cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Dødmannshånd
Levevis
Dødmannshånd trenger en hard, fast overflate å feste seg i. Det kan være steiner av ulike størrelser, skall av skjell og krepsdyr, stykker av tre eller skipsvrak. Dødmannshånd bor i kolonier, med hvite, gule eller oransje eksponeringer, som ofte minner om hender eller fingre. Dødmannshånd kan bli opp til 25 cm høye og "fingrene" vanligvis er mer enn 3 cm i diameter. Det er en kjøttig koral med samme konsistens som brusk. Overflaten danner et skall av ekso-skjelettet. De enkelte polyppdyr er hvite, gjennomsiktige og stikker ut fra små hull i den lærete overflaten når de skal ta mat. Det gir dødmannshånden et loddent utseende på avstand.
Polyppene hos dødmannshånd har åtte små tentakler, men de enkelte armene er vanskelig å se med det blotte øye. Polyphodianer er følsomme og går vanligvis inn i korallen når de blir berørt. De vises bare etter flere timer.
Dødmannshånd er altetende, polyppene filtrerer sjøvannet for både dyreplankton og planteplankton. Polyppene trekker også oksygen ut av vannet. Dødmannshånd foretrekker steder der det er mye strøm. Dødmannshånd blir fra 20 til 50 år gamle.
Fredrik Kiil
Fredrik Kiil (født 29. september 1921 i Narvik, død 25. desember 2015 i Oslo) var en prisbelønt norsk lege, kjent for sine bidrag til kunnskap om kunstig nyre.
Miljan Mutavdžić
Miljan Mutavdžić (serbisk: Mиљaн Mутaвџић; født 3. februar 1986 i Novi Pazar) er en serbisk fotballspiller. Mutavdžić, som er midtbanespiller, spiller for Borac Čačak i Superliga Srbije. Mutavdžić har tidligere spilt for en rekke serbiske klubber, men også for Malmö FF i Allsvenskan. Han har to landskamper for Serbia fra henholdsvis 2008 og 2009.
Tidlig karriere
Mutavdžić startet karrieren i Bane Raška, før han signerte for den serbiske toppklubben Javor Ivanjica. Klubben rykket ned til nivå 2 i serbisk serie i 2006. Mutavdžić spilte seg inn til fast plass på laget, og var med da klubben vant serien og rykket opp til Superliga Srbije i 2008.
Malmö FF
Det ble 8. mars 2009 klart at Mutavdžić hadde signert for Malmö FF. Han scoret et mål i debutkampen, hvor Malmö FF møtte BK Häcken. Mutavdžić pådro seg imidlertid en kneskade kun dager etter debutkampen, og var ute resten av sesongen. Han slet med å spille seg inn på laget etter skaden, og spilte kun tolv seriekamper i 2010-sesongen. Midtbaneduoen Wílton Figueiredo og Ivo Pękalski hadde også suksess på midtbanen, og satte Mutavdžić og Rick Kruys til dels på sidelinjen. Mutavdžić hadde imidlertid fremgang sesongen etter, da han spilte 22 seriekamper og scoret ett mål. Han spilte også i kvalifiseringen av Mesterligaen, samt gruppespillet av Europaligaen. Malmö FF valgte imidlertid å ikke tilby Mutavdžić ny kontrakt etter 2011-sesongen.
Senere karriere
Mutavdžić gikk i 2012 til Radnički. Han var innom Novi Pazar, før han kom til sin nåværende klubb, Borac Čačak, i 2014.
Landslagskarriere
Mutavdžić spilte sin første landskamp for Serbia 14. desember 2008, da laget møtte Polen i en vennskapskamp. Mutavdžić har spilt sammenlagt to kamper for Serbia, i henholdsvis 2008 og 2009.
The Cloverfield Paradox
The Cloverfield Paradox er en amerikansk science fiction-film regissert av Julius Onah og fotografert av Dan Mindel.
Fredrik Kiil
Han tok examen artium i 1940 på Frydenlund videregående skole i Narvik, medisinsk embetseksamen (cand.med.) ved Universitetet i Oslo i 1948 og den medisinske doktorgraden (dr.med.) i 1958 på avhandlingen The function of the Ureter and Renal Pelvis. Fra 1962 til 1991 var han professor og leder av institutt for eksperimentell medisinsk forskning ved Ullevål sykehus.
Fredrik Kiil utviklet en kunstig nyre som ble tatt i bruk over hele verden, en oppfinnelse som ga ham et stort internasjonalt navn. Som leder av Institutt for eksprimentell forskning ved Ullevål sykehus utviklet han særlig to viktige forskningsfelter: et om nyrenes funksjon og kontroll av blodtrykket og et annet om hjertekamrenes dynamikk og kontroll av blodstrøm.
The Cloverfield Paradox
Handling
En sjokkerende oppdagelse tvinger en gruppe astronauter ombord i en romstasjon til å kjempe for overlevelse mens deres virkelighet har forandret seg.
Fredrik Kiil
I 30 år veiledet han mange unge leger til doktorgrad. Doktorandene har senere inntatt ledende stillinger i Helse-Norge og ved universitetene. Det er nå tilsvarende forskningsmiljøer ved de fire medisinske faktultetene i Norge.
Ompakara
Ompakara er et norsk rockeband som ble dannet i Elverum i 1990 av Helge Aarstad, Helge Hellebust og Kent Maurstad. Det fikk raskt følgende medlemmer:
Bandet spilte egenkomponert musikk inspirert av folkemusikk fra hele verden. Særlig hadde bandet suksess med sin irsk-inspirerte musikk som ble fremført med mye intensitet og ofte i svært høyt tempo. I senere tid har bandet blitt kjent for sin såkalte gangsterpolka-musikk.
Kirstjen Nielsen
Kirstjen Michele Nielsen (født 14. mai 1972  i Clearwater i Florida i USA) var USAs sikkerhetsminister i Donald Trumps regjering fra 6. desember 2017 til 7. april 2019.
Ompakara
I 1990 ga Ompakara ut plata «Vi har på tur» (Ompaplater) som gjorde bra suksess og som bante veien for platekontrakt med Grappa og mange morsomme live-jobber. De mest legendariske var nok plateslippfestene på Slurpen og et par større konserter på Rockefeller i Oslo, men senere også mange andre spillejobber over hele landet.
Kirstjen Nielsen
Nielsen fungerte som assisterende stabssjef i Det hvite hus i Donald Trumps regjering fra 6. september 2017. Hun utførte rollen uformelt fra John F. Kelly ble stabssjef i Det hvite hus 31. juli 2017. Nielsen var tidligere Kellys stabssjef i Department of Homeland Security.
Ompakara
I 1991 kom bandets andre plate «Såpe tel kvelds» ut (Grappa).
