cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Robert Johansson
Karriere
Han var med på det norske laget som tok gull i lagkonkurransen i VM i skiflyging 2018 i Oberstdorf, sammen med Andreas Stjernen, Johann André Forfang og Daniel-André Tande. I Vinter-OL 2018 i Pyeongchang tok han bronse både i normalbakke og i stor bakke, og han hoppet på det norske laget som tok gull i laghopp. De øvrige tre på laget var Daniel-André Tande, Andreas Stjernen og Johann André Forfang. 28. februar 2018 vant Johansson NM stor bakke i Holmenkollbakken og fikk tildelt kongepokalen. Johann André Forfang og Marius Lindvik fulgte på de neste plassene. Den 18. mars 2018 tok han sin første verdenscupseier under Raw Air-avslutningen i Vikersund og sørget for tredobbelt norsk sammen med Andreas Stjernen og Daniel-André Tande. Han kom også på andreplass i Raw Air sammenlagt bak polske Kamil Stoch.
Han tok bronse i mikslag under Ski-VM 2019 i østerrikske Seefeld 2. mars 2019, sammen med Anna Odine Strøm, Maren Lundby og Andreas Stjernen. 9. mars satte han ny bakkerekord i Holmenkollbakken med 144 meter under lagkonkurransen i verdenscupen. Neste dag vant han det tradisjonsrike Holmenkollrennet, og ledet Raw Air frem til kvalifiseringen i Trondheim 13. mars. Han kom på tredjeplass sammenlagt, og ble beste norske utøver i verdenscupen sammenlagt med en 6. plass.
Under VM 2021 i Oberstdorf hoppet han på det norske laget som tok sølv i blandet lagkonkurranse.
Privatliv
Johansson har en datter sammen med sin samboer Marlene Messell.
François-Louis Tremblay
François-Louis Tremblay (født 13. november 1980 i Alma i Quebec) er en canadisk skøyteløper som deltok i de olympiske vinterleker 2002 i Salt Lake City, 2006 i Torino og 2010 i Vancouver.
Tremblay ble olympisk mester i kortbaneløp på skøyter for andre gang under vinter-OL 2010 i Vancouver. Han var med på det canadiske stafettlaget som vant 5 000 meter stafett for menn foran Sør-Korea og USA. De andre på laget var François Hamelin, Olivier Jean og Charles Hamelin. Trembley vant sin første olympiske gullmedalje åtte år tidligere, under vinter-OL 2002 i Salt Lake City, også den i kortbaneløp på 5000 meter stafett.
Tremblay har blitt verdensmester i kortbaneløp på skøyter åtte ganger, to individuelt begge på 500 meter 2005 i Beijing og 2006 i Minneapolis.
Marta Pagnini
Marta Pagnini (født 21. januar 1991) er en italiensk turner som spesialiserer seg i rytmisk gymnastikk. Hun representerte landet sitt under Sommer-OL 2012 i London, der hun tok bronse i mangekamp lag.
Venla Lehtonen
Venla Lehtonen (født 10. mars 1995) er en finsk skiskytter.
Hun representerte Finland under Vinter-OL 2018 i Pyeongchang, hvor hun ble nummer 79 på sprinten.
Albin Dahl
Carl Albin Dahl (født 2. januar 1900 i Landskrona, død 15. februar 1980 i Helsingborg) var en svensk fotballspiller som deltok i de olympiske leker 1924 i Paris.
Dahl vant en olympisk bronsemedalje i fotball under Sommer-OL 1924 i Paris. Han var med på det svenske laget som kom på tredjeplass, bak Uruguay og Sveits, i fotballturneringen.
Sverige vant åttendelfinalen med 8-1 over Belgia, og i kvartfinalen beseiret de Egypt med 5-0. De tapte siden semifinalen til Sveits med 1-2. I bronsefinalen mot Nederland spilte de uavgjort 1-1 og omkampen, som ble spilt 9. juni 1924 på Stade de Colombes med 40 522 tilskuere, vant de med 3-1.
