cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Husmenighet
Protestantiske husmenigheter i Kina
Fra 1966 ble kirken helt undertrykt. Under kulturrevolusjonen ble alle gudshus stengt eller omgjort til fabrikker, kinoer, barer, svømmehaller og lignende. Mange ble brent og revet. De kristne i Kina ble forfulgt og særlig hardt rammet ble lederne. De tusener av kristne i fengslene hadde små fellesskap der det var mulig. I hjemmene sine begynte kristne å samles i hemmelighet. De sang, bad og leste fra Bibelen. Dette ble begynneslen på husmenighetene. Under kulturrevolusjonen vitnet de kristne forsiktig til sine nærmeste og undergrunnskirken vokste. Etter kulturrevolusjonen kunne de kristne igjen samles i egne gudshus (Tre-selv-kirken). Da var etter alt å dømme antallet kristne vokst. Den gjenetablerte Tre-selv-kirken var fortsatt underlagt kontroll fra myndighetene, mens husmenighetene forble et stort nettverk av undergrunnsmenigheter i Kina.
På 1980-tallet åpnet Kina seg mer for vesten og ikke minst handel med utlandet. Utenlandske misjonærer begynte å komme tilbake til Kina, men ikke på den tradisjonelle måten med misjonsstasjoner, skoler og helsestasjoner som hadde vært den protestantiske grunnmodell for kinamisjonene siden den kom i gang i 1840-årene. Ettersom kinesisk lovgivning forbyr utlendinger å drve misjon, var de forkynnere i hemmelighet og ble det som kalles teltmakermisjonærer. En teltmakermisjonærer har offisielt et andre oppdrag, som humanitær hjelpearbeider eller engelsklærer. Dersom det ble oppdaget at kinesere ble påvirket av kristen tro, ble det utsendelse og hjemreise.
Antall kristne i Kina ble av noen beregnet til å øke med omtrent 30 000 hver dag. Denne veksten skjer i husmenighetene og det er et enormt behov for bibellærere og bibler. Bibeler trykkes både i utlandet og i Kina. Med en kraftig og vedvarende økning av antall kristne hver dag er bibelbehovet enormt.
Biller
Biller (Coleoptera) er en gruppe av insekter med fullstendig forvandling. Biller er den insektordenen med flest kjente arter. Det er beskrevet cirka 400 000 billearter i verden. I Norge er det funnet ca. 3 500 arter.
Utseende
Hudskjelettet er vanligvis kraftig kitinisert (hardt), mens dekkvingene er bløte hos noen grupper, som i familien bløtvinger (Cantharidae). Kroppen kan ha mange farger. Brune og svarte varianter er de vanligste, men det finnes fargerike arter som kler seg i både rødt, blått og grønt. Noen fremstår som metalliske og skinnende blanke, en «farge» som oppstår ved lysbrytning. Mønster i farger forekommer. Overflaten av hudskjelettet har ofte et mønster eller skulptur, og tekstur preget av punkter og forhøyninger eller riller og punktrader. De fleste er nakne eller sparsomt hårete, men sterkt hårete arter forekommer også.
Hodet har bitende munndeler med velutviklede, noen ganger svært store overkjever (mandibler). Det er to par palper (munnfølere), kalt labial- og maksillarpalper. Reduserte munndeler forekommer ganske sjelden hos biller fordi de aller fleste artene tar næring til seg som voksne. Fasettøynene er vanligvis velutviklede, men sjelden påfallende store, punktøyne (ocelli) i pannen finnes hos noen grupper. Antennene er veltuviklede, men kan variere sterkt i formen fra lange og trådformede til korte og kølleformede. Ikke sjelden er noen ledd bladformede eller har lange vedheng.
Beina varierer fra mer åre- (padleåre-) lignende hos noen vannlevende biller som vannkalver, til lange og smidige løpebein hos de landlevende artene, som eksempelvis løpebillene. Andre har bein som egner seg spesielt godt til graving, som hos åtselgravere og tordivler. Hofte (coxa), hoftering (trochanter), lår (femur) og legg (tibia) er velutviklede, mens føttene (tarsus) av og til kan være reduserte. Bakkroppen har harde bukplater, mens ryggplatene (tergitter) oftest er mer eller mindre tynne og membranøse i de gruppene der bakkroppen er dekket av dekkvingene. De fleste biller har ikke påfallende ytre kjønnsorganer.
Levevis
Billene lever mange ulike steder (habitat). De finnes både i fjellet, skogen, på åker og eng, eller i og langs ferskvann. Mange arter lever også i vann. De finnes med andre ord overalt, unntatt i saltvann. Noen arter, for eksempel enkelte arter av løpebiller og kortvinger, trives imidlertid like ved havet, hvor de kan oppholde seg helt nede i fjæresteinene. Biller kan bosette seg i eller på sopp, planter og trær, i råtnende organisk materiale, dyremøkk, dødt kjøtt, i sandholdig jord eller mudder. De fleste artene har livssykluser som varer ett år eller kortere, men noen arter som har larver som lever i ved kan i ekstreme tilfeller bruke flere tiår på utviklingen.
Føde
Mange arter, som løpebiller, vannkalver og mange flere, er rovdyr. Marihøner lever av bladlus. Andre biller, som åtselgravere, lever av døde dyr. Andre igjen, som gjødselbiller og tordivler, har larvestadiene i råtnende organisk materiale som kompost og dyremøkk. Derimot er det ganske få arter som er parasitter på larvestadiet.
Langt fra alle er rovdyr og mange er planteetere som lever av planter, røtter og trær, for eksempel snutebiller, bladbiller, barkbiller og trebukklarver. Mange utvikler seg i død ved. Noen lever som voksne av nektar og pollen fra blomster, slik som gullbasser. Det er ikke uvanlig at larver og voksne utnytter ulike matressurser, og hos enkelte tar ikke de voksne dyrene til seg næring i det hele tatt.
Utvikling
Billene har fullstendig forvandling. Det vil si at larven gjennomgår flere hudskift og et puppestadium, før det voksne (imago) stadiet er nådd. Larvene kan kjennes på at de nesten alltid har tre par funksjonelle (men ofte ganske korte) bein, munndelene er bitende, kroppen er vanligvis forholdsvis tynnhudet. Forøvrig varierer kroppsformen sterkt. På puppestadiet er vanligvis kroposformen til det voksne insektet fremtredende. Billepupper er forholdsvis tynnhudete og skjøre, puppestadiet hos biller er gjerne nokså kortvarig.
