cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Samsung Pay
Støtte og bruk i Norge og Norden
Samsung Pay ble lansert i Sverige 27. april 2017. Per juli 2019 foreligger det ennå ingen lanseringsdato for Samsung Pay i Norge, Finland og Danmark.
Ælfgifu av Shaftesbury
Helgenkåring
Ælfgifus berømmelse ved Shaftesbury synes å ha formørket den første abbedisse, kong Alfreds datter, Æthelgifus, omdømme kanskje så mye at William av Malmesbury skrev motstridende om klostrets tidlige historie. I Gesta regum identifiserer han korrekt den første abbedisse som Alfreds datter, som etterfulgte Asser, selv om han gir henne navnet Ælfgifu (Elfgiva), mens han i Gesta pontificum krediterer Edmunds kone Ælfgifu med opprettelsen. Enten skrev William ut fra motstridende kilder, eller det var hans mening å si at Ælfgifu gjenetablerte klostret. Under alle omstendigheder ville William ha hatt adgang til lokale tradisjoner i Shaftesbury, da han sannsynligvis skrev et nå tapt metrisk Vita for samfunnet – et fragment som han tok med i sin Gesta pontificum:
Yoandys Lescay
Yoandys Lescay (født 5. januar 1994) er en cubansk friidrettsutøver som konkurrerer i sprintløp. Han representerte landet sitt under VM i friidrett 2015 i Beijing, der han kun deltok på 4 × 400 meter stafett uten å vinne medalje.
Språkrådets termwiki
Språkrådets termwiki er en ordbok for fagtermer publisert av Norsk språkråd. Nettstedet er en åpen fagwiki hvor de enkelte fagmiljøene selv er ansvarlig for materialet de legger inn.
Peter-prinsippet
Peter-prinsippet er antagelsen om at i organisasjoner hvor medarbeidere forfremmes på grunn av dyktighet og suksess, vil de til slutt forfremmes til lederjobber de ikke mestrer. Peter-prinsippet brukes ofte humoristisk eller satirisk for å forklare at det kan hope seg opp inkompetente ledere i en organisasjon på tross av at det er i alles interesse at det er de best skikkede personene som er ledere. Kortversjonen av prinsippet formuleres ofte som «I en hierarkisk organisasjon vil enhver stige til han har nådd sitt inkompetansenivå». Når en leder har nådd sitt inkompetansenivå vil de ikke lenger forfremmes siden de ikke lenger lykkes.
Peters følgesetning er «arbeid vil bli utført av personer som ennå ikke har nådd sitt inkompetansenivå». En annen konsekvens er nytten av «oppoverledelse», som er metoder for å manipulere sine overordnede for å forhindre at de skader sine ansattes produktivitet. Oppoverledelse har til hensikt å begrense skadevirkningene av ledelsens inkompetanse.
Prinsippet ble gjort kjent av den kanadiske pedagogikkprofessoren Laurence J. Peter og forfatteren Raymond Hull i boka The Peter Principle fra 1969, som ble oversatt til norsk året etter.
Løsninger på problemet
Det har blitt foreslått flere løsninger på ledelsesproblemer som kan forklares med Peter-prinsippet. En strategi er kalt "opp eller ut", og innebærer oppsigelse eller omplassering av alle som ikke blir forfremmet innen en viss tid.
En annen løsning er å unnlate å forfremme ansatte som ikke allerede viser at de har lederegenskaper. En konsekvens av dette er at ansatte som viser dyktighet i arbeidet ikke bør forfremmes for innsatsen, men i stedet få lønnsøkning mens de forblir i sin nåværende stilling. En annen løsning er å utsette forfremmelse til lederkandidaten har fått tilstrekkelig opplærling for å kunne mestre en lederjobb. For å unngå at ansatte som har høy fagkompetanse forfremmes til dårlige ledere, kan det tilbys alternative karrièreveier hvor fagfolk tilbys annen belønning enn å tildeles lederansvar.
Ifølge Laurence J. Peter var klasse- eller kastesamfunn bedre egnet til å hindre inkompetente ledere. Dette fordi dyktige ansatte ikke ville blir forfremmet til udugelige ledere fordi lederjobber var forbeholdt overklassen.
Forskning på Peter-prinsippet
En undersøkelse publisert i 2018 om hvilke selgere som ble forfremmet i 214 bedrifter i USA fant at det var en negativ korrelasjon mellom en selgers salgsprestasjoner og salgsprestasjonene til den nyforfremmede salgslederens ansatte. Effekten var uavhengig av om selgerene ble forfremmet innen eget team eller ble satt til å lede et annet.
Iñaki Williams
Iñaki Williams Arthuer (født 15. juni 1994) er en spansk-ghanesisk fotballspiller som spiller for Athletic Bilbao.
Landslaget
Den 29. mai 2016 fikk han sin første landskamp for mot.
Fra han fikk sitt gjennombrudd hos Athletic Bilbao forsøkte det ghanesiske fotballforbundet å overbevise ham om å velge å spille landslagsfotball for sine foreldres hjemland Ghana framfor landet han ble født og oppvokst i. Williams begrunnet sitt avslag overfor Ghanas tilnærmelser til The Guardian i 2021 med at selv om hans families røtter er i Ghana, er han født i Spania og føler seg baskisk. Han ga uttrykk for at det ikke ville være riktig å ta plassen fra noen som fortjener å spille for Ghana og føler seg helt ghanesisk. Fordi Williams ikke er født i Ghana og føler Spania er hans kultur, mente han det er andre spillere det vil bety mer for å spille for Ghana. Mindre enn et år senere hadde Williams ombestemt seg da han erklærte at han likevel ville spille for Ghana.
Han ble tatt ut i s tropp til VM i fotball 2022 i Qatar.
Eirik Myhr
Eirik Myhr (født 22. april 1982) er en norsk komponist og musiker. Han har komponert musikk til spillefilmer som Los Bando (2018), De tøffeste gutta (2013) og Bestevenner (2009) , TV-serier som Brillebjørn (2017) og Tangerudbakken Borettslag (2009), samt en rekke kortfilmer. For scenen har han komponert musikken til Peer Gynt på Akershus Festning (2017–2018), Brørne Løvehjarte på Det Norske Teatret (2014–2015) , Bård Tufte Johansens stand-up-show Mann (44) (2014–2015), Peer Gynt: Selvets Keiser under Peer Gynt-stemnet på Gålå (2013) , samt Hunderfossen Familieparks årlige Trollnatt-oppsetninger (2011–).
