cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Heinkel He 280
Heinkel He 280 var et tyskprodusert to-motors turbojetdrevet eksperimentelt fly. Flyets design bygget på noen av erfaringene Heinkel hadde hatt med det jetflyet Heinkel He 178 som ble utviklet på slutten av 1930-tallet. Heinkel He 280 fløy første gang 30. mars 1941, og regnes som verdens første jetdrevne jagerfly. På grunn av problemer med motorene ble flyet aldri satt i serieproduksjon. En blanding av tekniske og politiske årsaker førte til at den offentlige støtten prosjektet trengte for å fortsette ble fokusert på utviklingen av jagerflyet Messerschmitt Me 262.
Litteratur
BALOUS, Miroslav. Heinkel He 280. Letectví+kosmonautika. 1996, kull LXXII, tall 23, 24, 25. ISSN 0024-1156
Iphimoides
Iphimoides er en slekt av biller som tilhører familiegruppen bladbiller (Chrysomelidae).
Levevis
Både larvene og de voksne (imago) er planteetere som lever på trær og busker i skog.
Jaktoffer
Jaktoffer (originaltittel: Open Season) er en amerikansk-britisk-spansk action-thriller fra 1974 regissert av Peter Collinson. Filmen handler om noen krigsverteraner som møtes hver høst for å drive med menneskejakt. Til slutt ender de selv opp med å bli jaktet på. Hovedrollene spilles av Peter Fonda, John Phillip Law, Cornelia Sharpe og William Holden.
Selve plottet i filmen er inspirert av Richard Connells novelle The Most Dangerous Game (1924).
Handling
Tre vietnamveteraner holder spenningen og våpeninteressen ved like ved å bedrive en bisarr form for jakt: Hver høst reiser de i ødemarka for å fange intetanende mennesker som de kommer over. Deretter torturerer de dem, for så å slippe dem løs slik at de kan jakte på dem. Denne gangen går det utover en eldre mann og hans unge elskerinne. Det de ikke er klar over er at faren til et tidligere offer er ute etter hevn. Etterhvert blir det jegerne selv som blir bytte.
Om filmen
Jaktoffer ble forbudt vist på kino i Norge i 1975, men ble utgitt på video av A-Video rundt 1984.
Filmens ble innspilt i Spania og i Pinewood Studios i England.
I rollene
(utvalg)
Landbruksmuseet for Møre og Romsdal
Landbruksmuseet for Møre og Romsdal er en avdeling av Sunnmøre Museum, og ligger på Gjermundnes i Vestnes kommune. Museet var opprinnelig en tidligere storgård og senere landbruksskole.
Daværende Romsdals amt kjøpte i 1898 storgården Gjermundnes gård. En ny driftsbygning stod ferdig i 1908 for å tilfredsstille spesielle krav til den nyetablerte landbruksskolen. Denne driftsbygningen var i 1972 nedslitt og ble besluttet revet da ny driftsbygning sto ferdig. Med med økonomisk støtte fra Fylkesutvalget, Riksantikvaren og Vestnes kommune ble den gamle driftsbygningen renovert og omgjort til landbruksmuseum.
Rumjantsjo Goranov
Rumjantsjo Goranov Radev (bulgarsk: ; født 17. mars 1950 i Pleven) er en bulgarsk tidligere fotballspiller som gjennom sin lange karriere spilte målvakt hos blant annet Lokomotiv Sofia. Han fikk også flere landskamper for og deltok i ett verdensmesterskap for hjemlandet.
Landbruksmuseet for Møre og Romsdal
Den 8. august 1981 ble Landbruksmuseet offisielt åpnet i forbindelse med en jubileumsutstilling på landbruksskolen, i regi av Møre og Romsdal landbruksselskap. I 2009 ble museet en del av Stiftinga Sunnmøre Museum.
Landbruksmuseet holder til i bygningene til den gamle landbruksskolen fra 1898, på Gjermundnes i Vestnes.
Rumjantsjo Goranov
Goranov startet sin fotballkarriere i den lokale klubben Spartak Pleven i 1967, hvor han spilte 14 seriekamper frem til 1970 da turen gikk videre til hovedstadklubben Levski Sofia. Her spilte han kun to seriekamper på ett år, før han meldte overgang til den rivaliserende klubben Lokomotiv Sofia og fikk sitt gjennombrudd som spiller både på klubb og på landslag. Han ble for øvrig kåret til årets fotballspiller i Bulgaria i 1978 og la opp som aktiv spiller i 1982 etter å ha spilt over 240 seriekamper for Lokomotiv Sofia.
Landslagskarriere
Goranov spilte i årene mellom 1971 og 1979 totalt 34 landskamper for. Han var med i den bulgarske troppen under VM i fotball 1974 i Vest-Tyskland, hvor han spilte to av tre gruppespillkamper.
Landbruksmuseet for Møre og Romsdal
I museumslåven vises nye utstillinger fra 2013 fram det harde livet på en fjordgård i Møre og Romsdal for hundre år siden.
Området rundt museet har både et parkanlegg med en eikeallé ifra 1758 og et rikt gravfeltområde fra jernalder.
Utstillingene i det tidligere internatbygget dekker Landbruksskolens historikk på Gjermundnes med bla tilbakeførte elevrom til standard ala 1960 og 1918.
Internatbygget fra 1898
Skoleinternatet var det første bygget som ble oppført i sammen med etableringen av daværende Romsdals amts landbruksskole i 1899. Internatet ble bygd i 1898 – 99, og stod ferdig til åpningen av landbruksskolens første driftsår på Gjermundnes. En forutsetning for etablering av en slik undervisningsinstitusjon var avtale om kjøp av «Hinngarden» på Gjermundnes av Christoffer Domaas' etterkommere.
Internatet ble samlingssted for undervisning og bosted for lærere og elever. I tillegg hadde bygget en sosial dimensjon som arnested for diverse sosiale aktiviteter etter skoletid. Internatbygget som i dag er en del av Landbruksmuseet for Møre og Romsdals arrangementer, samt utstillinger, arkiv og administrasjon, er et uvanlig stort bygg for sin tid. En kan kanskje snakke om at det var bevisst å ha et monumentalt bygg fra amtets (fylkets) side for å markere statusen til den nyetablerte Landbruksskolen ved etableringen.
