cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Etruskere
Forhistorie
Villanovakulturen var en jernalderkultur i sentrale og nordlige Italia, som markerte seg med kremasjonsgraver, og varte fra rundt 1100 f.Kr. til rundt 700 f.Kr. da etruskerne kom østfra. Fra rundt 550 f.Kr. skjedde store endringer med Po-sletten, som tidligere inneholdt skoger og våtmark, plaget av stadig flom. Drenering, regulering og vanningskanaler ble anlagt, og skogene avløst av jordbruksland. Fjellene i Etruria er Appenninerhalvøyas eneste område med noen større mineralrikdom, og ble utnyttet både i bronse- og jernalderen. Tilgangen på ved muliggjorde en høy produksjon av metaller, der en britisk forsker anslår at det årlig ble drevet ut og smeltet 10–12 000 tonn malm på Elba og fastlandet over en periode på 400 år (beregnet ut fra mengden slagg).
Historie
Mange etruskiske konger kjennes ved navn, men deres regimer ligger i historiens mørke, selv om etruskiske tradisjoner - byplanlegging og religiøse skikker - holdt seg levende blant romerne. Skriftlige kilder til etruskernes historie stammer fra greske og romerske forfattere. Selv om mer enn ti tusen inskripsjoner på etruskisk er bevart, der det hovedsakelig trekkes ut informasjon av sosiologisk art, har etruskerne selv ikke etterlatt seg noen skriftlig historie.
Det er likevel nokså klart at litteraturen deres har vært ganske omfattende. Censorinus omtaler Etrurias annaler, og i den sene romerske republikk og det tidligere keiserdømmet sendte romersk overklasse sine sønner på etruskisk skole som et ledd i utdannelsen. Den må ha omfattet disciplina etrusca (spådomskunst og kunnskap om varsler), men såpass også av Etrurias historie var bevart i skriftlig form til langt inn i keiserdømmets tid, at keiser Claudius kunne skrive et verk på tyve bind (skriftruller) om den.
Etruskiske interesser kolliderte med grekernes, særlig fra 500-tallet f.Kr. da greske kolonier ble dannet på sørkysten av Frankrike, Catalonia i Spania og på Korsika. Det fikk etruskerne til å gå i allianse med karthagerne.
Slaget ved Alalia (i dag Aléria) på Korsika, ca. 540 f.Kr. førte til at karthagerne fikk økt innflytelse og makt i det vestlige middelhavsområdet på bekostning av både grekere og etruskere.
Slaget ved Alalia kjennes kun fra greske kilder som hevder at grekerne seiret; men disse oppga snart etter sine besittelser på Korsika, i motsetning til etruskerne som anla kolonien Victoria.
Men de trakk seg gradvis tilbake til det nordlige Tyrrenhavet og gjorde seg stadig mindre gjeldende. Deres innflytelse over andre italienske byer ble også svekket, etter hvert som Latium og Campania ble tatt over av romerne, en fremvoksende stormakt på etruskisk område. Nordfra presset gallere inn i Podalen samtidig som Roma begynte å ekspandere.
Den etruskiske hæren hadde vært unik med sine stridsvogner trukket av hester, stridsøkser og lanser av bronse, et infanteri som ble forbildet for romernes legioner med hjelmer, skjold og benskinner av bronse. Nå ble dette snudd mot etruskerne selv.
Romernes erobring av Veji i 396 f.Kr. innvarslet etruskernes undergang, og gravkamrenes hittil livsglade gjestebudsscener ble utover 300-tallet f.Kr. avløst av bilder av underjordiske demoner og ødeleggelser. Rundt 250 f.Kr. måtte etruskerne gi tapt overfor den romerske overmakten.
Språk
Kunnskap om etruskisk språk er fortsatt langt fra fullstendig. Det er enighet om at etruskerne ikke snakket et indoeuropeisk språk; det er konsensus for at etruskisk er beslektet kun med tyrsenske språk, som heller ikke er direkte beslektet med noen annen kjent språkgruppe. Siden den tyske språkforskeren Helmut Rix (1998) er det gjennomgående akseptert at de tyrsenske språkgruppene raetisk og lemnisk var beslektet med etruskisk.
Etymologi
Det navn som etruskerne selv benyttet om seg selv er rasenna. Det var en avledning av rasna eller raśna. Det eksisterer ingen etymologi for rasna.
Etymologi for tusci er basert på en frase i den tredje (av syv) Iguvine-tavler fra 200-tallet f.Kr. og som er en betydelig kilde for umbrisk språk. Frasen turskum ... nomen, «det tuskiske navn», fra hvor roten *tursci kan bli rekonstruert. En metatese og epentese (innskudd av en lyd i et ord) produserer E-trus-ci. En hypotese er at *turs- sammen med latinske turris, «tårn», kommer fra greske τύρσις, «tårn». Tusci i flertall var derfor «folket som bygget tårn». eller «tårnbyggerne» Denne ærverdige etymologien er minst like gammel som Dionysios fra Halikarnassos som sa «Og der er ingen grunn til hvorfor grekerne ikke skulle ha kalt dem ved navn, både fra deres liv i tårn og fra navnet til en av deres herskere».
Forfatterne Bonfante har spekulert i om etruskiske hus så ut som tårn for enkle latinere. Det er riktig at etruskere foretrakk å bygge byer på høyder forsterket med murer. På den annen side, om navnet i Tyrrenhavet kommer fra angripende sjøfolk eller av senere innvandrere (se nedenfor) kan det like gjerne være knyttet til navnet Troja, i dette tilfellet byen med tårnene.
Religion
Etruskerne fikk angivelig sin religion overlevert fra en ånd i et barns skikkelse, kalt Tages, som steg opp av en plogfure. Etruskiske prestekonger, lucomones, kom til i en fart og sørget for å skrive ned det ånden åpenbarte før den sank tilbake i plogfuren. Disse «tagetiske bøker» - oppkalt etter ånden - kan være blant de «hedenske verker» som ble oppbevart i Apollons tempel på Palatinhøyden, og som Flavius Stilicho sørget for å brenne under keiser Honorius.
Etruskerne dyrket en rekke guddommer av det lokale slaget: Catha og Usil, solen; Tivr, månen; Selvans var en skogsgud; Turan var kjærlighetsgudinne; Laran var krigsgud; Leinth, gudinne for døden; Maris; Thalna; Turms; og den øyensynlig populære Fufluns som knyttes til byen Populonia, og kanskje også var populus Romanus, en folkets gud.
