cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Constantin-François Volney
Den franske revolusjon
Hans opposisjon mot skrekkveldets menn første til at han ble kastet i fengsel i 1793, men han unngikk giljotinen og ble sluppet etter Robespierres fall (juli 1794). Han var deretter i ett år lærer i historie ved den nyopprettede École normale, men emigrerte i 1795, misfornøyd med revolusjonens håpløse vending, til Nord-Amerika. Der ble han mistenkt for å være fransk spion. Velberget tilbake i Frankrike i 1798, ble han av Napoleon Bonaparte i 1799 utnevnt til senator og ble så opphøyd til grevestanden i 1808. I 1814 ble Volney utnevnt til pair av Frankrike.
Av Institut de France ble Volney medlem ved dets stiftelse i 1795. Han donerte en pris til å bli utdelt årlig av instituttet for et fremstående arbeide om østerlandske språk. I 1803 ble han innvalgt i Det franske akademi (stol 24).
Verk
Volneys mest kjente arbeide var Les ruines, ou meditations sur les revolutions des empires (1791), hvori han satte kulturutviklingen i belysning av den materialistiske tidsfilosofiens, og blant annet ville avdekke at alle religioner var skapelser av frykt hos folket og beregning hos presteskapet. Her took Volney blant annet til orde for at Jesus Kristus ikke var en historisk person, men en mytisk skikkelse med egyptiske røtter.
Blant Volneys øvrige arbeider kan nevnes La loi naturelle, ou catéchisme du citoyen français (1793), et forsøk til en materialistisk sedelære, Tableau du clìmat et du sol des Etats-Unis d’Amérique (2 bind, 1803), Recherches nouvelles sur L’histoire ancienne (3 bind, 1814) og Simplification des langues orientales (1795) og L’alphabet européen appliqué aux langues asiatiques (1818).
Volneys Oeuvres complètes ble utgitt i åtte bind 1820 -26 (nytt opplag 1837), hans Oeuvres choisies i seks bind 1827 (nytt opplag 1846).
Folkebladet
Folkebladet er en lokalavis som dekker Midt-Troms, og utkommer på Finnsnes. Avisen kommer ut seks dager i uken, mandag-lørdag.
Avisen ble grunnlagt i 1965 som Troms Folkeblad, med Halvdan Kvernmo som den første redaktør. Georg Prahl Harbitz regnes også som en blant flere av avisens gründere. Avisen endret til sitt nåværende navn, Folkebladet i november 1990.
Folkebladet dekker Torsken, Berg, Tranøy, Lenvik, Sørreisa, Målselv, Bardu, Lavangen, Salangen og Dyrøy. Avisen har i dag totalt rundt 30 ansatte med hovedkontor ved Ringveien på Finnsnes, og lokalkontorer i Sjøvegan og Bardufoss.
I dag er Folkebladet en del av mediekonsernet Polaris Media.
Folkebladets offisielle papiropplag var i 2012 på 6873 eksemplarer ifølge Mediebedriftenes Landsforening. Nettutgaven Folkebladet.no hadde i august 2016 gjennomsnittlig 42 702 sidevisninger per dag, og det gjennomsnittlige antall unike brukere per dag lå på 10 568. (Kilde: TNS Metrix/Scores offisielle målinger). Folkebladet har også en egen kanal for nett-TV, Folkebladet-TV.
Øvrig ledelse i Folkebladet: Nyhetsredaktør Maria Holm Simonsen, utviklingsredaktør Trond Sandnes, økonomisjef Tore Mikal Jensen, salgsleder Kirsti Pettersen og opplagsleder Heidi Moen Jakobsen.
Opplag
Bekreftede netto opplagstall fra Mediebedriftenes Landsforening:
Louis Agassiz
Jean Louis Rodolphe Agassiz (født i Môtier i Haut-Vully i Sveits — død  i Cambridge i Massachusetts i USA) var en paleontolog, glasiolog og geolog. Han var en framstående fornyer i studiet av Jordens naturhistorie. Han vokste opp i Sveits og ble professor av naturhistorie ved Universitetet i Neuchâtel. Senere aksepterte han et professorat ved Harvard University i USA. Han fremla i 1840 teorien om at store isbreer hadde dekket den nordlige halvkule i forrige istid. Jens Esmark hadde gjort denne oppdagelsen i 1823 ved sammenligning av Haukalivatnet (nær havnivå) og utløpere av Jostedalsbreen.
Tidlig liv og utdanning
Louis Agassiz ble født i Môtier (nå Haut-Vully) i kanton Fribourg i Sveits. Han ble først utdannet hjemme, så gikk han fire år på videregående skole i Bienne; han fullførte sine grunnfag i Lausanne. Etter å ha valgt medisin som sitt yrke, studerte han suksessivt på universitetene av Zürich, Heidelberg og München, noe som utvidet hans kunnskaper innen naturhistorie, spesielt botanikk. I 1829 fikk han filosofisk doktorgrad ved Friedrich-Alexander-Universität Erlangen-Nürnberg og i 1830 medisinsk doktorgrad ved München. Agassiz flyttet så til Paris hvor han møtte Alexander von Humboldt og Georges Cuvier, som bidro til hans karriere innen geologi og zoologi. Tidligere hadde han ikke hatt noen spesiell interesse for iktyologi, men det ville snart bli hans hovedfokus i sin yrkeskarriere.
Agassiz fortsatte etter at han i 1832 var blitt professor i naturalhistorie i Neuchâtel sin iktyologiske forskning, og utgav sammen med Carl Vogt et stort arbeid, Histoire naturelle des poissons d’eau douce de l’Europe centrale (1839–45), som imidlertid aldri ble avsluttet. Senere viet han seg studiet av de fossile fisker og utgav om dem det klassiske arbeide Recherches sur les poissons fossiles (1833–42).
Blant hans mange viktige arbeider i zoologi kan for øvrig nevnes hans Monographie d’échinodermes vivants et fossiles (1838–42). I biologien hyllet han en teleologisk oppfatning og søkte derfor å argumentere mot Charles Darwins reformerte utviklingslære.
Government Communications Headquarters
Government Communications Headquarters (norsk: Statens kommunikasjonshovedkvarter; forkortet GCHQ) er Storbritannias etat for signaletterretning. Etaten er underlagt den britiske utenriksministeren.
GCHQ ble opprettet i 1946 som etterfølgeren til Government Code and Cypher School (Statens kode- og chifferskole), som hadde vært statens kryptografiske organisasjon siden 1919. Dens hovedkvarter er The Doughnut i Cheltenham.