Økonomisk betydning
Relativt få arter av biller har direkte økonomisk betydning for mennesket, men mange har betydning som deltakere i økosystemer, dette er vanligvis vanskelig å kvantifisere. En del løpebiller er viktige naturlige fiender av skadeinsekter i jordbruket. Planteetende arter, som i gruppene bladbiller, glansbiller, smellere, oldenborrer og snutebiller, kan gjøre skade i jord- og hagebruk, i de fleste tilfeller ganske moderate skader, men enkelte slik som koloradobillen (Leptinotarsa decemlineata) kan forårsake store skader. I skogbruket kan noen barkbiller og trebukker forårsake skogsdød blant annet ved å spre parasittiske sopp eller rundormer. Larvene til noen grupper, særlig tyvbiller og borebiller og enkelte trebukker, kan ødelegge bygningstømmer og annet treverk. Noen arter av gjødselbiller er viktige fordi de graver gjødsel ned i bakken og slik gjør plantenæringsstoffene mer tilgjengelige for plantene. Enkelte store billelarver, særlig snutebiller og trebukker, blir samlet inn som mat i noen områder. Annen økonomisk bruk av biller er forholdsvis begrenset, men stor melbille Tenebrio molitor, familien skyggebiller (Tenebrionidae) avles opp til dyrefor og også i noen grad til menneskemat. Det kjente (men med tvilsom virkning) afrodisiakumet "spansk flue" ble utvunnet fra en art i familien plasterbiller (Meloidae).
Systematisk inndeling
I 2004 kom et forslag til norske navn på alle de 296 familiene og underfamiliene til de norske billene. Mange av gruppene (familiene, over- og underfamilier) har det samme navnet på norsk. Dette er litt underlig, men ikke problematisk der det bare er én undergruppe. Vanskeligere blir det hos eksempelvis marihøner, der det er flere underfamilier hvor en av dem har det samme navnet som selve familien (den høyere gruppen). En del familier som ikke er funnet i Norge mangler enda norske navn.
Et latinsk familienavn ender med ...idae, en underfamilie ender på ...inae og et navn på en overfamilie på ...oidea.
Nomenklaturen følger hovedsakelig Ødegaard, 2004.
Norske arter
I Norge er det funnet ca. 3 500 arter.
Fossile grupper
I tillegg til de familiene som har nålevende arter er det beskrevet en god del grupper av biller som bare er kjent som fossiler. Listen under omfatter bare de familiene som mangler kjente, nålevende arter. I tillegg har svært mange av de nålevende familien utdødde representanter. For en mer detaljert behandling, se fossile biller.
Giulio Feltrio della Rovere
Giulio Feltrio della Rovere (født 1533 i Urbino, død 3. september 1578) var en av Den katolske kirkes kardinaler. Han var kleriker fra bispedømmet Urbino.
Han ble kreert til kardinal in pectore av pave Paul III den 27. juli 1547, publisert 9. januar 1548.
Subaru Technica International
Subaru Impreza WRX er også laget i en spesiell STI-versjon, med høyere ytelser enn den ordinære modellen. STI står også for utvikling og produksjon av oppgraderte deler, for det meste understellsrelatert, til andre Subaru-modeller.
I 2006 ble navnet STi endret til det mer brukervennlige STI.
Philip Segal
Philip David Segal (født 1958 i Essex, England) er en TV-produsent. Han emigrerte til USA i 1975 da han var 17 år gammel. Han studerte film hos San Diego State University og fikk senere en jobb som casting-assistent og deretter som agent for forfattere.
I 1985 ble han ansatt som leder for utvikling av drama hos Columbia Pictures. Deretter gikk han over til ABC Television, hvor han også jobbet som leder for programutvikling. Han ble involvert i programmer som Twin Peaks, Thirtysomething og China Beach.
I 1991 ble han ansatt i Steven Spielbergs Ambling Entertainment, hvor han raskt ble visepresident for Amblin Television. Han overvåket produksjonene av seaQuest DSV, Earth 2 og The Young Indiana Jones Chronicles.
Det var mens han var hos Amblin at han fikk kontroll over utviklingen av den nye Doctor Who-serien. Han jobbet sammen med en annen utvandret brite, Peter Wagg (produsent av Max Headroom), for å lage utkast til hva som til slutt ble til TV-filmen Doctor Who (1996).
Han hadde vært en fan av serien siden den begynte i 1963, og å produsere sin egen versjon har lenge vært en av hans drømmer. Han ansatte Paul McGann, som den åttende Doktoren og han bestemte også at de skulle ha med Sylvester McCoy, som den sjuende Doktoren.
Segal er nå produsent for sitt eget selskap, Polestar, hvor han har produsert serier som Earth: Final Conflict og Mutant X.
Han har også regissert en episode av Mutant X og regissert og skrevet videoen Hobbs End.
Skovlunde
Etter S-togets «ankomst» umiddelbart nord for landsbyen i 1949, og dermed anleggelsen av Skovlunde stasjon, utviklet byen seg mest rundt stasjonen og nord for banen. I dag er Skovlunde en stasjon på Frederikssundbanen.
Umiddelbart vest for landsbyen lå Skovlunde flyplass fra 1946 til 1980, det var en liten flyplass med noen få privatfly. Den ble nedlagt grunnet for mange klager fra de voksende villakvarter i området.
Sonja av Norge
Oppvekst og utdanning
Sonjas søsken var Haakon Haraldsen (1921 – 2016), Gry Henriksen (1924 – 1970) og Karl Herman Haraldsen (1929 – 1936).
Forlovelse og bryllup
Sonja Haraldsen møtte kronprins Harald første gang i 1959. Ni år senere ble det klart at de fikk gifte seg. I mars 1968 kom meldingen om at kong Olav hadde gitt sin tillatelse til at kronprinsen fikk gifte seg borgerlig. Forlovelsen ga støtet til en debatt om monarkiets fremtid i Norge. Motstanden mot at kronprinsen giftet seg borgerlig viste seg å bli langt mindre enn mange fryktet. Den 29. august 1968 sto bryllupet i Oslo domkirke. I forbindelse med vielsen ble kronprinsessen også tildelt Storkorset av St. Olavs Orden.
Kronprinsesse og dronning
Straks etter bryllupet tok kronprinsessen tak i sine kongelige gjøremål ved å representere i Norge og i utlandet. I 1972 var hun medvirkende til opprettelsen av Prinsesse Märtha Louises Fond, som yter hjelp til funksjonshemmede barn i Norge. Hun har deltatt aktivt i store innsamlinger av midler for å hjelpe internasjonale flyktninger og besøkte på 1970-tallet blant annet vietnamesiske båtflyktninger i Malaysia.