Pre-fabrikkerte ferdighus ble levert i moduler og dette er ikke noe som har kommet inn som en del av byggemarkedet de siste tiårene. Internatbygget på Gjermundnes er et pre-fabrikkert ferdighus som ble levert fra firmaet Thams i Trondheim. Det samme firmaet leverte i det samme tidsrommet Hotell Union på Øye i Norangsdalen ved Hjørundfjorden. Hotellet er nesten identisk med internatet på landbruksskolen når det gjelder planløsning og utforming rent arkitektonisk.
Mye av bakgrunnshistorien når det gjelder oppføringen av internatet er kjent, men hvordan det ble fraktet finnes det ikke noen sikre opplysninger om. En sannsynlig mulighet kan være at det gikk sjøveien fra Trondheim til Romsdalsfjorden og Gjermundnesbukta nedenfor Landbruksskolen. Videre kan en tenke seg at arbeidslag ved hjelp av vogn og hest fraktet reisverket opp til byggestedet. Visst det var slik det foregikk er det bare noen hundre meter i fraktavstand fra Gjermundnesbukta til tomten hvor det ble reist. Men som sagt vert dette mer en spekulasjon enn en faktaopplysning. Murarbeidet ble gjort lokalt naturlig, og et stort snekkerlag med byggherre i spissen sette opp ferdighuset når det kom hit til stedet. Landbruksmuseet har i sine utstillinger over skolehistorien flere foto og annen dokumentasjon som syner byggeprosessen og sluttføringen av denne.
Utover funksjonen som bosted og undervisningssted kan det være interessant å vite att internatet tidligere hadde egen matsal for elevene hvor fast ansatt kokke- og kjøkkenpersonale ellers delte ut mat gjennom en luke i veggen. Elevene satt langs langbord på langbenker ved måltidene. Museet har med jevne mellomrom besøk av tidligere landbruksskoleelever som kan fortelle om sin tid som elever ved skolen på 1940 og 1950-tallet. Mange av de nåværende pensjonistene husket måltidet og det sosiale livet på internatet som gode opplevelser, men samtidig påpekte de at kosten var ensidig og de spiste mye spekesild. Ungdommer på den tiden og i dag har en god del ulike forutsetninger, men ulovlig ølbrygging og fruktslang drev de med har noen av dem fortalt.
Museumslåven fra 1907
På slutten av 1970-tallet ville det offentlige rive den tidligere driftsbygningen som tilhørte landbruksskolen. Bygningen var i dårlig stand og umoderne for opplæring innenfor fjøsdrift og dyrehold. Mange mennesker var opptatt av å ta vare på kunsthistorien knyttet til skolegården og driftsbygningen fikk omgjort rivningsvedtaket. Dette ble grunnlaget for å få etablert et fylkesdekkende landbruksmuseum på Gjermundnes.
Uten bevaringen av låven fra 1907, senere oppgraderinger og vedlikehold av internatbygget fra 1889 hadde det ikke vært noen landbruksmuseum på stedet i nyere tid. Låven regnes som usedvanlig stor for tiden sin. En normal størrelse på låvene i denne regionen har vært 150-250 kvadrat, mens den tidligere driftsbygningen på landbruksskolen er ca. 2000 kvadratmeter.
Låven hadde i sin brukstid en lang rekke funksjoner. Det var både grisefjøs, oksestasjon, sausefjøs, moderne båsfjøes for kyr og en stor stall som huset skolegårdens viktigste arbeidshjelp utover ansatte og elever, nemlig hestene. Ellers var behovet for et stort areal på låven til oppbevaring og tørrhøy til en stor dyreflokk i fjøsene som måtte ha vinterfôr. Utover nødvendig areal med tanke på stort dyrehold og lagringskapasitet til fôr, var det potetkjellere og kålrabikjellere til lagring av selvdyrket rotfrukt på gården.
Et sentralt moment var å gi landbrukselevene fra hele fylket praktisk undervisning i en den fag knyttet til en kraftig modernisering av landbruket. I denne låven har en tidligere odelsgutt og senere odelsjente lært seg husdyrfag og rasjonelt fjøsstell.
Gravrøysområde nær museet
I 2004 ble det funnet en kvinnegrav datert til vikingtiden nært Vike kirke. Graven inneholdt perler og smykkesteiner av blant annet materialet rav. Veveutstyr og typiske kvinneredskaper ble også funnet i graven. En kunne stedfeste at dette var en båtgrav etter utformingen på graven. Det ble videre konstantert at graven var en branngrav. Funnet fikk oppmerksomhet i arkeologiske tidsskrift og i lokalpresset fikk det navnet «Husfruen på Vike». Arkeologene kunne se ut ifra funnene at det hadde vært en kvinne av høyere ættestatus som hadde fått sitt gravminne der.
Flere av haugene som lå nær museet ble åpnet ved at hadde blitt lagd store hull i de, men en vet ikke hvem som gjordet det. På noen få kilometer fra Vike solgte grunneieren gravfunnet til British museum sent på 1800-tallet eller tidlig 1900-tallet. Funnene fra Villa er fremdeles utstilt i London.
Utover det senere funnet er det en rekke gravsteder innenfor et par kilometers avstand. Gravhaugene er i ulike størrelser og fremstår på ulikt vis i terrenget. Noen av gravstedene ligger rett ved ferdselsveiene i kulturlandskapet, mens andre av dem er overgrodde.
Den mest spesielle med gravstedet er «Kjemperøysa» som ligger på toppen av Gjernmundnesholmen. Det overgrodde ble fjernet av lærere og elever ved Gjernmundnes videregående skole. Den er datert til å mest sannsynlig være fra bronsealderen. En må ut i båt for å se den på nært hold, men resten av gravhaugene er tilgjengelige for besøkene hvis en har på seg støvler eller lærsko, siden noen steder er det et bløtt og vått terreng.
I moderne tid mangler mye av kunnskapen bak gravhaugene, men det er historisksett mest sannsynlig at kun de med høy status i samfunnene fikk slikt. Funnet ved Vike kirke underbygger teorien.
Dette gjelder også jordhaugene i Vestfold, Oseberg og Gokstadfunnet. Det er også en annen samfunnsform enn moderne tid med ættestrid, kriger og behov for å vise statusen og maken en hadde ved å bygge monumentale verk som advarsel mot inntrengerne.
Eikealeen på Gjermundnes og et par sagn om futedøtre og en rikmannsfrue
Ifølge et sagn var det noen søstre som startet landbruket og «Remmenspien» ble kallenavnet til to av tre søstre. Ingen av de ble gift eller fikk barn. Senere flyttet søstrene til en annen gård som faren deres eide på Remmem som lå i nærheten av fjorden på Gjernmundnes. I den neste generasjonen ble eiendommen eid av den første ordføreren av Vestnes, Henrik Remmem.
