cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Jugurtha
Veien til makten
Kong Micipsa døde i 118 f.Kr. og hans tre sønner skulle dele makten. Det oppsto umiddelbart strid mellom Jugurtha og Hiempsal, en strid som endte med at Hiempsal ble drept av Jugurthas menn. Jugurtha gikk deretter til kamp mot sin andre bror Adherbal som måtte flykte til Roma for å få hjelp. De romerske embetsmennene meglet i konflikten, men Jugurtha sendte utsendinger til Roma med bestikkelser, og klarte ved hjelp av dem å få til en løsning som gikk ut på at Numidia ble delt i to riker hvor Jugurtha fikk den vestlige delen som ble ansett som rikest på jord og folk, mens Adherbal fikk et rike som var mer rikt på havner og byggverk.
Krigen mot Roma (Jugurthakrigen)
I 112 f.Kr. gjenopptok Jugurtha kampen mot Adherbal. Begge samlet sine styrker og Adherbal, som nok var usikker på sin militære styrke, forskanset seg i byen Cirta hvor det også befant seg en god del romerske borgere. Han håpet her på militær hjelp fra Roma, men romerne var på dette tidspunkt militært engasjert i krig mot kimbrerne og teutonerne ved romerrikets nordgrense og kunne ikke avse styrker til Numidia. Jugurtha inngikk et forlik med Adherbal, men fikk ham likevel drept i tillegg til at romerne i Cirta ble massakrert. Dette førte til en direkte konflikt med Roma som sendte tropper til Numidia under ledelse av konsul for Numidia, Lucius Calpurnius Bestia. Romernes tunge infanteristyrker kunne imidlertid ikke påføre Jugurthas lette kavaleristyrker vesentlige tap.
Bestia aksepterte et forhandlingsutspill fra Jugurtha som formelt overga seg på meget gunstige vilkår – Bestia dro sine tropper tilbake til Roma og Jugurtha kunne fortsette å styre Numidia. Sterke krefter i senatet i Roma, blant annet Gaius Mammius, beskyldte nå Bestia for korrupsjon. (Han hadde blant annet fått 30 elefanter i gave fra Jugurtha.)
Senatet vedtok å sende Lucius Cassius til Numidia for å hente Jugurtha slik at han med garanti om fritt leide kunne vitne i saken mot Bestia. Ved hjelp av nye bestikkelser klarte Jugurtha også denne gang å unngå at romerne dømte ham. I tillegg klarte han gjennom sin nære venn Bomilcar å få tatt livet av sin egen slektning Massiva som hadde oppholdt seg i Roma siden beleiringen av Cirta, og som var blitt lansert som ny konge i Numidia ettersom han, i likhet med Jugurtha, var sønnesønn av den tidligere kongen Masinissa.
Enden ble at Jugurtha ble sendt tilbake til Numidia og det brøt igjen ut krig mellom Numidia og den romerske republikk. Konsul Quintus Caecilius Metellus ledet troppene, men etter en tid med endeløse felttog og nytteløse kamper dro Metellus’ nestkommanderende, løytnant Gaius Marius, til Roma og ble der valgt til ny konsul for Numidia. Han dro tilbake og overtok kommandoen. Han sendte så sin kvestor Lucius Cornelius Sulla til nabolandet Mauretania. I Mauretania klarte Sulla å alliere seg med kong Bocchus I. Ved list klarte romerne til slutt å få Bocchus til å ta Jugurtha til fange i 105 f.Kr.. Bocchus utleverte ham til romerne mot at en del av Numidia ble overtatt av Mauretania. Resten av Numidia ble etter dette en del av den romerske provinsen Afrika, bortsett fra en mindre del som fortsatt ble betegnet som kongedømmet Numidia, ledet av Jugurthas halvbror Gauda.
Jugurtha ble ført til Roma og der ble han sammen med sine sønner og hustruer dratt gjennom gatene i Gaius Marius’ triumfmarsj etter at hans kongelige kapper var fjernet og hans øredobber var dratt av. (Han mistet den ene øreflippen i prosessen.) Han ble deretter firt ned i dødscellen i fengslet Tullianum på Kapitolhøyden hvor han døde av sult i 104 f.Kr. Han etterlot seg to sønner, Oxyntas og Iampsas. Oxyntas skal senere (91 - 88 f.Kr.) ha deltatt på romernes side i forbundsfellekrigen.
Stamtavle
Oversikt over slektskapsforholdet rundt Jugurtha, vesentlig basert på Eiliv Skards opplysninger i en fotnote til sin oversettelse av Jugurtha, samt nettstedet livius.org.
Proselytt
En proselytt (gresk: «en som har ankommet») er innenfor nytestamentlige studier brukt om ikke-jøder som gikk over til jødedommen, og dermed forpliktet seg til å overholde den jødiske loven.
Ordet forekommer noen ganger i Bibelen: I Apostlenes gjerninger 2,11 som: «jøder og proselytter, kretere og arabere – og vi hører dem tale om Guds storverk på våre egne tungemål!», I Apostlenes gjerninger 6,5 som: «Dette forslaget ble tatt godt imot av hele forsamlingen. Og de valgte Stefanus, en mann fylt av tro og Hellig Ånd, og Filip, Prokoros, Nikanor, Timon, Parmenas og Nikolaus, en proselytt fra Antiokia.» I Apostlenes gjerninger 13,43 som: «Og da forsamlingen løste seg opp, var det mange som fulgte dem, både jøder og gudfryktige proselytter. Paulus og Barnabas talte med dem og la dem på hjertet at de måtte holde fast ved Guds nåde.»
I Matteusevangeliet 23,15 som: «Ve dere, skriftlærde og fariseere, dere hyklere! Dere drar land og strand rundt for å vinne en eneste proselytt, og når dere lykkes, gjør dere ham til en som fortjener helvete dobbelt så mye som dere selv.»
Litteratur
Proselyten גר Прозелитизм
Lewis (fornavn)
Lewis er et mannsnavn dannet som en engelsk form av Loius, som var den franske formen av Ludovicus, en latinsk form av Ludvig. Navnet har opprinnelse i da gammelhøytyske ordene hlut, «høylytt, berømt», og wig, «strid, kamp».
Lewis er også brukt som kvinnenavn, men sjeldent. Lewis er et vanlig etternavn.
Utbredelse
Navnet Lewis er kjent i England fra middelalderen.
Lewis var et populært navn i USA på 1800-tallet.
Kjente personer med navnet
Personene i listen er ordnet kronologisk etter fødselsår.
Tancheng
Tancheng (kinesisk: 郯城县 ; pinyin: Tánchéng Xiàn) er et fylke i provinsen Shandong i Folkerepublikken Kina. Det ligger i byprefekturet Linyi.