Fra 1987 til 1990 var kronprinsesse Sonja visepresident i Norges Røde Kors. Hun var ansvarlig for organisasjonens internasjonale aktiviteter. Hun deltok i delegasjoner til Botswana og Zimbabwe i 1989.
Da kong Olav V døde 17. januar 1991, besteg kronprins Harald tronen som kong Harald V. Kronprinsesse Sonja ble samtidig Norges første dronning på 52 år. Hun ble samtidig den første norskfødte dronningen siden Margrete Skulesdatter på 1200-tallet. Dronning Sonja ledsaget kong Harald da han avla ed til forfatningen i Stortinget 21. januar 1991. For første gang på 69 år var en dronning til stede i Stortingssalen. Senere har dronningen også vært til stede når kongen har lest Trontalen under Stortingets høytidelige åpning. Etter eget ønske ble kongeparet signet i Nidarosdomen i Trondheim 23. juni 1991. Som dronning har hun bidratt til å omforme og nyorganisere kongehusets funksjoner. Under oppussingen av Slottet i Oslo var dronning Sonja en av de viktigste premissleverandørene. Også ved ivaretakelsen og byggingen av andre kongeboliger i Norge har hun spilt en betydelig rolle.
Fra tidlig ungdomstid av har hun vært opptatt av moderne kunst, og som samler og mesén har hun betydd mye for mange kunstnere. Hennes private kunstsamling ble utstilt på Henie-Onstad-Museet i 2001–2002 og ble en publikumsmagnet. I samlingen finner vi kunstnere som Andy Warhol, Inger Sitter, Leonard Rickhard, Kira Wager, A.K. Dolven, Mari Slaattelid, Axel Hütte, Bjarne Melgaard og Kjell Nupen.
Dronningen er ellers et aktivt friluftsmenneske og går ofte turer i fjellet.
Beskytterskap
Dronning Sonja er beskytter for følgende organisasjoner.
Dronning Sonjas skolepris ble første gang delt ut i 2006 og går til skoler som har utmerket seg ved å praktisere likeverd og inkludering.
Queen Sonja Print Award ble etablert i 2011, og deles ut annenhvert år til nordiske og internasjonale grafikkkunstnere.
Titler og dekorasjoner
Dronning Sonja er innehaver av følgende norske og utenlandske ordener, medaljer og dekorasjoner. Oversikten er basert på Kongehusets liste over dekorasjoner.
Norske dekorasjoner
• Storkors med kjede av St. Olavs Orden
• Storkors av Den Kongelige Norske Fortjenstorden
• St. Olavsmedaljen
• Kong Haakon VIIs 100-årsmedalje
• Kong Olav Vs minnemedalje
• Kong Olav Vs jubileumsmedalje 1957–1982
• Kong Harald Vs jubileumsmedalje 1991–2016
• Kong Harald Vs portrettnål
• Kong Olav Vs portrettnål
• Norges Røde Kors hederstegn
• Oslo Militære Samfunds hederstegn i gull
Utenlandske dekorasjoner
• Storkors av Maiordenen, Argentina
• Storkors av Leopoldsordenen, Belgia
• Storkors av Sydkorsordenen, Brasil
• Storkors av Stara Planina-ordenen, Bulgaria
• Storkors av Chiles fortjenstorden, Chile
• Ridder av Elefantordenen, Danmark (1973)
• 1. klasse av Terra Mariana-korsets orden, Estland (1998)
• 1. klasse av Den hvite stjernes orden, Estland (2014)
• Storkors av Finlands hvite roses orden, Finland
• Storkors av Den nasjonale fortjenstorden, Frankrike
• Storkors av Frelserens orden, Hellas
• Storkors av Den islandske falkeorden, Island
• Storkors av Republikken Italias fortjenstorden, Italia (2001)
• Storkors av Den kostbare krones orden, Japan
• Storkors av Gjenfødelsesordenen, Jordan
• Dronning Jelenas stororden, Kroatia
• Storkors av Trestjerneordenen, Latvia (1998)
• Storkors av Anerkjennelseskorset, Latvia
• Storkors av Vytautas den stores orden, Litauen (1998)
• Storkors av Den nassauske husorden av den gylne løve, Luxembourg
• Storkors av Adolf av Nassaus sivile og militære fortjenstorden, Luxembourg
• Storkors av Den nederlandske løves orden, Nederland
• Storkors av Oranje-husordens kroneorden, Nederland
• Dronning Beatrix' innsettelsesmedalje, Nederland
• Storkors av Den hvite ørns orden, Polen
• Storkors av Kristusordenen, Portugal (2008)
• Storkors av Infante Dom Henriks orden, Portugal (2004)
• Storkors av Fortjenstordenen, Portugal (1981)
• 2. klasse av Det hvite dobbeltkorsets orden, Slovakia
• Ordenen for eksepsjonelle fortjenester, Slovenia
• Storkors av Karl IIIs orden, Spania (1995)
• Storkors av Isabella den katolskes orden, Spania (1982)
• Ridder av Serafimerordenen, Sverige
• Kong Carl XVI Gustavs jubileumsminnetegn 2013, Sverige
• Storkors av Den diplomatiske fortjenstorden, Sør-Korea
• Storkors av Forbundsrepublikken Tysklands fortjenstorden, Tyskland
• Storkors av Republikken Ungarns fortjenstorden, Ungarn
• Storstjerne av Ærestegnet for fortjenester, Østerrike
• Den olympiske orden i gull
Samothraki
Samothraki (gresk: Σαμοθράκη) er en gresk øy i nordlige Egeerhavet. Samothraki betyr «trakiske Samos». Den er en kommune innenfor den regionale enheten Evros i Trakia. Øya er 17 km lang og har et areal 178 km², og per 2011 hadde den 2 859 innbyggere. Hovednæringene er fiske og turisme. Ressurser på øya er blant annet granitt og basalt. Samothraki er en av de mest kuperte og kuperte av samtlige greske øyer, og hvor fjellet Fengari (som betyr «måne») strekker seg til 1 611 meter.
