cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Eckernförde
Fra 1400-tallet til 1700-tallet utviklet havnen seg i takt med oppsvinget av økonomien i Rendsburg. Skipsbyggerier ble også oppført. På 1600-tallet betydde også fiskeriet og bryggeriene en stor rolle i økonomien.
Greven av St. Germain er en del av Eckernfördes historie. Sammen med den danske stattholder Karl av Hessen drev han alkymieksperimentering i byen.
Eckernförde ble offisielt kursted (bad) i 1831, og med det begynte turismen. Den er også en gammel garnisonsby, og det militære nærvær kom allerede i 1912. Da ble skytebanen for det keiserlige torpedoverkstedet opprettet i Friedrichsort. Per 2022 er ca. en tredel av byen knyttet til Bundeswehr.
Skopin
Skopin (russisk: Скопин) er en by i Rjazan oblast i Russland. Byen ligger ved elva Vjorda (i Okas nedbørfelt), rundt 100 km sør for Rjazan. Innbyggertall: 32 300 (2005 est.), 25 092 (folketelling 2002).
Historie
Skopin er en av de eldste byene i Rjazan oblast. En bosetning kalt Likharevskoje Gorodisjtsje nær dagens Skopin ble grunnlagt en gang på 1100-tallet. Den var befestet med vollgraver og voller for beskyttelse mot kiptsjakene. I 1663 (eller 1597, ifølge en annen kilde) bygde tsaren en festning i tre på stedet til dagens Skopin, som skulle bli en del av forsvarssystemet sørøst for Storfyrstedømmet Moskva. Det ble kalt Skopinskaja sloboda fra slutten av 1600-tallet. I 1778 fikk byen navnet Skopin. På 1700-tallet mistet byen sin militære betydning.
I andre halvdel av 1800-tallet begynte utvinning av brunkull i utkanten av Skopin, noe som skulle pågå helt til 1989.
Forum-bygningen
Forum-bygningen er en bygning som ble konstruert for å brukes under Forum for kultur i Barcelona i 2004. Den er tegna av de sveitsiske arkitektene Jaques Herzog og Pierre de Meuron (Herzog & de Meuron), og regnes av noen som symbolet på «det nye Barcelona». Det er en triangulær bygning med 180 meter lange sider og en høyde på 25 meter. Bygningen ligger midt i triangelet mellom gatene Avinguda Diagonal, Rambla de Prim og Ronda Litoral.
Forum-bygningen hadde en prislapp på 144 millioner dollar, noe som har blitt sterkt kritisert av opposisjonspartiene i Barcelona og Catalonia. Den har et auditorium med 3 200 sitteplasser og en utstillingshall på nesten 5 000 kvadratmeter. Fra og med høsten 2005 huser bygningen et museum for Barcelonas framtid og den bærekraftige utviklinga.
Roseau County
Roseau County er et fylke i den amerikanske delstaten Minnesota. Det ligger i den nordvestlige delen av staten og grenser mot Lake of the Woods County i øst, Beltrami County i sørøst, Marshall County i sør og mot Kittson County i vest. Det har også grense mot Canada i nord.
Roseau Countys totale areal er 4 306 km² hvorav 41 km² er vann. I 2000 hadde fylket 16 338 innbyggere og administrasjonssenteret ligger i byen Roseau.
Fylket har fått sitt navn etter elven Roseau River og innsjøen Roseau Lake.
Lucrécia
Lucrécia er en kommune i delstaten Rio Grande do Norte i nordøstregionen av Brasil.
Kristin Seim
Kristin Seim (født 11. mars 1983 på Tynset) er en norsk fotballspiller. Hun startet karrieren for sin lokalklubb Tolga/Tynset i Hedmark, før hun dro til trondheimslagene Ranheim og senere Byåsen. Hun fikk kontrakt med toppserielaget Trondheims-Ørn i 2006, men på grunn av lite spilletid ble hun på høstsesongen leid ut til Amazon Grimstad. Hun ønsket også å spille for Amazon Grimstad i sesongen 2007, men dette var uaktuelt for Ørn-trener Gøril Kringen på grunn av mangel på angrepsspillere. Seim har fått lite spilletid også i 2007 på grunn av en virussykdom.
Norddeich
Norddeich er en kommune i kretsen Ditmarsken i Schleswig-Holstein, Tyskland. Norddeich hører under Büsums amt, og lå inntil 1. januar 2008 i Wesselburens amt.
Xu Xiangqian
Liv og virke
Hans kone ble på denne tiden henrettet av Zhang Guotao under hans politiske utrenskninger. Han var også selv under mistanke og ble overvåket av Zhangs politiske kommnisarer, men ledet samtidig den 80 000 mann sterke 4. frontarme i Sichuan til store seirer mot krigsherrenes styrker på ca. 300 000 mann. Hans styrke drepte 100.000 av dem, og de gjenværende 200 000 ble beseiret og spredt.
Xu Xiangqian forble lojal mot Zhang Guotao trass i Zhangs mistro, og i motsetning til Ye Jianying som gikk over til Mao Zedong etter at Mao og Zhang ble uenige, fulgte Xu trofast Zhangs urealistiske ordrer selv om de ledet rett i nederlag og katastrofe. Dette førte etterhvert til Zhang Guotaos fall fra makten.
Under den annen sino-japanske krig (1937–1945) kjempet Xu mot de japanske invasjonsstyrker, og opprettet kommunistiske baser i det nordlige Kina. Disse basene var reservebaser til dem i Shaanxi som ble meget sterke. Da Kuomintang klarte å trenge inn dit, flyttet kommunistene bare til Xus baser lenger nord.
Etter annen verdenskrig deltok Xu Xiangqian under den kinesiske borgerkrig og vant en rekke lysende seirer, ofte ved hjelp av taktiller som var stikk i strid med den Mao Zedong stod for. Maos militærdoktrine gikk ut på at man askulle trekke seg unna tallmessig overlegne styrker, og kun kjempe dersom man selv hadde et stort tallmessig overtak. Men Xu gikk gahng på gang til overraskende frontalangrep mot overlegne styrker, og nedkjempet dem. I kampene mot Kuomintang-krigsherren Yan Xishans teknisk overlegne hær på 350 000 mann angrep han med styrker på bare 60 000, og etter 18 måneders kamper hadde han drept 300 000 fiender – vare 50 000 fiendesoldater klarte å redde seg i sikkerhet til Taiyuan. Han angrep så Taiyuan med underlegne styrker, og igjen seiret han.
Etter kommunistenes maktovertakelse i Kina i 1949 ble Xu Xianqian stabssjef for Folkets frigjøringshær. Han fikk marskalks rang i 1955.