Tyrkia under Sommer-OL 1996
Tyrkia under Sommer-OL 1996. Femtitre sportsutøvere fra Tyrkia deltok i ni sporter under Sommer-OL 1996 i Atlanta. Tyrkia kom på nittendeplass med fire gull-, en sølv- og en bronsemedalje.
Tancheng
Befolkningen var i 1999 på:964.538. Arealet er på 1306,58 kvadratkilometer.
23. februar
23. februar er den 54. dagen i året. Det er 311 dager igjen av året, 312 i skuddår.
Tancheng
Tancheng på 1600-tallet er bakgrunnen for Jonathan Spences mikrohistorie The Death of Woman Wang.
23. februar
Dagens navn
Torstein, Torunn
Fødsler
Se flere som er født 23. februar i Kategori:Fødsler 23. februar.
Dødsfall
Se flere som døde 23. februar i Kategori:Dødsfall 23. februar.
Navnedag
Norge: Torstein, Torunn, Tosten
Sverige: Torsten, Torun
Danmark: Papias
Tancheng
Xu Ling, kompilator av diktantologien Nye sanger fra jadeterrassen, var fra det som i dag er Tancheng fylke.
Kulturminner
Stedet for hovedstaden til oldtidsstaten Tan (Tanguo gucheng 郯国故城) ligger her, og ble i 2006 oppført på Folkerepublikken Kinas liste over verneverdige kulturminner.
Jordskjelv
Den 25. juli 1668 ble området rammet av et jordskjelv med beregnet momentmagnitude på 8,5. Tanchengjordskjelvet var dermed et av Kinas kraftigste i historisk tid. Ved landsbyen Maipo 麦坡村 i storkommunen Gaofengtou i Tancheng fylke kan man tydelig se forkastningene og ruiner som hang sammen med jordskjelvet.
Administrative enheter
Tancheng består av elleve storkommuner og seks kommuner:
Storkommuner: Tancheng 郯城镇 (administrasjonssete), Matou 马头镇, Zhongfang 重坊镇, Lizhuang 李庄镇, Zhedun 禇墩镇, Yangji 杨集镇, Huangshan 黄山镇, Gangshang 港上镇, Gaofengtou, 高峰头镇, Miaoshan 庙山镇, Shadun 沙墩镇.
Kommuner: Shengli 胜利乡, Xincun 新村乡, Honghua 花园乡, Guichang 归昌乡, Honghua 红花乡, Quanyuan 泉源乡.
Samferdsel
Kinas riksvei 205 passerer gjennom området. Den begynner i Shanhaiguan i Hebei og ender opp sør i Shenzhen i provinsen Guangdong. Underveis er den innom blant annet Tangshan, Tianjin, Zibo, Huai'an, Nanjing, Wuhu, Sanming, Heyuan og Huizhou.
Jakob Potter
جيمس بوتر James Potter James Potter James Potter Figuren der Harry-Potter-Romane James Potter James and Lily Potter James Potter James Potter James Potter James Potter James Potter ジェームズ・ポッター Tiago Potter James Potter Familjen Potter 詹姆·波特
Wojciech Fortuna
Wojciech Fortuna (født 6 august 1952 i Zakopane) er en tidligere polsk skihopper.
Han vant svært overraskende storbakkerennet under OL 1972 i Sapporo, og var den første polske olympiske mesteren i skihopping.
Han ble regnet som Polens beste skihopper gjennom tidene, inntil Adam Małysz like uventet vant den tysk-østerrikske hoppuka sammenlagt i årsskiftet 2000/2001.
Jinxiang
Jinxiang (kinesisk: 金乡县 ; pinyin: Jīnxiāng Xiàn) er et fylke i provinsen Shandong i Folkerepublikken Kina. Det ligger i byprefekturet Jining.
Befolkningen var i 1999 på:601.369.
Samferdsel
Kinas riksvei 105 løper gjennom fylket. Denne viktige trafikkåren begynner i Beijing, løper sørover og ender ved kysten i Zhuhai i provinsen Guangdong. Den går innom større byer som Tianjin, Dezhou, Jining, Shangqiu, Jiujiang, Nanchang og Guangzhou.
FA-cupen 1963/64
FA-cupen 1963/64 var den 83. sesongen av den engelske FA-cupen. West Ham United slo Preston North End 3–2 i finalen.
A-K maskiner
Historie
A-K maskiner AS ble etablert som A/S Arstad & Konglevoll 1. februar 1961 av Bernt Arstad og Torleiv Konglevoll, med avdelinger i Oslo og Bergen. Selskapet overtok samtidig agenturene til A/S Kullberg & Co, da de ble kjøpt av Volvo. I 1966 ble A/S Arstad & Konglevoll eneforhandler av Fiat-traktorer, da selskapet overtok Thorstvedts Maskinforretning A/S. 1. mars 1978 ble de to selskapene A/S Arstad & Konglevoll og Thorstvedt Maskinforretning A/S fusjonert, og det nye selskapet fikk navnet A-K maskiner. I juni 2008 ble selskapet kjøpt av Bertel O. Steen
Kowhaier
Kowhaier er en gruppe med åtte små blomsterbærende trær i slekten Sophora i erteblomstfamilien. Sophora inneholder forøvrig ca. 45 arter. Det kommer fra New Zealand, der det også er nasjonalblomsten. Det finnes åtte ulike arter, med Sophora microphylla som den mest vanlige. Kowhai-trær vokser over hele landet, og er ofte å se i nyzealandske hager.
Trærne kan bli opptil åtte meter høye. De har nokså glatt bark og små blad. De store, sterkt gulfargede blomstene med form som horn kan en se om våren og tidlig på sommeren. Etter blomstringen lager planten belger som inneholder seks eller flere frø.
Noen av kowhai-artene mister bladene om høsten, noe som er uvanlig på New Zealand, der de fleste plantene er eviggrønne.
Det maoriske ordet for gult er kowhai, og kommer fra de gule blomstene.
Celastrina
Celastrina er en slekt av blåvingene. De er sommerfugler i gruppen glansvinger.
Utseende
Celastrina er en gruppe med mellomstore blåvinger med ganske skjøre vinger. Hannenes overside er klart himmelblå, hunnene er også gjerne blå, men med bredt mørke ytterkanter. Undersiden er lysgrå med små, svarte flekker. Fasettøynene har fine hår mellom fasettene.
Levevis
Larvene kan finnes på mange ulike busker og løvtrær, ofte slike med harde og seige blader som er lite brukt av andre sommerfugler.
