cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Giuseppe Favalli
Lazio
Favallis karriere i hovedstadsklubben skulle vise seg å bli både langvarig og innholdsrik. I tillegg til at han fikk med seg seks landskamper for, rasket Lazio med seg en rekke pokaler i løpet av Favallis tid i klubben. Det første trofeet Favalli vant medLazio var Coppa Italia-trofeet i 1998, klubbens andre cup-gull noensinne, 40 år etter det første. Den påfølgende sesongen endte først med seier i den italienske supercupen og deretter med seier i cupvinnercupen, etter 2-1-seier mot RCD Mallorca.
Perugia (provins)
Geografi
Provinsen Perugia grenser:
Giuseppe Favalli
Lazio
Sesongen 1999/2000 endte også med to titler for Favalli. Han fikk med seg sitt første seriemesterskap, i tillegg til at han vant cupen nok en gang. Favalli fikk også med seg et tredje cup-gull med Lazio i 2004, da som kaptein. Etter tolv suksessfylte år og over 400 kamper i Lazio, bestemte den angrepsvillige backen seg for å prøve noe nytt. Han bestemte seg for å ta turen til Milano og Internazionale.
Ninheira
Ninheira er en kommune i delstaten Minas Gerais i sørøstregionen av Brasil.
Giuseppe Favalli
Inter
Oppholdet i Inter varte i to sesonger, og begge sesongene endte med nye triumfer i den italienske cupen for Favalli. I tillegg fikk Favalli med seg et nytt seriemesterskap, da Inter sommeren 2006 ble tildelt seriegullet for 2005/2006 etter at både Juventus og AC Milan hadde blitt dømt i Calciopoli-saken. Favalli hadde sommeren 2006 fullført sin kontrakt med Inter, og stod fritt til å finne seg en ny klubb.
Baskemölla
Baskemölla er et småsted i Simrishamn kommune i Skåne län i Sverige. Det ligger cirka fem kilometer nord for Simrishamn. Baskemölla var regnet som tettsted fram til 2005, og hadde da 238 innbyggere, men i 2010 var andelen fritidshus blitt for høyt til at stedet kunne bli regnet som tettsted.
Perugia (provins)
Geografi
Provinsen har 606 000 innbyggere (2001) og et areal på 6,334 km². Provinsen er administrativt inndelt i 59 kommuner, se Kommuner i Perugia.
Baskemölla
Baskemölla tilhørte opprinnelig Gladsax kommune og ble municipalsamhälle i 1889. Ved kommunereformen i 1952 ble Gladsax innlemmet i Simrishamn kommune, samtidig som municipalsamhället ble oppløst.
Perugia (provins)
Geografi
Andre byer i provinsen: Assisi, Bevagna, Città di Castello, Foligno, Gubbio, Montefalco, Norcia, Spoleto, Spello, Todi, Trevi, og Umbertide.
Baskemölla
Næringsvirksomhet
Fisket har utspilt sin rolle etter at det hadde sin storhetstid fra begynnelsen av 1900-tallet til slutten av 1960-årene. Turismen har etter hvert blitt den viktigste næringen. Den pittoreske bebyggelsen har gjort stedet populært blant turister, og mange hus er kjøpt av sommerturister..
TraceTracker
TraceTracker er et programvareselskap, basert i Oslo i Norge, som leverer produktsporbarhet-, utstyrssporing- og såkalte forretningsinnsikts-løsninger samt rådgivning innenfor disse områdene. TraceTrackers forretningsidé er å effektivisere forretningsprosesser gjennom synliggjøring av utstyr og produkter, basert på automatisert datafangst (Auto-ID).
Typiske eksempler er matvarekjeder, som i dag i høyeste grad er globale. TraceTrackers systemer brukes da for å spore maten og det den inneholder helt fra produsent til forbruker. TraceTracker også gjør det mulig for bygg-, anlegg- og utstyrsutleieselskaper å spore og forvalte verktøy, utstyr, kjøretøy og containere på tvers av lagre, prosjekter og steder.
Fokus (optikk)
Fokus fra latin via engelsk: Focus betegner brennpunktet for en lupe eller linsekombinasjon til et kamera eller teleskop. Ordet brukes også for avstanden mellom linsen og brennpunktet som også kalles brennvidden (fokalavstanden). Solen lager også alltid et fast brennpunkt mellom hemisfærene på planeter som omgir den. Rent teoretisk sett, så er atmosfæren vår en slags linse, som man kan se på som en slags likevektsreaksjon i tilfellet vårt. Dette brennpunktet er solens brennpunkt i likevekt med jordkloden. Det flytter seg omtrent som en dynamisk likevektsreaksjon dvs. så å si ingen steder.
Holder vi en lupe med bredsiden mot solen, vil lyset samle seg i dette punktet, blant annet med den virkning at brennbart materiale plassert der kan antennes. Ser vi gjennom lupen, vil feltet i fokus bli forstørret og fremstå som klarere, mens synsbildet utenfor brennvidden.
I overført betydning brukes det om midtpunkt eller midtfelt i mange sammenhenger, både sosiale og andre der det snakkes om samlingspunkter. («Han var det naturlige fokus for oppmerksomheten i forbindelse med ---»).
Det kan også brukes i sammenhenger der søkelys kan dekke noe av samme betydning.
En del tidsskrifter har gjennom tidene hatt fokus som navn eller del av tittel.
Kakhaber Kaladze
Kakhaber Kaladze (georgisk: კახაბერ (კახა) კალაძე ; født 27. februar 1978 i Samtredia) er en georgisk fotballspiller som til 2012 spilte for den italienske klubben Genoa. Kaladze har en fortid i klubbene Dinamo Tblisi, Dynamo Kyiv og AC Milan. Kaladze ble i 2012 visestatsminister og energiminister i Georgia.
Klubbkarriere
Han startet sin karriere som spiss i den lille georgiske klubben Lokomotiv Samtredia, der hans far var president. I 1994 tok han turen til Georgias største klubb FC Dinamo Tbilisi. Han debuterte umiddelbart, og 16 åringen var ubeskjeden nok til å score etter bare få minutter i sin første kamp for klubben. Allerede året etterpå fikk den talentfulle og allsidige spillern sin debut for mot.