I 2013 mottok Myhr NOPAs musikkpris  og filmmusikknettstedet Reel Music sin utmerkelse Best Comedy Score , for filmmusikken til De tøffeste gutta. Han ble nominert til Kanonprisen 2019 i klassen beste filmmusikk for musikken til Brillebjørn på ferie og i 2022 mottok han Kardemommestipendet.
Myhr er tidligere kjent i rollen som «Vræl-Eirik» i NRKs Barne-TV-serie Jubalong (2006–2008).
Chong-Yu Xu
Chong-Yu Xu er professor i miljø, hydrologi og naturkatastrofer ved Universitetet i Oslo. Et av hans forskningsområder omhandler modellering av effektene til klima- og miljøendringer på global, regional og lokal skala.
Kobbelva
Kobbelva er navnet på en flere elver i Norge. Navnet viser til at seler eller kobber har relasjon til elven.
Chong-Yu Xu
Han har mottatt flere priser. Blant annet en pris for unge forskere fra Verdens meteorologiorganisasjon (WMO) i 1993. I 2022 fikk han utmerkelsen Lifetime Achievement Award 2022 for sin lange innsats for hydrologisk forskning i Nordic Association for Hydrology (NHF), og senere samme året Publishing Award 2022 fra International Water Association (IWA).
I 2016 ble han valg inn i Det Norske Videnskaps-Akademi i gruppe for geofag. I 2018 ble han valg inn i  Norges tekniske vitenskapsakademi (NTVA).
Székely Himnusz
Székely Himnusz («Szekély-hymnen») er et dikt fra 1921, som av Nasjonalrådet i Szekler ble oppnevnt som Székely-folkets «nasjonalsang», 5. september 2009. Székely-folket bor i Szeklerland i østre Transilvania. Området er en del av Romania, men har en organisert separatistbevegelse som refererer til hymnen som sin nasjonalsang.
Tekst
Ungarsk (først vers av hymnen):
Norsk oversettelse:
Spokane House
Spokane House var et handelsfaktori for pelshandel grunnlagt i 1810 av det britisk-kanadiske North West Company (NWC). Det lå på en halvøy der Spokane River og Little Spokane River møtes. Det var da det ble opprettet North West Companys ytterste utpost i Columbia River-regionen. En amerikansk konkurrent til NWC, Pacific Fur Company, åpnet en stasjon rett overfor  Spokane House, og kalt den Fort Spokane. Under 1812 års krig og de senere og vedvarende forsyningsproblemer som rammet PFC, gikk dette pelskompaniet under, og dets handelsposter kom under NWCs kontroll.
Jebtsundamba khutuktu
Khalkha Jebtsundamba Khutuktu (mongolsk: Жавзандамба хутагт, [Javzandamba Khutagt]) er en tittel innenfor tibetansk buddhisme, hvor det er den tredje øverste rangen etter Dalai Lama og Panchen Lama. Jebtsundamba Khutuktuen er den spirituelle lederen for Gelug-sekten i tibetansk buddhisme i Mongolia og er derfor også den øverst rangerte lamaen i Mongolia. Oversatt betyr tittelen «Hellige ærverdige herre«.
Spokane House
Dette annet Spokane House vokste til en sentral handelspost i det indre av Oregon Country inntil NWC ble absorbert av Hudson's Bay Company i 1821. Under en inspeksjonsreise rundt i Pacific Northwest i 1825 besluttet HBC-administratoren George Simpson å oppgi Spokane House til fotrdel for en ny post som skulle bli kalt Fort Colvile.
Spokane House var i det som i dag er Spokane County i delstaten Washington, rett bordvest for byen Spokane.
Bispekåpe
Bispekåpe er et liturgisk plagg brukt av biskoper i Den norske kirke. Bispekåpen er egentlig en korkåpe, men siden plagget i Den norske kirke bare blir brukt av biskopene, har det fått navnet bispekåpe. I andre kirkesamfunn kan korkåpe brukes uavhengig av rang.
Bispekåpen skal brukes av biskopen i utøvelse av embedsfunksjoner som ordinasjon, kirkevigsel og lignende, men brukes også i andre liturgiske sammenhenger.
Den er lagd som en halvsirkel, der kåpen skal være fotsid. I halsen blir den holdt sammen av en spenne. På ryggen er det et dekorert ryggskjold, og langs sidene på fronten er det dekorerte stolper. Resten av kåpen er også ofte rikt dekorert.
De fleste bispedømmer har to bispekåper. En kåpe til bruk i domkirken, og en «reisekåpe» som ofte er mindre utsmykket og lettere å ta med seg til andre kirker.
Imke Vervaet
Imke Vervaet (født 11. april 1993) er en belgisk friidrettsutøver som konkurrerer i sprintløp.
Hun deltok på Belgias lag som kom på 7.-plass på 4 × 400 meter under Sommer-OL 2020 i Tokyo.
Paulien Couckuyt
Paulien Couckuyt (født 19. mai 1997) er en belgisk friidrettsutøver som konkurrerer i mellomdistanseløp og 400 meter hekk.
Hun deltok på Belgias lag som kom på 7.-plass på 4 × 400 meter under Sommer-OL 2020 i Tokyo.
Leaname Maotoanong
Leaname Maotoanong (født 9. mai 1991) er en botswansk friidrettsutøver som konkurrerer i sprintløp. Han representerte landet sitt under VM i friidrett 2015 i Beijing, der han kun deltok på 4 × 400 meter stafett uten å vinne medalje.
Die Börsenkönigin
Die Börsenkönigin er en tysk stumfilm fra 1918, regissert av Edmund Edel.
Handling
Gruve-eier Helene er forelsket i sjefen sin.
Men sjefen har imidlertid forelsket seg i Helenes kusine Lina.
Sørlig kjempenebbhval
Sørlig kjempenebbhval (Berardius arnuxii), også kalt sørlig firetannhval, arnouxkjempenebbhval og arnoux kjempenebbhval, tilhører slekten kjempenebbhvaler i nebbhvalfamilien og er utbredt i Sørishavet. Artens nærmeste nålevende slektning er nordlig kjempenebbhval (B. bairdii), som trolig er en søsterart som bare finnes i det nordlige Stillehavet. Den er ganske lik, men noe større.
Biologi
Hunnen kan bli opp mot 9,75 m lang, mens hannen typisk blir noe mindre (inntil 9,3 m). Kalven er cirka 4 m lang når den blir født. Arten har et prominent snuteparti, formet som en flaskehals og gjerne referert til som et nebb (hvalnebb). Den har dessuten en prominent pannekul, kalt en melon og assosiert med dyras biosonar (et system for ekkolokalisering). Ryggfinnen er ganske beskjeden og sitter relativt lang bak, mens sveivene er korte. Hos nebbhvalene er tennene stort sett tilbakedannende, og denne arten har kun fire tenner i underkjeven. Derfor er den også kjent som sørlig firetannhval.
