cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Blackburn Rovers FC
Klubbrekorder
Flest ligakamper av en målvakt: Terry Gennoe, 289, 1981/1982 – 1990/1991
Flest ligakamper på rad av en keeper: Reg Elvy, 152
Flest FA-cup kamper: Ronnie Clayton, 56, 1949–1969
Flest Liga-cup kamper: Derek Fazackerley, 38, 1969–1987
Flest mål totalt: Simon Garner, 194 totalt (168 ligamål), 1978/1979 til 1991/1992
Flest mål på én sesong: Ted Harper, 43, 1. divisjon, 1925/1926
Flest mål i samme kamp: Tommy Briggs, 7 mot Bristol Rovers, Ewood Park, 2. divisjon, 5. februar 1955
Flest hattrick av samme spiller i én sesong: 5, John Southworth, 1890/1891 5, Andy McEvoy, 1963/1964 5, Alan Shearer, 1995/1996
Flest hattrick totalt: 13, John Southworth, 1887–1893
Flest ganger holdt buret rent på én sesong (clean sheets): 19, Jim Arnold, 3. divisjon, 1979/1980 19, Bobby Mimms, Premier League, 1992/1993
Eldste spiller: Bob Crompton, 40 år og 150 dager mot Bradford City (borte) 1. divisjon, 23. februar 1920
Yngste spiller i Premier League: Adam Henley, 17 år og 157 dager mot Wigan Athletic (borte) 19. november 2011
Eldste spiller i Premier League: Tugay Kerimoglu, 38 år og 273 dager mot West Bromwich Albion (hjemme) 24. mai 2009
Flest landskamper under kontrakt med Blackburn: Morten Gamst Pedersen: 68 (av 73 totalt),
Leslie Knighton
Albert Leslie Knighton (født 1884, død 1959) var en engelsk fotballmanager.
Etter perioder som assisterende manager i Huddersfield Town og Manchester City, ble Knighton utnevnt som manager i Arsenal i 1919, kort tid etter at klubben ble valgt tilbake til første divisjon. Han ledet klubben i seks år, men Arsenal ble ikke bedre enn niende i hans periode.
I hans periode i klubben, var Knighton involvert i den første registrerte dopingsaken. Før den uavgjorte FA-cupkampen mot West Ham United, i januar 1925, gav Knighton spillerne sine det han kalte "små sølvpiller" som han fikk fra en doktor (som var Arsenal-fan) fra Harley Street. Pillene hadde en suksessfull energistimulerende effekt, men etter tre kamper nektet spillerne å ta flere fordi de fryktet bivirkninger. Utdelingen av pillene, som var lovlig på den tiden, var ikke offentlig kjent før Knighton fortalte om saken i sine memoarer.
Knighton hadde flere store krangler med Arsenal formann Henry Norris. Norris hadde satt et absolutt tak på £1 000 ved spillerkjøp og han nektet å signere spillere med høyde under 5 fot 8 tommer (ca. 172 cm] og med vekt under 11 "stone" (ca. 70 kg), men Knighton signerte likevel den 5 fot (152 cm) store Hugh "Midget" Moffat fra Workington i 1923. Norris ble rasende da han fant det ut, og solgte spilleren videre til Luton Town over hodet på Knighton, Moffat hadde ikke spilt en eneste ligakamp for Arsenal.
Etter Arsenal. så fortsatte han sin managerkarriere i Bournemouth (1925–28), Birmingham (1928–33) som han ledet til finalen i FA-cupen i 1931, Chelsea (1922–39) og Shrewsbury Town før laget ble valgt inn i "the Football League".
Knighton pensjonerte seg fra fotballen p.g.a. dårlig helse og flyttet til Bournemouth der han tok den mindre strevsomme jobben som golfklubb-sekretær. Han skrev da også biografien "Behind the Scenes in Big Football" (1948), der han kom med mange avsløringer.
Fauske kommunestyre 2007–2011
Fauske kommunestyre 2007–2011 gir en oversikt over valgresultatet både i prosent og over hvem som ble valgt inn i kommunestyret i Fauske kommune for perioden.
Sarah Lancaster
Sarah Lancaster (født 12. februar 1980) er en amerikansk skuespillerinne. Hun er kjent for sine roller som Rachel i Saved by the Bell: The New Class og Madison Kellner i Everwood. Hun hadde også en tilbakevendende gjesterolle i NBCs Scrubs som en flamme av JD. Hun spilte også spilte Marjorie i ABCs TV-serie What About Brian. I 2005 spilte hun i TV-filmen Living With the Enemy med blant andre Mark Humphrey. Lancaster har også hatt en birolle i NBCs spionkomedie Chuck siden seriens begynnelse som hovedpersonens søster Ellie Bartowski.
Liste over Lottos proffseire
Nedenfor følger en liste over store proffseire av sykkellaget som har gått under navnene Lotto-Domo (2003–2004), Davitamon-Lotto (2005–2006), Predictor Lotto (2007) og Silence-Lotto (2008–).
Domenico Rivarola
Han ble kreert til kardinal i august 1611.
Han deltok ved konklavet 1621 og ved konklavet 1623.
Han var i slekt med den senere kardinal Agostino Rivarola (kreert 1817).
Ayumi Tanimoto
Ayumi Tanimoto (født 4. august 1981) er en japansk judoka.
Hun representerte Japan under Sommer-OL 2004 i Athen, der hun tok gull. Hun tok også gull under Sommer-OL 2008.
British Journal of Sociology
British Journal of Sociology (egenforkortelse: BJS; ISO-forkortelse: Br. J. Sociol.) er et akademisk tidsskrift innen sosiologi, etablert i 1950 ved London School of Economics. De to sentrale grunnleggerne var Morris Ginsberg og Thomas Humphrey Marshall. Opprinnelig skulle tidsskriftet hete London Journal of Sociology, men forlaget endret tittelen til British Journal of Sociology før det første nummeret kom ut. British Journal of Sociology anses som «et av de mest prestisjetunge tidsskriftene som er ledende i sine felt». Tidsskriftet er et av de tre mest sentrale britiske sosiologiske tidsskriftene sammen med The Sociological Review og Sociology. I norsk vitenskapsindeks regnes det som et «nivå 2-tidsskrift» (dvs. det høyere kvalitetsnivået).
Damasus I
Damasus I (født ca. 305, død 11. desember 384 i Roma) var pave fra 366 til sin død i 384. Damasus var av spansk herkomst, familien kom fra Idanha-a-Nova i det nåværende Portugal.
Bakgrunn
Han var sønn av Laurentia og Antonius, som var prest, og hadde en søster ved navn Irene.
Tidlig kirkelig løpebane
De første sikre henvisninger forteller om ham som diakon i den romerske kirke hos Liberius.