Dahl spilte 29 landskamper for Sverige i perioden 1919 til 1931 og scoret 21 mål. Han ble svensk mester med Helsingborg IF tre ganger 1929, 1930 og 1933.
Split-album
Et split-album er et musikkalbum hvor to eller flere band eller artister går sammen for å gi ut ett felles musikkalbum. Split-album reduserer kostnadene ved å gi ut et album, samtidig som det kan gi økt PR å gi ut med andre band. Dette gjør at split-utgivelser er vanlig blant nyoppstartede band og undergrunnsmusikk.
To eksempler på split-album er Emperor / Hordanes Land og The Forest Is My Throne / Yggdrassil av blant annet bandet Enslaved.
Ben Spencer
Ben Spencer (født 28. mars 1995 i Albuquerque, New Mexico) er en amerikansk fotballspiller. Han er angrepsspiller, og spiller for Toronto FC II. Han spilte for Molde FK fra 2013 til 2016.
Ungdomstiden
Med oppvekst i New Mexico dro han til Utah og Real Salt Lake for å trene og spille på deres Grande Sports Academy før sesongen 2010/11. Han dro videre til Chivas USA og deres akademi sesongen etter. I desember 2012 ble han hentet av Molde FK.
Profesjonell fotball
Etter å ha vært i Moldes stall som ungdomsspiller fikk han rett etter sin 18-årsdag sin første profesjonelle kontrakt. Han debuterte i Tippeligaen den 1. september 2013 i kampen mot Vålerenga som Molde vant 4-0.
Vaejovidae
Vaejovidae er en gruppe (familie) av skorpioner. Denne gruppen finnes bare i Nord- og Mellom-Amerika.
Namibiaforeningen
Namibiaforeningen ble stiftet i Elverum i 1980 etter en aksjon hvor 7 000 mennesker – halvparten av kommunens befolkning – deltok. Initiativet ble tatt av Dag Hareide.
Vaejovidae
Utseende
Middelsstore, slanke, ofte gulbrune skorpioner med ganske kraftige pedipalper (klør).
Namibiaforeningen
Foreningen arbeidet for frigjøringsbevegelsen SWAPO, og gav humanitær støtte til namibiske flyktninger. Foreningen var den frivillige organisasjonen i Norden som gav mest støtte til SWAPO i løpet av 1980-tallet. Aksjonsformen la vekt på å kombinere praktisk og teoretisk arbeid, og mobiliserte flere norske lokalsamfunn til sitt solidaritetsarbeid. Foreningen bygde en videregående skole for flyktninger i Kongo-Brazzaville.
Vaejovidae
Levevis
I utbredelsesområdet kan medlemmer av denne familien finnes i de fleste habitater opp til tregrensa, men de er mest vanlige i ørken og halvørken. Noen arter lever i huler.
Namibiaforeningen
Etter at Namibia ble frigjort fra Sør-Afrika, fortsatte foreningen å gi støtte særlig til undervisningsarbeid. Foreningen mottok et eget hus fra Elverum kommune som er deres kontor.
Vaejovidae
Farlige arter
Vaejovidae er kjent for å være kvikke, og noen av artene kan virke aggressive. Medlemmene av denne familien har til dels svært smertefulle stikk, men det er ikke kjent at disse er farlige.
Utbredelse
Familien finnes bare i Nord- og Mellom-Amerika, fra det sørvestlige Canada i nord til Guatemala i sør.
Paluzzo Paluzzi Altieri degli Albertoni
Paluzzo Paluzzi Altieri degli Albertoni (født 8. juni 1623 i Roma, død 29. juni 1698 i Roma) var en italiensk kardinal og erkebiskop. Han innehadde en lang rekke embeder både som bispedømmebiskop og innen Den romerske kurie.
Bakgrunn
Paluzzo Paluzzi Altieri degli Albertoni var sønn av markgreve Antonio Paluzzi degli Albertoni og hans hustru Laura Carpegna. Paluzzi studerte rettsvitenskap ved universitetet i Perugia og tok juridisk doktorgrad der.
