cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Austråttborgen
Kapellet og dets inventar
Foruten altertavlen er bevart 4 av 7 malerier med bibelske motiv som Ove Bjelke anskaffet til kapellet. 7 av i alt 10 skulpturer fra middelalderen ble reddet under brannen i 1916. Den viktigste av disse er Austråttmadonnaen, en av fire skulpturer i kapellet som skriver seg fra perioden 1220–1260, og som enten er importert fra Nord-England, eller er skåret i Trondheim av en engelsk håndverker. Her finnes også to Olavs-skulpturer, fra 1300- og 1400-tallet.
I et gravkammer bak kirkerommet, med inngang bak alteret, finnes kistene til Ove Bjelke, hans tre hustruer Maren Juul, Regitze Giedde og Hedvig Lindenow, og borgens senere eier, sorenskriver Søren Dass (død 1757). Gravkammeret ble bygget i 1667 av Ove Bjelke. Kistene var nedgravd på Ørland kirkegård fra 1859 til 1928. De ble tilbakeført til borgen på olsokdagen 1928, under en stor seremoni med 3000 tilskuere.
Hovedbygningen
Hovedbygningen er bygget rundt kapellet, uvisst når, men sannsynligvis sluttført av Ove Bjelke i 1665/66. Over kapellet, og i hovedbygningens høyre del, finnes slottets store sal, nå kalt Riddersalen. Salen har antagelig vært brukt til representasjonsoppgaver og formelle anledninger. Den var på Ove Bjelkes tid prydet med 11 malerier, hvorav det viktigste var et portrett av kong Christian IV. I sin restaurerte stand inneholder salen legemsstore portretter av Ove Bjelke og hans tre brødre Jørgen, Henrik og Christian. Salen har eikegulv med innleggsarbeider etter mønster fra salens gulv fra 1700-tallet. Kaminen fra 1625–50 i hollandsk renessansestil «er blant det fornemste på Austrått». På vestveggen, mot forstuen/tårnaksen, finnes to eikedører, rekonstruert etter opprinnelige fra 1600-tallet.
Vest for tårnet finnes i annen etasje to rom, hvor det første er større enn det andre. Det første har blitt brukt som oppholdsrom, og inneholder både en kamin og en kakkelovn. I Ove Bjelkes tid fantes en våpensamling her. En tinntallerken, laget i Hamburg i 1666, med Ove Bjelkes og Hedvig Lindenows våpenskjold, finnes i dag i rommet. Den innerste, mindre rommet var inntil ca. 1800 delt i to separate rom: Herrens og Fruens soverom.
Første etasje i hovedbygningens venstre del var fra slutten av 1800-tallet kjøkken og anretning. I dag er det en kafé for besøkende, kombinert med kunstutstillinger.
Tårnspiret har initialene E.H. og årstallet 1781, etter det året da Eiler Holtermann overtok Austrått fra sin far.
Borggården og sidefløyer
Inne i borggården er det svalganger utenfor andre etasje i sidefløyene, og søylene som holder taket til sidefløyene er utskårne trefigurer. På langsidene er det ti brudepiker, fem kloke og fem uforstandige, kjent fra Jesu lignelse i Matteus kap. 25. På vestenden av borggården står to små engler, og fire mannsfigurer fra Det gamle testamente: Moses, Josva, Elia og sannsynligvis Gideon. De opprinnelige figurene fra 1600-tallet var barokkpreget, mens rekonstruksjonene fra 1950-tallet er utført i et strammere formspråk.
Sentralt på hovedbygningen, som et dominerende trekk både ved bygningen og ved borggården er en trapp med autentisk smijernsgitter, dobbelt løp og en loggia med tre buer. Over loggiaens buer står våpenskjold og bibelvers som bekrefter borgherren Ove Bjelkes herkomst og status. Sett fra borgherrens posisjon øverst i trappen gir de ti brudepikene symbolsk mening der de fordeler seg med de dårlige til venstre og de gode til høyre.
Lignelsen om brudepikene står i Matteusevangeliet, og følges av en billedlig framstilling av Guds dom: «Så skal kongen si til dem på sin høyre side: ‘Kom hit, dere som er velsignet av min Far’». Motsatt dømmes de som står på hans venstre side: «Så skal han si til dem på venstre side: ‘Gå bort fra meg, dere som er forbannet’» Slik er byggets utforming med på å understreke borgherrens rolle som dommer, Kongens representant og derved indirekte Guds stedfortreder i landet og på herregården. Utvalget av karyatidefigurer fra Det gamle testamentet er også med på å vise hvem borgherren ser som sine likemenn: lovgiveren, hærføreren og profeten.
Over hoveddøren, inne i loggiaen står i latin, på en kobberplate: «Dette byggverk har Ove Bjelke overgitt etterslekten å bevare med Guds hjelp».
Pyramiden
En firkantet, murt steinpyramide sørvest for borgen bærer en minnetavle med innskriften Minnetavlen bærer dertil våpenskjoldene til Ove Bjelke og hans tre hustruer, og en latinsk tekst som forteller at Bjelke, «en elsket fars første sønn og etterfølger i embetet», satte opp minnesmerket anno 1665. Stilhistorisk sett er det ikke sannsynlig at pyramiden ble reist i 1665, og det kan derfor tenkes at minnetavlen har stått et annet sted tidligere, og har blitt flyttet til pyramiden da den ble reist en gang på 1700-tallet, før 1774.
Fra brannen i 1916 til nåtid
Austråttborgen brant ned natten mellom 28. og 29. november 1916. Brannen skyldtes etter alt å dømme et lynnedslag. Alt trevirke i bygningen brant ned, også de 14 utskårne karyatidene på svalgangen rundt borggården. Ved stor felles innsats lyktes det å redde det meste av kirkeinventaret. Sju av ti middelalderskulpturer ble reddet, sammen med prekestolen, kirkesølvet, altertavlen, benkevangene, fire av sju malerier, fire epitafer og to tinnfat. Gårdsbestyrer Julian Frengen og naboen Peder Hagemo var to av mennene som deltok i arbeidet med å berge kirkeinventaret. De mottok Kongens fortjenstmedalje i sølv allerede i januar 1917.
Austråttmadonnaen fra 1220 hadde blitt delt i to under bergingsaksjonen, men ble sammenføyet i en restaurering. De nye karyatidene i borggården ble utført 1953-56 av Oscar Lynum, Knut Skinnarland, Kristofer Leirdal og Tone Thiis Schjetne.