Xu ledet forberedelsene til Folkets frigjøringshærs militæraksjoner mot Vietnam i 1979.
Miami Vice (film)
Miami Vice er en amerikansk spillefilm regissert av Michael Mann, basert på hans fjernsynsserie Miami Vice (1984–1989). Filmen hadde premiere 28. juli 2006. Colin Farrell har rollen som James «Sonny» Crockett, mens Jamie Foxx spiller Ricardo Tubbs.
Sammendrag
Politi-etterforskerne James "Sonny" Crockett og Ricardo "Rico" Tubbs arbeider undercover i en nattklubb for å arrestere en hallik som går under kallenavnet Neptune. De får en telefon fra en informant, Alonzo Stevens, som avslører at han er redd for sitt liv, og planlegger å forlate byen. Men han er redd for at hans kone Leonetta er i umiddelbar fare, og ber dem sjekke hvordan det går med henne. Crockett får vite at Stevens tidligere var informant for FBI, og tar kontakt med FBI-agent John Fujima.
Crockett og Tubbs møter Stevens som forteller om et kartell fra Colombia som var infiltrert av undercover-agenter fra FBI, og kartellet truet med å myrde Leonetta hvis Stevens ikke tilsto å være en undercover-agent. Rico får en telefon om Leonettas død, og Stevens begår selvmord ved å hoppe foran en lastebil. På vei til åstedet for Leonettas død mottar Sonny og Rico en telefon fra lensmann Martin Castillo, og blir bedt om å holde seg vekk fra åstedet.
De møter John Fujima, som jakter på et kartell fra Colombia ledet av José Yero. De leter etter båter som kommer fra Karibia, som leverer narkotika fra et kartell. Sonny og Rico bruker sine informanter for å arrangere et møte med kartellet. De later som de er narkotika-smuglere, og tilbyr sine tjenester til Yero. De blir introdusert for noen som er ansvarlig for nesten all narkotika-handel i Sør-Florida.
Tubbs frykter for deres sikkerhet. Denne frykten blir snart realisert når detektiv Trudy Joplin, Rico's kjæreste, blir kidnappet på ordre fra José Yero. Med hjelp av lensmann Castillos oppdager de hvor Trudy holdes fanget. Hun er kritisk skadd etter at en bombe detoneres. Senere reiser Crockett og Tubbs til en havn i Miami, for å møte Yero og hans menn. Under den intense skuddvekslingen blir Yero skutt av Tubbs. Etterpå sitter Tubbs ved Trudy på sykehuset, og hun begynner å våkne fra koma.
Joseph Kosma
Joseph Kosma (22. oktober 1905 – 7. august 1969) var en ungarsk-fransk komponist av jødisk bakgrunn mest kjent for å ha stått bak musikken til en rekke franske filmer på 1930 og 40-tallet.
Han var født i Budapest. Han fikk musikkopplæring fra han var barn. Han og hans kone flyttet til Paris i 1933.
Bland hans mest kjente verk er Den store illusjon (1937), Menneskedyret (1938), Spillets regler (1939), Voyage Surprise (1946) og Dr. Cordeliers testamente (1959). Han var også kjent for det klassiske jazz-stykket "Les Feuilles mortes", med franske tekster av Jacques Prévert, og senere engelsk tekst av Johnny Mercer, under tittelen "Autumn Leaves" som stammet fra musik i Marcel Carnés film Nattens porter (1946).
Han ble begravet på Cimetière de Montmartre.
Fylkesvei 1668
Fylkesvei 1668 går mellom Lier og Næroset i Ringsaker kommune.
Frem til 2019 hadde veien betegnelsen fylkesvei 12 (Hedmark).
Silent Cries (musikkvideo)
Silent Cries er en musikkvideo fra progressiv metal bandet Fates Warning.
Videoen er fra musikkalbumet No Exit fra 1988. Den er utgitt på hjemmevideoen The View from Here og samlevideoen Video Meltdown fra Metal Blade Merchandise.
Lake of the Woods County
Lake of the Woods County er et fylke i den amerikanske delstaten Minnesota. Det ligger nord i staten og grenser mot Koochiching County i sørøst, Beltrami County i sør og mot Roseau County i vest. Det har også grense mot Canada i nord.
Lake of the Woods Countys totale areal er 4 597 km² hvorav 1 239 km² er vann. I 2000 hadde fylket 4 522 innbyggere og administrasjonssenteret ligger i byen Baudette.
Bjørn Tømmerdal
Bjørn Tømmerdal (født 1966 i Ålesund) er en norsk statsviter og politiker som representerer Høyre.
Tømmerdal tiltrådte i 2016 stillingen som rådgiver i Næringsforeningen for Ålesundsregionen. Daglig leder i Sunnmøre kontrollutvalsekretariat IKS fra 2017.
Han er sønn av tidligere ordfører Svein Tømmerdal.
I 2011 mottok Tømmerdal kommandørkorset av Litauens fortjenstorden i forbindelse med statsbesøk fra Litauens president.
Pokomchi
Pokomchi (poqomchi') er et mayisk språk som snakkes av omtrent 92 000 mennesker i enkelte kommuner i Baja Verapaz og Alta Verapaz i Guatemala. Språket er nært beslekta med pokomam. Det er to hoveddialekter av pokomchi: østlig og vestlig.
Drosjesvindelsaken
Drosjesvindelsaken var en større svindelsak blant drosjesjåfører i Oslo som ble avdekket i årene 2000-2002. Totalt var over 400 drosjeeiere og rundt 2,500 sjåfører innblandet i saken, mellom 20-25 % av ansatte i drosjenæringen i Oslo.
Saken var den største skattemyndighetene hadde hatt mot én bransje i Norge.
Ifølge Oslo politidistrikt har 372 drosjeeiere unndratt totalt 625 millioner kroner fra beskatning. Tre av fire av disse hadde pakistansk bakgrunn. 341 av de 372 drosjeeierne var klienter av en regnskapsfører som stod sentralt i svindelen. I april 2008 ble han dømt til åtte års fengsel for grovt skattesvik. Regnskapsføreren initierte et komplett system for skatteunndragelse. Selv om han allerede i 1994 ble anmeldt for medvirkning til regnskapsjuks, vokste svindelen i omfang til tross for at skattemyndighetene stadig anmodet politiet om å prioritere saken. I stedet ble den liggende hos politiet, som etter seks år henla saken. Politiet ble sterkt kritisert for manglende handlekraft da saken senere ble avdekket. Først i 2003 ble saken tatt opp igjen. En av hovedmennene i saken kjørte inn et hundretalls millioner svarte kroner, ved hjelp av til dels uvitende sjåfører, som han plasserte i luksusboliger og investeringsselskaper i Pakistan.
