cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Dengkou
Befolkningen var på 119,335 innbyggere i 1999.
Kulturminner
Det gamle kommandantur Shuofang (Shuofang jun gucheng, 朔方郡故城) fra Handynastiets tid blew i 2006 oppført på Folkerepublikken Kinas liste over kulturminner.
Høgstaudegranskog
Høgstaudegranskog er høgstaudeskog som vokser i granskogsregionen på åpne eller skyggefulle, svært frodige og høyproduktive plasser, med et feltsjikt med opptil mannshøye urter, gras og bregner. Skogen kjennetegnes av permanent tilførsel av oksygen- og kalkrikt sigevann og vannbevegelse parallelt med overflaten. Artsutvalget, inkludert dominansforholdene, varierer mye uten at det er mulig å påvise økologiske forskjeller, men den regionale variasjonen er stor.
Typiske diagnostiske arter er innslag av tyrihjelm (Aconitum septentrionale), gråor (Alnus incana), hvitveis (Anemone nemorosa), sløke (Angelica sylvestris), skogburkne (Athyrium filix-femina), storklokke (Campanula latifolia), skogstarr (Carex sylvatica), turt (Cicerbita alpina), og arter i marikåpeslekta (Alchemilla) med flere.
Hellebardbregnefamilien
Hellebardbregnefamilien (Tectariaceae) er en familie av bregner med 8-15 slekter, som hører inn under den store monofyletisk ordenen (kladen) Polypodiales. Til familien inngår også de tidligere klassifiserte familiene Dictyoxiphiaceae og Hypoderriaceae.
Disse bregnene har røtter (rizomer) som er krypende eller opprette, med enkle eller enkelt flikete blader, av og til dobbelt flikete. Hårvekst er kort, og slørene (indusia) på bregnenes sporehushoper (sori) er enten manglende eller svært moderate. Sporene er brunaktige og enkeltstående, i ulikt formete ansamlinger.
Kromosomtallet er (x) enten 39, 40 eller 41.
Slekten Tectaria med minst 216 arter er den klart største, og enkelte forskere velger å plassere samtlige øvrige slekter i familien inn under denne slekten. Slekten Arthropteris med 21 arter er sørlig tropisk og temperert, med mange arter i Ny-Guinea og Madagaskar, men ingen i Amerika. Slekten Pteridrys med sine åtte arter vokser kun i tropisk Asia.
Ingen av artene vokser i Norden eller Norge.
Charles van Hulle
Charles van Hulle var en belgisk turner.
Han deltok i VM i turn 1903 i Belgia, der han fikk 6.-plass i mangekamp, og sølv i svingstang bak franskmannen Joseph Martinez, som også vant mangekampen. Det belgiske laget fikk i tillegg sølv i lagkonkurransen.
Mikke Mus månedshefte
Mikke Mus månedshefte var et norsk tegneserieblad som eksisterte fra 1980 til 2009 og som omhandlet Disney-karakteren Mikke Mus. I 2006 endret bladet navn til bare MIKKE og ble samtidig et mer rendyrket krimblad for barn.
Historie
Bladet startet sine utgivelser i 1980, da det overtok for Donald Duck spesial, som hadde eksistert siden 1976. Disney-karakteren Mikke Mus hadde ikke hatt noen eget blad i Norge før, noe som var en av grunnene til at det tok plassen til Donald Duck spesial. Dette ble også illustrert på forsiden av de to første nr. av bladet.
I 2006 ble navnet omgjort til MIKKE og ble mer et rendyrket krimblad for barn.
Sidetall
Sidetallet var på 36 sider først og så ble økt med 4 sider og ble 40. I bladet MIKKE økte antall sider til 52.
Pittsburgh erkeeparki
Pittsburgh erkeeparki er et rutensk-katolsk eparki i USA. Det omfatter delstatene Louisiana, Oklahoma, Pennsylvania, Tennessee, Texas, Vest-Virginia og det østlige Ohio. Ved siden av rutenske katolikker er eparkiet også ansvarlig for andre katolikker med bysantinsk ritus, nemlig kroatisk-, slovakisk- og ungarsk-katolikker. Totalt sogner 60 000 troende til bispedømmet.
Selv om Pittsburgh som erkeeparki er den rutensk-katolske kirkens jurisdiksjon med høyest rang, er det Mukatsjeve rutensk-katolske eparki i Ukraina som regnes som kirkens «modereparki».
Svanviken arbeidskoloni
Svanviken arbeidskoloni, også kalt Svanviken Arbeiderkoloni, var en arbeids- og boinstitusjon i Eide i Hustadvika kommune på Nordmøre der «omstreiferfamilier» i Norge skulle vennes til å bli fastboende. Stedet var i drift fra 1908 til 1989 under styring av Norsk misjon blant hjemløse. Oppholdet var preget av kontroll og umyndiggjøring.
Historie
I 1907 ble Foreningen til Modarbeidelse af Omstreifervæsenet, en organisasjon som fra 1935 ble kalt Norsk misjon blant hjemløse, tildelt ansvaret av regjeringen å bosette «omstreiferne». Året etter, i 1908, kom de første familiene til misjonens arbeidskoloni på Svanviken.
Arbeidskolonien ble brukt med det formål å assimilere mindre stedsbundne folkegrupper som tatere inn i en akseptabel livsstil etter misjonens målestokk. Dette ble oftest gjort under tvang, med trussel om å miste barn eller annen straff som eneste andre utvei. Da mange ble sendt til arbeidskolonien etter å ha blitt fanget opp av sosiale tjenester eller politi, var det for mange tilsynelatende en bedre løsning å dra dit og forsøke å tilpasse seg en mer akseptert livsstil, enn å risikere verre straff. Støtte til å skaffe seg fast bosted etter oppholdet var brukt for å lokke beboerne over til en mer akseptert livsførsel, men med en overhengende trussel om annen straff er graden av valgfrihet diskutabel. Sterilisering av beboerne på Svanviken ble også gjort i utstrakt grad, ofte under trussel om andre konsekvenser, som frafall av bostøtten etter oppholdet eller å bli fratatt sine barn. Grunnen til steriliseringen var at man mente omstreifernes livsstil var arvelig, og at de ikke egnet seg til å oppdra barn.
Vibeke Løkkebergs dokumentar om leiren som en del av NRK-serien Vindu mot vår tid i 1973 skapte i sin tid nok oppstuss og påfølgende diskusjon til at den til sist ble avviklet.
Martin Frobisher
Tidig liv
Martin Frobisher var yngste sønn blant de fem barna til Barnard og Margaret Frobisher fra Yorkshire i England. Familien nedstammet fra John Frobysler (født omkring 1255) som hadde skotsk herkomst og som kjempet for kong Edvard I i den walisiske krigen og fikk derfor landområde i Chirk i Flintshire i nord Wales.