Over disse mindre guddommene hersket høyere guder med paralleller i det indoeuropeiske trossystemet: Tin eller Tinia tilsvarte Jupiter; Uni, hans hustru, tilsvarte Juno; Cel tilsvarte Ceres. I tillegg ble greske guder tatt inn i det etruskiske systemet: Artume (Artemis), Menrva (Minerva) og Pacha (Bacchus). Homers heroer opptrer i stor utstrekning i etruskiske kunstmotiver.
Arkitektur
Etruskerne påvirket romersk og italiensk arkitektur, som videreformidlet den etruskiske arven til hele den vestlige sivilisasjon. Romerriket videreførte etruskernes arkitektoniske prinsipper som muligens ikke hadde annet opphav enn etruskerne, men fra dem inngikk i den romerske sivilisasjon.
En del forskere ser også på urartisk kunst, arkitektur, språk og generelle kulturspor i det østlige Anatolia som beslektet med etruskernes kultur på Appenninerhalvøya.
Kunst
Etruskisk kunst var figurativ og spesielt framtredende er figurative og dekorerte skulpturer i terrakotta og bronse, men framfor alt liggende skikkelser i naturlig størrelse på sarkofager eller i templer, og støpt i bronse. Veggmalerier (gravfreskoer) var en dyrket kunstart, men også metallarbeid som graverte bronsespeil. Gravfunn viser at de til fulle behersket både bronsestøpning, samt gull- og sølvsmedkunst. Dekoren var dels relieff, dels risset – og noe av gullet er trukket til tråder som var flettet, en type filigran.
Romernes erobring av Veji i 396 f.Kr. innvarslet etruskernes undergang, og gravkamrenes hittil livsglade gjestebudsscener ble utover 300-tallet f.Kr. avløst av bilder av underjordiske demoner og ødeleggelser.
Litteratur
Med unntak av Liber Linteus er bare inskripsjoner bevart av etruskisk opprinnelse. Inskripsjonene er hovedsakelig gravtekster, i en skrift beslektet med det primitive greske euboianske alfabetet. Etruskisk litteratur, som eksistensen av religiøs og historisk litteratur og drama, er bevitnet kun i referanser hos senere romerske forfattere. Liber Linteus med 1.330 ord er den eneste bevarte lengre tekst, skrevet på lin som tilfeldigvis er bevart fordi kledet ble benyttet som svøp rundt en mumie i Ptolemeerdynastiets Egypt. Mumien og manuskriptet blir i dag oppbevart i et nedfryst rom i Zagrebs arkeologiske museum, Serbia. Det tyske navnet for Zagreb er Agram, derav også bokens mer sjeldne navn Liber Agramensis (Agramboken). Teksten er for det meste uoversatt fordi vi mangler kunnskap om etruskisk språk, skjønt de ord som kan forstås, tyder på at det er en rituell kalender.
Teater
Drama og teater er det kun latinske referanser som er igjen for dette området av etruskisk kultur. Et ord som kanskje er symbolsk for etruskisk teater er φersu (latin persona, norsk person, individ eller skikkelse i litterært verk). Dette ordet, blant andre, har blitt videreført i latin.
Musikk
De instrumenter som kan bli sett i etruskiske freskoer og basrelieffer (relieff hvor figurene er svakt opphøyde) er hovedsakelig ulike typer av fløyter, som det antikke treblåseinstrumentet plagiaulos, tilsvarende fløytene til Pan eller Syrinx, alabastfløyte og den berømte dobbeltfløyte, akkompagnert av perkusjonsinstrumenter som tintinnabulum, pauke og crotaler (antikke cymbaler) og senere av strengeinstrumenter som lyre og kithara.
Romas arv
De forskere som hevder at det var en italisk grunnleggelse av Roma, deretter fulgt av en etruskisk invasjon, de snakker typisk nok om en etruskisk «påvirkning» av den romerske kultur, hvilket betyr at kulturelle objekter ble overtatt av Roma fra det nærliggende naboskapet Etruria. Det rådende synet på denne vurderingen i dag er at Roma ble grunnlagt av italikere og de to folkene gikk senere opp i og ble blandet med hverandre.
Spørsmålet om grunnleggerne
I år 390 f.Kr. ble byen Roma angrepet av gallere, og som et resultat mistet byen mange, skjønt ikke alle, av sine tidligere opptegnelser. Av den grunn er kunnskapen om Romas forhistorie mindre sikker enn kunnskapen om den senere historie, men likevel er det nok gjenværende materiale til å gi ettertiden et godt bilde av byens utvikling og dens institusjoner.
Senere historie forteller at noen etruskere levde i Tuscus vicus — «det etruskiske kvartalet» — og at det var en etruskisk kongerekke (skjønt to av dem nedstammet fra en greker, Demaratus korinteren) som etterfulgte konger av latinsk og sabinisk opprinnelse. Historikere med etruskere som spesiale vil argumentere for at dette, sammen med bevis for institusjoner, religiøse elementer og andre kulturelle elementer, beviser at Roma ble grunnlagt av italikere. Det riktige bildet er langt mer komplisert, ikke minst på grunn av at de etruskiske byene var atskilte enheter som aldri kom sammen for å danne en enhetlig etruskisk stat. Videre var det sterke latinske og italiske elementer i den romerske kultur, og senere feiret romerne med stolthet disse tallrike «flerkulturelle» påvirkningene av byen.
Romas grunnleggelse
Tiberen markerte grensen mellom Etruria og romersk område.
Etruskisk byplanlegging ble videreført av romerne. Presteskapet fant en passende dato ved å studere fuglenes flukt. Når datoen opprant, trakk en stut og en kvige en plog av gårde og trakk dermed opp den kommende bygrensen. Man løftet opp plogen der det passet med en byport. Da Romulus og Remus grunnla Roma, gjorde de det ifølge romersk mytologi etter etruskisk skikk, ved først å trekke opp pomerium (se også Pons Sublicius).
Romas etruskiske navn var trolig Ruma, ut fra en etruskisk inskripsjon funnet i Vulci: Cneve Tarchunies Rumach, tolket som «Gnæus Tarquinius fra Roma», sammenholdt med at Tiberens gamle navn var Rumon. På umbrisk ville *Rūma bety «rennende vann», av *rūmōn (= elv, rennende vann) av den indoeuropeiske roten *reu (å flyte), og suffikset *-mo-. Det bodde umbrere i traktene før etruskerne kom dit. Etruskerne skilte ikke mellom u og o, og kan ha overtatt navnet Ruma og omgjort det til det senere navnet Roma.