Hypotesetest
En hypotesetest er en statistisk testmetode av en antakelse eller påstand om egenskaper ved en eller flere populasjoner. Når man tester en slik hypotese må man vurdere utsagnskraften med grunnlag i informasjon som er oppnådd ved tilfeldig utvalg fra populasjonen, og trekke slutninger på tross av usikkerhet.
Framgangsmåte
Etter testen må man velge hvilke verdier av en stokastisk variabel T som er slik at H0 kan forkastes. T kalles da for testobservatoren. T-verdiene som gir forkasting av H0 er i forkastingsområdet R for testen. Forkastingsområdet velger man etter hvor sikker man vil være på at resultatet er rett. Ofte er man fornøyd med en hypotesetest hvis P(forkaste H0|H0 er sann)<0,05. Vi sier da at signifikansnivået er 0,05.
Feiltyper
Når det gjelder hypotesetesting, er det to feil man kan gjøre. Vi kan forkaste H0 når H0 er riktig, eller vi kan unnlate å forkaste H0 når H1 er riktig.
Sannsynlighetene for de to typene feil betegnes ofte som henholdsvis α og β.
Vi ser at både α og β er sannsynligheter for å foreta feil slutning, og vi ønsker derfor at begge to skal være minst mulig. Nå er det imidlertid slik at reduksjon av den ene vil føre til en økning i den andre. Samtidig anses type I feil som en generelt mer alvorlig feil enn type II.
Valg av forkastningsområde endrer α og β. Hvis vi har et stort forkastningsområde er det stor sannsynlighet for type I feil og mindre sannsynlighet for type II feil. Og hvis vi minker forkastningsområde blir det mindre sannsynlighet for type I feil og større sannsynlighet for type II feil.
Konklusjon
En konklusjon av en hypotesetest kan kort sagt formuleres på en av følgende måter :
Deependra Bahadur Kshetry
Deependra Bahadur Kshetry (født 3. mai 1949 i Syangja ) er en nepalsk økonom, som var sentralbanksjef i Nepals sentralbank (Nepal Rastra Bank) fra januar til juli 2009.
Kshetry har en Master of Arts-grad i sosialøkonomi og en Bachlor of Law-grad fra Tribhuvan University, samt en mastergrad (M.A.) i jordbruksøkonomi fra University of New England i Australia.
Han begynte sin karriere i Nepals sentralbank i 1976, som deputy superitendent. Han steg i gradene, og var leder for ulike avdelinger, bl.a. Agriculture Development Bank, og var også økonomisk rådgiver i forskningsavdelingen. Han ble administrerende direktør i avdelingen for General Services i 2004, og i avdelingen for valutastyring i 2007.
Fra mai til oktober 2007 jobbet han for Nepals Nasjonale Planleggingskommisjon (National Planning Commission – NPC).
Han overtok som midlertidig sentralbanksjef i januar 2009, da sittende sentralbanksjef Bijaya Nath Bhattarai ble mistenkt for korrupsjon, men Bhattarai ble gjeninsatt i juli da han ble frikjent for anklagene av Nepals Høyesterett.
I tillegg har han hatt mange verv i andre institusjoner. Han var bl.a. medlem av Nepals National Development Councial fra 1992 til 1994, han var styreformann for Eastern Rural Development Bank fra 1995 til 1996, og styremedlem i Mid-Western Rural Development Bank fra 2002 til 2004. Han var også medlem i arbeidsgruppen som vurderte følgene av at Nepal meldte seg inn i WTO i 2004.
Han er gift og har tre barn.
Ingvald Cranner
Ingvald Christopher Olsen Cranner (født 25. april 1865 i Kristiania, død 20. juli 1948) var en norsk fiolinist og pedagog, kjent som en av de fremtredende i første halvdel av 1900-tallet.
Han var 2. fiolinist i Oslo Filharmoniske Orkester (1919–33) og underviste ved Musikkonservatoriet i Oslo (1906-1940). Han spilte også ved Nationaltheateret og Christiania theater. Blant hans elever er fiolinisten og dirigenten Alf Sjøen.
Cranner var bestefar til visekunstner Alf Cranner.
Olof Palmes andre regjering
Olof Palmes andre regjering tiltrådte 8. oktober 1982 etter det borgerlige valgnederlaget i 1982. Olof Palme ble på nytt statsminister. Regjeringen satt fram til 1. mars 1986 da den gikk av, etter at Palme var blitt skutt.
Ingvar Carlsson ledet Palmes siste regjering fram til 12. mars.
Koochiching County
Koochiching County er et fylke i den amerikanske delstaten Minnesota. Det ligger nord i staten og grenser mot St. Louis County i øst, Itasca County i sør, Beltrami County i sørvest og mot Lake of the Woods County i nordvest. Det har også grense mot Canada i nord der elven Rainy River utgjør en naturlig grense.
Koochiching Countys totale areal er 8 170 km² hvorav 135 km² er vann. I 2000 hadde fylket 14 355 innbyggere og administrasjonssenteret ligger i byen International Falls som også er fylkets største by.
Fylket har fått sitt navn etter et indiansk ord med ukjent betydning.
Marcel Kittel
Marcel Kittel (født 11. mai 1988 i Arnstadt) er en tysk tidligere landeveissyklist som sist syklet for Team Katusha Alpecin.
Han har vunnet 14 etappeseire i Tour de France; fire i 2013, fire i 2014, én i 2016 og fem i 2017.
Han annonserte at han ville legge opp som profesjonell syklist 23. august 2019 etter å ha terminert sin kontrakt i mai samme år.
Timbuktu
Timbuktu eller Tombouctou (koyra chiini Tumbutu, fransk Tombouctou) er en tuareg-by ved elven Niger i regionen Timbuktu i det vestafrikanske landet Mali. Ifølge en folketelling i 2009 har kommunen mer enn 50 000 innbyggere.
Timbuktu forbinder Afrika sør for Sahara med det arabiske Nord-Afrika. Handelsmenn fra Europa kom også hit, på tross av at det var temmelig utilgjengelig. Det er antagelig dette som har gjort Timbuktu til et av verdens mest sagnomsuste steder. Byen har en lang og fantasieggende historie som kultursenter og knutepunkt, som handelspost, hovedstad i forsvunne riker og i nyere tid som verdensarvområde. Navnet har en mystisk klang, og i noen språk brukes «Timbuktu» som synonym for «Langtvekkistan».