Staten eier i dag borgen med Nordenfjeldske Kunstindustrimuseum i Trondheim som forvaltningsorgan. Borgen er åpen for omvisning fra juni til august. Borghagen og den tilliggende Austråttlunden har vært landskapsvernområde siden 1975.
Kirken brukes fremdeles til gudstjenester og andre kirkelige handlinger i sommerhalvåret. Den er spesielt populær som vigselskirke. Riddersalen brukes til konserter i sommerhalvåret, og til humanistisk konfirmasjon.
Sun Fire
Sun Fire er merkenavnet på en serie tjener-datamaskiner som ble introdusert av Sun Microsystems i 2001. Datamaskinene ble opprinnelig lansert i forbindelse med introduksjonen av mikroprosessoren UltraSPARC III, som en erstatning av serien Sun Enterprise, som var basert på UltraSPARC II.
I 2003 utvidet Sun Microsystems merkenavnet til å omfatte tjenere som benyttet mikroprosessoren Intel Xeon. I 2004 ble deretter disse tidlige Intel Xeon avartene erstattet med AMD Opteron. I 2004 introduserte også Sun Microsystems nye Sun Fire tjenere med dobbel-kjerne prosessoren UltraSPARC IV. I 2007 ble det igjen tatt i bruk Intel Xeon mikroprosessorer i serien, sammen med AMD Opteron.
UltraSPARC baserte Sun Fire modeller er lisensierte til å kjøre operativsystemet Solaris, og enkelte Linux-distribusjoner. Intel Xeon og AMD Opteron baserte Sun Fire modeller støtter Solaris, Red Hat Enterprise Linux, SUSE Linux Enterprise Server, Windows 2000 og Windows Server 2003.
Sun Fire modeller har et prefiks i navnet som indikerer datamaskinens type:
Entelegynae
Entelegynae er en gruppe av edderkopper som omfatter de fleste av de beskrevne edderkoppartene, over 30 000 beskrevne arter, også de aller fleste av artene som forekommer i Norge. De er regnet som de mest avanserte (avledete) edderkoppene.
Sun Fire
I 2007 introduserte Sun Microsystems, Fujitsu og Fujitsu Siemens i fellesskap en ny generasjon tjenere under merkenavnet SPARC Enterprise. Disse er på sikt etterhvert ment å erstatte Sun Fire serien.
Entelegynae
Anatomi
Gruppen er karakterisert ved at hunnene har avanserte kjønnsorganer, med et sklerotisert (hardt) epigyn og separate parings- og eggleggingskanaler. Hannens kjønnsorganer er også avanserte, med velutviklede palpeorganer. Disse edderkoppene har alle åtte øyne, og chelicerer som griper innover. De fleste av artene er små til middelsstore edderkopper, selv om enkelte kan bli nokså store.
Rikstotorittet
Rikstotorittet (1983–1985) var et seksdagers etapperitt i landeveissykling fra Slottsparken til Gratishaugen.
Det var arrangert av CK Jarlsberg fra Tønsberg og rittleder var Magne Orre. Blant mange sponsorer var Postdirektoratet, den første gangen de sponset idrett. Prologen var Slottsparken rundt.
Entelegynae
Systematisk inndeling
Slektskapsforholdene mellom edderkoppene er – gjengitt i hierarkisk skrivemåte – som følger:
Johns Hopkins
Johns Hopkins (født 19. mai 1795, død 24. desember 1873) var en amerikansk forretningsmann og filantrop. Hans formue bygde på blant annet investeringer i industri og jernbane.
Da han døde etterlot han seg ingen arvinger, og hans formue på 7 millioner dollar ble derfor testamentert bort, og dannet det økonomiske grunnlag for etableringen av Johns Hopkins University og Johns Hopkins Hospital, begge i Baltimore, Maryland. En del av formuen gikk også til grunnleggelsen av Baltimore Museum of Art, som ligger inntil JHU campus i Homewood.
Baktriakamel
Baktriakamel eller villkamel (Camelus ferus), domestisert også kjent som kamel (Camelus bactrianus) tilhører slekten kameler (Camelus) og er et stort, drøvtyggende klovdyr med lang, bøyd hals, lange lemmer og to distinkte ryggpukler.
Arten ble domestisert for omkring 4 500 år siden, trolig i Sentral-Asia. Dens nærmeste nålevende slektning er dromedaren (Camelus dromedarius), som kun har en enkelt synlig ryggpukkel. Vill baktriakamel (villkamel) er kritisk truet av utryddelse. Den kan være en egen art.
Navnet har arten fra det antikke landskapsnavnet Baktria i Sentral-Asia.
Beskrivelse
Baktriakameler blir omkring 180–225 cm i skulderhøyde og veier typisk 300–690 kg. De har to distinkte ryggpukler, mot dromedarens ene. Vill baktriakamel (C. ferus) har ikke like uttalte pukler som domestiserte (C. bactrianus), og puklene sitter dessuten med noe større avstand. Villkamelen er dessuten mindre fysisk og noe slankere bygget.
Villkamelen (C. ferus) har vist seg i stand til å drikke saltvann, uten at det har fått negative konsekvenser for dyra.
Klassifisering
I øyeblikket hersker det en viss forvirring omkring hvorvidt den domestiserte (C. bactrianus) og ville (C. ferus) baktriakamelen er to distinkte arter eller ikke. En DNA-studie fra 2008 indikerer at det er to separate arter. Evolusjonært skilte de trolig lag for omkring 700 000 år siden.
Utbredelse
Baktriakamel er utbredt i Asia og brukes som et allsidig husdyr. Den ble trolig domestisert i Sentral-Asia for omkring 4 500 år siden. Den ville bestanden (C. ferus) som fortsatt eksisterer er kritisk utrydningstruet og teller trolig kun omkring 900-1 100 dyr. . Disse overlever i fire begrensede områder i Gobiørkenen, tre i Kina og ett i Mongolia. Den største populasjonen finnes i Lop Nor, et tidligere testområde for kjernefysiske våpen gjennom 45 år, men nå dedikert som viltreservat for den ville baktriakamelen.
Atferd
Baktriakameler er planteetere (herbivore) som har tilpasset seg inntak av vanskelige plantevekster, som ørkenvekster med pigger eller vekster med et høyt innhold av salt.
Annet
Villkamelen er på randen av utryddelse. Den trues av hybridisering, predasjon fra ulv og krypskyting, det siste fordi kamelene konkurrerer om føden i et område med svært begrenset tilgang på egnet føde.