Dynamo Kyiv
Innsatsen på klubblaget og landslaget førte til interesse fra andre klubber, og i januar 1998 hentet den ukrainske storklubben Dynamo Kyiv georgieren for i underkant av €300 000. Kaladze selv mente at det var hans innsats i en VM-kvalifiseringskamp mot, der han markerte vekk Christian Vieri, som førte til at Kyiv-klubben bestemte seg for å hente han, bare 20 år gammel.
Kavaleri
Kavaleri er en våpenart underlagt en armé. Kavaleristene var opprinnelig soldater som var oppsatt på og kjempet fra hester, dromedarer, elefanter eller lignende og gjorde bruk av de fordeler dette gav med hensyn til rask forflytning, evne til å bære tunge våpen, og psykologisk effekt på fiendens soldater. Betegnelsen har i tillegg blitt brukt om soldater som benyttet seg av sykler (såkalte «hjulryttere»).
Kakhaber Kaladze
Dynamo Kyiv
Kaladze fortsatte å vise imponerende takter også i sin nye klubb. Han viste sin allsidighet gjennom å spille midtstopper, venstreback, libero og defensiv midtbane i løpet av sin tid i den ukrainske klubben. Kala ble en viktig bidragsyter for Dynamo i sesongen 98/99 da de leverte en fantastisk sesong i Champions League. Etter at Dynamo hadde vunnet sin innledende gruppe og slått ut Real Madrid i kvartfinalen, ble til slutt Bayern München for sterke og vant semifinalen med 4–3 sammenlagt. Med sine tre seriemesterskap i Kyiv, hadde Kaladze nå vunnet serien hele syv ganger på rad, da han også fikk med seg fire strake mesterskap hjemme i Georgia med FC Dinamo Tbilisi. Kaladze fikk også med seg totalt fem cuptitler i sine to første klubber som profesjonell.
Kavaleri
Etter andre verdenskrig ble imidlertid hesten faset ut, og stridsvogner, andre panserkjøretøyer og i noen tilfeller helikoptre overtok. Soldater som forflyttet seg til hest, men kjempet til fots ble tradisjonelt kalt dragoner, et uttrykk som i dag brukes i den norske hæren om menige kavalerister.
Kakhaber Kaladze
AC Milan
Milan var tidlig interessert i den allsidige klassespilleren, men det tok tid før de endelig fikk hentet ham til Italia. Dynamo var lunkne til salg, men etter hvert som Kaladzes kontrakt nærmet seg slutten, ble det klart at Kyiv-klubben måtte selge og da Milan la €16 millioner på bordet, kunne de ikke si nei. Dermed fulgte Kaladze i januar 2001 etter sin tidligere lagkamerat, Andrij Sjevtsjenko, som hadde havnet i Milan halvannen sesong tidligere.
Kavaleri
Antikken
Før jernalderen bestod kavaleri i stor grad av hestetrukne stridsvogner. Datidens hester var forholdsvis små og kunne ikke bære tungt rustede soldater.
Stridsvognenes opprinnelse var Sintashta-Petrovka-kulturen i Sentral-Asia, og de ble spredd med nomadiske eller semi-nomadiske indoiranere. De ble raskt tatt i bruk som både militær teknologi av avanserte kulturer, og som seremonielle objekter av faraoene i det egyptiske kongeriket og av assyriske og babylonske kongelige.
Kakhaber Kaladze
AC Milan
Året 2001, som startet bra med overgangen til Milan, skulle vise seg å bli et mareritt for Kaladze og hans familie. Kaladzes bror, Levan, ble kidnappet hjemme i Georgia, og til tross for flere forsøk på å løse konflikten, fikk saken et trist utfall. Kidnapperne sluttet å gi lyd fra seg og tidlig i 2006 ble det bekreftet at Levan Kaladze var en av flere som hadde blitt funnet drept noen måneder tidligere.
Kavaleri
Antikken
Kavaleritaktikkene ble også utviklet av eurasiske steppefolk. Stridsvognen ble utdatert da perserne ble slått av Aleksander den store, men ble lenge brukt i seremonier, for eksempel for å bære seirende generaler i romerske triumfer. De første stridsvognene var bemannet med to soldater, en som førte vognen og en bueskytter.
Kavaleri hadde en relativt liten rolle i antikkens Hellas og den romerske republikk – begge sivilisasjonene baserte hærene sine på store mengder tungt rustet infanteri. Kavaleri under den romerske republikken bestod av de høyerestående landeierne. Senere under det romerske keiserriket ble sarmatere innleid som kavaleri ettersom kavaleriet spilte en større og større rolle i hæren.
Kakhaber Kaladze
AC Milan
Til tross for den familiære tragedien viste Kaladze seg som en klassespiller også i Milan. Etter å ha blitt testet i litt forskjellige posisjoner på banen, etablerte han seg som venstreback. Sesongen 2002/2003 vant han sine første titler med klubben. Kaladze spilte hele Champions League-finalen på Old Trafford, som endte med seier over Juventus, og han fikk også med seg triumfen i Coppa Italia. Sesongen etter ble mye tyngre for Kaladze. Skader førte til at han fikk med seg kun seks seriekamper og fikk ikke bidratt all verden til seriemesterskapet som klubben hentet hjem den sesongen.
Kavaleri
Dominans og tilbakegang
Da den romerske infrastrukturen forfalt ble det vanskeligere å forflytte store infanteristyrker. I løpet av det andre og tredje århundret ble kavaleriets rolle på slagmarken mer og mer dominerende, delvis muliggjort av at det på den tiden ble avlet fram større og sterkere hester. En annen betydelig nyvinning var overgangen fra den enkle romerske salen til en skytisk modell med salknapp og salrygg.
Nye pansrede katafrakter ble plassert ut i Øst-Europa og det nære Midtøsten, spesielt Persia. Rollen deres var å være hovedtyngden av arméene, i motsetning til da kavaleriet tidligere ble henvist til flankene.
Kakhaber Kaladze
AC Milan
Sesongen 2004/2005 var Kaladze skadefri, men maktet ikke å spille seg til fast plass på laget som endte som nummer to både i serien og Champions League. Sommeren 2005 vurderte Kaladze sin fremtid i klubben og det så lenge ut til at Chelsea skulle bli georgierens neste klubb, men slik endte det ikke. I stedet valgte Kaladze å skrive under en ny kontrakt med Milan og sesongen som fulgte ble en personlig opptur. Med flere midtstoppere ute med skade, valgte trener Carlo Ancelotti å benytte Kaladze som midtstopper sammen med Alessandro Nesta. Og Kaladze sviktet ikke. Han viste seg fra sin aller beste side og viste at han er en forsvarsspiller i europeisk toppklasse.