Kjente steder
Et av de meste kjente stedene på øya er helligdommen til de store guder, gresk Hieron ton Megalon Theon. Den mest berømte kunstgjenstanden herfra er en 2,5 meter høy marmorstatue av Nike, seiersgudinnen i gresk mytologi. I dag er statuen kjent som «Nike fra Samothrake», datert til tiden rundt 190 f.Kr. Den ble oppdaget i småbiter på øya i 1863 av den franske arkeologen Charles Champoiseau, og er dag, uten hode, utstilt i museet Louvre i Paris. Andre steder av interesse er ruinene av et genuesisk festning, den maleriske Khora (gamlebyen) og flere fosser.
Historie
Samothraki var ikke en stat av større politisk betydning i oldtidens Hellas ettersom det var ingen naturlig havn og det meste av øya var altfor kupert og fjellrik til å bli kultivert. Øya var imidlertid et religiøst senter av stor betydning med helligdommen for de store guder for hellenistiske og før-hellenistiske seremonier. Blant de som besøkte helligdommen for å bli innviet i øykulten var kong Lysandros fra Sparta, Filip II av Makedonia og, Cornelius Piso, svigerfaren til Julius Cæsar.
Oldtidens by, ruinene av hva som i dag kalles Palaeopoli («gamlebyen») lå på nordkysten. Betydelige levninger eksisterer fortsatt av de antikke murene som ble bygget i kyklopisk stil, foruten også helligdommen til de store gudene, hvor mystiske ritualer ble utført og som var åpent for både slaver og frie mennesker (tilsvarende som med De eleusinske mysterier).
Den tradisjonelle redegjørelsen fra antikken er at Samothraki ble først bebodd av pelasgere og kariakere, og senere av trakere. Mot slutten av 700-tallet f.Kr. ble øya bosatt av grekere fra øya Samos, derav navnet Samothraki («Samos i Trakia»). Imidlertid benekter den greske historikeren og geografen Strabon at dette var tilfelle. Arkeologiske vitnemål antyder at den greske bosetningen skjedde på 500-tallet f.Kr.
Perserne okkuperte Samothraki i år 508 f.Kr. Øya kom senere inn under kontroll av bystaten Athen, og var et medlem av Det athenske sjøforbundet på 400-tallet f.Kr. Det ble underlagt Filip II av Makedonia, og fra da og fram til 168 f.Kr. var øya underlagt makedonsk kontroll. Med slaget ved Pydna hvor Makedonia tapte for Romerriket fikk Samothraki sin uavhengighet, noe som varte fram til keiser Vespasian la øya inn under Romerriket i år 70 e.Kr.
Apostlenes gjerninger i den kristne Bibelen har nedtegnet at apostelen Paulus på hans andre misjonsreise utenfor Palestina seilte fra Troas i Anatolia og til Samothraki hvor han tilbrakte en dag før han reiste videre til Makedonia.
Etter romerske tid
Den hellige Theophanes døde her i 818. Østromerriket hersket over området fram til 1204 da venetiansk handelsmenn overtok, og disse ble erstattet av familien Gattilusi fra Genova i 1355. I 1457 havnet øya på muslimske hender da det osmanske riket overtok. Øya fikk et tyrkisk navn, Semadirek. Et opprør mot undertrykkelsen i den greske selvstendighetskrigen (1821–1831) førte til at det meste av befolkningen ble massakrert, rundt tusen mennesker. Øya kom tilbake på greske hender i 1913 etter Balkankrigene. Øya ble kortvarig okkupert av Bulgaria under den andre verdenskrigen.
I dag
Den moderne havnebyen Kamariotissa ligger på nordvestkysten og tilbyr fergetilgang til og fra steder i nordlige Hellas som Alexandroupoli og Kavala. Det er ingen kommersiell flyplass på øya. Samothraki har skoler, et par latinskoler, banker, et postkontor, strender og et par byplasser (plateies).
Fylkesvei 714
Fylkesvei 714 (Fv714), også kalt «Laksevegen», går mellom Hellesvik i Frøya og Stokkhaugen i Orkland. Veiens lengde var 129,1 km før 2. oktober 2015. Den 2,3 km lange strekningen mellom Breidvoll og Vikstrøm er fortsatt del av veien.
Den tar av fra europavei 39 ved Stokkhaugen og går i retning nordvest til Hemnskjel, i hovedsak gjennom Orkland kommune. Derfra går den i tunnel (Hitratunnelen) under Trondheimsleia og over til Jøsnøya på Hitra og videre over hele øya Hitra i nordvestlig retning til Kjerringvåg på Dolmøya. Her vender veien østover over Dolmøya, før den igjen vender nordover gjennom den undersjøiske Frøyatunnelen under Frøyfjorden til Hammarvika på Frøya der den følger kystlinja, først østover og deretter nordover til Hellesvik der den møter fylkesvei 716.
Historikk
Rundt 1980 gikk veien mellom Kjerringvåg på Dolmøya i Hitra og Ødynhaug i Orkdal, der den møtte riksvei 71. Frøya var tilknyttet via fergesambandet Kjerringvåg–Flatval. Strekningen mellom Fillvatnet og Mastad var skiltet som riksvei 726.
Da Frøyatunnelen ble åpnet 1992 ble Rv714 forlenget med et stykke av riksvei 716 til Hellesvik på Frøya.
1994 ble ferjesambandet Jøsnøya–Sunde erstattet av Hitratunnelen.
I Orkdal ble det bygd en ny strekning langs Skjenaldelva, slik at det sørlige endepunktet ble flyttet fra Ødynhaug til Gjølme, der veien møtte riksvei 710.
Den 2. oktober 2014 ble strekningen mellom Stokkhaugen og Gjølme del av E39.
Den 3. juni 2016 ble Dolmsundbrua åpnet, og forkortet veien med 6 km.
Den 29. februar 2021 ble Åstfjordbrua, Mjønestunnelen og Slørdalstunnelen åpnet og forkortet veien med ytterligere 6 km.
Worksop Town FC
Worksop Town F.C er en engelsk fotballklubb opprettet i 1861 som hevder den er verdens eldste. De spiller for tiden i Conference North i det engelske ligasystemet.
Hubert Cuisin de Méricourt
Hubert Cuisin de Méricourt eller Lu Junxian (født 7. november 1729 i Montdidier i Frankrike, død 20. august 1774 i Beijing) var katolsk misjonær i Kina tilhørende jesuittordenen. Han ankom Beijing i januar 1773 og virket ved hoffet som urmaker og med andre tekniske innretninger.