Charlie Crist
Charles Joseph Crist jr. (født 24. juli 1956 i Altoona i Pennsylvania i USA) er en amerikansk uavhengig politiker som tidligere representerte Det republikanske parti. Han var guvernør i delstaten Florida fra 2007 til 2011.
Crist arbeidet dels som advokat og som assistent for senatoren Connie Mack III. Han innledet sin egen politiske løpebane i 1992 i delstatssenatet for Florida. I 1998 forsøkte han uten hell å bli senator i USAs kongress. Ett år etter gjorde guvernør Jeb Bush ham til stedfortredende handelsminister (Department of Business and Professional Regulation) i hans Florida-regjering. Mellom 2000 og 2003 var han undervisningskommisjonær i Florida (Education Commissioner), et embede som etterhvert ble avskaffet og lagt sammen med utdannelsesdepartementet. Fra 2003 var han så justisminister (attorney general) i Florida.
I 2006 ble han nominert av sitt parti til guvernørskandidat i Florida, og ble valgt til dette embede. Han tiltrådte i januar 2007. Kort etter gikk han inn for å avskaffe avstemningscomputere, ettersom man i Florida har hatt en rekke dårlige erfaringer med slike.
Senatorvalget i 2010
Crist hadde lenge bestemt seg for å stille til valg som senator for Florida. Da Mel Martinez trakk seg, utnevnte han vennen George LeMieux til plassen. LeMieux skulle holde «setet varmt» frem til kongressvalget i 2010. Men på grunn av at Crist støttet president Barack Obamas finansstimulipakke ble han mindre populær i eget parti. Et bilde hvor han klemte presidenten ble særlig brukt mot han. Speakeren i Representantenes hus i Florida, Marco Rubio, stilte også opp, og så ledet etterhvert på meningsmålinger med over 20 prosentpoeng. 29. april 2010 erklærte dermed Crist at han ville stille i valget som uavhengig kandidat, og gjorde senatorvalget til et tremannsvalg.
Guvernørvalget i 2014
I juli 2013, ble det annonsert at Crist ville gi ut en bok han holdt på å skrive. Utgivelesen ble tolket som et tegn på at han ville stille til valg i guvernørvalget i 2014. Boken ble gitt ut i februar, 2014 og het The Party's Over: How the Extreme Right Hijacked the GOP and I Became a Democrat. I boken forklarer Crist hvorfor han meldte overgang fra Det republikanske partiet, og medlem av Det demokratiske partiet.
1. november 2013 meldte Crist seg som kandidat til vervet som guvernør på vegne av Det demokratiske partiet. Crist tapte til fordel for Rick Scott i guvernørvalget i 2014.
Puls (avis)
Puls er en norsk musikkavis som, med et opphold på fire år, har kommet ut siden 1978. Første redaktør var Tore Olsen. I motsetning til konkurrenten Nye Takter, hadde Puls et større fokus på amerikansk musikk og populærkultur. Uenigheter med utgiverne førte til at Olsen i 1985 tok med seg det meste av redaksjonen og startet Beat. Ny redaktør ble Arild Rønsen, de første årene sammen med Helge Gaarder som redaksjonssekretær. Puls gikk inn som magasin i 1998. Etter en periode som rent nettmagasin, ble Puls igjen lansert som magasin, denne gangen som gratismagasin som ble distribuert gjennom norske platebutikker.
Puls var månedsavis frem til 1993, da utgivelsene ble hyppigere, og skiftet i 1996 navn til Puls Furore, et navn som ble stående til magasinet gikk inn i 1998. I en periode ble Puls også distribuert av Klassekampen.
Kollam
Kollam (tidligere Quilon) er en by på 394 000 innbyggere (beregning, 2004) i den indiske delstaten Kerala, som ligger helt sørvest på den indiske halvøy.
Kollam er også et distrikt i Kerala med samme navn, oppkalt etter sin distriktshovedstad. Distriktet grenser i sør til distriktet Thiruvananthapuram, i nord til distriktene Pathanamthitta og Alappuzha, i øst til delstaten Tamil Nadu og i vest mot Arabiahavet.
Fiskeriprosjektet i Kerala startet her i 1952.
Omkring 30 prosent av distriktet dekkes av Ashtamudisjøen.
Den 26. desember 2004 ble distriktet Kollam rammet av en tsunami utløst av en rekke undersjøiske jordskjelv langs en linje fra vest for Sumatra til Andamanøyene. Det ble meldt om over 80 omkomne. Foruten nabodistriktet Alappuzha gikk det øvrige Kerala stort sett fri. (Se Jordskjelvet i Indiahavet 2004).
Bjørn Bø
Bjørn Bø (født 30. mai 1947 i Vinje ) er en norsk journalist som jobbet i NRK.
Bø startet som NRK-stipendiat i 1976. Han jobbet NRK Telemark fra 1977 til 1984 og deretter i Dagsnytt. Bø arbeidet fra 1986 til han gikk av med pensjon i desember 2013 i politisk avdeling hvor han også har vært leder. Fra 1998-99 var NRKs Stockholms-korrespondent. Han er særlig kjent som politisk kommentator og som programleder under valgsendinger.
For sin levende og ledige bruk av nynorsk mottok han Storegutprisen i 2005.
Vincent Hancock
Vincent Hancock (født 19. mars 1989 i Port Charlotte i Florida) er en amerikansk sportsskytter som konkurrerer i olympisk skeet. Under Sommer-OL 2008 vant han gull i øvelsen. Fire år senere under Sommer-OL 2012 i London var han tittelforsvarer og gikk i ledelsen etter første dags skyting. Han beholdt ledelsen etter at alle de 125 innledende skuddene var skutt, og satte ny olympisk rekord med 123 treff av 125 mulige. I finalen var han utilnærmelig med 25 treff av 25, og vant foran dansken Anders Golding og Qatars Nasser Al-Attiyah.
I 2005 og 2009 ble han verdensmester. Han bor i Eatonton i Georgia.
Han vant gull i skeet under de Panamerikanske leker 2011 i Guadalajara i Mexico.
Under Sommer-OL 2020 i Tokyo som ble arrangert i 2021, tok han gull i skeet.
Lyddemper
Lyddempere til skytevåpen er som regel ekstrautstyr som monteres på eksisterende løp for å redusere smell ved avfyring av skudd, men kan også være en integrert del av løpet på et heldempede våpen. Lyddempere er som regel sylinderformede utvendig, og innmaten skal sørge for å dempe smellet som ellers oppstår når de varme kruttgassene fra løpet treffer den kalde luften på utsiden. Dette oppnås ved at demperen forsinker kruttgassene slik at de siver ut gjennom demperen gradvis, samt at den store overflaten til demperen skal ta opp mest mulig varme.