Kavaleri
Dominans og tilbakegang
Riddere hadde en dominerende militær rolle inntil økt befolkning og politiske endringer bragte tilbake infanteriet. Tekniske nyvinninger gjorde infanteriet mer effektivt. Blant annet kunne disiplinerte pikenerer og langbueskyttere holde stand mot et kavaleriangrep hvis de holdt formasjonen sin og fienden prøvde et stormangrep.
Borrby
Borrby er et tettsted i Simrishamn kommune i Skåne län i Sverige. Det ligger på Österlen mellom Simrishamn og Ystad. I 2010 hadde tettstedet innbyggere.
Kavaleri
Dominans og tilbakegang
Konsentrasjoner av engelske langbueskyttere vant over fransk kavaleri ved Crécy, Poitiers og Agincourt. Ved Gisors (1188), Bannockburn (1314) og Laupen (1339) holdt fotsoldater stand mot kavaleriet.
Borrby
I Borrby finnes det både industri og jordbruk. Av servicetilbud har Borrby apotek, helsestasjon, pizzeria, restaurant, dagligvarebutikk, postkontor og sparebank. I Borrby ligger også Sankta Maria kyrka, en kirke som stammer fra 1100-tallet.
Borrby har en fotballklubb, Borrby IF, som ble grunnlagt i 1926. De spiller i herrenes 6. divisjon. Hjemmebanen er Borresvall, en idrettsplass i utkanten av byen.
Kavaleri
Dominans og tilbakegang
Nok en spiker i kisten for kavaleriet var utviklingen av prosjektilvåpen som var enklere å bruke, slik som armbrøsten. En sterk hær på 1400-tallet kunne være 50% kavaleri, men på 1520-tallet hadde dette tallet sunket til under 25%. Riddertittelen ble etterhvert knyttet til landeiendommer og sosiale posisjoner.
Silver Bow County
Silver Bow County er et fylke i den amerikanske delstaten Montana. Det ligger i den vestlige delen av staten og det har grense mot Deer Lodge County i nordvest, Jefferson County i øst, Madison County i sør og mot Beaverhead County i sørvest.
Kavaleri
Dominans og tilbakegang
Fra 1550-tallet ble også skytevåpen tilgjengelige, og dette gjorde at infanteriet kunne gi effektiv ild uten å måtte trene i årevis. Store hærer kunne settes opp raskere enn før.
Ingunn Ringvold
Platekontrakt og plateselskap
I samarbeid med bluegrassbandet Ila Auto planla Ringvold å gi ut en EP på deres plateselskap. I innspillingsprosessen til EPen ble hun kontaktet av indie plateselskap Voices of Wonder etter å ha hørt et par av låtene hennes på myspace.
Silver Bow County
Silver Bow Countys totale areal er 1 862 km² hvorav 2 km² er vann. I 2000 hadde fylket 34 606 innbyggere og administrasjonssenteret ligger i byen Butte som også er fylkets største.
Ingunn Ringvold
Platekontrakt og plateselskap
I 2008 skrev Ingunn Ringvold platekontrakt med Voices of Wonder og samme år kom debutalbumet Girl In Sailor Suit ut under artistnavn Sailorine. Platen er produsert av Are Fevang fra Ila Auto, spilt inn i Oslo og LA. Singelen I Need A Ride ble B-listet på NRK P1.
1. november 2010 kom andre album Tea Leaves ut, spilt inn i Lund (Sverige), Oslo og Portland (USA). Platen er produsert i samarbeid med Mark Olson.
1. juni 2012 ble Ringvolds tredje album Drove Long To See Him utgitt digitalt på hennes eget plateselskap; Coral Ring Records. Drove Long To See Him er spilt inn i Norge, produsert av Øyvind Storli Hoel, mikset og mastret i LA av S. Husky Höskulds. Musikere på plata er bl.a. Olaf Olsen, Nikolai Eilertsen og Øystein Greni fra Bigbang og Mark Olson bidrar som låtskriver og duettpartner på How Long 'til Tomorrow Comes.
Desert Songs, Ringvolds fjerde album, innspilt i Joshua Tree, CA ble utgitt på eget selskap mai 2016.
Konserter og turnering
Ingunn Ringvold har turnert i Norge, Sveits og Australia.
Fra 2006 har Ringvold turnert USA, Europa og Australia med Mark Olson.
Medlåtskriver
Ringvold har deltatt som låtskriver på disse platene:
Kavaleri
Dominans og tilbakegang
Arkebuserer og senere musketterer, spanske tercio og senere avdelinger gjorde definitivt kavaleriet til støtteavdeling, selv om pistolen ble lansert for å bringe kavaleriet tilbake, sammen med nye taktikker.
Kavaleriet hadde fremdeles en rolle å spille, selv om det bare var å stå i mot fiendtlige kavaleri. Å angripe infanteri i formasjon var lite produktivt, men det hendte at flankeangrep eller angrep på bakre avdelinger lyktes.
Kavaleri var viktig ved slaget ved Blenheim i 1704, slaget ved Rossbach i 1757 og slaget ved Friedland i 1807. Selv om infanteri i formasjon var usårlige for kavaleriangrep, så var samlet infanteri et godt mål for artilleriet, og så snart formasjonene var brutt opp kunne kavaleriet settes inn for å forfølge restene av avdelingen. Det var ikke før håndvåpen ble mer presise at kavaleriet ble mindre viktig i denne rollen også.
Innen 1800-tallet hadde europeisk kavaleri falt inn i fire hovedkategorier:
Disse styrkene lyktes i kolonikriger, hvor moderne våpen manglet og marsjerende infanteri og artilleri var lite effektivt mot lokale opprørere. Kavaleriet viste seg fleksibelt og hadde rask respons og var effektivt i mange felttog. Noen ganger brukte lokale styrker også kavaleri mot kolonimakten, slik som samoriene i Vest-Afrika, shamilene i Kaukasus eller boerne i Sør-Afrika.
I den amerikanske borgerkrigen ble ikke vanlig kavaleri brukt mye, men hadde en rolle som del av flankebeskyttelse og i å skaffe forsyninger og å speide.
Asia
I Øst-Europa, Russland og ut på steppene var kavaleri viktig mye lenger, og dominerte slagmarken til tidlig på 1600-tallet på grunn av større avstander og bedre taktikker. Hunere, mongoler og kosakker er eksempler på ridende folkeslag som hadde suksess i militære konflikter med Vesten, på grunn av bedre strategisk og taktisk mobilitet.