Paveskiftet
Ved Liberius' død 24. september 366 var der en fraksjon som støttet Ursinus, som hadde virket som diakon for Liberius, mens en annen fraksjon, som tidligere hadde været lojale overfor motpave Felix II, nå støttet Damasus. Ursinus' støtter var diakoner og legfolk, mens Damasus' støtte kom fra overklassen.
Valget, fortsatt uro
De to ble valgt samtidig som pave i en opprørsk stemning. De to parters støtter var allerede støtt sammen i begynnelsen av oktober i en så ond stemning og med så meget blodsutgydelse at byens to prefekter ble bedt om å gjenopprette roen. Etter at dette i starten mislyktes, ved at prefektenes folk var blitt drevet tilbake til forstedene og en massakre med 137 døde fant sted i Sicininus-basilikaen (ifølge Ammianus Marcellinus), forviste prefektene Ursinus til Gallia. Da denne senere vendte tilbake, blusset voldshandlingene opp igjen, og fortsatte også etter at Ursinus igjen ble forvist.
Kirkehistorikere som Hieronymus og Rufinus har forsvart Damasus. Ved en synode i 378 ble Ursinus fordømt, mens Damasus ble frifunnet for ansvar for volden og erklært som den rette pave. Ursinus fortsatte med å intrigere mot Damasus de neste par år, og ved Damasus' død forsøkte han igjen å fremsette sitt krav om at bli pave, igjen uten helt. Ursinus var på ariansk side i Milano ifølge Ambrosius.
Jaynagar Majilpur
Geografi
Jaynagar Majilpur har koordinatene 22,1751965°N 88,4200762°Ø[. Det har en gjennomsnittlig høyde på 8 moh.
Demografi
Ved folketellingen i 2011 hadde Jaynagar Majilpur kommune en befolkning på 25922. Området utgjorde 5,85 km².
Kiwix
Kiwix er en nettleser for frakoblet bruk. Nettleseren er fri programvare som er basert på Åpen kildekode, og den ble lagd av Emmanuel Engelhart og Renaud Gaudin i 2007. Den var først et prosjekt for å få frakoblet tilgang til Wikipedia, men er siden utvidet slik at den også kan støtte andre prosjekter fra Wikimedia Foundation. Senere er den også endret slik at den kan brukes for andre fritt tilgjengelige tekster slik som tekstene gjort tilgjengelig gjennom Prosjekt Gutenberg.
Historie
Emmanuel Engelhart sin motivasjon for å lage Kiwix kom i 2003 når hans første forsøk på å publisere Wikipedia på en CD-rom feilet. Når han så ble en aktiv skribent på Wikipedia i 2004 så ble Engelhart interessert i å utvikle en frakoblet utgave av Wikipedia. I et intervju på e-post har han sagt at Wikipedia er et felles gode som alle bør ha tilgang til, uavhengig av om de har tilgang til internett. De som ønsker tilgang til innholdet i Wikipedia bør kunne lese det, selv på steder hvor kunnskap (og internett) er sensurert.
Beskrivelse
Programvaren er lagd for datamaskiner uten tilgang til internett, ikke minst for skoler i utviklingsland hvor tilgang til internett er vanskelig eller dyrt. Det er grunnen til at det ble utviklet en spesiell versjon for SOS-barnebyer. I tillegg er Kiwix installert på datamaskiner i prosjektet One Laptop per Child.
Brukere kan selv velge å laste ned innhold fra en wiki, og så lese innholdet på et senere tidspunkt. Alle filer blir komprimert slik at brukerne sparer diskplass og båndbredde når de laster ned. Det nedlastede innholdet er lagret i en egen fil, og Kiwix leser denne filen. Artikler i denne filen er komprimert i henhold til ZIM formatet. ZIM-filen som inneholder det aktuelle Wikipedia-prosjektet eller Kiwix-prosjektet må lastes ned og lagres før filene kan åpnes i Kiwix.
Tilgjengelig innhold
De fleste språkutgaver av Wikipedia har vært tilgjengelig for Kiwix siden 2014. Tjenerne blir oppdatert med nye utgaver hver annen måned og opp til hvert halvår, avhengig av størrelse på filen. For den engelske utgaven finnes det en full versjon og en alternativ versjon uten bilder. Versjonen uten bilder er mye mindre og gjør at brukere kan spare diskplass og bøndbredde under nedlastingen.
I tillegg til Wikipedia så finnes annet innhold fra Wikimedia Foundation slik som Wikisource, Wikiquote, Wikivoyage, Wikibooks og Wikiversity, og disse er også tilgjengelig på flere forskjellige språk. I 2014 ble også alle frie tekster fra Project Gutenberg tilgjengelig.
Det er også tilgjengelig annet fritt innhold. For eksempel er brukerdokumentasjonen for operativsystemet Ubuntu tilgjengelig for frakoblet lesing, og det finnes ZIM-utgaver av TED conferencetaler og videoer fra Crash Course.
Utrulling
Utviklerprosjektet i Kiwix er ikke involvert i utrulling av innhold. Isteden vil Wikimedia Foundation eller andre tredjepartsorganisasjoner bruke programvaren som en komponent i deres egne prosjekter. For eksempel har Wikimedia Sveits rullet ut Kiwix i mange fengsler i Sveits. og Fondation Orange har brukt kiwix-serve i et eget teknologisk kunnskapsprodukt de har rullet ut i Afrika.
Noriko Anno
Noriko Anno (født 23. mai 1976) er en japansk tidligere judoka.
Hun representerte Japan under Sommer-OL 2004 i Athen, der hun tok gull.
VM i sjakk for kvinner 1981
VM i sjakk for kvinner 1981 (verdensmesterskapet i sjakk for kvinner) ble arrangert i Borjomi og Tbilisi i Sovjetunionen i 1981.
Sassari
Sassari er en by og kommune på øya Sardinia i Italia. Byen er hovedstaden i provinsen Sassari og byen har 126 759 innbyggere. Sassari er et handelssentrum for jordbruksprodukter, korkprodukter, tekstilindustri og metallindustri.
Avdalsfossen
Avdalsfossen er en foss i Utladalen i Årdal, Sogn og Fjordane. Den ligger i elva Gravdøla, ei sideelv til Utla, og er blant de høyeste fossene i dalføret.
Maratonsvømming under VM i svømmesport 2013 – 25 km kvinner
Maratonsvømming - 25 kilometer kvinner under VM i svømming 2013 ble avholdt den 27. juli.
Resultater
Konkurransen ble avholdt klokken 08.00.
James Karen
James Karen (født Jacob Karnofsky 28. november 1923 i Wilkes-Barre i Nord-Pennsylvania, død 23. oktober 2018) var en amerikansk skuespiller.