Niger renner gjennom Timbuktu og byen ligger akkurat der elven svinger vekk fra ørkenen og mot havet. I «svingen» strømmer vannet utover slettene og lager mange små elver og sumpområder. Det gjør stedet meget egnet til dyrking av mat og til at vegetasjon kan gro. Det er også grunnen til at byen ligger der den ligger. Byen kan likevel karakteriseres som en ørkenby.
Historie
Den antas at byen ble grunnlagt på 1100-tallet. Men det er ennå uklart akkurat når den ble grunnlagt. Timbuktu ble grunnlagt som en leir av nomadiske tuareger. De brukte bare leiren deler av året, men den vokste raskt i størrelse og rikdom på grunn av den strategiske plasseringen. Byen var en viktig del av de transsahariske handelsveiene. Den lukrative handelen gjennom Sahara omfattet gull, elfenben, slaver, salt og andre varer. Timbuktu var viktigste by i flere etterfølgende riker: Ghanariket, Maliriket og Songhairiket. Byen hadde sin storhetstid på 1400- og 1500-tallet da den var et senter for islamsk teologi og misjonsvirksomhet i Nord-Afrika. Byens tre store moskeer er et vitnesbyrd om denne perioden. Djinguerebermoskéen, bygd i 1327 av El Saheli; Sankoremoskéen, også kjent som Universitetet i Sankore, bygd tidlig på 1400-tallet og Sidi Yahyamoskéen, bygd tidlig på 1400-tallet. Historikeren Leo Africanus besøkte byen i 1512, og skriver om den i sin bok Cosmographia Dell’ Africa  (1526).
Historier om byens fantastiske rikdom var medvirkende til at flere europeiske nasjoner intensiverte utforskningen av det indre av Afrika. Byen gikk inn i nedgangstider da Portugal og senere andre europeiske makter slo seg ned i Vest-Afrika. De fraktet varer sjøveien og skapte dermed et alternativ til den strabasiøse karavanehandelen gjennom Sahara. Leiesoldater sendt av den marokkanske sultan i 1591 erobret byen og den økonomiske nedgangen akselererte. Den lokale svarte befolkningen blandet seg med marokkanerne og gikk over til islam.
Den franske oppdagelsesreisende René Caillié var første europeer som besøkte Timbuktu og som klarte å vende tilbake til Europa. Utkledd som muslim nådde han byen 20. april 1828. For oppdagelsen mottok han en pris fra Société de Géographie i Paris. Den tyske oppdagelsesreisende Heinrich Barth besøkte Timbuktu i 1853 og var i byen i én måned og senere sju måneder i en tuaregleir. Som en del av kolonitiden ble Timbuktu annektert av Frankrike. Den franske marine kom opp Niger i 1893. Timbuktu ble en del av Fransk Sudan, som i 1960 ble landet Mali.
På 1800-tallet var Timbuktu en stor landsby av leirehus. Slik er den fortsatt i dag, og Timbuktu er en fattig by. Timbuktu ble oppført på UNESCOs verdensarvliste i 1988. På grunn av ørkenspredning trues i dag livsgrunnlaget i byen.
Etter kamphandlinger i 2012 uttrykte UNESCO bekymring for Timbuktu og satte stedet på sin liste over truede verdensarvsteder. Myndighetene i Mali ba om internasjonal bistand, og i juni 2015 kunne UNESCO melde at restaureringen av mausoleene snart er ferdig.
CAM-plante
En CAM-plante (engelsk: Crassulacean acid metabolism plant) er en plante som er tilpasset tørke og mye lys ved at den driver CAM-fotosyntese. Slike planter har spalteåpningene på undersiden av bladene åpne om natta og lukket om dagen. Denne tilpasningen gjør at de taper svært lite vann ved fordampning, men at de også må ta opp og lagre karbondioksid om natta. Hos CAM-plantene skjer det minimalt fotorespirasjon (binding av oksygen ved hjelp av enzymet RuBisCO). Slike planter er ofte å finne i ørkenområder og på savanner.
Det som skiller CAM-plantene fra C4-plantene er at CO2-bindingen og mørkereaksjonen hos de førstnevnte er atskilt i tid, mens de samme prosessene hos C4-plantene er atskilt i forskjellige celler (mesofyllceller og slireceller).
Enkelte CAM-planter finnes også i Norge. Noen arter i bergknappfamilien (Crassulaceae) driver CAM-binding av CO2. Navnet CAM-fotosyntese er nettopp oppkalt etter denne plantefamilien, siden det var i disse plantene at man først oppdaget CAM-fotosyntese. En god frukt med den samme måten å binde CO2 på, er ananas.
Elijah Wood
Elijah Jordan Wood (født 28. januar 1981) er en amerikansk skuespiller som debuterte med en mindre rolle i Tilbake til fremtiden II (1989), og hadde deretter en rekke større roller som ga ham anerkjennelse som barneskuespiller i alder av 9 år. Han er best kjent for hans framtredende rolle som hobbiten Frodo Baggins i Peter Jacksons trilogi om Ringenes Herre. Siden da har han motstått roller som har plassert ham i en bestemt kategori, men valgt varierte roller i filmer som blant annet Bobby, Evig solskinn i et plettfritt sinn, Sin City, Green Street og Everything Is Illuminated.
Han hadde hovedrollen i filmen Day Zero (2007) og var stemmeskuespiller i den animerte filmen Happy Feet. Han spilte en amerikansk turist ble vampyr i Paris i filmen Paris, je t'aime. I 2005 lanserte han sitt eget plateselskap, Simian Records. I 2008 ble han også den første personen som krysset Victoriafallene i Afrika med tau i løpet av Jack Osbournes TV-show Adrenaline Junkie.
Brynjulf Bjørklid
Brynjulf Bjørklid (født 31. oktober 1946), benytter kunstnernavnet BB Sunrise, er blant annet sanger og låtskriver, og skjønnlitterær forfatter av en rekke romaner, også med miljø fra barndomsbyen Tromsø, foruten også en norsk produsent av undervisningsvideoer. Han er medlem av Nordnorsk Forfatterlag. Bjørklid bor i dag i Oslo.
Tromsøforfatter
Han er utdannet cand. polit. med blant annet kriminologi i fagkretsen. Han har vært ansatt i mer enn tyve år som seniorrådgiver i Barne- og familiedepartementet (BFD), hvor han jobber med barnevern, men har hatt hyppige permisjoner for å jobbe med film og video.
Lokalt i Tromsø er Bjørklid godt kjent som tekstforfatter, blant annet for sangen til Tromsø Idrettslag som synges ved hjemmekampene. Han har også skrevet tekster for Sverre Kjelsberg og Pussycats, og skrevet barnesangtekster for Rikskonsertene.