Populus Romanus
Det var sagt at under Romulus og Numa Pompilius var folket blitt delt inn i tretti curiæ og tre stammer. Svært få etruskiske ord har gått inn i latin, men navnet på minst tre av stammene - ramnes og luceres- synes å ha vært etruskiske. De siste kongene som kan ha vært født til den etruskiske tittelen lucumo brukte regaliene (de kongelige verdighetssymboler) tradisjonelt ble tatt for å være av etruskisk opprinnelse: gullkronen, septeret, toga palmata (en egen lang kappe), sella curulis (tronen), og fremfor alt det viktigste maktsymbolet, fasces, et bunt med pinner eller kjepper rundt en dobbeltøks som opprinnelig ble båret av kongens liktor under opptog og seremonier. Tilfeldigheter har bevart en fasces: rester av en bronsestav og øks avdekket i en grav i Vetulonia. En avbildning av en tilsvarende gjenstand er identifisert på gravstelen til Avele Feluske, fremstilt som en kriger som bærer fasces.
Ordet populus opptrer også som en etruskisk guddom i Fufluns. Populus synes å bety at folk kom sammen i en militær samling, i motsetning til dagens italienske ord popolaccio (engelsk: populace, norsk: «almue»).
Etruskernes opprinnelse
DNA-analyser viser at etruskerne innvandret fra steppene østpå. Genetisk var de beslektet med romerne. Tacitus skal ha sitert Herodot som mente at etruskerne kom fra Lydia. Ifølge sagnet var Lydia rammet av uår og for stor befolkning, slik at kongen sendte en av sine sønner ut i verden sammen med halvparten av innbyggerne på leting etter et bedre liv. De endte i Umbria, hvor de etter hvert ble kjent som etrurere.
Vergil, Ovid og Horatius delte Herodots syn på etruskerne som lydiere. Seneca skrev: Tuscos Asia sibivindicate (dvs. Asia hevder å være toskanernes far). Han brukte etruskerne som eksempel på at et helt folk hadde utvandret fra sitt hjemsted i Asia. Denne teorien om etruskernes opprinnelse fikk tilslutning fra et flertall av greske og romerske historikere, men ble avvist av Dionysios fra Halikarnassos som feilaktig tok etruskerne for å være innfødt befolkning. Antikkens diskusjon om etruskernes opprinnelse ble gjenoppvekket på 1600-tallet.
Hypotesen om etnisk tilblivelse
Massimo Pallottino skilte mellom «opprinnelse» og «etnisk tilblivelse». Han syntes at spørsmålet om etruskernes opprinnelse var feil. Det riktige spørsmålet er hvor kulturen deres tok form. Siden spor etter etruskisk kultur bare finnes i Italia, er den også et produkt av italiensk jord, og hjemmehørende i Italia.
Hypotesen om stedegen
Dionysios fra Halikarnassos skrev at «de som trolig kom sannheten nærmest, er de som erklærer at det folkeslaget ikke innvandret noe sted fra, men var landets egne innfødte, siden de utgjør et svært gammelt samfunn og ikke har noe felles med andre, hverken i språk eller levevis.» Her fremmet Dionysios den stedegne teorien der etruskerne var av «jorden selv» og hadde bodd på stedet så lenge at de syntes som innfødte og derfor identiske med villanovakulturen. Men Dionysios tok feil. DNA-analyser viser at etruskerne innvandret fra steppene østpå. Genetisk var de beslektet med romerne.
Hypotesen om innvandring fra Lydia
Herodot har nedtegnet legenden om at etruskerne kom fra Lydia i Lilleasia (dagens Tyrkia): «Dette er deres fortelling: Deres konge delte folket opp i to grupper, og lot dem trekke lodd slik at den ene gruppen skulle bli og den andre forlate landet; han var selv leder av de som trakk lodd og fikk bli der, men hans sønn Tyrrhenus var blant de som dro. [...] De kom til Umbria hvor de grunnla byer og har levd siden. De kaller seg ikke lenger for lydere, men tyrrhenianere etter navnet på kongens sønn som ledet dem dit.''»
DNA-analyser bekrefter at etruskerne kom østfra. Genetisk var de beslektet med romerne.
Hypotesen om havfolket
Strabo beskyldte etruskerne for å drive piratvirksomhet og var blant de som knyttet dem til havfolkene som forårsaket flere oldtidskulturers sammenbrudd i bronsealderen. Men DNA-analyser viser at etruskerne nedstammet fra jordbrukere fra steppene østpå i yngre steinalder og bronsealder. Genetisk var de beslektet med romerne.
Genetisk bevis
En tidligere studie har beregnet at gruppen besto av 150 000 til 200 000 kvinner. Ved å fordele disse tallene på de 36 byene i de tre etruskiske forbundene får man et gjennomsnitt på 4 167 til 6 944 kvinner per samfunn. Ved å velge en antatt familiestørrelse på fire personer, får man en tilnærmet etruskisk befolkning på mellom 600 000 og 800 000 personer i rundt 36 samfunn med et gjennomsnitt på mellom 16 668 og 27 776 personer hver. Disse befolkningene er tilstrekkelig kompakte og nok urbane til å ha kunne oppnå alt det som man antar at etruskerne oppnådde.
Arbeid med forhistorisk DNA er åpent for feilkilder. De fleste bein fra arkeologiske utgravninger har blitt skjødesløst behandlet, noe som fører til omfattende forurensning av moderne menneskelig DNA som kan dekke over spor forhistorisk DNA. Hans-Jürgen Bandelt ved universitetet i Hamburg skrev at DNA funnet i etruskiske bein, viste klare tegn til slike problemer. En annen studie av genetikeren Alberto Piazza fra universitetet i Torino knyttet etruskerne til Tyrkia. Forskningsgruppen sammenlignet DNA-sekvenser med de fra menn i dagens Tyrkia, nordlige Italia, den greske øya Limnos, de italienske øyene Sicilia og Sardinia, og fra sørlige Balkan. De fant ut at de genetiske sekvensene fra menn i Toscana varierte betydelig fra de menn i naboregioner i Italia, og at de fra menn fra de italienske byene Murlo og Volterra spesielt var mest nært beslektet med menn i Tyrkia. I Murlo spesielt var en genetisk variant delt med kun folk fra Tyrkia. Studien ble presentert ved Europeiske samfunn for menneskelig genetikk i Nice, Frankrike i 2008.
Etruskiske byer
Det etruskiske forbundet bestod av tolv hovedbyer. Da etruskerne rundt 650 f.Kr. tok til å ekspandere, var disse erobringene trolig aksjoner foretatt av individuelle byer uten noen overordnet strategi. Mens greske bystater førte kriger mot hverandre, forekom aldri noen krig mellom etruskerne innbyrdes. Etruskernes mange byer ble assimilert av italiske, romerske og galliske etniske grupper, men navnene er kjent fra inskripsjoner.
