, og søster av kunstmaleren Alfhild Skau. Hun ble 10. juli 1942 gift med konservator Thomas Hauge.
Isabel Segunda
Isabel Segunda, også skrevet Isabel II, er administrasjonssenteret og den eneste byen på den puertorikanske øya Vieques. Den befinner seg på nordsida av øya, hvor ferjene fra hovedøya Puerto Rico legger til. Byens viktigste landemerke er festninga Fuerte de Vieques, også kjent som El Fortín Conde de Mirasol.
Nexus (album)
Nexus er et jazz-album av pianisten Gene Harris, innspilt i 1975 og utgitt med plateselskapet Blue Note.
I likhet med Gene Harris' tidligere album, Astral Signal, følger han den tilsvarende elektroniske funk-fusion-stilarten. Men i motsetning til Astral Signal, går han her nærmest komplett bort fra de pure jazz-innflytelsene som var i hans tidligere album, og de elektroniske keyboardene får stadig større plass i lydbildet.
Bastøy landskapsvernområde
Bastøy landskapsvernområde er et verneområde, og her finnes det verdifulle geologiske formasjoner og et rikt plante- og dyreliv. Øya har og en lang historie.
Klimaet, berggrunnen og løsmassene på øya gir grunnlag for en variert flora. Gran, stedvis med omfattende innslag av løvtrær. I deler av skogen er det områder med blåveis. På vestsiden av øya er det storvokste lindetrær. Den fredede mistelteinen vokser på rogn, lind og villapal.
Tørrengene på Bastøya har mange sjeldne arter. En av disse er kubjelle, en annen er kantløk. Bastøya er 3 km lang og på det meste 1,4 km bred. Det var trolig skogen som ga navn til øya. Bast er den indre delen av barken på trær.
Somme-Leuze
Somme-Leuze er en kommune i den belgiske provinsen Namur.
The Hump
The Hump var kallenavnet som allierte flygere under andre verdenskrig ga den østlige del av Himalaya hvor  de fløy med militært utstyr fra India til Kina for å forsyne Chiang Kai-sheks tropper under den andre kinesisk-japanske krig og enheter fra USAs flyvåpen basert i Kina. Denne luftbro var en stor utfordring for flyvere i det amerikanske flyvåpen I1942. Flyvåpenet hadde ingen trenede enheter eller utstyr til å forflytte krigsmateriell, heller ikke fantes det utbygde flyplasser (nærmest ingen) på denne krigsskueplassen som var istand til å håndtere de omfattende transporter. Flyvning over Himalaya var ekstremt risikabelt. Ingen pålitelige kart var tilgjengelig og totalt fravær av radio eller andre navigasjonshjelpemidle bidro til denne risikofylte flyvningen.
Pa-Modou Kah
Pa-Modou Kah (født 30. juli 1980 i Banjul) er en norsk fotballtrener og tidligere fotballspiller som er assistenttrener for Charlotte FC som spiller i Major League Soccer.
I sin aktive karriere spilte han for Vålerenga, AIK, Roda JC, Al-Khor SC, Qatar SC, Al Wehda, Portland Timbers og Vancouver Whitecaps FC.
Santa Rita do Novo Destino
Santa Rita do Novo Destino er en kommune i delstaten Goiás i sentral-vestregionen av Brasil.
Pa-Modou Kah
Vålerenga
Pa-Modou Kah kom til Vålerenga som 18-åring i 1998. Han etablerte seg etter hvert som en A-lagsspiller og fikk også sin landslagsdebut i 2001. I 2002 var han med å vinne cupgull med klubben. Kah fikk kallenavnet «Kongen av Tøyen» og ble en favoritt blant supporterne.
AIK
Etter fem år i Vålerenga ble Kah solgt til den svenske toppserieklubben AIK. Han forventet å komme til en svensk toppklubb som skulle kjempe om gull i ligaen, men hans opphold i Sverige skulle vise seg å bli langt tøffere. AIK rykket ned fra Allsvenskan og Kah bestemte seg for å ikke bli med ned i Superettan.
Roda JC
Etter nedrykket med AIK ble Pa-Modou Kah solgt til den nederlandske toppserie-klubben Roda JC. Her etablerte han seg som fast midtstopper på A-laget og fikk totalt 189 kamper.
Al Kohr, Qatar SC og Al-Wehda
Etter mange år i Nederland gikk Kah til den qatarske klubben Al Khor i 2011. I 2012 ble han utlånt til Qatar SC, før han gikk til Al-Wehda i Saudi-Arabia i 2013.
Portland Timbers og Vancouver Whitecaps
I mai 2013 signerte Kah for Portland Timbers i MLS. I januar 2015 gikk han til Vancouver Whitecaps.