Kardinal, erkebiskop
I 1664 utså pave Alexander VII in pectore Paluzzi til kardinalprest med basilikaen Santi XII Apostoli som tittelkirke. Paluzzi ble i 1666 utnevnt til biskop av Montefiascone og ble bispeviet den 2. mai samme år i San Silvestro in Capite. Han ble bispeviet av kardinal Ulderico Carpegna som var en slektning av ham på morssiden; medkonsekratorer var titularerkebiskop Stefano Ugolini av Korint og biskop Giovanni Tommaso Pinelli av Albengo.
I 1670 ble han utnevnt til erkebiskop av Ravenna, et embede han innehadde til og med 1674.
Han deltok i det pavevalg som i 1676 valgte pave Innocens XI. Altieri ble utnevnt, eller utnevnte seg selv, til så mange verv og embeder at han i fler an sine samtidiges øyne ble betraktet som megaloman. Paluzzi var kirkens camerlengo mellom den 10. januar 1678 og den 9. januar 1679. Skjønt han hadde skaffet seg er aktverdig kirkelig karriere skapte hans begrensede diplomatiske erfaring vanskeligheter for paven og for Den hellige stol, også etter pave Klemens' død.
Kardinal Paluzzo Paluzzi Altieri degli Albertoni døde plutselig den 29. juni 1698 ved sitt middagsbord.
Kardinal Paluzzi fikk sitt siste hvilested i Cappella di San Giovanni Battista i Santa Maria in Campitelli i Roma.
Episkopalgenealogi
Hans episkopalgenealogi er:
Vendas president
Ifølge Republic of Venda Constitution Act fra 1979 var statsoverhodet en president, som skulle representere og tjene Venda og dets folk. Han var også regjeringssjef. Regjeringen (Executive Council) bestod av presidenten og dennes ministre (Ministers of State). Presidenten var dessuten øverstkommanderende for Vendas nasjonale styrker og fra 1982 for Vendas forsvarsstyrker.
Valg
Presidenten ble valgt av et valgkollegium, som bestod av nasjonalforsamlingens medlemmer, under et møte ledet av høyesterettsjustitiarius eller en annen dommer som var utpekt av ham. Valget av president skulle holdes på et tidspunkt og et sted fastsatt av nasjonalforsamlingens president, i dennes fravær av nasjonalforsamlingens visepresident eller i begges fravær av nasjonalforsamlingens sekretær.
Kandidaten måtte være minst 35 år gammel og være medlem av nasjonalforsamlingen. Presidenten kunne gjenvelges, dersom nasjonalforsamlingen ikke uttrykkelig hadde avgjort noe annet gjennom en resolusjon.
Avsettelse
Presidenten skulle bli fjernet fra sitt embete, hvis en behørig domstol fant ham skyldig i å ha begått en forbrytelse som kunne rammes av dødsstraff, bestikkelser eller en annen forbrytelse, som nasjonalforsamlingen gjennom en resolusjon avgjorde var av en slik alvorlig art at den berettiget hans avsettelse.
Myndighet som statsoverhode
Presidenten hadde myndighet til å dele ut hedersbevisninger. Videre hadde han myndighet til å utnevne og akkreditere, motta og godkjenne plenipotentiærer, diplomatiske representanter og andre diplomatiske tjenestemenn samt konsuler og konsulære tjenestemenn.
Han hadde også myndighet til å benåde eller utsette straffen til lovbrytere enten vilkårlig eller uvilkårlig samt å oppheve bøter, straff og inndragninger.
Videre hadde presidenten myndighet til å inngå og ratifisere internasjonale konvensjoner, traktater og avtaler.
Han hadde dessuten myndighet til å proklamere og terminere unntakstilstander samt å erklære krig og slutte fred.
Myndighet som øverstkommanderende
Presidenten – i egenskap av å være øverstkommanderende for Vendas nasjonale styrker/forsvarsstyrker – kunne mobilisere og utkommandere forsvarsstyrkene – eller en del av disse – til operative formål eller for å opprettholde lov og orden, bevare fred, beskytte liv, helse eller eiendom samt å besørge og opprettholde de nødvendige tjenestene. Han kunne dessuten bevilge offisersfullmakter.