Dal
En dal eller et dalføre er en langstrakt fordypning i landskapet. Daler kan være skapt av erosjon fra rennende vann eller isbreer (erosjonsdaler), eller av bevegelser i jordskorpen (brudd- og sprekkdaler). Alle daler har en elv i bunnen unntatt de som ligger i uttørkede områder. Begrepet dalføre brukes vanligvis om lengre eller sammenhengende daler, som f.eks. Gudbrandsdalen, Hallingdal eller Numedal. Det finnes tre typer erosjonsdaler (med mellomformer): såkalte «U-daler» og «V-daler», og daler som er delvis fylt opp av sedimenter slik at de har fått en delvis flat dalbunn.
Etymologi
Dal kommer av norrønt dalr som trolig stammer fra germansk *dala-. Ordet kan være beslektet med walisisk dol (eng, beite, dal), russisk dol (dal, underside) og serbokroatisk dolina (bekken, doliner er brukt i geologisk terminologi om fordypninger i karstlandskap blant annet i Rana ). «Dal» i forskjellige kombinasjoner og bøyninger er vanlig stedsnavn i Norge. Engelsk valley og fransk vallee er trolig ikke beslektet med ordet dal. Ordet dal er beslektet med engelsk dale (synonym for valley) og tysk Tal. Ordet dollar (myntenheten) har samme opphav ved at mynter preget i Böhmen ble kalt joachimsthaler, forenklet thaler eller daler. På engelsk sier man dalesman om innbyggere i dales nord i England.
U-dal
Sidefjorder er ofte markert grunnere enn hovedfjorden og danner slik en undersjøisk hengedal. For eksempel er nesten alle sidefjordene til Sognefjorden hengende. Fjærlandsfjordens munning vel 400 meter dyp mens hovedfjorden er nær 1200 meter dyp like ved Fjærlandsfjordens munning. Vadheimfjordens munning er 400 meter dyp. Ikjefjordens munning er bare 50 meter dyp like ved der hovedfjorden er på sitt dypeste.
V-dal
Er en dal med V-formet profil. Dalen er dannet ved elve-erosjon. Langs dalsidene er det gjerne mye løs stein som glir ned mot en elv hvor de males i stykker og fjernes med strømmen av elven. En slukt eller gjel er en smal V-dal med bratte sider, for eksempel Grand Canyon i USA der det er svært tørt og lite erosjon langs dalsidene.
Tjårrisdalen, en liten sidedal til Junkerdalen, er V-formet mens hoveddalen er U-formet. Dette skyldes trolig at isen i hovedsak har beveget seg på tvers av Tjårrisdalen og ikke gravd nevneverdig. Mellom Aurdal og Bagn i Valdres har elven Begna gravd ut et gjel eller dyp V-dal i bunnen av den opprinnelige U-dal. Hovedveien E16 går langs berget i denne V-dalen.
En liten V-dal i jord eller løse masser kalles også en ravine.
Brudd- og sprekkdaler
En sprekkdal eller riftdal dannes der forkastninger lager en sprekke i jordskorpen. En stor og kjent riftdal er Riftdalen i Øst-Afrika.
En graben, dannet ved innsynking mellom to forkastninger i jordskorpen, vil ofte ha form av en dal. Den nedsunkne blokken av jordskorpen i en riftdal kalles en graben.
Mellomformer og kombinasjoner av riftdal og graben finnes.
Daler i Norge
Fjorder og daler er et av tre hovedtrekk ved landformene i Norge. Fjorder og daler er nedskåret i berggrunnen, skapt hovedsakelig av isbreer i Tertiærtiden. Dype daler og fjorder er skåret ned i fjellmassivet. På Sørlandet og Østlandet er fallet fra høyfjellet slakt og dalene er tilsvarende lange og slake. For eksempel Gudbrandsdalslågen og Rauma har begge utspring fra Lesjaskogsvatnet 600 meter over havet, mens Rauma løper 65 km til utløp i havet har Gudbrandsdalslågen/Glomma omkring 500 km til havet. På Østlandet munner de lange dalene ut i sletteaktig landskap sør for Mjøsa. På Sørlandet går dalene nesten helt til kysten. I Trøndelag går dalene stort sett i nordvestlig-sørøstlig retning. På Vestlandet går daler og fjorder ofte parallelt med kysten eller vinkelrett på denne. Dalene rett vest for vannskillet er som regel betydelig brattere enn i øst og har form som elveeroderte V-daler, mens lavere mot fjorden er dalene ofte slakke, breeroderte U-daler. Fjordene er undersjøiske fortsettelser av dalene. På Vestlandet og i Nordland er det store høydeforskjellen over kort avstand blant annet i forbindelse med hengende daler. I Nordland og Troms går de store dalene som regel parallelt med kysten, og landskapet er sterkt oppskåret med daler, fjorder, sund og øyer. De relativt bratte elvene særlig på Vestlandet har flere steder gravd seg innover i terrenget og forskjøvet vannskillet østover. En del sideelver har på denne måten byttet side ved såkalt elvekapring og dalene danner agnordaler med en unaturlig vinkel på hoveddalføret. Dette er synlig blant annet i Raumas og Auras øvre løp der nedbørsfelt har blitt overtatt fra Gudbrandsdalslågen som har fått tilsvarende mindre vannføring.
Noen store dalfører i Norge
Gastrolitt
Gastrolitt (gresk gaster «mage», lithos «stein») er steiner som befinner seg i magesekken eller andre steder i fordøyelsessystemet til et dyr. Magestein blir ofte benyttet av f.eks. krokodiller og fugler for å knuse maten i magesekken. Det er også vist gjennom funn av fossiler at dinosaurene benyttet seg av gastrolitter.
1343 Nicole
1343 Nicole er en hovedbelteasteroide. Den ble oppdaget 29. mars 1935 av Louis Boyer ved Observatoire astronomique d’Alger - Bouzaréah i Alger.
Sel
Sel kan vise til:
Arp 147
Arp 147 eller IC 298 er et par vekselvirkende galakser som ligger rundt 440 millioner lysår unna jorden i stjernebildet Hvalfisken. Galaksene utgjør til sammen noe som kan ligne på et titall. Man regner med at galaksen som utgjør nullen fikk formen etter at den andre galaksen passerte gjennom den. Denne passasjen satte i gang en intens stjernedannelse, da den fikk en tetthetsbølge til å forplante seg utover galaksen. Tetthetsbølgen komprimerte gassen på sin veg og startet på den måten stjernedannelsen.
Fort-Liberté
Fort-Liberté (haitisk kreol: Fòlibète) er hovedsete for departementet Nord-Est i Haiti. Byen hadde i 2012 en beregnet folkemengde på 20,399, med 32,861 i kommunen med samme navn.