Kirstjen Nielsen
Hun er grunnlegger og tidligere leder for Sunesis Consulting. Før hun ble med i Trump-regjeringen var hun seniorstipendiat og medlem av Resilience Task Force ved tankesmien Center for Cyber & Homeland Security ved George Washington University, samt medlem av Global Risks Report Advisory Board i Verdens økonomiske forum.
Ompakara
I 1991 ble dessverre bandet oppløst på grunn av noen interne uenigheter, men mye av materialet ble holdt varmt i årene som kom av band som Gravøl hvor to av de opprinnelige medlemmene (H. Aarstad/I. E. Årva) var med.
I 2004 kom de opprinnelige medlemmene sammen, enige om at fortid var fortid og at det var på tide å spille sammen igjen. Etter en stund trakk S. E. Evenstad og H. Hellebust seg og bandet fikk isteden inn
I 2006 begynte bandet å ta nye spillejobber. Yngve Hareide og Sverre Gjørvad går ut av bandet og Helge Hellebust kommer tilbake på cajon og vokal.
I 2008 kom Ompakaras tredje plate med tittelen Gangsterpolka.
Gangsterpolka
Gangsterpolka er en musikksjanger innen populærmusikken som er inspirert av baltisk folkemusikk. Sjangeren er etablert av Ompakara. Kravet til musikk som defineres som Gangsterpolka er bl.a. total lengde på maksimum 3 min og 17 sekunder. Blant instrumentene som blir benyttet skal det være minst et trekkspill, en fele eller en banjo. Ompakara har søkt patent på begrepet Gangsterpolka hos patentstyret, for derved kunne ha noen føringer i forbindelse med sjangeren.
Grel Zak
Grel Zak er en oppdiktet planet i et annet solsystem i tegneserien Ernie av Bud Grace fra USA. En av seriens bifigurer, menig Zerblat kommer fra denne planeten.
Første gang i Ernieserien
Planeten Grel Zak ble først nevnt i Ernie i en veldig lang serie i fjerde årgang. Det hele startet med at seriens hovedperson, Ernie Floyd var på vei hjem klokken 3 om natten fra sin kjæreste Doris Husselmeyer. Han ble angrepet av planetens svar på mennesker, såkalte "grelzakianere", tatt med opp i et slags romskip og spent fast til et operasjonsbord. Kommandøren sa at de skulle ta ham med til Grel Zak for å gjøre ham til avlsokse. Men etter mange eksperimenter som viste seg å ikke være så groteske som de så ut som, bestemte grelzakianernes kommandør seg for å slippe ham ned på jorden igjen sammen med andre fanger, etter en hjernevask utført ved hjelp av en hammer, eller "herbik mormonsens mesmatron" som grelzakianerne kalte den i den norske utgaven.
Det var her karakteren Zerblat ble introdusert. Han ble tvunget til å "melde seg frivillig" til å følge Ernie ned på jorden igjen. Hjernevasken de påførte Ernie fikk ham til å tro at Zerblat var fra California, noe han også sa til alle som spurte. Med en gang de kom ned på jorden tok Ernie Zerblat med til sin stambar, hvor Zerblat øyeblikkelig drakk seg full, ettersom det sterkeste drinkene på Grelzak inneholdt var sviskejuice.
Ernies onkel, Sid Fernwilter, som var medlem av pirayaklubben (en klubb for svindlere og kapitalister) tok med Zerblat til sin beste venn, og medmedlem av pirayaklubben, dr. Enos Pork, som i serien er fremstilt som like god doktor som et blåskjell. Etter hvert fant de ut at han var et romvesen, og Sid tok han med seg hjem i håp om å tjene penger på ham. Da dette ikke funket bestemte Sid seg for å skrive en kontaktannonse for ham, noe som skaffet ham en date med sin fremtidige kone Buffy (han ble skilt fra Buffy senere i serien, etter at de hadde fått flere tusen froskelignende unger).
Blerfnikgildet
Menig Zerblat forble på jorden senere i serien på tross av en leteaksjon fra grelzakianerne (denne aksjonen førte til at letemannskapet også strandet på jorden). I en historie som kom ut i Norge i 2005 forklarte Zerblat Ernie om det tradisjonelle "blerfnikgildet" på hans hjemplanet. Blerfnikgildet tilsvarer omtrent den amerikanske thanksgiving eller høsttakkefesten. Zerblat inviterte Ernie med seg hjem til familien på Grel Zak, et tilbud Ernnie svarte ja til. Zerblat hadde forklart Ernie om et "menneskelignende dyr med stor nese" som de fetet opp, slaktet og spiste hvert blerfnikgilde. Zerblat hadde som baktanke med invitasjonen å slakte og spise Ernie (i serien har Ernie svært stor nese).
Så snart de ankom på Grel Zak ble Ernie satt i et oppfetningsbur og foret med mat. Ernie fattet ikke mistanke før han møtte Jimmy Hoffa som også satt i oppfetningsburet og gumlet mat. Da Ernie spurte hvorfor de ikke hadde spist ham ennå svarte han med at han "slapp opp for deodorant i 76". Historien ble avsluttet med at Ernie hadde en affære med en kvinnelig grelzakianer som egentlig hadde som oppgave å mate ham (denne grelzakianeren viste seg i den norske versjonen å være Wenche Foss) Ernie selv hadde ikke denne affæren helt frivillig. Ernie reagerte i sinne og havnet i slåsskamp med seriens tegner Bud Grace. Etterhvert bestemte Grace seg for å tegne Ernie ned på jorden igjen.
Kvalifisering til EM i fotball 2024, gruppe D
Kvalifisering til EM i fotball 2024, gruppe D er en av ti grupper i EM-kvalifiseringsturnering for å se hvilke lag som kvalifiserer seg til europamesterskapet i fotball i 2024, som skal avholdes i Tyskland. Gruppe D består av følgende lag: Armenia, Kroatia, Latvia, Tyrkia og Wales. Trekningen ble gjennomført i Frankfurt am Main i Tyskland 9. oktober 2022. Lagene skal spille mot hverandre hjemme og borte i en round robin-format.
Gruppevinneren og andreplassen i kvalifiseringsgruppa kvalifiserer seg til europamesterskapet.