Gudok
Gudok (også kjent som Gudilo, Gudiskje, Smyk og Gusel) er et gammelt russisk strengeinstrument. Det er blant de eldste kjente instrumenter i russisk historie, og trolig det eldste strykeinstrumentet i Russland.
Det hersker litt forvirring rundt navnet på instrumentet. Grunnlaget for klassifiseringssystemet for Veliky Novgorod-kordofoner ble laget av forskeren B.A. Kolchin. I henhold til det ble klimpreinstrumenter foreslått å bli kalt gusli, strykeinstrumenter – gudok. Moderne forskere skiller på strykeinstrument (fragmenter av dem), som ble funnet under de arkeologiske utgravningene i Veliky Novgorod fra 900–1500-tallet og de funnet i skriftlige og billedkilder fra 1700–1900-tallet.
Navnet på instrumentene fra 900–1500-tallet er ukjent. De het sannsynligvis Smyk, Gusli, Gusel (i hanseatisk russisk-tyske parlør om Tonnis Fenne er det gusli - som en klimpreinstrument, og gusel - som en strykeinstrument ). Instrumentet har blitt omtalt som gudok i skriftlige kilder siden 1600-tallet.
Instrumentet fra tidligere århundrer tilhører klassifiseringen bysantinske lyrer, mens nyere gudok ligner noe mer en fiolin.
Historie
Forskjellige fragmenter av gudoker datert til 900-1500-tallet ble funnet under arkeologiske utgravinger på territoriet til Veliky Novgorod, og regnes som de eldste fragmentene av musikkinstrumentet.
Det tidligste komplette instrumentet som er funnet daterer seg til midten av 1300-tallet. På Troitskii -utgravningsstedet ble det funnet et fragment av en Gudok i et lag som stammer fra andre halvdel av 900 -tallet - første halvdel av 1000 -tallet. Dette er tilsynelatende det tidligste kjente fragmentet av et strenginstrument på Russlands territorium.
Tidlige middelalderske gudoker og personlige eiendeler ble funnet i nærheten av hverandre, og det indikerer ofte at instrumentene tilhørte ganske velstående mennesker. Det er kjent at dette instrumentet senere også var populært blant skomorokh (russiske skalder) og var en form for underholdning for vanlige folk. Ble brukt til dans og for å akkompagnere sangen. Fra cirka 1600 -tallet ble gudok-musikere (gudoshniks) engasjert i Poteshnaya Palata.
Det fantes også en senere variant av gudok som man kan se på et bilde i en bok av Matthew Guthrie med tittelen Dissertations sur les antiquités de Russie, som ble utgitt i St. Petersburg i 1795. Denne gudoken hadde tilsynelatende et gripebrett som på fiolin (så det ser ut som musikere trykket ned strengene med fingrene på dette instrumemtet).
På slutten av 1800 -tallet falt Gudok helt ut av bruk. Ikke en eneste kopi av instrumentet har overlevd (med unntak av de som ble funnet under utgravninger).
På 1900 -tallet gjorde komponisten N.P. Fomin et forsøk på å rekonstruere dette instrumentet på grunnlag av gamle tegninger og beskrivelser. Han opprettet en familie av instrumenter (som en ny strykekvartett) - Gudochek, Gudok, Gudilo, Gudiskje (bass Gudok). Han klarte dessverre ikke å popularisere instrumentet slik at det ble ansett som et profesjonelt instrument. På 1960 -tallet rekonstruerte mesterrekonstruktør N.L. Krivonos (som arbeidet på Det russiske nasjonale musikkmuseet i Moskva) gudok basert på fragmentene fra Veliky Novgorod -utgravningene på 1950 -tallet. Enda en rekonstruksjon av den senere gudok ble gjort av I.G. Gorsky basert på skriftlige kilder.
Chicago Marathon
Chicago Marathon er et årlig gate-maraton i Chicago, første gang arrangert i 1977. Løpet regnes som et av de fem største maratonløp.
Pedersens sykkel
Pedersens sykkel, også kalt Dursley Pedersen sykkel er en sykkel som ble utviklet av den danske oppfinneren Mikael Pedersen og produsert i den engelske byen Dursley. Seiv om den aldri ble enormt populær har den fortsatt trofaste tilhengere og produseres fremdeles i dag. Dens uvanlige ramme er beskrevet som et  «rent kors». ble markedsført som cantilever, og har et særegent hengekøye-aktig sete. Varianter omfatter lette racersykler, tandem, og en samnenleggbar variant. Andre Pedersen oppfinnelser omfatter to og tre-trinns gir i navet.
Historie
Pedersen fikk patent i Storbritannia for sykkelen sin i begynnelsen av 1890-tallet og bygde den første modellen i trematerialer. Han dannet Pedersen Cycle Frame  Co. Ltd, og da den kom i økonomiske vanskeligheter ble produksjonen videreført av Dursley Pedersen Cycle Co. Bygging ble også lisensiert til andre produsenter, og ca 30 000 enheter ble produsert tidlig på 1920-tallet, men utformingen slo egentlig aldri an. I 1978 gjenoptok Jesper Sølling produksjon i København og den er blitt etterfulgt av andre.
Liste over Tatarstans overhoder
Under følger en liste over Tatarstans overhoder. Navnene er transkribert fra russisk.
Den tatariske autonome sosialistiske sovjetrepublikk 1920 – 1991
Republikken Tatarstan 1991 –
Skytebaner i Norge
Skytebanens organisering
Ved en norsk skytebane vil man normalt finne følgende oppbygging:
I de siste årene har en rekke skytebaner blitt digitalisert med automatisk sensorbasert treffregistrering og angivelse av skuddets plassering på skjerm på standplass. Dette letter gjennomføringen og gjør skyteutdanningen raskere og mer sikker.
Det er røykeforbud og påbud med hørselvern på standplass og under skyting. På militære skytebaner skal det være et egnet ambulansekjøretøy, båre, to ulltepper, sanitetsmateriell, og en tilgjengelig sjåfør som ikke selv skyter. Standplasskommandør skal ha fenriks grad eller høyere. Skytebaneleder kan være standplasskommandør, eller en skytebaneleder kan lede skytingen ved flere skytebaner samtidig med en standplasskommandør hvert sted i tillegg.
Typer skytebaner
På sivilie skytebaner skytes det som regel bare med armbrøst, bue, pistol, rifle eller hagle.
Utendørsbaner
Det finnes ulike typer skytebaner som står nærmere beskrevet i skytebaneforskriften.