I lokalsamfunnet gikk det rykte om at Henrik Remmem var en uekte sønn av Jacob Eeg. Det var uvanlig at tre futedøtre var faddere til en husmannssønn slik som hos Remmem. I tillegg ble han velstående etterhvert, hvor han gikk fra en husmannsstatus til å bli en stor gårdseier.
Det var også et sagn som handlet om en av futedøtrene. Det har blitt påstått at en rik dame gikk over Straumsbrua på Hellan innpå Vestnes. Hun stoppet opp og kastet ringen sin i saltvannstrømmen. Hun tenkte at det var en lav sannsynlighet for at hun skulle finne ringen igjen og bli fattig. I senere tid kjøpte hun fisk og da den ble sløyd ble ringen funnet igjen. Når hun døde var hun så fattig at de måtte bruke lommetørklene hennes til å sy liksvøpet, sier sagnet. Sagnets budskap kan være at overlegenhet ikke lønner seg. Futedøtrene hadde også en grav på Sørås mellom Vestnes og Tomrefjorden. Det ble ikke brukt lommetørkler til begravelsen deres.
Kva er dei historiske rammene for Landbruksmuseet?
Utstillingene på landbruksmuseet dekker de store samfunnsendringene fra et før-moderne samfunn til et mekanisk samfunn som ble kalt for det store hamskiftet.
Det store hamskiftet er et samlebegrep for de sosiale, økonomiske og kulturelle omveltningene i norske bygdesamfunn som skjedde da den norske landbruksdriften i større grad tilpasset seg markedsøkonomien og pengehusholdningen.
Begrepet ble først brukt av dikteren Inge Krokann i artikkelen «Det store hamskiftet i bondesamfunnet» i Norsk kulturhistorie (1942). Krokann daterte tiden for hamskiftet til den siste halvdelen av 1800-tallet.
Sentralt i hamskiftet var overgangen fra overlevelseshusholdninger til pengehusholdninger. Fra middelalderen og til langt ut på 1800-tallet var bondeøkonomien en husholdningsøkonomi, hvor varebytte eller kjøp og salg bare spilte en marginal rolle. Etter 1850 la bøndene stadig mer vekt på matvareproduksjonen for salg, slik at de opparbeidde et økonomisk overskudd som kunne gi en kapital til nye investeringer.
Etter overgangen til markedsøkonomi vokset det frem nye spesialiserte yrkesgrupper, og det oppstod en arbeiderklasse. Etter hvert ble også husmenn og jordbruksarbeidere en del av denne klassen, mens i det gamle standssamfunnet ble de regnet som bondestanden. I standssamfunnet gikk soldaritetsbåndene innenfor gårdsfellesskapet. Under hamskiftet forsvant paternalismen mellom arbeidsgivere og arbeidere.
Kulturelt medførte hamskiftet en overgang fra tradisjonelt bunden bygdekultur til en mer europeisk orientert bykultur. Samtidig vokste det frem nye motkulturer, med et pietistisk lekmannsopprør, fraholdsopprør og etterhvert et språkopprør. Under hamskiftet fikk bygdefolk også bedre utdanning og de fikk det først gjennom folkehøyskolen.
Årsaker til Hamskiftet
I årene før hamskiftet var samfunnsøkonomien blitt mer liberal, med frihandel som internasjonalt ideal. Kommunikasjonene ble bygget ut hvor det kom bedre veier, jernbaner og båtruter.
Årsakene for hamskiftet var gode priser på korn under krimkrigen, kombinert med gode avlinger i løpet av disse årene. Samtidig ble det utviklet nye landbruksredskaper som gjordet økt produksjonen mulig, og det ble etablert banker og låneinstitusjoner som kunne finansiere utbyggingen av landbruket.
Den viktigste tekniske nyvinningen var slåmaskinen, fordi husdyrbruket ble viktigere enn åkerbruket. Dessuten sparte det tid for arbeidsfolkene. En ny jordbrukskultur oppstod og arbeidet ble effektivisert.
Rusere
Rusere (russisk: Rus) er betegnelsen på en folkegruppe i Øst-Europa som skal ha grunnlagt Kyivriket.
Nestorkrøniken oppgir Skandinavia som opprinnelsessted for ruserne. Dette har også vært hovedteorien i tradisjonell, vesteuropeisk forskning, og ble først foreslått av August Ludwig von Schlözer og Gottlieb Siegfried Bayer på 1700-tallet. Mange historikere mener at området som nå heter Roslagen kan ha gitt navn til ruserne. Jamfør med at Sverige heter Ruotsi på finsk og Rootsi på estisk.
I Russland og i det tidligere Sovjetunionen mente imidlertid de fleste forskere at betegnelsen kom fra elven Ros i Ukraina.
Rusere er også beskrevet av den arabiske historikeren Ahmad ibn Fadlan.
Georges Dumézil
Georges Dumézil (født 4. mars 1898 i Paris, død 11. oktober 1986 i Paris) var en fransk komparativ filolog som er best kjent for sin analyse av «herre og makt» i den urindoeuropeiske religion og samfunn. Han er betraktet som en av de viktigste bidragsytere i forskningen på mytologi, særlig for sin formulering av trifunksjonelle hypotese av sosiale klasser.
Liv og verk
Dumézils far var en klassisist og han ble således interessert i oldtidens språk i en ung alder – det har blitt sagt at han kunne lese Æneiden på latin da han var kun ni år gammel. I løpet av hans tid på den videregående skolen ble han påvirket av Michel Bréal, en ledende fransk filolog som var bestefar til en av hans klassekamerater. På den tiden da han begynte å studere ved École normale supérieure i 1916, var han allerede godt i gang med å studere lingvistikk og klassikerne.
Dumézils studier ble avbrutt av den første verdenskrigen. Han ble innkalt og tjenestegjorde som artillerioffiser. Etter krigen gjenopptok han studiene og ble spesielt påvirket av Antoine Meillet. Han mottok sin doktorgrad i 1924 etter å ha skrevet en avhandling som sammenlignet felles opprinnelse for den greske ambrosia («gudenes føde») og en tilsvarende indisk navngitt drikke kalt amrita, som etter sigende gjorde den som drakk udødelig. Avhandlingen ble kontroversiell ettersom en del av eksamensnemnden, som Henri Hubert, mente at Dumézil hadde tatt seg friheter med fakta for å kunne sammenfatte en mer vakker tolkning – noe som han også senere ble kritisert for.