Frobisher ble som liten sendt til en slektning, John York, i London for å gå på skole. I 1544 satte York ham ombord på et handelsskip på vei mot Guinea. 1565 var han blitt kaptein og mellom 1571 og 1572 var han i statens tjeneste til sjøs ved Irlands kyst. Han giftet seg i 1559.
Den første reisen på leting etter Nordvestpassasjen
I 1560 eller 1561 hadde Frobisher besluttet å lete etter en nordvestlig passasje, en handelsvei til India og Kina (som på den tid ble kalt Cathay). Det tok ham 15 år å samle sammen det nødvendige til prosjektet. I 1576, med hjelp fra jarlen av Warwick, kunne han føre befal over en ekspedisjon  med noen små skip. Det var to små barker «Gabriel» og «Michael» på omtrent 20–25 tonn hver og et lite orlogsskip på 10 tonn, samt besetning på 35 mann.
Han lettet anker ved Blackwall, og etter å ha mottatt en lykkeønsking av Elisabet I av England satte han seil fra Greenwich 7. juni, på vei mot Shetlandsøyene. Orlogsskipet forliste i en storm og barken «Michael» ble oppgitt, men 28. juli nådde «Gabriel» Labradorkysten.
Noen dager senere nådde han Frobisher Bays munning, men ettersom is og vind hindret ham å reise nordover bestemte Frobisher å seile vest for passasjen (som han trodde var et sund) for å finne ut om han skulle ta seg gjennom den til åpent hav på den andre siden.
Mister mannskap
Butcher Island ble nådd 18. august hvor ekspedisjonen møtte en del av lokalbefolkningen. Fem av Frobishers mann ble tatt til fange. De ble aldri sett igjen. Etter å ha forsøkt med en redningsaksjon, hvor han mislykkes, rettet Frobisher reisen hjemover igjen og nådde London 9. oktober. Blant det som hurtig var blitt tatt med var det litt "svart jord" og det virket som dette var det eneste utbytte av reisen.
Det ryktes i utlandet at at denne tilsynelatende verdiløse "svarte jord" i virkeligheten var en gullklump. Det er vanskelig å si hvordan dette ryktet oppstod, om det var noen flik av sannhet i det, eller om Frobisher lurte folk for å få midler og skaffe seg sponsorer for å lykkes med sitt livsmål.
Den andre reisen
Ferden var til en viss del vellykket. Neste år kunne en mye større ekspedisjon bemannes. Dronningen lånte ut skipet «Arid» fra den kongelige flåten og stod for 1 000 pund av ekspedisjonens utgifter. Et eget selskap ble dannet med fullmakt fra kronen, noe som gav enerett til å seile i alle retninger utenom østover. Frobisher ble utnevnt kommanderende admiral over alle land- og vannområder som han kanskje skulle komme til å oppdage.
Den 26. mai 1577 forlot ekspedisjonen, som foruten «Arid» bestod av skipene «Gabriel» og «Michael» med andre båter, orlogsskip og totalt 120 personer, deriblant gruvearbeidere med flere og seilte fra det nordlige Skottland og nådde Hall Island ved Frobisher Bays munning den 17. juli. Noen dager senere ble landet og bukten tatt i besittelse i dronningens navn.
Flere uker ble brukt til å samle malm og ikke særskilt mye annet egnet seg til å ta med, ettersom Frobisher hadde fått ordre om å vente med ytterligere leting etter passasjen til en annen gang. Mange forhandlinger og noen stridigheter med de innfødte forkom. Man forsøkte å mekle, men det var nytteløst.
Tilbaketuren startet 23. august «Arid» og «Milford» kom frem 23. september. «Gabriel» og «Michael» returnerte til, henholdsvis Bristol og Yarmouth.
Frobisher ble mottatt og takket av dronningen på Windsor slott. Store forberedelser ble gjort for å bedømme den store mengden "malm" (omkring 200 tonn) som de hadde tatt med seg hjem. Dette to lang tid og førte til mye diskusjon blant de interesserte partene.
Den tredje reisen
Dronningen og andre fortsatte å tro på at det fantes verdier i de nyoppdagede landområdene som hun kalte META INCOGNITA og det ble  besluttet at man skulle sende ut en ennå større ekspedisjon enn det man noensinne tidigere hadde gjort, med alt som skulle trenges for å grunnlegge en koloni på 100 mann. Frobisher ble igjen mottatt av dronningen ved Greenwich, og hun hengte et fin gullkjede om hans hals.
Riksdagsvalget i Tyskland 1907
Valget i Tyskland 1907 var det 12. føderale valg i Tyskland etter den tyske riksgrunnleggelse.
Martin Frobisher
Den tredje reisen
Den 31. mai 1578 forlot ekspedisjonen, som totalt bestod av 15 fartøy Harwich, og seilte fra Den engelske kanal og nådde det sydlige Grønland 20. juni og Frobisher og noen av hans menn lykkes å gå i land. Den 2. juli fikk man øye på landområdet ved Frobisher Bay, men storm og farlig is gjorde at man ikke lykkes i å reise den vei man håpet. Barken «Dennis» på 100 tonn forliste og flåten drev utilsiktet mot et nytt sund (Hudson). Etter å ha fortsatt omkring 96 kilometer utenfor dette "feilaktige sund", måtte Frobisher motvillig vende om og efter mange besværligheter og adskillelser av flåten kunne de til slutt ankre opp i Frobisher Bay.
Man forsøkte å etablere en bosetning og mye malm ble skipet ut, men for mye misnøye og meningsulikheter forhindret en lykkelig bosetning. Siste dagen i august seilte flåten tilbake til England og kom fram i begynnelsen av oktober. Malmen var åpenbart ikke engang verd å smelte. Dette avsluttet Frobishers forsøk på å finne Nordvestpassasjen.
I tjeneste mot spanjolene, 1580-1588
I 1580 var Frobisher kaptein i dronningens tjeneste ombord på et av de skip som forhindret Spanias planer om å hjelpe Irland i landets motstand mot Englands maktovertagelse.
i 1585 seilte han på «Primrose» som viseadmiral hos Francis Drake til Vestindia. Da England var truet av den spanska armada var Frobishers navn et av de som ble nevnt som av "en av de mest erfarne som dette dette riket eier" og hen ble adlet. Han fortsatte å seile i Den engelske kanal til han ble sendt for å overta kommandoen over en mindre flåte ved Spanias kyst.