Han opptrådte flere ganger på film og fjernsyn og på teateroppsetninger på Broadway. Han debuterte som profesjonell skuespiller for første gang i 1965 med sine prestasjoner i filmene Frankenstein Meets the Space Monster og Film. I 1970 spilte han mot Arnold Schwarzenegger i filmen Hercules in New York.
James Karen var sønn av de russiskfødte jødiske immigrantene Mae (født Freed) og Joseph H. Karnofsky, som var produsent og forhandler. Som ung mann ble James oppfordret til å bli skuespiller av den amerikanske kongressmannen Daniel J. Flood, som var en amatørutøver selv, og rekrutterte ham til en produksjon på Little Theatre i Wilkes-Barre. Han gikk på Neighborhood Playhouse School of the Theatre i New York. Hans store gjennombrudd kom da han ble bedt om å delta på den opprinnelige Broadway-produksjonen av A Streetcar Named Desire.
På TV spilte han dr. Burke på As the World Turns og han var den opprinnelige Lincoln Tyler på All My Children. Han er kjent for sin faste rolle i TV-serien Eight Is Enough. Han er også kjent på østkysten for hans 20 år som TV- og radiotalsmann for Pathmark-supermarkedkjeden. Han var også med i Golden Girls som en potensiell kjæreste for Dorothy.
Hans filmer inkluderer Poltergeist (1982), The Return of the Living Dead (1985), Wall Street (1987), og i 2006 var han på rollelisten til The Pursuit of Happyness. Han var for en periode gift med Susan Reed, som var tidligere skuespiller og folkesanger. De skilte lag, og han giftet seg senere med Alba Francesca.
Fransk hevnerdolk
Fransk hevnerdolk (Couteau poignard Mle 1916 – Dolk modell 1916) er en fransk militær dolk fra 1916. Populært gikk den under navnet «Le Vengeur de 1870» (Hevneren fra 1870) som refererer til franskmennenes tap mot tyskerne i den Den fransk-prøyssiske krig i 1870.
Dolken var offisiell kampdolk for franske styrker under første- og andre verdenskrig. Soldatene hadde bruk for dolker til selvforsvar da mye av kampene foregikk i skyttergraver, og ofte ved mann til mann-kamper da fienden tok over skyttergravene. Disse ble kalt for skyttergravsdolker- og kniver. Etter at Frankrike ble okkupert av tyskerne under andre verdenskrig overtok disse produksjonen, og utstyrte sine egne soldater med dolkene. Et stort antall ble tatt med og lagt igjen i Norge etter krigen. Svenske fallskjermjegere fikk dolken fra Norge og brukte den som testmodell for en svensk kampkniv på 1950-tallet, men da med lærslire som var mer lydløs.
Dolken har skaft av tre og en kryssgard av stål, merket med «B» og en «*» (stjerne). Det er to modeller, med og uten metallbånd (ferrule) over kryssgarden. Den uten er første modell, den med er andre modell. Bladet er dobbeltegget (derav dolk), og er av samme type som den amerikanske U.S. M1918 dolken, som tok designet på bladet fra den franske Hevnerdolken. Balgen er laget av metall, med et enkelt feste til belte på baksiden.
Typer
Dolken ble produsert av flere produsenter, og fikk normalt på inngravering til produsenten:
Gruvekollapsen i Shanxi 2008
Gruvekollapsen i Shanxi var utrasning av leire i et dagbrudd i Xiangfen fylke i prefekturet Linfen i provinsen Shanxi i Folkerepublikken Kina og drepte minst 267 mennesker og skadet 34. Omkring klokken 8:00 den 8. september 2008 raste støttemuren i en jerngruve etter et kraftig regnvær, som utløste et leirskred som begravde en landsby og et folkefylt marked. Den ulovlige Tashan Mine ble drevet av Tashan Mining Company.
Liste over presidentene for Sør-Afrikas nasjonalforsamling
Presidenten for Sør Afrikas nasjonalforsamling er leder for underhuset i parlamentet.
Liste over flyplasser etter IATA-kode/N
N
Forklaring:
Tørslev Hage
Tørslev Hage er et sommerhusområde som ligger ved landsbyen Tørslev på Hornsherred syd for Jægerspris, Sjælland i Danmark. Området ligger på en halvøy som strekker seg ut i Roskilde Fjord, med utsikt til fjorden, den lille Stenø og til Marbæk på den andre siden av fjorden. I Tørslev Hage ligger en sommerhusutstykking fra 1960-tallet.
Vejdirektoratet begynte i 2018 å anlegge en ny firesporet vei med tilhørende høybro, Kronprinsesse Marys Bro, som går igjennom Tørslev Hage ad deler av Gammel Færgegårdsvej. Gjennom sommerhusområdet er veien på det meste av strekningen plassert under terregnet for å minske støy. Det er samtidig blitt etablert fire meter høye støyskjermer. Broen åpnet i september 2019.
Marcelo V. Racana
Marcelo V. Racana (født 5. august 1952 i Buenos Aires, Argentina) er en argentinsk-svensk regissør og filmprodusent.
Marcelo Racana har bodd i Sverige siden 1977. Han studerte ved regilinjen til Dramatiska institutet 1984–87.
Suddeli-Duttan-Dei
Suddeli-Duttan-Dei er et musikkalbum med 3 Busserulls, utgitt i 1977. Dette er trioens debutalbum.
British Sociological Association
British Sociological Association er en akademisk og profesjonell organisasjon for sosiologer, som ble grunnlagt i 1951. Den utgir tidsskriftene Sociology, Work, Employment and Society og Cultural Sociology (i samarbeid med SAGE Publications).
Mauricio Espinosa
Mauricio Espinosa (født 6. mai 1972) er en uruguayansk fotballdommer som deltok i VM i fotball 2010.
VM i fotball 2010
Under VM 2010 var Espinosa assistentdommer i følgende kamper:
Mette Hellenes
Mette Kathrine Hellenes (født 9. august 1964) er en norsk billedkunstner og tegneserieskaper. Hun er utdannet billedkunstner fra Statens kunstakademi i Oslo. Mette K. Hellenes har deltatt på flere utstillinger, blant annet på Galleri Wang, Namsos kunstforening, Tegnerforbundet (2005), Mousonturm i Frankfurt og Judasboden.
Kebbelife
Kebbelife er en satirisk tegneserie av Mette K. Hellenes med de to gjennomgangsfigurene Mette og Vanessa, som spiller på Hellenes selv og kunstnerkollega Vanessa Baird.
Utgivelser
Bøkene er gitt ut på forlaget No Comprendo Press. Tegneserien har ellers blant annet gått fast i ukeavisa Morgenbladet.
Armando Sadiku
Armando Durim Sadiku (født 27. mai 1991) er en albansk fotballspiller som spiller for den spanske klubben FC Cartagena.
Landslaget
Han ble tatt ut i s EM-tropp til EM i Frankrike 2016.