Da Dumézil følte at han ikke fant sin plass i den franske akademiske verden flyttet han til Tyrkia i 1925 for å undervise ved Universitetet i Istanbul og ble der en del av Kemal Atatürks forsøk på å omdanne Tyrkia til en moderne, verdslig nasjon. Som et resultat lærte han seg tyrkisk og utviklet en interesse for ubychisk og reiste omfattende i Russland, Tyrkia og i Kaukasus. Han ble en av de fremste franske ekspertene i kaukasiske språk. Han sammenlignet etruskisk språk med kaukasiske. I 1931 tok han en ny posisjon ved Uppsala universitet i Sverige som tillot ham å slipe sine kunnskaper i svensk som et germansk språk utledet fra indoeuropeisk.
I 1929 utga Dumézil sitt verk Flamen-Brahman, det første fullstendige uttrykk for hans trifunksjonelle hypostese, og tankene ble gjentatt i Mitra-Varuna, kanskje hans mest tilgjengelige verk.
Dumézils innflytelse sted på midten av 1930-tallet og i 1935 forlot han Uppsala for å ta imot en posisjon i komparativ indoeuropeisk religion ved det prestisjetunge École Pratique des Hautes Études. Han ble professor ved Collège de France i 1949 og endelig innvalgt til Académie française i 1978 takket være støtte fra hans kollega og medstudent i myter, Claude Lévi-Strauss. I 1984 ble han belønnet med verdensprisen Cino Del Duca, en betydelig internasjonal pris etablert i 1969.
Dumézil er også velkjent som mentor og veileder av mange unge franske forskere, eksempelvis hadde Michel Foucault fordeler av hans støtte da Dumézil sørget for at han fikk undervise i Uppsala tidlig i sin karriere.
Kritikk av Dumézil
Foruten den tradisjonelle gi og ta i akademisk debatt har særlig den amerikanske professor religionshistorie Bruce Lincoln tilspisset miljøet med anklager om fascisme mot Dumézil i en slik grad at det ofte fikk tilsnitt av ad hominem-argument, iallfall i henhold til Dumézils støttespillere. Det ble hevdet at Dumézil var tilhenger av en tradisjonell hierarkisk orden i Europa ved at hans indoeuropeiske dualisme og hans trifunksjonelle ideologi kunne være beslektet til italiensk og franske fascistiske tanker. Politisk hadde Dumézil på 1930-tallet støttet den monarkistiske «Action française», en kontrarevolusjonær fransk bevegelse som støttet orléanistene, og han hadde øyensynlig sympatier for Mussolini. Hans forhold til Alain de Benoist og Jean Haudry var tvetydig, og blant hans nærmeste kollegaer før den andre verdenskrigen var Otto Höfler (som var i Ahnenerbe, en tysk, nasjonalsosialistisk forskningsstiftelse grunnlagt av blant annet Heinrich Himmler), Jan de Vries (som samarbeidet nazistene) og Stig Wikander ved Uppsala universitet (som også ble anklaget for et tvetydig forhold til nazismen).
Til tross for det kontroversielle som var knyttet til Dumézils person har mange av hans verker fortsatt hatt innflytelse i forskningen av oldtidens religioner. Eksempelvis hans tilskynding til komparative studier, og hans grunnleggende innsikt i polyteistiske guder må bli studert ikke bare ved dem selv, men i par og i samspill slik de som dyrket disse gudene selv grupperte dem.
Gina Sandberg
Georgine (Gina) Børrea Sandberg Hille (født 28. september 1840 i Fredrikstad, død 13. desember 1927 i Oslo) var en norsk sangerinne og sangpedagog.
Familie
Gina Sandberg var datter av presten Christian Juell Sandberg og Marie Cathrine Rosenkilde. Hun ble gift på Hamar 9. september 1877 med prest og senere biskop Arnoldus Marius Hille. Han var enkemann etter ekteskapet med hennes søster Charlotte. Gina Sandberg var mor og farmor til de senere biskopene i Hamar Henrik Greve Hille og Georg Hille.
Utdannelse
Allerede 15 år gammel reiste Gina Sandberg til København for å utdanne seg innen sang. Hun studerte først piano, men gikk etter Halfdan Kierulfs råd over til sang. Senere reiste hun til Kristiania, der hun var elev hos Halfdan Kierulf, samtidig som hun underviste i sang. Hun fortsatte deretter sin utdannelse hos Oscar Axel Frithiof Lindhult i Köln og François Wartel og Enrico Delle Sedie i Paris.
Yrkesliv
Etter endt utdannelse i utlandet, vendte Sandberg tilbake til Norge. Hun opptrådte ofte som solist i Musikforeningen. Men Gina Sandberg utmerket seg først og fremst som sangpedagog, og med sin grundige utdannelse ble hun svært populær. Som bispinne i Hamar trappet hun ned denne aktiviteten, og deltok i det lokale menighetsarbeidet. Da hennes ektemann tok avskjed, flyttet de til Kristiania, der hun gjenopptok undervisningsarbeidet. Blant Sandbergs elever var den fremragende operasangerinnen Amunda Kolderup, Dagny Sandvik, Elisabeth Munthe-Kaas, Lalla Møller og Ingeborg Sandvik.
Tjønnakssivbukk
Tjønnakssivbukk (Donacia versicolorea) er en bille i gruppen sivbukker og tilhører familiegruppen bladbiller (Chrysomelidae). Den er registrert i Norge.
Utseende
Tjønnakssivbukk er mellom 5-5-10 mm lang. Kroppen er langsmal og ikke så oval som bladbillene ofte er. Den er naken, uten en kort, tett og fin behåring på halskjoldet og dekkvingene. Den er metallisk farget i ulike nyanser av messing- og bronsefarge. Ofte med et purpur-rødt band bakover dekkvingene ved sømmen (midtlinjen). Halskjoldet på midten med utydelig punktur, men med tydelige tverr-rynker. Bakkroppen smalner bakover, den bakerste spissen av dekkvingen er tverr (ikke buet). Hodet er fremover-rettet. Beina har lite metallglans, de er gule eller nær gul-røde, og er forholdsvis lange. Baklåreneer noe oppsvulmet, de er like lange som dekkvingene, de når til spissen.
Levevis
Både larvene og de voksne (imago) billene finnes nær ferskvann hvor de lever av å spise blad på næringsplanten. Særlig på Potamogeton natans. Larvene lever under vannoverflaten. De voksne er særlig aktive i solskinn.