Utbredelse
Slekten er hovedsakelig utbredt i Holarktis, men noen arter finnes i Sørøst-Asia og like til Australia. Det er stor geografisk variasjon og det er usikker hvorvidt artene som forekommer i den palearktiske sone og Nord-Amerika bør regnes som de samme eller ikke.
Mudéjar
Mudéjar er betegnelsen på de muslimene som valgte å bli igjen på Den iberiske halvøya etter den kristne gjenerobringen, la Reconquista, og som ikke gikk over til kristendommen. Disse var til dels etterkommere etter arabiske og berberiske innvandrere fra Nord-Afrika, til dels etterkommere etter kristne som hadde gått over til islam i den mauriske perioden i spansk historie.
Navnet er også en betegnelse på en arabisk eller maurisk inspirert arkitektur som blomstret i Spania, spesielt i regionene Aragón og Castilla mellom 1100- og 1500-tallet. Denne stilarten fikk navnet mudéjar av José Amador de los Ríos i 1859
Navnet mudéjar er en spansk forvanskning av det arabiske ordet mudajjan مدجن, som betyr de som underkaster seg, og det henspilles både til å underkaste seg islam og det verdslige, kristne styret.
Etter Granadas fall i januar 1492 beholdt mudéjarene sin status en periode. Imidlertid ble de tvunget til å gå over til kristendommen ved midten av 1500-tallet. De ble fra da av kjent som moriscos. I 1610 ble de som ikke hadde godtatt kristendommen kastet ut av Spania. Mudéjar-stilen finnes igjen i arktiektur, musikk, kunst og håndverk i Spania og Portugal.
Mudéjar-arkitektur
Sekulære og religiøse byggverk i romansk stil, gotikk og renessanse ble oppført med dekorative elementer inspirert av islamsk kunst, noe som skapte originale og slående resultater. Innflytelsen fra islamsk kunst varte ved fram til begynnelsen av 1600-tallet.
Karakteristikker
Stilen oppsto på 1100-tallet i et miljø hvor kristne, jøder og muslimer levde side om side i de kristne kongerikene i Spania. Det foretrukne byggematerialet var murstein. Arkitekturen er ikke preget av konstruksjonsmessige nyvinninger, slik som f.eks. den gotiske stilen, men er en nytolkning av de europeiske stilartene gjennom muslimsk innflytelse. Siden islam forbyr avbildning av levende vesener, er islamsk kunst preget av geometriske former. Disse ble gjenskapt på kristne byggverk ved å bruke enkle, ofte billige materialer som tre, murstein, gips, keramikkfliser og ormental bruk av metaller.
For å smykke ut flater som gulv og vegger utviklet mudéjar-stilen komplisert bruk av keramiske fliser. Bruken av keramiske fliser fortsatte også etter at muslimene ikke lenger utførte arbeidet.
Gotisk stil og mudéjar
Da den gotiske arkitekturen utviklet seg i Spania, tok den opp i seg elementer av mudéjar-arktitektur. Et spesielt fint eksempel på mudéjar er Casa de Pilatos fra tidlig 1500-tall i Sevilla. Alcázar, festningen i Sevilla, er et av de flotteste eksempler på stilarten, hvor den smelter sammen med stildrag fra gotikken og renessansen. Slottet begynte sitt liv som et maurisk fort, men ble utvidet etter den kristne erobringen i 1248, fortsatt i maurisk stil.
Portugal
I Portugal finnes det også eksempler på stilen, selv om den er mindre vanlig og mye enklere i dekorasjonen enn i nabolandet Spania. Mursteinsarbeider i mudéjar-stil finnes bare i apsiden i kirken i Castro de Avelãs nær Bragança, som ligner svært på kirken i Sahagún i León. I provinsen Alentejo sørøst i Portugal utviklet det seg på 1400- og 1500-tallet en arkitektur som blandet mudéjar-elementer med den portugiskiske varianten av gotikken, nemlig den manuelinske stilen. Vinduene i palasset til Hertugene av Basto i Evora er et eksempel på stilen. Flislagte flater i mudéjar-stil finnes også i kongepalasset i Sintra. Tretak i mudéjar-stil finnes også i kirker i Sintra, Caminha, Funchal og andre steder.
Mudéjar i den nye verden
Da spanjolene erobret sitt kolonirike i Amerika, tok de med seg sin arkitektoniske arv. Sammen med elementer fra sen-gotisk finnes det flere eksempler på mudéjardetaljer i de tidligste kirkene i Mexico, og det mest komplette eksemplet er kirken Capilla Real i byen Cholula, Puebla. Taket består av 49 små kupler i arabisk stil. Kirken San Francisco i Tlaxcala er et annet eksempel.
Ny-mudéjar
Historismen, som tok opp igjen ulike stilarter fra historien, gjenopplivet også mudéjar-stilen. Arkitekten Emilio Rodriguez Ayuso tegnet Plaza de Toros (tyrefekterarenaen) i Madrid, som nå er revet, sent på 1800-tallet. Denne typen tyrefekterarenaer ble kopiert i hele Spania. I Sevilla fant den Ibero-Amerikanske utstillingen sted i 1929, og den spanske paviljongen ble oppført i ny-mudéjar. Grand Teatro Falla i Cádiz er også i denne stilarten.
Eksempler fra Madrid på ny-mudéjar er eksempelvis tyrefekterarenaen Las Ventas, kirken Virgen de la Paloma, Aguirre-skolen og vanntårnet Torre de Canal Isabel II, nå brukt som utstillingsareal.
Lamar County
Lamar County er navnet på fire fylker i USA:
Odd Johan Stalheim
Odd Johan Stalheim (født 26. juni 1920, død 3. september 1943) var en av de 515 sjøfolkene fra Bergen som ofret live sitt under andre verdenskrig, som motormann på skipet «India MT». India ble senket av en tysk raider utenfor Påskeøya. Skipet var lastet med bensin og alle om bord omkom i et flammehav. Skipet var på reise fra Sør-Amerika til Sydney.
Han var en av syv søsken.
Lauderdale County
Lauderdale County er navnet på tre fylker i USA:
Asbjørn Tønnesen
Asbjørn Tønnesen (født 7. oktober 1966) er en norsk tegner og illustratør.
Asbjørn Tønnesen har særlig arbeidet med illustrasjoner til populære serier og figurer for barn, deriblant Terje Formoes Kaptein Sabeltann. Han har også illustrert tegneserier og bøker, blant annet Frid Ingulstads barnebok Magnus Viking fra 2001. Tønnesens tegninger er utført i sikker strek og teknikk, ofte som myke akvareller i en lett tilgjengelig, tegneserieinspirert stil.
Asbjørn Tønnesen bodde i flere år i Eydehavn i Arendal kommune, men bor nå i Sverige.
