cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Margaret av York
Ekteskap
Ekteskapskontrakten ble fullført i februar 1468, og signert av Edvard IV i mars. Pavens dispensasjon kom i slutten av mai, og forberedelsene for å sende Margaret til Burgund begynte. Det var lite entusiasme for det hele utenfor Burgund. Franskmennene ville bestride foreningen mellom de to fiendene mens engelske handelsmenn som fortsatt slet med restriksjonene for salg av deres klær i England, viste deres misnøye med å angripe nederlandske og flamske handelsmenn blant dem.
Neskil bro
Neskil bro er en liten bro innerst i Neskilen, og den første broen, som var en-felt, ble bygget i 1922. Ny bro kom i 1967, som er breiere og tar to felt. Denne står fremdeles.
Under broa renner utløpet av Molandsvassdraget, og over broa går fylkesvei 410. Broen knytter nedre del av Eydehavn til Saltrød og videre til Arendal. Før broen var det blant annet en fergekone som sto for ferjetransport over til den nedre delen av Eydehavn. Viktigheten av broen var stor, da både Nitriden og Arendal Smelteverk ble etablert ti år tidligere på Staksnes, og var avhengig av båt for å få fraktet materiell og personell som ikke bodde lokalt til fabrikkene, frem til broen ble bygget. Broen var også et viktig ledd i den nye hovedveien mellom Arendal og Tvedestrand som var under arbeid.
Margaret av York
Ekteskap
Feiringene som fulgte var overrådelige selv for Burgund, som allerede var kjent for deres velstand og generøse festivaler. Bruden gjorde hennes Joyeuse Entrée, «glade ankomst», i en gylden bærestol trukket av hvite hester. På hodet bar hun en adelskrone. I løpet av denne prosesjonen sjarmerte hun borgerne i Brugge da hun valgte å vinke til dem framfor å skjule seg i ly for regnet og vinden. I byen selv ble vin skjenket fritt fra skulpturerte bueskyttere og kunstferdige pelikaner i kunstige trær. Kanalene var dekorert med fakler, og broene dekorert med blomster. Våpenskjoldene til de respektive ektefellene var stilt over alt, fulgt av parets mottoer: Karls Je l'ay emprins («Jeg har påtatt meg det») og Margarets Bien en aviengne («Må det gode komme fra det»). Feiringene omfattet også «Turnering til det gyldne tre» som ble arrangert rundt en omfattende detaljert allegori, formet for å ære bruden. Festlighetene overgikk alt annet til da, med seks store banketter, ti dager med turneringer, og overgikk Banquet du Voeu du Faisan, fasanens fest, som Karls far Filip hadde holdt i Lille i 1454. En konservativ beregning for de totale kostnadene for hendelsene for Karls husholdning har kommet på rundt 60 000 pund, en voldsom sum i de dager. En viktig hensikt var å vise fram hertugdømmets makt og rikdom i all sin kraft. Det var et opptog og en fest som fortsatt markeres i Brugge den dag i dag hvert femte år.
Hertugen og hertuginnen bar begge praktfulle kroner. Margarets krone hadde perler og emaljerte hvite roser som symbol på huset York, satt mellom røde, grønne og emaljert bokstaver som var en latinisering av hennes navn: m ar ga ri ta de yo rk, med gull på C’ene og M’ene, sammenslynget med elskers knute. Den overlevde den engelske borgerkrigen ettersom den var i Aachen i Tyskland på denne tiden, og kan fortsatt bli sett blant kunstskattene i Aachenkatedralen. Margarets krone er den ene av kun to kongelige middelalderkroner som overlevde borgerkrigstiden, den andre er kronen til prinsesse Blanche av England (også kalt Blanka), som er oppbevart i Den kongelige residens i München.
Hertuginnen av Burgund
Selv om ekteskapet ikke frambrakte noen barn, viste Margaret seg som verdifull for Burgund. Umiddelbart etter hennes bryllup reiste hun sammen med sin stedatter Maria gjennom Flandern, Brabant og Hainaut, besøkte de store byene Knesselare, Gent, Dendermonde, Asse, Brussel, Oudenaarde og Kortrijk hvor alle etter sigende var imponert over hennes intelligens og dyktighet. Mindre verdifullt var kanskje de familieforbindelsene hun brakte med seg. I 1469 forsøkte Edvard IV å overrekke Karl av Burgund hosebåndsordenen, en ære som ville ha gjort Karl skyld i forræderi mot Ludvig XI om han hadde akseptert den da ordenen ble opprettet av Edvard III i 1344 på den tiden han gjorde krav den franske tronen. Enkedronning Isabella advarte sin sønn og rådet ham til å avslå tilbudet, hvilket han gjorde.
I det samme året ble Edvard IV og hans bror, hertugen av Gloucester, tvunget til å flykte fra England da deres bror, hertugen av Clarence, og hans svigerfar, jarlen av Warwick, gjorde opprør og fordrev kongen. Karl av Burgund ble tvunget til å gå i forbønn på vegne for sin svoger, og beordret handelsstanden i London til å sverge lojalitet til Edvard under trusselen at de ville miste sine handelsrettigheter i Burgund, en trussel som var virkningsfull. Året etter ble Margaret etterlatt i fortvilelse da Clarence og Warwick støttet en franskfinansiert Lancaster-invasjon av England. Sammen med sin mor Cecily Neville, enkedronning av York, forsøkte hun å forsone Clarence og Edvard IV, men opprøret fortsatte og den 2. oktober 1470 kom huset Lancaster tilbake til makten og Edvard IV måtte flykte til Margaret og Karl i Burgund.
At hennes bror ikke lenger var Englands konge, minsket Margarets dynastisk verdi, og hensynet til sin bror fikk henne til bønnfalle sin ektemann om å gi hjelp til Edvard for å få ham gjeninnsatt som konge. Karl av Burgund brydde seg mindre om sin hustrus argumenter enn den beslutning han kom fram til at det var i hans egen interesse å motsette seg huset Lancasters styre av England ettersom det var støttet av Frankrike og som av den grunn erklærte krig mot Burgund tidlig i desember 1470. Den 4. januar 1471 gikk Karl med på å støtte finansielt den forviste Edvard i all hemmelighet og fornyet sitt vennskap med ham. Det ble fulgt av at Edvard besøkte Margaret i Hesdin i Nederlandene fram til 13. januar. Det var første gang de to hadde sett hverandre siden Margaret reiste fra England.