I 1997 vant Bjørklid novellekonkurransen som ble arrangert i forlengelsen av at avisen Nordlys hadde 95-årsjubileum med novellen Negerprinsessa. Juryen uttalte at vinnernovellen sto i en klasse for seg. I 2002 vant han også en novellekonkurranse for Kommunal Rapport med bakteppe fra den offentlig, byråkratisk sfære. Han har også utgitt tekster i Nordnorsk Magasin.
Brynjulf Bjørklid debuterte som romanforfatter med Engelen fra Kaunas i 2002. Den har sin handling om den tidligere politimann Jens Lyting, som til dels deler en noen trekk med forfatteren selv, og som etter flere år sørpå reiser tilbake til Nord-Norge for å jobbe som privatetterforsker. Det går sånn passe, men deretter får han oppdraget med å finne engelen fra Kaunas.
I 2004 utga han kriminalromanen Død indianer, igjen med den nordnorske kriminaletterforskeren Jens Lyting som forfatterens løse alter ego, noe som ga seg utslag i dels essayistiske betraktninger om fotball og populærmusikk. Begge romanene har skildringer fra det moderne nordnorske livet, både urbane Tromsø som det langt mindre siviliserte Barentsområdet.
I 2011 utkom Noen som gråter i tjernet. Selv om bokens fortelling har en mystisk hendelse i sentrum, er den mer å betrakte som generell skjønnlitterær roman enn en renskåret krimbok, med fokus på en fluefiskers død. I tillegg har Bjørklid også har tatt utgangspunkt i del trekk fra egen familiehistorie og spunnet videre på disse. En bok «Om luft, vind og ingenting, og litt om jakt og fiske og annet folkeliv. Om det som er og det som var. Og om andres bøker om skogen», med tekst og bilder og med en sang med noter til slutt.
Han har siden 2020 gitt ut musikk under artistnavnet BB Sunrise. Han har utgitt tolv enkeltutgivelser og ett album. Det er både norske viser og engelskspråklige tekster i americana-tradisjonen.
Linje 3 (Mexico bys metro)
Linje 3 (Línea 3) er en undergrunnslinje ved Mexico bys metro. Den har fargen olivengrønn på rutekart og krysser byen fra nord til syd. Linjen betjener 21 stasjoner mellom Indios Verdes og Universidad over 21,27km med spor.
Through Different Eyes (musikkvideo)
- Through Different Eyes er en musikkvideo fra progressiv metal-bandet Fates Warning.
Linje 3 (Mexico bys metro)
Linje 3 ble tatt i bruk den 20. november 1970 fra Tlatelolco til Hospital General ; den 25. august 1978 fra Tlatelolco til La Raza; den 1. desember 1979 fra La Raza til Indios Verdes; den 7. juni 1980 fra Hospital General til Centro Médico; den 25. august 1980 fra Centro Médico til Zapata og den 30. august 1983: fra Zapata til Universidad
Linjen korresponderer med linje 6 ved Deportivo 18 de Marzo, med linje 5 ved La Raza, med linje B ved Guerrero, med linje 2 ved Hidalgo, med linje 1 ved Balderas og med linje 9 ved Centro Médico.
Through Different Eyes (musikkvideo)
Videoen er fra musikkalbumet Perfect Symmetry fra 1989. Den er utgitt på hjemmevideoen The View from Here og samlevideoen Video Meltdown fra Metal Blade Merchandise.
Linje 3 (Mexico bys metro)
Linjen er bygget under følgende avenyer: Avenida de los Insurgentes Norte, Calz. Vallejo, Zoltan Kodaly, Zarco, Balderas, Niños Heroes, Dr. Pasteur, Av. Cuauhtémoc, Av. Universidad, Av. Copilco, Pedro Henriquez Ureña og Av. Antonio Delfín Madrigal.
Togene er av type NM-79, produsert i Mexico i 1979, og type NM-83, produsert i Mexico mellom 1983 og 1991. Banen er underjordisk hele veien utenom stasjonene Indios Verdes, Deportivo 18 de Marzo, Potrero og Universidad, som er overjordiske.
Manfred von Richthofen
Manfred Albrecht Freiherr von Richthofen (født 2. mai 1892 i Kleinburg, nær Breslau, død 21. april 1918 i Vaux-sur-Somme) var et tysk flyveress med over 80 bekreftede nedskytninger under første verdenskrig, best kjent som «den røde baron» på grunn av sine delvis røde fly. Richthofen ble en legende under den første verdenskrig. Hans selvbiografi, Der rote Kampfflieger, ble en bestselger i England da den ble utgitt der i 1919.
Tidlig liv
Richthofen var en tysk adelsmann. Han ble født i Kleinburg, nær Breslau, Nedre Schlesien, i en prominent prøyssisk aristrokratisk familie. Hans far var Major Albrecht Phillip Karl Julius Freiherr von Richthofen og hans mor var Kunigunde von Schickfuss und Neudorff. Han hadde en storesøster (Ilse), og to yngre brødre.
Som barn flyttet han med sin familie til Świdnica i Schlesien. I oppveksten likte han å jakte og å ri. Han tok abitur ved Preußische Hauptkadettenanstalt og etter fullført kadettopplæring i 1911 ble han med i en kavaleritropp; Ulanen-Regiment Kaiser Alexander III von Russland.
Da første verdenskrig brøt ut, tjenestegjorde Richthofen som kavalerist på både østlige og vestlige fronter. Hester ble etterhvert lite brukbare på grunn av ny bruk av maskingevær. Richthofen ble da overført til materialkorpset. Ikke lenge etter, i mai 1915, søkte han om å bli med i lufttjenesten, hvor han til å begynne med tjenestegjorde som observatør.
Flygerkarriere
Motivert av sjansen til å møte den kjente piloten Oswald Boelcke, bestemte han seg for å bli pilot. Senere besluttet Boelcke å ta opp Richtofen i sin eliteskvadron av piloter, som ble kalt Jagdstaffel, Jasta 2. Richthofen vant sin første luftkamp over Cambrai i Frankrike den 17. september 1916. Til minne om dette fikk han et sølvbeger – et «æresbeger» (tysk: «Ehrenbecher») – som påskjønnelse fra sin sjef Boelcke. Senere kjøpte Richtenhofen seg et nytt sølvbeger etter hver luftkamp han vant, og fikk en juveler i Berlin som han kjente til å inngravere dato for kampdagen og fiendens flytype på begeret. Han fortsatte denne tradisjonen til han hadde seksti kopper. Etter dette ble det vanskelig å skaffe sølv i Tyskland, på grunn av blokaden.
Den 23. november 1916 skjøt Richtofen ned det britiske flygeresset Lanoe Hawker, som noen ganger er blitt omtalt som den «britiske Boelcke».