Mõisaküla
Mõisaküla er en by i Mulgi kommune i Viljandi fylke i det sørlige Estland. Det er en liten by med drøyt 1 000 innbyggere. Arealet er bare 2,2 km². Byen ligger 200 km fra Tallinn, 100 km fra Tartu og 80 km fra Pärnu.
Byen vokste fram med jernbanen fra 1895.
Leif Hjørnevik
Leif Hjørnevik (født 16. juni 1910, død 1973) var fylkesmann i Telemark fra 1970 til 1973. Han ble utnevnt 12. desember 1969 (mange lister regner med den datoen og skriver derfor 1969–1973).
Leif Hjørnevik ble cand.jur. i 1936 og var deretter advokatfullmektig før han startet egen sakførerforretning. Fra 1939–1941 var han dommerfullmektig. Han var ansatt i Finansdepartementet, Innenriksdepartementet og Justisdepartementet under andre verdenskrig. I 1945 ble han fylkeskontorsjef i Nordland, året etter ble han rådmann i Larvik, en stilling han hadde til 1959. Deretter fulgte ti år som finansrådmann i Trondheim før han i 1969 ble utnevnt til fylkesmann i Telemark.
Lommelykt
Lommelykt er en bærbar lykt og har fått navnet fordi mange lommelykter er så små at de passer ned i en lomme. Også større lyskilder bygget etter samme modell (stavlykter), er kjent som lommelykter. Bruksområdet er primært å gi lys mens man beveger seg på mørke steder.
Lommelykten ble utbredt og populær parallelt med utviklingen av batterier av saltsyre/sinktypen i standardformat. Disse kunne skiftes ut på en enkel måte når de var «tomme for strøm». Utformingen var enten at batteriene (cellene) ble lagt etter hverandre i en sylinder der lengden var tilpasset antall celler, eller en benyttet en flat utgave der tre celler var seriekoplet som 4,5 volt batteri. Pærer og optiske deler var tilpasset bruksområdet. De fleste stavlykter har reflektor som er montert slik at de kan justeres i lengderetningen for å gi forskjellig spredning av lyset.
Dagens lommelykter har gjerne lysdioder (LED) som lyskilde, og andre batterityper enn før. Utformingen er dermed mer variert, og lyktene kan være svært små og likevel gi godt lysutbytte. Siden lysdioder i seg selv er små, vil en kunne finne lommelykter som også fungerer som eksempelvis elektriske gnisttenningslightere. Nyere batterier taper ofte mye effekt ved lave temperaturer, og virker best lengst mulig ved at de oppbevares i lommer nær kroppen når de ikke er i bruk.
Hodelykt
En hodelykt er en lommelykt med stropper, slik at man kan plassere lykten på hodet. Denne typen lykt har blitt mer populær ettersom lysdiode-teknologien har muliggjort mindre og lettere lykter med innebygde batterier, i motsetning til den gamle, klumpete typen hvor man hadde batteriene i en egen holder i beltet og måtte forholde seg til ledningen som gikk mellom holderen og selve lykten.
Grunnen til bruken av hodelykt er at i noen situasjoner trenger man «frie hender». For eksempel er dette lurt for en langrennsløper, som er avhengig av å bruke begge hendene til skistavene. Hodelykten brukes også gruvearbeid, bilredning og annet teknisk arbeid som kan foregå i mørke.
Dynamolykten
En bedre og mere stabil strømforsyning fikk man ved å la en metallspole og en magnet bevege seg i forhold til hverandre. Ved å rotere en del og la den andre stå fast, kunne elektrisitet genereres og vedlikeholdes så lenge bevegelsen fortsatte. Ofte ble svinghjul brukt for å stabilisere rotasjonen. Store, oftest vekselstrømproduserende maskiner kalles (elektro-)generatorer, mens små kalles dynamoer.
Denne teknikken ble også brukt i de tidligere tider da man ikke hadde penger til batterier, i tillegg til krigens dager da batterier var krigsviktig materiell.
Dynamolykten er ikke avhengig av elektriske batterier fordi brukeren selv skaper elektrisitet ved å trykke inn et håndtak på lykten. Trykk i jevn rask takt for å få jevnest mulig lys. Lykten slukker når en slutter å klemme sammen.
Jiaxiang (Jining)
I 1999 hadde fylket 762.855 innbyggere.
Lommelykt
Induksjonslommelykt
Det som gjør lommelykten svært praktisk, er at den verken trenger batterier eller lyspære – kun mellom 15 – 30 sekunder med iherdig risting. Ristingen utløser en kraftig lysstråle som kan sees på nesten en kilometers avstand. Se også Induksjon
Historie
Da Thomas Edison i 1879 var i stand til å lage det elektriske lyset med en karbon filament var det hele i gang. For i 1898 da det elektriske lyset var i aktiv bruk, ble den praktisk lyskilde for lommelykten oppdaget. Selv om en lommelykt er en relativt enkel enhet, fikk den ikke sin oppfinnelse før slutten av det 19. århundre. Grunnen er at en lommelykt er avhengig av elektriske batterier og elektrisk lys. Det var derfor først i 1903 at Conrad Hubert mottok en amerikansk patent, for en lommelykt med en av / på-bryter i den nå kjente sylindrisk containing lampen med elektrisk batteri. Tidligere hadde han laget den første prototypen av en lommelykten drevet av elektriske batterier. Prototypen ble antatt laget i 1902.
Jiaxiang (Jining)
Kulturminner
Det kulturelt vernede minnesmerket Steinrelieffene i slekten Wus graver befinner seg i fylket, og har en bevart gammel que. Det ble oppført i 1961 i Folkerepublikken Kinas liste over nasjonale historiske minnesmerker og kulturgoder.
Samferdsel
Kinas riksvei 327 løper gjennom området. Den fører Heze i Shandong til Lianyungang i Jiangsu.
Blackburn (Aberdeenshire)
Blackburn er en landsby i regionen Aberdeenshire i Skottland. Blackburn er raskt voksende, og fungerer som en sovekommune for Aberdeen. Den ligger like vest for Abeerdeen lufthavn, omtrent 20 kilometer nordvest for Aberdeen. Lokale fasiliteter inkluderer en industrieiendom, barneskole, sykehjem, postkontor, Starbucks Drive Thru, lokal Co-op og et samfunnshus.
Ved folketellingen i 2001 hadde Blackburn 1 386 innbyggere. I 2006 ble folketallet estimert til 2 070 innbyggere og en beregning av folketallet for 2020 utgjorde 3050 innbyggere, noe som indikerer en klar vekst for landsbyen de siste tiårene.