Ved april var Edvard tilbake i England med en liten styrke han hadde samlet i Burgund. Margaret fulgte hendelsene omsorgsfullt, krevde detaljerte opplysninger om hva som skjedde i England, og var fornøyd å få vite om forsoningen mellom hennes brødre George og Edvard. Hun ga også sin svigermor Isabella informasjon om Edvards framgang. Mens Edvard marsjerte mot London vokste hans styrke og gikk uten motstand inn i hovedstaden hvor han tok Henrik VI til fange. I slaget ved Barnet 14. april 1471 ble Warwick beseiret og drept. Den gjenværende motstanden til huset Lancaster ble fjernet i slaget ved Tewkesbury 4. mai hvor Lancaster-arvingen Edward av Westminster, prins av Wales og sønn av Henrik VI, ble drept. Henrik VI døde selv noen dager senere i Tower of London, av «melankoli» ble det sagt. Med Henrik VI og sønnen død var den direkte slektslinjen i huset Lancaster utdødd.
På denne tiden begynte helsen til Isabella å svikte. I juni 1471 skrev hun sitt testamente hvor hun ga sin favorittresidens La-Motte-au-Bois til Margaret. Med Henrik VI og sønnen døde, var Isabella den fremste seniormedlemmet av huset Lancaster, og det ga henne et godt krav på den engelske tronen, et krav hun lovlig overførte til sin sønn Karl i juli, noe som igjen gjorde det mulig for ham senere på året å offisielt kreve den engelske tronen i opposisjon til svoger og i kontrast til sin hustrus ønske. Imidlertid valgte Karl av Burgund å ikke forfølge dette kravet da han fant det mer til sin fordel å opprettholde sin støtte til Edvard IV.
Ved 1477 var Margarets posisjon som hertuginne av Burgund ikke lenger så sterk som den tidligere hadde vært. Etter Isabellas død i 1471 hadde Karl av Burgund blitt i økende grad tyrannisk og ambisiøs. Han begynte å drømme om å samle et kongedømme som tidligere Lotharingia, et rike som strakte seg fra Nordsjøen og til Middelhavet. For å oppnå dette begynte å strides og gå til krig med sine naboer som svarte på trusselen med å alliere seg imot ham. Ludvig XI av Frankrike greide på dyktig vis å destabilisere Burgund: Edvard IV hadde blitt løsrevet fra hans allianse, Karls omdømme og bankkreditt hadde blitt underminert av franskekongen, og Burgunds handel ble kvalt av fransk embargo. Ved 1476 ble hertugen betraktet som en tyrann av sitt folk som led under franskmennene nektet å eksportere vin og brød til Burgund, og som fryktet hans harde represalier mot indre opposisjon. I 1476 fikk han sin eneste datter og arving Maria av Burgund forlovet med keiser Maximilian I av Det tysk-romerske rike. Fra 1474 begynte Karl å involvere seg i en rekke politiske strider som til sist førte til hans fall. I slaget ved Nancy den 5. januar 1477 ble det siste og avgjørende slaget i de burgunske kriger. Hertugen beleiret byen Nancy i Lorraine, og til tross for de harde vinterforholdene var Karl bestemt på å gjennomføre beleiringen til byen overga seg og før hertug René II av Lorraine kom byen til hjelp straks været bedret seg. René II hadde en stor hær støttet av sveitsiske leiesoldater, og i slaget var René II seierrik, Karl av Burgund drept, og hans mishandlede lik ble funnet først tre dager senere. Karl av Burgunds død fikk store konsekvenser for europeisk historie. Burgunds territorier lå som en buffer mellom de voksende stormaktene Frankrike og det haburgske riket. Igjen sto den barnløse enkehertuginnen Margaret.
Enkehertuginnen
Det var i ettertiden av sin ektemanns død at Margaret virkelig viste sin verdi for Burgund. Hun ga stor hjelp til sin nittenårige stedatter Maria, nå hertuginne av Burgund, ved å benytte seg av sine egne erfaringer fra hoffet til Edvard IV hvor hun selv hadde bidratt til sitt eget ekteskap. I byen Gent vurderte de to de ulike ekteskapstilbudene som kom flommende, blant annet fra hertugen av Clarence som nylige var blitt enkemann, fra den sju år gamle franske arveprinsen, dauphin Karl, fra en bror av Edvard IVs hustru Elizabeth Woodville, og rådet til sist Maria å gifte seg med den atten år gamle Maximilian, som Marias far hadde forlovet henne til, og som Margaret mente var i stand til å forsvare Marias arv og besittelser, og at hun burde gifte seg så raskt som mulig. Maximilian kom til Burgund den 5. august 1477, og den 17. august hadde han kommet fram til festningen Ten Waele i Gent hvor han møtte Maria. De var begge bleke, men skal ha funnet hverandre tiltalende. Paret ble gift allerede den 18. august.
Burgund var langt fra trygg: hertugdømmet Burgund hadde allerede blitt erobret av Frankrike som fortsatte å angripe fra alle kanter ved å dra fordel av statens manglende stabilitet og ledelse. Margaret flyttet på seg for å sikre militær støtte fra sin bror Edvard IV. Han sendte nok soldater til at Maria og Maximilian kunne forhindre ytterligere militær framgang, men hertugdømmet i seg selv var tapt. Ludvig XI, som innså hvilken trussel Margaret var for ham, forsøkte å bestikke henne med en fransk pensjon og løfte om personlig beskyttelse. Hun avslo og seilte sommeren 1480 til London hvor hun på nytt ble ledsaget av landeieren Richard Boyville, som var nært tilknyttet huset York, og forhandlet en gjenopptagelse av den engelsk-burgundiske allianse og fornyet handel. Den 22. juli 1478 hadde Maria født en sønn og en arving, Filip. Den franske kongen spredte rykter om at barnet faktisk var en pike. Margaret som var barnets gudmor, avslørte det falske ryktet ved å kle av barnet da de kom ut av dåpskirken og viste fram barnet, som utvilsomt var av hankjønn, for den samlede menneskemassen som hadde møtt opp for dåpen. I 1480 ble et nytt barn født, og som var en pike. Hertugen og hertuginnen døpte henne Margaret etter enkehertuginnen.
Margaret fikk et tilbakeslag i 1482 da hennes stedatter Maria falt fra hesten under jakt. Hun brakk ryggen og skadene var fatale. Hun døde den 27. mars. Politisk svekket Marias død den burgundiske staten ytterligere. Burgunderne var svekket av krig og uvillige til å akseptere styret med Maximilian som regent for sin 4 år gamle sønn Filip, eller selv som verge for barna. Den 23. desember 1482 ble traktaten i Arras signert med Ludvig XI av Frankrike og Maximilian som arving av De burgundiske Nederlandene. Ludvig XI hadde allerede erobret Burgunds områder i Frankrike, inkludert selv Burgund (tilsvarer i stor grad dagens franske provins Bourgogne), Flandern, Artois, og Picardie ble tatt. For å få en fred gikk Maximilian med på å gifte bort sin unge datter Margarete til dauphin av Frankrike, den senere kong Karl VIII, og ved å føre grevskapet Burgund (ikke til å forveksle med hertugdømmet Burgund som lå i øst for grevskapet) til den franske krone som medgift. Frankrike behold de meste av de burgundiske len, unntatt det velstående grevskapet Flandern som gikk til Maximilian (men som snart gjorde opprør). Ekteskapet mellom unge Margarete og dauphin ble inngått den 19. august 1477.