Kamper
--
---
-
Reisverk
Et reisverk er en type bærekonstruksjon som fikk en viss utbredelse som byggemåte for trehus i Norge i perioden fra ca. 1850 til ca. 1940. Reisverket besto som regel av en bærende rammekonstruksjon av stolper og sviller. Stolpene var som regel rettskårne planker av 7" X 3" og festet sammen med ca. 25 mm dømlinger med innbyrdes avstand på 1,5 m. Det ble også benyttet plank med not og fjær. Noen ganger ble det satt inn løse planker som utfylling i hulrommet mellom svillene og stolpene. Plankene fikk i nedre ende en tapp som ble satt ned i spor i svilla. Det samme ble brukt i toppen. Innvendig kunne reisverket bli foret ut ca. 1" for å ta opp ujevnheter, og det ble alltid kledd med panel, ofte vekselpanel eller pløyd panel, eventuelt med underkledning av rupanel. Utvendig ble det også benyttet et lag rupanel, så kraftpapp før utforing og utvendig panel. Som oftest var svillene 4"-5". I fag uten åpninger kunne det settes skråbånd for avstiving. Det er altså nesten ikke hulrom som kan etterisoleres i slike hus.
De første kjente eksemplene på reisverkskonstruksjoner i Norge er fra siste halvdel av 1700-tallet, med grovere dimensjoner av kløyvd tømmer. Reisverket var en byggemetode for bolighus som til en viss grad fortrengte lafteverket. I tidlige kilder ble det å bygge reisverk kalt «å reise tømmeret på ende». Fordelen ved å gå over fra lafting til reisverk var at veggen kunne bordkles umiddelbart, ettersom den ikke krympet i høyderetningen slik som en vegg av liggende tømmer. Trevirke krymper betydelig i tverr-retningen, men praktisk talt ikke i lengderetningen. En nylaftet vegg kan derfor krympe inntil 10 cm på en vanlig etasjehøyde etterhvert som trevirket tørker, mens en reisverksvegg vil få en helt ubetydelig krymping. Ulempen var til gjengjeld at fugene mellom de stående plankene utvidet seg når plankene tørket, og det kunne gi utette og trekkfulle vegger. Lafteveggen blir derimot tettere med tiden når stokkene etterhvert presses sammen på grunn av egentyngden og taktyngden. Siden det var vanskelig å få reisverksvegger tilstrekkelig tette mot trekk, fikk byggemåten liten utbredelse før bygningspapp kom i handelen etter midten av 1800-årene. Da ble det vanlig å kle reisverket med papp både innvendig og utvendig før montering av bordkledning.
Etterhvert som teknikken med å bygge i reisverk utviklet seg, reduserte man dimensjonene på plankene som fylte hulrommene og sparte dermed materialer.
Alice Cooper
Alice Cooper (født Vincent Damon Furnier, 4. februar 1948 i Detroit i Michigan) er en amerikansk vokalist og musiker. Alice Cooper var opprinnelig navnet på Furniers gruppe som ble stiftet i 1966, og han tok bandnavnet som sitt eget navn da han fortsatte som soloartist etter at gruppen ble oppløst i 1975. Han omtales ofte som grunnleggeren av den musikalske sjangeren og showtypen «Shock Rock» på grunn av hans horroraktige teatershow på konsertscenen. Alice Cooper er utseendemessig kjent som mannen med langt mørkt hår, påsminkede ringer rundt øynene, boaslange rundt halsen og pisk eller stav i hånda.
Cooper har tilkjennegjort et kristent livssyn.
Historie
Bandet Alice Cooper ble dannet i Phoenix, Arizona i USA på midten av 1960-tallet. De bestod av Vincent Damon Furnier som vokalist, Glen Buxton på ledergitar, Michael Bruce på gitar og tangent, Neal Smith på perkusjon og Dennis Dunaway på bassgitar. De kalte seg for The Earwigs og var alle skolekamerater. Bandet byttet i 1965 navn til The Spiders og senere The Nazz. I 1968 gikk de over til å kalle seg Alice Cooper, fordi det viste seg at et annet band allerede hadde kalt seg The Nazz. Navnet var hentet fra en skikkelse de visstnok skulle ha fått kontakt med via spiritisme. (De brukte et Ouijabrett.) Andre grupper har i senere tid tatt etter, som et band ved navn Lizzy Borden. Lizzie Borden nevnes for øvrig i sangen «We're all Crazy» av Alice Cooper fra 1978, et kjent navn fra en amerikansk vandrehistorie om en kvinne som drepte foreldrene sine.
De første årene
Bandet startet med å spille såkalt garasjerock og opptrådte på diverse mindre arrangementer rundt om i hjembyen. Det kunne være alt fra bursdagsselskaper til skoleavslutninger. De reiste så til Los Angeles i 1968, hvor de ville prøve lykken. Etter å ha fartet rundt i byen uten penger til verken mat eller klær, traff de til slutt på Frank Zappa som straks tok dem under vingene sine. Bandet ble gradvis beryktet for sine konserter, men ikke fordi de spilte bra musikk. De fleste mente nemlig at det hele låt svært så grusomt, og det gikk sport i å møte opp på en Alice Cooper-konsert for så bare å gå etter en sang og to. Gjennom Frank Zappa fikk de signere på Straight Records i 1969, og de spilte inn albumet Pretties for You. Dette var et svært eksperimentelt rockealbum som ikke svarte til datidens musikalske ideologi. Albumet blir i dag av mange fans sett på som en spesiell kuriositet, men det gjorde seg aldri bemerket i musikkhistorien som et sterkt debutalbum. Rett etter utgivelsen spilte bandet på Toronto Peace Festival sammen med blant andre Yoko Ono, John Lennon og The Doors. Under konserten ble en kylling kastet opp på scenen. Cooper trodde imidlertid at den ikke var ekte og kastet den tilbake med det resultatet at blodet sprutet til alle kanter, og dermed oppsto ryktet om at han bet hodet av kyllinger på scenen. Denne konserten er for øvrig gitt ut i mer enn 50 (!) ulike utgaver, hvorav ingen er godkjent av bandet. Oppfølgerplaten Easy Action, som ble gitt ut i 1970, skapte heller ikke stor suksess. Bandet var på randen av å gå konkurs, og fremtiden så ikke lys ut for gutta fra Phoenix. De hadde uansett gjort seg bemerket i kultmiljøet med sin ukurrante musikk og sitt spesielle sceneshow.
Starten av 70-tallet
Da de flyttet til Detroit (USAs største scene for hardrock på den tiden) sent i 1970, møtte de Bob Ezrin. Han ønsket å gi bandet en sjanse og mente de hadde potensial til å bli noe stort. Bandet signerte året etter for Warner Bros, og sammen med Jack Richardson produserte Bob Ezrin bandets tredje studioalbum, Love it to Death. Ezrins arbeid bar frukter, og plata ble fort et av tidenes store hardrockalbum. Alice Cooper fikk sin første hit inn på listene i USA, en låt ved navn «I'm Eighteen». Nå gikk det bare en vei for bandet, og det var rett mot stjernene. Senere samme år ga de ut Killer, og for første gang tok de i bruk strykere i musikken sin. Denne rockeoperaen gikk i en tyngre retning med lange instrumentale komposisjoner tett fulgt av små korte hitlåter. Låten «Under My Wheels» gikk inn på listene både i USA og andre land, og flere andre låter fra albumet har blitt stående som klassiske Alice Cooper-låter.