Senere i livet
I 1591 besøkte han sin hjembygd Altofts og giftet seg for andre gang, nå med en datter av Lord Wentworth, og ble dermed en betydelig eiendomsbesitter i Yorkshire og Notts. Han merket dog at han ikke trivdes med livet på landsbygda, og søkte tilbake til sjøen. Han fikk kommandoen over en flåte som Walter Raleigh rustet ut mot den spanske kysten og han kom tilbake med store rikdommer.
I november 1594 deltok han i beleiringen og frigjøringen av Brest da han ble skadet ved Fort Crozon. Han ble aldri restituert etter skaden og døde i Plymouth den 15. november. Hans hjerte ble begravet ved St. Andrews kirke i Plymouth 22. november. Hans legeme ble senere transportert til London og begravet ved St. Giles i Cripplegate.
Motorcenter Norway
Motorcenter Norway, tidligere kjent som KNA Raceway Sokndal, er et motorsportsenter som ligger i fjellheimen på Kroheia i Sokndal kommune sør i Rogaland på grensen til Agder, omtrent midt mellom Stavanger og Kristiansand. Anlegget har asfaltracingbane for bil og motorsykkel bygget i henhold til FIA Grade 3 og FIM Grade B, samt motocrosshall, offroadområde, gokartbane (under planlegging), dragstripe og bane for radiostyrt bil (under planlegging).
På sikt er det snakk om at anlegget kan bli Norges nasjonalanlegg for motorsport.
Historie
Den offisielle åpningsseremonien ble holdt 29 september 2021, og statsminister Erna Solberg var til stede og klipte snoren foran frivillige og utøvere. Før det hadde racing-NM for bil på asfalt inntatt anlegget i helgen 2-4 juli 2021 som en aldri så liten tjuvstart.
I 2022 hadde banen tredje og siste runden for norgesmesterskapet i drifting. Banen arrangerte også norgesmesterskap og norgescup i roadracing samme år.
Racingbanen
Racingbanen er 2324 meter lang med 14 svinger, kjøreretning mot klokka, og en korketrekker (sving 3 og 4) som har blitt kalt «nordens Laguna Seca». Til bilkjøring er banen godkjent for løp i alle klasser innen standardbil, GT og formelbiler opp til og med Formel 3. Banen kan også brukes til testing av Formel 2 og Formel 1. Til motorsykkelkjøring er banen godkjent for alle klasser innen roadracing.
Servicebygg
Det er planlagt et 400 m2 servicebygg med kafeteria, 20 pitgarasjer og tribuneanlegg med utsikt over racingbanen.
Dragstripe
Egen bane for dragracing er under planlegging. I mellomtiden skal det etableres en alternativ dragstripe for gatebiler (Street Legal) i forkant av rettstrekket på racingbanen.
Euschistospiza
Euschistospiza er en slekt i familien astrilder (Estrildidae).
Motorcenter Norway
Gokartbane
En gokartbane er under planlegging. Området er avsatt og planert, og det er tegnet en bane som skal være teknisk krevende. Banen skal også brukes til minimoto og supermotard.
Motocrosshall
Motocrosshallen er Norges eneste innendørsbane for motocross, og er åpen hele vinterhalvåret. Om sommeren leies hallen ut til konserter, messer, utstillinger, og så videre. Det er kafeteria, garderober og toaletter i tilknytning til hallen.
Offroadområde
Offroadområdet består av 381 dekar (381 000 m2) med ulendt terreng hvor det kan kjøres med bil, terrengmotorsykkel (ATV, UTV) eller motorsykkel. Løypene endres jevnlig, og kan ha lengder på opptil 5 kilometer. I offroadområdet er det også grillhytte og flere utkikkspunkter.
Maithai Huajaisin
Maithai «Mai» Huajaisin (født 26. januar 1968 i Nakhon Ratchasima ) er en thailandsk country Luk thung- og thai pop-country Mor lam-sanger, popartist som ga ut sitt debutalbum i 1994. Han er også kjent som Monchai Raksachart (thai: มนต์ชัย รักษาชาติ) og Ay Mai (th. อ้ายไหม, «storebror Mai»). Maithai er blitt betegnet som «Michael Jackson av Thailand». Han er debuterte han på den profesjonelle musikkfronten som medlem av Sieng Isan på midten av 1990-tallet, og han begynte sin solokarriere i 2001.
Roing under Sommer-OL 2012 – Dobbeltsculler kvinner
Heat
De første to båtene kvalifiserer til finalen, de resterende går til oppsamlingsheat.
Maithai Huajaisin
I begynnelsen av 2000-årene ble Maithai en dominerende skikkelse i Mor-lammusikken. Musikkvideoene for hans sanger, inkludert «Hen Ther Thee German», «Nong Ma Kab Kham Wa Chai» og «Dao Mee Wai Beng».
Roing under Sommer-OL 2012 – Dobbeltsculler kvinner
Oppsamlingsheat
De første to båtene kvalifiserer seg til finalen.
Den sinte Festus
«Den sinte Festus» er en coverlåt med den norske humortrioen Prima Vera, opprinnelig utgitt 3. desember 1979 på musikkalbumet Salmer og sanger vi gjerne hiver. Sangen er innspilt 27.-30. august samme år i Roger Arnhoff Studio i Oslo. Jonas Fjeld Band var kompband.
Al Caiola hadde en hit med «Theme from Bonanza» i 1961. Jeg-personen i Prima Veras tekst er en sint cowboy til hest som plaffer ned alle som irriterer eller motsier ham. Tom Mathisen synger i falsett. Navnet Festus er hentet fra Kruttrøyk-karakteren Festus Haggen (spilt av Ken Curtis).
Teateråret 1852
Teateråret 1852 er en oversikt over hendelser, verk, fødte og avdøde personer med tilknytning til teater i 1852.
Lili Elbe
Lili Ilse Elvenes (født 28. desember 1882, død 13. september 1931), bedre kjent som Lili Elbe, var en dansk maler, transkvinne og blant de tidlige mottakerne av kjønnsbekreftende kirurgi (kjønnsskifteoperasjon).
Hun var virksom som maler under fødselsnavnet Einar Wegener. Etter overgang i 1930 skiftet hun juridisk navn til Lili Ilse Elvenes, sluttet å male og tok senere etternavnet Elbe. Hun var en av de første kjente mottakeren av en uterustransplantasjon i forsøk på å oppnå graviditet, men døde på grunn av de påfølgende komplikasjonene.
Tidlig liv
Det spekuleres i at Elbe var interseksuell,  men dette er omstridt. Noen rapporter indikerer at hun allerede hadde rudimentære eggstokker i magen og kan ha hatt Klinefelters syndrom.
Ekteskap og modellering
Elbe møtte Gerda Gottlieb mens de var studenter ved Statens Kunstakademi I København, og de giftet seg i 1904 da Gottlieb var 19 og Elbe var 22. Gerda kom fra en konservativ familie hvor faren var vikar i Den Lutherske kirken.