Selv om Richthofen gjerne forbindes med flytypen Fokker Dr.I, var det bare de to siste månedene av sin karriere at han fløy et slikt fly. På mer enn 60 av flytoktene der han skjøt ned fly, fløy han andre typer jagerfly. Han brukte mest fly av typen Albatros D.III, som han fikk malt deler av i rødt (akkurat som hans senere Fokker Dr.I), noe som senere kom til å gi ham hans navn og rykte.
Etter sin 18. seier ble Richthofen tildelt ordenen Pour le Mérite, som var den høyeste militære utmerkelsen i Tyskland på den tiden.
Død
Richthofen ble drept rett etter klokken 11 den 21. april 1918. Han døde etter å ha blitt truffet av ett enkelt prosjektil i kaliber .303 British mens han fløy over høydene ved Morlancourt, nær elven Somme. Han klarte å foreta en kontrollert landing, og vitner hevdet at han levde i det de kom frem, men døde straks etterpå. Flyet var uskadet, men ble demontert av suvenirjegere; motoren står den dag idag i Imperial War Museums i London.
Richthofen fikk en full militær begravelse av de allierte, med major Blake som ansvarlig. Han ble begravet 22. april 1918 i byen Bertangles nær Amiens i Frankrike. I 1925 fikk hans yngre bror Bolko flyttet levningene hjem til Tyskland. Det var egentlig meningen at han skulle legges i familiegraven, men myndighetene overtalte familien til å la ham bli begravet i Invalidenfriedhof i Berlin, en kirkegård for militære storheter og helter. Han lå der fram til 1975, da familien flyttet ham til Südfriedhof i Wiesbaden.
La Valette-du-Var
La Valette-du-Var er en kommune i departementet Var i regionen Provence-Alpes-Côte d'Azur sørøst i Frankrike. La Valette-du-Var er en del av Communauté d'agglomération Toulon Provence Méditerranée, som er et kommunesamarbeid mellom Toulon og 11 av kommunene rundt byen. La Valette-du-Var ligger øst for sentrum av Toulon.
Befolkningsutvikling
Antall innbyggere i kommunen La Valette-du-Var
Die Hard 2
Die Hard 2 (originaltittel: Die Hard 2: Die Harder) er den andre filmen i Die Hard-serien. Filmen ble lansert i USA onsdag 4. juli 1990, og har Bruce Willis i hovedrollen som politimannen «John McClane». I Norge ble den klippet for å få 15-årsgrense på kino.
Michael Mann (filmregissør)
Michael Mann (født 5. februar 1943) er en amerikansk filmregissør, filmforfatter og filmprodusent. Han var vært Oscar-nominert fire ganger.
Die Hard 2
Innspilling
John McTiernan ble tilbudt å regissere oppfølgeren til sin egen suksess fra 1988, men måtte takke nei siden han var for opptatt med å spille inn Jakten på Rød Oktober. Jobben gikk heller til finske Renny Harlin, som nettopp hadde hatt suksess med A Nightmare on Elm Street 4: The Dream Master. Handlingen i filmen skal foregå ved Dulles-flyplassen utenfor Washington, men ble spilt inn i Michigan (Minnesota og andre innspillingssteder måtte droppes på gunn av mangel på snø). Under filmingen ble budsjettet stadig overskredet, og endte til slutt på $70 millioner. Det ble sagt at på slutten kostet filmen 20th Century Fox $20 000 i minuttet å produsere.
Bruce Willis fikk lov til å improvisere frem de aller fleste av sine kommentarer.
Mottagelse
Selv om enkelte mente den manglet det store trykket til originalen, var filmen en suksess og mottok relativt gode kritikker. Aftenposten mente at filmen var en «langtrukken oppfølger» mens Nordlys skrev at «maken til tettpakket action og spenning er sjelden laget på film».
Handling
John McClane venter på at hans kone skal lande på Dulles Airport utenfor Washington. Mens han venter, ser han to menn i militærklær med en mystisk pakke gå inn i et avsperret område av flyplassen. Han følger etter, og en skuddveksling bryter ut mellom McClane og mennene blant bagasjebåndene på flyplassen. McClane dreper en av mennene, men sjefen for flyplasspolitiet kaptein Lorenzo nekter å etterforske hva som skjedde siden det er julerush på flyplassen.
Mennene han møtte er en del av en militærgruppe som skal befri Esperanza, en mellomamerikansk general ombord i et militærfly på vei til USA. Snart har de tatt kontroll over kommunikasjonssystemene på flyplassen, og tvinger de inngående flyenen til å sirkle over flyplassen uten å lande. Gjør de ikke som de får beskjed om, vil de la flyene krasje.
McClane etterforsker saken selv, og får snart hjelp av en gruppe militære ledet av major Grant. Det viser seg at Grant er på lag med oberst Stuart, mannen bak flyplasskapringen. Flyet til Esperanza lander, og klarer nesten å fly med et annet fly i sikkerhet med Stuart, Grant og deres menn før McClane får revet løs en bensinledning på flyet og tent på slik at det eksploderer.
Manus
Filmen er basert på romanen 58 minutes av Walter Wager. Romanen har samme utgangspunkt: en politimann må stoppe terrorister som tar en flyplass som gissel, mens politimannens kone sirkler rundt over hodet hans. Han har 58 minutter på seg før hans kones fly krasjlander. Både den franske og italienske tittelen heter 58 minutter.
Vindhyachal kraftverk
Vindhyachal kraftverk er et kullkraftverk i delstaten Madhya Pradesh i India. Dette er landets største kraftverk målt i installert effekt. Det har en installert produksjonskapasitet på 3260 MW fordelt på 6+4 blokker/turbiner à hhv 210 MW og 500 MW hver. Operatør er det indiske selskapet National Thermal Power Corp Ltd.
Anlegget ble utbygd i årene 1987–2007, med russisk teknologi. Brenselstypen er bitumenøst kull.
Årlig produksjon med superkritiske turbner i 2006-07 var totalt 9,289 TWh, og utslippene av CO2 var 9,0441 mill tonn.