Tjønnakssivbukk tilhører gruppen av insekter med fullstendig forvandling (holometabole insekter), som gjennomgår en metamorfose i løpet av utviklingen. Larvene er radikalt forskjellige fra de voksne i levevis og i kroppsbygning. Mellom larvestadiet og det voksne stadiet er et puppestadie, en hvileperiode, der billens indre og ytre organer endres.
Edvin
Edvin er et mannsnavn. Navnet er en variant av Edwin, som er en engelsk parallell til det norrøne navnet Audvin, hvor audr betyr «rikdom» og vin betyr «venn».
International Review of the Red Cross
International Review of the Red Cross er et vitenskapelig tidsskrift innen internasjonal humanitærrett som utgis av Den internasjonale Røde Kors-komiteen i samarbeid med Cambridge University Press. Tidsskriftet ble grunnlagt i 1869. Det beskrives av komiteen som et «forum for debatt, refleksjon og kritisk analyse om internasjonal humanitærrett, humanitær innsats og politikk i væpnet konflikt og andre situasjoner med vold». Tidsskriftet hadde opprinnelig fokus på å gi informasjon om nyvinninger i medisinen og juridiske råd av relevans for væpnet konflikt. Tidsskriftet var opprinnelig franskspråklig og fikk et engelsk supplement i 1948 og en fullverdig engelsk utgave i 1961. Idag har tidsskriftet engelsk som hovedspråk og seksjoner på fransk, spansk, russisk, arabisk og kinesisk. Bruno Demeyere ble sjefredaktør i 2020.
Liste over Norges kommunalministre
Liste over Norges kommunalministre viser statsråder i departementet, som 20. desember 1948 ble opprettet som Kommunal- og arbeidsdepartementet – ved at saker ble overført fra Justis- og politidepartementet og Sosialdepartementet.
Juliette Haigh
Juliette Haigh (født 4. august 1982) er en newzealandsk roer som spesialiserer seg i toerbåt. Hun representerte landet sitt i Sommer-OL 2012 i London, der hun tok bronse i toer uten styrmann.
Liste over Norges kommunalministre
I perioden 1990–92 het det kun Kommunaldepartementet, mens det fra 1997 til 2013 het Kommunal- og regionaldepartementet – ettersom arbeidsavdelingen i 1997 ble overført til det daværende Arbeids- og administrasjonsdepartementet.
Edvin
Utbredelse
Eadwine eller Edwin var et vanlig navn i England på 1000-tallet og igjen på midten av 1800-tallet og begynnelsen av 1900-tallet.
Liste over Norges kommunalministre
I perioden 2013–21 het det Kommunal- og moderniseringsdepartementet, før det endret navn til Kommunal- og distriktsdepartementet i 2021.
Fra 12. april 2022 er Sigbjørn Gjelsvik (Sp) kommunal- og distriktsminister.
Fred Wenstøp
Fred Wenstøp (født 7. mai 1945 i Oslo) er norsk professor i strategi og logistikk.
Wenstøp ble cand. real fra Universitetet i Oslo i 1969, og tok doktorgraden ved University of California i 1975 med avhandlingen Linguistic simulation models of organizations. Han har arbeidet som professor og dekan (perioder) på Handelshøyskolen BI siden 1990-tallet.
Han har særlig interessert seg for teoretisk og anvendt beslutningsanalyse innen området miljø. På 1980-tallet viste han og medarbeidere at norsk oljevernberedskap var planlagt med en nytte som var langt lavere enn kostnadene, og dette førte til at oljevernberedskapen ble skalert ned. Han har også bidratt til prioriteringen av utbygging av vannkraftanleggene i Norge.
20 år i takt
20 år i takt er et musikkalbum med Stensgård & Midtliens kvartett, utgitt i 1997.
Chunga’s Revenge
Chunga's Revenge er Frank Zappa's tredje soloalbum, utgitt 23. oktober 1970. Zappa's første utgivelser på 1970-tallet markerer den første opptreden av tidligere medlemmer av The Turtles, "Flo & Eddie", på en Zappa–innspilling, og signaliserer begynnelsen av en kontroversiell periode av Zappas historie. Chunga's Revenge representerer et skifte fra både satiriske, politiske kommentarer fra hans innspilinger på 1960-tallet med The Mothers of Invention og jazz fusion på Hot Rats.
Sanger
Materialet på Chunga's Revenge inkluderer en "gitar jam" («Transylvania Boogie»), en blues–aktig låt («Road Ladies»), a jazz-aktig låt («Twenty Small Cigars») og en avantgarde live improvisasjon («The Nancy and Mary Music») hentet fra "King Kong" fra en konsert med The Mothers i juli 1970, offisielt utgitt på Road Tapes, Venue 3. Endel popmusikkinspirerte låter («Tell Me You Love Me», «Would You Go All the Way?«», «Rudy Wants to Buy Yez a Drink"» og «Sharleena«») finnes på side 2 sammen med en improvisasjon med albumtittelen og et spor kun med rytmeinstrumenter («The Clap«»).
Låten «Twenty Small Cigars» ble hentet fra The Hot Rats sessions fra sommeren 1969. «Transylvania Boogie» og «Chunga's Revenge» kom fra den tidlige perioden i 1970, der Zappa opptrådte met et band uoffisielt kalt "Hot Rats", med medlemmene Ian Underwood, Don "Sugarcane" Harris, Max Bennett og Aynsley Dunbar. Fra samme periode kommer låten «The Clap», en kort låt med slagverksinstrumenter med Zappa som den eneste musikeren. Sangsporene handler alle om sex og/eller groupies og som Zappa nevner på omslaget både på LP'en og CD'en, er en forsmak på den kommende 200 Motels film/album, og daterer seg fra sommeren 1970, etter dannelsen av den nye "Mothers of Invention" sammensetningen.
Den originale versjonen av "Sharleena" fra tidlig i 1970, ble med på det posthume Frank Zappa-albumet The Lost Episodes.
Andre "tapte" spor fra disse innspillingene inkluderer instrumentalsporene «Twinkle Tits» og «Bognor Regis». En live-versjon av «Twinkle Tits» finnes på en del bootlegs, men den originale studioversjonen er ennå ikke tilgjengelig. «Bognor Regis» var planlagt å bli utgitt som B-siden på «Sharleena», men singelen ble aldri utgitt, men sporet kom likevel fram til publikum på en vinylplate, hvilket gjorde at låten endte opp på "samlernes marked".