De jobbet som illustratører, med Elbe som spesialiserte seg på landskapsmalerier mens Gottlieb illustrerte bøker og motemagasiner.
De reiste gjennom Italia og Frankrike før de bosatte seg i Paris i 1912, hvor Elbe kunne leve mer åpent som kvinne ved å fremstille seg som Gottliebs svigerinne. Elbe fikk Neuhausen prisen i 1907 og stilte ut verk på Kunstnernes Etterpåklokskapsutstilling (Kunstnernes Høstutstilling), på Vejle Kunstmuseum I Danmark, hvor hun fortsatt er representert, og i Salongen og Salon d'Automne i Paris.
Elbe begynte å kle seg i dameklær etter at hun fant ut at hun likte strømpene og hælene hun hadde på seg når hun fylte inn for Gottliebs modell, skuespillerinne, som ved en anledning kom for sent. Larssen foreslo navnet Lili, og innen 1920-tallet presenterte Elbe regelmessig som Lili og kvinne, hvor hun deltok på ulike festligheter og underholdt gjester i hjemmet. Gottlieb ble kjent for sine malerier av vakre kvinner med hjemsøkende, mandelformede øyne, kledd i elegante klær. Modellen for disse skildringene av petites femmes fatales er Elbe. Elbe sluttet å male etter overgangen.
Kirurgi og oppløsning av ekteskap
I 1930 dro Elbe til Tyskland for kjønnskorrigerende kirurgi, som var svært eksperimentell på den tiden. Mens hun var i Tyskland, bodde Elbe i Hirschfeld Institutt for Sexuell Vitenskap. Før noen kirurgiske inngrep startet, ble Elbes psykologiske helse evaluert av den tyske sexologen Magnus Hirschfeld gjennom en serie tester. En serie på fire operasjoner ble deretter gjennomført over en periode på to år. Den første operasjonen, utført I Berlin, var fjerning av testiklene, utført Av Erwin Gohrbant. Resten av operasjonene ble utført av Kurt Warnekros, en lege ved Dresden Kommunal Kvinneklinikk. (Alle Lili Elbes medisinske dokumenter ble ødelagt som følge av Allierte bombeangrep, som ødela klinikken og dens arkiver. ) Den andre operasjonen var å implanter en eggstokk på hennes bukmuskulatur, den tredje for å fjerne penis og skrotum. På dette tidspunktet var saken hennes en sensasjon i danske og tyske aviser. En dansk domstol annullerte parets ekteskap i 1930, og Elbe kunne ha hennes kjønn og navn juridisk endret, inkludert å motta pass som Lili Ilse Elvenes. Pseudonymet "Lili Elbe" ble først brukt i en dansk avisartikkel skrevet av Københavns journalisten Louise "Loulou" Lassen for Politiken i februar 1931. Elbe kom tilbake til Dresden og innledet et forhold til den franske kunsthandleren Claude Lejeune, som hun ønsket å gifte seg med og som hun ville få barn med. Gerda giftet seg med en italiensk mann etter å ha skilt seg fra Elbe, selv om ekteskapet endte med skilsmisse kort tid etter.
I 1931 kom Elbe tilbake for sin fjerde operasjon, til transplanter en livmor og konstruer en vaginal kanal. Dette gjorde henne til en av de tidligste transkvinnene som gjennomgikk en vaginoplastikk kirurgi, noen uker etter at Erwin Gohrbandt utførte den eksperimentelle prosedyren på Dora Richter.
Død
Etter Elbes fjerde operasjon, avviste immunforsvaret hennes den transplanterte livmoren. Dette forårsaket til slutt en infeksjon, som førte til hennes død fra hjertestans 13. September 1931 i Dresden, Tyskland, tre måneder etter operasjonen.
Før hennes død hadde Elbe planlagt å begå selvmord i Mai 1930, da hun følte at hun ikke var født i riktig kropp. Hun gikk imidlertid ikke gjennom med denne planen, da hun ble informert om en mann som kunne hjelpe henne; tysk sexolog Magnus Hirschfeld. Senere gikk hun gjennom flere operasjoner som ble finansiert av maleriene hennes.
Elbe ble gravlagt i Trinitatisfriedhof (Trinity gravplass) i Dresden. Graven ble revet på 1960-tallet. I april 2016 ble en ny gravstein innviet, finansiert av Fokus Funksjoner, produksjonsselskapet til Den Danske Jenta. Gravsteinen har ikke datoen for Elbes fødsel, bare hennes navn og fødested og død.
Maleri
Bortsett fra å være en av de tidligste mottakerne av kjønnsbekreftende kirurgi, var Elbe også maler, men sluttet etter sin overgang. Flertallet Av Elbes malerier fokuserte først og fremst på landskap, og hun hadde mange vellykkede malerier som f. eks.: Portrett de femme (1923), Parti Fra Capri (1921), Utsikt fra Hagen Til Versailles (1922), Kystutsikt fra Frankrike (1918) Og Trianon (1920) for å nevne noen.
I populærkultur
LGBTQ+ film festival MIX Copenhagen gir ut fire "Lili"-priser oppkalt etter Elbe.
I 2000, skrev David Ebershoff Den Danske Jenta, en fiktiv beretning om Elbes liv. Det var en internasjonal bestselger ogble oversatt til mange språk. Denne romanen ga en av de tidligste fiktive beretningene om kjønnsbekreftelseskirurgi, som formet videre LGBTQ+ litteratur. I 2015 ble det laget en film, også kalt Den Danske Jenta, produsert av Gail Mutrux og Neil LaBute, med hovedrollen Eddie Redmayne som Elbe. Filmen ble godt mottatt på Filmfestivalen I Venezia i september 2015, selv om det har blitt kritisert for å ha en cisgender mann til å spille en transkvinne. Både romanen og filmen utelot emner, inkludert Gottliebs seksualitet, noe som fremgår av fagene i hennes erotiske tegninger, og oppløsningen av Gottlieb og Elbes forhold etter deres annullering.
På 28. Desember 2022, feiret Google Doodle Lili Elbes 140-årsdag.
Tobias Picker s opera basert på Elbe' s liv, med Lucia Lucas, har premiere i 2023 på Theatre St. Gallen.
Publikasjon
I 1931 bodde Lili Elbe i Danmark og samarbeidet med venninnen Ernst Harthern om et memoar om livet hennes. ble utgitt av hennes tyske venn og redaktør under navnet Neils Hoyer, etter Elbes død. Fortellingen beskrev detaljer om hennes liv som dansk maler og hennes kjønnsbekreftelsesoperasjon. Muligheten for at Lili Elbe er intersex er blitt foreslått på grunn av fortellende rapportering om besittelse av både mannlige og kvinnelige reproduktive organer, og fraværet av medisinsk journal som dokumenterer hennes pre-kirurgiske anatomi på grunn av De Allierte Bombeangrepene. Imidlertid har denne teorien blitt omstridt. Memoaret ble publisert fire ganger, på tre forskjellige språk i løpet av to år. Den britiske og amerikanske versjonen, Mann til Kvinne: En Autentisk Oversikt Over Endring Av Kjønn ble utgitt i 1933.