Louis Agassiz
Tidlig liv og utdanning
Agassiz er kjent også som geolog, med sine banebrytende undersøkeleer av Alpenes isbreer. I sitt i 1840 utgitte arbeide Études sur les glaciers nedla han fruktene av flerårige undersøkelser, på grunn av hvilke han trodde seg å kunne dra slutningen at i den vår tid nærmest foregående geologiske periode isbreene hadde vidt større utstrekning og betydning enn for samtiden, og at derunder den større del av den nordlige halvklode var dekket av store ismasser.
På oppdrag av den preussiske regjering reiste Agassiz i 1846 til USA og holdt der forelesninger om istiden som fikk stor oppmerksomhet. Han fikk i 1847 et professorat i zoologi og geologi ved Harvard University, og grunnla der et ved sine rikholdige zoologiske og paleontologiske samlinger berømt museum. I den nye verden ble han naturforskningens fader. I 1865 fikk han ved enkelte bidrag av en kjøpmann i Boston, Thayer, anledning til å foreta en naturvitenskapelig ekspedisjon til Amazonasflodens elvedal. Der ble det oppdaget en meget stor mengde nye fisker, og han fant på grunnlag av funnene nye holdepunkter for tidligere istiders og isbreenes effekter.
I 1873 stilte en formuende borger av New York City, John Anderson, 50 000 dollar til disposisjon for Agassiz' til anlegget av en zoologisk forsøksstasjon på en liten øy i Buzzard Bay. Agassiz døde imislertid kort tid etter. Hans enke utgav i 1885 hans biografi og brev.
Agassiz har fått gi navn til Promontorium Agassiz i fjellkjeden Montes Alpes på Månen.
Limoges
Limoges er en by og kommune i regionen Nouvelle-Aquitaine i Frankrike. Den er tidligere administrasjonssenter for regionen Limousin. Byen er verdenskjent for fremstilling av en emalje som brukes på kobber, for sin porselen fra det 19.århundre og sine eiketønner som brukes i Cognac-produksjon.
Antikk- og middelalderhistorie
Byen ble grunnlagt som Augustorium av romerne rundt år 10 e.Kr. Den romerske byen inneholdt et amfiteater, et teater, et forum, et bad og flere helligdommer. Det sies at et tempel viet til Venus, Diana, Minerva og Jupiter eksisterte i nærheten av dagens katedral. Byen hadde den typiske romerske byplanen, med en åpen plass i midten og to hovedgater som krysset sentrum. Augustorium hadde også sitt eget senat, noe som vitner om byens viktighet på denne tiden.
Limoges ble evangelisert av St. Martial som sammen med to følgesvenner kom til byen i år 250. I det tredje århundre opplevde byen en nedgang, og ble nesten helt forlatt på grunn av invasjonene fra tyske stammer. Byen omorganiserte seg så til å bli lettere å forsvare. Dette var rundt Puy Saint-Étienne som i dag er sentrum i Limoges. Byggingen av klosterkirken St. Martial tok til på 800-tallet, og en ny bosetning begynte å vokse frem rundt denne.
På 1000-tallet, takket være klosterkirken og dens store bibliotek, ble Limoges et samlingspunkt for kunstnere og musikere. Det ble etter hvert opprettet en egen skole for komposisjon av middelaldermusikk.
På 1200-tallet bygde man murer langs elven Vienne for å forsvare seg mot fiender. Biskopene i byen bygget en bro til ære for St. Etienne, og etter hvert utviklet det seg også en liten havn. Havnen ble riktignok revet i 1370 og ble aldri gjenreist. Inne i byen lå slottet med sine 12 meter høye murer, som også inkluderte klosteret. Den dag i dag kan man fortsatt se spor etter murene
I 1370 ble Limoges okkupert av Edvard, den svarte prinsen, som var arving til den engelske tronen. Han massakrerte rundt 3 000 av byens innbyggere, ifølge Froissart.
Moderne historie
På 1800-tallet opplevde byen en stor vekst av nye bygninger, noe som dessverre ofte gikk utover den eldre bebyggelsen. På grunn av dårlige forhold i byen på denne tiden, fant det sted flere opptøyer i blant annet juli-november 1830, april 1848 og tidlig i 1905.
Klima
Limoges har et kystklima (Köppens klimaklassifisering Cfb) i likhet med det meste av det vestlige Frankrike. Hoveddelen av nedbøren faller mellom oktober og februar. I gjennomsnitt har byen 41 dager med kuldegrader og syv dager med snø hver vinter. I juni, juli og august kommer stort sett nedbøren i forbindelse med kraftige stormbyger som dannes i Biscayabukta.
Porselen
I 1771 ble det funnet kaolinitt, en stein med fin, hvit leire som blir brukt for å lage porselen. Etter oppmuntring fra økonomen Anne Robert Jacques Turgot, som var satt til å utvikle regionen økonomisk, begynte man å utvikle en ny keramikk-industri, og Limoges-porselenet ble berømt i løpet av 1800-tallet.
Den standhaftige tinnsoldat (film)
Den standhaftige tinnsoldat er en norsk-dansk animert kortfilm fra 1955 basert på Hans Christian Andersens eventyr Den standhaftige Tinsoldat fra 1838 og laget til forfatterens 150-årsjubilum.
Filmen gikk som forfilm på kino på 1950-tallet.
Liechtenstein under Vinter-OL 1948
Liechtenstein under Vinter-OL 1948. Ti sportsutøvere fra Liechtenstein, alle menn, deltok i to sporter, alpint og langrenn, under Vinter-OL 1948 i St. Moritz. Liechtenstein, som deltok for andre gang i et vinter-OL, vant ikke noen medaljer. Beste plassering var en niendeplass i 4 x 10 kilometer stafett.
Søndagsskole
Søndagsskole er en type samlinger hvor det foregår trosopplæring, først og fremst gjennom formidling av bibelfortellinger. Søndagsskole holdes av kirker og kristne forsamlinger. Norsk søndagsskoletradisjon har henvendt seg til barn og unge tenåringer, etter årtusenskiftet først og fremst til målgruppen 3–14 år. Søndagsskole arrangeres ofte i forbindelse med gudstjenester. Barna deltar ofte først i deler av gudstjenesten for så å gå til søndagsskolen.
I amerikanske tradisjoner er det vanlig å holde søndagsskole for alle aldre, selv voksne, som en form for seminar før gudstjenesten. Denne tradisjonen er også representert noen steder i Sverige, ikke minst i Amerika-påvirkede frikirkesamfunn.
På slutten av 1800-tallet og frem til omtrent 1930 ble det gitt ut atskillige sangbøker for søndagskolenes virksomheter i ulike samfunn, både i Sverige og Norge. Omfattende redigeringer og uttagelser skjedde kontinuerlig, og det totale antallet søndagsskolesangbøker er vanskelig å anslå.