Etter nederlagene tok vestlige kavaleristyrker straks opp Østens taktikker. Et av de mest kjente eksemplene er Gustav II Adolf av Sverige. Etter hvert som europeiske nasjonalstater ble mer etablerte, ble det vanlig å rekruttere folkeslag fra grenseområde inn i den nasjonale hæren. For eksempel var kosakk-regimenter en viktig del av den russiske tsarens styrker fram til revolusjonen, og noen tjenestegjorde også i Den røde armé.
Kavaleriets tilbakegang
I løpet av 1900-tallet gjorde moderne kjøretøyer hesten overflødig. Mobilitet og pansring ble forbedret, og kjøretøyer som for eksempel stridsvogner utgjorde kjernen av en hærs mobile slagkraft. Denne trenden ble forsterket av innføringen av maskingeværet, et våpen som raskt kunne bryte opp en kavaleriformasjon. Hester ble henvist til kløvtren, med noen få unntak (se tachanka).
I Norge ble kavaleriavdelinger trent med hester også etter 2. verdenskrig – også etter 1950.
Kavaleriet ble umoderne på slagmarken i løpet av første verdenskrig. Kavaleristyrker ble slaktet ned, uten at de klarte å få til noen strategiske gjennombrudd på vestfronten. På andre fronter, og spesielt i Midtøsten, fylte kavaleriet fremdeles noen roller.
Det siste store kavalerislaget var slaget ved Komarów i 1920. På 1920-tallet og 1930-tallet gjorde de fleste industrialiserte nasjoner om kavaleristyrkene sine til motorisert eller mekanisert infanteri. De siste kavaleriangrep i moderne tid skjedde under andre verdenskrig. Kavaleri har blitt brukt til en viss grad etterpå, spesielt i geriljakrigføring i steder med dårlig infrastruktur, men har som regel steget av for å slåss.
I Canadas hær har et antall av stående og mobiliseringsstyrker kavalerirøtter. Dette inkluderer The Governor General's Horse Guards, Lord Strathcona's Horse, Royal Canadian Dragoons og South Alberta Light Horse. Flere divisjoner i den amerikanske hæren har cavalry i navnet på grunn av deres røtter tilbake til hestekavaleriet. I dag er de som regel pansrede styrker, med unntaket av det som kalles air cavalry, luftmobilt infanteri med helikoptre.
Sosial status
Fra sivilisasjonens begynnelse til 1900-tallet hadde eierskap av tunge kavalerihester vært et tegn på rikdom blant bofaste folkeslag. En kavalerihest innebærer store kostnader i avl, trening, fôring og utstyr, og er ikke spesielt nyttig i husholdningen.
På grunn av dette ble kavaleriet ofte koblet med høy sosial status. Dette var mest tydelig i føydale samfunn, hvor en føydalherre var ventet å gå i krigen til hest og bringe med bønder som fotfolk. Hvis føydalherren og undersåttene hans kom i konflikt med hverandre, stilte bøndene svakt mot pansrede riddere.
I senere nasjonale hærer forble ofte tjeneste i kavaleriet et tegn på høy sosial status, med unntak av avdelinger i «villmarken», slik som kosakkene. Som et eksempel er det fremdeles sannsynlig at en offiser fra det britiske Household Cavalry har gått på dyre privatskoler og har en privilegert bakgrunn.
Lett og tungt kavaleri
Historisk sett ble kavaleri inndelt i lett og tungt kavaleri. Forskjellen lå i hvor tungt pansret soldatene var, og dermed hvor sterke hestene deres måtte være for å kunne bære dem.
Tidlig lett kavaleri ble hovedsakelig brukt som speidere og for å forfølge tilbaketrekkende infanteri. Tungt kavaleri som de bysantinske katafraktene ble brukt som sjokktropper – de red rett på fiendens hovedstyrke og avgjorde i mange tilfeller kampenes utfall.
Etter at pansrede kjøretøyer erstattet hester i kavaleriet har utviklingen i stor grad fulgt de samme linjene. Pansrede biler og lette stridsvogner har tatt over rekognoseringsrollen, mens middelstunge og tunge stridsvogner er de avgjørende sjokktroppene.
Trivia
Sankt Georg er kavaleriets skytshelgen, og feires hvert år den 23. april.
Leandro Grimi
Argentina
Den unge argentineren startet karrieren sin i ungdomsavdelingen til Club Atlético Huracán, før han ble hentet til Racing Club i 2006 der han fikk sitt gjennombrudd. Høsten 2006 ble han kåret til beste unge spiller i den argentinske ligaen. Men oppholdet i klubben ble ikke langvarig. Grimi fikk med seg 11 kamper for Racing Club før han ble snappet opp av Milan, der han skrev under på en kontrakt for 4 ½ år.
AC Milan
Grimi ble, for mange overraskende, hentet til Milan i januar 2007. Den frem til da lite kjente venstrebacken ble hentet fra den argentinske klubben Racing Club de Avellaneda for 2 mill. € for å få bedre dekning på den posisjonen siden både Giuseppe Favalli og Serginho hadde slitt hele sesongen med skader. Venstrebacken fikk sin første offisielle kamp for Milan da han kom inn som innbytter i Coppa Italia-kampen mot Arezzo bare noen dager etter at han var klar for klubben.
Det har vært knyttet en del usikkerhet til hvorvidt Grimi er en spiller av et så høyt kaliber som en venstreback i Milan bør være. Den norske talentspeideren Tor Kristian Karlsen mente at spilleren var kun en midlertidig løsning for Milan. I sin beskrivelse av Grimis kvaliteter la han vekt på hans gode teknikk, offensive spillestil, fysikk og gode holdninger, men også at han slet med plasseringsspillet, taktiske valg og tempoet i Argentina.
Grimi gikk til Siena, på utlån, før 2007–2008-sesongen.
I januar 2008 gikk han til Sporting Lisboa på utlån. 16. juli 2008 annonserte Milan at Grimi var blitt solgt til Sporting Lisboa
Gärsnäs
Gärsnäs er et tettsted i Simrishamn kommune i Skåne län i Sverige. I 2010 hadde tettstedet 1110 innbyggere.
Gärsnäs er først og fremst kjent som et jernbaneknutepunkt og for sin fabrikk for sukkerproduksjon.