Arp 147
Hubble Space Telescope tok et bilde av Arp 147 27.–28. oktober 2008 like etter at det hadde kommet ut av en periode der det var ute av drift.
Fort-Liberté
Byen ble grunnlagt av franskmennene i 1578 og er således en av landets eldste. Den ligger i en bukt og er omgitt av noen fort. Det mest kjente er Fort-Dauphin, som ble bygd i 1732. De to andre fortene ved bukta er Fort-Lachatre og Labouc eller Fort-Labourque.
Byen ble kalt Bayaha av indianerne og spanjolene; franskmennene kalte den Fort-Dauphin. Men da landet ble selvstendig i 1804, fikk byen sitt nåværende navn.
Etter at Henri Christophe utropte seg selv til kong Henri I av Haiti i 1811, gav han byen navnet Fort-Royal; etter hans død i 1820 ble det Fort-Liberté igjen.
Don Quarrie
Donald «Don» O'Riley Quarrie (født 25. februar 1951 i Kingston) er en tidligere jamaicansk friidrettsutøver, en av verdens beste sprintere i 1970-årene.
Quarrie deltok i fem olympiske leker. Han er en nasjonalhelt i Jamaica, og har mottatt anerkjennelse både på og utenfor banen. Det er satt opp en statue av ham ved inngangen til Jamaicas nasjonalstadion, og en skole i Kingston er oppkalt etter ham (Donald Quarrie High School).
Quarrie kvalifiserte seg for Jamaicas 100 m lag allerede som 17-åring, til OL i Mexico by 1968, men han skadet seg under trening og kunne ikke delta. Året etter fikk han stipend for å studere ved University of Nebraska, og han flyttet til USA der han utviklet sine sprintferdigheter videre. Under Samveldelekene (Commonwealth Games) 1970 vant han gull på både 100 m og 200 m, til stor overraskelse for sine mer erfarne konkurrentter. Som ankermann på Jamaicas 4 x 100 m stafettlag tok han sin tredje samveldetittel.
Quarrie gjentok sin dobbelttriumf året etter, under de panamerikanske leker i Cali. Vinnertiden hans på 200 m, 19,8 med manuell tidtaking, var tangering av Tommie Smiths verdensrekord. Den uoffisielle elektroniske tiden, 19,86, var den nest raskeste tiden som var registrert. Quarrie var naturlig nok en av favorittene under sommer-OL i München 1972, men nok en gang skadet han seg under OL. Han deltok på 200 m, men strakk en muskel i semifinalen og måtte bryte løpet.
I 1974 gjentok Quarrie sin bedrift fra 1970 ved å vinne både 100 m og 200 m under Samveldelekene i Christchurch. Han ble dermed den første friidrettsutøver som forsvarte tittelen i begge øvelsene. I 1975 tangerte han nok en gang verdensrekorden på 200 m. I 1976 tangerte han også den manuelle verdensrekorden på 100 m (9,9.). I 1976 kunne han endelig delta i OL uten skade. I Montréal tok han først sølv på 100 m, etter å tapt for Hasely Crawford med ett hundredels sekund. På 200 m holdt Quarrie unna for alle konkurrenter og vant OL-gull med 20,22.
Under Samveldelekene i 1978 vant han sin tredje 100 m tittel på rad, men han ble slått ut på 200 m etter å ha fått krampe. Under sitt fjerde sommer-OL i Moskva 1980 ble han slått ut i semifinalen på 100 m. På 200 m kom han til finalen og tok bronsemedalje, ett tidel bak gullvinneren Pietro Mennea.
Innen 1984 var Quarrie ikke lenger blant verdens beste sprintere, og det var ingen overraskelse da ble slått ut i de innledende rundene av 200 m under OL i Los Angeles. Likevel sikret Quarrie seg sin fjerde OL-medalje da han løp inn til sølv på 4 x 100 m med Jamaicas stafettlag, bare slått av USA.
Han vant gull på både 100 og 200 meter under de Panamerikanske leker 1971.
Etter sin aktive karriere har Quarrie deltatt i aktivt i friidrettsmiljøet, både som administrator og trener. Han har bl.a. vært sprinttrener ved University of Southern California og personlig trener for OL-medaljevinnere som Grace Jackson fra Jamaica og Pauline Davis fra Bahamas. I oktober 2006 signerte Quarrie en avtale om å være konsulent for det kinesiske friidrettslandslaget fram til OL i Beijing 2008.
Quarrie ble i 2008 utnevnt til kommandør av Utmerkelsesordenen.
Prodrive
Historie
Prodrive ble stiftet i 1984 av Ian Parry og David Richards, som nå er styreformann i selskapet. Selskapet ble først involvert i motorsport gjennom rallykjøring for Porsche, MG og BMW, med varierende resultater. I 1987 utvidet det til andre motorsportsgrener, blant annet British Touring Car Championship, og vant serien i 1988, 1989, 1990 og 1991 med en BMW M3. Siden da har Prodrive også vært involvert med Alfa Romeo, Honda og Ford.
Fenghull
Et fenghull er et lite hull eller en kanal som fører fra kruttpanna og inn til ladekammeret i et skytevåpen eller i bakenden av en kanon. Fenghullets funksjon er å transportere ilden fra tennmekanismen ned til drivladningen. Ildoverføringen blir gjort ved lunte, løst krutt eller ferdig preparerte fengrør, som avfyres med såkalt luntestokk eller lås.
Prodrive
Historie
I 1990 inngikk Prodrive et langvarig samarbeid med Subaru og driver Subarus aktiviteter innen rally. Dette har resultert i 3 fabrikkseire og 3 sjåførseire i World Rally Championship.
Fenghull
Fenghull fantes også på tidlige håndvåpen av munnladningstypen. Luntetenning på håndvåpen er ganske upraktisk, og tidlig på 1500-tallet ble det utviklet mekanismer som slo gnist, enten med pyritt og et raspejern (hjullås) ved hjelp av et stykke flint mot ildstål (snapplås og flintlås). I alle disse våpnene var det en liten skålformet fordypning kalt kruttpanne til fengkruttet, og et fenghull derfra inn til drivladningen i kammeret. Neste utviklingstrinn var knallhetter som ble tredd over et rørforlenget fenghull, med en hane som slo mot hetta når en trakk av.
Prodrive
Historie
I 1999 kjøpte APAX 49% av aksjene i Prodrive.