Søndagsskolens fremvekst i Norge
Den første søndagsskolen man kjenner til i Norge var i Ås i Follo, og ble startet i 1730-årene. Rundt år 1800 startet haugianere mange søndgsskoler, men den første søndagsskolen som ble startet etter mønsteret vi kjenner i dag, ble ikke startet før i 1844 i Stavanger. «Søndagsskolen Norge» (tidligere «Norsk Søndagsskoleforbund») har evangelisk-luthersk basis, og ble startet i 1889 for å styrke arbeidet med nyetableringer av søndagsskoler. Den fikk sin første heltidsansatte i 1919. Etterhvert ble det ansatt såkalte reisesekretærer som reiste rundt i landet for å arbeide med søndagsskolene. Det ble også satt i gang en stor produksjon av materiell til søndagsskolene. I 2006 gikk totalt 32,000 barn på søndagsskole i regi av Søndagsskoleforbundet. Det var 1,440 søndagsskoler med rundt 6,000 ledere.
Super deformed
Super deformed, Chibi eller SD er en spesiell japansk karikaturstil hvor figurene er tegnet på en overdreven måte. De har små og lubne kropper med korte og stive lem og store hoder slik at de skal ligne små barn.
Stilen blir kalt Chibi av noen fans, men dette er et annet konsept som refererer til en persons høyde enn tegnestilen.
Japansk media
SD er en del av japansk kultur og finnes overalt fra reklamer til undergrunnsskilt og anime og manga.
Fylkesvei 2854
Fylkesvei 2854  går mellom Botilrud i Ringerike via Røyse til Vik i Hole kommune.
Frem til 2019 hadde veien betegnelsen fylkesvei 158.
Super deformed
Proporsjoner
I virkeligheten er hodet vanligvis 1/8 av en persons høyde.
Hodet på en SD-figur kan være fra en tredjedel til halvparten av figurens totale høyde. Ofte brukes det gylne snitt (38 %) og øynene tar opp mesteparten av hodet.
Ivar Langen
Ivar Langen (født 21. desember 1942) er professor emeritus ved Institutt for konstruksjonsteknikk og materialteknologi ved Universitetet i Stavanger. Langen var rektor ved Universitetet i Stavanger fra 2003 til 2007.
Galgeberg (strøk)
Historie
I middelalderen het området som nevnt Martestokker og var stedet for offentlige henrettelser, galgen, steile og hjul og for gapestokk. Den gang var dette en viktig del av veinettet ut av Oslo nordover, ettersom veien ved Galgeberg delte seg i tre. Gangveien Justiskroken ligger i traseen til den vestligste veien, mens dagens trasé gjennom Galgebergkrysset og opp mot starten av Strømsveien ligger der den østligste gikk. Denne veien fikk navnet plankeveien på slutten av 1700-tallet og 1800-tallet, på grunn av den store planketrafikken til havna i Christiania.
Ved Martestokker var det kamper mellom kong Sverre Sigurdsson og baglerne, og det var her hertug Skule Bårdsson samlet troppene før slaget mot kong Håkon Håkonsson i 1240.
Mesteparten av galgeberget er sprengt bort. Selve galgen skal ha stått der gårdsplassen i det store boligkomplekset Galgeberg 3 på nordsiden ligger. Siste gang Galgeberg ble brukt som rettersted, var da løsarbeideren Anders Flatebydalen ble halshogd der for drapet på tjenestedrengen Gunder Gjestang utenfor Enebakk. Gjestang hadde hatt to hundre daler på seg som tilhørte hans matmor; Flatebydalen drepte ham ved å slå en jerngryte i hodet på ham, og tok pengene. – I dag markerer en flaggstang retterstedet. Lørdag 14. oktober 1815 gikk Flatebydalen fra Akershus festning til Galgeberg, der skarpretteren i Akershus stift, Anton Lædel, ventet. Fem år var gått siden Lædel sist hadde brukt øksen, men han klarte å skille Flatebydalens hode fra kroppen med ett hogg. Hodet ble deretter satt på stake. Under utgravninger på Galgeberg på 1930-tallet fant man en hodeskalle med en tolv tommers spiker igjennom, og en mynt i munnen, riktignok en gammel dansk en som ikke lenger var gangbar mynt da Flatebydalen døde.
Conowingo-demningen
Conowingo-demningen  er en demning med et vannkraftverk (pumpekraftverk) i Harford County, delstaten Maryland i USA. Kraftverket har en installert produksjonskapasitet på 507 MW, fordelt på elleve turbiner.
Olacaceae
Se teksten
Olacaceae er en plantefamilie av løvtrær og lianer i ordenen Santalales. Familien inneholder 15-25 slekter, med om lag 250 arter. Artene vokser overveiende i tropene.
Familien har hatt svært ulik avgrensing og er trolig parafyletisk, men noen ny familieoppdeling gjøres ikke i APG III-systemet fordi slektskapet foreløpig er såpass uavklart. Imidlertid skilles den en del slekter ut i familien Schoepfiaceae.
Slekter og arter
De 15 hovedslektene plasseres i fire hovedgrupper:
(* Schoepfia (flyttet til Schoepfiaceae i APG III)
1750 Eckert
1750 Eckert er en Mars-kryssende asteroide. Den ble oppdaget 15. juli 1950 av Karl Wilhelm Reinmuth ved Landessternwarte Heidelberg-Königstuhl i Heidelberg.
James Charles McGuigan
James Charles McGuigan (født 26. november 1894 i Hunter River, Prince Edward Island i Canada, død 6. april 1974 i Toronto) var en av den katolske kirkes kardinaler. Han var erkebiskop av Toronto (1934–1971).
Han ble kreert til kardinal av Pius XII i 1946, med Santa Maria del Popolo som tittelkirke.
Han deltok under konklavet 1958 som valgte Johannes XXIII, og konklavet 1963 som valgte Paul VI til nye paver, og han var også med under Annet Vatikankonsil 1962–1965.
Episkopalgenealogi
Hans episkopalgenealogi er:
Trengereid kapell
Trengereid kapell, tidligere Trengereid bedehuskapell, er et kapell fra 1963 på Trengereid i Bergen kommune i Vestland fylke.
Det ble opprinnelig reist som bedehus og vigslet til kirkelig bruk i 1967. Byggverket er i betong og har 150 plasser. Kapellet eies av Indremisjonen. Det er nå avvigslet for kirkelig bruk.
Jiaocheng (Lüliang)
Jiaocheng (kinesisk: 交城县; pinyin: Jiāochéng Xiàn) er et fylke i byprefekturet Lüliang i provinsen Shanxi i Folkerepublikken Kina.
Befolkning
I 1999 var folketallet på 208,252.
Samferdsel
Kinas riksvei 307 passerer gjennom området. Den begynner i Qikou i Hebei og fører gjennom provinsene Shanxi og Shaanxi til Yinchuan i den autonome region Ningxia Hui.