Kreke
Kreke eller krekeplomme, også kalt damaskusplomme, villplomme eller slåpeplomme (lat.: Prunus domestica ssp. insititia) er en spiselig stenfrukt. Kreketreet er en løvfellende busk eller et lite tre. Krike er, dialektalt i Vestfold og Grenland, et annet norsk navn på det primitive plommeslaget.
Kreke er botanisk sett en underart av den ekte plommen (Prunus domestica). Den er liten og kulerund med en avlang sten som er spiss i begge ender. Fruktene kan minne noe om slåpebær, men er større og – ikke minst – de smaker godt, om noe syrlig. Kriker kan brukes der man ellers ville brukt plommer: til syltetøy, i desserter og kaker. Krike er råstoffet til brennevinet slivovits, som er mye brukt på Balkan og i Øst-Europa.
Åsa
Åsa kan vise til
Stålpakten
Stålpakten (tysk: der Stahlpakt, italiensk: il Patto d'acciaio var en tysk-italiensk avtale som ble undertegnet 22. mai 1939. Den såkalte stålpakten, som gjaldt i ti år, inneholdt avtale om såvel internasjonalt politisk samarbeid som garantier om å stille opp på hverandres side om noen av de to statene kom i krig.
Da Tyskland ikke informerte Italia om sin innledende konflikt med Polen i 1939, oppgav Italia å være en «ikke-krigførende makt» da andre verdenskrig startet.
Ifølge den britiske historikeren Richard Overy var det i praksis lite koordinering mellom Tyskland og Italia inntil våren 1941.
Dag Thoresen
Dag Thoresen (født i 1953 i Rælingen) er en norsk billedkunstner. Han ble på 1980- og 1990-tallet en av de fremste norske eksponentene for nyekspresjonismen innen billedkunsten, både som grafiker og som maler. Som grafiker ble han på 1980-tallet og fremover særlig ansett som en eksponent for yngre kunstneres gjenoppliving av tresnittet. Tresnitt var da en teknikk som noen tiår tidligere hadde vært mye brukt av norske kunstnere som blant annet Edvard Munch, men som deretter lot til å ha gått litt i glemmeboken blant senere generasjoner kunstnere.
Sebastian Prieto
Sebastian Prieto (født 4. februar 1987) er en britisk håndballspiller. Han representerte landet sitt under Sommer-OL 2012 i London, der han endte på sisteplass med det britiske landslaget.
Dag Thoresen
I 2000 skrev Aftenpostens kunstanmelder om ham:"Dag Thoresen har med rette inntatt en plass blant samtidens betydeligste moderne kolorister og landskapsmalere."
Utdannelse
Han vokste opp i Lillestrøm, og tok deretter utdannelse ved Statens håndverks- og kunstindustriskole i Oslo, fra 1973 til 1977. Deretter studerte han ett år ved École nationale d'art décoratif i Nice. Fra 1979 til 1983 var han student ved Statens kunstakademi i Oslo med Knut Rose, Inger Sitter, Halvdan Ljøsne og Guttorm Guttormsgaard som veiledere.
Kunstnerisk virke
Han er særlig kjent for sine fargesterke, ekspresjonistiske malerier. Han har fått en sterk posisjon innen norsk samtidskunst, og hans verker er innkjøpt av de største og viktigste kunstmuseene i Norge, som Nasjonalgalleriet og Samtidsmuseet (nå Nasjonalmuseet for kunst, arkitektur og design), Astrup Fearnly Museet og Riksgalleriet.
Sommeren 1984 disponerte han atelieret som Henrik Sørensen hadde hatt i Oslo rådhus, og som Oslo kommune senere har lånt ut til kunstnere i Oslo. Høsten 1984 hadde han sin debututstilling i Galleri Haaken med maleriene han hadde ferdigstilt på atelieret i rådhuset.
Han har hatt flere utsmykningsoppdrag for offentlige virksomheter. I 1985 ble et verk av Thoresen innkjøpt til Alta distriktshøyskole. I 1996 ble et veggmaleri av Thoresen avduket i Ullevål sykehus i Oslo, og samme år ble flere malerier av ham innkjøpt til Statens nye bygg i Regjeringskvartalet i Oslo. Han var også en av kunstnerne som mottok invitasjon fra Stortinget til å levere forslag til utsmykning av Vandrehallen.
Han har også hatt en rekke utstillinger, både separatustillinger og kollektivutstillinger, i renommerte gallerier som Galleri Haaken i Oslo   og Oslo Kunstforening. I 1989 stilte han ut arbeider på utstillingen «LYD-BILDE» i Galleri F15 på Jeløya utenfor Moss. Kunstnerne som deltok hadde blitt invitert til å utforske forholdet mellom lyd og bilde, og hvordan de to sanseuttrykkene kunne påvirke publikum. Han var også representert i boken som Galleri F15 utga i forbindelse med denne kunstutstillingen. I 1992 deltok Thoresen i kollektivutstillingen «Norsk nyekspresjonisme» på Kunstnernes Hus i Oslo.