Bandets klimaks og død
Da bandet gikk i studio igjen i 1972, ante de nok lite av hva som ventet. Albumet School's Out skulle bli husket av generasjoner og forhatt av datidens foreldre. Bandet hadde laget en bauta som symboliserte akademisk anarki, noe som provoserte svært mange mennesker i de pene kretsene. Tittellåten gikk rett inn på førsteplass på den britiske hitlisten og havnet på #7 på den amerikanske Billboard listen. Singelen solgte i et førsteopplag på over 1 000 000. De tjente store penger på den bråttkommende suksessen og markerte hva de syntes om de kapitalistiske samfunnet med påfølgende plate, Billion Dollar Babies, i 1973. Singelen «No More Mr. Nice Guy» gjorde det også bra på listene, og selve albumet ble deres aller største i forhold til salgstall. Samme år stilte Vincent selv som kandidat til presidentvalget og kastet rundt seg med dollarsedler i musikkvideoen «Elected». Suksessen skulle vise seg å være kortvarig, og senere samme året ble albumet Muscle of Love tatt mindre i godt mot. Også dette albumet er godt likt av fansen og fremstår på mange måter som en glemt skatt. Allikevel skulle den manglende suksessen bety kroken på døren for bandet, og etter at Alice Cooper's Greatest Hits ble gitt ut i 1974, ble bandet oppløst. Alice Cooper satset videre på solokarriere, mens de resterende medlemmene startet bandet Billion Dollar Babies. De gjorde imidlertid ingen suksess og gikk etter hvert over i andre yrker og ble glemt. Glen Buxton døde den 18. oktober 1997 av lungebetennelse.
Alice går solo
Selv om de andre medlemmene ikke gjorde stor suksess da de forsøkte å fortsette, gjorde Vincent selv det bedre. Han tok bandnavnet som sitt eget artistnavn og startet et samarbeid med de to kjente artistene Dick Wagner og Steve Hunter. Resultatet ble et strålende debutsoloalbum i 1974 som gjorde stor internasjonal suksess. Welcome to my Nightmare klatret raskt opp på listene, og låter som «Only Women Bleed» og «Cold Ethyl» gjorde seg bemerket. Samtidig slet Alice Cooper med et stort alkoholproblem, og han hevdet selv at han drakk flere bokser Budweiser daglig. Goes to Hell fra 1976 gjorde det også bra på listene med hitsanger som «Go to Hell» og «I Never Cry», men etter dette bar det bare ein vei, og det var nedover. To album, henholdsvis Lace and Whiskey og From the Inside fulgte på slutten av 70-tallet, hvor deler av det siste albumet ble skrevet mens Alice Cooper var innlagt på et mentalsykehus på grunn av sine problemer. Der skrev han blant annet en kjærlighetserklærende sang til kona, «How You Gonna' See Me Now». I 1978 spilte han også i nyinnspillingen av Sgt. Pepper's Lonely Hearts Club Band sammen med blant andre Bee Gees og Peter Frampton.
De vanskelige årene
Etter å ha kommet seg på bena igjen, gikk Alice Cooper på nytt i studio i 1980, denne gangen med en ny profil. Han hadde lagt fra seg sjokkrock-alteregoet og sto frem i ny korthåret, personlig figur. Med albumet Flush the Fashion som kom ut samme året, kastet han seg på punkbølgen uten å bli lagt særlig merke til. Verken albumene Special Forces fra 1981, Zipper Catches Skin fra 1982 eller DaDa fra 1983 resulterte i et comeback for Cooper, selv om sistnevnte album faktisk er blant et av de mer anerkjente studioalbumene fra artisten. I nyere intervjuer har Cooper selv sagt at han ikke husker noe som helst fra den perioden. Hvis han hører på sangene i dag, klarer han ikke en gang å kjenne dem igjen. Cooper var nær døden på begynnelsen av åttitallet på grunn av et stadig økende misbruk av alkohol og holdt på å omkomme for andre gang i sitt liv. Første gang var som liten guttunge, da han ble rammet av en mystisk og ukjent sykdom som gjorde ham underernært. Men med god hjelp fra kona og familie, klarte han også denne gangen å komme til hektene igjen. I 1986 gravde han frem alteregoet sitt igjen, men denne gangen i ny profil. Siden albumet Constrictor kom ut i 1986, har Alice Cooper nemlig fremstått som avholdsmann og lovlydig, kristen, amerikansk statsborger. Han lagde tre sanger for filmen Fredag den trettende del VI, men to av dem ble endret fordi filmmakeren følte at de var for harde. Den tredje sangen, som ble tatt med i sin fulle og hele versjon, het «He's Back (The Man Behind the Mask)» og ble Alices største hitsingel på mange år. I 1987 fulgte albumet Raise Your Fist and Yell, og han hadde virkelig lagt seg på Heavy Metal-bølgen.
Det store «comebacket»
I 1989 fikk verden et brakende gjensyn med Alice Cooper, da han ga ut albumet Trash og hitsingelen «Poison». Sangen « Poison» ble mye spilt på diskoteker og radiokanaler verden over, og Cooper hadde dermed gjort seg bemerket på nytt. Oppturen fortsatte med Hey Stoopid i 1991 og The Last Temptation i 1994. Alkoholproblemene var borte for godt, og han profilerte seg blant annet som aktiv golfspiller på fritiden. En rekke verdensturneer ble gjennomført i samme tidsrom, men så var det stille fra Alice Cooper-kanten helt frem til 2000. Igjen kom det en rekke mer anonyme album ut som manglet listeplasseringer av betydning, men fansen sviktet ham ikke. Siste album ble gitt ut i 2005, og etter dette albumet var han på verdensturné. Den 7. juni 2006 besøkte han Tennishallen i Stavanger.
Offisielle kompilasjonsalbum
Det er utgitt en rekke samlealbum gjennom årene, men svært mange av disse er forkledde bootlegs. Her er kun en oversikt over de albumene som er garantert originale utgivelser
Diakon
En diakon er opprinnelig en ordinert person i en kristen kirke, i rangordningen plassert under kirkevergen. I enkelte protestantiske kirker har man diakoner. Det finnes også kvinnelige diakoner i enkelte kirker; disse har tradisjonelt blitt kalt diakonisser.