Opiliaceae
Se teksten
Opiliaceae er en plantefamilie av løvtrær og lianer i ordenen Santalales. Den inneholder minst 10 slekter med om lag 28 arter. Artene vokser overveiende i tropene og er ofte parasittiske.
Ranheim Idrettslag
Ranheim Idrettslag (stiftet 17. februar 1901) er et norsk allianseidrettslag fra bydelen Ranheim i Trondheim. Idrettslaget er organisert i sju særidretter – allidrett, basketball, fotball, friidrett, håndball, sykkel, og toppfotball. Toppfotball ble formelt stiftet i 2010 som eget idrettslag tilknyttet allianseidrettslaget. Særavdelingen for sykling ble startet i 2013 og er medlem av Norges Cykleforbund.
Fotball
A-laget og andrelaget til Ranheim er skilt ut i Ranheim Fotball. A-laget vant 2. divisjon avdeling 4 i 2009, spilte i Adecco-/OBOS-ligaen mellom 2010 og 2017, og spiller nå i Eliteserien. Andrelaget spiller i 3. divisjon og har gjort det siden 2012.
Ranheim har også et breddelag i 6. divisjon som administreres av idrettslaget.
Oropesa-sveip
Oropesa-sveip eller O-sveip er en type sveip på minesveipere. Oropesa-sveipet består av en kabel som fartøyet slipper ut. I enden av kabelen er det festet en oter som får kabelen til å trekke seg ut fra fartøyet, samt en oter festet nærmest fartøyet. På overflaten flyter en markør - eller Paravan - for å vise hvor oteren befinner seg. Langs kabelen er det kniver som kutter forankringen til eventuelle miner, og minene vil flyte opp for å kunne bli uskadeliggjort.
Sveipet ble utviklet av Royal Navy under første verdenskrig og er oppkalt etter tråleren «Oropesa», som var første skip til å prøve denne type sveip. Sveipet var en videreutvikling fra «A-sveip», som besto av to eller flere skip som trakk en kabel mellom seg. Dette systemet fungerte ikke godt under angrep, og det ble forsøkt å utvikle et bedre system.
Nordlys (avis)
Nordlys.no er Nord-Norges mest leste mediekanal, og er også portal for domenene Nord24 og Nordnorsk Debatt. Dekningsområdet til Nordlys.no strekker seg fra Lofoten i sør til lengst nordøst i Finnmark. Nordlys har tidligere drevet Radio Nordlys og lokalfjernsyns-kanalen TVTromsø.
Oropesa-sveip
Minesveiperne «Otra» og «Rauma» er eksempler på norske skip som ble utstyrt med O-sveip før andre verdenskrig.
Nordlys (avis)
Nordlys utgir også landsdelens mest leste papiravis seks dager i uken. Ved inngangen til 2014 lå opplaget et par tusen over landsdelens andre storavis, Avisa Nordland i Bodø. Nordlys som papiravis har hovedsakelig nedslagsfelt som lokal- og regionavis i aksen mellom Harstad og Hammerfest, med tyngdepunkt i Tromsø-regionen, Midt-Troms og Nord-Troms.
Nordlys' hovedredaksjon ligger i Tromsø, men mediehuset har også lokalkontor i Lenvik og Nordreisa, og et utstrakt samarbeid med Amedias mediehus i Nordland og Finnmark.
Nordlys deler årlig ut Nordlysprisen.
Sjefredaktør er Helge Nitteberg. Øvrig redaksjonell ledelse i Nordlys er Magnus Aamo Holte (nyhetsredaktør), Sissel Wessel-Hansen (featureredaktør), Skjalg Fjellheim (politisk redaktør) og Rune Endresen (redaktør, Nord24). Administrerende direktør er Marit Skog.
Historie
Nordlys ble stiftet på Karlsøy i Nord-Troms av presten Alfred Eriksen. Den kom med sin første utgave 10. januar 1902.
Ved den store splittelsen i Arbeiderpartiet i november 1923 satt Peder Kåsmoli som redaktør. Han, og avisen, fulgte det nystiftede Norges Kommunistiske Parti. Dermed ble det avisstrid. AP klarte raskt å overta Nordlys, og NKP måtte lansere sin egen avis, Troms Fylkes Kommunistblad, med Kåsmoli som redaktør. Men denne avisen var knapt lansert, før NKP klarte å gjenerobre Nordlys. I januar 1924 tok AP over avisen nok en gang, og denne gangen for godt. Troms Fylkes Kommunistblad ble dratt i gang på nytt, men NKP-avisen kom bare ut en kort periode før den ga opp.
I august 1940 stanset de tyske okkupantene Nordlys, og fra 1941 til 1945 benyttet okkupasjonsmakten avisens lokaler og utstyr til å utgi Deutsche Polarzeitung.
Kjente Nordlys-navn
Ivan Kristoffersen var sjefredaktør fra midt på 1980-tallet til 1997, og markerte både seg selv og avisa som vesentlige meningsbærere i den offentlige debatt. Han overtok for Reidar Nielsen, forfatter, journalist og redaktør i en rekke av A-pressens aviser. Egil Pettersen var journalist og redaksjonssekretær fra 1976 og fram til han ble ansatt som reporter i TV2, høsten 1992. Roger Ingebrigtsen, tidligere statssekretær og Ap-politiker, var i en periode nyhetsredaktør. Forfatter og journalist, Jon Michelet, var på slutten av 1970-tallet en markant og omstridt journalist i Nordlys. Asbjørn Jaklin, suksessrik forfatter, var redaktør i avisa. Nå er han journalist. Journalister som Linda Vaeng Sæbbe og Merethe Ekanger har begge gjort seg bemerket. Det samme gjelder de prisbelønnede fotografene Ola Solvang, Torgrim Rath Olsen, Yngve Olsen Sæbbe og Ole Åsheim. Hans Kristian Amundsen som var redaktør ble senere statssekretær i den regjeringen som ble avløst i 2013. Skjalg Fjellheim har siden 2016 vært politisk redaktør.
Opplag
Bekreftede netto opplagstall fra Mediebedriftenes Landsforening:
Ingjelsvatnet
Ingjelsvatnet er en innsjø i Lierne kommune i Trøndelag.
Olympic Sports Complex Raubichi
Olympic Sports Complex Raubichi er et idrettsområde ved Belarus’ hovedstad Minsk. Det ligger i landsbyen Rawbitsjy, cirka 20 km nordøst for Minsk, og ble åpnet 24. februar 1974. Området har anlegg for over 20 idretter, men er særlig viktig for skiskyting. Det har vært arrangørsted for VM i skiskyting tre ganger og verdenscuprenn i langrenn én gang (januar 1991). Rawbitsjy har også Belarus’ eneste større anlegg for skihopping, og har flere ganger hatt europacuprenn i freestyle.