Buss og bil
Gärsnäs ligger ved riksväg 11. På stedet er det tre bussholdeplasser. Flere ruter stopper her, blant annet SkåneExpressens femte linje.
Jernbane
Gärsnäs fikk sin første togforbinddelse da jernbanen Malmö-Simrishamns (MSJ) ble åpnet i 1882. Senere kom linjen Ystad-Gärsnäs-S:t Olof (YGS:tOJ), først og fremst for å betjene sukkerindustrien. Strekningen Köpingebro-Gärsnäs ble åpnet i 1894, mens Gärsnäs-S:t Olof åpnet i 1902.
Fra 2003 har det gått tog fra Gärsnäs til Simrishamn og Malmö. Gärsnes er holdeplass på Österlenbanan.
Severdigheter
Her ligger Gärsnäs slott som har vært kjent siden midten av 1300-tallet.
Gärsnäs har en fotballklubb, Gärsnäs AIS. Den ble stiftet i 1946, og kampene spilles på Gärsvalla. Litt sør for tettstedet holder Stiby GK til.
National Collegiate Athletic Association
National Collegiate Athletic Association (NCAA) er et forbund som organiserer sport på college- og universitetsnivå i USA. NCAAs hovedkvarter ligger i Indianapolis i Indiana.
Forgjengeren Intercollegiate Athletic Association of the United States (IAAUS) ble grunnlagt den 31. mars 1906 for å setta opp regler for amatøridrett i USA. Blant pådriverne var USAs daværende president Theodore Roosevelt som en reaksjon på at flere stygge skader og til og med dødsfall forekom under collegekamper i amerikansk fotball. IAAUS ble National Collegiate Athletic Association i 1910.
I 1973 ble NCAA delt opp i Division I, Division II og Division III der skoler som tilhører Division I og II, men ikke III, har tillatelse til å gi stipendier til studenter som deltar i idrettslagene. Division I i amerikansk fotball er igjen delt opp i den høyere Division I-A og den lavere Division I-AA. Vanligvis tilhører de større skolene Division I mens de mindre tilhører Division II og III.
Dameidretten ble frem til starten av 1980-tallet organisert av Association for Intercollegiate Athletics for Women (AIAW), men omkring 1982 begynte NCAA å arrangere mesterskap også for damer, noe som førte til at AIAW ble lagt ned.
NCAA har ansvaret for idrettene amerikansk fotball (kun herrer), baseball (kun herrer), basketball, bowling (kun damer), bryting (kun herrer), fotball (soccer), friidrett (utendørs og innendørs), fekting, golf, ishockey, lacrosse, landhockey (kun damer), roing (kun damer), softball (kun damer), skiidrett (alpint og langrenn), skyting, svømming og stuping, tennis, terrengløp, turn, vannpolo og volleyball.
NCAA arrangerer totalt 88 nasjonale mesterskap i de ulike idrettene og divisjonene. Mesterskapet som får størst oppmerksomhet er NCAA Men's Division I Basketball Championship, som kalles March Madness. NCAA arrangerer intet nasjonalt mesterskap i Division I-A i amerikansk fotball der den nasjonale mesteren utpekes på annet vis.
Erling Schiøtz’ vei (Oslo)
Erling Schiøtz’ vei i Oslo går fra Solveien til Seterveien på Nordstrand. Veien er oppkalt etter tidligere ordfører i Aker og lektor Erling Schiøtz, som hadde sin lærergjerning på Nordstrand middelskole 1908–1916.
Chrono Trigger
Chrono Trigger (クロノ・トリガー) er et konsollrollespill utviklet og utgitt av Square til Super Nintendo Entertainment System. Det ble gitt ut 11. mars 1995 i Japan og 22. august 1995 i Nord-Amerika. Spillets handling følger en gruppe unge eventyrere som reiser gjennom tiden for å forhindre en global katastrofe.
Chrono Trigger ble utviklet av en gruppe som Square kalte «Drømmeteamet», som bestod av Hironobu Sakaguchi, Kazuhiko Aoki og komponist Nobuo Uematsu, kjent for sitt arbeid med Final Fantasy-serien, og Yuuji Horii og Akira Toriyama, utviklerne av Dragon Quest-serien. Masato Kato skrev det meste av handlingen, mens komponist Yasunori Mitsuda komponerte mesteparten av musikken i spillet før han ble syk og overlot oppgaven til Uematsu.
Spillmagasinet Nintendo Power beskrev visse aspekter av Chrono Trigger som revolusjonerende, inkludert spillets flere endelser, handlingsrelaterte sideoppdrag som fokuserte på figurenes utvikling, unike kampsystem og detaljert grafikk. Square relanserte en portert version av Chrono Trigger med hjelp av TOSE i Japan til Sonys PlayStation i 1999, som senere ble ompakket med en Final Fantasy IV-portering til Final Fantasy Chronicles i 2001. Spillet har aldri blitt lansert i PAL-territorier før, men en versjon til Nintendo DS skal utgis i 2009.
Mottakelse
Chrono Trigger solgte mer enn 2,36 millioner kopier i Japan og 290 000 utenlands. De første to millioner kopiene som ble solgt i Japan ble avlevert på kun to måneder. Spillet ble en stor suksess etter utgivelsen i Nord-Amerika, og relanseringen til PlayStation, som var en del av Final Fantasy Chronicles-pakningen, toppet NPD Groups TRSTS PlayStation-salgslister i over seks uker. Denne versjonen ble senere relansert igjen i 2003 som en del av Sonys Greatest Hits-titler. Chrono Trigger ble plassert høyt på alle fem av IGNs «100 beste spill gjennom tidene»-lister; fjerde i 2002, sjette i starten av 2005, 13. i slutten av 2005, andre i 2006 og 18. i 2007. GameSpot inkluderte Chrono Trigger i sin «beste spill gjennom tidene»-liste i april 2006, og den ble også stemt frem som nummer 28 i en avstemning holdt av det japanske spillbladet Famitsu. I 2004 ble Chrono Trigger nummer to i GameFAQs' videospillkamp, og i 2008 stemte lesere av Dengeki PlayStation det frem som det åttende beste spillet som noensinne ble lagd.