Nabostøy
Tidvis er det knyttet uenighet til plassering av nye skytebaner i forhold til boligområder grunnet støy. Ved enhver planlegging av utendørs skytebaner må støyforhold utredes.
Kompensator og brems
Munningsbrems og kompensator vil påvirke retningen til støyimpulsen ved refleksjon slik at støynivået økes på standplass hos skytter, naboskytter og eventuelle tilskuere. Støynivået til omgivelsene forøvrig (naboer, etc.) påvirkes imidlertid ikke av munningsbrems og kompensator. Det økte støynivået på standplass kan likevel være forstyrrende for andre skyttere, og av denne grunn har enkelte baner restriksjoner på bruk av munningsbrems og kompensator på særlig grove våpentyper. Tiltak for å redusere støynivået kan være større avstand mellom skyttere eller inndeling av egne soner på standplassen for skyting med demper, bar munning og kompensator. Mange opplever at de må bruke dobbelt hørselvern med god støydemping for å ha samme komfort ved bruk av bruk av munningsbrems og kompensator, men dette avhenger av mange faktorer som kaliber, type brems, baneforhold (innendørs/utendørs, refleksjon fra vegger, etc.), personlige faktorer, med mer.
Skyting på privat grunn
Skytebanelovgivningen gjelder kun for permanente anlegg og organisert skyting, men det er også tillatt å drive med jakt- og øvelsesskyting på privat grunn så lenge visse krav er oppfylt. Man må ha tillatelse fra grunneier og skytingen kan ikke ha karakter av organisert trening (faste treningstider og montering av faste installasjoner). Videre må sikkerheten være er ivaretatt (blant annet sikker bakgrunn), man må ta hensyn til naboer i forhold til støy (grannelova) og det må ikke ligge ytterligere begrensninger i de lokale politivedtektene (f.eks. kan områder i byer og tettbebygde strøk være regulert slik at skyting ikke er tillatt). Dersom naboer ikke er vant med at det foregår øvelsesskyting på privat grunn kan det også være lurt å varsle disse eller politiet, men det er ikke påbudt.
Tørke og skogbrannfare
I perioder med stor skogbrannfare hender det at skytebaner må stenges.
Innendørsbaner
I Norge er det mange eksempler på at tilfluktsrom blir leid eller lånt ut til skyteklubber for å benyttes som innendørs skytebane. På denne måten holdes tilfluktsrommene i god stand gjennom regelmessig bruk med god ventilasjon og oppvarming slik at fukt og råte unngås.
Ventilasjon
Innånding av blystøv i lungene er mest skadelig, og mange aktive skyttere velger derfor å bruke støvmasker ved innendørs skyting, fra enkle masker med P1-filter til mer omfattende med P2- eller P3-filter. Bly kan også tas opp gjennom huden og sette seg i klær, og til en viss grad tas opp gjennom fordøyelsessystemet. Det kan være en god rutine å vaske seg på hendene før inntak av mat. Røyking er ofte uttrykkelig forbudt på innendørsbaner.
Støy på innendørsbaner
Innendørs skyting er ofte gunstig for naboer med tanke på støy, men gir ofte høyere støynivå for skyttere og tilskuere grunnet refleksjon fra vegger. Ofte er det anbefalt med dobbelt hørselvern (øreplugg og øreklokker), og mange moderne innendørsbaner har «luft-tette» sluser med to dører i motsatt ende av den utgående korridoren fra selve skyteområdet slik at støyen ikke skal slippe videre ut i gangene når man åpner en dør.
Standplass
Stedet hvor det skytes fra kalles standplass, og kan variere fra feltbaner med gress og naturlig terreng til overbygde standplasser med betonggulv og oppvarming.
Skiver
Skyteskiver er ofte laget av papp, papir, stål (selvanvisere) eller de kan være elektroniske med mulighet for automatisk tilbakemelding av skuddplassering på en skjerm. Avhengig av disiplin kan skivene ha ulike treffsoner og være formet som dyrefigurer, sirkler eller andre geometriske former. Størrelsen både på skivene og selve treffsonene varierer ofte mellom ulike våpentyper og avstander, og feltblinker har ofte bare en indre og ytre treffsone. Grunnet store avstander blir selvanvisere ofte brukt til langholdsskyting.
Kulefang
Nedslagsfeltet for kulene kalles kulefang og skal stoppe prosjektiler som går gjennom eller forbi skivene. På utendørsbaner består ofte kulefanget av sandvoller (med sandkorn mindre 10 mm) eller annet rikosjettfritt materiale som jord eller torv. Vollen bør være høy nok til å fange prosjektiler selv om det skytes noe over målet, og minimumskrav for ulike typer baner er nærmere angitt i våpenforskriften av 1. juni 2021. På innendørsbaner brukes blant annet solide gummiblokker, trestolper eller kulefangere bestående av vinklede stålplater av herdet stål med en gummigardin foran og sand i bunnen.
Skytebaner uten automatisk anvisning har ofte også en anvisergrav bygget ned i bakken hvor anviserpersonell kan sitte trygt skjermet under skyting og heise ned skiver, notere poengsum og heise opp nye skiver.
Vindflagg
Noen utendørsbaner har vindflagg plassert fra standplass og nedover mot skivene slik at skytterne kan estimere vindhastigheten og gjøre en korreksjon enten ved å justere siktene eller sikte litt til siden for skiven. Vindflagg er mye brukt i skiskyting og benkeskyting.
Det finnes formler for å beregne vindhastigheten ut ifra hvor høyt ut fra stangen flagget vaier, samt den effektive vindstyrken på kulen ut ifra vinkelen vinden har på kulebanen. Det er ofte en fordel med flere flagg plassert forskjellige steder nedover langs banen ettersom vinden vil ha ulik påvirkning på det endelige resultatet avhengig om den får påvirke kulen tidlig eller sent i kulebanen, samt at vindstyrken ofte vil variere på de ulike steder grunnet terrenget rundt.
Skytebaner i Forsvaret
Både sivil og militære skytebaner må ha en skytebaneinstruks som fastslår regler og ansvar for gjennomføringen av skytingen. I Forsvaret gjelder dessuten Forsvarets sikkerhetsbestemmelser for landmilitær virksomhet (UD 2-1), mens selve den militære skytevirksomheten organiseres etter «Skytebanetjeneste UD 5-10» som gir opplysninger om skytetabeller, veiledning av skytterne, sikte- og skytejustering, vindtabell og valg av baneavstand utfra kulebanen til de ulike våpenene. På militære skytebaner er det normalt ingen adgang for sivile, uavhengig om det pågår skyting eller ikke.