Stedfortreder
Hvis presidentembetet ble ledig eller presidenten etter regjeringens vurdering var ute av stand til å utføre sine embetsplikter på grunn av sykdom eller en annen årsak, skulle en person utnevnt av regjeringen blant dens egne rekker tjenestegjøre som fungerende president i den perioden som presidenten var ute av stand til å utføre sine embetsplikter. Hvis presidentembetet var ledig, skulle den fungerende presidenten tjenestegjøre fram til en ny president ble valgt.
Gustaf Carlsson
Gustaf J. Carlsson (født 22. juli 1894, død 12. august 1942) var en svensk fotballspiller som deltok i de olympiske leker 1924 i Paris.
Carlsson vant en olympisk bronsemedalje i fotball under Sommer-OL 1924 i Paris. Han var med på det svenske laget som kom på tredjeplass, bak Uruguay og Sveits, i fotballturneringen.
Sverige vant åttendelfinalen med 8-1 over Belgia og i kvartfinalen beseiret de Egypt med 5-0. De tapte siden semifinalen til Sveits med 1-2. I bronsefinalen mot Nederland spilte de uavgjort 1-1 og omkampen, som ble spilt 9. juni 1924 på Stade de Colombes med 40 522 tilskuere, vant de med 3-1.
British Forces Post Office
British Forces Post Office (BFPO) er postverket som betjener Storbritannias forsvar. Det opererer uavhengig av Royal Mail, og leverer post både i Storbritannia og andre steder i verden hvor britiske styrker er stasjonert.
Det er også utviklet en spesiell «hybridpost», der avsender kan sende brevet per e-post til BFPO, som så skriver det ut og leverer det på papir. Systemet kalles «e-Bluey», et navn som kommer fra aerogrammene som deles ut til soldater og deres pårørende. De består av luftpostpapir med selvklebende striper langs kantene, slik at arket kan foldes og forsegles uten bruk av konvolutt. De ble kjent som «blueys» på grunn av det blå papiret som brukes, et navn som har fått en følelsesmessig betydning for mange briter.
Av sikkerhetsgrunner må brev fra soldater til sivile adresser i Nord-Irland og Irland leveres direkte til BFPO, og ikke legges i postkasser. Slike brev skal heller ikke ha en militær avsenderadresse, og man kan ikke bruke e-Bluey.
Et eksempel på en adresse, med fiktiv enhet og navn, er:
Koden BFPO 61 viser at det er en soldat stasjonert i Milano.
Anhuiklikken
Anhui-klikken (kinesisk: 皖系; pinyin: Wǎn Xì) var en av flere rivaliserende klikker eller fraksjoner som brøt ut av Beiyang-klikken i Krigsherrenes æra tidlig i Republikken Kinas historie. Den fikk navn etter provinsen Anhui ettersom mange av dens generaler, blant dem klikkens grunnlegger Duan Qirui, var født i Anhui. Man kunne betrakte den som en arv fra Anhui-fødte Li Hongzhang som skapte og bygre opp ett nettverk av offiserer under og etter Taipingopprøret. Ettersom Anhui-klikken organiserte seg på et svært tidlig tidspunkt, var den politisk mer avansert enn sine krigsherrerivaler.
Med japansk større og underkuelsen av Mandsjurestaurasjonen ble klikken den mektigste i Kina i årene fra 1916 til 1920. Den hadde en skjør koeksistens med Zhili-klikken og Fengtian-klikken i Beiyangregjeringen. Den gikk inn for en fast og hard linje under konstitusjonsbeskyttelseskrigen.
Fjerde mai-bevegelsen svekket dens innflytelse, og førte etterhvert til Zhili-Anhui-krigen i 1920 som endte med et overraskende nederlag for Anhui-klikken. Duan fratrådte, og klikken var uten en nasjonal leder i fire år, mens alle de provinser som den hadde kontrollert gradvis frem til sommeren 1924 var blitt overtatt av Zhili-klikken. (Shandong skilte seg ut, ettersom Zhili-klikken utnevnte en Anhui-general i 1923 på den betingelsde at han holdt seg nøytral; dette hang sammen med Shandongproblemet.