Historie
Ordet diakon kommer fra gresk διάκονος (diakonos), som betyr tjener. Det blir i Apostlenes gjerninger (kap. 6) brukt om syv menn som ble utvalgt for å ta seg av hjelp til menighetens medlemmer og administrative oppgaver. Hjelp til fattige og trengende i en kristen menighet omtales derfor ofte som diakoni. I Romerbrevet 16,1 beskrives den første menighetsdiakon, eller på gresk διάκονον τῆς ἐκκλησίας (diákonon tes ekklesías), nemlig Føbe fra Kenkrea.
Forskjell mellom kirker
I den katolske kirke, den ortodokse kirke, de orientalske ortodokse kirker og den anglikanske kirke er diakonene ordinert, mens det i de protestantiske kirker varierer om de er ordinert eller ikke. Deres oppgaver er i stor grad sammenfallende, men det er et noe forskjellig fokus på hva som er det sentrale i embetet.
Den katolske kirke
I Den katolske kirke er diakonene ordinert, og kun menn kan ordineres. En debatt om kvinnelige diakoner pågår.
Det finnes to typer katolske diakoner: «Vanlige» og permanente. De førstnevnte er normalt prestestudenter, som blir diakonviet en viss tid før prestevigselen. Embetet er da av midlertidig karakter, ettersom det forventes at de vil bli presteviet. Enkelte avstår fra prestevigsel, og kan da fortsette som permanente diakoner. De permanente diakoner er menn som ønsker å gjøre en spesiell tjeneste i kirken, men som ikke føler at de har et prestekall. Gifte menn kan ordineres til permanente diakoner, men en mann som er ordinert til diakon kan ikke senere gifte seg. Den permanente diakoni var i lang tid svært lite utbredt, men etter Andre Vatikankonsil har den fått et oppsving.
Diakonene har egne oppgaver i liturgien, der de assisterer presten ved alteret. De har en egen liturgisk drakt, dalmatika, og bærer tradisjonelt stola skrått over brystet i stedet for hengende rett ned slik prestene har den. De kan forrette ved ektevigsel og dåp, men kan ikke høre skriftemål eller konfirmere.
Det er lang tradisjon for at diakonene har et spesielt ansvar for hjelp til fattige og trengende.
Den anglikanske kirke
Det anglikanske diakonembetet er svært likt det katolske, og anglikanske diakoner er i stor grad engasjert i arbeidet for trengende. De kan være gift, og kan også gifte seg etter ordinasjonen, i likhet med anglikanske prester.
Protestantiske kirker
Det varierer fra en kirke til en annen om diakonene er ordinert eller om de bare utnevnes av menigheten. I Den norske kirke ansettes diakoner av de enkelte menigheter, og er normalt vigslet. Vigsling innebærer i Den norske kirke at vedkommende står under biskopens tilsyn. Reglementet sier at man kan bli diakon hvis man oppfyller ett av følgende krav:
I Norge har det vært drevet diakonutdanning ved Diakonhjemmet i Oslo siden 1890. I dag finnes det diakonale utdanningstilbud ved Det teologiske fakultet ved Universitetet i Oslo, Menighetsfakultetet, VID vitenskapelige høgskole og Lovisenberg diakonale høgskole.
Siste dagers hellige
Diakonatet er det laveste embete i mormonernes prestelige hierarki. Det er en del av det såkalte aronittiske prestedømme.
Troende gutter ordineres normalt til diakoner når de fyller 12, dersom biskopen finner dem egnet. Hovedoppgaven er å dele ut sakramentet på sakramentsmøtene. Ved 14 års alder blir diakoner normalt ordinert til neste trinn, lærer.
Republikken Kongo under Sommer-OL 2008
Republikken Kongo under Sommer-OL 2008. Fem sportsutøvere, tre menn og to kvinner fra Republikken Kongo deltok i tre sporter, friidrett, bordtennis og svømming under 2008 i Beijing. De vant ikke noen medaljer. Friidrettsutøveren Pamela Chardene Mouele-Mboussi var landets flaggbærer under åpningsseremonien.
30px|Friidrett Friidrett
Menn
Kvinner
30px|Bordtennis Bordtennis
Menn
Kvinner
Østasiatiske leker 1993
Østasiatiske leker 1993 (østasiatiske leker) ble arrangert i Shanghai i Kina i 1993.
Rød jonsokblom
Rød jonsokblom (Silene dioica) er en flerårig plante (staude) av smelleslekta (Silene) i nellikfamilien som varierer i høyde fra 25 til 70 cm. Planten er lett kjennelig på de sterkt rød-rosa blomstene og blomsterbegeret med hårete stengel og motsatte, lansettformede blad. Blomstene kan også være hvite.
Rød jonsokblom er særbu, dvs. at det er hunnplanter og hannplanter. Hunnplantene kjennes igjen på de fem arrflikene som stikker ut av kronrøret og at begeret er mer oppblåst pga. kapselen som utvikles. Hannplantene har blomster uten oppblåst beger og lysegule pollenknapper som er synlige i kronrøret.
Den skjelnes fra engtjæreblom på at sistnevnte har svarte, klebrige partier på stilkene like nedenfor blomsterstanden.
Rød jonsokblom vokser i hele landet i veigrøfter, i all kulturmark (beitemark, eng, åker) og på avfallsplasser og rundt industrifelt. Den kan forekomme i høyder nesten opp til 1780 moh.
Farleigh Hungerford Castle
Farleigh Hungerford Castle, også kjent som Farleigh Castle eller Hungerford Castle, er en slottsruin i Farleigh Hungerford i Somerset. Det bestod opprinnelig av en ringmur med et rundt tårn i hvert hjørne og bygninger i borggården. To av tårnene, hovedporten og deler av ringmuren er bevart.
Det ble reist omkring 1370. Den første eieren var Thomas Hungerford, som var speaker i Underhuset. Hans sønn Walter Hungerford, 1. baron Hungerford, utvidet slottet tidlig i det 15. århundre. Den gamle sognekirken ble da innlemmet i slottet, og ble tatt i bruk som slottskapell. Man mener at den nåværende sognekirken ble bygget av Lord Hungerford som erstatning.
Margaret Pole, 8. grevinne av Salisbury ble født på slottet i 1473
Under den engelske borgerkrig var den daværende Lord Hungerford kommandant for parlamentarianernes styrker i Wiltshire. Broren var rojalist, og fikk kommando over garnisonen i Farleigh i 1644. Han overgav seg til Lord Hungerford i 1645, uten kamp. En senere Lord Hungerford tok imot Karl II på slottet i 1675. Etter Rye House-komplottet i 1683 ble slottet raidet, og våpen ble beslaglagt.
Det eies og vedlikeholdes av English Heritage, og er åpent for publikum.