Når skyting pågår skal skytebane markeres med rødt flagg, rød ballong, eller rød lykt. Når et diagonalt inndelt, kvadratisk flagg med to røde og to hvite triangler heises, skal all skyting opphøre. Blindgjengere i militære skyte- eller øvingsfelt merkes med en ca 1,5 meter høy merkestikke som er malt rød eller oransje i et 20 cm bredt felt i toppen av stikken.
De største av Forsvarets øvingsfelt, eksempelvis på Dombås og Rena hvor det skytes i områder over flere kilometer fra artilleri, stridsvogner eller fly, snakker man ikke lenger om skytebane i ordets egentlige forstand, men bruker betegnelsen øvingsfelt.
Skytebaner i politiet
Politiet leier ofte skytebaner av sivile sportskyteklubber, og har i tillegg en del innendørs skytebaner i kjellere på ulike politihus. Her øves det med HK P30L tjenestepistol eller MP5 maskinpistol mot målskiver av menneskesilhuetter for å trene på skarpe situasjoner.
Lister over skytebaner i Norge
Dette er en liste over skytebaner i Norge for armbrøst, bue, hagle, pistol og rifle. Det er per november 2019 over 3000 skytebaner i Norge, hvorav over 1000 baner er i aktiv drift.
Un feu d’artifice improvisé
Un feu d'artifice improvisé er en fransk stumfilm fra 1905 regissert av Georges Méliès.
Det prøyssiske krigsakademiet
Akademiet hadde status som universitet og hadde fra 19. august 1858 det offisielle navnet Königlich Preußische Kriegsakademie. Akademiet var en militær høyskole for utdannelse av stabsoffiserer og besto i sin opprinnelige form fram til 1914.
Det var en forutsetning at man hadde utdannelse fra krigsakademiet for å kunne få en offisersstilling ved landets generalstab, og senere generalstabssjefer og generalfeltmarskalker som Carl von Clausewitz, som var en av akademiets første studenter, Karl Friedrich von Steinmetz, Helmuth von Moltke og Leonhard Graf von Blumenthal gikk på akademiet i første halvdel av 1800-tallet.
Lærerkreftene ble hentet fra generalstaben og fra Universitetet i Berlin.
Etter første verdenskrig ble den gjenopprettet som et lederakademi slik at Reichswehr på denne måten unngikk Versaillestraktatens bestemmelser som forbød høyere militær utdannelse.
Da Wehrmacht ble opprettet i 1935, gjenoppsto skolen som et krigsakademi (Kriegsakademie) som ga en toårlig utdannelse for mellom 100 og 150 offiserer, men da i en bygning i Kruppstraße i bydelen Moabit, noe lengre vest i sentrum.
Kriegsakademie ble avviklet etter andre verdenskrig. Skolens funksjon er i dag videreført i Führungsakademie der Bundeswehr i Hamburg.
Bygningen
Bygningen som huset krigsakademiet har fasade til gatene Unter den Linden og Dorotheenstrasse i bydelen Mitte i Berlin.
Fécamp
Fécamp er en kommune i departementet Seine-Maritime i regionen Normandie nord i Frankrike.
Geografi
Fécamp ligger til kystlandskapet Pays de Caux, ca. 35 km nord for Le Havre og omkring 60 km nordvest for Rouen.
Klosteret
Benediktiner klosteret av den hellige Treenighet Fécamp spilte en sentral rolle i den normanniske erobringen av England. Klosteret ble faktisk tilstått rettigheter i Steyning, Sussex som takk for ly og utviste tjenester til forgjengeren til Wilhelm Erobreren. Klosteret var da direkte underlagt paven i Roma, Clementius den andre.
Klosteret var derfor todelt til man i det 15 hundreåret trakk seg og flyttet helgenskrinet av Cuthman av Steyning til Fécamp, mens den engelske kirken ble endret av Henrik 4. Remigius de Fécamp ble forøvrig den første Biskop av Lincoln.
Klosteret var forøvrig først ute med å lage urtelikør basert på brandy, men er ikke sentralt i dagens produksjon.
Klosteret ligger på en høyde utenfor selve bykjernen.
Kjente personer
Fécamp var fødestedet til:
Ungarn under EM i friidrett 2018
Ungarn deltok under EM i friidrett 2018 som ble arrangert 6.–12. august 2018 i Berlin.
Norske filmer fra 2010-årene
Dette er en liste over norske filmer fra 2010-årene.
Luftfilter
Luftfilter er en barriere som fjerner uønskede partikler. Barrieren kan være en mekanisk og/eller kjemisk innretning. Ofte er barrieren lagd av filterpapir og/eller aktivt kull. Luftfilteret står oftest i innsugsdelen av luftrommet og finnes i forbrenningsmotorer, air conditioning og andre innretninger som krever renset luft. Ikke bare faste stoffer som støv og fin sand stoppes av et luftfilter. Enkelte luftfiltre kan også hindre forskjellige gasser, væsker å trenge igjennom, som for eksempel i en gassmaske.
Luftfilter brukes i mange forskjellige applikasjoner, som for eksempel:
Līga Velvere
Līga Velvere (født 10. februar 1990) er en latvisk friidrettsutøver som konkurrerer i mellomdistanseløp.
I 2021 representerte hun landet sitt under Sommer-OL 2020 i Tokyo på 800 meter der hun ble diskvalifisert i førsøksheatet.
Richard Francis Burton
Richard Francis Burton (født 19. mars 1821 i Torquay i Devon i England, død 20. oktober 1890 i Triest i Østerrike-Ungarn) var en engelsk utforsker, oversetter, forfatter, etnolog, lingvist, spion, poet, hypnotisør, fekter og diplomat. I sin svært mangfoldige karriere ble han kjent for sine reiser og utforskninger i Asia, Afrika og Amerika, foruten sin kunnskap om språk og kulturer. I henhold til en redegjørelse snakket han 29 europeiske, asiatiske og afrikanske språk.
Bakgrunn
Richard Francis Burtons mor, Martha, stammet fra en velstående familie, fra Richard Baker, en squire fra Hertfordshire. Joseph Netterville Burton, hans far, var generalløytnant i British Army. Hans farfar, Edward Burton, var av irsk-engelsk slekt og virket som prest i Westmorland for Church of Ireland. Burton hadde to søsken, Maria Katherine Elizabeth og Edward Joseph Netterville, født 1823 og 1824.