Blant andre idrettsanlegg i området er ishockeyhall (åpnet i januar 2010), freestylebakke, rulleskiløype, fotballbane, tennisbaner og to idrettshaller. Det har også et medisinsk senter, hoteller, restauranter og kaféer.
I Rawbitsjy ligger for øvrig også Belarus’ museum for folkekunst.
Skiskyting
VM i skiskyting ble arrangert i Rawbitsjy i 1974, 1982 og 1990. I 1990 gjorde dårlige snøforhold at bare normaldistansene 20 km for menn og 15 km for kvinner kunne avvikles i Rawbitsjy/Minsk. Mesterskapet ble senere fullført i Oslo og Kontiolax. VM i sommerskiskyting ble arrangert i Rawbitsjy i 1999. Anlegget ble oppgradert fra 2000, og i 2004 var Rawbitsjy arrangørsted for EM. Minsk var blant søkerbyene til VM i 2011, men trakk kandidaturet foran avstemningen. Khanty-Mansijsk vant for øvrig avstemningen mot Nové Město med 27 mot 20 stemmer, og fikk mesterskapet.
Skihopping
Rawbitsjy har et skihoppanlegg med tre hoppbakker med størrelse K74, K52 og K24. Anlegget er Belarus’ eneste sentrum for skihopping. Den største hoppbakken har plastmatter slik at den kan brukes også sommerstid. Bakkerekorden i K52-bakken er 52 meter, satt av belarusiske Aliaksei Muravitski og Aleksandr Hancharou, begge i 2009.
Kilder
Раўбічы
Salomon Jadassohn
Salomon Jadassohn (født 13. august 1831 i Breslau i Preussen, død 1. februar 1902 i Leipzig i kongeriket Sachsen) var en tysk romantisk komponist, pianist, musikkteoretiker og musikkpedagog.
Bakgrunn
Salomon Hadassohn ble født i en jødisk familie og fikk sin første musikalske utdannelse i Breslau hos Moritz Brosig; fra 1848 var hans lærer Moritz Hauptmann ved Leipzig-konservatoriet, og fra 1849 til 1851 studerte han under Franz Liszt i Weimar.
Fjell
Fjell er en større landskapsformasjon, en landskapstype eller geografisk område. Det benyttes først og fremst om høyere lender og åser, eller områder som ligger så høyt at de er naturlig fri for skog. Det er i Norge ingen spesifikk høyde som avgjør om en høyde er en ås eller et fjell, men i Storbritannia er det 2000 fot (610 meter). Norges høyeste fjell er Galdhøpiggen, mens det høyeste fjellet i verden er Mount Everest.
Salomon Jadassohn
Musikerkarriere
Etter musikkstudiet ble han dirigent for koret i Leipzig-synagogen. På slutten av 1860-tallet dirigerte han Evterpe-konsertene i Leipzig, og i 1871 ble han knyttet til konservatoriet i byen. Han var lærer i musikkteori, klaver og komposisjon. På 1880-tallet var han dirigent for konsertforeningen i Danzig. Han ble så utnevnt til Martin Traugotts etterfølger som dirigent for det filharmoniske koret og orkesteret ved operaen i Bremen. Senere flyttet han tilbake til Leipzig, hvor han døde.
Hans komponistgjerning var svært allsidig; han skrev symfonier, serenader for orkester, ouverturer, konserter for klaver og orkester, kammermusikk, klaverstykker, korverk og lieder samt vokalduetter og sakrale verk. En rekke av sine verk offentliggjorde han under pseudonymet «Olivier». Han utgav også flere musikkteoretiske skrifter, som i sin tid fikk stor oppmerksomhet. I dag er Jadassohns verk og skrifter i stor grad glemt.
Fjell
Fjell er i anleggsbransjen masse som ikke kan fjernes uten å sprenges.
Salomon Jadassohn
Musikerkarriere
Han nøt et fremragende ry som musikkpedagog. Til hans kjente elever hørte Frederick Delius, Camillo Schumann, Oskar Böhme, George Whitefield Chadwick, Sergei Bortkewitsch og ikke minst Christian Sinding.
Fjell
Klassisk betydning
I norsk språk brukes gjerne begrepet fjell om høydedrag som befinner seg over tregrensen, og som derved er bare. Denne betydningen dominerer også i ordbøkene. Kunnskapsforlagets ordnett.no definerer for eksempel et fjell til å være en "topp el. område over tregrensen" I formelle sammenhenger regnes imidlertid gjerne fjell for å være det som ligger over skoggrensen (se for eksempel avsnittet Vegetasjonssoner nedenfor). Skoggrensen varierer fra 0 meter helt nord i Finnmark, til over 1200 meter (over havet) i sør. 44 % av Norges areal er definert som fjell og vidde. Fjell i klassisk forstand er tilnærmet synonymt med alpin tundra, men det er mange eksempler på det motsatte, for eksempel heter en skogkledd ås i Halden på 175 moh. Fjellet.
Salomon Jadassohn
Familie
Salomon Jadassohn var gift med sangpedagogen Helene Friedländer (1843–1891). Sønnen Alexander Jadassohn (1873–1948) ble musikkfiorlegger; datteren Beate (1878 til etter 1955) skrev barnebøker under navnene Beate Frederich og Beate Jacoby. Datteren Bertha Jadassohn (1880–1934) giftet seg i 1904 med komponisten Leo Fall.
Fjell
Vidde, fjell eller -heim?
Norge har mange fjellområder, og det er ulike betegnelser på tilsynelatende like områder. Noen navn er gamle og tradisjonsrike, f.eks. Vassfaret, Norefjell og Hardangervidda. I nyere tid har blitt vanlig å betegne fjellområder som -heim, antakelig var Jotunheimen den første fjellheimen, og siden er det blitt en flora, f.eks. Trollheimen, Stølsheimen og bare Fjellheimen.
Overført betydning
Uformelt og i enkelte dialekter kan fjell brukes som begrep på alle større høyder Det er da gjerne sånn at alle topper som har en viss høyde regnes som fjell. Mange steder var vegetasjonsmønsteret annerledes da navnene ble satt. Noen fjell er i dag skogvokst, mens de tidligere ikke var det.
Andre språk
Flere andre språk har ord som er i slekt med det norske ordet fjell. Det svenske ordet fjäll brukes nærmest utelukkende om det som ligger over tregrensen. Topper lavere enn tregrensen kalles gjerne for berg. En lignende bruk finnes også i tysk: Fjell er det som ligger over tregrensen, mens Berg er det generelle ordet for alle større høyder. Betydningen av det danske ordet fjeld er litt uklar, ettersom det ikke finnes noen større høyder i Danmark. Finsk bruker ordet tunturi om topper over tregrensen, og ordet vuori om andre topper. Tunturi er i slekt med det norske ordet tundra.