Stiftelsen Retretten
Stiftelsen Retretten er en norsk frivillig organisasjon som ble opprettet av Rita Nilsen, i 2002. Organisasjon arbeider med å hjelpe alkoholikere, rusmiddelavhengige, LAR-pasienter og pårørende. I tillegg har noen av Retrettens medarbeidere faste oppdrag for kriminalomsorgen, i og utenfor fengsler i østlandsområdet. Alle medarbeidere som er i direkte kontakt med stiftelsens brukerkgruppe, har selv erfaring som brukere.
Deep Throat (Watergate)
Identiteten til Deep Throat ble holdt hemmelig i mange år, inntil 31. mai 2005, da den tidligere FBI-agenten Mark Felt uttalte at det var han som var mannen bak psevdonymet. Woodward og Bernstein bekreftet i en separat uttalelse at dette stemte.
Sociology
Tidsskriftet er et av de tre mest sentrale britiske sosiologiske tidsskriftene sammen med The Sociological Review og British Journal of Sociology.
Trygve Hauan
Trygve Hauan (født 1882, død 1947) var en kjøpmann fra Hammerfest. Trygve Hauan var sønn av Iver Andreas Hauan (1845–1900) og sønnesønn av Lars Olsen Hauan. Hauan-familien etablerte Hauans Materialhandel i Hammerfest i 1885. Firmaet utviklet seg til å bli et av Finnmarks største.
Trygve Hauan var blant de som mistet livet i Kvitbjørn-ulykken som krevde 35 menneskeliv. «Den flyvende hurtigrute», Sandringham-flybåten «Kvitbjørn», styrtet om morgenen 28. august 1947 i en fjellvegg nord for Lødingen og var den inntil da største flyulykken i Norge. Kjøpmann Erling Gabrielsen fra Hammerfest mistet også livet her. Begge kjøpmennene fra Hammerfest var på tur til Oslo i forbindelse med gjenreisningen av Hammerfest. Trygve Hauans sønn Ulf Hauan (1917–1981) tiltrådte i sjefstolen i Hauans i 1953 som fjerde generasjon. Etter Ulf Hauans død ble firmaet drevet av administrerende direktør Hans Olaussen fram til femte generasjon Hauan overtok. Femte generasjon Hauan er brødrene Arnulf, Iver og Lars Hauan. Firmaet ble i 2014 solgt og overtatt av Toto Hagen (Totos olderfar og grunnlegger av G.Hagen, Gunder Hagen, giftet seg med Hermine Ingerline Hauan datter av Hauans grunnlegger Lars Olsen Hauan), men etter 2 års drift ble firmaet slått konkurs i juni 2016 etter 131 års drift.
Biopsi
Biopsi er en medisinsk diagnostisk prosedyre som innebærer fjerning av vevsmateriale fra et organ for undersøkelse.
Vevsmaterialet muliggjør patologisk anatomisk undersøkelse, såkalt histologisk undersøkelse. Det vil si at vevsbiten snittes opp i svært tynne skiver som legges på en glassplate, objektglass, farges og granskes med mikroskop for å se hva slags celler som sees, om de er kreftceller eller har andre sykelige forandringer.
En biopsi kan taes av hud ved å bruke skarp kniv, skalpell, eller en rund liten kniv som fjerner en liten sylinderformet bit.
Ved undersøkelse med fiberoptikk fra magesekken, gastroskop, eller med fiberoptikk fra tykktarmen, koloskop, kan det settes ned et tynt instrument med små skarpe kjeveformede deler som kan fjerne en liten bit fra slimhinnen.
Det kan taes biopsi av lever ved å sette inn et tynt rørlignende instrument der halvsiden av siden av røret et stykke fra spissen er fjernet og omtrent halve kjernen er slipt vekk. Med skarpe kanter på dette «vinduet» kan det taes ut en avlang biopsi fra leveren.
Mario (navn)
Mario er en italiensk og spansk form av mannsnavnet Marius, som kan ha opphav i det romerske slektsnavnet Marius eller det kan være en maskulin form av kvinnenavnet Maria. Betydningen av navnet er usikker.
Kjente personer med navnet
Personene i listen er ordnet kronologisk etter fødselsår.
Truls Lie
Truls Olaf Lie (født 19. november 1957) er en norsk avismann og IT-gründer. Han er i dag ansvarlig redaktør for månedsavisen Ny Tid. Tidligere har han blant annet vært eier av og ansvarlig redaktør for Morgenbladet og den skandinaviske utgaven av Le Monde diplomatique.
Biografi
Lie utdannet seg innen økonomi og IKT ved Agder distriktshøyskole fra 1979 til 1982. På 1980-tallet etablerte han to programvarefirmaer, Micro Software AS og Vega Software AS, før han studerte filosofi ved Universitetet i Oslo og Berkeley-universitetet i California.
I 1993 kjøpte Lie Morgenbladet fra forretningsmannen Hroar Hansen. Lie var samtidig ansvarlig redaktør frem til 2003. Avisens format ble endret fra tabloid format til fullformat, og avisens profil fikk et økt intellektuell preg. I 2003 ble Morgenbladet kjøpt av Dagsavisen og Fritt Ord.
I 2003 startet Lie den nordiske utgaven av Le Monde diplomatique, hvor han var ansvarlig redaktør frem til avisen ble kjøpt opp av Mediehuset i 2007. Lie og nåværende redaktør Remi Nilsen kjøpte avisen tilbake i 2010. Lie ble da daglig leder for avisen, der han også skrev fast om film. Han har siden også arbeidet som internasjonal dokumentarfilmskaper med produksjonsselskapet FILM as, med en film om Jørgen Leth ("The Seduced Human", 2012), og filmen fra jordskjelvet på Haiti i 2010: "Kjære Haiti, hva nå?". Begge filmer er vist på NRK.
Lie ledet det internasjonale dokumentarfilm-magasinet DOX, utgitt av European Documentary Network (edn.dk), som redaktør fra 2009–2013. Filmarbeidet er med Ny Tid fortsatt som kortfilmer (intervjuer) ifm avisens redaksjonelle linje.
Fra februar 2015 tok han over redaktørstolen i Ny Tid, der han relanserte avisen med et nytt visuelt og redaksjonelt preg. Under ham har avisen blitt omarbeidet fra ukeavis til månedsavis med fokus på konflikt, kontrollsamfunnet og økologi. Avisen ble i 2016 også vedlagt Klassekampen som et fast månedlig bilag utover eget løssalg og abonnenter, men denne avtalen ble i slutten av september 2017 sagt opp av Klassekampen. Årsaken var at Ny Tid, ifølge Klassekampen, hadde brukt forrige utgave på «å bringe et større oppslag som ukritisk formidlet konspirasjonsmiljøenes påstand om terrorangrepet i New York 11. september 2001».