Mann til Kvinne: en autentisk Oversikt Over Endring av kjønn ga oppmerksomhet til nye medisinske inngrep da historien om Lili Elbe ble sirkulert gjennom amerikanske publikasjoner. Amerikanske publikasjoner, som "En Mann Blir En Kvinne" og "Når Vitenskapen Forandret En Mann til En Kvinne", publisert i det populære magasinet, Sexologi, tilknyttet historien Om Lili Elbe med tilfeller av intersex sex endringer. Disse fortellingene fremmet et binært syn på kjønn, og forsterket kjønnsstereotyper blant amerikanere.
Mann til Kvinne: en autentisk Oversikt Over Endring av kjønn og Lili Elbe ble godt kjent i Europeiske medier da de ble presentert av Paul Weber. Historien oppmuntret til politisk handling og brakte bevissthet om utfordringene som ikke-kjønnskonforme mennesker står overfor.
Maltas senat
Senatet (maltesisk: Senat) var overhuset til Maltas parlament 1921–1933. Ifølge grunnloven av 1921 hadde Malta et parlament med to kamre: Den lovgivende forsamlingen (underhus) med 32 medlemmer og Senatet (overhus) med 17 medlemmer. Grunnloven ble suspendert i 1933.
Valg
Valg til Den lovgivende forsamlingen skulle holdes hvert tredje år, mens valg til Senatet skulle holdes hvert sjette år. For valgene til begge kamre brukte man systemet med én enkelt overførbar stemme. Valg til Senatet fant sted i 1921, 1927 og 1932.
Ledelse
Senatet skulle velge en president og visepresident blant medlemmene under dets første møte. Den lovgivende forsamlingens president og Senatets president skulle avgi en stemme ved stemmelikhet.
Uenighet mellom kamrene
Letter Patent inneholdt en viktig bestemmelse i tilfelle det skulle oppstå en uenighet mellom de to kamrene: Hvis Senatet avviste eller ikke lyktes i å vedta et lovforslag – eller vedtok det med endringer som Den lovgivende forsamlingen gikk imot – skulle lovforslaget anses som forkastet og skulle ikke framsettes på ny under den samme sesjonen. Hvis resultatet ble det samme i den påfølgende sesjonen, hadde guvernøren tre alternativer: Han kunne sammenkalle et felles møte mellom de to kamrene, oppløse Den lovgivende forsamlingen eller oppløse begge kamrene samtidig. Hvis situasjonen ble den samme selv etter oppløsningen, kunne guvernøren nok engang sammenkalle et felles møte mellom de to kamrene. Dersom lovforslaget ble godkjent av ⅔ av det samlede antallet medlemmer i begge kamre, ble det ansett som vedtatt.
Finanspolitiske lovforslag
Senatet hadde ingen myndighet til å endre finanspolitiske lovforslag (Money Bill) på noen som helst måte, skjønt det kunne foreslå endringer av et slikt lovforslag før det ble returnert til Den lovgivende forsamlingen. Sistnevnte godkjente eller avviste endringene og sendte dem tilbake til Senatet for at det skulle godkjenne eller avvise dem.
Demokratiska Förbundet för Finlands Folk
Demokratiska Förbundet för Finlands Folk (DFFF); finsk: Suomen Kansan Demokraattinen Liitto, SKDL) eller «Folkdemokraterna», var en paraplyorganisasjon for den finske venstresiden som ikke tilhørte Finlands socialdemokratiska parti. Forbundet ble stiftet i 1944 og var i realiteten en parlamentarisk aktør for Finlands kommunistiske parti.
Partiet var utpreget Moskvatro. Ved riksdagsvalget i 1958 ble partiet landets største, og ble med det et av de største kommunistpartiene i Vest-Europa under den kalde krigen. DFFF ble oppløst i 1990 da Vänsterförbundet ble etablert.
Petter Hagen
Petter Andreas Hagen (født 1969) er en norsk tidligere fotballspiller som spilte for, og.
Hagen var en en venstrebent spiller som startet som midtbanespiller og senere i karrieren også ble benyttet som venstreback.
Hagen tok steget opp til toppdivisjonen da han gikk til i 1990. Oppholdet ble i økende grad preget av skader, og i 1991 spilte han ikke en eneste seriekamp for klubben. 1992-sesongen lånte Fyllingen ham tilbake til Aalesund, som så signerte ham permanent i 1993. Da Aalesund rykket ned til 2. divisjon, signerte Hagen for i 1994. Konvertert til venstreback hjalp han Hødd rykke opp til Eliteserien. Etter tre sesonger for Hødd, gikk Hagen tilbake til Aalesund, hvor strekkskader i 1998 tvang ham til å legge opp fotball-karrieren som 28-åring. Da ble han sportslig leder for Aalesund. Senere tok han lærerutdanning og ble rektor.
Andris Treimanis
Andris Treimanis (født 16. mars 1986 i Kuldīga) er en latvisk fotballdommer som til daglig dømmer i landets øverste divisjon Virslīga. I tillegg har han dømt flere internasjonale kamper på aldersbestemt nivå både i regi av FIFA og UEFA.
Treimanis debuterte som dommer på landets øverste nivå den 21. oktober 2006 under kampen mellom Dizvanagi Rezekne og Skonto Riga (0–1). Hans første europacupkamp kom den 30. juni 2011, da han dømte første kvalifiseringsrunde av UEFA Europa League 2011/12 mellom Şüvəlan FK og FK Minsk (1–1).
Han har dømt flere landskamper på U-17, U-19 og U-21-nivå, blant annet flere kamper under kvalifisering til europamesterskap for U-17, U-19 og U-21. Treimanis debuterte internasjonalt som hoveddommer på øverste nivå den 25. mars 2011, da han dømte vennskapskampen mellom og  (2–0).
Slaget ved Glenn Máma
Slaget ved Glenn Máma (irsk Cath Ghleann Máma, i betydningen slaget ved «åpningens dal») eller Glenmama var et slag som skjedde i grevskapet Wicklow den 30. desember i år 999. Det var det avgjørende og eneste sammenstøt mot Brian Boru, konge av Munster, i en kortvarig opprør i Leinster. I dette slaget gikk de kombinerte styrkene til kongedømmene Munster og Meath under ledelse av Brian Boru, og Máel Sechnaill mac Domnaill, konge av Mide og overkonge av Irland. På motsatte side sto de kombinerte styrkene til Leinster og Dublin, ledet av kong Máel Mórda av Leinster.