I Engelske oversettelser av Fjell, brukes ofte ordet mountain. Ordet mountain betyr imidlertid bare at det er en større høyde, og sier ingenting om vegetasjon. I Nord-England er også bruken av ordet fell utbredt. Fell stammer fra det norske ordet fjell, men brukes litt forskjellig i engelsk. Fjellene i Lake District kalles eksempelvis for fells, men fell kan også brukes om bakker og områder som ikke har noe med fjell å gjøre.
Fjelltopper
For å skille mellom ulike fjelltopper, brukes begrepene primærfaktor og sekundærfaktor. Innen fjellklatring er dette ofte avgjørende. En vanlig definisjon er at en topp må ha en primærfaktor på minst 100 meter for å kunne regnes som en selvstendig topp.
Rangering
Fjell er et yndet rangeringsobjekt: Galdhøpiggen og Mount Everest er de høyeste i henholdsvis Norge og på Jorden målt i høydemeter over havet. Olympus Mons på Mars er trolig det høyeste fjellet i solsystemet med sine ca. 27 000 m. På grunn av det beskrevne definisjonsproblem er det uklart hva som er det laveste. Blant det som er kategorisert som fjell, vil det danske Himmelbjerget (147 moh.) være blant de lavere fjell.
Vegetasjonssoner
Man deler ofte fjellområdene inn i tre deler, avhenging av hvor mye vegetasjon som finnes der. Lengst nede har vi den lavalpine sonen, deretter den mellomalpine (hvis fjellet er høyt nok), og øverst den høyalpine sonene.
Mellomalpin sone («mellomfjellet»)
Område med sammenhengende vegetasjon, men uten trær, busker og blåbærlyng.
Høyalpin sone («høyfjellet»)
Her er det ingen sammenhengende vegetasjon, men stort sett bare stein og ur.
Eksempel
Som et eksempel på hvor høyt de ulike sonene går, kan vi f.eks. se på fjellet Snota i Trollheimen. Lavalpin sone starter her ved ca. 700 meter over havet (moh) og går opp til ca. 1100 moh. Mellomalpin sone finnes fra. ca. 1100 moh til ca. 1400 moh, og høyfjell over ca. 1400 moh.
Geologisk opprinnelse
Fjell og fjellkjeder kan spores tilbake til jordplater som kolliderer. Dette kan gjøre at jordskorpen foldes oppover (danne topp) eller nedover (gi en dal, en synklinal), eventuelt foldes opp og legges vertikalt, slik at eldre fjell legges over yngre fjell. Hvis en plate skyves under den andre (subduksjon), får man fjell som i Alpene. Erosjon, folding, press fra is og befolkning gjør at det som opprinnelig var fjell, i dag fremstår som flatmark. I silur ble den kaledonske fjellkjeden dannet fordi jordplaten med Grønland traff den norske og dannet overskyvninger, hvis rester finnes i dagens norske fjellbefengte vestkyst. Lenger øst var presset mindre, men også her resulterte det i folding. Fjell kan forøvrig dannes på meget kort tid, ved at vulkaner bryter ut, ofte i det området der jordplatene møtes.
Økonomisk og nasjonale anliggender
For mennesket har fjell tradisjonelt vært uinteressante økonomiske objekt, grunnet vanskelig tilgjengelighet og liten jordbruksverdi. Etterhvert som transport har blitt enklere, og mennesket i økende grad har anledning til, og interesse for friluftsliv, har fjell blitt interessant økonomisk, spesielt for reiselivet.
Globalt og nasjonaløkonomisk sett er fjell viktige for forsyningen av vann. Samfunnets sårbarhet tilknyttet vann og derved fjell, var foranledningen til at året 2004 av FN var utpekt til å være «fjellenes år». Målet var formulert slik: «Fjellenes år skal fremme bevaring og en bærekraftig utvikling av verdens fjellområder, på en måte som sikrer en sunn tilstand av fjell og fjellsamfunn.» I Norge var ansvaret for oppfølging tillagt Den Norske Turistforening, da ved dens sjef for naturovervåkning Trond Svinø, og Direktoratet for Naturforvaltning. De fleste vestlige land inkluderer fjell i naturvernet, spesielt når det utvikles nasjonalparker og andre vernede områder.
Popularitet, religion og psykologi
Den riksdekkende radiokanalen P1 kåret Stetind til «Norges Nasjonalfjell» (2002), basert på en konkurranse som i befolkningen ble omfattet med stor interesse. Dets konkurrenter var Snøhetta, Romsdalshornet, Glittertinden og Gaustatoppen. Samme fjell ble av fjellklatreren William Cecil Slingsby omtalt som «The ugliest mountain I ever saw», et uttrykk for den samtidige forakt og tiltrekning et fjell kan ha på mennesket, ettersom han forsøkte førstebestigning av fjellet umiddelbart etterpå. I den såkalte Eidsvoll-eden fra 1814 heter det Enige og tro inntil Dovre faller (altså Dovrefjell).
Også i andre religioner oppfattes de ubevegelige og evige fjell som viktige, som ofte får tilknyttet gudebegrep. Sørsamene hadde Gudfjelløya med fjellguden Jomola som religiøst valfartssted. Østens religioner opererte blant annet med Kinas fem mektige fjell. I antikkens greske mytologi var fjellet Olympos stedet der blant annet den mektige Zevs holdt til. Styrken i fjellet uttrykkes også i Bibelens Første Kongebok kap. 20, der det berettes at «Arameerkongens menn sa til sin konge: ’Deres Gud er en fjellgud. Det var derfor de vant over oss. Men dersom vi kjemper mot dem på slett mark, vil vi sikkert slå dem.’».
Fjell blir også, gjennom å være lite økonomisk interessante, assosiert med det frie liv, der individet kan ferdes uhindret. Nasjonalhelter som Henrik Ibsens uregjerlige Peer Gynt brukes ofte for å symbolisere dette livet, og mange andre diktere, som «fjellpoeten» Theodor Caspari, samt Aasmund Olavsson Vinje, har tilegnet store verker til fjellet og fjellvidda. Fjell oppfattes som å bli stadig viktigere som psykologisk motvekt i et stadig travlere og overfolket samfunn.
Alf (Tyskland)
Alf er en kommune og landsby som ligger ved bredden av elven Mosel i den tyske delstaten Rheinland-Pfalz. Den ligger ved Mosels venstre bredd, ved munningen av den lille sideelven Alfbach, rett overfor det noe større tettstedet Bullay på høyre bredd.
Landsbyen ligger ca. 10 km i luftlinje sør for byen Cochem, i nordenden av vindistriktene, og hadde 956 innbyggere ved inngangen til 2003.