I 2017 grunnla også Lie det europeiske dokumentarfilm-magasinet Modern Times Review som fullformatsavis.
Holmsbu
Holmsbu er et tettsted og en grunnkrets sørvest på Hurumlandet i Asker kommune i Viken, tidligere i Hurum kommune i Buskerud. Tettstedet er et gammelt ladested på østsiden av den ytre delen av Drammensfjorden, sør for Knivsfjellet. Holmsbu har innbyggere per 1. januar.
Stedsnavnet
Holmsbu har fått navn etter gården Holm (gnr. 23), som mye av tettbebyggelsen ligger på. Navnet er første gang kjent nevnt i 1618. Den danske skrivemåten av navnet var som regel «Holmsboe». Det siste leddet i navnet antas allikevel å være det norrøne ordet búð, som betyr bod. Det kan ha referert til en sjøbod, eller til ei bu hvor det sto en saltkjele. I eldre norske kilder er stedet gjerne omtalt som Holmsbo, uten «e».
Trelasthandel på 1600-tallet
Holmsbu var på 1500-tallet og 1600-tallet først og fremst en lasteplass for trelast. Av det tidligste lensregnskapet hvor opplysninger om dette er bevart, fra 1610/1611, framgår det at fire skuter lasta ombord til sammen 5000 bord her, og at bøndene i distriktet kjøpte klede og ost i bytte fra de utenlandske skipperne.
Seinere på 1600-tallet sees gårdene Holm og Jaren å ha hatt husmenn og strandsittere i Holmsbu. Grensa mellom de to gårdene var bekken som renner ut i sjøen i havna i Holmsbu. Det er mulig at en ødegård fra middelalderen, som ble kalt Øde-Jaren i en rettssak i 1603, var den eldste bebyggelsen i Holmsbu. I 1663 oppgir landskattelista at det var fire husholdninger i Holmsbu: én skredder, én husmann og to strandsittere med familiene sine.
I kjøpmannsfamilien Bloms eie på 1700-tallet
På begynnelsen av 1700-tallet begynte Holmsbu å utvikle seg til Hurums første egentlige tettsted. I 1680 kjøpte Johan Hågensen Blom, en skipper fra Holmsbu, en del av Jaren, og ytterligere en part i 1716. Han var trelasthandler og reder, og i hans tid i Holmsbu bosatte en del sjøfolk seg på stedet. I 1704 nevnes det et par matroser som bodde her, og i perioden 1706–1710 ble det holdt sjøinnrullering i Holmsbu.
Da Johan Blom døde i 1741 overtok sønnen Gustavus Blom farens forretninger i Holmsbu. I 1747 kjøpte han eiendommene i Holmsbu for 500 riksdaler av sin egen mor. På denne tida ble Holmsbu betrakta som ei såkalt uthavn av myndighetene, hvor det var lov å laste trelast, men ikke drive mer omfattende handelsvirksomhet. Blom var derfor først avhengig av kjøpmenn på Strømsø for å drive handel. I 1757 fikk han imidlertid borgerskap i Tønsberg, og enerett til handelen i Drøbak og Sands tolldistrikt. Gustavus Blom ble raskt Hurums rikeste mann. Familiens store hovedbygning ble bygd på begynnelsen av 1750-tallet, og lå der Holmsbu Badehotell nå ligger. Denne bygningen ble revet i 1790, og en ny og større ble bygd samme sted. Den gamle hovedbygningen finnes imidlertid fortsatt, ettersom den ble solgt og satt opp igjen på Sande prestegård, hvor den gamle prestegården strøk med i en brann i 1783.
Gustavus Blom solgte det meste av eiendommene i Holmsbu til sønnene Peter og Hans Jørgen i 1773, og døde i 1777. Fra 1788 overtok Peter Blom aleine forretningene i Holmsbu. En takseringsforretning fra januar 1803 viser at det Holmsbu i løpet av 1700-tallet var blitt et virkelig tettsted. Det fantes da til sammen 111 bygninger på Bloms eiendom, som besto av både strandstedet og gården Holm. Atten av disse var en del av Peter Bloms beboelses- og forretningskompleks. Det skal til sammen ha vært 44 våningshus på strandstedet. Det nevnes også fire sjøbuer. I 1809 solgte Peter Blom bygningene i Holmsbu, og flytta i stedet opp til gården Holm, som han hadde eid i sin helhet siden 1797. I 1811 solgte han også denne til kjøpmannen Peder Frost fra Christiania, og familien Blom eide dermed ikke lenger noe av Holmsbu.
Eiere og bebyggelse på 1800-tallet
Kjøpmann Adam Hjorth fra Drammen eide deretter Holmsbu mellom 1815 og 1821. En takstforretning fra 1817 nevner at strandstedet besto av et stor hovedbygning med sidebygning og ti mindre bygninger for arbeidsfolk og andre innbyggere. I tillegg fantes en kontorbygning og en stolpebod i tre etasjer. Strandstedet hadde også 14 private hus, som betalte 50 speciedaler i grunnleie per år. Det fantes også en del gamle uthus og fire sjøboder uten særlig verdi. Denne taksten inkluderte ikke bygningene som sto på Holms eiendom.
Hjorths forretninger gikk dårlig, og strandstedet skifta eiere flere ganger. Firmaet Wesley og Egeberg var eiere mellom 1821 og 1829. Deretter eide Andreas Tofte strandstedet fram til 1838. Han bodde på gården Holtnes ved Rødtangen. I 1834 var det en stor brann i Holmsbu, hvor de fleste av bygningene oppført i familien Bloms tid gikk tapt. Andreas Tofte solgte Holmsbu til kjøpmann Andreas Hjorth i 1838, som igjen solgte det til kjøpmann Christian Jørgensen i 1839. Jørgensen fikk bygd en ny og mindre hovedbygning. Christian Jørgensen eide Holmsbu fram til 1874, da han solgte til Bent Jørgensen Knatvoll. Etter 1887 var det gjenværende av eiendommen gjenstand for flere eierskifter, inntil Hurum kommune overtok i 1919.
Ladestedet Holmsbu
I juli 1638 gjorde Christian IV Holmestrand til ladested under kjøpstaden Tønsberg. Holmsbu blir etterhvert en av de viktigste lasteplassene for trelast under det nye ladestedet, med fastboende utskipere. Etter en lang drakamp mellom den stagnerende kjøpstaden Tønsberg og det fremvoksende ladestedet Holmestrand, gjør omsider Fredrik V Holmestrand til egen kjøpstad i november 1752. Få år etter, i januar 1757, signerte stattholder Jacob Benzon i Christiania et privilegiebrev til kjøpmannen Gustavus Blom i Holmsbu. Med det ble Holmsbu til et ladested med begrensede rettigheter, knyttet til kjøpstaden Holmestrand. Fra 1777 ble Holmsbu overført fra Drøbak til Holmestrand tolldistrikt. Ved innføringen av formannskapslovene i 1838 fikk alle landets ladesteder mulighet til å etablere seg som eget herred, på samme måte som kjøpstedene. Av alle landets ladesteder var det bare Holmsbu og Hvitsten som valgte dette bort, for i stedet å bli del av samme formannskapsdistrikt som stedets omland.