Dune (videospill)
Dune er et videospill fra 1992 basert på Frank Herberts science fiction-roman med samme navn. Det ble utviklet av Cryo Interactive og utgitt av Virgin Interactive, og er det første videospillet basert på Dune. Dune blandet eventyr med økonomisk og militær strategi, og blir av mange sett på som det beste Dunespillet. Det følger historien i romanen til en viss grad, og spilleren er Paul Atreides, som har et mål om å få Harkonnen fra Planet Dune, mens han styrer innhøsting av Melange, styre det militære, og senere, økologien gjennom Fremen-stammene. Mens spilleren kommer lenger i spillet får troppene hans våpen, alt fra "crysknife til atomvåpen, man få rkontakt med Pauls psykiske krefter, og man blir kjent med karakterer fra boken, som Chani og Liet-Kynes. Spillet var tilgjengelig til Amiga og IBM PC, og var et av de første floppy-spill som ble konvertert til CD, som inneholdt et klipp av David Lynch fra filmen, som spilte inn stemmene for alle de rollene som krevde det, og mye bedre reiseskjermer, i 3D. Denne versjonen (en blanding av grafikken til Amiga og ekstraen fra PC-CD-versjonen) ble også gitt ut på Segas Mega-CD. Lydsporet ble laget av Stéphane Picq og Philip Ulrich, g ble gitt ut av Cryo (tidligere Exxos) på det nå utrolig sjeldne albumet Dune: Spice Opera.
Oversikt
Spilleren er Paul Atreides, Leto Atreides I og Lady Jessicas sønn. House Atreides fikk et tilbud de ikke kunne si nei til fra keiser Shaddam Corrino IV – å utvinne krydderet fra ørkenplaneten Arrakis, som var okkupert av deres svorne fiender, House Harkonnen. Duke Leto godtar tilbuder, ikke bare på grunn av pengene han får ved å selge Krydder, men også for å kunne vinne over Harkonnen.
Gameplay
Atreides House har ingen militær- eller gruveenheter. Det tar ikke lang tid før Paul møter den nærmeste lederen for Fremen og overviser dem til å jobbe for ham. I begynnelsen vil de kun gå med på å jobbe som gruvearbeidere. Etter at Paul blir introdusert til Stilgar, vil stammene gå med på å jobbe både som militære enheter eller som gruvearbeidere, alt etter hva spilleren velger. Etter han er introodusert til Liet Kynes kan stammene også jobbe med økologi.
Alle stammene vil bli bedre innen deres valgte yrke. Krydderskjerpere gjør dette ved å besøke flere gravesteder. Gruvearbeidere som jobber med Krydder gjør dette ved å drive gruvedrift. Militære tropper gjør dette ved å trene i områdene sine (om Gurney Halleck er i samme område vil det gå raskere) eller ved å fullføre militære oppdrag med positivt utfall.
Alle stammene, utenom krydderskjerperene, kan endre jobben sin, selv om det lønner seg å holde en stamme i samme jobb. Erfarne skjerpere gjør det raskere. Erfarne gruvearbeidere samler mer krydder, og erfarne militære tropper foretar mer effektive oppdrag. Det finnes derimot situasjoner hvor det blir nødvendig å endre en stammes yrke. For eksempel, om mange soldater trener i et område som blir tatt over av tropper fra Harkonnen, vil man trenge flere militære tropper som man henter fra økologi- eller krydderarbeiderne, som kan frigjøre området og redde de fangede troppene.
Moral, som blir påvirket av kontakter med Paul, Atreides fremsteg i Arrakis, økologienes fremskritt, og om Chani blir satt fri eller fanget, påvirker også hurtigheten og hvor gode de er.
Ornithopteret (Orni) er den vanligste transportmetoden for Paul frem til han kan ri på sandormer. Med Fremen er de brukt enten for å forflytte seg fra et område til et annet, eller som en tidlig advarsel mot sandormers angrep på gruveminere, og hindre Innsamlere fra å bli svelgt. Innsamlere øker hastigheten på gruvedriften, og kan enten kjøpes fra smuglere eller bli funnet på forskjellige områder. Våpen kan variere fra cryskniver, laservåpen, Weirding Moduler og de sterke atomvåpen, og er vanligvis funnet på forskjellige områder eller i Harkonnen sine slott.
Gruvedrift og økonomi
Hvert område/slott inneholder en bestemt mengde krydder. De store ørkenene sør har de største mengdene med Krydder, men alle de nye områdene må bli sett på av skjerperene. Etter at man har kalkulert hvor mye krydder det er på området, kan skjerperene fortsette på et annet område. Krydder i spillet kommer ikke tilbake. Etter at reservene er ferdig utvunnet, er området tomt, og kan kun brukes til militæret eller økologi. Krydder (ikke Solari) er spillets myntenhet, og tjener to fordeler: den ene er å betale Keiseren for å fortsette spillet, og den andre er for å kjøpe utstyr fra smuglerene. Duncan Idaho er karakterens om styrer økonomien, og vil ta kontakt med Paul når man må betale noe, enten det er til keiseren eller til smuglerene.
Militær
Fremen som er spesialisert i militær er de eneste troppene som kan ta over et slott eller beskytte et område. De kan også utføre spionasje på slottene, og rapportere hvor mange fiendtlige tropper det er der, og hva slags utstyr de har. Troppene kan motta ordren om å angripe slottet. Et vellykket oppdrag er veldig avhengig av moral, ferdighet og utstyr, så tidlig i spillet er det mye vanskeligere å spionere uten at troppene blir tatt til fange.
Pauls tilstedeværelse under kamper øker mennenes moral. Han kan øke moralen enda mer om han rir på en orm. Når han er der kan han øke moralen enda mer ved å styre kampen selv, men risikerer å dø om kampen tapes. Det finnes to måter for Paul å styre kampen personlig.
Økologi
Vegetasjonen øker Fremens moral. I tillegg vil det senke Harkonnens krydderutvinning om det vokser vegetasjone sør for Harkonnen-kontrollerte områder. Hvis nok vegetasjon vokser nord for et av deres slott vil de forlate det. En militær enhet må så sendes inn for å ta over slottet, men kommer ikke til å møte motstand.
De fleste spillere er også enige i at økologi er mindre viktig en gruvedrift og militær, så de fleste spillere pleier ikke bruke så mye økologi. Om man derimot har nok vegetasjon til nord for Harkonnen Palace, så er økologi en måte å avslutte spillet.
Karakterer
Spillet følger en blanding av historien i romanen og filmen fra 1984 av David Lynch (Paul Atreides ble designet til å se ut som Kyle MacLachlan). Kun noen få karakterer er fjernet fra filmen, som tydelig er den største visuelle inspirasjonen for spillet, som Shadout Mapes, Piter De Vries og Sayyadina Ramallo. Noen karakterers roller hare simpelthen endret, som Harah som følger Paul rundt i begynnelsen av spillet.
Spillteknologi
Spillet var et av de første som ble portet fra floppy disk til det nye CD-formatet. Sega Mega-CD-versjonen hadde grafikk som lignet den man fant på Amiga, men som hadde det ekstra man finner i DOS CD-ROM-versjonen. Disse ekstragreiene er klipp fra filmen, og nye reiseskjermer.