Tittelsporet ble senere innspilt av det Argentinske/Parisiske "tango revival" gruppen "Gotan Project" til deres 2001 debutalbum, La Revancha del Tango.
Gitarmelodien i låten «Tell Me You Love Me» er veldig lik de som er brukt i «Bwana Dik» og «Daddy, Daddy, Daddy», under "if his dick is a monster" delen, fra livealbumet Fillmore East - June 1971, og fra filmen 200 Motels. Zappa ville inkludere en 1980 live-versjon av sangen på live-albumet Tinsel Town Rebellion, mens en 1988-versjon med endret sangtekst, «Why Don't You Like Me» fantes på livealbumet Broadway the Hard Way. En lignende versjon fra 1984, kjent som «Don't Be a Lawyer» ikke har blitt offisielt utgitt. Zappa ville også inkludere en 1980-innspilling av «Sharleena» på albumet Them or Us, mens en 1988 versjon av låten «Chunga's Revenge» der Zappa spiller sammen med sin sønn Dweezil, var åpningsporet på albumet Trance-Fusion som Zappa samlet sammen på 1990-tallet (men ble ikke utgitt før 2006).
Sporliste
Alle låter skrevet av Frank Zappa.
Side 1
Personell
Musikere
Produksjon
Verdensmesterskapet i bryting
VM i bryting er verdensmesterskapet i amatørbryting, og er organisert gjennom det internasjonale bryteforbundet FILA. Det har vært konkurrert i gresk-romersk stil helt siden 1904, mens det har vært konkurrert i fristil fra 1951. Kvinnene kom inn i mesterskapet fra 1987.
Norge har arrangert mesterskapet fire ganger. I 1981 og 1985 i Oslo og Kolbotn i gresk-romersk stil og for kvinnene i 1987 i Lørenskog og 1993 i Stavern.
Mesterskap
Frem til 2005 var det vanlig at de forskjellige klassene ble arrangert i forskjellige byer.
Luftvernbataljonen
Luftvernbataljon Ørland (LVbn Ørland) ble opprettet i 1954 på Ørland flystasjon i Ørland kommune i Trøndelag. Gjennom historien har LVAbn benyttet kanonluftvern av typen L-60 og L-70, radarsikter av typen RSS-40 og FCS-2000 og missilsystemer av typen NOAH (Norwegian Adapted HAWK) og NASAMS (Norwegian Advanced Surface to Air Missile System), lenge oppsatt i kombinasjon kalt NORSOL. Bataljonen hadde i 2012 ca 65 befal og vervede, og 75 vernepliktige soldater.
Ballarat (California)
Ballarat er en amerikansk «spøkelsesby» i Inyo County, California. I dag har byen bare to heltidsinnbyggere. I juni 2004 bodde Robert Novak og hans hund Potlicker der.
Luftvernbataljonen
Bataljonen er organisert i forskjellige tropper.
Ballarat (California)
Historie
Ballarat ble grunnlagt i 1896 som et forsyningssted for gruvene i Paramint Valley. En kvart mile mot syd er Post Office Spring, en pålitelig vannkilde anvendt siden 1850-årene av utbyggere og ørkenvandrere. George Riggings, en ung australsk immigrant, gav Ballarat sitt navn da han foreslo at den skulle bli oppkalt etter byen i hjertet av Australias gulland, Ballarat.
Luftvernbataljonen
Idag er LVbn Ørland den eneste luftvernavdelingen som eksisterer i Norge. Bataljonen ble sommeren 2014 slått sammen med Luftvernartilleribataljon Bodø og samlet på Ørland hovedflystasjon. LVAbn Ørland har egen rekruttskole på Ørland tiltross for Luftforsvarets felles rekruttskole på Madla.
Ballarat (California)
Historie
I sin glanstid 1897–1905 var Ballarat hjem og hovedkvarter for 400–500 mennesker. Byen hadde salooner, tre hoteller, en Wells Fargo-stasjon, et postkontor, en skole, et fengsel og et likhus, men ingen kirke. Ballarat var en oase for glede, munterhet og avslapping. Byens nedgang startet da Ratcliff Mine, i Pleasant Canyon øst for byen, innstilte sin virksomhet. I 1917 ble postkontoret stengt og alt som ble igjen var noen sta utbyggere samt ørkenrotter.
Da Slim avgikk ved døden i 1962, ble hans begravelse overført på TV. Han blir betraktet som den siste av de som i sin tid muliggjorde spøkelsesbyene, én av de som vandret ut i ørkenen på jakt etter gullet ved regnbuens ende. Selv hevdet Slim at ensomheten aldri hadde vært noe problem. På hans gravsten står svaret han bestandig hadde på det uunngåelige spørsmålet: «Ensom jeg? Jeg er halvt coyote og halvt villesel».
I 1960-årene kom en annen berømt (eller beryktet) besøkende regelmessig til Ballarat. Charles Manson og hans familie av mordere oppholdt seg på Baker Ranch sør for byen og etterlot sin graffiti i Ballarat.
En gammel Dodge Power Wagon, som står parkert i byen, har fremdeles stjernene som familien brukte som sin signatur.
Filmen Easy Rider hadde en scene som ble filmet i Ballarat, hvor Peter Fondas rollefigur tar av sitt Rolex-armbåndsur og kaster det bort før han og Dennis Hoppers rollefigur legger ut på vei igjen på sine motorsykler mot New Orleans.
The Abandonment
The Abandonment er en amerikansk stumfilm fra 1916, regissert av Donald MacDonald.
Handling
Doktoren Edmund Stewart er knust når hans velstående forlovede, Emily Thurstn, dumper ham for å gifte seg med en langt mer velstående aksjemegler - Benson Heath. Stewart gir derfor opp hele lege-praksisen sin, flytter ut på landsbygda, og blir en hjemløs. Emilys far dør kort tid senere, men etterlater henne ingen penger.
Nå i økonomiske problemer flytter Thurstn og Heath til et isolert hjem på landsbygda, i håp om å unnslippe krevende kreditorer. Men saken forverres raskt, og når Heaths døde kropp blir funnet i hjemmet deres en natt - med en bevisstløs Emily ved siden av seg - faller mistankene om drapet straks på henne.
PFK Slavia Sofia
PFK Slavia Sofia (bulgarsk: ПФК Славия София), også kjent som bare Slavia Sofia, er en bulgarsk fotballklubb fra hovedstaden Sofia. Klubben spiller for øyeblikket i A PFG, som er landets øverste divisjon. Slavia Sofia ble grunnlagt den 10. april 1913 og spiller sine hjemmekamper på Ovcha Kupel stadion.