Navnet Alf skriver seg fra den romerske bosetningen Albis, som ble omtalt første gang rundt år 50 f.Kr. På en høyde over landsbyen ligger borgen Burg Arras, som ble grunnlagt i det 12. århundre.
Den største arbeidsgiveren i Alf og i regionen er det finske emballasjekonsernet Huhtamaki.
Type 68 (motorvognsett)
NSB type 68 er et elektrisk motorvognsett bestående av tre vogner, en motorvogn, en mellomvogn og en styrevogn hvorfra motorvognas motorer kan styres. Settene ble brukt av Norges Statsbaner mellom 1956 og 2001. De var beregnet for mellomdistansetrafikk. De ble mye brukt bl.a. som hurtigtog på Østfoldbanens vestre linje mellom Oslo og Halden, særlig i en periode etter at leveransen var fullført i 1961. Stavanger distrikt fikk tidlig et antall 68A-sett til bruk i lokaltrafikken på Jæren, da de eldre motorvogntypene 65 og 67 viste seg dårlig egnet pga. lav topphastighet 70 km/t.
Settene er teknisk basert på lokaltogene av type 65 og type 67, men fikk en høyere toppfart, 100 km/t istedenfor 70 km/t (dvs. på linje med de elektriske lokene El 11 og El 13, som ble lansert omtrent samtidig). I tillegg var altså innredningen, særlig i B-serien, tilpasset lengre distanser. Slektskapet med type 67 viste seg ved at lydbildet var mye av det samme. Type 68 kunne multippelkobles, også med de eldre lokaltogene. Motorene på 67- og 68- settene er like, men 68-motorene fikk høyere ytelse.
68A
Den første serien av 68-sett ble levert i årene 1956 til 1958 og bestod av 21 sett. Motorvognene fikk betegnelsen Bmeo 68a og enhetene nummerert fra 01 til 21. Mellomvognene fikk betegnelsen Bo3h type 1 og enhetene nummerert fra 18875 til 18895. Senere omnummerert til 68.31-68.51. Styrevognene fikk betegnelsen BFo3c type 1 og enhetene nummerert fra 18669 til 18678 og 18683 til 18693 Senere omnummerert til 68.61-68.81. Setene i vognene var faste i stålrørsrammer.
68B
Den andre serien av 68-sett ble levert i 1960 og 1961 og bestod av 9 sett. Motorvognene fikk betegnelsen Bmeo 68b og enhetene nummerert fra 22 til 30. Mellomvognene fikk betegnelsen Bo3i type 1 og enhetene nummerert fra 18896 til 18904. Senere omnummerert til 68.52-68.60. Styrevognene fikk betegnelsen BFo3d type 1 og enhetene nummerert fra 18694 til 18702. Senere omnummerert til 68.82-68.90. I denne serien kunne seteputene i styre- og motorvogn trekkes ut så man fikk en slags nedlegging av setene, og midtvognene hadde vendbare og nedleggbare stoler av lignende type som i personvognene som senere er kjent under betegnelsen B3.
Både motorvogner og styrevogner ble bygget av Norsk Elektrisk & Brown Boveri og Skabo mens mellomvognene ble bygget dels av Skabo, dels av Strømmens Værksted.
Utfasing
Hos NSB ble type 68 gradvis tatt ut av trafikk mellom 1994 og 2001. Siste bruk var på Arendalsbanen og Randsfjordbanen. 68A-togsett uten ATC-utrustning forsvant først. To sett ble overtatt av Ofotbanen AS for chartertrafikk på Ofotbanen AS, men dette selskapet gikk konkurs i 2008. Vogntypen har antagelig ikke vært i ordinær bruk etter senest 2008. Ett togsett, 68.23 + 68.89, er i ettertid tatt ut til museumsformål og sendt søover. Istandsetting for mulig fremtidig bruk pågår.
Myten om Er
Myten om Er er en eskatologisk legende som utgjør siste del av Platons dialog Staten, ca 380 f.Kr. Teksten gir en redegjørelse for kosmos og for livet etter døden som i stor grad har preget ettertiden.
Charley Paddock
Charles «Charlie» William Paddock (født 11. august 1900 i Gainesville, Texas, død 21. juli 1943 nær Sitka i Alaska) var en amerikansk sportsutøver som deltok i de olympiske leker 1920 i Antwerpen, 1924 i Paris og 1928 i Amsterdam.
Myten om Er
Legenden settes inn i dialogen når Sokrates skal forklare for Glaucon hvorfor og hvordan sjelen må være udødelige. Myten er neppe diktet av Platon selv, men han har hentet den fra orfeiske og phytagoreiske mysterietradisjoner.
Charley Paddock
Paddock vant to olympiske gullmedaljer og en sølvmedalje under Sommer-OL 1920 i Antwerpen. Han tok gull på 100 meter og 4x100 meter stafett og sølv på 200 meter. Han deltok også i OL 1924 i Paris og 1928 i Amsterdam. I Paris kvalifiserte han seg for finalene på 100 og 200 meter, han kom på 5.-plass på 100 m og på 200 m kom han på andreplass og vant sin fjerde olympiske medalje.
Myten om Er
Legenden forteller om mannen Er, som dør i strid. Når likene samles opp, ti dager etter slaget, er Ers legeme uendret. To dager senere våkner han til live, på likbålet, og forteller om sitt opphold i dødsriket, om reinkarnasjon og om himmelsfærene på astralplanet. Legenden introduserer forestillingen om at gode mennesker belønnes og umoralske mennesker straffes etter døden.
Charley Paddock
Paddock omkom i en flystyrt i 1943 nær Sitka i Alaska.
Jon Michelet
Jon Michelet (født 14. juli 1944 i Moss, død 14. april 2018 i Moss) var en norsk forfatter, avisredaktør, politiker, organisasjonsmenneske og TV-programleder.
Liv og virke
I 1970-årene var Michelet sentral i den norske ml-bevegelsen og arbeidet fra 1972 til 1976 i AKP-forlaget Oktober, de siste par årene som forlagssjef. Han sto i spissen for partiets oppbygging av kjeden med Oktober-bokhandler. Etter perioden som forlagssjef begynte han som bryggesjauer i Oslo. I dette var det et element av sjølproletarisering, sa han i et NRK-program.
I perioden 1997–2002 var han redaktør for avisen Klassekampen, som han tok over etter en omfattende avisstrid.
Han var medlem av Østfold fylkesting, Rygge kommunestyre og Kringkastingsrådet, styremedlem i Norsk Styrmandsforening og Rød Valgallianse. Fra 2003 til 2009 var han president i Rivertonklubben.
I 2003 ble Michelet av Innsynsutvalget tilkjent erstatning for ulovlig overvåkning. Etter nedgraderingen av Overvåkningspolitiets arkiver ble det bevist at han i en lengre periode i 1970-årene var blitt overvåket, inklusive telefonkontroll og brevkontroll. Ifølge dokumentene skal Overvåkningspolitiet ha ansett ham som en av topplederne i AKP(m-l).