De to hærene møttes i en smal dal i Wicklowfjellene og Máel Mórdas hær ble angrepet i minst tre retninger. De ble forfulgt og hoveddelen av krigerne ble drept da de forsøkte å fylkes ved flere vadesteder langs elven Liffey. Lederne for opprørerne ble enten drept eller tatt til fange.
Máel Mórdas nederlag førte til at Brian Boru etterpå kunne rykke inn og okkupere Dublin, og Máel Mórda og kong Sigtrygg Silkeskjegg av Dublin måtte underkaste seg Brian Boru. I fredsforhandlingene giftet Brian bort en av sine døtre til Sigtrygg og tok selv dennes mor, Gormflaith, til sin hustru. Til tross for disse alliansene kom det et andre opprør mot Brian Boru som fikk sin endelige avgjørelse i slaget ved Clontarf i 1014.
Kildene
Slaget opptrer som oppføring i en rekke irske annaler; Annalene av de fire mesterne, Ulster-annalene, Chronicon Scotorum, og Inisfallen-annalene. De irske annalene «utgjør en vesentlig og unik samling av årlige nedtegnelser av kirkelige og politiske hendelser» som ble skrevet på irske klostre fra midten av 500-tallet og fram til slutten av 1500-tallet. Selv om den historiske status på de respektive oppføringene i de førkristne og tidlig kristne periodene er usikre, er oppføringer fra slutten av 500-tallet skrevet samtidig med hendelsene. Samlingene med annalene har bevist seg som en nøyaktig kronologi for hendelsene i middelalderens Irland.
Det er krysningspunkter mellom mange av annalene, deler ble kopiert fra hverandre, men hver samling reflekterer noe fra det klosteret og de distriktet som de ble nedtegnet. Ulster-annalene reflekterte synspunktene til områdene Armagh, Fermanagh, Londonderry og de nordlige delene av provinsen Connacht. Den ble forfattet av Cathal Mac Manus, en prest fra 1400-tallet, og annalene er betraktet som en av de viktigste, «muligens den enkeltstående viktigste», nedtegnelsen av hendelsene i middelalderens Irland. Chronicon Scotorum, som med Tigernach-annalene, Clonmacnoise-krøniken, og Roscrea, reflekterte de politiske og kirkelige hendelser som var relevante for klosteret og miljøet til Clonmacnoise i Leinster. Inisfallen-annalene reflekterte synspunktene til Munster, i særdeleshet klosteret Emly i Tipperary.
På 1630-tallet ble teksten til disse annalene satt sammen til en enkeltstående kompendium, kjent som Annalene av de fire mesterne. I prosessen endret forfatterne kronologien og innholdet til en del av materialet, og kronologien er således ikke pålitelig. Imidlertid er det anerkjent at de reddet for ettertiden en del materiale som ellers ville ha gått tapt, og oppføringene inneholder den lengste redegjørelse av slaget.
Slaget er også nevnt i flere detaljer i den tidligere Cogadh Gaedhel re Gallaibh (1100-tallet), mest nylig redigert av James Henthorn Todd (1867), og inneholder en skaldedikt som minnes slaget. «Delvis sammenstilling og delvis romantisk», det ble skrevet basert på eksisterende annaler som et propagandaverk for å glorifisere Brian Boru og hans ætt Dál gCais. Dets historiske verdi har blitt betvilt, men i henhold til 1900-tallets middelalderforsker Donnchadh Ó Corráin, påvirket den «historiografien, middelalderen og moderne, hinsides alle proporsjoner av dens virkelige verdi.» Imidlertid anerkjenner historikerne den fortsatt som «den viktigste av alle irske sagaer og historiske romanser som angår vikingene».
Todd inkluderte i hans oversettelser av Cogadh Gaedhel re Gallaibh et lengre notat av prost John Francis Shearman, tidligere katolsk kapellan av nabolaget Dunlavin i grevskapet Wicklow, et av de foreslåtte lokaliseringene for selve slaget. Han har tolket arkeologiske levninger som bevis for lokaliseringen. Denne teorien er ikke lenger akseptert blant forskerne og ulike andre lokaliseringer for slaget har blitt foreslått basert på litterære bevis.
Bakgrunn
I 997 ved en kongelig møte i nærheten av Clonfert møttes Brian Boru sin rival gjennom mange år, Máel Sechnaill mac Domnaill, som på det tidspunkt holdt posisjonen som overkonge av Irland. Selv om ideen om et overkongedømme ble betraktet som hovedsakelig en anakronistisk forestilling, var det kommet på mote på 900-tallet å betegne en konge som hadde påtvunget sin makt over ytre områder. Máel Sechnaill hadde antatt betegnelsen etter slaget ved Tara i 980.
De to kongene inngikk en våpenhvile hvor Brian fikk herske over den sørlige halvdelen av Irland mens Máel Sechnaill beholdt kontrollen over den nordlige og overkongedømme. I ære over denne avtalen overleverte Máel Sechnaill de gisler som han hadde tatt fra Dublin and Leinster; og i 998 overleverte Brian til Máel Sechnaill de gisler han hadde tatt i Connacht. I det samme året begynte Brian og Máel Sechnaill å samarbeide for første gang mot de norrøne i Dublin.
Senere i 999 hadde mennene fra Leinster, historisk sett motstandere til både dominansen til en overkongene fra Uí Néill og kongene av Munster, gått inn i en allianse med de norrøne i Dublin og gjort opprør mot Brian. I henhold til 1600-tallets Annalene av de fire mesterne ble det påfølgende profeti gitt for slaget ved Glenn Máma:
Slaget
Annalene av de fire mesterne har nedtegnet at Brian og Máel Sechnaill forente sine styrker og i henhold til Ulster-annalene møtte de hæren fra Leinster og Dublin ved Glenmama på torsdagen den 30. desember 999. Glenmama, i nærheten av Dunlavin i Wicklow, var en festning fra oldtiden for kongene av Leinster. I henhold til Shearman var det en dal som delte en del av fjellkjeden Wicklowfjellene. Den nordlige fjellkjedene gikk fram til dagens by Dunlavin.
«Det synes som om de norrøne hadde forventet å nå fram til Dunlavin, og kanskje slå leir der for å møte styrkene fra Meath og Munster.» Det synes for Shearman at Brian hadde forutsett deres bevegelser, og brøt deres retrettmuligheter «i et smalt dalpass» i Glenmama. Uten plass for en regulært møte må den norrøne hæren ha flyktet nær umiddelbart. Det meste av hæren samlet seg ved vadestedet ved Lemmonstown hvor det synes som om «tusenvis» ble hogd ned og drept. Levningene av den slagne hæren flyktet rundt en og halv km til vadestedet Hollywood og ble fullstendig nedkjempet ved vadestedet Horsepass ved elven Liffey.