Fram til 1875 var Holmsbu det største tettstedet i Hurum, fulgt av Filtvet og Verket. Folketellingen 1865 viser at stedet hadde nøyaktig 400 innbyggere, fordelt på 75 bosteder. Den viser videre at de vanligste yrkene var fisker og matros; over 2/3 av mennene var registrert i ett av disse to yrkene. Av de øvrige var mange registrert med andre yrker knyttet til sjøfart og fiske, som los, skipsfører, styrmann, fraktmann, fiskehandler og røyert/rorskarl. Noen var registrert med yrker man vil forvente å finne i en liten småby, som smed, snekker, skomaker, baker, kjøpmann, handelsbetjent, gjestegiver og lærer.
Den første dampbåtbrygga ble bygd i 1868. I tiårene som fulgte fikk Holmsbu rutebåtforbindelser til Drammen, Svelvik, Holmestrand, Horten, Moss, Drøbak og hovedstaden. I 1876 ble Holmsbu og Trondstadfjerdingens kvindeforening etablert for å samle inn penger til å bygge ei kirke i Holmsbu. Holmsbu kirke sto ferdig i 1887. Befolkningen nådde et høydepunkt rundt 1885, da ladestedet er registrert med over 500 innbyggere. I læreboka «Kongeriket Norge, dets geografi, samfundsindretninger og næringsveje» fra 1881 nevnes Holmsbu som Buskeruds fjerde by, sammen med Drammen, Kongsberg og Hønefoss.
Fra sentrum til småsted
I 1875 kom imidlertid storindustrien til Hurum, ved anlegget av sprengstoffabrikken på Sætre, og med ett slag ble Sætre et større sted enn Holmsbu. Fra 1897 bidro celluloseindustrien til at også Tofte raskt ble et større tettsted. Fra 1914 hadde kommuneadministrasjonen fast tilhold på Hovtun på Klokkarstua. Alt dette bidro til at Holmsbus betydning som tettsted og «sentrum» i Hurum ble svekka.
Flere store branner har ødelagt den gamle trehusbebyggelsen i Holmsbu. Det gamle Holmsbo Badehotel brant i 1922, men ble gjenoppbygd, og har siden blitt om- og påbygd flere ganger. Mandag 17. april 1950 starta en større brann i Harry Hansens manufakturforretning i Hovedgaten. Denne, og to andre hus brant ned til grunnen. I alt fem familier ble husløse, og fem forretninger gikk tapt. Brannen gjorde et stort innhogg i den gamle trehusbebyggelsen innerst i havna i Holmsbu. Ytterligere en brann i 1962 ødela lokalene til Holmsbu Canning & Co. I 1960-årene ble også den siste av de gamle sjøbuene i Holmsbu revet.
Holmsbu skole fra 1844 var den første faste skolen i Hurum etter at skolen som ble etablert på slutten av 1700-tallet ved det Schimmelmannske glassverk på Verket ble nedlagt. Elevene fra Rødtangen skole ble overført hit i 1939, men elevtallet var allikevel sterkt synkende allerede på 1950-tallet. I 1963 ble Holmsbu skole nedlagt, og elevene overført til den nye Folkestad skole. Elever fra Holmsbu hører til Tofte ungdomsskoles skolekrets.
Kunstnerkoloni 1911–1962
I 1911 leide kunstneren Oluf Wold-Thorne seg rom i Holmsbustøa, og mente at Holmsbu var et egna sted for malere å finne motiver. Hans venn Henrik Sørensen kom på besøk i 1913, og ble begeistra for stedet. Han bodde i Holmsbu nesten hver sommer fram til sin død i 1962, og ei rekke andre kunstnere i kretsen rundt Sørensen oppholdt seg også her i kortere eller lengre perioder. De kalles, med et fellesnavn, ofte for «Holmsbumalerne». Holmsbu kirke fikk i 1950- og 1960-årene ei rekke interiørutsmykninger av noen av disse kunstnerne. I 1973 sto Holmsbu billedgalleri, med verker av Sørensen og andre kunstnere, ferdig i skogen ovenfor Støa.
Holmsbu i dag
I Bukta i Holmsbu har Hurum historielag ei kystsamling, med eldre trebåter og gjenstander knytta til sjø- og fiske, som formidler den gamle kystkulturen i Hurum.
Manuel Belletti
Manuel Belletti (født 14. oktober 1985 i Cesena) er en tidligere profesjonell, italiensk landeveissyklist. Hans største meritt er seieren på 13. etappe av Giro d'Italia 2010.
Han la opp etter 2021-sesongen.
VM i sjakk for kvinner 1984
VM i sjakk for kvinner 1984 (verdensmesterskapet i sjakk for kvinner) ble arrangert i Volgograd i Sovjetunionen i 1984.
Jean Piaget
Jean Piaget (født 9. august 1896, død 16. september 1980) var en sveitsisk psykolog, biolog og filosof.
Liv og arbeid
Han ble født i Neuchâtel i den fransktalende delen av Sveits. Hans far, Arthur, var professor i middelalderlitteratur ved universitetet i Neuchâtel. Jean Piaget modnet tidlig og utviklet en interesse for biologi, spesielt for bløtdyr, til det punkt hvor han hadde utgitt en mengde forskningsrapporter om temaet allerede før han var ferdig på videregående.
Han tok sin doktorgrad i naturvitenskap ved universitetet i Neuchâtel på en avhandling om taksonomien til ferksvannsbløtdyr i kantonen Valais. Spesielt var han opptatt av slekta Lymnaeae (damsnegler) og problemene med å avgrense arter, og sine egne metoder for dette. Han studerte en kort periode ved universitetet i Zürich. Det var i denne perioden hans interesse for psykoanalyse kom frem.
Etter studiene flyttet han til Grange-aux-Belles i Frankrike for å undervise ved en gutteskole drevet av Alfred Binet, utvikleren av Binet intelligenstest. I 1921 returnerte han til Sveits som direktør for Rousseau-instituttet i Genève.
I 1923 giftet han seg med en av sine studenter, Valentine Châtenay, som han fikk tre barn med.