I tillegg vil det normalt komme annen støy fra våpenet i form av mekanisk støy fra mekanismen, og et supersonisk smell når prosjektilet bryter lydmuren siden standardammunisjon i de fleste patrontyper har overlydshastighet. Den mekaniske støyen er det vanskelig å gjøre noe med, mens støyen fra det supersoniske smellet kan elimineres ved bruk av subsonisk ammunisjon. Subsoniske ladninger blir derfor ofte brukt sammen med lyddempere for patrontyper der det er praktisk med subsoniske ladninger uten for stor fare for feilfunksjon.
Lyddempere brukes stort sett på rifler og pistoler. Lyddempere for hagler har tradisjonelt sett vært lite effektive, men begynner også å bli populære. Lyddemping av vanlige revolvere er særdeles lite effektivt da det er utslipp av kruttgasser (og dermed lyd) mellom den roterende tønnen og løpet, som ikke kan dempes.
Historie
Utviklingen av de første kommersielt vellykkede lyddemperne for skyevåpen, har blitt kreditert til den amerikanske oppfinneren Hiram Percy Maxim. Han begynte å selge de første lyddemperne til skytevåpen rundt 1902, fikk et patent 30. mars 1909, og brukte siden varmemerket Maxim Silencer. Parallelt utviklet Maxim lyddempere for forbrenningsmotorer, hvor han brukte mange av de samme prinsippene.
Bruksområder
Lyddempere blir brukt for å hindre hørselsskader hos skyttere, for å unngå sjenerende støy fra skytebaner i bygningsnære strøk og for å unngå å forstyrre andre dyr i naturen enn dem man jakter på. En lyddemper vil også gi mindre opplevd rekyl, som kan gjøre at skytteren blir mer avslappet og skyter mer presist.
Jakt
Det har de siste årene stadig blitt mer populært for jegere å montere lyddempere på jaktvåpnene sine, fordi man ikke blir like avhengig av et stort hørselvern på jakt. Man går ofte i lange perioder før man treffer på dyr, og mange dropper hørselvern fordi de synes det er slitsomt å gå med. Når man da ser et dyr er det ikke alltid man har tid til å ta på seg hørselvernet før dyret er borte, og mange skyter uten hørselvern. Mange jegere monterer derfor lyddempere i forsøk på å minske risikoen for hørselsskader. I tillegg vil lyddemperen dempe munningsflammen, noe som vil være spesielt positivt ved jakt i skumring eller på nattjakt ettersom man slipper å bli blendet og dermed miste nattsynet. Siden jegere skal gå langt og bære på våpenet blir valget av modell ofte et kompromiss mellom vekt og demping.
Konkurranse
Mange bruker også dempere til konkurranse- og øvelsesskyting for å få mer behagelig rekyl og hindre hørselsskader. Her er ikke vekten så viktig og demperne kan derfor være tyngre og mer effektive, men på lengre enn korte skuddserier vil man kunne få problemer med at demperen blir varm og det oppstår luftspeiling i siktebildet (ofte omtalt som «mirage» i skyttermiljøet, som også er det engelske ordet for luftspeiling).
Mange bruker lyddempere til for eksempel jaktfelt og langholdsskyting. I skytesporter med lydutløste tidtakere kan en lyddemper medføre at tidtakeren ikke registrerer skuddene helt pålitelig, og lyddemper brukes derfor sjelden i dynamisk sportsskyting selv om det er tillatt.
Utlikning av varme
På større patrontyper blir det også brukt et mer intrikat system hvor lyden blir dempet ved at refleksjoner fra de forskjellige sidene av kammeret interfererer, slik at ekkoene kansellerer (utligner) hverandre. Prinsippet og mange av teknikkene er de samme som i eksosanlegg for kjøretøy.
Utfordringer med varme
En effektiv demper vil derfor bli svært varm, men dersom man avfyrer mange nok skudd etter hverandre vil det danne seg en luftespeiling over og rundt demperen som gjør at målet ser ut til å «danse» gjennom siktemidlene. For å midlertidig løse problemet kan man bruke et varmetrekk («mirage-trekk») rundt demperen, men dette vil bare gi en kortvarig løsning på problemet ettersom det bare stenger varmen inne.
I tillegg kan lange skuddserier med mye varme være skadelig for demperen, og mange produsenter fraråder derfor lange skuddserier med mirage-trekk. Spesielt karbondempere tåler varme dårlig, mens aluminium, titan og stål tåler varme bedre. Stål tåler varme spesielt godt, men holder også godt på varmen slik at den bruker lengre tid på å kjøle seg ned igjen.
Førsteskuddssmell
Førsteskuddssmell (engelsk: First Round Pop, FRP) er et fenomen som gjør at det første skuddet som blir skutt gjennom en lyddemper gir en høyere lyd enn de påfølgende skuddene. Forskjellen er gjerne 2-3 desibel, og man legger spesielt godt merke til fenomenet dersom man bruker subsonisk ammunisjon. Årsaken til førsteskuddssmellet er forbrenningen av oksygenet som opprinnelig er inni lyddemperen, og etter at første skudd er avfyrt vil oksygenenet som var der ha blitt erstattet med forbrenningsgasser. Dersom man stopper å skyte i et par minutter vil resultatet ved påfølgende skyting være et nytt førsteskuddssmell. Man sier gjerne at demperen har fått «kjølt seg ned», men det som er den egentlige årsaken til det nye smellet er at nytt oksygen har kommet inn i demperen der kruttgassene var.
Subsonisk ladning
Selv om man bruker en god lyddemper vil man fortsatt høre et kraftig smell med standardladninger for de fleste patrontyper ettersom prosjektilet som regel vil få stor nok hastighet til at det bryter lydmuren. For å unngå et supersonisk smell må man senke kulehastigheten, og for å oppnå en såkalt subsonisk ladning kan man bruke følgende metoder:
Noen patrontyper er enkle å lade subsonisk fordi kulehastigheten med standardladningene ligger ganske nærme eller kanskje til og med under lydmuren, hvilket er på 343,2 m/s ved 20 °C i tørr luft. En av standardladningene på .22 LR med 40 grain (3g) kule har for eksempel en utgangshastigheter på 330 m/s, mens de fleste andre ladningene ligger litt over. På den populære hurtiggående patrontypen .223 Remington har en vanlig 4 grams (55 grain) kule derimot en utgangshastighet på hele 990 m/s og vil derfor være vanskelig å lade subsonisk med tanke på pålitelig drift av våpen med selvladende mekanismer.