Michelet debuterte litterært i 1975 med kriminalromanen Den drukner ei som henges skal. Han utga romaner, barnebøker, skuespill og sakprosa. Sammen med Dag Solstad utga han fra 1982 en serie bøker om fotball-VM. Boken Orions Belte ble filmet i 1985, regissert av Ola Solum. Flere av Michelets kriminalromaner med Wilhelm Thygesen i hovedrollen ble brukt som grunnlag for en dramatisering for NRK.
Michelet ledet en rekke ulike TV-program, blant dem Fangene på fortet og Verdensmester, et spørreprogram om geografi som ble sendt på NRK1.
I 2017 ble Michelet tildelt Erik Byes minnepris.
I 2021 utgav Mímir Kristjánsson biografien Jon Michelet – En folkets helt som var basert på et stort antall intervju med Michelet.
Familie
Han var sønn av Emma Fredy Thorne og kunstmaleren Johan Fredrik Michelet, og far til Tania Michelet, Marte Michelet, Ellen Brekke Michelet og Stella Fredy Burstedt Michelet.
Gift med Bente Lippe (1969-72), gift med Toril Brekke (1976-87, separert 1987, separasjon opphevet 2007), forlovet med Gunilla Burstedt (1987-1990).
Great Barrier Island
Geografi
Øya er 35 km lang målt fra nord til sør. Den beskytter Haurakigolfen mot stillehavsstormer fra øst. Innseilingen til golfen kan gjøres gjennom to sund, ett på hver side av øya. Colville Channel skiller øya fra Coromandelhalvøya i sør, mens Craddock Channel går mellom øya og den mindre Little Barrier Island i vest.
Befolkning og kommunikasjon
Øyas fastboende befolkning på rundt 900 bor primært på tettstedene langs kysten. De største av disse er Tryphena, Okupu, Whangaparapara og Claris.
Great Barrier Island har to småflyplasser, en ved Claris (Kaitoke) og en kalt Okiwi. Det er også beskyttende havner ved Port FitzRoy, Tryphena, Whangaparapara, og Okupu. Om sommeren er det fast passasjerfergeforbindelse til Tryphena, men fraktbåter går jevnlig hele året. Fly bruker om lag 30 minutter fra Auckland til Claris, mens hurtigfergene tar rundt 3 timer.
Øyas største bebygde område, Tryphena Harbour, ligger helt sør.
Great Barrier Islands befolkning har minket kraftig de senere årene, selv om husprisene har steget. Verdistigningen har vært spesielt stor i området rundt Kaitoke, hvor hvite sandstrender nær varmekilder og flyplass har skapt et ferieparadis.
Utdanning
Det er tre grunnskoler på øya, men ingen videregående skoler. Elever må derfor enten forlate øya for videre utdannelse på fastlandet, eller gjennomføre studiene via New Zealand Correspondence School, en korrespondanseskole.
Historie
På nordenden av Great Barrier Island sank skuta SS «Wairarapa» 29. oktober 1894. 135 døde i en av de verste ulykkene i New Zealands historie.
Styresmakt
Formelt er Great Barrier Island en del av Auckland City, men øya har enkelte særlover for å forenkle dagliglivet. Dette gjelder også andre mindre øyer som Chathamøyene og Stewart Island.
Jægervatnet
Jægervatnet (kvensk: Järvenmukka) er en innsjø som ligger i Lyngen kommune i Troms og Finnmark. Den har et areal på 7,17 km², og ligger kun 3 meter over havet. Innsjøen har utløp til Ullsfjorden gjennom den 630 meter lange Jægervasselva. Flere elver munner ut i Jægervatnet, hvorav den største er Stortindelva, som renner inn i vatnet fra sørøst. Andre tilløpselver er Trollvasselva fra sør, Forholtelva fra øst og Botnelva fra nord.
Landskapet nord og sør for Jægervatnet er relativt flatt med store myrer. I nord ligger Stormyra med Stormyra naturreservat, som har et interessant fugleliv hvor blant annet smålom hekker. Ved Jægervassbotn i sørenden av vatnet ligger og en typisk bakke- og fastmattemyr. Vest for vatnet ligger Jægervassåsen (365 moh), Flatfjellet (337 moh) og Barheia (352 moh), som er skogkledte opp til ca. 300 meters høyde. Øst for Jægervatnet ligger Lyngsalpan, hvor de høyeste toppene i Jægervasstindan når opp i over 1600 moh. Lyngsalpan landskapsvernområde grenser til vatnet i sør og øst. Både langs øst‑ og vestsiden av Jægervatnet ligger sammenhengende og velutviklede blåbærbjørkeskog, hvor tregrensa ligger på mellom 200 og 300 meters høyde. Ned mot bredden av vannet finnes frodige forekomster av gråor og hegg i bekkedaler og lave partier.
Jægervatnet har trolig Troms' mest produktive bestand av sjørøye. Det forekommer også en del ørret og laks.
Vatnet er mye brukt til friluftsliv, så som fisking, bading og båtliv om sommeren og isfiske og skigåing om vinteren. Ved østbredden av vatnet ligger Jægervasshytta, som er hovedhytta for fjellsportgruppa i Troms Turlag og som blir mye brukt i forbindelse med fjellklatring og toppturer i Lyngsalpan. Det er fast bosetning og jordbruksvirksomhet langs nordsiden av vatnet og på begge sider av Jægervasselva, og det går skogsbilvei langs vestsida av vatnet. Øst- og sørsida av vatnet er lite berørt av tekniske inngrep.
Frederik Olsen
Frederik Siverd Amaliel Sofus Olsen (født 22. juli 1917 i Rituvík, død 17. juni 2001) var en færøysk fiskeskipper, fiskebåtreder og politiker (Sj.).
Han var medlem av kommunestyret i Runavík i åtte år og formann (borgermester) i syv år. Han stilte første gang som kandidat til Lagtinget fra Eysturoy for Sjálvstýrisflokkurin i 1970. Han oppnådde valg til Lagtinget for perioden 1980–1984. Olsen var på tale som fiskeriminister etter lagtingsvalget i 1984, men ble forbigått av Lasse Klein, fordi han skyldte penger til det offentlige. Olsen brøt deretter med Sjálvstýrisflokkurin. Ved valget i 1988 var han igjen oppført på partiets liste på Eysturoy.
Han var sønn av Elias Frederik Olsen fra Rituvík og Elkin Davidsen fra Nes. Han hadde ti søsken. Han bodde det meste av livet i Rituvík, og drev fiske med flere båter. Han var gift tre ganger, og fikk to barn. I sitt siste ekteskap flyttet han med henne til Vágur.