Chrono Trigger fikk gode anmeldelser i tillegg til sin kommersielle suksess. Nintendo Power kalte det Squares «største spill noensinne», og henviste til forbedret grafikk, lyd og gameplay overfor tidligere rollespilltitler. Official U.S. PlayStation Magazine beskrev Chrono Trigger som «originalt og ekstremt fascinerende», og syntes spillets grafikk, lyd og handling var svært imponerende. IGN kommenterte at «det kan hende det inneholder alle tenkelige konsollrollespill-klisjeer, men Chrono Trigger klarer likevel å stå ut blant gjengen» med «en [fengslende] handling som ikke blir tatt alt for høytidelig» og «et av de beste videospill-lydsporene som noensinne har blitt produsert». Andre anmeldere, som for eksempel RPGFan og RPGamer, kritiserte Chrono Triggers korte lengde og lette vanskelighetsgrad sammenliknet med spillets likestilte. Genrelt sett roste kritikere Chrono Trigger for sin «fantastiske, men ikke alt for komplekse» handling, enkle og innovative gameplay og høy omspillingverdi på grunn av flere endinger.
Hammenhög
Hammenhög er et tettsted i Simrishamn kommune i Skåne län i Sverige. Det ligger til Riksväg 9 i Österlen, cirka 15 kilometer vest for Simrishamn og er oppkalt etter en stor gravhaug fra steinalderen. I 2010 hadde tettstedet 908 innbyggere.
Stedet er vurdert til å være på listen over «Särskilt värdefulla kulturmiljöer i Skåne» på grunn av at det fremstår som en god eksponent for en centralort fra 1800-tallets siste del og 1900-tallets første del. De eldre bygningene i Hammenhög, tinghuset, gjestgivergården, kirken og prestegården, samt frøhandel og bilforhandlermiljøet er av spesiell interesse.
Fremdeles produseres det frø i Hammenhög. Weibulls Trädgård, tidligere Hammenhögs Frö har butikkutsalg i sommermånedene. Hammenhögs Gästis har tradisjoner tilbake til 1693.
Strømmens Værksted
Strømmens Værksted var et mekanisk verksted med jernstøperi. Det ble grunnlagt i 1873 av ingeniør W. Ihlen. Opprinnelig ble det bygget jernbanevogner og mindre støpegods (blant annet lysarmaturer). Den første jernbanevognen ble levert i 1874.
Historie
Verkstedet var i lange tider i familien Ihlens eierskap og ledelse. I 1883 overtok Nils Claus Ihlen ledelsen. Han ledet bedriften til 1908, han ble senere utenriksminister, i 1922 overtok sønnene Joakim og Alf Ihlen ledelsen og omgjorde Strømmen til et aksjeselskap.
I 1925 begynte verkstedet med fabrikasjon av busser. I 1929 ble den første bussen bygget. Den var bygget i aluminium med selvbærende karosseri og utstyrt med en Leyland-motor. Bussene ble kalt «Strømmen-buss». Den viktigste kunden var Oslo Sporveier. Under krigen ble bussene bygget som trolleybusser.
Strømmen har bygget de fleste jernbanevognene til NSB, togsettene til NSBs lokaltrafikk og de første T-banevognene til Oslo Sporveier (T1000-serien-/T1100- og T1300-serien samt T2000). T1000, T1100 og T1300 er av samme type med forskjellige nummere ettersom de ble bygget. T1300 er ombygde T1100-vogner.
I årene før andre verdenskrig monterte Strømmen Dodge-personbiler for Norske Drosjeeieres Felleskjøp av importerte deler.
Under andre verdenskrig produserte Strømmen knottgeneratorer. Knottgenerator var en viktig faktor som erstatning som drivstoff da bensinimporten opphørte.
I 1970 ble Strømmens Værksted delt i to selvstendige bedrifter. Strømmens Verksted A/S med vognfabrikken og Strømmen Stål A/S Strømmen/Raufoss med stålstøperiet. Strømmen Stål ble nedlagt på 1970-tallet, og noen år seinere kjøpte den kjente finansmannen Olav Thon bygningene og omgjorde de gamle fabrikklokalene til Strømmen Storsenter, som er blitt det største kjøpesentret i Norge.
Verkstedet var fremdeles i drift til ut på 2000-tallet, men eides av det kanadisk-tyske selskapet Bombardier Transportation. Avdelingen på Strømmen drev hovedsakelig med vedlikehold og modernisering av vognmateriell for NSB. Den nye kongevognen er en av de siste jernbanevognene som ble bygget ved Strømmen. Og mellomvognene som ble påmontert på type 71 togsettene, og levert til Flytoget i 2009.
I 2011 ble alt av vedlikeholdoppdrag og modernisering av togmateriell på Strømmens Verksted nedlagt, og de tilsatte ble overført til Bombardiers andre avdelinger.
Nova Belém
Nova Belém er en kommune i delstaten Minas Gerais i sørøstregionen av Brasil.
Gudendorf
Gudendorf er en kommune i kretsen Ditmarsken i delstaten Schleswig-Holstein, Tyskland. Gudendorf ligger i Midtre Ditmarskens amt, og var en del av Meldorflands amt før sammenslåingen den 25. mai 2008.
Norge under Sommer-OL 1924
Norge under Sommer-OL 1924. 59 sportsutøvere, 57 herrer og to damer fra Norge deltok i ni sporter i Sommer-OL 1924 i Paris, hvorav ti friidrettsutøvere, ni boksere, fire fektere, to utøvere i moderne femkamp, ni seilere, 13 skyttere, fire tennisspillere; to herrer og to damer, sju brytere og en svømmer. I tillegg stilte Norge med tre kunstnere i kunstkonkurransene. Norske deltakere tok fem gull-, to sølv- og tre bronsemedaljer.
Labour Party
Labour Party (norsk: Arbeiderpartiet) er et britisk sosialdemokratisk politisk parti. Partiet ble dannet i 1900 som en løs sammenslutning av politiske og faglige organisasjoner for å representere arbeiderbevegelsen i Underhuset. Fram til 1922 var de konservative og de liberale de to største partiene, men dette året overtok Labour de liberales plass som parti nummer to, men fikk først flertall første gang etter 1945. Tross sin bakgrunn som et sosialistisk parti, beveget partiet seg under tidligere leder, Tony Blair, i retning av en nyliberalistisk politikk, under påvirkning av de endringene som hadde skjedd i det britiske samfunnet etter 18 år med konservativt styre under statsministrene Margaret Thatcher og John Major.