Geografi
Blackburn ligger 14 km vest-nordvest for Aberdeen og 150 km nord-nordøst Edinburgh, og er en landsby like nord for Backhill Wood hvor små bekker dannes og går sammen i elven Black burn hvor landsbyen har fått navnet sitt fra. Elven (burn) løper nordover for å bli ett med elven Don.
Økonomi
Blackburn Industrial Estate ligger i sørenden av landsbyen ved siden av hovedvien A96.
Sport
Blackburn AFC ble dannet i 1947 og er et lag i ligaen Aberdeenshire AFA andredivisjon (øst).
Fronttåke
Fronttåke er tåke som oppstår ved en varmfront eller (sjeldnere) en kaldfront, når varm luft løftes over kaldere luft. Hvis det dannes nedbør ved fronten, og den kalde lufta under er nær duggpunktet, kan det fordampe nok vann fra de fallende vanndråpene til at det dannes tåke. Tåka kan da danne et mer og mindre sammenhengende dekke fra bakken opp i skyene.
Marina, hertuginne av Kent
Marina, hertuginne av Kent (født prinsesse Marina av Hellas og Danmark den  i Athen, død 27. august 1968 i Kensington Palace i London) var medlem av den britiske kongefamilien. Hun var gift med prins George, hertug av Kent, sønn av kong George V av Storbritannia. Prinsesse Marina var den siste utenlandsfødte prinsessen som giftet seg inn i den britiske kongefamilien. Hun ble omtalt som Hennes Kongelige Høyhet.
Prinsesse Marina var datter av prins Nikolaos av Hellas og Danmark, kong Georg Is tredje sønn, og storhertuginne Elena Vladimirovna av Russland, en av tsar Aleksander IIs barnebarn.
Ekteskap og barn
Prinsesse Marina traff i 1932 prins George, hertugen av Kent, hennes tremenning via Kristian IX av Danmark, i London. Deres forlovelse ble offentliggjort i august 1934.
De ble viet den 29. november 1934 i Westminster Abbey i London. Vielsen ble etterfulgt av en gresk seremoni i det private kapellet i Buckingham Palace. Dette var den siste anledning som en utenlandsk født prinsesse giftet seg inn i den britiske kongelige familien.
Paret fikk tre barn:
Hertugen av Kent omkom i en flystyrt den 25. august 1942 ved Eagles Rock nær Dunbeath i Caithness i Scotland mens han var i aktiv tjeneste i Royal Air Force. Hertuginnen var, ifølge den kongelige biografen Hugo Vickers, «den eneste krigsenke i Storbritannia viss bo måtte betale arveavgift».
Senere liv og død
Prinsesse Marina fortsatte etter ektemannens død å representere kongehuset, og reiste blant annet til Ghana og Botswana, som på den tiden var underlagt den britiske kronen.
Før sin eldste sønns bryllup i 1961 erklærte prinsesse Marina at hun ønsket å bli titulert prinsesse Marina, hertuginne av Kent, i stedet for Enkehertuginnen av Kent, som ifølge retningslinjene ville bli hennes nye tittel når svigerdatteren ble Hertuginnen av Kent.
Hun tjenestegjorde som førstekansler ved University of Kent at Canterbury fra 1963 inntil hennes død fra en hjernesvulst i sitt hjem i Kensington Palace klokken 11:40 den 27. august 1968, i en alder av 61 år. Begravelsen for prinsessen fant sted i St. George's Chapel den 30 August. Hun ble gravlagt i Royal Burial Ground, Frogmore. Hennes begravelse var den siste kongelige seremoni hvor hennes svoger, den tidligere Edvard VIII, deltok.
Liste over kardinaler utnevnt av Johannes XXIII
Liste over kardinaler utnevnt av Johannes XXIII er en liste over de 52 kardinalene pave Johannes XXIII utnevnte under fem konsistorium i perioden fra 15. desember 1958 til 19. mars 1962.
Wenshang
Wenshang (kinesisk: 汶上县 ; pinyin: Wénshàng Xiàn) er et fylke i provinsen Shandong i Folkerepublikken Kina. Det ligger i byprefekturet Jining.
Befolkningen var i 1999 på:725.971.
Kulturminner
Jiabai-funnstedet (贾柏遗址, Jiabai yizhi) ble i 2006 tilføyd på Folkerepublikken Kinas liste over kulturminner.
Samferdsel
Kinas riksvei 105 løper gjennom fylket. Denne viktige trafikkåren begynner i Beijing, løper sørover og ender ved kysten i Zhuhai i provinsen Guangdong. Den går innom større byer som Tianjin, Dezhou, Jining, Shangqiu, Jiujiang, Nanchang og Guangzhou.
Skjærgårds Music & Mission Festival
Skjærgårds Music & Mission Festival er en kristen musikkfestival som arrangeres på Risøya ved Tvedestrand hver sommer i uke 27. Festivalen arrangeres av Stiftelsen Skjærgårdsgospel og hovedmålgruppa er ungdom i alderen 15-30 år. Festivalen er rusfri. Festivalen har vært arrangert fra 1981, og har vokst i størrelse for hvert år. Flere kjente artister har deltatt på festivalen. Blant disse kan Kirk Franklin, Michael W. Smith, Sigvart Dagsland, Andraé Crouch, Jerusalem og Stryper nevnes.
Historie
Festival ble startet på Berg-Kragerø museum i Kragerø i juli 1981 og hadde det første året artister som Jan Groth, Bergen Jubilee Singers, Presens og Bjørn Eidsvåg på plakaten. Festivalen ble besøkt av over 2500 besøkende dette året og scenen dette året besto av to innleide trailerhengere med forskalingsplater imellom og et provisorisk telt tak over.
I 2001 ble festivalen flyttet fra Kragerø til Risøya i Tvedestrand. Festivalen skiftet da navn fra Skjærgårdsgospel til Skjærgårds Music & Mission Festival.
Hvert år er det ulike talere og seminarholdere som deler inspirerende og utfordrende ord om det å tro og det å leve som kristen ungdom i vår tid.
Torsdag den 7.Juli 2011 ble det satt Guinness World Record i antall mennesker som tar ”High-Five” samtidig. Verdensrekordforsøket ble gjennomført under sommerens festival, der 2176 mennesker ble nøye talt og observert av over 100 vakter. Forsøket ble, i slutten av desember 2011, godkjent av Guinness World Records, og festivalen ble registrert som verdensrekordholder.
Diego de Landa Calderón
Historikere beskriver ham som grusom og fanatisk leder av en voldelig kampanje mot avgudsdyrkelse. Spesielt brente han nesten alle mayamanuskriptene (kodene) som ville vært svært nyttige for å dechiffrere Mayaskriptet, kunnskap om mayareligionen og -sivilisasjonen og historien til det amerikanske kontinent.