Montering
For å montere lyddempere på skytevåpen har man tradisjonelt brukt gjenger mellom løp og lyddemper som man skrur sammen, og det er fortsatt den mest brukte metoden. En annen måte er hurtigkoblinger.
Hurtigkoblinger
Det fins mange forskjellige hurtigkoblinger på markedet, og noen krever proprietære flammedempere eller kompensatorer mens andre for eksempel kan monteres på standard A2-flammedempere. De fleste har en form for låsing i motsetning til lyddempere som skrus på med gjenger.
Hurtigkoblinger har de siste årene har blitt svært populære i USA. Av europeiske produsenter tilbyr for eksempel Ase Utra, RDS Tactical og B&T lyddempere med hurtigkoblinger.
Eksempler på systemer for hurtigkoblinger er:
Gjenger
Børsemakere utfører gjenging av løp for montering av lyddempere. Det er viktig at gjengene dreies konsentrisk med løpsaksen.
Toleranser
Toleranser på metriske gjenger er fastsatt av ISO, mens toleranser for unified-gjenger er fastsatt av ASME/ ANSI. Målene på de utvendige gjengene som sitter på løpet har som regel en h-toleranse (liten bokstav for eksterne gjenger), mens de innvendige gjengene som sitter i lyddemperen har en H-toleranse (stor bokstav for interne gjenger). h/H-toleranse skal i henhold til standarden nyttes til skyvepasning, mens j-js/J-Js derimot er spesifisert for sugepasning. ISO 2-6h/H er industristandarden for lyddempere, mens for eksempel produsenten Hausken i tillegg tilbyr og anbefaler i ISO 1-4h/H.
Industristandarden for gjenging av løp legger opp til toleranser med relativt løs pasning mellom de eksterne gjengene på løp og interne gjengene i lyddempere, hvilket gjør at et løp gjenget for M14x1 uten problem vil akseptere alle lyddempere spesifisert med M14x1-gjenger. Slik løs pasning vil ikke utgjøre et problem med tanke sentrering av demperen i forhold til løpsaksen, ettersom gjengene sine 60° flanker vil sentrere lyddemperen når den skrus til. Med slik løs pasning ser man mindre treffpunktsendringer med og uten demper i forhold til trangere pasninger hvor gjengekantene, og ikke gjengeflankene, sentrerer lyddemperen.
Uansett hvilken toleranse man velger vil ytterdiameteren på de ytre gjengene (som på for eksempel løpsgjengene er) uansett være det samme som gjengedimensjonens navn, f.eks. 14 mm for M14 og 0,5 tomme for 1/2".
Med h/H-toleranse kan man oppnå den mest løse/ slarkete pasningen gjennom en kombinasjon av at h har negativt avvik (som betyr dypere kuttet minstediameter, selvsagt innenfor toleransen), mens H har et positivt avvik (som betyr større ytterdiameter, selvsagt innenfor toleransen).
For å få den trangeste pasningen med h/H-toleranse må man legge seg så nært null-linjen som mulig ifølge standarden. Det kan man oppnå gjennom en kombinasjon av at minstediameteren på løpets gjenger ligger øverst i toleransesjiktet for h (som betyr at minstediameteren på gjengene blir dreid mininalt ned, slik at det akkurat ikke fører til et positivt avvik i forhold til null-linjen), mens demperens gjenger ligger på laveste toleranse for H (maks. diameteren er minst mulig, slik at man akkurat ikke får et negativt avvik i forhold til null-linjen). De to ytterbegrensingene vil da være så nære hverandre som mulig.
I praksis bør man kanskje likevel ikke legge seg på den trangeste pasningen, ettersom det kan føre til problemer i form av større fare for riving (spesielt på rustfrie løp/ lyddempere) eller skader som oppstår dersom man monterer skitne gjenger. Dersom man er svært uheldig kan løpet være laget med større minstediameter og demperen med mindre størstediameter enn toleransen, og man kan få problemer med montering.
Tilpasning med sugepasning
En del børsemakere gjenger i god tro løp for et spesielt eksemplar av en demper med «sugepasning», hvilket innebærer en spesialtilpasnng for å oppnå så trang montering som mulig. Det tas da først mål av de innvendige gjengene i lyddemperen før løpet deretter gjenges etter dette med minimal klarning.
Formålet med sugepasning er at man ønsker å minimere konsekvensene dersom lyddemperen skulle begynne å skru seg av. På en løs lyddemper vil det være fare for at prosjektilet treffer innmaten og ødelegger demperen slik at det i verste fall kan utgjøre en fare for skytteren. Med sugepasning vil forskjellen mellom løpets og lyddemperens senterakse være minimal i tilfelle lyddemperen ikke er skrudd helt til.
På den andre siden kan sugepasning skape mange problemer, for det første ved at gjengene blir mer sårbare for skader som riving ved montering/ demontering, lettere setter seg fast og ellers blir lettere skadet om man monterer med smuss i gjengepartiet. Det også et svært kjent problem at skyttere med sugepasning på våpnene sine ofte får problemer med å montere andre lyddempere selv om de er oppgitt til å være samme gjengetype. Problemet er spesielt stort ved bytte mellom forskjellige produsenter, og med sugepasning kan man være så uheldig at gjengene på en annen lyddemper oppgitt til de samme gjengene stopper opp etter bare en omdreining.
Erfaringer viser at treffpunkt til våpen med lyddempere montert med sugepasning ikke er mer nøyaktige, og i noen tilfeller gir større forskjell i treffpunkt med og uten demper.
Lyddemper for hagle
Det finnes lyddempere for hagler, men de er veldig uvanlige. De er store, tunge og lite effektive i forhold til den store størrelsen. I tillegg fins det utfordringer med at flere pellets blir avfyrt samtidig og at det er bevegelse i våpenet, og slike dempere blir derfor regnet som upraktiske.
Balanse på våpenet
Med lyddemper montert kan våpenet bli fremtungt, lengre og tyngre. For jegere blir disse problemene ofte minimert ved å kappe løpet, slik våpenet blir mer hendig å ha med seg i skogen. Løpet kan i Norge i kappes helt ned til 40 cm, men en del velger å litt mer løpslengde å gå på i tilfelle de skal reise på jakt i utlandet slik at de lovlig kan ta med sitt eget våpen i det aktuelle landet. I Sverige er minste løpslengde for eksempel 45 cm.