Det avsluttet ikke problemene for Margaret og Maximilian: Nederlandene mislikte hans styre over området. I 1488 ble tatt til fange av borgerne i Brugge, og ble først satt fri da han under tvang gikk med på omfattende innrømmelser. Året etter ble kalt tilbake til Østerrike av sin far, keiser Fredrik III av Det tysk-romerske rike; Burgund ble etterlatt til å bli styrt av Margaret og det burgundiske bo, som sammen også overtok formynderskapet av unge hertug Filip, skjønt Maximilian beholdt en fjern interesse for landet og sine barn.
På denne tiden hadde Margaret hatt flere personlige tragedier. Hennes bror, hertugen av Clarence, hadde blitt henrettet av Edvard IV i 1478; Edvard selv hadde død av sykdom i 1483 og til sist, hennes yngre bror Rikard III, som hadde tatt tronen etter å ha ryddet av veien sine to nevøer, ble i 1485 drept i slaget ved Bosworth Field i lederen for huset Lancaster, Henrik Tudor, jarl av Richmond, en fetter og nevø av Henrik VI. Med Rikards død var huset York død ut i direkte mannlig linje. Henrik Tudor giftet seg med en datter av Edvard IV, Elizabeth of York, således formelt forene de to stridene dynastiene York og Lancaster. Margaret var uansett en standhaftig tilhenger av enhver som var villig til å utfordre Tudor, og støttet både Lambert Simnel og Perkin Warbeck, to bedragere som forsøkte å piske opp folkelige opprør, og Margaret var villig til å anerkjenne Warbeck som sin nevø, den yngre sønnen av Edvard IV, Richard av Shrewsbury, 1. hertug av York, som hadde forsvunnet, antagelig myrdet i 1483. Warbeck ble fengslet i Tower of London og siden henrettet av Henrik VII, men han kunne ikke gjøre noe med Margaret så lenge hun var beskyttet av Maximilian.
Margaret døde den 23. november 1503, 57 år gammel, kort tid etter at hennes stebarnebarn Filip hadde vendt tilbake til de burgundisk landbesittelser. Han døde dog tre år senere av antagelig tyfoidfeber i den spanske byen Burgos.
Ettermæle og personlig liv
Margaret er beskrevet som en kvinne med godt utseende, om enn aldri beskrevet som vakker, men hadde fine trekk og var høyere enn kvinner flest, rundt 180 cm, noe som ble framhevet av at hun var tynn og hadde en rett holdning. Hennes øyne var grå og munnen liten. I framtoning var hun helt ulik den mørke og brautende hertug Karl av Burgund, som var kortere enn henne. Da de møttes for første gang ble det sagt at hun måtte bøye seg fram for å motta hans kyss. Hun kom godt overens med hertugens familie. Hun ble en morsfigur for sin stedatter Maria som delte Margarets interesser i lesning, riding, jakt og falkoneri. Hennes svigermor Isabella av Portugal uttalte at hun var «godt fornøyd med synet av denne herlige frue, og fornøyd med hennes opptreden og dyder».
Som hertuginne understøttet hun kunstartene. William Caxton, som introduserte trykkekunsten i England, var en yorkist, og Margaret var en av hans patroner. En presentasjonskopi av  Recuyell of the Historyes of Troye , en høvisk romanse oversatt fra fransk av Caxton, var den første bok trykket på engelsk, framstilt på slutten av 1473 eller tidlig i 1474. Denne utgaven har særskilt framstilte graveringer som framstiller Caxton som presenterer sin bok til Margaret. Dette bindet er nå i Huntington Library i California etter tidligere å ha tilhørt samlingene til hertugene av Roxburghe og hertugene av Devonshire. Denne formen for «beskyttelse» kan ha vært mer sammenlignbart med reklame enn tradisjonell middelalderbeskyttelse.
Av de mange illuminerte manuskriptene som bestilt av Margaret da hun var hertuginne av Burgund, er en av de mest fremste Les Visions du chevalier Tondal fra 1475, en fransk utgave av Tundals visjon, illustrert av Simon Marmion. Den er nå i J. Paul Getty Museum i California hvor en faksimile har blitt utgitt.
Silke Möller
Silke Möller, (født Gladisch, 20. juni 1964 i Stralsund, Mecklenburg-Vorpommern) er en tidligere friidrettsutøver som konkurrerte i sprintøvelser for Øst-Tyskland.
Möller var med på det østtyske laget som satte verdensrekord på 4 x 100 meter stafett med tiden 41,37 6. oktober 1985 i Canberra. De tre andre på stafettlaget var Sabine Rieger, Marlies Göhr og Ingrid Auerswald. I sin karriere kom Möller til å stå litt i skyggen av sine landsmanninner Marlies Göhr, Marita Koch og Heike Drechsler. I 1987, da hun ennå brukte sitt pikenavn Gladisch, var hun imidlertid den dominerende sprinteren. I VM 1987 i Roma vant hun både 100- og 200 meter og var med på det østtyske stafettlaget som tok sølv på 4 x 100 meter. Hun ble kåret til årets kvinnelige sportsutøver i hjemlandet for den prestasjonen. I OL 1988 i Seoul tok hun sølvmedalje med det østtyske stafettlaget på 4 x 100 meter.
I 1992 var hun sammen med Katrin Krabbe og Grit Breuer involvert i en dopingskandale, men ble senere sjekket ut av saken av International Athletic Federation (IAAF). Straks før OL 1992 oppga hun sin friidrettskarriere og begynte å studere historie i Rostock.
Idrettsklubben Grand Bodø
Idrettsklubben Grand Bodø (stiftet 12. april 1917) er et norsk idrettslag fra Bodø. Idrettslaget er særlig kjent for kvinnelaget i fotball som i 2022 spiller i 1. divisjon, men har også et herrelag i fotball som spiller i 4. divisjon.
Kvinnelaget har de siste årene spilt sine hjemmekamper i Nordlandshallen, men har tidligere spilt på Aspmyra stadion.