Liv og virke
Diego de Landa er forfatter av boken «Relación de las cosas de Yucatán» der han skriver om mayaenes språk, religion, kultur og deres skrivesystem. Boken er mest kjent for sitt mayaalfabet. Landa forsøkte å oversette mayahieroglyfene til spansk. Gjennomslaget for denne oversettelsen, som nå generelt har blitt akseptert som riktig, kom først mange år senere. Dette manuskriptet ble skrevet rundt 1566 på hans tilbaketur til Spania. Det originale eksemplaret hadde for lenge siden gått tapt. Bokversjonen av originalteksten ble produsert rundt 1660. Boken ble oppdaget i det nittende århundre av franskmannen Charles Etienne Brasseur de Bourbourg i 1862. Brasseur de Bourbourg publiserte boken to år senere i en tospråklig fransk-spansk utgave, boktittelens navn ble til «Relation des choses de Yucatán de Diego de Landa».
Landa ledet et åndelig monopol og jobbet hardt under støttepillaren han hadde innen fransiskanordenen ived konverteringen av mayaurfolket. Hans første oppdrag var å konvertere mayaer mens han tjenestegjorde i San Antonio i Izamal, der han også hadde første residens mens han bodde på Yucatánhalvøya. Han klarte å konvertere noen mayaer til katolsk tro, én etter at Landa fikk høre av katolske mayaer at noen fortsatte å praktisere deres egen religion tok han en avgjørelse. Landa hevdet at han hadde funnet bevis for at mayaene drev med menneskeofring og hadde andre avgudsdyrkende praksiser. Han mente for eksempel at de tilba djevelen, og organiserte derfor en avstraffelse som slutter med en seremoni kalt auto de fe.
Auto de fe er [middelalderspansk (og portugisisk) betyr «handler om tro». Frasen brukes oftest på engelsk i sin alternative portugisiske form Auto eller Uuto-da-Fe, som skulle ende opp med å vise til brenning på bål for kjetteri.
Under en seremoni den 12. juli 1562 ble et omtvistet antall mayakodekser (bøker) brent av Diego de Landa Calderón. Kodeksene var skrevet i mayasivilisasjonens tid. Han innrømmet til 27 andre kilder der han hevdet at 99 ganger så mange og at ca. 5000 mayabilder ble brent. Handlingene til Landa er omtalt i den såkalte «Black Legend» (spansk: La Leyenda Negra), som er et samlebegrep av forvanskninger og usannheter om spansk historie og kultur. Etter Landas press på den utbredte kulten på hele Yucatán, som er godt dokumentert, ble mayaene konvertert og troen deres ble i første omgang en blanding av katolisisme og may-religion. En legende som har sitt opphav lenge før ankomsten av spanjolene i Mexico, sier at kristendommen ble forkynt i Yucatán av guden Quetzalcoatl. Etter konverteringen til den katolisisme, men med seremonier fra den opprinnelige religion, skulle enkeltpersoner ha blitt korsfestet og deretter fått hjertet fjernet fra brystet og blodet skulle blitt brukt til å bestenke figurer av mayaguder. Slike seremonier skulle ha blitt praktisert på Yucatán opptil 45 år etter den spanske ankomsten.
De tre første biskopene av Yucatán var.
Landa-alfabetet
Senere forskere har gjennomgått materialet til Landa og de er av den oppfatning at «de Landa-alfabetet» var unøyaktig eller fantasifullt utført. Gjennombruddet for tydningen av mayahieroglyfene kom da russiske Yuri Valentinovich Knorozov som var etnograf og geolog gjorde sin generelle avhandling med dokumentene. «Drevnjaja pismennost Tsentralnoy Ameriki» (= det gamle skrivesystemet i Sentral-Amerika). Dette en avhandling fra boken «Relation des choses de Yucatán de Diego de Landa». Et viktig prinsipp fremsatt av Knorozov var at hieroglyfene også hadde en apostrof i tegnet. Etter utgivelsen av dette arbeidet fra Knorozov og hans avhandling, kom det senere alvorlig og til tider avvisende kritikk fra den engelske arkeolog og etnograf. John Eric Sidney Thompson (31. desember 1898 – 9. september 1975) som fremstod som den vitenskapsmann som var sin tids ledende mayanist. Hans syn var rådende og mange har fulgt ham. Thompson gjorde betydelig arbeid i å tyde Maya hieroglyfer særlig de som er relatert til kalenderen og astronomi samt å identifisere nye substantiver. Han utviklet en numerisk katalogiseringssystem for glyffer (T-tall systemet), som med noen utvidelser fortsatt brukes av mayanister i dag. Thompson fikk en ærespris for sitt arbeid av dronning Elizabeth II i 1975.
Farmakokinetikk
Farmakokinetikk er den delen av farmakologien som omhandler tidsforløpet av en forbindelse i et system. I praksis dreier det seg som regel om legemidler i hele eller deler av menneskekroppen, men farmakokinetiske prinsipper gjelder alle slags forbindelser i en organisme, som for eksempel næringsstoffer, metabolitter, endogene hormoner og toksiner. Sammenlignet med farmakodynamikk som populært sagt beskriver hva et legemiddel gjør med kroppen, beskriver farmakokinetikk hva kroppen gjør med et legemiddel.
ADME
Sentralt i farmakokinetikk står fire prosesser (ADME):
Disse prosessene er avhengige av egenskaper ved legemiddelet (pH, fettløselighet, størrelse mm) og egenskaper ved pasienten (for eksempel funksjon i tarm, lever og nyre)
Det påvises stadig nye ensymsystemer som bryter ned forskjellige grupper av medikamenter. Andre medikamenter kan øke eller redusere aktiviteten i ensymsystemet, eller kapasiteten til systemet brukes av andre substanser. Disse mekanismene er vanlige årsaker til interaksjoner, det vil si bivirkninger som oppstår når det benyttes spesielle kombinasjoner av medikamenter.
Noen sentrale begreper innen farmakokinetikk
Clearance er et mål på hvor raskt et legemiddel skilles ut og forsvinner fra kroppen. Dette gjelder både kjemisk omdannelse i lever (hepatisk clearance) og utskillelse av uomdannet legemiddel i nyrene (renal clearance).
Distribusjonsvolum angir i hvilken grad legemiddelet distribueres utenfor den sentrale blodsirkulasjonen. Fettløselige medisiner finnes mest i kroppens fettlagre, men vannløselige medisiner finnes mest i vandige oppløsninger i kroppen.