En ulempe ved å kappe løpet er at utgangshastigheten på prosjektilet som regel blir lavere. Et unntak her er salongrifler, hvor mange etter kapping av løpet erfarer økt hastighet på prosjektilet.
Norge
I Norge er lyddempere i fritt salg og kan kjøpes av hvem som helst, i motsetning til mange andre land. Mange ser på lyddempere som et viktig verktøy for å dempe støyforurensing fra strengt regulerte skytebaner.
Asia
I Hongkong faller lyddempere inn under forbudet mot utstyr som er laget for å dempe lyd eller munningsflamme, og det trengs det tillatelse for oppbevaring. Ulovlig oppbevaring kan gi bøter opp til HK$100 000 og 14 år i fengsel.
I Pakistan er det strengt forbudt for sivile å oppbevare lyddempere, med livstid i fengsel som straff.
Europa
I Danmark er ulisensiert oppbevaring av lyddempere forbudt iht. den danske våpenloven. Man kan søke det lokale politiet om tillatelse, men søknader blir som regel avslått. I praksis gis det bare tillatelser til politi og til jegere for bruk til nødslakting inne i bygninger.
I Finland regnes lyddempere som en del av våpenet, og man må fremvise våpenkort til selgeren ved kjøp.
I Frankrike er lyddempere i fritt salg.
I Nederland er lyddempere for luftvåpen tillatt, mens lyddempere designet for skytevåpen er forbudte.
I Polen er lyddempere ikke klassifiserte som «viktige våpendeler», og er derfor lovlig å kjøpe til alle patrontyper uten registrering eller tillatelse. Den polske våpenloven sier egentlig at man ikke kan få innvilget søknad på våpen som enten har lyddemper eller en festeanordning for bruk av lyddemper, men denne loven blir ikke håndhevet. I praksis får sportsskyttere, jegere og våpensamlere tillatelse til å eie skytevåpen som kommer med lyddempere fra fabrikk, og man kan derfor i praksis fritt eie, kjøpe, selge og manufaktuere lyddempere. Lovverkert i Polen er derfor i endring.
I Romania er det forbudt for sivilie å kjøpe eller oppbevare lyddempere, og bare politi og militært personell har lov til å bruke dem.
I Russland er bruk av lyddempere (definert som «utstyr for støyfri skyting») forbudt for sivile, og det er forbudt for forhandlere å selge dem. Imidlertid fins det ingen straff for kjøp og oppbevaring, og loven mangler en definisjon på hva som regnes for utstyr for støyfri skyting. Det er derfor helt opp til ekspertene i en eventuell etterforskning å avgjøre om en lyddemper er ulovlig, og de samme reglene kan også gjelde for flammedempere og kompensatorer. Lyddempere blir ofte brukt på luftvåpen i Russland.
I Storbritannia er salg av lyddempere delt inn i fire kategorier: På alle våpenkort må våpenet og patrontypen godkjennes av politiet før man får et tillegg på kortet som sier at en lyddemper kan kjøpes. Vanligvis godkjenner politiet søknader for lyddempere til jakt og sportsskyting ettersom risikoen for hørselsskader er signifikante, samt at støyforurensing generelt er et problem med sportsskyting.
I Sverige er lyddempere lovlig til jakt, men det kreves en egen lisens for å kunne kjøpe lyddempere og det gis bare tillatelse til enkelte spesifiserte sentertente patrontyper. For å få en slik lisens må man eie en rifle i klasse 1 eller 2, og søknader på lyddempere blir som regel alltid innvilget.
I Tsjekkia er lyddempere regnet som et klasse-A våpen iht. §4 av våpenloven og krever en spesiell tillatelse for oppbevaring, hvilket i praksis medfører at lyddempere er forbudte.
I Tyrkia er sivilt kjøp, salg og oppbevaring av lyddempere strengt forbudt med en strafferamme på opptil 25 års fengsel om man blir dømt. Lyddempere kan bare kjøpes av militært personell etter godkjenning fra offiseren som styrer våpendepoet på basen. Polititjenestegjørende kan ikke kjøpe eller oppbevare lyddempere på egen hånd med mindre de blir utstedet av den lokale enheten, i hvilket tilfelle de vil være registrert sentralt hos Generealdirektoratet for Sikkerhet i Ankara.
I Tyskland blir lyddempere juridisk behandlet på samme måten som våpentypen den skal settes på, hvilket vil si at for et våpen som krever søknad og tillatelse vil det kreves en identisk søknad med tillatelse for lyddemper. Ettersom luftvåpen er i fritt salg i Tyskland er også lyddempere til disse i fritt salg, men for kruttvåpen kreves det at man kan bevise et «behov». Slike behov er nesten umulige å bevise med mindre man skal drive med pestkontroll på gravgårder eller i store byer.
I Ungarn er kjøp og oppbevaring av lyddempere forbudt for sivile.
I Østerrike er kjøp og oppbevaring av lyddempere forbudt iht. §17 av den Østerrikske våpenloven.
Nord-Amerika
I Canada er lyddempere i utgangspunktet forbudt, med mindre man får tak i en veldig uvanlig og spesifikk lisens for oppbevaring, bruk og transport. Sivile har ikke lov til å importere lyddempere, og det trengs egne lisenser for forhandlere som ønsker å importere og selge lyddempere. Som regel er lyddempere bare tilgjengelig for politi, naturforvaltning og militært personell.
Det er mange regler for produksjon og salg av lyddempere (både føderale og statlige). En lyddemper må for eksempel være produsert innenlands for å kunne selges i USA, slik at import ikke er mulig.
I de følgende statene er lyddempere forbudte å eie for sivile: California, Delaware, Hawaii, Illinois, Iowa, Massachusetts, Minnesota, New Jersey, New York, Rhode Island, og District of Columbia. Føderal lov gir svært strenge straffer for voldelige kriminelle handlinger ved bruk av lyddempere, hvilket har en minstestraff på 30 år.
Oseania
I alle australske stater er lyddempere forbudt. New Zealand har ingen restriksjoner på produksjon, salg, oppbevaring og bruk av lyddempere.
Militær bruk
Militæret personell bruker oftest hurtigmontasjer for å montering av signaturdempere fremfor å bruke gjenger fordi det både er enklere, raskere og mer driftssikkert å montere/ demontere med tanke på om eventuelle gjenger skulle bli skitne og rive seg.
Overdefinert
Overdefinerte mekaniske system har geometriske betingelser som ikke lar seg løse. Eksempel på dette er en stiv aksling med tre lager som tar opp radielle krefter. Overdefinerte sytem vil ha begrenste levetid.