En mindre del av hæren som var ridende på hester flyktet gjennom Glanvigha, muligens for å nå fram til vadestedet over Liffey ved Ballymore Eustace, og en del av dem ble drept da de krysset myrene i Tubber. En tredje gruppe flyktet fra dalen østover mot Bealach Dunbolg for å søke «ly i de ville avkrokene i Hollywood og Slieve Gadoe». Brian og hans menn forfulgte dem og hans sønn Murchad skal etter sigende ha trukket Máel Mórda ned fra et tre som han gjemte seg i.
Den felles hæren fra Munster og Meath beseiret den felles irsk-norrøne hæren fra Leinster og Dublin, og i henhold til propagandaskriftet Cogadh Gaedhel var slaget «blodig, voldsomt, heroisk, mandig; barskt, grusomt og hjerteløs;» og at de hadde ikke vært en større nedslakting siden 600-tallets slag ved Magh Rath. Senere historikere har vurdert slaget som avgjørende. Ó Corráin viser til det som «knusende nederlag» for Leinster og Dublin, mens The dictionary of English history sier at slaget effektivt «slukket» det «desperate opprøret» til Leinster og Dublin. Tradisjonen har nedtegnet at «sønnen til danenes konge», Harald Olavsson, ble drept i flukten og gravlagt i den ukjente kirkegården Cryhelpe.
Brian tok Máel Mórda av Leinster til fange og holdt ham fengslet inntil han ble utvekslet mot gislene til mennene fra Leinster. Det ble sagt at 7000 norrøne menn falt i slaget. Dette var på en tid da krigføring ble utkjempet i en meget begrenset skala, og angripende hærer besto vanligvis av mellom et hundre og to hundre mann. Viktigst for de historiske hendelsene var at de norrønes nederlag etterlot vegen til Dublin åpen, «fri og uhindret for de seierrike legionene til Brian og Maelsechlainn».
Ettervirkning
Seieren ble fulgt opp med et angrep på byen Dublin. 1100-tallets Cogadh Gaedhil re Gallaibh har gitt to redegjørelser for den påfølgende okkupasjonen av byen: at Brian Buru ble værende i byen fra juledagen og fram til helligtrekongersdag, det vil si 6. januar, eller fra juledagen og fram til festdagen for den hellige Brigid av Kildare, det vil si 1. februar.
I henhold til Cogadh Gaedhil re Gallaibh førte Sigtryggs flukt fra byen ham nordover, først til Ulaid og deretter til Áed av Cenél nEógain. Ettersom Sigtrygg ikke kunne finne tilflukt noe sted på Irland, reiste han til sist tilbake til Dublin, underkastet seg Brian Buro, ga fra seg gisler som tegn på sine god vilje og ble gjeninnsatt som konge av byen. Dette var tre måneder etter at Brian hadde avsluttet okkupasjonen i februar. I mellomtiden kan Sigtrygg ha drevet midlertidig som "pirat" og vært ansvarlig for et angrep på St. Davids i Wales.
Brian ga bort sin egen datter ved hans første ekteskap i gifte til Sigtrygg. mens han selv tok Gormflaith, Sigtryggs mor som sin andre hustru, og hun ble da gift for tredje gang. Opprøret ble etterfulgt med et tiår med fred i Dubin mens Sigtryggs menn deltok i hærene til Brian. Imidlertid hadde Sigtrygg aldri glemt fornærmelsene han var påført av Ulaid, og han angrep og herjet deres landområder.
Noter
<references group='note'/>
Wuhai
Wuhai (Forenklet kinesisk: 乌海; tradisjonell kinesisk: 烏海; pinyin: Wūhǎi; mongolsk: ; transkripsjon: Üqai) er en by på prefekturnivå i den autonome regionen Indre Mongolia i Folkerepublikken Kina. Den ligger plassert på venstre elvebredd i det øvre løpet av storelva Huang He.
Administrative enheter
Byprefekturet Wuhai har jurisdiksjon over 3 distrikter (区 qū).
Samferdsel
Kinas riksvei 110 løper gjennom området. Den begynner i Beijing og passerer gjennom Zhangjiakou, Jining, Hohhot og Baotou til den ender i Yinchuan i den autonome region Ningxia Hui.
Conchoecia lophura
Conchoecia lophura er en art innen slekten Conchoecia innenfor familien Halocyprididae - som igjen er den ene av to familier av underordenen Halocypridina, ordenen Halocyprida innenfor gruppen Myodocopa, en gruppe muslingkreps som er små krepsdyr.
Taksonomisk plassering av gruppen
Taksonomien til muslingkrepsene er omstridt og inneholder vanskelig systematiserte grupper. Det er generelt omstridt å fin-inndele organismer taksonomisk. Skillene mellom de ulike gruppene av muslingkreps er usikre, og stort sett basert på morfologi snarere enn molekylær analyse. En moderne oppdatering som angis her, følger stort sett oppdelingen i Catalogue of Life:, mens detaljene, slektene og artene her følger WoRMS-databasen.
Kumul (Xinjiang)
Hami (kinesisk: 哈密; pinyin: Hāmì; uigurisk: قۇمۇل; uigur-latin: Qumul) er et prefektur i Xinjiang i Folkerepublikken Kina.
Administrative enheter
Prefekturet Hami har jurisdiksjon over ett byfylke (市 shì), ett fylke (县 xiàn) og ett autonomt fylke (自治县 zìzhìxiàn).
Samferdsel
Kinas riksvei 312 løper gjennom området. Den fører fra Shanghai og ender ipå grensen mot Kasakhstan, og passerer blant annet Suzhou, Nanjing, Hefei, Xinyang, Xi'an, Lanzhou, Jiayuguan og Ürümqi.
Roger François
Roger François (født 9. oktober 1900 død 16. februar 1949) var en fransk vektløfter som deltok i de olympiske leker 1928 i Amsterdam. François ble olympisk mester i vektløfting under OL 1924 i Paris. Han vant den tredje letteste klassen, mellomvekt opp til 75,0 kg som ble avviklet 29. juli 1928. Det var totalt fem vektklasser, samme som under de to foregående olympiske vektløftingskonkurransene i Antwerpen og Paris. François løftet sammenlagt 335,0 kilo, 2,5 kilo mer enn sølvvinneren Carlo Galimberti fra Italia. Det var 23 utøvere fra 15 nasjoner i mellomvektklassen.