Proteinbinding angir hvilken andel av legemiddelet som er bundet til proteiner i plasma eller perifere vev. For de fleste legemidler er det ubundet legemiddel som gir effekt og bivirkninger, og mengden av ubundet legemiddel er vanligvis proporsjonal med klinisk effekt. Det ubundne legemiddelet er tilgjengelig for reseptorene for er de stedene medisinene binder seg og får medisineffekt /bivirkning. Dersom en større del av det aktuelle stoffet bindes til eggehvitestoffer som ikke gir virkning, vil det være vanskelig å dosere mengden som skal gi virkning på andre aktuelle reseptorer.
Halveringstid er tiden det tar før konsentrasjonen av en substans, særlig et legemiddel eller et giftstoff, er halvert i blodet eller i kroppen.
Biotilgjengelighet angir hvilken andel av en gitt medikamentdose som når sentral sirkulasjon.
Steady state: Tilstand hvor eliminasjonen av et legemiddel er like stor som den kontinuerlige tilførselen. For noen medisiner med sterk binding til fett eller proteiner kan det være nødvendig å gi store doser til å begynne med for å fylle slike inaktive lagre og raskere oppnå steady state.
Farmakokinetisk variasjon
Genetiske og ervervede faktorer påvirker absorpsjon, distribusjon, metabolisme og ekskresjon. For eksempel vil det være farmakokinetiske forskjeller mellom menn og kvinner, hos pasienter med enkelte sykdommer, mellom ulike etniske grupper og mellom ulike aldersgrupper. Dette kan ha avgjørende betydning for hvilken effekt et legemiddel vil ha, og bør tas hensyn til ved dosering.
Farmakokinetikk er spesielt viktig ved medisinsk behandling av eldre personer. Dette fordi leverens og nyrenes kapasitet til omsetning av legemidler avtar med alderen. Det finnes flere måter å beregne nyrekapasiteten (nyre-clearance). Eliminasjonen av et legemiddel gjennom nyren er oftest proporsjonal med clearance av kreatinin som kan beregnes ved å måle serum-konsentrasjonen av kreatinin som dannes ved nedbrytning av kreatinfosfat.
Moby Grape
Moby Grape er en amerikansk rockegruppe fra San Francisco som ble etablert på 1960-tallet, og er kjent for at alle de fem medlemmene bidro både til låtskrivingen og sang, og at de kollektivt blandet elementer fra folkemusikk, blues, country og jazz sammen med rock og psykedelisk musikk. De var en av få grupper hvor alle medlemmene sang førstevokal. Gruppen fortsetter tidvis å opptre ut på 2010-tallet selv om flere av de opprinnelige medlemmene ikke lenger deltar.
Historie
Navnet Moby Grape er avledet fra en intern vits: Hva er stort, purpur og svømmer i havet? Mens de andre bandene fra San Francisco spilte lange, psykedeliske jamsessions, spilte Moby Grape korte, fengende sanger på tre minutter som var komponert, spilt og sunget av hvert av medlemmene. Moby Grapes trommeslager, Don Stevenson, kalte låtskriverprosessen for en «kollektiv bevissthet». Gruppens fem medlemmer hadde liten felles historie og var svært forskjellige. Gitaristen Peter Lewis og bassist Bob Mosley kom fra et surfeband i sørlige California. Stevenson og gitaristen Jerry Miller hadde spilt i et band fra Seattle. Kanadiskfødte Skip Spence hadde på dette tidspunktet akkurat forlatt Jefferson Airplane, et annet band fra San Francisco. Til tross for dette var de meget samspilte og sang bemerkelsesverdige tette harmonier.
Debutalbumet Moby Grape (1967) er en av de sterkeste utgivelser fra denne perioden og med rimelig kommersiell suksess. Utgivelsen er bakgrunnen for at mange karakteriserer Moby Grape som et av de beste bandene fra San Francisco på 1960-tallet, og albumet har helt fram til i dag status som et meget respektert rockealbum. Plateselskapet Columbia valgte også slippe ti av albumets tretten sanger på fem singler den samme dagen: «Fall on You»/«Changes», «Sitting By the Window»/«Indifference», «8:05»/«Mister Blues», «Omaha»/«Someday» og «Hey Grandma»/«Come in the Morning». Av disse fem var det kun «Omaha» og «Hey Grandma» som havnet på hitlistene. Uansett, som Gene Sculatti og Davin Seay skrev i boken San Francisco Nights, forble gruppen «en av de få psykedeliske mesterverk som noen gang ble innspilt».
Jeff Tamarkin beskrev gruppas skjebne som preget av at de «ødslet bort sitt potensial, absurd feilslåtte beslutninger, uhell, tabber og kvalfull hjertesorg, alt satt til tonen av en del av den flotteste rock’n’roll som noen gang kom fra San Francisco. Moby Grape kunne ha hatt alt, men endte opp med ingenting og mindre.»
Shengren
Shengren (kinesisk: 聖人 pinyin: Shèngrén) er et kinesisk ord som betyr vismann, eller mer eksakt «person som hører». Den implisitte betydning er den som forstår. Idiomet Shèngrén 聖人 er sentralt for forståelsen for kinesisk kultur og filosofi, og er en arketype som går igjen i flere kinesiske klassiske tekster, både i klassisk konfuciansk, i taoistisk og i kinesisk buddhistisk litteratur.
Pupienus
Marcus Clodius Pupienus Maximus (født ca. 165/170, død 29. juli 238), kjent som Pupienus, var romersk keiser sammen med Balbinus i tre måneder, fra 22. april 238 til 29. juli 238, under året med de seks keisere. Kilder for denne perioden er knapp, og kunnskapen om keiserne er begrenset. I de fleste samtidige tekster er Pupienus referert til ved sitt agnomen «Maximus» framfor sitt cognomen (familienavn) Pupienus.
Tidlige år
Historia Augusta, et upålitelig verk med keiserbiografier fra denne perioden, framstiller Pupienus som et eksempel på forfremmelse via cursus honorum grunnet militær framgang. Verket hevder at han var sønn av en smed, deretter adoptert av Pescennia Marcellina (som ellers er ukjent), og som begynte sin karriere som en centurio primus pilus, deretter tribunus militum før han ble pretor. Han var faktisk en del av aristokratiet, skjønt fra de lavere delene, og ganske mulig nylig opprykket. Ettersom han kom fra den tidligere etruskiske byen Volterra, har det blitt spekulert om han kan ha vært sønn av Marcus Pupienus Maximus, en senator som kan ha vært det første medlem av hans familie som ble medlem av det romerske senatet, og hans hustru Clodia Pulchra.