Lite er kjent om artenes atferd, annet enn at nebbhvaler stort sett regnes som dyp-dykkere som i hovedsak livnærer seg av blekkspruter, men også eter noe dyphavsfisk og krepsdyr som de fanger (ved hjelp av ekkolokalisering) på store havdyp i den bentiske sonen med en spesiell sugeteknikk. De fire tennene denne arten har i underkjeven har ingen funksjon for næringsopptaket. Arten ferdes gjerne i små grupper på 6–10 dyr, men de er observert i flokker på opp mot 80 dyr.
Naomi Van Den Broeck
Naomi Van Den Broeck (født 3. januar 1996) er en belgisk friidrettsutøver som konkurrerer i sprintløp.
Van Den Broeck ble født i Nederland til en mor fra Senegal og far fra Belgia. Familien bodde i Sør-Afrika da hun ble introdusert til friidrett som seksåring. Familien har siden bodd både på Jamaica og i Irland. I 2010 flyttet familien til Bergen og Van Den Broeck begynte å trene med den norske friidrettstreneren Oddgeir Larsen, som har vært treneren hennes siden. Han er trener for TIL Hovding og den belgiske utøveren har trent med han og klubben siden.
I 2021 kvalifiserte hun seg for det belgiske landslaget og deltok på Belgias lag som kom på 7. plass på 4 × 400 meter under Sommer-OL 2020 i Tokyo.
U23-VM i triatlon 2017
U23-VM i triatlon 2017 ble arrangert 15. og 16. september 2017 i Rotterdam, som en del av Grand Final i Verdensserien i triatlon 2017.
VM-titlene for senior beregnes ut ifra total poengsum for hele Verdensserien i triatlon, men for U23 og junior gjelder kun det arrangementet som er Grand Final.
Menn
Andre norske plasseringer: Jørgen Gundersen (56).
Fekting under Sommer-OL 2004 – Sabel kvinner
Sabel for kvinner i fekting under Sommer-OL 2004 i Athen ble arrangert i august 2004 på Helliniko Olympic Complex.
Kortbaneløp på skøyter under Vinter-OL 2022 – 1500 meter kvinner
1500 meter for kvinner i kortbaneløp på skøyter under Vinter-OL 2022 fant sted den 16. februar 2022 i Hovedstadsstadion i Beijing.
Kvartfinaler
Kvartfinalene startet kl. 19:30 (UTC+8).
Semifinaler
Semifinalene startet kl. 20:19 (UTC+8).
A-finale
A-finalen startet kl. 21:19 (UTC+8).
Die Ratte
Die Ratte er en tysk stumfilm fra 1918 regissert av Joe May og Harry Piel.
Arthur Gardiner Butler
Arthur Gardiner Butler (født 27. juni 1844 i Beckenham, Kent, død 28. mai 1925 i Beckenham, Kent) var en engelsk entomolog, arachnolog og ornitolog. Han arbeidet ved British Museum med taksonomien til fugler, insekter, og edderkopper.
Butler publiserte også artikler om edderkopper som blant annet lever i Australia, på Galápagos og på Madagaskar.
Quicksand (1918)
Quicksand er en amerikansk stumfilm fra 1918, regissert av Victor Schertzinger.
Handling
Jim Bowen, en kasserer ved et velstående forsikringsselskap, lever lykkelig sammen med sin kone Mary og deres sønn Frankie. Men Alan Perry, sønnen til Jims arbeidsgiver, anklager Jim for å ha stått bak en forfalskning. Fordi den falske sjekken ble innløst under avdelingssjef John Bolands kabaret, bestemmer Mary seg for å skaffe seg arbeid der samtidig som Jim sitter i fengsel på grunn av forfalskningen.
Mary håper å spore opp den virkelige kriminelle. Men Alan Perry, som besøker kafeen, blir forelsket i Mary. Samme natt som ektemannen hennes stikker av fra fengselet, følger Perry etter henne til hjemmet hennes. Når Boland dukker opp uventet, slår Perry ham ned. Han tror at han har drept Boland, hvorpå Mary truer med å kontakte politiet med mindre Perry tilstår å ha gitt Jim skylden for hans egen forfalskninger.
Juander Santos
Juander Santos (født 7. mai 1995) er en dominkansk friidrettsutøver som konkurrerer i sprintløp. Han representerte landet sitt under VM i friidrett 2015 i Beijing, der han kun deltok på 4 × 400 meter stafett uten å vinne medalje.
Fort Astoria
Fort Astoria (også kalt Fort George) var den primære stasjonen for pelshandel for John Jacob Astors selskap Pacific Fur Company (PFC). En maritim kontingent av PFC-mannskap ble sendt dit ombord skipet Tonquin, mens et annet reisefølge dro over fjell og land fra St. Louis. Denne sistnevnte gruppen ble i ettertid kjent som Astorekspedisjonen (Astor Expedition).
The Rainbow Trail (1918)
The Rainbow Trail er en amerikansk stumfilm fra 1918, regissert av Frank Lloyd.
Handling
Lassiter, Jane Withersteen og den unge foreldreløse Fay Larkin ble fengslet i en dal for flere år siden. De lever nå som primitive mennesker. Men en slektning av Lassiter, ved navn John Shefford, leter etter dem. Før han kan finne dem igjen, er en eldre mormoner ved navn Wagoner i stand til å komme seg inn i dalen, hvor han oppdager trioen.
Wagoner kidnapper Fay, nå en ung kvinne, og bringer henne til et annet øde område hvor han holder til sammen med en rekke andre kvinner. Men når representanter fra U.S. Marshals Service gjennomfører et raid mot mormoner-bosetningen, anklager de alle kvinnene som holder til der for polygami. John Shefford legger merke til Fay under rettssaken mot henne, og blir snart forelsket i henne.
Josef Gross
Josef Gross eller Josef Jindrich Grosa (født 10. oktober 1866 i Pfraumberg i Bøhmen i Østerrike-Ungarn, død 20. januar 1931 i Litoměřice i Tsjekko-Slovakia) var katolsk biskop av Leitmeritz (Litoměřice).
Nasjonalkongressen til Kinas kommunistparti
Nasjonalkongressen til Kinas kommunistparti (ordrett: Det kinesiske kommunistiske partis nasjonale representanters kongress, er en partikongress som avholdes om lag hvert femte år. I teorien er Nasjonalkongressen det høyeste besluttende organ innen det kinesiske kommunistiske parti, men i praksis er alle viktige beslutninger fattet forut for møtet.