Panavia Tornado
Flyet ble utviklet og bygget av Panavia, som er et konsortium bestående av British Aerospace (daværende British Aircraft Corporation), vesttyske MBB, og italienske Aeritalia. Den første Tornado tok til vingene 14. august 1974 og var første gang involvert i krigshandlinger gjennom Storbritannia og Italias deltakelse i Gulfkrigen. Det internasjonale samarbeidet fortsatte etter at Tornado hadde blitt operativ med trenings- og evalueringsenhen Tri-National Tornado Training Establishment som var lokalisert ved RAF Cottesmore i England. Totalt ble det bygget 992 fly for de tre partnerlandene og Saudi-Arabia. Flytypen er ennå i operativ drift, men det jobbes med planer for å erstatte flytypen, primært med Eurofighter som har flere av de samme land involverte som i Panavia Tornado prosjektet.
Utvikling
På 1960-tallet ble det foretatt en del forskning på vinger med variabel vinkel. Formålet med en slik vinge var å kombinere manøvreringsdyktigheten og cruiseeffektiviteten som kom av rette vinger med hastigheten til vinger bakovervendte vinger. Storbritannia og Frankrike startet et felles prosjekt kalt AFVG (Anglo French Variable Geometry) i 1965, men franskmennene trakk seg ut av dette i 1967. I 1968 gikk det mot slutten av livssyklusen til den aldrende F-104, og Vest-Tyskland, Nederland, Belgia, Italia og Canada gikk sammen i en arbeidsgruppe for å finne ut hvordan de best kunne erstatte denne. Resultatet av dette ble kalt MRA (Multi Role Aircraft), men ble senere omdøpt MRCA (Multi Role Combat Aircraft). Storbritannia ble med i gruppen i 1968, og et memorandum ble skissert mellom Storbritannia, Vest-Tyskland og Italia.
Samarbeidet var ment å resultere i en enseters erstatning for F-104G og et toseters angrepsfly for Storbritannia og Vest-Tyskland. Canada og Belgia trakk seg ut av samarbeidet i 1969. De fire gjenværende landene – Storbritannia, Vest-Tyskland, Italia og Nederland – opprettet 26. mars 1969 selskapet Panavia Aircraft GmbH, men Nederland trakk seg fra samarbeidet allerede i 1970. Storbritannia og Vest-Tyskland hadde hver en andel på 42,5 % med de gjenværende 15 % til Italia. England skulle produsere den forreste delen av flyskroget i tillegg til halen, midten av flyskroget skulle produseres i Vest-Tyskland, og vingene i Italia. Et separat multinasjonalt selskap, Turbo Union, ble opprettet i 1970, for å utvikle og bygge Turbo-Union RB199 jetmotoren for flyene. Eierskapet i dette selskapet var delt 40%/40%/20% mellom henholdsvis Rolls-Royce plc, MTU og FIAT.
Ved slutten av prosjektets spesifikasjonsfase hadde konseptet blitt redusert til to varianter; en enseters Panavia 100 som Vest-Tyskland først foretrakk, og en toseters Panavia 200 som RAF foretrakk og som også kom til å bli Tornado. På dette tidspunktet var flyet kun tiltekt en angrepsrolle som et lavtflygende angrepsfly. RAF så også et behov for et jagerfly og introduserte F2 varianten. Selv om dette konseptet hadde alvorlige mangler ble dette raskt rettet på gjennom introduksjonen av F3 varianten.
Interdictor/Strike (IDS)
Tornado IDS er i bruk hos Tyskland, Italia, Storbritannia og Saudi-Arabia. Det blir regnet som en av verdens mest avanserte angrepsfly og har stor våpenkapasitet, lang rekkevidde og blir regnet som vanskelig å skyte ned.
Air Defense Variant (ADV)
Tornado ADV er i bruk hos Storbritannia (hvor det kalles F3) og Saudi-Arabia. Dette er luftforsvarsvarianten hvis hovedformål er avskjæringsoppdrag. ADV regnes ikke lenger som et ledende defensivt jagerfly, og skal byttes ut i begge land med Eurofighter.
Electronic Combat & Reconnaissance (ECR)
Denne varianten er i bruk hos Tyskland og Italia. Dette er en variant av IDS igjen, med det hovedformål å jakte på og ødelegge radarstasjoner.
Brukere
thumb|upright=1.4|Brukere av Panavia Tornado
Drillveita
Drillveita (1–8) er en smal veit med en lengde på 111 meter i Midtbyen i Trondheim sentrum. Den strekker seg i retning nord-sør fra Dronningens gate til Kongens gate. Veita er trolig oppkalt etter kornmåler Ole Olsen Drilen (død 1743), som hadde sin bolig i nummer 4. På begynnelsen av 1700-tallet fantes det kun åpne løkker som Skorsteinsfeierløkken og ingen veit i området, som for øvrig ble bebygd fra 1720-årene.
I krysset hvor Drillveita møter Holstveita fra vest–øst kan man se kun tregårder hvorhen man ser (bildet), noe som gjør at man kan få et unikt inntrykk av hvordan Trondheim så ut etter bybrannen i 1842, da hele området ble gjenoppbygget med toetasjes trehus.
Historie
Gjennom utbygging av de eldre åpne løkkene nord for Kongens gate og vest for Prinsens gate etter 1720 ble det etablert flere nordgående veiter sør for Kongens gate. Av de som fortsatt eksisterer er Drillveita, Fotveita, Brandhaugveita og Willmannsveita. De andre var Bondegårdsveita samt Stålbakken, Svendstueveita og Waltersveita, hvor de tre siste i praksis ble erstattet av Tordenskiolds gate. Felles for disse var at de alle forsvant under reguleringen etter bybrannen i 1842.
Pain of Salvation
Pain of Salvation er et svensk progressiv metal-band. Gruppa ble dannet i 1984 under navnet «Reality», av vokalist, gitarist og låtskriver Daniel Gildenlöw, sammen med gitarist Daniel Magdic.Pain of Salvation ledes av Daniel Gildenlöw. Han er bandets hovedgitarist, låtskriver og hjernen bak bandets albumkonsepter. Bandet har holdt seg til å lage konseptalbum, og tar gjerne for seg de mørkere deler av enkeltmennesket og menneskeheten som en helhet, og engasjerer seg i stor grad i politiske temaer.