Karoline Bjørnson
Karoline Johanne Elisabeth Bjørnson (født Reimers 1. desember 1835 i Bergen, død 27. juni 1934 på Aulestad i Gausdal) var gift med dikteren, teaterpersonligheten og samfunnsdebattanten Bjørnstjerne Bjørnson fra 1858 og til hans død i 1910. Hun var en klok og kyndig støttespiller for sin mann og bisto ham på flere måter, blant annet med å renskrive – opptil flere ganger – hans dikterverker og artikler. Hennes innsats på dette felt kan vanskelig overvurderes.
Bakgrunn
Hun var datter av Rasmus Helt Reimers og Marie Jahn. Karoline var født i Etne i Hordaland og vokste opp i Bergen. Moren døde tidlig, og Karolines far giftet seg på nytt. Han tok deretter med seg Karolines bror og flyttet med sin nye hustru og hennes barn til Haugesund. Karoline ble da pleiedatter i Bergen hos morbror Adolph Jahn og hans kone Catherine. Karoline brukte i en periode Jahn som etternavn før hun giftet seg.
Familiene Reimers og Jahn hadde innvandret fra Tyskland, og de snakket tysk hjemme.
Karoline ble tidlig glad i å lese, og hennes jevnaldrende har fortalt at når hun som ung pike passet konditoriet til sin onkel Adolph Jahn (som Jahnebakken ved Nygårdsparken i Bergen er oppkalt etter), satt hun ofte fordypet i en roman, og når noen kom inn for å kjøpe en kake, sa hun: «Ta den du skal ha, og legg pengene på bordet. Jeg leser!»
Hun var venninne med Suzannah Thoresen (senere gift med Henrik Ibsen). I ungdommen lovet de hverandre at hvis den ene fikk en sønn og den andre en datter en gang i fremtiden, så skulle deres to barn gifte seg med hverandre. Slik gikk det også; i 1892 holdt Suzannahs og Henrik Ibsens eneste sønn, Sigurd, bryllup på Aulestad med en av Karolines og Bjørnstjerne Bjørnsons døtre, Bergliot. I omgangskretsen til Karoline Reimers i oppveksten var også Ernst Sars, Jonas Lie og Lyder Sagen.
Karoline, Anthonette og Augusta
Bjørnson hadde et lett antennelig hjerte. Men ekteskapet med Karoline besto, og det har tydeligvis blitt bedre og bedre med årene. Da Francis Bull skrev en biografi om Bjørnson til Norsk biografisk leksikon, omtalte han Bjørnsons barneforlovelse fra 1849 med guvernanten hjemme på Nesset prestegård i Romsdal, den dannede og kunnskapsrike Anthonette Seemann. Denne tidlige forlovelsen var ikke ukjent for Karoline, og den ble dessuten omtalt i biografien Bjørnstjerne Bjørnson : Hans barndom og ungdom av Chr. Collin (1923). Men det var først da den ble nevnt i Norsk biografisk leksikon at hun fikk vite at forlovelsen hadde vart i flere år. Det var for øvrig Anthonette som løste den unge mann fra forlovelsen sommeren 1853. Hun giftet seg med en annen.
Bjørnson måtte imidlertid forklare seg nærmere for Karoline, og spurte om hun ikke syntes det var rett at de brøt, da de innså at forlovelsen var et feilgrep. Karoline skal imidlertid ha moret seg, skjønt hun også ergret seg noe over at han ikke tidligere hadde fortalt henne hvor lenge denne forlovelsen hadde vart. Forfatteren Gerd Brantenberg, som er oldebarn av Augusta Mjøen, utga i 1997 en dokumentarroman med tittelen Augusta og Bjørnstjerne. En hovedkilde er Augusta Mjøens erindringer om Bjørnstjerne Bjørnson. De to var i slekt og venner fra barndommen av. De forelsket seg i hverandre i ungdomsårene da de møttes i Kristiania, og forlovet seg hemmelig sommeren 1853, etter at Bjørnson var løst fra Anthonette. Men det ble ikke mer ut av det fordi hennes foreldre var imot forbindelsen, ja, de sørget enda for å konfiskere og brenne brevene mellom de to elskende. Bare to brev fra Bjørnson er bevart, og de er trykt i Augusta Mjøens erindringer om Bjørnstjerne Bjørnson som ble utgitt med forord av Francis Bull i 1951.
Augusta ble av sin far overtalt til å gifte seg med Niels Bache-Mølle Hansen, hvilket skjedde i 1857. Ekteparet bodde på Gjøvik gård. I et brev til Karoline fra 1871 forteller Bjørnson at han har besøkt Augusta og henne familie på Gjøvik. Det framgår tydelig at Karoline må ha kjent til historien med Augusta. Bjørnson var blitt godt mottatt av alle, også av Augustas mor som han hadde grunn til å bære agg til. Han skriver bl.a. dette til Karoline: «Augusta var så sød, alle ungene var vakre. Hansen en hyggelig mand.» Etter at Bjørnson var død oppsøkte Karoline Augusta Mjøen, og de hadde en lengre fortrolig samtale. Augusta Mjøen skrev ned sine erindringer om Bjørnstjerne Bjørnson i en alder av 76 år.
Det «herligste» reisefølge gjennom livet
Karolines og Bjørnstjernes ekteskap ble barnrikt, og fem barn vokste opp. Henrik Ibsen uttalte om Karoline Bjørnson at hun hadde en usedvanlig evne til å «skabe Hjem omkring sig». Bjørnstjerne Bjørnson tilegnet en del av diktene sine til Karoline, som «Til min hustru», hun som «slynged sin Kjærlighed om hans liv», og «Mit følge», skrevet til Hjemmets Ære og Min Hustrus Pris. I det sistnevnte står:
Karoline skal også ha inspirert til andre dikt, og dessuten ha gitt trekk til noen av de mest kjente kvinneskikkelser i hans forfatterskap, som Klara Sang, Tora Parsberg, fru Dag.
Karoline Bjørnson ligger gravlagt i æreslunden på Vår Frelsers gravlund i Oslo.
Madelon Baans
Madelon Baans (født 8. oktober 1977) er en nederlandsk svømmer.
Hun representerte Nederland under Sommer-OL 2004 i Athen, der hun ble utslått i forsøksheatet på 100 meter bryst.
Aleksandar Jovanović
Aleksandar Jovanović (født 6. desember 1992) er en serbisk fotballspiller som spiller for den kypriotiske klubben Apollon Limassol FC.
Life of a Cowboy
Life of a Cowboy er en amerikansk stumfilm fra 1906 regissert av Edwin S. Porter.
Agnes Rygg
Agnes Rygg (opprinnelig Agnes Isidore Margrethe Sibbern Møller, født 6. juni 1872 i Kristiania, død 22. august 1963) var en av de to første norske sykepleierne som ble utdannet av Norges Røde Kors.