Under hans unge år foretok familien reiser for eksempel i 1825 til Tours i Frankrike. Richard ble først undervist av huslærere, og i 1829 begynte han på grunnskole som ble ledet av Reverend Charles Delafosse i Richmond Green i London Borough of Richmond upon Thames. Familien reiste igjen til Frankrike, og til Italia, og Richard fikk interesse for språk. Han lærte seg raskt fransk og latinsk og italiensk, og enkelte dialekter som napolitansk. Senere i livet kunne han lære seg hindi og andre indoariske språk.
Karriere
Blant Burtons best kjente prestasjoner, inkludert en farlig reise til Mekka forkledd som muslim, en ikke fordekt eller forkortet utgave av Tusen og en natt (på engelsk kalt for The Arabian Nights etter de tidlige oversettelsene av Antoine Gallands franske versjon), utgi Kama Sutra på engelsk, og hans reiser sammen med John Hanning Speke som de første europeere som besøkte de store innsjøer i Afrika på jakt etter Nilens kilder. Burtons verker og brev kritiserte i stor grad kolonipolitikken til Det britiske imperiet i en slik grad at det skadet hans karriere. Han var en profilert og lærd forfatter som skrev en rekke bøker og akademiske artikler om emner som omfattet menneskelig adferd, reiser, falkeoppdrett, fekting, seksualpraksis og etnografi. En karakteristisk trekk ved hans bøker er rikelig med fotnoter og referanser og appendikser (vedlegg) som inneholder bemerkelsesverdige observasjoner og informasjon.
Han var kaptein i hæren til Det britiske ostindiske kompani, tjenestegjorde i India (og senere også kortvarig i Krimkrigen). Som følge av dette ble han engasjert av Royal Geographical Society til å utforske østkysten av Afrika og han ledet en ekspedisjon av lokale og var den første europeer som så Tanganyikasjøen. Senere i livet tjenestegjorde hans som britisk konsul på øya Fernando Po; i Santos i Brasil; Damaskus i Syria; og til sist i Trieste i dagens Italia. Han var et medlem av Royal Geographical Society og ble belønnet med et orden, (KCMG) i 1886.
Cowboy-Line
Cowboy-Line er det tredje albumet til countrygruppa Western Swingers. Albumet ble spilt inn i Busk Lydstudio i Det hvite hus i Porsgrunn i 1987.
Sergej Golubov
Sergej Nikolaevitsj Golubov (født 20. jun i 1894, død 8. februar 1962) var en russisk forfatter, kjent for sine historiske romaner.
Camilla Vedøe
Camilla Edvarda Theodora Vedøe (født 12. februar 1843 i Jelsa, død 19. mars 1900 i Kristiania) var en norsk forfatter, lyriker, feminist og politisk aktivist.
Liv og virke
Camilla Vedøe engasjerte seg tidlig i Kristiania Arbeidersamfund, og regnet seg som en disippel av Eilert Sundt. I samfunnet opptrådte hun i 1880-årene som taler, der hun talte kvinnenes og de fattiges sak. I 1886 deltok hun i «Socialisternes Fanetog» i Kristiania. Hun var også medlem av Foreningen Nemesis, som ble stiftet av Asta Hansteen i 1875. Hennes politiske engasjement kom også til syne i flere av hennes dikt.
Hun kom med noen små skjønnlitterære utgivelser i 1870-årene. Hennes Tornerosen – en samling lyriske Digte og Andet utkom i Kristiania i 1877, og senere samme år kom den sterkt utvidene utgaven Tornerose – Lyrik. Boken Boheme-spørgsmaalet fra 1886 er dessuten tilskrevet henne. Hun forfattet dessuten er rekke såkalte leilighetssanger, som Nora taler, Mindedigt over Paul Botten Hansen og 'Mindedigt over Eilert Sundt''. Camilla Vedøe benyttet også navnet Kamilla Wergeland som forfatter.
Hun døde i Kristiania av blodforgiftning.
Familie
Camilla (Kamilla) Vedøe var datter av teolog og sogneprest Edvard Wilhelm Vedøe (1805-1895) og Augusta Antoinette Wergeland (1810–1874) av slekten Wergeland. Moren var søster av dikter og riksarkivar Henrik Wergeland (1808–1845), jurist og gårdbruker Harald Titus Alexis Wergeland (1811–1893), forfatter, essayist og kvinnesaksforkjemper Camilla Collett (1813–1895) og offiser og karttegner Joseph Frantz Oscar Wergeland (1815–1895). Camilla Vedøe forble ugift.
The Unfortunate Policeman
The Unfortunate Policeman er en britisk stumfilm fra 1905 regissert av Robert W. Paul.
Denys Kusjnirov
Denys Kusjnirov (født 12. desember 1992) er en ukrainsk skytter som konkurrerer i luftpistol. Han representerte landet sitt i Sommer-OL 2012 i London, der hans beste resultat var nummer 19 i 10 meter luftpistol.
Benin under Paralympiske sommerleker 2004
Før lekene i Athen 2004 hadde ikke Benin vunnet noen medaljer fra de eneste sommerlekene det hadde deltatt i (2000).
Flaskehalspatron
En flaskehalspatron er en type patron der hylsa er formet som en flaske med en flaskehals, derav navnet. Slike patroner har plass til mer krutt i forhold til en sylindrisk patron av samme lengde med prosjektil av samme kaliber. Resultatet er at en relativt kort patron kan sende avgårde prosjektilet i større hastighet, og får derved større rekkevidde og gjennomslagskraft og flatere kulebane.
Flaskehalspatroner dukket opp til på slutten av 1860-tallet til det som den gang ble karakterisert som «småkalibrede» militærrifler, det vil si våpen med kaliber på under en halv tomme (12,7 mm). Sveits var ledende i utviklingen av slike våpen, og en av de første flaskehalspatronenen var den sveitsiske 10.4×38mm Vitterli randtenningspatronen til Milbank-Amsler-riflene (konverterte bakladere) fra 1867. I dag er slike patroner nermest enerådende riflepatroner til geværer, mens patroner til pistoler som oftest er sylindriske, selv om det også finnes små pistilflaskehalspatroner, slik som 7,63 × 25 mm Mauser og .357 SIG.
Liste over presidentene for Kapp Verdes nasjonalforsamling
Presidenten for Kapp Verdes nasjonalforsamling er leder for forsamlingen.
Enkyosoma
Utseende
En middelsstor, bredt oval og litt flat, glatt, halvblank, brunrød stumpbille. Oversiden er knapt synlig punktert, dekkvingene uten punktrader. Hodet er firkantet uten forstørred ekjever, antennene nokså korte med et langt, klubbeformet innerste ledd. Pronotum har rundede kanter. Dekkvingene er rundede og de tre ytterste bakkroppsleddene stikker ut bak dem.