Danbury
Danbury kan vise til:
Simeons kirke
Simeons kirke ligger på Sjællandsgade på Nørrebro i København, vis-à-vis Assistens Kirkegård.
I 1902 stillet kirkefondet en vandrekirke av metall til rådighet for den nydannede menighet. Den hadde tidligere tjent menigheten i Ryesgade, som i dette år fikk innviet første etappe av Nazaret kirke. I årene 1912–14 ble den nye kirke oppført av arkitekt Johannes Magdahl Nielsen, med høytidelig åpning 1. mars 1914 i nærvær av kong Christian X. Sognebarna hadde selv spart sammen til oppførelsen.
Kirkebygningen
Bygget er korsformet med røde sten på granittsokkel, ca. 31 m langt og bredt mens tårnet er 37 m høyt. Kirken er bygget sammen med Sjællandsgade Badeanstalt. I Søndre korsarm ligger kirkens menighetslokale.
Innvendig er kirken hvitkalket med beiset treverk og krysshvelvinger i taket. Altertavlen, malt av arkitektens svoger Axel Hou, forestiller Jesus som velsigner Nørrebros innbyggere. I bakgrunnen ses bygninger og fabrikker fra den tid bildet ble malet. Balustraden rundt selve alterområdet består av 39 bronsesøyler.
Kirken har et Starup orgel fra 1964 med 26 stemmer.
Rolf Hansen (friidrett)
Rolf Hansen (født 9. oktober 1906, død 29. mai 1980) var en norsk friidrettsutøver fra Sarpsborg som representerte T&IL National.
Han vant 3 NM-gull på 5000 meter og 10000 meter i perioden 1935–1936.
Grønknutkoia
Koia har adkomst fra flere kanter. Om sommeren er det raskest fra Bårnås i Soknedalen, cirka 4 timer opp, 3,5 timer ned til fots. Om vinteren er det vanligvis brøytet vei til Brannbråtan, fra hvor det er merket skiløype (cirka 8 km). Det finnes også andre ruter inn til koia.
Fra koia er det bredt utsyn mot Norefjell. Til Grønknuten (681 moh.) er det en 2–3 timers fottur, og til Rudskollen (712 moh.), Spelhaugkollen (703 moh.) eller Store Bergsvatn cirka 3 timer.
Booking
Alle kan bruke koia, men kun medlemmer av Turistforeningen får tilgang til nøkkel. De som forhåndsbestiller har fortrinnsrett til sengeplassene på koia. Ingen kan likevel bortvises. Koia disponeres fra kl. 14 ankomstdagen til kl. 14 avreisedagen.
Gheysar
Gheysar - Kaiser - Qeysar (persisk: ) er en iransk dramafilm fra 1969, regissert av Masoud Kimiai.
Handlingsreferat
En ung kvinne, Fati, dør ved et sykehus. Familien hennes blir sjokkerte når de oppdager at hennes død ble påført av henne selv. Hun etterlater et brev som avslører at hennes selvmord var resultat av å bli voldtatt av Mansour Ab-Mangol: Broren til en venn som ikke gjorde noe for å hindre voldtekten. Hennes eldre bror Farman, som nå eier en slakter-butikk, bestemmer seg for å konfrontere Mansour. Men hans onkel forsøker å overtale Farman til ikke å hevne seg.
Til tross for sin onkels protester bestemmer Qeysar seg for å ta hevn, og sverger på å drepe alle tre Ab-Mangol-brødrene en etter en. Han følger etter Karim, og stikker ham i hjel i en offentlig dusj. Deretter oppsøker han Rahim, og finner ham i et slakteri. Qeysar myrder Rahim, og etterlater ham slaktet blant døde storfe. Men Qeysar blir også distrahert av en tidligere elsker, Azam. I tillegg mistenker politiet at Qeysar er den viktigste mistenkte i drapene på Ab-Mangol-brødrene. Qeysar oppdager at Mansour har en kjæreste, Soheila Ferdos, en erotisk danser og sangerinne. Han besøker Soheila, og forfører henne for å finne ut hvor Mansour befinner seg.
Tinsel Town Rebellion
Tinsel Town Rebellion er et dobbelt live-album utgitt av Frank Zappa i mai 1981. Albumet ble til da Frank Zappa ikke ga ut det innspilte albumene Warts and All og Crush All Boxes. Tinsel Town Rebellion inneholder noen låtene som egentlig skulle ha vært med på de albumene.
Oversikt
De tekstmessige temaene på albumet er fokus på menneskelig seksualitet, populærkultur og noen andre emner. Tittelsporet er en satire av punkrock, og beskriver et band som adopterer punkrock-stilen for å få en innspillingskontrakt. Albumet inneholder også nyinnspillinger av eldre sanger av Zappa, inkludert «Love of My Life», «I Ain't Got No Heart», «Tell Me You Love Me», «Brown Shoes Don't Make It» og den tredje utgivelsen av «Peaches en Regalia» (med tittelen «Peaches III»).
Produksjon
Åpningssporet på Tinsel Town Rebellion er «Fine Girl», en studioinnspilling opprinnelig ment for det uutgitte albumet Crush All Boxes, sammen med en tidlig miks av livesporet «Easy Meat». Tinsel Town Rebellion-versjonen av «Easy Meat» mye flere studio overdubbinger enn versjonen som ble laget for Crush All Boxes. Zappa skrev «Easy Meat» i 1970 og ble mye brukt på konserter på 1970–tallet av Mothers of Inventions medlemmer med bl. annet med tidligere medlemmer av The Turtles: Mark Volman og Howard Kaylan som da var sangerne i bandet.
Frontcoveret på Tinsel Town Rebellion inneholder Crush All Boxes-titelen, med ny albumtittel sprayet over den. Resten av album-coveret ble laget av Cal Schenkel, og inneholder bilder fra filmen Freaks fra 1932, laget av Tod Browning.
Utgivelse
1990-utgaven ga ingen applaus for at Zappa hadde redigert inn «For The Young Sophisticate» og "Pick Me I'm Clean"» på slutten av albumsidene. 1998 frambrakte applaus igjen. 2012 CD-utgaven inneholder de roste "fadeoutene" som som hadde vært på den originale vinyl-LP'en.
Mottagelse
Allmusic skribenten Steve Huey roste albumets instrumentale arbeid og de omgjorte versjonene av de eldre sangene, men beskrev sangene med seksuelle temaer som "problematiske".
Sporliste
Alle sanger skrevet, komponert og arrangert av Frank Zappa.
Personell
Produksjon
New Britain (andre betydninger)
New Britain kan vise til:
Eric Backman
Eric Natanael Backman (født 18. mai 1896 nær Tidaholm, død 29. juni 1965 i Skövde) var en svensk friidrettsutøver som deltok i de olympiske leker 1920 i Antwerpen.