Klubbens trener er José Mari Bakero. Lagets draktfarger er helhvite hjemmedrakter, mens bortedraktene er helsvarte. Klubben har siden grunnleggelsen vunnet det bulgarske seriemesterskapet syv ganger og det bulgarske cupmesterskapet syv ganger. Slavia Sofia har også deltatt i UEFA-cupen en rekke ganger. De beste plasseringene i Europa var for øvrig da klubben nådde semifinalen i Cupvinnercupen i 1966/1967-sesongen og kvartfinale i 1980/1981-sesongen.
Strigulia
Strigulia er en slekt av biller som hører til familien praktbiller (Buprestidae).
Utseende
Ganske små, smale, mørke praktbiller, kan ha noe metallisk glans. Pannen er litt innskåret mellom fasettøynene, antennene korte og sagtakkede. Pronotum er avrundet, bredere enn dekkvingene, dekkvingene litt innbuktede i midten.
Vi fire
Vi fire er et musikkalbum med Stensgård & Midtliens kvartett, utgitt i 1991.
Isak Scheel
Isak Scheel (født 19. juni 1990 i Oslo) er en norsk fotballspiller som spilte for Lillestrøm i den norske eliteserien. Han spiller mest i forsvar, men har også spilt på midtbanen. Opphavsklubben hans er Ready, hvor han spilte frem til juniornivå, da han byttet klubb til Stabæk, før han kom til Sogndal før 2010-sesongen. Der spilte han i 17 av seriekampene til Sogndal da de rykket opp fra Adeccoligaen til eliteserien. I hans første sesong i Tippeligaen spilte han 29 kamper for Sogndal.
I november 2011 ble det klart at Scheel skulle spille for Lillestrøm i 2012-sesongen.
Styren
Styren, også kjent som vinylbenzen og mange andre navn, er en organisk forbindelse med kjemisk formel C6H5CH=CH2. Under normaltilstanden er det en aromatisk hydrokarbon og oljeaktig væske. Styren fordamper lett og har en søtlig lukt, selv om vanlige forurensninger gir en ubehagelig lukt. Styren er et viktig halvfabrikata for polystyren, et viktig syntetisk materiale. IARC, det internasjonale kreftinstituttet, har klassifisert substansen som "mulig kreftframkallende for menneske".
Bufe
Bufe er en samlebetegnelse som beskriver produksjonsdyr og andre nyttedyr. I Norge bruker vi normalt beskrivelsen bufe når vi ønsker å definere tradisjonelle beitedyr som krøtter, hest, sau og geit, men begrepet inkluderer også andre tamme produksjonsdyr, for eksempel gris, kanin, hønsefugl og gjess med videre. I andre lands bruk av samme begrep inngår gjerne også dyr vi oppfatter som mer eksotiske, som for eksempel esel og kameldyr som alpakka, guanako, lama, vikunja, baktriakamel, dromedar med videre.
Charun
Charun (også Charu eller Karun) var i etruskisk mytologi en psykopomp i underverden, ikke til å forveksles med herskeren av underverden, kjent av etruskerne som Aita. Han er ofte portrettert i kunsten sammen med Vanth, en bevinget gudinne som også var assosiert til dødsriket.
Opprinnelse
Hans navn var tatt fra den greske Kharon, skjønt det er uklart om etruskerne hadde et stedegent navn for guden før den greske påvirkningen. Som foreslåtte muligheter i det etruskiske språket som θu «den ene» endret til θunśna «første», lev «løve» (fra greske leōn) og Apulu (fra greske Apóllōn), ord som endte i -n etter at u forsvant fra språket, noe som er grunnen til at hans navn er stavet Xarun og senere Xaru.
Framtoning
Den etruskiske Charun var vesensforskjellig fra hans greske motpart. Som vokter av inngangen til underverden ble han avbildet med en hammer, hans religiøse symbol, og er framstilt med spisse ører, slanger rundt armene, og en blåaktig hudfarge som symboliserte dødens forfall. I noen bilder har han enorme vinger. Han er også avbildet som et stort vesen med slangelignende hår, en gribbs bøyde nese, store hoggtenner som en villsvin , store øyenbryn , store lepper, rasende øyne , spisse ører , et svart skjegg, store vinger , misfarget (blek kremaktig, blåaktig eller grå) hudfarge , og slanger rundt armene.
Funksjon
På grunnlag av deres kombinerte ekspertise i den etruskiske forskningen og klassiske artefakter og kulturgjenstander betrakter de Charus svingende hammer i «Pulenas' grav» til å være en apotropeisk innretning (en talisman for å avvise det onde). Apotropeisk kunst var også praktisert av grekerne på denne tiden, som representert med unormalt store øyne malt på drikkekrus på 500-tallet f.Kr. for å avvise ånder mens man drakk eller den avskyelige avbildningen av Medusa hvis bilde ble sagt å få menn til å bli omdannet til stein. Gjennom disse bildene av vold og blodsutgydelse kan etruskerne ha trodd at de bidro til å avsverge onde ånder fra graven foruten å innvie/vigsle graven kanskje som et alternativ til de egentlige rituelle ofringene av et dyr som ellers ble gjort i begravelsesriter
Nancy de Grummond tilbyr et annet syn. Relieffene på sarkofagen til Laris Pulenas ved Tarquinia viser to Charuner som svinger hver sin hammer mot en persons hode, skjønt hodet (sannsynligvis det til Pulenas, en adelsmann og eier av sarkofagen) ikke lenger er bevart i relieffet grunnet dårlige konservering. År senere i Colosseum ville en Charun-lignende figur kalt Dispater slå taperen med hammer for å sikre seg at han var død; det er kanskje en refleksjon av Charun.
Hammeren kan også være brukt som en beskyttelse av den døde; den er noen ganger svingt mot slanger som angriper den døde (som vist ved Orvieto amphora). I de fleste tilfeller blir den ganske enkelt holdt, eller at håndtaket er lagt på bakken og hammerhodet peker oppover. De Grummond merker seg at fergen til Charon (Charun) opptrer kun en eneste gang i den bevarte etruskiske kunsten, og at en del etruskiske demoner er utstyrt med årer, men de bruker disse som våpen enn deres egentlige funksjon.
Moderne betraktninger
Mange forfattere tenderer til å ha en oppfatning preget av sensasjon, og skriver om Charun som en «dødsdemon». Andre forfattere er kanskje inspirert av kristne oppfatninger av helvete og moralsk bestraffelse. For etruskerne, og for grekerne, var Hades kun et moralsk nøytralt sted for de døde hvor hverken «de gode» eller «de onde» kunne unnslippe og var samlet der sammen.