Labour vant en overlegen seier valget i 1997. Med 44 prosent av stemmene vant partiet 65 prosent av mandatene i Underhuset, takket være at Storbritannia har en valgordning med flertallsvalg i enmannskretser. Med 418 av Underhusets 659 representanter hadde partiet nå et flertall på 179 mandater. Det var partiets beste valg gjennom tidene, etter en periode på 18 år i opposisjon og et svært dårlig valg i 1983, da Labour var nede i 209 mandater. Det var et bedre valg enn de konservative hadde gjort i 1983, da de fikk 397 representanter i Underhuset. Sistnevnte opplevde nå et enda dårligere valg enn Labour hadde gjort i 1983, mens Liberaldemokratene gjorde et bra valg og mer enn dobla sin lille gruppe. Med 412 mandater ved valget i 2001 hadde Labour kun tapt seks mandater, hovedsakelig til liberaldemokratene, mens de konservative kun gikk fram med et mandat i forhold til valget fire år før. Partiet gikk noe mer tilbake i 2005, da partiet fikk 356 mandater, noe som likevel fortsatt var et solid flertall. Labour tapte regjeringensmakten etter valget i 2010 etter å ha gått tilbake 91 mandater til 258 mandater, og en koalisjonsregjering med De konservative og Liberaldemokratene overtok med David Cameron som statsminister. Labour klarte ikke å vinne tilbake regjeringsmakten i 2015, men gikk tvert imot ytterligere tilbake til 232 mandater, mens De konservative gikk fram og sikret seg rent flertall for første gang siden valget i 1992. Jeremy Corbyn ble valgt til ny leder i 2015, med Tom Watson som nestleder. Corbyn omtales som «hard left» og venstreradikal. Watson stilte ikke til nyvalg og trakk seg fra nestlederstillingen i november 2019. I 2020 ble Corbyn erstattet av Keir Starmer, som tilhører en mer høyreorientert fløy i partiet. Senere samme år ble Corbyn ekskludert i en kort periode fra partiet etter å ha kritisert mediedekningen av en rapport som mente å ha dokumentert tilfeller av antisemittisme innad i partiet som overdrevet.
Tidlige år
På slutten av 1800-tallet blei det i økende grad uttrykt et behov for en egen valgliste for arbeiderklassen. Etter utvidelsene av stemmeretten i 1867 og 1885 blei enkelte medlemmer av fagforeningene representert i det liberale partiet. Flere små sosialistiske partier og bevegelser var allerede etablert og ønska et bånd til fagbevegelsen. Blant disse var Independent Labour Party, Fabian Society (en intellektuell gruppe med medlemmer først og fremst fra middeklassen), samt noen andre grupperinger. Den 27. og 28. februar 1900 blei det innkalt til et møte i London for å samle alle organisasjoner på venstresida med det formål å samles om felles kandidater til å representere dem i Underhuset. Valglista fikk navnet «Labour Representation Committee» (LRC). Allerede ved valget i oktober samme år stilte den nye valglista med 15 kandidater, hvorav to lyktes å bli representert, Keir Hardie og Richard Bell. I løpet av 1902-03 vant den nye lista ytterligere to mandater ved suppleringsvalg i to enkeltkretser.
Ved valget i 1906 inngikk LRC en avtale med de liberale om ikke å stille kandidater i samme valgkretser, slik at man unngikk konkurranse mellom de to valglistene og dermed reduserte sjansen for at den konservative kandidaten skulle vinne. Formålet var å hindre konservativ valgseier. Takket være dette samarbeidet fikk LRC 29 representanter i Underhuset. I sitt første felles møte etter valget vedtok de valgte representantene for LRC å ta navnet Labour Party. Keir Hardie blei valgt som for partiets første leder. Ved de to valgene i 1910 fikk Labour henholdsvis 40 og 42 representanter. I perioden 1910-1914, da det var mange streiker, økte støtten til Labour.
Første verdenskrig og 1920-tallet
Under første verdenskrig var Labour splitta mellom de som støtta og de som var mot konflikten. Ramsay MacDonald, som var mot krigen, gikk av som partileder og Arthur Henderson overtok. Henderson blei snart tatt inn i Herbert Asquiths krigsregjering, men gikk ut igjen i 1917 etter økende misnøye innad i partiet. Ved valget i desember 1918 fikk Labour 57 representanter. De konservative vant valget, mens de liberale blei splitta mellom de som støtta partiets leder, David Lloyd George og de som støtta Herbert Asquith, partiets tidligere leder. På dette tidspunktet var allmenn stemmerett for menn over 21 år, samt for kvinner over 30 år, gjennomført. Dels på grunn av dette, dels på grunn av de liberales fortsatte splittelse, blei Labour, ved valget i 1922, endelig det ledende opposisjonspartiet, med 142 representanter. Etter valget i desember 1923, tapte de konservative flertallet av mandatene. Sjøl om de fortsatt var det største partiet, ga de liberale sin støtte til en mindretallsregjering med Labour. Ramsay MacDonald blei partiets første statsminister, men regjeringa blei felt av de liberale allerede etter ni måneder, og det blei nyvalg oktober 1924. De konservative vant da tilbake sitt flertall, og både Labour og de liberale gikk tilbake i oppslutning. Fire dager før valget blei det såkalte Zinovjev-brevet, som antyda at Labour planla en kommunistisk revolusjon, offentliggjort. Det er i dag stor grad av enighet om at brevet er en forfalskning, iscenesatt av de britiske hemmelige tjenester i Riga.
Splittelsen under MacDonald
Ved valget i mai 1929 blei Labour for første gang landets største parti, med 287 mot de konservatives 260 og de liberales 59 representanter. Ramsay MacDonald danna Labours andre regjering,også denne gang med støtte fra de liberale, noe som begrensa regjeringas handlekraft. Regjeringa mangla en distinkt makroøkonomiskpolitikk, og i likhet med andre industrialiserte land blei britisk økonomi paralysert etter krakket på New York-børsen i 1929. Arbeidsledigheten som hadde vært på litt over en million når Labour overtok regjeringsmakta, nådde 2.7 millioner innen slutten av 1930. I denne situasjonen oppsto ytterligere problemer i 1931, i kjølvannet av at Østerrike største bank gikk konkurs. Det var et sterkt press for å kutte i budsjettene, noe som skapte splittelse innad i regjeringa og sterk motstand innad i partiet. Ni av regjeringas 20 medlemmer gikk i mot, og MacDonald gikk til kongen for å levere regjeringas avskjedssøknad, men opposisjonen, som anså det som fordelaktig at det var en «sosialistisk» statsminister som sto for kuttene, ba ham fortsette. Resultatet blei en nasjonal samlingsregjering med ti medlemmer, hvorav, inkludert MacDonald sjøl, kom fra den tidligere Labour-administrasjonen. MacDonald, og de som fulgte ham, blei utvist fra partiet. Resten av partiet gikk i oppsisjon med George Lansbury som ny partileder og fra 1935 Clement Attlee. 30-tallet blei et skuffelsenes tiår for Labour. I 1940 gikk Labour inn i Winston Churchills samlingsregjering under den andre verdenskrig, der de deltok til de trakk seg ut like etter freden i Europa i mai 1945 og foran valget til nytt Underhus den 5. juli samme år.