Historie
Klubben ble startet opp som en kameratklubb året etter at Bodø/Glimt ble stiftet og har hele sin historie levd i skyggen av storebror Glimt. I de første årene het klubben Frigg. I 1922 endret klubben navn til Idrettsklubben Grand og spilte sin første kamp mot Glimt. I de første årene hadde Grand meget dårlig økonomi slik at klubben ikke hadde råd til å være medlem i Nordlands idrettskrets. Mangelen på offisiell status i idrettskretsen resulterte i at de beste Grand-spillerne ble lånt ut til Glimt sine kamper i serien.
Storhetstiden for herrefotballen i Grand var på begynnelsen av 1980-tallet da Grand spilte i andredivisjon (nivå 2), mens Bodø/Glimt spilte i divisjonen under.
Storhetstiden for fotballen i klubben fortsatte utover på 80-tallet på kvinnesiden. I 1986 tok damelaget til Grand 3.-plass i 1. divisjon for kvinner, daværende øverste nivå. Damelaget fristet tilværelsen i den øverste divisjonen også på første halvdel av 1990-tallet. I denne perioden var den hurtige spissen Heidi Eivik, som også fikk noen kamper for landslaget, en av de største profilene. På slutten av 1990-tallet rykket Grand ned og noen magre sesonger i nord-norsk 2. divisjon fulgte. Men etter noen år hadde det tradisjonsrike og dyktige talent- og utviklingsarbeidet i klubben båret frukter og Grand hadde igjen et svært ungt, men meget spennende lag på gang. Som nyopprykket i 2005 sesongen ble Grand nummer 3 i 1. divisjon. I 2006 rykket de opp til Toppserien etter kvalik, men rykket så direkte ned igjen med sisteplass i 2007.
I 2013 rykket Grand Bodø igjen opp til Toppserien etter å ha slått Sarpsborg 08 6-0 i nest siste serierunde, men oppholdet ble kort og etter en katastrofal sesong hvor laget bare vant én kamp rykket de direkte ned igjen. I 2015 tok de 2.-plass i 1. divisjon, men tapte kvalifiseringen mot Medkila før de i 2016 rykket opp etter en fenomenal sesong med bare tre uavgjorte kamper og ett tap i siste serierunde da laget allerede var sikret opprykk. 2017 ble et tøft år i Toppserien, men Grand maktet å sikre kvalikplassen foran Medkila, og vant kvalifiseringen mot Urædd overlegent. Sesongen 2018 startet sterkt med seier 2-1 mot Trondheims-Ørn i Nordlandshallen, men etter det ble det stort sett bare tap og med totalt 8 poeng rykket Grand igjen ned i 1. divisjon.
Grand er sammen med IF Fløya fra Tromsø og Medkila IL fra Harstad de eneste klubbene fra Nord-Norge som har spilt i toppserien for kvinner.
Meritter
Bronse i 1. divisjon kvinner 1986.
Kjente spillere
Grand har hatt fire spillere på det norske A-landslaget for kvinner: Trude Haugland (1987), Heidi Eivik (1992), Cecilie Bendiksen (1999) og Christine Bøe Jensen (1999).
Andre kjente spillere:
Kompostering
Kompostering beskriver nedbrytningsprosessen som organisk avfall gjennomgår for å bli til ny jord.
Bønder har til alle tider samlet opp og fordelt gress- og planteavfall, for eksempel under frukttrær. Nedbrytningen har deretter skjedd i det tempo naturen har muliggjort (kaldkompost). I møkkakjelleren har tempoet i nedbrytningen vært raskere. En del av prosessene utvikler varme som fører til at mikrobene kan holde høyere tempo enn ute (tilnærmet varmkompostering).
Kompostering fremstår mange steder som et alternativ til innsamling og forbrenning av matavfall. Hjemmekompostering var lansert i 1990-årene med tilbud om flere typer kompostbinger for varmkompostering. Enkelte kommuner gikk ut med tilbud om nedsatt renholdsavgift. Det ble fort klart at dette krevde både tilsyn og gode bruksanvisninger. I tillegg ble der en mengde ny jord som måtte fordeles på egen eiendom. Tiltaket fikk derfor noe begrenset omfang. For å kunne inngå en slik avtale, forutsetter dette innkjøp av godkjent svanemerket beholder. De fleste kommuner henviser til KompostBjørn som er en svanemerket kompostbinge. Fra 1. september 2016 satte flere kommuner et krav om kurs i hjemmekompostering for å kunne inngå avtalen,.
For huseiere med hage er likevel haugen eller bingen i et hjørne av hagen et godt sted å anbringe planteavfallet etter at det er fjernet med rive og løvrake.
Komposteringsanlegg
I Norge finnes mer enn 40 komposteringsanlegg for behandling av mer enn 450 000 tonn våtorganisk avfall. Moderne anlegg er bygget for anaerob behandling av avfallet.
Det største selskapet i Norge er BioPlan Norge AS, som er et driftsselskap som driver komposteringsanlegg med mottak og behandling av avfallsprodukter som matavfall og slam. Anleggene som eies av BioPlan er plassert i Odda, Eidfjord og Flora. Det lages ulike typer jord og gjødselsprodukter basert på kompost ved anleggene.
Bokashi
Bokashikompostering er en anaerob komposteringsmetode som fermenterer eller gjærer matavfallet. Metoden ble opprinnelig utviklet i Japan av Dr. Teruo Higa. Fermenteringen skjer ved hjelp av melkesyrebakterier. Enzymene aktiveres og blandes med strø. Strøet er normalt kim/ kli. Prosessen skiller seg fra annen kompostering ved at den foregår i en helt lufttett beholder. Matavfall og annet organiske materiale blandes med bokashistrø og fermenterer i 14 dager. Deretter blandes bokashi med jord. Etter at det fermenterte matavfallet kommer i kontakt med jord vil det i løpet av 2-6 uker omdannes til næringsrik kompostjord. Prosessen beskrives som totalorganisk. Bokashistrø kan lages selv ved å blande EM-1 med melasse og hvetekli, en prosess som tar rundt 6 uker. Det er også mulig å kjøpe ferdig aktivert bokashistrø. Bokashistrø inneholder bl.a. melkesyrebakterier, melasse, og strø.
Gaoyao
Gaoyao (kinesisk: 高要; pinyin: Gāoyào) er et byfylke i byprefekturet Zhaoqing i provinsen Guangdong i Folkerepublikken Kina.
Utvandring
I Sydney i Australia er det særlig mange kinesere med sine føtter i fylket Gaoyao.
Pagoder
Gaoyao er kjent for sine tre pagoder.
Sam Winchester
Samuel «Sam» Winchester er fiktiv person i fjernsynsserien Supernatural som spilles av Jared Padalecki.