Han var professor i psykologi ved universitetet i Genève fra 1929 til 1975 og ble mest kjent for å kategorisere den kognitive utviklingen i en serie av stadier. Stadiene ble valgt for å korrespondere med utviklingen fra spedbarnsalder, barndom, og frem til ungdomsalder. De fire stadiene kalles Sensorimotorisk stadium, som dekker perioden fra fødselen fram til toårsalderen, preoperasjonelt stadium, som er fra to til syv, konkret operasjonelt stadium, fra syv til elleve, og sist, formelt operasjonelt stadium, som er fra elleve og oppover. I tillegg til å beskrive begrepsutviklingens sammenheng med den motoriske utvikling, viste han også hvordan moralsk tenkning endret seg med alderstrinn.
Piagets kognitive utviklingsteori fikk stor innflytelse, spesielt i Lev Vygotskijs arbeid og i Lawrence Kohlbergs. Blant andre har filosofen og sosialteoretikeren Jürgen Habermas inkorporert Piagets tankemønster i sitt arbeid, mest merkbart i The Theory of Communicative Action.
Piaget hadde også en betydelig innvirkning på feltet informatikk og kunstig intelligens. Seymour Papert brukte Piagets arbeide mens han utviklet Logo programming language. Alan Kay brukte Piagets teorier som basis for Dynabook programmeringskonseptet, som først ble diskutert innenfor grenseområdet til Xerox Palo Alto Research Center, eller Xerox PARC. Disse diskusjonene ledet til utviklingen av Alto prototype, som for første gang utforsket alle elementene ved grafisk brukergrensesnitt (GUI), og påvirket utviklingen av databehandlingsprogrammer fra 1980-tallet og utover.
Hans lange, vitenskapelige karriere begynte i 1907 (da han var elleve år gammel) da en kort artikkel om albinospurven ble publisert. I løpet av de påfølgende syv tiårene skrev han over seksti bøker og flere hundre artikler.
Jean Piaget betraktet barn som små filosofer og vitenskapsmenn som bygget sine egne, individuelle teorier om kunnskap. En del forskere har brukt Piagets idéeer til å fokusere på hva barn er ute av stand til å gjøre. Piaget derimot, brukte barns problemområder for å bedre forstå deres kognitive vekst og utvikling.
Som ung gikk han selv i psykoanalyse hos Sabina Spielrein i Sveits.
Pedagogikk
Piaget er kjent for å kategorisere den kognitive utviklingen i en serie av stadier. Denne teorien er spesielt anvendt i didaktikken innenfor faget matematikk, siden Piaget mente at dette er et modningsfag. Barn er ikke i stand til å oppfatte form og størrelse slik som voksne. Forståelse av visse typer kunnskap forutsetter at enkelte ferdigheter og teorier er lært på forhånd for å kunne oppnå en meningsfull helhet.
Luino
Luino er en liten by nær grensen mot Sveits på den østlige bredden av Maggioresjøen i Provinsen Varese (Lombardia, Nord-Italia). I 2004 var innbyggertallet 14.179.
Historie
Luino er velkjent for det ukelige markedet sitt, som finner sted om onsdager og sies å være det største i Europa. Rundt byen er det også et imponerende landskap, og Luino er dermed en populær turistdestinasjon, spesielt blant turister fra Sveits, Tyskland og Nederland.
Jernbanestasjonen i byen er også historisk viktig siden det står på banen som en gang var den eneste ruten mot St. Gotthard-tunnelen. Stasjonen blir fremdeles brukt både av den italienske og den sveitsiske statsbanen.
Økonomi
Før slutten av 1800-tallet var Luino blitt en industriby. Tekstilindustrien var særlig sterk her på grunn av de mange vassdragene som kunne brukes for å produsere kraft til maskineriet. Mange tekstilfabrikker ble grunnlagt av sveitsiske industrimenn. Selv om noen tegn på dette tidligere næringslivet forblir i gate- og villanavn i Luino og andre byer i området (f.eks. Villa Hussy i Luino og via Stehli i nabokommunen Germignaga), aktiviteten i sektoren er nå betydelig redusert.
Et fenomen som er svært utbredt her er grensearbeidet, dvs. folk som bor i Luino og omegn og reiser til arbeidet i Sveits hver dag (på italiensk heter disse arbeiderne frontalieri). Slik er Luino og nabokommunene blitt sovebyer til en viss grad.
Berømte innbyggere
Folk fra Luino har bidratt mye til italiensk 1900-talls litteratur. Både forfatteren Piero Chiara og dikteren Vittorio Sereni var født her.
Dramatikeren og mottakeren av Nobelprisen i litteratur i 1997 Dario Fo tilbrakte også en del av ungdommen her og i Porto Valtravaglia, som ligger noen kilometer sør for Luino.
Morris Ginsberg
Morris Ginsberg (født 14. mai 1889 i Kelmy, død 31. august 1970) var en britisk sosiolog. Han var medgrunnlegger av British Sociological Association og var dens president 1955–1957. Han var også med å etablere British Journal of Sociology. I perioden 1942–1943 var han leder for Aristotelian Society og var med å forfatte The Race Question for UNESCO i 1950.
Margareten
Margareten er det femte av Wiens 23 distrikter.
Morris Ginsberg
Ginsberg var født i Kelmy i Russland (nå i Litauen). 15 år gammel flyttet han til Storbritannia sammen med sin mor og søstre, dit faren hadde kommet noen år tidligere. Etter å ha tatt eksamen i filosofi og sosiologi i 1912 ble han ansatt ved London School of Economics året etter, som assistent for Leonard Trelawny Hobhouse. Ved LSE jobbet Ginsberg mest med sosiologi og statsvitenskap, men også med filosofi. Senere ble han lektor ved University College London, før han i 1930 etterfulgte Hobhouse som professor i sosiologi ved LSE.
Margareten
Distriktet Margareten ble dannet av sju tidligere selvstendige forsteder:
Forstaden Margareten utviklet seg fra en eiendom med samme navn, som senere ble ombygd til et slott. Dette slottet ble ødelagt under de to tyrkiske beleiringene av Wien, men ble gjenoppbygd begge gangene. Like ved lå forstaden Nikolsdorf, som systematisk ble utbygd i perioden 1555–68, og er navngitt etter St. Nikolai. Forstaden Matzleinsdorf oppstod i 1130, og er en av de eldste kjente forstedene i Wien. Dette området var eid av den gamle østerrikske adelsslekten Babenberger.
Navnet på forstaden Laurenzergrund kommer fra et område i Matzleindorf med elvefaret Laurenzer. Etter at nonneklosteret her ble lagt ned av Keiser Joseph II ble forstaden en selvstendig by.
Disse seks områdene, sammen med flere andre, ble 5. mars 1850 slått sammen til Wiens fjerde distrikt, Wieden. Etter en lang debatt over de ulike sosiale kår innbyggerne hadde, ble det i 1861 besluttet å skille ut det femte distriktet. I 1873 mistet dette distriktet sin sørligste del til det tiende distriktet, Favoriten. Siden dette har det tidligere landlige området blitt et tett befolket bysamfunn, med mange arbeidere og store boligblokker.