Utdannelse
Hun var utdannet Røde kors-søster fra Sophiahemmet i Stockholm i 1895. Det fantes ingen sykepleierutdannelse i Norge på den tiden, og Røde Kors vedtok derfor å bekoste utdanningen av to sykepleiere i Stockholm. Det ble satt inn annonser i avisene i Kristiania, Bergen og Trondheim, noe som førte til at det meldte seg fjorten søkere. Sammen med Thora Olsen fra Kragerø ble Agnes Møller valgt ut til å sendes til Sverige; Agnes Møller var da 22 år gammel, mens Thora Olsen var 28 år gammel. Før de dro måtte de signere på at de skulle stå til Røde Kors' disposisjon etter å ha fullført utdannelsen i Stockholm.
Virksomhet
I 1897 ble Agnes Møller sykepleier i den gresk-tyrkiske krigen. Tilfeldighetene ville at da krigen brøt ut våren 1897 hadde hun akkurat fullført et kurs ved kommunehospitalet i København. En dansk lege besluttet å dra sørover for å starte en privatklinikk i Athen, og han inviterte Agnes Møller til å slå følge, sammen med en yngre lege. Det ble ikke noe av planene om å opprette privatklinikk; i stedet tjenestegjorde Agnes Møller som den eneste norske sykepleieren ved et provisorisk krigshospital som ble opprettet i bygningen som til vanlig huset en polyteknisk høyskole. Etter at hun hadde arbeidet ved krigshospitalet i seks uker ble det inngått våpenhvile, og Agnes Møller reiste hjem til Norge.
I 1900 arbeidet hun som eneste sykepleier ved tuberkulosesanatoriet på Mesnalien. I 1908-1909 drev hun privatpraksis som Røde kors-søster fra hjemmet i Josefines gate.
Rygg representerte Røde Kors kvinnelige medlemmer. I 1915 etablerte hun "Gifte Røde Kors Søstres Forening", som jobbet for at enker og fraskilte kunne ta opp igjen sin yrkesaktive praksis og "bære drakten" som det het. Foreningen arbeidet også med innsamling til trengende barn og eldre, og driftet hytte på Voksenkollen, Hjemmet for pensjonerte søstre i Gabels gate og aldershjem i Silurveien.
Rygg var aktivt med i organiseringen av Barselhjemutstillingen, en utstilling som viste at morsrollen, kvinnehelse og spedbarnsstell var offentlige anliggender, ikke noe som bare hørte hjemme i den private sfæren. Utstillingen ble først vist i Bøndernes Hus i Kristiania våren 1916, og senere andre steder i landet. Den skulle også bidra til innsamling av penger til å opprette Barselhjem for å trygge mor og barns helse i barseltiden. Barselhjemutstillingens leder var Katti Anker Møller.
Familie
Agnes Ryggs far var William Møller (1822-88) fra Thorsø, distriktslege i Aker og svoger til Katti Anker Møllers mor, Dikka Møller. Mor var Augusta Sanne Sibbern Møller. I 1910 giftet Agnes Rygg seg med Nicolay Rygg (1872-1957). Fra 1910 var han professor i statsøkonomi og statistikk, fra 1913-20 direktør for Statistisk Sentralbyrå og fra 1920 sjefdirektør i Norges Bank.
Jack Hermansson
Bernhard Hermansson (født 10. juni 1988), kjent som Jack Hermansson, er en svensk MMA-utøver som siden mai 2016 har vært under kontrakt med UFC, der han stiller i vektklassen mellomvekt. Han representerer klubben Frontline Academy i Oslo.
CARIFTA Games
CARIFTA Games er en årlig friidrettskonkurranse, grunnlagt av den karibiske frihandelsorganisasjonen CARIFTA (Caribbean Free Trade Association). Lekene ble første gang arrangert i 1972, og har to aldersgrupper: Under 17 år og Under 20 år. Kun utøvere som representerer land som er med i CARIFTA kan delta.
Vinnere av Austin Sealy Award
Fra og med 1977 er Austin Sealy Award delt ut til den utøveren som har utmerket seg mest, enten i form av rekorder og resultater, eller prestasjonene sammenlignet med andre medaljevinnere. Magasinet Carifta Games Magazine listet opp alle vinnerne i sin 40. utgave, i artikkelen "Most Outstanding Athletes over the years: Winners of the Austin Sealy Trophy". Listen nedenfor er korrigert i forhold til listen i Carifta Games Magazine: i 2008 vant Barbados' hekkesprinter Kierre Beckles prisen, og ikke Trinidads hekkesprinter Jehue Gordon, som derimot vant trofeet i 2010 , i stedet for den grenadiske sprinteren Kirani James, som står som vinner i Carifta Games Magazine. Kirani James vant prisen i 2009.
I 2002 ble prisen vunnet av den jamaicanske U17-sprinteren Anneisha McLaughlin, og ikke Usain Bolt, som vant den i 2003 og 2004.
Den bahamanske kasteren Lavern Eve vant prisen i 1982 og 1983, ikke 1981 og 1982, som magasinet skriver. Året 1981 står derfor tomt i tabellen nedenfor (???). En mulig vinner for 1981 er U17-sprinteren Candy Ford fra Bermuda, som vant tre gullmedaljer dette året (100m, 200m, og 400m).
* = Under 17 år
Olav Solberg
Olav Solberg (født 1942 i Drangedal) er professor emeritus i nordisk litteratur ved Høgskolen i Telemark. Han tok cand.philol. grad i nordisk språk og litteratur 1969, og doktorgrad ved Universitetet i Oslo i 1998 på avhandlingen Den omsnudde verda: ein studie i dei norske skjemteballadane.
I perioden 1970 til 1974 var han lektor i norsk og historie ved lærerskolen i Bergen. Deretter ble han ansatt ved Høgskolen i Telemark. Etter at han hadde tatt sin doktorgrad var han professor i nordisk, særlig nynorsk litteratur ved Universitetet i Oslo i to år. Etter 2000 har han vært professor ved Høgskolen i Telemark.
Solberg er medlem av Det Kongelige Norske Videnskabers Selskab.
Odd Kristian Reme
Odd Kristian Reme ("Kian") (født 8. mars 1953) i Brooklyn, New York City i USA, er en politiker som representerer Arbeiderpartiet.
Per 2022 leder Reme Kielland-nettverket som representerer etterlatte og overlevende etter Kielland-ulykken, og som arbeider for en ny gransking av katastrofen der han mistet sin bror.