Josef Gross
Bakgrunn
Josef Gross var sønn av en ordfører i Pfraumberg. Etter eksamen fra Piaristengymnasium i Budweis studerte han katolsk teologi i Praha.
Nasjonalkongressen til Kinas kommunistparti
Siden 1987 er nasjonalkongressene blitt arrangert i september, oktober eller november måned i de aktuelle år. Møtestedet er Folkets store hall i Beijing.
Nasjonalkongressen til Kinas kommunistparti må ikke forveksles med Den nasjonale folkekongress (som er Folkerepublikkens lovgivende forsamling).
Josef Gross
Prest
Josef Gross var involvert i politiske og sosiale spørsmål. I den fremadstormende industribyen så han stiftelsen og promoteringen av katolske foreninger som et egnet middel til å heve det åndelige og sosiale velvære. Los von Rom-bevegelsen, som tiltrakk seg mange mennesker i arbeiderklassen rundt Falkenau, skapte stor bekymring. For å spre og utdype troen grunnla han derfor sammen med den senere abbed Albanus Schachleiter O.S.B. og andre St. Bonifatius-Blatt, som ble distribuert over hele monarkiet (over 1 million eksemplarer trykt).
Nasjonalkongressen til Kinas kommunistparti
Generelle oppgaver siden 1970-tallet
Under den ordning som slo igjennom i siste del av 1900-tallet, har nasjonalkongressen som regel følgende på sin agenda:
Josef Gross
Biskop av Leitmeritz
Etter biskop Emmanuel Johann Schöbel av Leitmeritz' død, nominerte keiser Franz Joseph Josef Gross som hans etterfølger den 18. mars 1910. Etter pavelig bekreftelse fra pave Pius X den 18. april ordinerte erkebiskop Leo Skrbenský von Hříště ham til biskop i St. Vitus-katedralen den 22. mai 1910. Troninnsettelsen i katedralen i Leitmeritz fulgte på festen for St. Bonifatius den 5. juni 1910.
Nasjonalkongressen til Kinas kommunistparti
Kinesiske kortnavn
På kinesisk forkortes hver kongress' navn til tallordet fulgt av tegnet da (大), kort for dahui (大会 «konferanse»). For eksempel forkortes det fullt utfoldede navnet for den sekstende konferanse, Zhōnguó Gòngchǎndǎng Dìshíliùcì Quánguó Dàibiǎo Dàhuì, til Shíliù Dà (十六大 «sekstende da»).
Før grunnleggelsen av Folkerepublikken
1. kongress (Yi Da) (一大)
Josef Gross
Biskop av Leitmeritz
I løpet av sin periode måtte han gjentatte ganger kjempe med nasjonalistiske krefter på både tysk og tsjekkisk side. Likevel ble han feilaktig anklaget for partiskhet for de tyske troende. Første verdenskrig 1914-1928, monarkiets fall og fremveksten av Tsjekkoslovakia forverret striden, men et forsøk på få ham avsatt mislyktes. Josef Groß forble den eneste tyske biskop i den nye republikk. I 1922 mottok han på hans forespørsel sin egen hjelpebiskop for de tsjekkiske troendet i bispedømmet med Antonín Čech. Han døde i 1929.
Småsparer
Definisjonen på småsparer er som oftest de som står oppført med personnummer i Verdipapirsentralen (VPS) og dermed investerer ut fra egen privatøkonomi.
Gjennomsnittlig sparebeløp for en nordmann i 2011 var 686 kroner i måneden.
Olav Svarstad Haugland
Biografi
Haugland studerte retorikk ved Universitetet i Bergen. I 2010 vant han studentmesterskapet i stand-up, Stud.Up, og ble kåret til Norges morsomste student.
Josef Gross
Biskop av Leitmeritz
Groß engasjerte seg for en ekstern og intern fornyelse av bispedømmet. Han lot restaurere kirker og kirkebygg, blant annet katedralen. Gutteseminaret i Mariaschein (Bohosudov) ble utvidet. Spesiell oppmerksomhet ble viet presteseminaret og bispedømmets teologiske høyskole.
Josef Groß deltok i Katolikkdager flere ganger og holdt godt mottatte taler. I 1919 støttet han stiftelsen av det tyske kristelige sosial-folkeparti, og i 1923 ble Det tyske katolske råd for Böhmen dannet under hans ledelse.
Biskopen fremmet spesielt de kvinnelige religiøse ordener. Han støttet Sr. Maria Annuntiata Chotek (1890-1939) i grunnleggelsen av Eukaristisøstrene og oppmuntret Hildegard Burjan til å opprette avdelinger av Caritas Socialis i Böhmen.
Hans meritter brakte Josef Groß flere ganger i diskusjon for større oppgaver. I 1913 skulle han etterfølge den avdøde erkebiskop av Wien, Franz Xaver Nagl. Imidlertid klarte radikalt liberale og nasjonalistiske krefter å forhindre utnevnelsen med en pressekampanje. Utnevnelser til Salzburg for å etterfølge erkebiskopene Johannes Baptist Katschthaler i 1914 og Balthasar Kaltner i 1918 ble det heller ikke noe av.
Den 20. januar 1931 døde Josef Groß 64 år gammel av hjertesvikt og ble begravet den 24. januar 1931 i biskopenes gravfelt på Leitmeritz kirkegård. En plakett i katedralen minnes ham.
Episkopalgenealogi
Hans episkopalgenealogi er:
Resurrection (1918)
Resurrection er en amerikansk stumfilm fra 1918, regissert av Edward José.
Handling
Katusha blir forført, og deretter forlatt, av prins Nekludov. Men flere år senere befinner Nekludov seg, i en jury hvor Katusha står tiltalt for en forbrytelse.
Han innser snart at det var hans egne handlinger som drev Katusha til det livet hun lever nå. Nekludov velger derfor å reise sammen medd henne til et fengsel i Sibir.
Olav Svarstad Haugland
Biografi
I studietiden var han i 2012 med å starte improvisasjonteatergruppen Bare Moro Impro (BMI). I 2016 fikk de sin egen humordramaserie på NRK, BMI-Turné. Gruppen hadde i flere år også podcasten Ukentlig - med BMI.
På Latter har han vært med i to kritikerroste Julelatter-oppsetninger i 2014 og 2016. Sammen med BMI var han med å sette opp forestillingen ”Verdens beste show” på Latters hovedscene.
I 2014 begynte han som programleder i radioprogrammet Lunsjkake på NRK P3, sammen med Christian Mikkelsen og Line Elvsåshagen.