Levevis
Arten lever i høytliggende (ca. 1700 meter over havet), tropisk skog.
Utbredelse
Slekten er utbredt i den neotropiske økosonen (Costa Rica).
Karl Erik Bøhn
Karl Erik Bøhn (født 14. februar 1965 i Sandefjord, død 2. februar 2014 i Tønsberg ) var en norsk håndballtrener og -spiller. Han var fra august 2011 trener for Ungarns kvinnelandslag, og fra november samme år også for Győri Audi ETO KC.
Han spilte 126 kamper for Norges herrelandslag mellom 1986 og 1993. Samt lenge for Sandefjord håndball, der han vant både NM og Eliteserien som kaptein. Han var hovedtrener for Larvik fra 2005 til tidlig 2011. I løpet av denne perioden vant Larvik cupvinnercupen i håndball i 2007/2008, og ble semifinalist i EHF Champions League i 2009/2010.
Salvinia
Salvinia er en gruppe flyteplanter, og eneste slekt (undergruppe) av familien Salviniaceae. Denne slekten har 13 arter.
Det er vanlig innen moderne botanisk taksonomi å henregne Salvinia og Salviniaceae-familien til en «orden» eller gruppe  Salviniales  innenfor klassen bregner Ofte inkluderes også en underfamilie Azollaceae til Salviniaceae-familien.
Salvinia molesta er et utbredt ugress i varme klima, og har blitt introdusert flere steder. Den vokser fort og danner tette tepper over stille vann.
Hooper – Den amerikanske helten
Den amerikanske helten (originaltittel: Hooper) er en amerikansk action-komedie med Burt Reynolds i hovedrollen. Regi er ved Hal Needham. Filmen handler om stuntmannen Hooper og er løst baser på regissør Needhams egne erfaringer som stuntmann.
Salvinia
Arter
For en mer utfyllende taksonomi, se: Salviniales
De 13 artene i denne gruppen omfatter:
Hooper – Den amerikanske helten
Handling
Den aldrende stuntmannen Sonny Hooper (Burt Reynolds) har lenge vært en av de beste og mest ettertraktede i filmbransjen. Men nå begynner ryggen å plage ham, samtidig som han innser at de yngre guttene i bransjen er mer vågal og pågående enn ham selv. Han rives mellom et ønske om å trekke seg tilbake sammen med kjæresten og ønsket om å bevise at han fortsatt er den beste. I sin siste filminnspilling bestemmer han seg for å gjøre tidenes største bilstunt – mot legens råd.
Le Miroir de Venise
Le Miroir de Venise er en fransk stumfilm fra 1905 regissert av Georges Méliès.
Kari Fredrikke Brænne
Kari Fredrikke Brænne (født 1966 i Oslo) er billedkunstner, forfatter og dramatiker. Hun er utdannet fra Statens kunstakademi i Oslo og New York Academy of Art, samt skriveskoler i Norge og USA. Hun debuterte som billedkunstner med separatutstillingen Avbildninger på Unge Kunstneres Samfund i 1996, som filmskaper med filmen Voyeur på kortfilmfestivalen i Grimstad i 2001, som dramatiker på Nationaltheatrets hovedscene med enakteren Ghostwriter under Ibsenfestivalen i 2002 og som skjønnlitterær forfatter i 2007 med romanen Av en annen verden på Aschehoug forlag, som hun også fikk forlagets debutantpris for. Siden har hun skrevet en rekke skuespill og romaner. Etter femten års opphold tok hun i 2015 fram tegnesakene igjen og har etter dette jobbet parallelt med tegning, maleri og ulike skriveprosjekter.
Chris Fedun
Christopher Michael Fedun (født 14. januar 1986 i Nashville i Tennessee) er en kristen sanger og skuespiller fra USA. Han er med i gruppen Jump5. I tillegg til sang og skuespill har Fedun ferdigheter i turn og danser innen hiphop, jazz, ballett og tap.
Christian Bøen
Christian Bøen (født 30. november 1978 i Ålesund) er en norsk billedkunstner, bosatt i Bergen, som virker under kunstnernavnet Termodress. Bøen er utdannet ved Ålesund kunstskole og ved Kunsthøgskolen i Bergen, avdeling Kunstakademiet (1999–2003). Han deltok ved By:Larm i 2002 og debuterte på Vestlandsutstillingen 2003.
Bøen arbeider innen elektronisk kunstproduksjon med bruk av video, lyd og foto. Han har tre hovedprosjekter, kalt Høyspent / High Voltage (2004–11), Archives Of Violence aka Piracy kills (2007–), og Termodress (2000–). Bøen har i perioden 2002–2012 hatt utstillinger ved Arendal Kunstforening, Bergen Kunsthall, Galleri Blunk i Trondheim, Prosjekt Alvøen, Sound of Mu i Oslo og Radøy kunstsenter. Christian Bøen var nestleder i BKFH, Hordaland-avdelingen av Norske Billedkunstnere (NBK) fra 2009 - 2011. I 2012 lanserte han sitt første album Space Continuum.
Holtaheia-ulykken
Holtaheia-ulykken var en flyulykke som inntraff den 9. august 1961 i Holtaheia i Strand kommune, Ryfylke i Rogaland. Flyet fra Cunard Eagle Airways var av typen Vickers 610 Viking 3B og hadde med en hel skoleklasse fra Croydon, som er en bydel sør i London. Ulykken hendte som følge av at pilotene av en eller annen grunn valgte en annen trasé enn annonsert ved innflyvningen.
Tyskland under EM i friidrett 2018
Tyskland deltok under EM i friidrett 2018 som ble arrangert 6.–12. august 2018 i Berlin.
Angeredsgymnasiet
Angeredsgymnasiet er en videregående skole i Angered i Göteborg. Skolen ble etablert i 1985, og er kjent som et passionsgymnasium med mottoet Passioner på schemat (lidenskap på timeplanen). Skolen legger til rette for læring bygget rundt elevenes talenter og lidenskaper innenfor eksempelvis mote, musikk, dans, teater, idrett, film, juss og andre områder. Skolen er en av få videregående skoler i Sverige som legger opp undervisningen systematisk etter problembasert læring, PBL, basert på emner.
Skolens elever drifter en eget webbasert skoleavis, Angeredswebben, som beskriver livet ved skolen.
Beenenia
Beenenia er en slekt av biller som tilhører familiegruppen bladbiller (Chrysomelidae). Det er kjent 2 arter.
Levevis
Både larvene og de voksne (imago) er planteetere. De har blitt funnet på Trichocalyx abovatus (Acanthaceae).
Utbredelse
Artene er bare kjent fra Socotra.