Fenghull
Sot og rømnål
Ved bruk av svartkrutt var oppbygging av sot alltid et problem. Våpen som ble avfyrt mye, slik som militære våpen i slag, risikerte å få fenghullet gjengrodd med kruttslam. Soldatene bar derfor vanligvis med seg en rømnål til å stake opp fenghullet. Artillerister hadde også med seg spiker som kunne brukes til å banke ned i fenghullet og derved gjøre kanonen ubrukelig om de sto i fare for å skulle falle i fiendens hender.
7. desember
7. desember er den 341. dagen i året og den 342. i skuddår. Det er 24 dager igjen av året.
Fenghull
Sot og rømnål
Fenghull bortfalt ved innføring av håndvåpen med enhetspatron, men ble beholdt for forladningskanoner helt fram til 1870-tallet.
Makemake
136472 Makemake (tidligere (136472) 2005FY9) er en dvergplanet og plutoide i Kuiperbeltet som ble oppdaget 31. mars 2005 av et team ledet av Michael Brown. Mens den ventet på et offisielt navn fikk den det uoffisielle navnet Easterbunny, eller Påskeharen, fordi den ble oppdaget rett før påske. Koplinga til påske inspirerte også den endelige navnet: Makemake er skaperguden i den innfødte mytologien på Påskeøya.
Fenghull
Fornagle en kanon
Fenghullet var et ømfintlig punkt i de ellers relativt enkle munnlandingskanonene. Hvis en kanon sto i fare for å falle i fiendens hender, kunne den ganske enkelt gjøres ubrukelig ved å blokkere fenghullet. Artillerister bar gjerne med seg stålspiker, nagler, med mothaker som kunne bankes ned i fenghullet ved et nødstilfelle. Slike naglen måtte fjernes av en børsemaker, og satte effektivt kanonen ut av spillet for slaget. Små grupper av soldater kunne også ta seg i skjul inn i fiendens leir eller ombord i fiendeskip og sette kanonene ut av spill før et slag. Etter erfaringene fra Napoleonskrigen anbefalte den prøyssiske kavaleristen Friedrich Wilhelm von Bismarck at alle kavalerister skulle ha med seg nagler for å sabotere fiendens kanoner dersom det var mulighet for at de ville treffe på artilleri i løpet av et slag.
Makemake
Perihel er på 38,71 AE og aphel på 52,57 AE. Omløpstid om Sola er 308 år.
Diameteren er anslått til 1600 – 2000 km. Dette gjør den kanskje til den 3. største kloden som er observert til nå i denne delen av Solsystemet, etter Eris og Pluto.
26. april 2016 ble det offentliggjort at romteleskopet "Hubble" har oppdaget en måne rundt Makemake. Denne kalles formelt for S/2015 (136472), men forkortes til MK2.
Oppdagelse
Makemake ble oppdaget 31. mars 2005 av et team ledet av Mike Brown. Oppdagelsen ble offentliggjort 29. juli 2005, samme dag som oppdagelsen av Eris ble gjort kjent, og bare to dager etter at oppdagelsen av Haumea var gjort kjent.
Makemake var, sammen med Pluto, den eneste dvergplaneten som var klar nok til at Clyde Tombaugh hadde muligheten til å oppdage objektet i sin søken etter transneptunske planeter rundt 1930. På det tidspunktet var Makemake bare noen få grader fra eplitikken, i nærheten av grensen mellom stjernebildene Tyren og Kusken, med en absolutt størrelsesklasse på 16,0. I denne posisjonen var imidlertid Makemake nært Melkeveien, og ville således ha vært nesen umulig å observere mot den tette bakgrunnen av stjerner. Tombaugh fortsatte letingen noen år etter oppdagelsen av Pluto, men han mislyktes i å oppdage Makemake og andre transneptunske objekter.
Navnsetting
Makemake var gitt overgangsnavnet 2005 FY9 da oppdagelsen ble gjort kjent offentlig. Før det hadde teamet som oppdaget objektet, brukt kodenavnet «Easterbunny» («Påskehare») om objektet, på grunn av oppdagelsen som fant sted kort tid etter påsken.
Objektet ble navnsatt i juli 2008, i samsvar med IAUs regler for navnsetting av objekter i Kuiper-beltet, etter en skaperguddom. Navnet Makemake, skaperen av menneskeheten og fruktbarhetsgud i mytologi hos Rapanuiene, de innfødte på Påskeøya, ble valgt for å bevare objektets forbindelse med påsken.
Bane og klassifisering
Makemake har for tiden (2008) en avstand til solen på 52 AE, nesten så langt fra solen dens bane rekker. Makemake følger en bane veldig tilsvarende Haumeas: en bratt banehelning på 29°, og en baneeksentrisitet på om lag 0,16. Makemakes bane er imidlertid noe lengre fra solen både målt i gjennomsnittlig baneavstand og ved perihelion. Dens omløpstid er nesten 310 år, noe som er lengre enn Plutos 248 år og Humeas 285 år. Både Makemake og Haumea er for tiden langt fra ekliptikken. Makemake vil nå aphelion i løpet av 2033, mens Haumea passerte sin i begynnelsen av 1992.
Makemake er klassifisert som et klassisk Kuiper-belteobjekt, noe som betyr at dens bane ligger langt nok fra Neptuns til at den kan forbli stabil gjennom solsystemets levetid. I motsetning til plutoidene, som kan krysse neptuns bane på grunn av deres 2:3 resonans i forhold til planeten, har klassiske objekter perihelia lengre fra solen, og er uavhengig i forhold til banepåvirkning fra Neptun. Slike objekter har relativ lav eksentrisitet (<2), og går i bane rundt solen i stor grad på samme måten som planetene gjør. Makemake er imidlertid et av de «dynamiske» objektene av de man regner som klassiske Kuiper-belteobjekter, noe som betyr at objektet har relativ høy banehelning sammenlignet med andre lignende objekter. Det er også mulig at Makemake er i en 11:6 resonans med Neptun, noe man trenger ytterligere observasjoner for å få et sikkert svar på.
Satellitter
26. april 2016 ble det offentliggjort at romteleskopet "Hubble" har oppdaget en måne rundt Makemake. Denne kalles formelt for S/2015 (136472), men forkortes til MK2.
7. desember
Navnedag
Hallfrid, Hallstein, Hallgeir.
Fødsler
Se flere som er født 7. desember i Kategori:Fødsler 7. desember.
Dødsfall
Se flere som døde 7. desember i Kategori:Dødsfall 7. desember.