I 2017 ble han programleder for Stå Opp! på Radio Rock, sammen med Halvor Johansson og Henrik Overaa Bjørnson.
Olav Svarstad Haugland er sønn av politiker Valgerd Svarstad Haugland.
TV-opptredener
Utdrag over deltakelser i ulike TV-programmer:
Småsparer
Finansmarkedets utvikling
Folk har til alle tider spart seg opp små summer, men det var kanskje først og fremst den økende bruken av teknologi i bankvesenet i etterkrigstiden som virkelig gjorde det enklere å være småsparer. At finansmarkedet ble deregulert i en rekke land i Europa som følge av at globale bankvesen og kapitaltjenester økte gjennom 1980-tallet hadde også stor innvirkning. Endringer i måtene bankene opererte og benyttet kapital førte til en trend hvor småsparebanker begynte å kjøpe opp og overta investeringsbanker og aksjehandelere for å opprette universalbanker som tilbød en bred rekke av banktjenester. USA fulgte også utviklingen og fikk et mer universelt bankvesen. Universale banker er frie til å være engasjerte i alle former for finansielle tjenester, gjøre investeringer i klientselskaper, og fungere så mye som mulig som en «supermarkedbank» for både småsparing og engroshandel i finansielle tjenester.
Småsparing i nyere tid
Flere firmaer er stiftet takket være at mange småsparere i et miljø har gått sammen. I Norge ble blant annet firmaet i dag kjent som Stavangerflint konstituert i 1946 med en aksjekapital på 2 millioner kroner fordelt på over 800 aksjonærer, hvorav de fleste var småsparere i lokalmiljøet.
Viktigheten av småsparing har blitt aktualisert gjennom at mange nordmenn havner i "luksusfellen", et begrep som brukes om folk som har overforbruk av lånte penger. Begrepet er popularisert gjennom TV3s program Luksusfellen, som tar for seg nordmenn i pengeknipe som får råd fra økonomieksperter.
Alejandro Guzmán Brito
Han var professor i romerrett ved Pontificia Universidad Católica de Valparaíso, og fra 1989 til 1990 var han rektor for Universidad Metropolitana de Ciencias de la Educación i Santiago.
Brito døde av covid-19 i 2021.
Rörliga polisen
Rörliga polisen (svensk) eller Liikkuva poliisi (finsk) er en riksdekkende avdeling i Finlands politi som er spesialisert på trafikkovervåkning og håndterer de sikkerhetsoppgaver som hører til politiet.
Rörliga polisen fremmer trafikksikkerheten gjennom å overvåke trafikken spesielt på hovedveiene og gjennom å håndtere overvåkningsforpliktelser som pålegges av Den europeiske union. Avdelingen tar hånd om nødsituasjoner og gir på annen måte støtte til det lokale politiet ved opprettholdelse av orden og bekjempelse av lovbrudd. For å bedre sikkerheten i terreng- og sjøtrafikken overvåker avdelingen også snøscooter- og båttrafikken. I tillegg har Rörliga polisen ansvar for politivirksomheten ved Helsingfors-Vanda lufthavn. Til slutt har avdelingen ansvar for en del oppgaver knyttet til sikkerheten rundt Finlands president.
Trafikkovervåkningen kan deles opp på følgende måte:
Enkeltdistanse-NM på skøyter 2002
Enkeltdistanse-NM på skøyter 2002 ble avholdt på Flatmoen Idrettspark på Hundorp i Sør-Fron den 22., 23. og 24. februar 2002.
Sør-Fron Idrettslag var vertsarrangør av mesterskapet.
Mennenes titusenmeter som skulle gått på søndagen 24. februar ble ikke avholdt siden det ikke var noen deltagere. Mesterskapet skulle først vært avholdt i romjula 27., 28. og 29 desember 2001 samme sted og arrangør, men måtte utsettes på grunn av sprengkulde.
Kortbaneløp på skøyter under Vinter-OL 2022 – 3000 meter stafett kvinner
3000 meter stafett for kvinner i kortbaneløp på skøyter under Vinter-OL 2022 fant sted den 9. og 13. februar 2022 i Hovedstadsstadion i Beijing.
Semifinaler
Semifinalene startet 9. februar kl. 20:45 (UTC+8).
B-finale
B-finalen startet 13. februar kl. 19:35 (UTC+8).
A-finale
A-finalen startet 13. februar kl. 20:10 (UTC+8).
Jakub Krzewina
Jakub Krzewina (født 10. oktober 1989) er en polsk friidrettsutøver som konkurrerer i sprintløp. Han representerte landet sitt under VM i friidrett 2015 i Beijing, der han kun deltok på 4 × 400 meter stafett uten å vinne medalje.
Olaug Fostås
Olaug Fostås (født 1936, død 24/12 2021) var en norsk pianist og pianopedagog, som ble amanuensis ved Norges musikkhøgskole.
Jakub Krzewina
Han deltok på Polens lag som kom på 5. plass på 4 × 400 meter under Sommer-OL 2020 i Tokyo.
Olaug Fostås
Fostås var elev av blant andre Erling Westher, og hadde sin konsertdebut i Universitetets Aula i Oslo den 26. oktober 1964. Deretter studerte hun tre år i Brussel.
Fostås har skrevet flere undervisningsbøker i pianospill, og var initiativtaker til Musikkonservatoriets husorgan, avisen PrimAvista.
Batteriferje
Batteriferje er et ferjefartøy med batteridrift. Batteridrevne passasjerbåter har vært kjent siden 1880-tallet, da de første gjenladningsbare batteriene ble tilgjengelig for båtbyggerne, men disse var som regel barkasser og mindre båter med få unntak. Datidens batteriteknologi med store og tunge blysyre-batterier som væskebatterier medførte alvorlige ulemper, så det er først med de siste fremskrittene innenfor batteriteknologi siden begynnelsen på det tjueførste århundret at man har kunnet se batteridrift innført i større ferjebåter. Den første større batteriferjen i Norge er MF «Ampere», bygd og sjøsatt av Fjellstrand verft i Omastrand for rederiet Norled i 2014.
Historie
Når de første batteridrevne ferjer ble satt i trafikk er usikkert, ettersom det ikke var en tydelig grense mellom barkassebåten for fornøyelsesreise og den regulære ferjetrafikken, men de kom tidlig til Norge; De første ferjebåtene med batteridrift startet den 1. august 1894 på Vågen i Bergen.