Historie
I 1990 følte de to at de daværende bandmedlemmene ikke strakk til i forhold til deres egne ideer for bandet. Den talentfulle trommeslageren Johan Langell og bassisten Gustaf Hielm (Meshuggah) ble nye medlemmer. Året etter byttet bandet navn, og Pain of Salvation så dagens lys. I 1994 forsvant Gustaf Hielm, han ble erstattet av Daniels yngre bror, Kristoffer Gildenlöw. Etter en demo-innspilling i 1996 ble keyboardist Fredrik Hermansson med, og med en endelig besetning ga Pain of Salvation ut debutalbumet Entropia. Etter debutalbumet forsvant Daniel Magdic, og Johan Hallgren ble ny gitarist.
Tidlig i 2006 ble det klart at Kristoffer Gildenlöw forlater bandet. Gildenlöw bor for tiden i Nederland sammen med sin nederlandske kone, noe som gjorde det vanskelig å fortsette samarbeidet. Gruppa ga i 2007 ut albumet Scarsick. Etter utgivelsen begynte bandet å se seg om etter en ny bassist, og Simon Andersson fikk være med som reservebassist på turne i januar og februar 2007. Den 10. mars 2007 ble Andersson offisielt det femte medlemmet i bandet. 29. april 2007 ble det annonsert på bandets hjemmeside at trommeslager Johan Langhell forlater bandet for å bli familiefar på heltid. Langell fullførte 2007-turneen, og på bandets siste konsert i 2007, på Motstøy-festivalen i Notodden, Norge, ble navnet på den nye trommeslageren kunngjort; franske Léo Margarit. Sent i 2008 ble det kunngjort at Simon Andersson forlater bandet, grunnet andre prosjekter.
Albumet Falling Home fra 2014 er en blanding av nye og gamle låter samt coverlåter. Albumet In the Passing Light of Day ble utgitt i januar 2017. Konseptet og atmosfæren på albumet er nær knyttet opp til Daniel Gildenlöws sykehusopphold og alvorlig sykdom i 2014.
Tidligere medlemmer
== Utgivelser ==
Førstestillingskompetanse
Førstestillingskompetanse, også betegnet hhv. førsteamanuensiskompetanse og førstelektorkompetanse, er samlebetegnelser på den kompetanse man må ha for å inneha stilling som førsteamanuensis (SKO 1011), seniorforsker (forsker II; SKO 1109/1110), førstebibliotekar (SKO 1200) eller førstelektor (SKO 1198) ved norske universiteter, forskningsinstitutter og høyskoler. Førsteamanuensiskompetanse er identisk med et krav om norsk doktorgrad eller likeverdig vitenskapelig kompetanse, og gjelder for opprykk til førsteamanuensis, seniorforsker (forsker II) og førstebibliotekar, mens førstelektorkompetanse har egne kompetansekrav med vekt på pedagogisk utviklingsarbeid. Førsteamanuensiskompetanse og førstelektorkompetanse kan begge oppnås gjennom sakkyndig bedømmelse i forbindelse med opprykk eller søknad på utlyst stilling; førsteamanuensiskompetanse og tilsvarende opprykk kan også oppnås automatisk ved avlagt norsk doktorgrad eller likeverdig grad. Opprykk til førstebibliotekar kan skje ved oppnådd doktorgrad eller førsteamanuensiskompetanse, eller gjennom en førstebibliotekarbedømmelse.
Ved ansettelser i stillinger på dette nivået stilles det i begge tilfellene også krav om en viss praktisk-pedagogisk bakgrunn i form av utdannelse eller erfaring fra undervisning og veiledning på universitets-/høyskolenivå, og kan stilles andre krav enn de formelle vitenskapelige kompetansekravene.
Førsteamanuensiskompetanse
Forskrift om ansettelse og opprykk i undervisnings- og forskerstillinger § 1-4 definerer kravet for å inneha stilling som førsteamanuensis som
Innen kunstneriske fag er kravet i stedet
Det stilles videre krav om «dokumentert relevant praktisk-pedagogisk kompetanse på grunnlag av utdanning eller undervisning og veiledning».
Man kan oppnå førsteamanuensiskompetanse ved å ta norsk doktorgrad, eller ved å ta utenlandsk grad på tilsvarende nivå, eller ved å bli erklært kompetent til stilling som førsteamanuensis ved institusjon under lov om universiteter og høyskoler av sakkyndig utvalg på grunnlag av innsendte forskningsarbeider (normalt slike som er publisert i vitenskapelige tidsskrifter eller andre anerkjente publiseringskanaler, men også arbeider som ikke er publisert kan legges vekt på). Slike kompetansebedømmelser kan gjennomføres ved vurdering av søkere til utlyste stillinger eller etter opprykkssøknad fra lavere stilling som amanuensis, høyskolelektor eller universitetslektor. Er man først erklært kompetent som førsteamanuensis ved en institusjon gjelder dette ved alle andre institusjoner under lov om universiteter og høyskoler, og man har f.eks. krav på opprykk fra ev. lavere stilling uten ny bedømmelse, jf. forskriftens § 2-3(5).
Det kompetansenivået som forskriftens § 1-4 legger til grunn, dvs. norsk doktorgrad eller tilsvarende kompetanse, betyr innen de fleste fag i dag at man har publisert vitenskapelig arbeid som i omfang samlet tilsvarer minst fire fagfellevurderte artikler av full lengde, som er et vanlig omfang for en doktorgrad innen de fleste fag. Dette kompetansenivået omtales ofte som «doktorgrad eller tilsvarende kompetanse», «doktorgradskompetanse» eller lignende formuleringer, ev. upresist som «doktorgrad» (som også kan forstås som et kompetansenivå). Det har ingen betydning for kompetansenivået om man har en formell grad betegnet som doktorgrad eller ikke, idet det er de akademiske publikasjonene som legges til grunn. Visse akademiske grader innebærer imidlertid at man automatisk oppfyller kravet til tilstrekkelige publikasjoner.
Førsteamanuensiskompetanse kvalifiserer i tillegg til stilling som førsteamanuensis for stillingen forsker SKO 1109 (som tilsvarer førsteamanuensis), også betegnet seniorforsker i instituttsektoren.
Førstelektorkompetanse
Forskriftens § 1-5 definerer kravet for å inneha stilling som førstelektor som
I tillegg heter det at «spesielle kvalifikasjoner innenfor undervisning eller annen pedagogisk virksomhet skal tillegges stor vekt» og stilles krav om «dokumentert relevant praktisk-pedagogisk kompetanse på grunnlag av utdanning eller undervisning og veiledning».