Ron Terpening, en professor av italiensk litteratur ved Universitetet i Arizona, siterer Franz de Ruyt, som hevder at Charun er tilsvarende til de chaldeanske demoner eller hinduistiske guddommen Shiva og Kali. Han er likeledes antatt å være tjeneren til Mantus og Mania, og, som Charon, er sammenlignbar med grekernes Thanatos, erinyer (furier) og Keres. Forfatteren, som de Grummond, føler at en del senere renessansemalerier av den greske Charon kan vise kontinuiteten av en førkristen, etruskisk tankegang. Senere, da guddommen hadde utviklet seg til den greske Charontes eller Caronte på italiensk. Terpening merker seg at Charuns hammer eller treklubbe er noen ganger erstattet med åre til tross for at det ikke har praktisk funksjon for hans plikter.
I henhold til Jeff Rovin ledet Charun sjelene på hesteryggen til underverden og «skaffet hester til ny-døde», men dette er ren spekulasjon. Han hevder også at Charun synes å like vold og deltar i krig og legger til at Charun også nyter naturlige katastrofer. En etruskisk kratér (keramikkvase) fra «François-graven» (se bilde) avbilder Charun med Ajax eller Akilles (venstre, skåret bort) som slakter ned trojanske fanger. Denne urnen er oppbevart i Cabinet des Médailles 920, Bibliothéque Nationale, Paris. Rovin forteller at en del opptegnelser skildrer ham med et sverd, og som han «skjærer» sjeler med. Minst ett bilde viser ham lede en sjel på hesteryggen, utstyrt med en hammer og et sverd som han ikke bruker, men frakter med seg.
Den Charon som Vergil beskriver i Æneiden er spesielt ondskapsfull. I henhold til W.F. Jackson Knight er «Vergils Charon er ikke kun den greske fergemannen til Aristophanes [i Froskene], men mer enn det halve hans etruskiske Charun, den etruskiske torturende dødsdjevel, ingen fergemann i det hele tatt.».
Assistenter
Det er antatt at Charun arbeidet sammen med mange assistenter og tjenere i underverden, skjønt de kunne være uavhengige guddommer i egen rett. De fleste av disses navn er gått tapt for oss, men minst en, Tuchulcha, er identifisert på graven til «Orcus II», og har hår og vinger som en av gorgonene. Tuchulcha, hvis kjønn er fortsatt omdiskutert blant forskerne, opptrer i en avbildning av fortellingen om Theseus (kjent hos etruskerne som «These») som besøker underverden. These og hans venn Peirithous spiller et brettspill mens Tuchulcha ser på.
Det er fire Charuner vist på en fresko i «Charunenes grav» (Tomb of the Charuns), og hver opptrer med undernavn. Disse er Charun Chunchules, den meget blærete Charun Huths, Charun Lufe, mens den fjerde har forfalt til det ugjenkjennelige. På sarkofagen til Laris Pulena er det også to Charuner og Vanther på hver side av figuren i midten som antagelig er Laris Pulena selv. De Grummond beskriver ikke disse figurene som assistenter, men antar at Charun kan ha vært en form for vesen heller enn en enkeltstående gud.
Mange av Charuns andre antatte assistenter opptrer i «Graven til de blå demoner» (Tomb of the Blue Demons) som også er stedet for den eneste etruskiske gjengivelsen av den før nevnte fergen til Charon.
I populærkulturen
I moderne tid har Charun aldri vært så populær som hans greske motpart, men det har vært en del tilfeller.
Positivt tall
Et positive tall er et reelt tall som er større enn null, som for eksempel 3, 6 og 163. De positive tallene omfatter ikke tallet 0; mengden av tall som omfatter 0 og de positive tallene kalles for de ikke-negative tallene.
Skalaen kan sammenliknes med en celsiusgradestokk. Når et tall er positivt skrives tallet vanligvis uten plusstegn foran, men i sammenhenger der det er viktig å vite fortegnet, slik som for eksempel breddegrad eller deklinasjon, kan man med fordel ta med plusstegnet hvis tallet er positivt. I disse eksemplene kan man alternativt for tydelighetens skyld bruke N eller S istedenfor fortegn. N betyr nord, det vil si positivt, og S betyr sør eller negativt.
Rebecca Scown
Rebecca Scown (født 10. august 1983) er en newzealandsk roer som spesialiserer seg i toerbåt. Hun representerte landet sitt under Sommer-OL 2012 i London, der hun tok gull i toer uten styrmann.
Chalcangium
Chalcangium er en slekt av biller som hører til familien praktbiller (Buprestidae).
Rønning
Rønning er et etternavn som kommer av ordet rydning, et ryddet stykke jord. Per 24. januar 2020 hadde 5,224 nordmenn Rønning som etternavn.
Das Liebes-ABC
Das Liebes-ABC er en tysk stumfilm fra 1916 regissert av Magnus Stifter.
Flaskeåpner
En flaskeåpner eller -opptrekker er et redskap som brukes til å åpne øl- og brusflasker med. Den kan ha flere ulike former, typisk et avlangt håndtak og et avrundet hode. Dens størrelse er beskrevet av Dansk Standard i DS53 i 1967.
La novia (sang)
«La novia» (Engelsk tittel: «The Wedding». Noen ganger kreditert som «The Wedding (La novia)») er en argentinsk sang med melodi av Joaquin Prieto og engelsk tekst av Fred Jay, som ble inkludert på Julie Rogers' EP-plate i 1964. Den hadde også tittelen The Wedding. Sangen har vært på forskjellige samlealbumer i årene etter at den den ble utgitt.
Opprinnelse
Joaquin Prieto, en argentinsk musiker, skrev og spilte inn en sang i 1960 som han kalte «La novia» (Bruden).
Både den originale spanskspråklige versjonen og en engelsk oversettelse av Fred Jay ble snart velkjent i Europa og i USA, og tallrike artister spilte inn versjoner av sangen i begynnelsen av 1960-årene.
Blant de artistene som spilte inn versjoner av «The Wedding» på denne tiden er Anita Bryant og Malcolm Vaughan.
Rogers' versjon
Etter å ha spilt inn en versjon av sangen «It's Magic» og utgitt den som sin debutsingle, foreslo Rogers «The Wedding» som dens oppfølger, siden det var en sang hun mintes fra sin tid i Spania.