Tidlig etterkrigstid
Etter valgnederlaget oktober 1951 var Labour tilbake i opposisjon, og utover 50-tallet utspant det seg en omfattende ideologisk debatt. Valgprogrammet fra 1945 var mer eller mindre gjennomført og spørsmålet var hva som burde være målet for en eventuelt ny Labour-regjering. Venstrefløyen, rundt Aneurin Bevan, ønska videre nasjonaliseringer, mens høyresida, revisjonistene, i stedet tok til orde for en aktiv statlig politikk etter økonomen John Maynard Keynes ideer. Hugh Gaitskell, som overtok som partiets leder etter Attlee i 1955 var en ledende revisjonist, mens Tony Crosland var revisjonistenes store ideolog. På landsmøtet i 1959 foreslo Gaitskell å endre paragraf 4 i partikonstitusjonen, som fastslo målet om offentlig eierskap. Dette møtte imidlertid heftig motbør. Først under Tony Blair skulle det lykkes å endre denne paragrafen.
I 1964 kom Labour tilbake til makta etter 13 års konservativt styre. Harold Wilson blei landets nye statsminister. Umiddelbart etter at regjeringa hadde starta sitt arbeid, gikk det opp for dem at landets økonomiske problemer var verre enn de hadde antatt. Tjenestemenn i finansdepartementet gjorde dem oppmerksom på at handelsunderskuddet for 1964 trolig ville ligge på 800 millioner pund. Dette var problematisk for et parti som hadde gått til valg på en ekspansiv økonomisk politikk med løfte om satsing på helse-, bolig- og utdannelsessektoren. Direktøren i Bank of England gjorde det klart at umiddelbare kutt i regjeringas utgiftsplaner var nødvendig, og da særlig i forhold til sosialbudsjettet. Enda verre var det nok for et parti med sosialistiske tradisjoner at man blei tvunget av økonomiske realiteter til å gå med på Det internasjonale pengefondets (IMFs) krav om innstramninger for å få lån av denne banken. Regjeringa måtte velge mellom devaluering eller en eller annen form for importkontroll for å få bukt med de økonomiske problemene. Valget falt på det siste, tross landets forpliktelser ovenfor GATT og EFTA. Tross disse tiltakene fortsatte presset mot pundet, blant annet på grunn av omfattende valutaspekulasjon. Mai 1965 måtte regjeringa ta opp et nytt lån fra IMF, med krav om ytterligere innstramninger. Dette førte til misnøye i fagforeningene, men de valgte likevel å være lojale ovenfor regjeringa forut for nyvalget i juni 1966 for ikke å skaffe den problemer. Etter valget, som Labour kom styrka ut av, fortsatte imidlertid de økonomiske innstamningene, noe som førte til et dårlig forhold mellom regjeringa og fagforeningene, og til en radikalisering av sistnevnte. Fagforeningenes motvilje mot frivillige lønnsbegrensninger, førte i august 1966 til en lov som innførte tvungen pris- og lønnskontroll. Denne politikken blei ansett som nødvendig for å hindre devaluering, men var svært upopulær i fagforeningene. Problemene fortsatte imidlertid, og til slutt, nærmere bestemt i november 1967, måtte regjeringa gi tapt, og devaluere.
70-tallet
Edward Heath og de konservative vant en knapp seier i valget i juni 1970, men Labour returnerte til makta i februar med en mindretallsregjering, også nå under Wilson. I et nyvalg oktober samme år klarte Labour å få knapt flertall i Underhuset. I 1976 trakk Wilson seg som partileder og statsminister, og James Callaghan overtok. På tross av at partiet på 70-tallet offisielt sto for en radikal, sosialistisk politikk, var partiets ledelse nå dominert av moderate sosialdemokater som var tilhengere av en keynesiansk økonomisk politikk. Tidlig på 70-tallet blei imidlertid store deler av den vestlige verden ramma av økonomiske nedgangstider, og Storbritannia var ikke noe unntak. En kombinasjon av økt arbeidsledighet og inflasjon vanskeliggjorde ethvert forsøk på en ekspansiv økonomisk politikk. Ikke bare venstresidas alternative økonomiske strategi, men også den keynesianske, blei i praksis forkasta. Et lån fra Det internasjonale pengefondet (IMF) gjorde det enda klarere at regjeringa var i ferd med å forlate sjøl den mest utvanna form for sosialisme. Lånepakka innebar at regjeringa måtte foreta omfattende kutt i offentlig sektor, og den blei utsatt for kritikk langt inn i revisjonistenes rekker. På mange måter innebar IMF-lånet dødsstøtet for revisjonistenes keynesianske økonomiske strategi, og det bidro til å marginalisere og diskreditere sosialdemokratene og til å styrke venstresida.
Thatcher-årene
Etter valgnederlaget i 1979, der de konservative under deres nye leder, Margaret Thatcher vant valget, opplevde Labour en periode med sterk rivalisering innad i partiet. Partiet gikk politisk kraftig til venstre, på tross av at velgerne og det politiske sentrum hadde gått kraftig til høyre etter at landet hadde fått sin mest høyreorienterte regjering etter 1945. Michael Foot, som tilhørte venstresida blei valgt til ny leder etter Callaghan, og det var bare med liten margin at høyresidas kandidat, Denis Healey klarte å vinne over kandidaten fra ytre venstre, Tony Benn. I tillegg til de reint substantielle målene nevnt ovenfor, fikk venstresida også gjennom krav om endrede regler for valg av partiledelse, og strengere regler for gjenvalg av parlamentarikere. Som en reaksjon på denne venstredreininga forlot deler av partiets sosialdemokratiske fløy partiet, og danna det kortlivete sosialdemokratiske partiet, som seinere gikk sammen med det liberale partiet, og danna Liberaldemokratene.