Sam Winchester er sønn av Mary og John Winchester og bror til Dean Winchester. I motsetning til sin bror, Dean, er Sam mer av den rolige typen, og er ikke like røff som Dean.
Da Sam var 6 måneder gammel skjedde en tragedie hos familien Winchester. Moren, Mary syntes hun hørte noe inne på rommet hos Sam og gikk inn. Det sto en mann over sengen og hun ropte desperat etter John, faren. Når John da kommer inn på rommet, finner han Mary i taket med et kutt i magen, før hun blir satt fyr på. Mens John desperat prøvde å redde Mary ba han Dean ta med seg Sam og løpe ut. Mens Dean fikk med seg Sam ut, prøvde da faren å redde moren. Men like etter kom faren, som ikke klarte å gjøre noe for Mary, også ut av huset som brente til grunne. Etter et besøk hos en spåkone i Kansas finner John ut at det var en demon som drepte Mary, og han starter en desperat jakt på den for å drepe den. Han lærer opp Sam og Dean til å forsvare seg selv mot demoner og alt annet av det overnaturlige.
Etter noen år er Sam lei, og vil leve et normalt liv. Han går på det berømte Stanford Universitetet og bor med kjæresten sin Jessica. En dag kommer Dean på besøk for å fortelle at faren deres ikke er kommet hjem fra jakt. Sam blir med han for å lete etter faren, men finner ham ikke. Han drar hjem til Jessica, men da ser han at hun har fått samme skjebne som moren, hun brenner i taket. Da bestemmer også Sam seg for å begi seg ut på jakten etter den guløyde( de fant ut at demonen hadde gule øyne) demonen, og dette blir hans livs største feil og riktig avgjørelse.
Yu Youren
Yu You-ren (kinesisk: 于右任, pinyin: Yú Yòurèn; født 11. april 1879 i Sanyuan i provinsen Shaanxi i kina, død 10. november 1964) var en pedagog, lærd, kalligraf og politiker i Republikken Kina.
Yu studerte ved Aurorauniversitetet i Shanghai, ble revolusjonær og medlem av Kuomintang, og ble senere den første president for Shanghaiuniversitetet (上海大学) i 1920-årene.
Yu Youren var en ledende kalligraf og anses som en av det moderne Kinas mestere i denne skrivekunsten. Hans arbeider er i kursiv og semikursiv stil.
São Pedro das Missões
São Pedro das Missões er en kommune i delstaten Rio Grande do Sul i sørregionen av Brasil.
Fylkesvei 531 (Hedmark)
Fylkesvei 531 i Hedmark gikk mellom Os gamle skole og fylkesgrensen ved Rektørsvollen i Os. Veien var 5,9 km lang
2019 ble veien en del av fylkesvei 6524.
Fortjern
Fortjern (338 moh.) er en innsjø i Nordmarka, rett øst for Bjørnsjøen.
Løypa fra Hakadal til Kikutstua (traséen til Holmenkollen skimaraton) krysser tjernet, og løypa fra Bjørnholt og Rottungen kommer ned fra sør. Skogsbilveien fra Bjørnholt kommer ned til vestenden av tjernet i en kraftig nedoverbakke og møter veien fra Hakadal.
På østsiden av vannet ligger plassen Fortjernbråten. Dette er en av de eldste plassene i Nordmarka, men det har ikke bodd folk her siden omtrent 1930.
Fortjernbråtan ble mye besøkt av naturskildreren Bernhard Herre på 1800-tallet, og han omtaler stedet som «romantisk beliggende Plads».
Radiogalakse
Rundt radiogalakser finnes det to store områder, stort sett symmetrisk plasserte rundt galaksen, som sender ut det meste av radiostrålingen. Størrelsen på disse områdene for de største radiogalaksene er rundt 16 millioner lysår, noe som kan sammenlignes med størrelsen på galaksehoper. Slike gigantgalakser er de største kjente objektene i universet
Motoren til radiogalakser er antatt å stamme fra galaksekjernen, siden de store radioområdene utenfor radiogalaksene nesten uten unntak er bundne til galaksekjernen gjennom jetstråler.
Jinwan
Både Jinwan kullkraftverk og Zhuhai-Sanzao lufthavn ligger i dette bydistriktet.
Grunnkretser i Suldal kommune
Grunnkretser i Suldal kommune er delområder og grunnkretser som seksjonerer Suldal kommune, Rogaland, for folketellingsformål og lignende. I noen tilfeller sammenfaller de med kirkesogn, med valgkretser og med nåværende eller tidligere skolekretser.
Leafeon
Leafeon er en fiktiv figur fra den japanske mediafranchisen Pokémon. Leafeon kom i fjerde generasjon av serien, altså med Pokémon Diamond og Pearl. Leafeon er den sjette av totalt åtte stage-1 pokémon som Eevee kan utvikle seg til og er av typen Grass.
Becker County
Becker County er et fylke i den amerikanske delstaten Minnesota. Det ligger i de vestlige delene av staten og grenser mot Mahnomen County i nord, Clearwater County og Hubbard County i nordøst, Wadena County i sørøst, Otter Tail County i sør, Clay County i vest og mot Norman County i nordøst.
Becker Countys totale areal er 3 743 km² hvorav 349 km² er vann. I 2000 hadde fylket 30 000 innbyggere og administrasjonssenteret ligger i byen Detroit Lakes.
Fylket har fått sitt navn etter politikeren George Loomis Becker.
Energi21
Energi 21 er den norske nasjonale strategien for forskning, utvikling, demonstrasjon og kommersialisering av energiløsninger etablert i 2008.
Bakgrunn
Initiativet til Energi21 ble tatt av olje- og energiminister Odd Roger Enoksen vinteren 2007. Formålet var å etablere en bred og samlende FoU-strategi for energisektoren. Verdiskapingspotensial, miljøhensyn, forsyningssikkerhet og effektiv utnyttelse av energiressursene var prioritert i mandatet til strategigruppen. I tillegg skulle den bygge videre på eksisterende kompetanse i forskning og næringsliv.
Innsatsgrupper
Energi21 har seks innsatsgrupper. Det er bred deltakelse fra industrien, forskningsmiljøer, interesseorganisasjoner og myndigheter. I underkant av 100 representanter fra bransjen er involvert i arbeidet på en aller annen måte. Det er stor aktivitet og høyt engasjement.
Hver innsatsgruppe har eget mandat og egen nettside der alle deltagerne er ført opp:
Suplex
Suplex er et vanlig wrestlingangrep, et sterkt løfteknep som omtrent alle wrestlere bruker. Det er mange måter å gjøre suplekser på, men oftest blir de gjort bakfra. Man tar tak rundt motstanderen og løfter ham/henne høyt og lar seg selv falle bakover. Blir det gjort bakfra, fører det til at motstanderen lander på ryggen.