Tara (buddhisme)
Tārā (sanskrit; devanāgarī: तारा; tibetansk: སྒྲོལ་མ; wylie: sgrol ma; THL: drölma; tibetansk pinyin: zhoima, dölma, dolma og drolma; japansk: Tara bosatsu) eller Ārya Tārā (tibetansk: Jetsün Dólmã) er en kvinnelig «fremtidig Buddha» eller bodhisattva. Hun blir assosiert med praktisering av tantra i tibetansk buddhisme. Hun er «frigjøringens mor», og representerer handlekraft og suksess i arbeid. Tara er en tantrisk guddom som inngår i praksisen til Vajrayana for å utvikle visse spesielle indre kvaliteter og forstå ytre, indre og hemmelige læresetninger om medfølelse og tomhet.
Tara er et generisk navn på flere Buddhaer med lignende aspekter. Disse bør forstås som flere aspekter ved samme kvalitet, siden boddhisatvaer ofte regnes som metaforer for buddhistiske dyder.
De best kjente formene for Tara er:
I noen buddhistiske tradisjoner anerkjenner man 21 Taraer. En praksis som kalles «Til ære for de 21 Taraer» blir resitert om morgenen i alle de fire store sektene innenfor tibetansk buddhisme.
Hovedmantraet for Tara er Om Tare Tuttare Ture Svaha (som uttales «Om Tare Tu Tare Ture Såha»).
Opprinnelsen til Tara som en buddhistisk goddom
Innenfor tibetansk buddhisme regnes Tara som en Buddha for medfølelse og handlekraft. Hun er det kvinnelige aspektet av Avalokitesvara og i noen originalhistorier kommer hun fra hans tårer. Tara er også kjent som en frelserinne, siden den himmelske guddommen hører klagerop fra vesener som opplever elendighet i samsara. Tara-figuren kom opprinnelig fra Hinduismen, hvor hun var en av flere Moder-gudinner sammen med Sarasvati, Lakshmi, Parvati og Shakti. I det 6.århundre, under Pala dynastiet, ble Tara adoptert og tatt inn i det buddhismen som en viktig bodhisattva-figur. Det var kanskje ikke tilfeldig at dette bare var et par århundrer etter at Prajnaparimita Sutra hadde blitt introdusert i det som skulle bli Mahayana-buddhismen i India. Det ser ut til at Tara først opptrer som «Moder av Perfeksjonert Visdom» i buddhismen, og så blir Tara senere regnet som et uttrykk for Medfølelsen av Perfeksjonert Visdom. Men Tara er også kjent som «Alle buddhaers moder», som vanligvis refererer til den opplyste visdommen til buddhaene, så i spørsmål om buddhistiske guddommer er det fornuftig å ikke sette for skarpe grenser mellom hva en goddom dekker, i forhold til en annen guddom.
Alle buddhistiske goddommer kan ses på som et spill av energier av manifestert form som kommer ut av den store tomheten. Uansett ble Tara assosiert med de moderlige kvalitetene medfølelse og nåde. Utvilsomt var dette en lettere tilgjengelig goddom for vanlige folk i India på denne tiden. Det er en ting å stirre inn i øynene på en goddom som representerer visdom som tomhet. Det er kan hende enklere å forholde seg til en gudinne med øyne som ser på en med uendelig medfølelse og som har et søtt smil.
Taras opprinnelse som buddhistisk bodhisattva
Det fortelles mange historier som forklarer Taras opphav som en bodhisattva. Det er særlig en historie som resonnerer godt for kvinner som er interessert i buddhisme og sannsynligvis de som er opptatt av feminisme i det 21. århundret.
I denne historien er det en ung prinsesse som bor i et annet verdenssystem for millioner av år siden. Hennes navn er Yeshe Dawa, som betyr «Månen for Total Oppmerksomhet». I ganske mange millioner år ofrer hun til en buddha i dette verdenssystemet som heter «Tonyo Drupa». Hun mottar instruksjoner fra ham om bodhicitta, eller hvordan man utvikler sitt hjerte og sinn slik at man kan bli en bodhisattva. Så blir hun kontaktet av noen munker som mener at hun har utviklet seg så langt at de foreslår at hun bør be om å bli gjenfødt som en mann, slik at hun kan utvikle seg videre. Da gir hun disse munkene klar beskjed om at det bare er folk med svak forståelse som ser kjønn som et hinder for å oppnå oppvåkning. Hun noterer seg imidlertid at det har vært svært få som har vært villige til å arbeide for å hjelpe vesener i kvinnelige skikkelser. Derfor bestemmer hun seg for at hun alltid vil fortsette å bli gjenfødt i kvinnelig skikkelse, helt til samsara opphører. Deretter mediterer hun i palasset sitt i ti millioner år, og kraften fra denne øvelsen frigjør flere titalls millioner vesener fra lidelse. Som resultat av dette forteller Tonyo Drupa henne at hun fra av vil manifeste seg som den opplyste gudinnen Tara i mange fremtidige verdenssystemer.
På bakgrunnen av denne historien er det interessant å skyte inn et sitat fra Hans Hellighet Dalai Lama om Tara, som er hentet fra en konferansen Compassionate Action i Newport Beach, California i 1989:
Tara ivaretar en del idealer som gjør henne attraktiv for kvinner som praktiserer buddhisme, og hennes fremspring som en bodhisattva kan ses på som en del utviklingen der Mahayana-buddhismen strakk ut en hånd til kvinner og ble mer inkluderende, også i India i det 6. århundre.
Tara som frelserinne
Tara omfatter mange typiske kvinnelige kvaliteter. Hun er kjent som Moder for Nåde og Medfølelse. Hun er kilden, det feminine aspektet av universet, som gir varme, medfølelse og frigjøring fra dårlig karma som oppleves av vanlige vesener i samsara. Hun føder og gir næring, smiler til skapekraften og har sympati for alle vesener på samme måte som en mor føler det for sine barn. Som grønn Tara gir hun hjelp og beskyttelse mot uheldige omstendigheter som man kan møte i samsara. Som hvit Tara uttrykker hun moderlig medfølelse og gir helbredelse til de som er syke eller skadet, enten fysisk eller psykisk. Som rød Tara underviser hun i evnen til å skjelne, i skarpsindig oppmerksomhet om skapte fenomener, og sverger å forvandle rått begjær til medfølelse og kjærlighet. Som blå Tara (Ekajati) er hun sammen med Rahula og Damchen Dorje Legpa hovedbeskytter i Dzogchen-linjen av Nyingma-tradisjonen. Hun beskytter læren ikke bare mot ytre fiender, men også spesielt mot indre fiender, som forfalsker eller feilfortolker læren. Hun uttrykker en fryktelig og aggressiv feminin energi som knuser alle hindre, gir hell og lykke og rask oppvåkning når den påkalles.