Galleristen og kunstkjenneren Haaken Christensen, som hadde Dag Thoresen i sin stall av faste kunstnere, skrev i sin erindringsbok En gallerists erindringer (1985):"En kritiker må efter min mening være temmelig indisponert for ikke å oppdage at i Dag Thoresen var ungt norsk maleri tilført en betydelig kolorist. Men malerens utstilling i november 1984 fikk stort sett temmelig sur mottagelse. Et unntak var Leena Mannila som i Arbeiderbladet ga utstillingen en dyptloddende omtale."
Verv (utvalg)
Thoresen har hatt en rekke verv. Blant annet var han formann i Unge Kunstneres Samfunns malerjury i perioden 1980–1981. I perioden 1992–1993 var han medlem av Høstutstillingens grafikk-jury.
Monaco under Vinter-OL 2002
Monaco under Vinter-OL 2002. Fem mannlige sportsutøvere fra Monaco deltok i en sport, bobsleigh under Vinter-OL 2002 i Salt Lake City i USA. Monaco, som deltok for sjette gang i et vinter-OL, vant ikke noen medaljer. Beste plassering var en 22.-plass i toerbob.
Attaché
En attaché (fra fransk) er en tittel som nyttes for personer i tilknytning til utenrikstjeneste. Tittelen knyttes gjerne til diplomater som rangerer lavere enn tredjesekretær eller spesialistpersonell som ikke kommer fra utenrikstjenesten. For spesialpersonell vil tjenesten ofte for å ta seg av et særområde, med tilhørende tittel, eksempelvis handelsattaché, militærattaché, kulturattaché eller presseattaché. En attaché kan ha tjeneste ved en legasjon eller en ambassade.
Mouhotina
Levevis
Både larvene og de voksne (imago) er planteetere.
Utbredelse
Slekten er utbredt i Sørøst-Asia (Thailand, Kambodsja, Vietnam).
Vresse-sur-Semois
Vresse-sur-Semois er en kommune i den belgiske provinsen Namur.
Jacques Sautereau
Sautereau vant en olympisk bronsemedalje i krokket under 1900 i Paris. Han kom på tredjeplass i singelturneringen med to kuler bak sine landmenn Chrétien Waydelich og Maurice Vignerot.
William H. Tunner
William H. Tunner (født 14. juli 1906 i Elizabeth i New Jersey i USA, død 6. april 1983 i Gloucester i Virginia) var en amerikansk generalløytnant i United States Army Air Corps (USAAF) og senere United States Air Force (USAF).
General Tunner var kjent for sine organisatoriske evner som leder av store lufttransporter.
Bakgrunn, militær utdannelse
William H. Tunner ble født i Elizabeth i New Jersey, men vokste opp i det nærliggende Roselle.
Hans forfedre stammet fra det steiriske Leoben i Østerrike; blent dem var gruvepioneren, riksdagsmedlemmet og Montanuniversität Leobens grunnlegger Peter Tunner (1809-1897) og dennes far av samme navn, Peter Tunner den eldre (1786-1844),som også var gruve- og malmfagmann. Tunners far hadde studert ingeniørvesten i Leopben ved skolen som hans gamle forfader hadde grunnlagt, før han emigrerte til Amerika.
Wu Yanan
Wu Yanan (født 14. september 1981 i Zhangjiakou i provinsen Hebei) er en kinesisk kvinnelig håndballspiller. Hun er en del av det kinesiske håndballandslaget, og ble tatt til å representere Kina under Sommer-OL 2008 i Beijing, der laget endte på 6.-plass.
William H. Tunner
I det amerikanske forsvaret
Tunner Virket i det amerikanske forsvaret fra 1924 til 1960, deltok i andre verdenskrig, Koreakrigen og ble blant annet dekoreret med Distinguished Service Cross (DSC) og Forbundsrepublikken Tysklands fortjenstorden.
Tre stategiske luftbroer i krigs- og fredstider
Under andre verdenskrig gjorde han tjeneste i Air Transport Command (ATC), hvor han som oberst i 1944 ble ansvarlig for luftransporten av krigsmateriel fra India til Kina, hvor transportflyene skulle fly over den østlige del av Himalaya-fjellene. (The Hump). Tunner tok inn den kvinnelige flypiloten Nancy Love i staben ved denne sin første største kommando i 1942, og var en nøkkelskikkelse for planleggingen og dannelsen av Women's Auxiliary Ferrying Service.