Jacob Trumpy stiftet Bergens Elektriske Færgeselskab A/S (BEF) den 15. mai 1894 og bad deretter om konsesjon om ferjerutetrafikk på Vågen med sine elektriske båter, som var inspirert av eksemplarer i Tyskland. Fire små lokalferjer ble satt i trafikk og ble etter en del nøling en stor suksess; 486 000 passasjerer ble registrert i 1896. Den typiske batteriferjen var liten; bare 8 meter lang og 2 meter bred med en kapasitet på 18 passasjerer med deplasement på 5,9 tonn, og var utstyrt med propell på hver ende så den ikke trengte å svinge om på ruten mellom ferjekaiene. Båten var symmetrisk utformet med elektromotoren i midten, omringet med batteriene med en samlet vekt på 1,4 tonn.
I 1896 ble flåten utvidet til åtte ferjebåter. Ettersom ingen av ferjebåtene fikk navn, men numre som «BEF 1», skulle det med tiden lede til kallenavnet «Beffen» i hverdagslivet. Fram til 1926 hadde vågsfergene batterielektrisk drift, men de ble erstattet med bensin- og dieselmotor. Det var først i 2015 batteridriften kom tilbake med vågsferjen EF «Beffen» mellom Bradbenken og Nykirkekaien på Nordnes.
Mens batteridriften ble avbrutt i Bergen, fortsatte den derimot i en annen skandinavisk by, Marstrand siden 1913. Det var først i 1985 den batterielektriske lokalferjen mellom Marstrand og Koön ble lagt ned, da var over åtte millioner mennesker transportert med batterifergene som var populært kalt «spärvagnen», den siste ferjen, «Hamnfärjan II» fra 1948, er bevart under dette navnet. Dette var mulig ettersom man hadde blandet drift med strømdrift om dagen og forbrenningsdrift etter kl. 17.00, og et raffinert ladesystem med strømledende stang på hver side gjort det mulig å koble til strømnettet automatisk ved havneanløp. «Hamnfärjan I» ble bygd av Marstrand Mekaniska Werkstad og satt i drift i juli 1913 med det elektriske utstyret fra ASEA. Den fortsatte fram til 1948, da den ble avløst av «Hamnfärjan II» bygget av Gösta Johansson i Kungsviken på Orust.
Fergen fra 1948 fortsatte fram til 1985 med en last på førti batterier på to volt hver, og hadde et utseende som virker inspirert av trikkene i Göteborg med fargesettingen i lysblått, dermed kallenavnet trikken på norsk, som siden 1985 er brukt om den bevarte ferjen. Ved nedleggingen i 1985 ble ferjen reddet fra opphugging av den frivillige organisasjonen «Färjans Vänner». I 1996-1999 ble «Hamnfärjan II» restaurert så den kan bruke en moderne lading med vanlig landstrømskabel.
De to eksemplene i Bergen og Marstrand demonstrerte fordelene med batteridrift, ettersom disse fungerte godt i skyttelbåtstjeneste hvor reiseavstanden var liten, i utlandet har man det engelske begrepet «water taxi» som kan være misledende i kontrast til ordet «ferryboat». Kommersiell ferjevirksomhet med elektriske småferjer var ikke uvanlig ved århundreskiftet til det tjuende århundret, to engelskbygde barkasser - «Water Nymph» og «Venus» ble benyttet som ferjer mellom Pettah Station og Slave Island i Colombo, Sri Lanka i 1897.
De elektriske vågsfergene i Bergen var ikke de eneste med batteridrift i Norge på 1900-tallet. Det var en interesse for batteridrift etter den første verdenskrigens slutt, som blant annet manifesterte seg i lokalferjen «Framnæs 2», som etter at den ble levert i 1921 ble brukt på ferjesambandet mellom Framnæs Mek. Verksted og Sandefjord sentrum. Den var en stor passasjerferje på 20,7 meter lengde og 5,3 meter i bredde med propell i hver ende og en vekt på 84 tonn, som var bygd av Framnes Mek. Verksted og overtatt av Huk A/S. Under kallenavnet «Grålusa» var ferjen med sin kapasitet på 180 passasjerer i virksomhet fram til ferjesambandet ble nedlagt i 1957. Den var også i vinteroverfart selv i ekstreme isforhold, da kunne reisetiden, som vanligvis var på seks minutter, være på flere timer. Dette førte til innsettelse av råoljemotor i 1934.
Større ferjefartøyer med batteridrift var ikke ukjent på begynnelsen på 1900-tallet, en vag opplysning erklærte at et skip på 28,4 meter lengde ble bygd og sjøsatt i 1904 på elven Thames i London etter arkitekt Will Sargeants designutkast. Den hadde en kapasitet på 350 passasjerer. Dette ble overgått av den tyske elvefergen lansert av Elektrische Rheinfähre Godesberg-Niederdollendorf GmbH i Duisburg i 1908 med en lengde på 30 meter og 9,5 m i bredde, og fungerte som en ordinær ferje med unntak av sitt driftssystem, som besto av 160 akkumulatorbatterier som leverte strøm til to elektromotorer. Ferjen så en lang karriere mellom Godesberg (Bonn) og Niederdollendorf (Königswinter) fram til ødeleggelsen for hender på tyske militære den 8. mars 1945. I løpet av karrieren ble batteriene skiftet ut flere ganger, og det var merkbart at effekten ble større etter hvert som nyere og bedre batterier ble satt, i 1929 var effekten forstørret til 50 %.
Etter krigens slutt i 1945 var de elektriske fergene blitt en severdighet i seg selv, som sett på flere tyske innsjøer. I etterkrigstiden var flåten på Königsee økt til 26 ferjebåter med en samlet kapasitet på 1,870 passasjerer, som transporterte over 800 000 hvert år. To båter ble overført til Rursee i Eifelfjellene, to andre til Titisee i Schwarzwald, tre til Maschsee i Hannover og 9 til Bundesgartenschau i Kassel. De to første moderne ferjebåter som ble bygd var «Emma» og «Netta» på Leeds og Liverpoolkanalen i Storbritannia i 1985. De ble brukt som turistbåter i 25 år siden starten. Men disse inspirerte fram et forsøk i Venezia på en vaporetto, en lokalferje som fungerer som en slags buss i den italienske byen. Den første batteridrevne vaporetto elettrico under navnet «E1» ble presentert i 1989. Den var en stor ferjebåt på 23 meter lengde og 4,6 meter med plass for 210 passasjerer, med blysyrebatterier på til sammen 9 tonn i båten med samlet vekt på 25 tonn. Den var i prøvedrift i ett år.