Distriktet hadde pr 2004 51.434 innbyggere fordelt på 2,01 km².
Johan Fredrik Krohn
Johan Fredrik Krohn også kjent som Fredrik Krohn (født 5. desember 1835 eller 1836 i Christiania, død 18. februar 1890 på Hønefoss) var en norsk redaktør, boktrykker og politiker. Han gikk i boktrykkerlære hos Christian Schibsted i Christiania.
Han var ordfører i Hønefoss 1879-1885 og varaordfører da han døde. Han var folikskommissær og hadde mange andre verv. Midt på 1880-tallet var sterk motsetning mellom partiene Høyre og Venstre på Hønefoss, og Krohn ble i desember 1884 i et jevnt valg forbigått av venstremannen Prydz og ikke gjenvalgt som ordfører.
Han tok i 1859 over Ringeriges Ugeblad (nå Ringerikes Blad) som faren Johan Jørgen Krohn hadde etablert 17. januar 1845. Han var redaktør for avisen i 31 år og ga den ut to ganger i uken. Han gikk opp fra formatet 19,5x20,5 cm til 20 x 32 cm. Krohn drev også leiebibliotek av "nye og eldre verk" (omkring 2000 bind hadde han i samlingen), og han solgte skolebøker, annen litteratur, papir, blekk og andre skrivesaker. Utover på 1870-tallet begynte han som redaktør å gi uttrykk for en konservativ politisk linje. Redaktør Krohn gikk på 1880-tallet inn for «Ringerikslinjen», en direkte jernbaneforbindelse mellom Sandvika over Ringerike til Hønefoss, som første ledd i anlegg av Bergensbane gjennom Hallingdal. På 1870-1880-tallet ble Krohn regnet som Hønefoss' fremste mann. Han var gift med Antonie Owren datter av Ole Anton Owren, fogd for Ringerike. Krohn fikk begravelse på byens bekostning. Sønnen Ivar Trygve Krohn ble professor og rektor på Tannlegehøyskolen.
Idanha-a-Nova
Idanha-a-Nova er en landsby og kommune (conchelo) i Castelo Branco-distriktet, øst i det sentrale Portugal. Landsbyen er en av de eldste i Portugal, med en historie som kan føres tilbake til år 16 f.Kr.
Freguesier
Idanha-a-Nova er fra 2013 delt inn i 13 freguesier (sogn).
Tornhaler
Se tekst
Tornhaler er en slekt av mellomstore til store agamer, som har en kort, tykk hale med kraftige pigger.
De er utbredt i landene rundt Sahara, og på Afrikas horn og Den arabiske halvøy. Mot nord finnes de i Israel, Jordan, Syria, Irak, og i et lite område i Iran ved Persiabukta. Flere arter blir holdt i terrarier, blant annet Uromastyx ornata, som har gule tverrstriper på ryggen.
Alle arter av tornhaler er dagaktive, og er planteetere. De er avhengig både av sterk varme, og av skyggefulle skjulesteder. Tornhaler trives best i halvørken, men de finnes også i wadier og fjellpartier i det sentrale Sahara.
I en taksonomisk studie publisert i 2009 ble slekten Uromastyx splittet, og de tre østligste artene flyttet til slekten Saara. Statusen til flere underarter ble samtidig endret.
Arter
Artene under regnes til slekten Uromastyx. Tre andre arter ble før regnet til slekten, men har nå blitt gitt sin egen slekt Saara.
Slaget om Khalkhin Gol
Slaget om Khalkhin Gol (russisk: бои на реке Халхин-Гол; mongolsk: Халхын голын байлдаан; japansk: ノモンハン事件 Nomonhan jiken--i.e. Nomonhan hendelsen) var en serie slag i 1939 mellom Sovjetunionen og Japan i den første fasen av den sovjet-japanske grensekrig og endte med sovjetisk seier over Japan.
På sovjetisk side ble slaget gitt navn etter elven Khalkhyn Gol som flyter gjennom slagområdet mens det på japansk side ble kalt Nomonhan-hendelsen etter en nærliggende landsby ved grensen mellom Mongolia og Mandsjukuo. Den avsluttende delen av slaget fant sted mot slutten av august 1939 og endte med at Japans 6. armé ble slått, en våpenhvile ble deretter undertegnet den 15. september.
Slaget ble lite omtalt i samtiden, i Europa var man opptatt av hendelsene som førte frem til utbruddet av andre verdenskrig. Den sovjetiske seier bidro til at Japan valgte en «sørlig» i stedet for en «nordlig» ekspansjon og sikret derved Sovjetunionen mot en tofrontskrig da Tyskland angrep landet i Operasjon Barbarossa juni 1941.
Corozal
Corozal er en liten by nord i Belize. Den er hovedstad i distriktet Corozal. Byen hadde 9 871 innbyggere i 2010.
Den rosa panteren (2006)
Den rosa panteren er en filmkomedie fra 2006 med Steve Martin i hovedrollen. Han arbeider som detektiv, og må løse mysteriet med hvem som tok livet av en berømt fotballtrener, og finne ut hvem som stjal den berømte rosa panter-diamanten. Filmen er innholdsmessig en oppfølger av den opprinnelige rosa panter-filmen fra 1963 med Peter Sellers i hovedrollen.
Hajji
Hajji, (arabisk, bosnisk: Hadžija, pilegrim), eller el-hajj, også skrevet hadji og haji, er en ærestittel tildelt en muslim etter en vellykket reise hajj til Mekka. Det refererer ofte til en eldre person, ettersom det tar tid å oppnå nok penger til å gjennomføre reisen.
Den rosa panteren (2006)
I 2009 kom en oppfølger: Den rosa panteren 2.
Hajji
Tittelen blir plassert før personens navn, for eksempel blir John Smith til hajji John Smith. Ordet kommer fra arabisk al-hajj, som vanligvis kommer etter ordet (i stedet for foran). I noen områder har tittelen blitt overgitt til neste generasjon, og dermed blitt et familienavn.
Den rosa panteren (2006)
Handling
Etter at det vinner over det  i en semifinale i et mesterskap blir treneren for det franske laget myrdet av en pil skutt mot nakken hans. Ringen «Den rosa panter» blir også stjålet. Politisjef Dreyfus (Kevin Kline) bestemmer seg for å tilegne den mest inkompetente politidetektiven sin, inspektør Jacques Clouseau (Steve Martin), oppgaven, slik at Dreyfus kan ta over etterforskningen etter at detektiven ikke har oppnådd noe som helst, for slik å se ut som en helt, og vinne en æresmedalje. Dreyfus ansetter også Gilbert Ponton (Jean Reno) til å rapportere om Clouseaus bevegelser slik at han kan holde et øye med ham.
Hajji
Kvinner som har fullført hajj kan kalle seg hajja eller hadja.