Liste der Wrestling-Kampftechniken
Lakton
Laktoner er en gruppe av kjemiske stoffer som kan betegnes som sykliske estere. γ-laktoner (fem atomer i ringen) og δ-laktoner (seks atomer i ringen) er de mest stabile strukturene. Laktoner finnes naturlig i blant annet eiketrær, og er et av stoffene som er med å gi smak på whisky.
Sidmouth
Sidmouth er en by ved kysten av Den engelske kanal i Devon i sørvestlige England. Den er administrasjonsby for distriktet East Devon og ligger omkring 23 km sørøst for Exeter. Byen er et populært feriested og en inngang til Jurassic Coast, som er et verdensarvsted, og turveien langs sørvestkysten går innom Sidmouth. Ved folketellingen i 2011 hadde byen en befolkning på 12 569 innbyggere. En stor andel av befolkningen er eldre og pensjonister ettersom byen har et mildt klima som mange ønsker å flytte til etter endt arbeidskarriere; i 2004 var rundt 40 % av ca 15 000 innbyggere i alderen 65 år eller eldre.
Historie
Sidmouth omtales i Domesday Book (1086) som Sedemuda. Som mange tilsvarende bosetninger var den opprinnelig en fiskelandsby. Selv om det har vært flere forsøk på å bygge en havn, har ingen lyktes. Mangelen på vern i bukten har forhindret framveksten av en havn.
Diego Hurtado de Mendoza y Quiñones
Han ble kreert til kardinal 28. september 1500 av pave Alexander VI.
Sidmouth
Historie
Sidmouth forble en landsby helt fram to moten med feriesteder langs kysten vokste fram på slutten av 1700-tallet og videre utover 1800-tallet. Sidmouth ble da utviklet til en fasjonabel badeby for de øvre klasser, og en rekke villaer i georgiansk og regencystil sprang opp. De fleste har blitt omgjort til hoteller, men det opprinnelige utseendet er godt bevart.
I 1819 kom Georg IIIs sønn Edward, hertug av Kent sammen med sin hustru og hans nyfødte datter, den framtidige dronning Victoria, kom til Woolbrook Glen for et opphold på noen uker. I mindre enn en måned døde han av sykdom. Huset ble siden Royal Glen Hotel; en plakett på veggen har nedtegnet besøket.
Sidmouth ble tilknyttet jernbanenettet i 1874 tidligere knyttet til jernbanenettet, men sidelinjen dit ble nedlagt i 1967. Jernbanestasjonen i Sidmouth står fortsatt, men er nå i privat eie.
I 1912 ble Lockyer Observatory and Planetarium innviet. Det begynte etterhvert å forfalle, og holdt på å bli revet. Lokale entusiaster reddet bygningen, og det brukes nå til et utdanningsprosjekt innen naturvitenskap og er regelmessig åpent for publikum.
Karin Gundersen
Karin Gundersen er datter av verkstedformann Harald Rasmussen og Astrid Elnan.
Gundersen tok examen artium på Steinkjer offentlige landsgymnas i 1963. I 1971 tok hun graden magister artium med et arbeid om Jean-Paul Sartre. I 1980 ble hun dr. philos. med avhandlingen Textualité nervalienne : remarques sur la lettre de L'illustre Brisacier om Gérard de Nerval.
Gundersen har vært en sentral skikkelse i arbeidet med estetisk grunnforskning i Norge. I 1988 tok hun initiativ til Estetisk seminar sammen med Arne Melberg og Ståle Wikshåland.
Gundersen har oversatt nyere fransk poesi, Derrida og Stendhal. I 1993 fikk hun Bastianprisen for oversettelsen av Kartusianerklosteret i Parma av Stendhal. Gundersen jobber med en revidert utgave av Anne-Lisa Amadous oversettelse av Marcel Prousts På sporet av den tapte tid. I 2013 kom første reviderte bind ut, Veien til Swann og i 2014 "I skyggen av piker i blomst". Tredje bind, "Hos Guermantes", kommer våren 2015.
Bibliografi
Oversatt
Redigert
Forfattet
Reviderte oversettelser
Utvalgte publikasjoner på fransk
Havstad-Kuviga tunnel
Tunnelen ble bygget for å lede bort trafikken fra den smale veien forbi Fluet mellom Havstad og Kuviga. Tunnelen har to kjørefelt på tilsammen 7,25 meter pluss skuldre. Det er støpt portal i hvert tunnelmunning.
Coop Mega
Coop mega er en supermarkedkjede eid av Coop. Norges første Coop mega-butikk åpnet i Kopervik i Rogaland i 1987 som MEGA. Coop mega ledes av kjededirektør Stian Enbom Lysaker.
Mega er Coop-kjedens største supermarked-butikk, med et stort vareutvalg som også inkluderer ferskvarer som fisk og kjøtt. Kjeden er etablert på større tettsteder og i de fleste norske byer. Butikkjedens slagord er: «Et hav av fristelser».
Uwe Johnson
Uwe Johnson (født 20. juli 1934 i Cammin in Pommern i Tyskland, død 23. februar 1984 i Sheerness i Storbritannia) var en tysk forfatter.
Johnson ble født i Pommern, som på slutten av andre verdenskrig ble okkupert av Stalin og gitt til Polen, som ga stedet navnet Kamien Pomorski. I 1945 måtte familien hans flykte fra Stalins røde armé, og Johnson begynte å studere germanistikk i Leipzig med Herrmann August Korff, Theodor Frings og Hans Mayer. I Leipzig begynte han å skrive. Hans første arbeid var Ingrid Babendererde.
I 1959 flyktet Johnson til Vest-Berlin, fordi han ikke kunne publisere i DDR. I Vest-Tyskland ble hans arbeider utgitt av forlaget Suhrkamp. Han skrev flere store verker. Årsdager i fire bind på rundt 2 000 sider er det største. Alle hans bøker handler om livet i DDR og hans personlige opplevelser er tilstedeværende i alle hans romaner. Johnson hadde i de siste årene store problemer med alkoholisme og led av skrivesperre.
Han døde i Sheerness on Sea i England i 1984.
Daju
Dajuene er en folkegruppe i Sudan og det østlige Tsjad. De er delt i fem grupper som snakker hvert sitt nært beslektede språk tilhørende den nilosahariske språkfamilien. Daju Dar Daju utgjorde ifølge Ethnologue 34 000 i Tsjad i 1993. Daju Dar Sila utgjør ifølge Joshua Project 110 000 i Tsjad og 61 000 i Sudan. Daju Dar Fur talte ifølge anslagene fra Joshua Project for 2008 83 000 mennesker i Darfur Sudan, mens de ifølge Ethnologue talte 143 000 i år 2000. Daju Shatt og Daju Logorik er mindre grupper som tradisjonelt lever lenger øst i Sudan. Ifølge Ethnologue utgjorde Daju Shatt 15 000 mennesker i 1984, mens Logorik utgjorde 2000 mennesker i 1972.