Allerede på 1970-tallet var den elektriske ferjen «oppdaget», da man vil ha forurensningsfrie passasjerbåter, og franskmennene var meget tidlig ut med «Watt Eau», en trimaran på 11 meters lengde med plass for 24 passasjerer i 1976. Den ble sammen med tre andre ferjer av den samme typen satt på den store kunstige innsjøen Lac du Der-Chantecoq ved Marne. Fransk media omtalte «Wau Eau» som Le Premier Bus Français à Propulsion Electrique, «den første franske elektriske flytende bussen» Det samme skjedde på andre innsjøer, blant annet ble en ferjebåt (13 m lengde) under navnet «La Perle de Verdun» med kapasitet for 60 passasjerer sendt til Sainte Croix-innsjøen i 1987. Det neste skrittet kom i 1995 da båtsverftet Ruban Blau leverte en liten båt av typen bateaux omnibus (båtbuss, water bus på engelsk) til Nantes. «Zelec» var den første elektriske bateaux omnibus med elektrisk drift i Frankrike på hundre år. Den ble etterfulgt med den større «Voguelec» med plass for 17 passasjerer.
De elektriske passasjerbåtene var i ferd med å svinge seg oppover mot slutten på det tjuende århundret, etter hvert som interessen steg i land etter land. Men det var sjelden at de ble satt inn i regulær ferjevirksomhet, ettersom de ofte ble hyret ut for midlertidige tjenester. Unikheten med elektrisk drift gjorde disse båtene til turistattraksjoner, og dermed ble de behandlet sådan. Utviklingen stoppet dels opp da alternative drivmetoder som hydrogendrift og solcelledrift fanget oppmerksomheten ved århundreskiftet, men batteriteknologien hadde tatt et viktig skritt fremover med litium-ion batteriet.
Gjennombruddet kom i Kina. I 2009 skapte OCD Marines direktør Xavier de Montgos historie da den første kinesiskbygde båten med batteridrift, «Ecocano», var levert til Azur Cruises for kanalturer i byen Sète, Frankrike. Båten, som er liten med en lengde på 10 meter, er verdens første passasjerbåt med litium-ion batteridrift. OCD Marine hadde etablert seg i Kina hvor de siden åpnet båtsverft i Dalian, og «Ecocano» brukes som mal for forbedrede og større varianter med kapasitet på opptil 150 passasjerer. Minst et dusin ferjebåter ble bygd i Dalian. Dessuten var nye lademetoder utviklet, noe som tillot hurtiglading slik at man kunne redusere tappingen i den daglige driften.
Den første batteridrevne ferjen med avanserte batterier og hurtiglading er den svenske M/V «Movitz» som ble satt i trafikk i august 2014 mellom Solnastrand og Gamla Stan i Stockholm. «Movitz», som er en ombygd pendelferge på 23 meter lengde, fikk en batteripakke som består av nikkel-metallhydridbatterier på 180 kWh som tillot hurtiglading, og dermed kunne man redusere vekten på batteriene. I ett og et halvt år ble den stockholmske fergen hos rederiet Green City Ferries studert av ferjeoperatører fra hele verden, som la merke til erfaringene som ble høstet med helelektrisk drift basert på batteri.
I denne perioden skulle interessen i batterifergen eksplodere, først og fremst i Norge hvor den første større bilferjen på batteridrift i historien ble utviklet; «Ampère». Den ble satt i trafikk i mai 2015 mellom Lavik og Oppedal i Sognefjorden. Som et 80 meter langt fartøy er «Ampere» det første større skip med batteridrift. Den har to elektriske motorer på 450 kW med strøm hentet fra batteripakken på ti tonn med litium-ion-batterier med en total ytelse på 1000 kWh. Her har man tatt i bruk hurtiglading for å opprettholde ferjesambandet, som har 36 avganger hver dag på den seks kilometer lange strekningen. Men en mye mindre ferje stjal plassen som den første ferje for biltransport fra «Ampere», allerede i august 2013 ble ferjesambandet Mjånes - Hisarøy åpnet med kabelferjen «Hisarøy», som er batteridrevet.
Ladning
Batteriladning har i lang tid foregått med ladekabler med plugg, men tidsforbruket kunne være betydelig for en ferjebåt ved ferjekai eller når den ikke var i drift. Hurtiglading var ikke realistisk før utviklingen av nye batterioppløsninger og batteridesign som avverger uønskede komplikasjoner. Men ettersom vekten av batteriene, som har lav energitetthet, innebar alvorlige begrensinger på mobiliteten, er batteridrift best egnet for ferjer på korte strekninger. Dermed må vekten reduseres, noe som er mulig med hyppig hurtiglading. Men strømkapasiteten som skal overføres når fergen er dokket kan ikke håndteres uten en intrikat og kostbar ladeinfrastruktur. Dessuten vil batteriene i ferjene kreve enorme mengder energi som det lokale strømnettet ikke kunne levere. Dermed må man ha et landanlegg for stasjonært energilager for å unngå for stor nettbelastning.
For at fergen «Ampere» skal kunne fortsette sin drift på tvers av Sognefjorden må man ha en batteribank på hver kai som lades av høyspentnettet mens fergen er til sjøs. Dermed kan fergen hurtiglades med effekt på mellom 800 og 1200 kW, for opplading av batteriene om bord opptil 150-200 kWh, nok for å opprette den høye energitettheten på 1000 kWh, som bare kan skje ved full ladning om natten. Dette i seg selv er nok for overfarten som krever 150 kWh, i all den tid det tok tjue minutter på fra kai til kai. For å unngå batteridegradering må batteribanken, kalt «bufferbatteriene», være tilkoblet hele tiden. For sikkerhets skyld valgte rederiet Norled to forskjellige ladesystemer, ettersom det var helt nytt for dem.
Cavotec leverte automatisk kabelplugg montert i et ladetårn hvorfra man kan slippe ned pluggen i hunpluggen på skipet, men de kan også være robotbetjent. Stemmann satset derimot på pantograflading, ved at man bygget en vertikal pantograf innbygd i ladetårnet, som så ble trykket mot skinnene på «Ampere». Stemmann har en forskjellig variant av dette ladesystemet ved å ha pantograf med arm på skipet som så trykkes mot skinnene på ladetårnet. Men disse to ladesystemene hadde sine begrensninger, så det vakte oppsikt da Cavotecs partner Wärtsilä i september 2017 monterte det første trådløse ladesystem på den ombygde fergen MF «Folgefonn», som har hydriddrift.
Induksjonsladningen er ikke uten ulemper, virkningsgraden kan variere ettersom en del av energien vil gå tapt, men induktiv lading oppnår 96-97 % under ideelle forhold, så energitapet vil bli marginalt.