Audio
Dune: Spice Opera ble gitt ut av Virgin Records i 1992. Sporene var skrevet av Stéphane Picq og Philip Ulrich. Virgin Records ble senere solgt til EMI, som fikk de nye rettighetene til musikken. Picq ønsket rettighetene til å gjenutgi albumet, men fikk dem ikke.
Senere spill
I 1992 laget Westwood Studios et rivaliserende Dunespill for Virgin Interactive, Dune II: The Building of a Dynasty. Westwood produserte senere to oppfølgere, Dune 2000 i 1998 og Emperor: Battle for Dune i 2001. Cryo returnerte til Duneuniverset i 2001 med Frank Herbert's Dune'', en av de siste titlene fra det franske selskapet.
Frøen
Stedet har navn etter gårdene Frøn/Frøen. Dette gamle jordbruksområdet ble bygget ut med villaer fra 1898 da Holmenkollbanen og Frøen stasjon åpnet. Stedsnavnets offisielle stavemåte i offentlig bruk er Frøn, men formen Frøen er dominerende lokalt.
Eels
Eels er et amerikansk rockeband bestående av Mark Oliver Everett, bedre kjent som «Mr. E». Andre medlemmer byttes inn og ut, både i studio og live etter Mr. Es egne ønsker.
Bandet oppstod i 1995 da Mr. E, sammen med Jonathan «Butch» Norton møtte Tommy Walter. De ga ut albumet Beautiful Freak i 1996, og albumet mottok meget god kritikk.
Ivar Simastuen
Ivar Konrad Simastuen (1936–2023) var en norsk musiker. Han opptrådte som visesanger og ga ut flere plater.
Han vokste opp på fjellgården Simastuen, og bakgrunnen ga stoff til mange av hans viser, så som «Brunen», «Gammelskolen», «Godt å kåmmå hematt» og «Jeg lengter til et sted».
Simastuen utdannet seg som politimann og virket noen år som lensmannsbetjent før han ble tilsatt ved Kriminalpolitisentralen, der han fikk videreutdanning som fingeravtrykkstekniker. Etter 16 år ved Kriminalpolitisentralen begynte han i Justisdepartementet og ble utnevnt som politiinspektør i 1987. I 1999 ble han pensjonist.
Han forfattet nærmere 60 av sine egne sanger og hadde også et nært samarbeid med orkesterleder Kjell Karlsen, Arne Paasche Aasen og Vidar Sandbeck.
Gaula (Sogn og Fjordane)
Gaula er ei elv i kommunen Sunnfjord i Vestland. Gaula er hovedelv i Gaularvassdraget, et av de største vassdragene på Vestlandet, 73,8 kilometer langt og med nedbørfelt på 626 km².
Strångsjö
Strångsjö er et tettsted i Katrineholm kommune i Södermanlands län i Södermanland i Sverige. I 2010 hadde tettstedet 365 innbyggere. Strångsjö ligger cirka 11 kilometer sør for Katrineholm
Gaula (Sogn og Fjordane)
Gaularvassdraget har utspring i to dalfører, Haukedalen og Eldalen. Breer i sørvestlige del av Jostedalsbreen nasjonalpark leder mot Haukedalen, disse er Grovabreen, Troget og Jostefonni. Elven igjennom Eldalen kommer fra snø og mindre breer på Gaularfjellet. De to dalførene møtes i Viksdalsvatnet. Elven renner videre igjennom hele Gaular, utløpet er ved Osen gard i Bygstad, der elven renner ut i Dalsfjorden.
Fosser
Gaularvassdraget er kjent for sine mange fosser, 28 stykker, og blir gjerne kalt «Fosselandet». Noen av de mest kjente fossene er:
Innsjøer
Det er flere store innsjøer i vassdraget. Noen av disse er:
Fiske og friluftsliv
Det er bygd en sti, Fossestien, langs deler av vassdraget for å gjøre tilkomsten til elven og fossene enklere.
Deler av vassdraget er med i Sunnfjord aurefiskefest, en årlig konkurranse i kommunene Gaular, Førde og Jølster.
Nedre deler av Gaula er en god lakseelv, den lakseførende strekningen er 14,5 km. og rekker til Fossfossen litt øst for Sande. For å få laksen opp i elven er det flere laksetrapper, og Norges eldste trapp ligger ved Osfossen, ved utløpet til Dalsfjorden. Den ble bygd på 1870-tallet. I sesongen 2019 ble det av sportsfiskere innmeldt fangst av 3 402 laks på den lakseførende strekningen, med en gjennomsnittsvekt på 6 kg. (1 369 over 7 kg., 865 under 3 kg.)
Vannkraft
På 1920-tallet var det planer om å bruke vassdraget til kraftproduksjon for aluminiumsverket i Høyanger, men disse planene ble ikke gjennomført. Kraftstasjonen skulle da ligge ved Vallestadfossen, Haukedalsvatnet skulle fungere som høydebasseng, og vannstanden skulle økes 20 meter.
Vannkraften blir også idag utnyttet, dog i mindre grad enn tidligere. Det finnes noen minikraftverk i vassdraget, bl.a. i Vallestadfossen, ved Fossevikfossen er det også et sagbruk som gjør seg nytte av vannkraften.
Vern
Vassdraget er vernet i henhold til Verneplan IV for vassdrag. Det var en lang kamp som førte til verning i 1993, på den ene siden stod de som ønsket utbygging, på den andre de som ønsket vern. I midten stod de som ikke ønsket hverken vern eller utbygging.
Bakgrunnen for vernet var Sogn og Fjordane Energi sine planer om å bygge ut vassdraget. Planene fra 1960-tallet inneholdt en omfattende utbygging av hele vassdraget, fra høyfjellet under Jostedalsbreen til utløpet i Dalsfjorden.
En stor andel av motstanderne samlet seg i Informasjonskomiteen for Gaularvassdraget i 1971. Komiteen jobbet på flere plan, de satte opp plakater med Vern om Gaula trykt på langs hele vassdraget, drev lobbyvirksomhet og laget en egen verneliste ved kommunevalg.
Kampen om vern eller utbygging preget bygdene i 20 år, og saken skapte fiendskap mellom naboer. Saken ble sentral da arbeidet med Samlet plan for vassdragsvern i Norge ble påbegynt i 1970-årene, to miljøvernministere var på besiktigelse under saksgangen. På 1980-tallet var Wenche Frogn Sellæg i kommunen, og tidlig på 1990-tallet var Sissel Rønbeck der.
Vernekampen har også blitt dokumentert i bokform.
The Nightfly
The Nightfly kom på 11.-plass på Billboard 200-listen i USA og 44.-plass på UK Albums Chart i Storbritannia.