IPdrum
IPdrum var et norsk teknologiselskap innen mobil voice-over-ip eller mobil internettelefoni. De hadde hovedkontor i Oslo, med avdelingskontor i Pune, India.
Deres første produkt IPdrum Mobile Skype Solution fikk betydelig internasjonal oppmerksomhet. Ved hjelp av en ekstra mobiltelefon koblet til PC-en er brukeren tilgjengelig på Skype over alt hvor det finnes GSM-dekning. Den ekstra mobiltelefonen fungerer som et brohode mellom brukerens PC og GSM-nettet. Brukeren har dermed full tilgang til Skype- og SkypeOut-funksjonalitet fra sin mobiltelefon.
Mahnomen County
Mahnomen County er et fylke i den amerikanske delstaten Minnesota. Det ligger i de vestlige delene av staten og grenser mot Polk County i nord, Clearwater County i øst, Becker County i sør og mot Norman County i vest.
Mahnomen Countys totale areal er 1 510 km² hvorav 70 km² er vann. I 2000 hadde fylket 5 190 innbyggere og administrasjonssenteret ligger i byen Mahnomen.
Fylkesvei 65
Fylkesvei 65 (Fv65) går mellom Betna i Heim og Orkanger i Orkland.
Veien forlater E39 ved Betna og går i retning sydøst til Skei, deretter østover forbi Rindal til Storås og videre nordover langs Orkla forbi Fannrem til Bårdshaug der den møter E39 igjen.
Historikk
Opprinnelig var strekningen riksvei, og gikk mellom Beiteråsen i Tingvoll og Klettkrysset i Trondheim. med en lengde på 150,2 km uten ferge.
Da europavei 39 ble opprettet 2000 ble strekningen mellom Beiteråsen og Betna i Halsa, og mellom Forve bru i Orkdal og Klettkrysset del av E39. Strekningen mellom Thamshavn i Orkdal og Udduvoll i Melhus fikk betegnelsen fylkesvei 800 da den ble erstattet av en motortrafikkvei 2005.
Da regionsreformen trådte i kraft 1. januar 2010 ble veiens status endret fra riksvei til fylkesvei.
Da E39 ble flyttet til Harangen 2. oktober 2015 fikk strekningen mellom Forve bru og Bårdshaug sitt opprinnelige nummer tilbake, nå som fylkesvei 65. Veiens lengde i Trøndelag ble dermed forlenget fra 33,2 km til 38,4 km. Da Halsa ble del av Heim kommune 2020 ble 7,2 km overført fra Møre og Romsdal til Trøndelag.
Georges d’Amboise
Georges d'Amboise  (født 1460 på slottet i Chaumont-sur-Loire ved Amboise i Frankrike, død 25. mai 1510 i Lyon) var erkebiskop av Rouen i Frankrike, kongens stattholder i Normandie, og en av Den katolske kirkes kardinaler.
Biografi
Han ble valgt til erkebiskop av Narbonne den 18. juni 1482, i en alder av 22 år og da ennå ikke presteviet. Prestevielse fulgte i 1484. Men bispevbielse lot vente på seg.
Ludvig XII av Frankrike utnevnte ham i 1498 til førsteminister og samme år, dem 17. september 1498, ble han gjort til kardinal av pave Alexander VI, med San Sisto som tittelkirke.
Han døde 50 år gammel den 25. mai 1510 i cølestinernes konvent i Lyon, og ble bisatt i katedralen i Rouen.
Bouvier des flandres
Bouvier des flandres (FCI #191) er en stor og meget kraftig hund, med opprinnelse fra Flandern i Belgia og Frankrike. Den er også kjent som flamsk kveghund, av og til også som belgisk kveghund.
Opprinnelse og alder
Som hunderase er bouvier des flandres trolig et resultat av kryssavl mellom flere ulike raser, kanskje lokale. Noen har hevdet at typen kom til Flandern alt under den spanske invasjonen, men dette har på ingen måte latt seg bekrefte. Andre mener at barbet, lokale molossere og picard har spilt en vesentlig rolle for utviklingen. Noen også at beauceron og griffon nivernais ligger i blodslinjene. Mer trolig er det imidlertid at briard inngår, men ingen vet med sikkerhet særlig mye om akkurat disse tingene.
Det først man finner om denne hunden i skriftlige kilder stammer fra ei belgisk bok om hunderaser, skrevet av professor Reul i 1895. Han var fra Gand i Belgia og benyttet ikke benevnelsen bouvier i sin beskrivelse, men han beskriver en kveghund som til forveksling er nærmest identisk med dagens hund. Dessverre finnes det ingen bilder i boken som kan bekrefte dette. Et år tidligere kom det også ut ei annen bok om belgiske hunderaser, men der finner man ingen hund som passer til denne beskrivelsen. Der fantes imidlertid bilder, men heller ingen av de passer. Man kan derfor ikke hevde annet enn at rasen trolig oppsto på slutten av 1800-tallet, trolig i 1890-åra.
Under første verdenskrig holdt rasen på å dø ut. Den hadde oppgaver ved fronten, der den blant annet ble mye brukt til såkalt rapportering og budføring og led store tap, uten at det var særlig mye oppdrett på denne tiden. Den ble reddet av flamske soldater som bragte med seg overlevende hunder hjem, som i sin tur dannet stammen for oppdrettet i mellomkrigsåra. Også under andre verdenskrig led rasen store tap, men ikke av samme årsak ifølge noen. Det fortelles nemlig at Adolf Hitler hadde hørt om denne modige hunden og ville undersøke om den var egnet som vakthund for de tyske styrkene. Ved en anlednig ønsket han å treffe en slik hund, men da han ville klappe den skal den ha bitt ham i hånden. Hitler mente derfor at den var uegnet og ga ordre om at rasen skulle skytes der den ble oppdaget. Det skal påpekes at selv om historien med Hitler kan være sann, så finnes det ingen dokumentasjon som kan bekrefte den. Den bør derfor tas med «en klype salt».
Hunderasen ble første gang vist på en hundeutstilling i 1910, men da under navnet bouvier des roulers. Den belgiske stamboken ble åpnet i 1913, da fire hanner og fire tisper ble registrert. Først i 1935 dukker navnet bouvier des flandres opp. Den første fransk-belgiske rasestandarden kom i 1937, men denne ble siden revidert. FCI fastla den endelig i 1965.