Kenny Chesney
Kenneth Arnold Chesney (født 26. mars 1968 i Knoxville i Tennessee i USA) er en amerikansk countrymusiker.
Den 9. mai 2005 giftet han seg med skuespilleren Renée Zellweger, i en seremoni som varte i 15 minutter. I september samme år søkte de om å få ekteskapet annullert, etter fire måneder som ektefolk.
Space Telescope Science Institute
Space Telescope Science Institute (STScI) er et astronomisk forskingssenter ansvarlig for å operere Hubble-teleskopet og senere det fremtidige James Webb Space Telescope. Senteret ligger på Homewood campus ved Johns Hopkins-universitetet i Baltimore i Maryland. Det ble grunnlagt i 1980 og opereres av AURA under kontrakt fra NASA.
Fylkesvei 3494
Fylkesvei 3494 går mellom Bota brygge og Løvøya i Arendal kommune.
Frem til 2019 hadde veien betegnelsen fylkesvei 122 (Aust-Agder).
Atterberg
Atterberg kan blant annet vise til:
Cher (artist)
Cher (født Cherilyn Sarkisian i El Centro i California) er en amerikansk sangartist og skuespiller. Hun slo igjennom i 1960-årene som medlem av duoen Sonny & Cher, sammen med sin daværende ektemann Sonny Bono. Cher fortsatte sin karriere som soloartist etter at duoen brøt opp i 1974. Hun har utgitt 25 studioalbum og solgt over 100 millioner plater på verdensbasis. Cher har også fått tilnavnet «gudinnen av pop» for sine mange bidrag til popmusikken og er kjent for sin distinkte altstemme. Hun har ellers spilt i flere spillefilmer og vunnet en Oscar for filmrollen i komedien Forhekset av månen (1987).
Cher har vunnet tre av de fire store bransjeprisene i USA (Emmy, Grammy, Oscar og Tony), samt tre Golden Globe-priser og en utmerkelse fra filmfestivalen i Cannes. Hun er den eneste artisten som har hatt en av sine singler på toppen av Billboard-listen i samtlige av de siste seks tiårene. Cher er i tillegg kjent for sitt filantropiske arbeid, og hun har blitt et homoikon for sine bidrag til homobevegelsen. Hun vant en GLAAD Media Award for dette arbeidet i 1998.
Basketball under Sommer-OL 2000
Basketball var med som olympisk øvelse for femtende gang under OL-2000 i Sydney. Det var en turnering for menn og en for kvinner. USA vant både herrefinalen og kvinnenes finale. De ble henholdsvis olympiske mestere for tolvte og fjerde gang.
Menn
<br style="clear:both;" />
Kvinner
<br style="clear:both;" />
Slaget ved Fort Duquesne
Slaget ved Fort Duquesne, som fant sted 14. september 1758, var et mislykket forsøk av general John Forbes' britisk-koloniale hær i å speide på Fort Duquesne i Ohio-dalen under krigen mot franskmenn og indianere.
Forbes hadde mellom 6000 og 8000 mann, inkludert en kontingent fra Virginia ledet av George Washington. Forbes, som var svært syk, greide ikke å holde tritt med fremrykningen og ga kommandoen over hæren til sin NK, oberstløytnant Henry Bouquet, en sveitsisk offiser, som kommanderte en bataljon i det Kongelige Amerikanske Regiment. General James Grant, øverstkommanderende for 77th Regiment of Foot (Montgomerie's Highlanders), fikk i ordre av Bouquet å rekognosere rundt Fort Duquesne.
Slaget
Den 11. september 1758, ledet Grant 800 mann for å rekognosere området rundt Fort Duquesne foran Forbes' hovedstyrke. Bouquet mente fortet var holdt av 500 franskmenn og 300 indianere, en styrke for stor til å kunne angripes av Grants styrke. Grant, som ankom periferien av fortet den 13. september, trodde fortet inneholdt bare 200 fiender, og sendte en liten oppklaringstropp på 50 mann. Disse så ingen fiender utenfor fortet; brente ned et lagerhus og returnerte til Grant, 3 km fra fortet.
Morgenen etter delte Grant styrken sin opp i flere deler. Et kompani fra 77., under en kaptein McDonald, avanserte med trommer og piper som en avledningsmanøver. En styrke på 400 menn lå på vent for å ta fienden i bakhold da de skulle ut av fortet for å angripe McDonald, og flere hundre menn under Virginia-majoren Andrew Lewis var gjemt ved styrkens bagasjevogner i håp om et overraskelsesangrep derfra.
Den fransk-indianske styrken var mye større enn antatt, og bevegde seg raskt. De overmannet McDonalds avledningsstyrke og overrumplet styrken som var ment å angripe dem. Lewis forlot sine posisjoner og dro for å hjelpe resten av styrken, men den fransk-indianske styrken hadde tatt et høydedrag og tvang dem til å gjøre retrett. Indianerne brukte skogen til sin fordel; (fritt oversatt) "skjult av tykk skog, kunne ikke deres tunge og ødeleggende ild besvares effektivt". I de ensidede kampene i skogen ble den britisk-amerikanske styrken påført et tap på 342 menn, 232 alene fra 77. regiment, inkludert Grant, som ble tatt til fange. 5 av 8 offiserer i Andrew Lewis' Virginia-kontingent ble drept, 1 såret og Lewis selv ble tatt til fange. Likevel greide mesteparten av Grants styrke å flykte og slutte seg til Forbes og Bouquet. Den Fransk-indianske styrken hadde bare 8 drepte og 8 skadde.
Etterspill
Selv om franskmennene hadde slått tilbake det første angrepet, forstod den franske kommandanten Lignery at hans styrke på rundt 600 mann ikke kunne holde Fort Duquesne mot den britiske hovedstyrken som var ti ganger så stor. Franskmennene fortsatte å holde Fort Duquesne frem til 26. november, da de i ly av mørket satte fyr på fortet og forlot det. Da de britiske styrkene marsjerte opp til de rykende ruinene, ble de møtt med et forferdelig syn. Indianerne hadde halshugd mange av de døde Highlanders-soldatene og tredd hodene deres på skarpe staker på veggene av fortet, med kiltene deres på utstilling nedenfor. Britene og amerikanerne bygde et nytt fort på samme sted, og kalte det Fort Pitt etter den britiske statsministeren William Pitt, som hadde gitt ordre om å ta den strategisk viktige dalen.
Arbeidernes frigjøringsliga
Arbeidernes frigjøringsliga var en sosialistisk organisasjon som ble opprettet i London i 1881.