Hybriddrift
Dieselelektrisk drift har eksistert i lang tid, og konseptet er basert på dieselkraft overført til elektrisk kraft. Et nytt hybridkonsept oppstår med batteridrift ettersom man kan bruke dieselmaskineri side om side med batteridrift. Batteriassistanse vil være viktig for utslippsfri ferdsel i havneområder, men også under manøvrering i kystfarvann for å oppnå besparinger i dieselforbruk og større energieffektivitet. Dermed kan man bruke batteridrift lenge etter de faktiske grenser var sprengt, ved å satse på hydriddrift der begge drivmetoder gikk sammen. Slike fartøyer kalles på svensk batterihybridfartygar. Enten lades batteriene opp med hjelp av dieseldrevne generatorer, eller med ekstern strøm fra landanlegg siden sommeren 2017.
Den første fergen med batterihybriddrift i Norge er MF «Folgefonn» som ble ombygd i 2012-2014 og satt i drift med en lik stor batterilast som den helelektriske «Ampere», med den samme effekten; 1 MWh. I september 2017 ble fergen ombygd på nytt hvor dieselmotorene blir overflødig som ladekilde for batteriene som dermed kan være fulladet etter hver stopp under den daglige driften. De blir redusert til rollen som assistansemotor. «Folgefonn» er likevel ikke den første ladbare hybridfergen i verden, denne æren gikk til MF «Hornstind» for fergesambandet Tjøtta-Forvik den 4. juli 2017. Denne fergen kan ombygges til helelektrisk drift en gang i fremtiden. Dette vekte meget stor interesse annetsteds ettersom ferjerederier vil ha besparing i drivstoffkostnader og dermed så på batteriassistanse som en meget god løsning.
Scandlines var først ut i 2014 ved å ombygge sine ferger mellom Rødby og Puttgarden. Det danske ferjerederiet, som har de største batterielektriske fergene hittil, MF «Aurora» (bygget av Tangen Verft i Kragerø i 1991) og MF «Tyco Brahe» siden 2017, med en batteripakke på 4 MWh i effekt, har fire ferger med hybriddrift med batteripakker på 2,6 MWh. Disse fire jernbanefergene mellom Danmark og Tyskland - M/F «Prinsesse Benedikte», M/F «Deutschland», M/F «Schleswig-Holstein» og M/F «Prins Richard» - er 142 meter lange og 24 meter brede med kapasitet på 118 meter togspor, 364 personbiler og 900 eller 1140 passasjerer.
Planen har et langt tidsperspektiv, men det avhenger av resultatene som oppstår underveis i prosjektet som er å sette inn batteridrift på fergesambandet mellom Frederikshavn i Danmark og Göteborg i Sverige. Man håper på elektrisk kraft på opptil 50 nautiske mil (93 km). Stena Line planlegger hybriddrift på fremtidige ferjer og har dermed store forventninger til det unike prosjektet. Trinn 1 er allerede overstått.
Den norske konkurrenten Color Line var ikke sen til å følge etter svenskene. Sandefjord-Strømstad ferjeforbindelsen vil få en ny ferje i året 2019 under navnet MS «Color Hybrid» som vil ha plug-in ladesystem med bruk av strømkabel og ladegeneratorer for ladning om bord. Den vil bli verdens største hybridskip som et nybygd skip, med en lengde på 160 meter og en kapasitet for 500 biler og 2000 passasjerer. Den vil ha en batteripakke på 4,7 MWh og kan dermed seile 3,2 nautiske mil kun på strøm. To separate rom avdeles for batteripakken, som vil ha en samlet vekt på 65 tonn. Med dette vil man ha null-utslipp innenskjærs på vei ut fra Sandefjord og tilbake som forlangt av myndighetene. Batteripakken fra Siemens kan opprettholde en hastighet på 12 knop for opptil en time, med stor besparingspotensialitet for driftssystemet som er dels dieselmekanisk og dels dieselelektrisk.
Hurtigbåt
Batteridriftens største ulempe er energitappingen, som vil øke i møte med økt motstand. Dermed er batteridrevne båter best egnet i lav hastighet hvor vannfriksjonen mot skroget ikke vil bli for stor. En typisk hurtigbåt vil ha en gjennomsnittlig hastighet på 40 km/t eller 22 knop og høyere. Bilferjen «Ampere» har katamaranskrog for å kunne ha minimal vannmotstand under drift. Batteriene blir raskere utladet jo raskere man kjøre på vannet, så rekkevidden krympes meget drastisk.
Ennå er interessen for elektriske hurtigferger (hurtigbåt i norsk) sterk, så man har deretter en rekke prosjekter på gang i november 2018. Prosjektet som er kommet lengst, er den svenske «AirEl» utviklet av rederiet BB Green City Ferries som tester batteridrevne ferjefartøyer (BB står for Battery-powered Boats) i høsten 2016. Hurtigbåten, som ble bygd i Riga og utstyrt av selskapet Eschandia Marine, er basert på et norsk patent av Ulf Tudem, ASV (air supported vessel) som vil si en kunstig luftpute skapt under skroget. Med dette håper BB Green på at man vil eliminere 30-40 % av vannmotstanden og dermed kan man sette inn en batteripakke som ikke er for tung. Dermed oppnådde «AirEl» 28 knop under prøvedriften i 2016, men med en rekkevidde på bare 14 nautiske mil.
Denne typen som het «luftassistert batteridreven hurtigferje» har ikke lokket til seg potensielle kunder utover allmenn oppmerksomhet, ettersom BB Green Ferries var kjent for lange forsinkelser og innkjøringsproblemer med sine batteridrevne båter. «AirEl» ble sendt ut på rundkjøring blant annet til Norge hvor det vakte oppsikt som et meget avansert fartøy med karbonfiberskrog på bare syv tonn og sin hastighet opptil 30 knop i våren 2018. Echandia Marine inngikk avtale med Norled om å overta fergeforbindelsen mellom Rolfsbukta på Fornebu og Langkaia i Oslo sentrum fra 1. mai 2019 med to ferjer basert på «AirEl» som et prøveprosjekt på egne ansvar. Enchandia Marine måtte utsette åpningen av ferjen fram til våren 2020.
EU sponser et utviklingsprogram under prosjektnavnet TrAM i januar 2018 med henblikk på at en elektrisk hurtigbåt med kapasitet for 150 passasjerer vil være tilgjengelig for fergesambandet Stavanger-Hommersåk i 2022. Den vil være basert på «Urban Water Shuttle»-konseptet omkring en katamaran. En studie utarbeidet på vegne av NOx-fondet i januar 2017 viser at bare relative korte hurtigbåtruter under 10 nautiske mil kan bli batterielektrisk eller hybride.