Pupienus’ karriere var imponerende og tjenestegjorde i en rekke betydningsfulle posisjoner i løpet av regjeringstiden til det severanske dynasti gjennom slutten av 100- og tidlig på 200-tallet. Det omfattet utnevnelser som prokonsul av de senatoriske promagistratprovinsene Bithynia et Pontus, Achaea, og Gallia Narbonensis. Han ble senere utnevnt til keiserlig legat (Legatus Augusti pro praetor) til en av de germanske provinsene, mest sannsynlig etter hans første konsultid, ca. 207. I løpet av hans tid som guvernør var han ganske populær og oppnådde flere militære seirer over sarmatere og germanske stammer.
I 234 under de siste årene av Alexander Severus’ styre ble han installert som konsul for andre gang. Det samme året ble han også utnevnt til Praefectus urbi (urban prefekt) for Roma og fikk et omdømme for å være streng, såpass at han ble upopulær blant Romas lavere klasser.
Regjeringstid
Da Gordian I og hans sønn ble proklamert keisere i Africa utnevnte senatet en komité på tjue menn, inkludert den eldre senatoren Pupienus, for samordne operasjoner mot Maximinus Thrax inntil Gordian og hans sønn kunne komme. Da nyheten om Gordians nederlag og død nådde Roma kom senatet sammen i et lukket møte i tempelet til Jupiter Capitolinus og stemte for to medlemmer av komiteen som med-keisere. Det ble Pupienus og Balbinus. I motsetningen til situasjonen i 161 med Marcus Aurelius og Lucius Verus, ble begge keisere valgt som pontifices maximi, yppersteprester med offisielle kulter.
I henhold til Edward Gibbon, som støttet seg på fortellingene til Herodianus og Historia Augusta, var valgene av dem begge sensitive:
Imidlertid manipulerte fraksjonene innenfor senatet, som hadde håpet å profittere fra tiltredelsen av Gordian, folket og pretorianergarden for å agitere for opphøyelsen av Gordian III som deres keiserlige kollega. Pupienus overlot den sivile administrasjonen av Roma i ansvaret til Balbinus, forlot han Roma en gang i slutten av april og marsjerte til Ravenna hvor han ledet kampanjen mot Maximinus, rekrutterte germanske hjelpetropper som hadde tjenestegjort under ham mens han var i Germania. Men da Maximinus Thrax ble myrdet av sine egne soldater rett utenfor Aquileia, sendte han både Maximinus' tropper og sine egne tilbake til deres provinser (sammen med betydelige gaver) og vendte tilbake til Roma med sin nyervervede germanske livvakt.
Balbinus hadde i mellom ikke greid å opprettholde orden i hovedstaden. Kildene antyder at Balbinus mistenkte at Pupienus med sin germanske livvakt ville fortrenge ham, og de bodde snart i ulike deler av keiserpalasset. Det betydde at de var utsatt for fare fra misfornøyde elementer i pretorianergarden som mislikte å tjenestegjøre under senatsutnevnte keisere. Balbinus skal ha trodd at den germanske livvakten var en del av en konspirasjon for å myrde ham og anklaget Pupienus for dette. I en heftig diskusjon mellom dem, brøt pretorianergarden inn i rommet. Begge keiserne ble grepet og dratt med seg til gardens barakker hvor de ble torturert og stukket i hjel.
Familie
Pupienus hadde minst tre barn. Hans eldste sønn, Tiberius Clodius Pupienus Pulcher Maximus, var en consul suffectus en gang rundt 235, og var patronus, beskytter, av byen Tibur utenfor Roma. Hans yngste sønn, Marcus Pupienus Africanus Maximus, var consul ordinarius i 236 som kollega av keiser Maximinus Thrax. Disse konsulskap innenfor familien på tvers av styrene til Alexander Severus og Maximinus Thrax viser at familien hadde innflytelse og sto høyt på rangstigen. Pupienus hadde også en datter ved navn Pupiena Sextia Paulina Cethegilla, og som var gift med Marcus Ulpius Eubiotus Leurus, også romersk konsul.
Menispermaceae
Slekter og arter: se teksten
Menispermaceae er en plantefamilie i ordenen Ranunculales. Den omfatter om lag 520 arter fordelt på om lag 75 slekter, og plantene er tropiske, med unntak av to slekter som når tempererte strøk i Asia og Nord-Amerika. mange av artene er busker, eller klatrende planter. Familien har vært anerkjent taksonomisk i lengre tid.
Slekter (genera) og arter
I APG II-systemet opereres det med blant annet følgende følgende slekter:
Samnitterkrigene
Samnitterkrigene var tre kriger mellom den tidlige romerske republikk og stammene i Samnium. De største motstanderne mot romernes hegemoni på Den italienske halvøyen var samnittene, barske og krigerske fjellfolk som holdt til i Appenninene, sørøst for Latium. Stridighetene mellom disse krigerske folkene er kjent som første, andre og tredje samnitterkrig. Krigene foregikk over en periode på et halvt århundre, og dets slagmarker inkluderte nesten alle statene i Italia. Krigene endte med romersk dominans over samnitterne.
Den første samnitterkrig (344 - 341 f.Kr.)
De sabelliske fjellboerne i Appenninene hadde i århundrer forsøkt å trenge inn på slettene mellom fjellene og Middelhavet, men toskanerne og latinerne hadde holdt dem i sjakk. Ekspansjonen endret derfor retning fra Latium til Campania der de utviklet en levemåte mer sivilisert enn hos de krigerste folkene i fjellområdene. De mektigste av disse fjellfolkene, samnittene, begynte på 300-tallet å se seg om etter nye områder og ønsket å bruke de store slettene i Campania som beite for husdyrene sine. Disse områdene var allerede beiteland for folket i Campania, og de halvsiviliserte, krigerske fjellfolkene ble sett på som en alvorlig trussel mot Campania-befolkningens levesett. De vendte seg derfor mot Roma for å få hjelp. Romerne stilte opp og sendte utsendinger til fjellene for å forhandle med samnittene. Sendebudene ble imidlertid brutalt behandlet, og Roma erklærte krig mot samnittene som svar. Den første samnitterkrig var et faktum.
Den første samnitterkrigen ble kort, preget av romersk dominans i felten og av et mytteri blant soldatene som kom på kant med diktatoren Marcus Valerius Corvus. Etter legendene skal han ha knust en gallisk goliat i et håndgemeng i sine yngre dager. Krigen varte i to år og endte i 341 f.Kr. med romersk triumf og at samnittene ble villige til å inngå fred.
Freden ble kortvarig på grunn av opprøret til latinerne, Romas allierte, som ikke var tilfreds med å være så avhengige av den dominerende byen Roma. Som svar forlot romerne Campania, og gikk en annen trussel i møte; de hadde tvunget latinerne inn i samnitterkrigen uten å rådføre seg med dem på forhånd.