Utseende, anatomi og fysikk
Bouvier er en kvadratisk stor, kompakt og meget krafting og muskuløs hund av molossertype. Hannene blir normalt 62–68 cm (idealhøyde er 65 cm) i skulderhøyde og veier gjerne 35–40 kg eller mer. Tispene blir normalt 59–65 cm (idealhøyde er 62 cm) i skulderhøyde og veier gjerne 27–35 kg.
Bruksområde
Bouvier des flandres er en god og allsidig brukshund og familiehund, som opprinnelig ble avlet gårdshund og gjeterhund for kveg. Den tilhører som sådan den typen gjeterhunder som arbeider selvstendig.
På grunn av den kvadratiske anatomien og den meget muskuløse bygningen utgjør rasen også en ypperlig kløvhund og trekkhund, som godt tåler vårt norske klima. Den har også kvaliteter som vakthund og kan med fordel brukes til en rekke forskjellige aktiviteter innen hundesport. Rasen har en godt utviklet luktesans og egner seg derfor godt som sporhund eller ettersøkshund. I de senere årene har rasen også vært stadig oftere å se som utstillingshund.
Lynne og væremåte
Bouvier des flandres kalles ofte en enmannshund, fordi den gjerne knytter sterke bånd til en bestemt person, men den har også en rekke flotte egenskaper som familiehund, spesielt i en aktiv og sportsinteressert familie.
Som familiehund er den modig, forstandig og rolig, men gjerne svært energisk og meget utholdende. Noen vil også kanskje kalle den litt egen og sta, så den er kanskje ikke et typisk valg for en førstegangseier. Den regnes imidlertid som oppmerksom, letthåndtert og føyelig for de som har litt erfaring, men den krever en god del mosjon og passer derfor best som familiehund hos aktive mennesker. Den bør også ha en tydelig leder, som vet å gi den såvel fysiske som psykiske utfordringer i hverdagen, men den må ikke domineres. Man må dessuten påregne noe pelsstell.
Annet
Den tidligere presidenten i USA, Ronald Reagan hadde en bouvier des flandres kalt Lucky.
Barry Smith (ishockey)
Barry Smith (født 21. august 1952 i Buffalo i New York) er en amerikansk ishockeytrener. Han begynte sin trenerkarrieren i 1975 med Elmira College I 1986 begynte Smith en lang karriere som assistent og trener i NHL, jobbe med Buffalo Sabres, Pittsburgh Penguins, Detroit Red Wings, Phoenix Coyotes, Brunflo IK, og Vancouver Canucks, vant Stanley Cup fem ganger. I 2008 ble han hovedtrener for SKA St. Petersburg. Etter å ha vært speider for Chicago Blackhawks, ble han hovedtrener for HC Lugano i Sveits.
Smith har også trent Frisk Asker.
Hilary Benn
Hilary James Wedgwood Benn (født 26. november 1953) er en britisk politiker som er parlamentsrepresentant for Labour. I parlamentet har han representert valgkretsen Leeds Central siden 1999.
Han var utviklingsminister i perioden 2003–2007 og Storbritannias miljø- og jordbruksminister (Secretary of State for Environment, Food and Rural Affairs) fra 2007 til 2010.
Benn er fjerde generasjons politiker. Hans far, Tony Benn, var en veteran på partiets venstrefløy.
Dion Dublin
Dion Dublin (født 22. april 1969 i Leicester i England) er en engelsk tidligere fotballspiller som spilte for bl.a. Manchester United, Aston Villa, Celtic FC og to ganger for Norwich City. Han slo gjennom i Cambridge United og har fire landskamper for.
Han er mest kjent som spiss, men har også spilt forsvar de siste årene. Dublin har spilt for flere engelske klubber. Han startet sin karriere i Norwich, men gikk til Cambridge United i 1988 på grunn av for lite spilletid. I Cambridge fikk han stor suksess, og rykket opp to sesonger på rad; fra fjerde til andre divisjon. Han ble kjøpt av Manchester United for 1 million pund, men han mistet mesteparten av 1992/93- sesongen på grunn av beinbrudd og fikk ikke medaljen for å ha vunnet Premier League på grunn av for få spilte kamper. Han gikk i 1994 for 2 millioner pund til Coventry City. Der etablerte han seg som en engelsk toppspiss, og sesongen 1997/98 fikk han sin første av i alt fire kamper for England. Han ble også toppscorer i Premier League sammen med Michael Owen og Chris Sutton med 18 mål.
I 1998 gikk han til Aston Villa for 4,5 millioner pund, hvor han fikk en pangstart med syv mål på de første tre kampene. Han fikk spille ganske fast på Villa inntil i 2002 da han ble tredjevalg etter Juan Pablo Ángel og Peter Crouch, og ble lånt ut til Millwall FC. Da han kom tilbake fra lån var han igjen førstevalg på topp sammen med Darius Vassell. I 2004 gikk han til Leicester City som Bosman-spiller. Der var han til januar 2006, da gikk han til Celtic FC. Der spilte han bare til september 2006. Da gikk han tilbake til Norwich, hvor han hadde startet sin karriere nesten 20 år tidligere.
Ebrima Sohna
Ebrima Sohna (født 14. desember 1988) er en gambisk fotballspiller, som kom til Sandefjord Fotball i mars 2007. Hans posisjon er sentral midtbane og han spiller for landslaget til Gambia.
Ebrima ble årets beste spiller i Sandefjord Fotball sesongen 2008.
Han dro fra klubben i 2012, og dro videre til RoPS i Finland. Senere dro han til KuPS.
Veien gikk videre til Vostok Oskemen, før han var tilbake i KuPS. Han spilte sist for Al-Arabi
Mazoch
Mazoch (Mazochová), Masoch (Masochová) er etternavnet til blant annet:
Mary Tyler Moore
Mary Tyler Moore (født 29. desember 1936 i Brooklyn Heights i Brooklyn i New York, død 25. januar 2017 i Greenwich i Connecticut) var en amerikansk skuespiller, danser og fjernsynsprodusent, kjent for TV-situasjonskomediene The Mary Tyler Moore Show som ble sendt fra 1970 til 1977 og The Dick Van Dyke Show fra 1961 til 1966, begge på TV-kanalen CBS.
Oppvekst
Mary Tyler Moore ble født i Flatbush i Brooklyn Heights i Brooklyn i New York. Hun var det eldste av de tre barna til Marjorie (født Hackett) og George Tyler Moore. Hennes besteforeldre kom alle opprinnelig fra England. Hennes bror John døde av kreft i 1991, 47 år gammel. Hennes søster Elizabeth døde i 1978.