Anhui-klikken hadde også en politisk avdeling som, var kjent som Anfu-klubben (navnet betyr Fred og Lykke-klubben, og var samtidig et ordspill på provinsnavnene Anhui og Fujian). Her deltok politikere som satset på at Duan ville ende opp som den dominerende. Klubben ble dannet 7. mars 1918 av Xu Shuzheng og Wang Yitang; den stilte til valg for Republikken Kinas nordlige forsamling og endte opp med tre firedeler av taburettene, for det meste fordi Anhui-krigsherrene kjøpte stemmene. Det ble et disiplinert politisk parti som fremmet Duans interesser gjennom lovgivning. For eksempel valgte de sitt partimedlem Xu Shichang til republikkens president.
Klubben ble oppløst etter Zhili-Anhui-krigen, da forsamlingen ble nedlagt.
Bombycoidea
Bombycoidea er en gruppe (overfamilie) av sommerfugler. Den mangler noe godt norsk navn, men kan kalles spinnere (i vid forstand) eventuelt svermere og spinnere. Gruppen omfatter de artsrike familiene silkespinnere (Bombycidae), påfuglspinnere (Saturniidae) og svermere (Sphingidae), dessuten den tropiske gruppen apespinnere (Eupterotidae) (med 300 arter) og fire familier som alle omfatter mindre enn 50 arter hver på verdensbasis. I mange klassifikasjoner tar man også med familiene Mimallonidae, ekte spinnere (Lasiocampidae) og Anthelidae i Bombycoidea, men disse skiller seg fra de gruppene som her er inkludert ved visse trekk i vingeårenettet.
Utseende
Selv om Bombycoidea kan variere mye i utseende, kan man holde fram noen fellestrekk. De er alle middelsstore til svært store sommerfugler (vingespenn 20 – nesten 300 mm), og gruppen omfatter noen av de aller største sommerfuglene i familiene påfuglspinnere (Saturniidae), svermere (Sphingidae) og tempelspinnere (Brahmaeidae). Kroppen er vanligvis bred og hårete, og de fleste har fjærformede antenner i alle fall hos hannene. Bortsett fra hos svermere og tempelspinnere er munndelene vanligvis tilbakedannet hos de voksne insektene. Vingene er vanligvis store sammenlignet med kroppen, ofte med øyeflekker eller andre påfallende mønstre. Beina er forholdsvis korte. Larvene er sylindriske, vanligvis lange og slanke. De er enten nakne eller sparsomt hårete. Mange er grønne, men det er også en del som har spektakulære fargemønstre. En del har neslehår.
Levevis
Larvene lever på mange forskjellige slags levende planter. Medlemmene i denne gruppen er vanligvis nokså fåtallige, så de er sjelden problematiske skadedyr. De fleste larvene, men ikke familien svermere, spinner seg inn i en kokong av silke før de forvandler seg til pupper. Denne silken har blitt utnyttet til tekstiler, ikke bare hos silkeormen (Bombyx mori), men også hos flere arter av påfuglspinnere (Saturniidae). De voksne sommerfuglene flyr oftest om natten, selv om det også finnes en del dagflygende arter. Hunnene sender ut feromoner som hannene kan oppdage på lang avstand. Hos mange grupper tar de voksne insektene ikke til seg næring, og de lever ganske kort tid.
Javier Solana
Javier Solana Madariaga (født 14. juli 1942 i Madrid) er en spansk politiker. Fra 1999 til 2009 var EUs høye representant for felles utenriks- og sikkerhetspolitikk, og samtidig generalsekretær for både Rådet for Den europeiske union og Den vesteuropeiske union. Fra 1995 til 1999 var han NATOs generalsekretær.
Solana er utdannet fysiker og satt 13 år i den spanske regjeringen. Han var utenriksminister fra 1992 til 1995.
Utmerkelser
Solana ble i 2010 utnevnt til ridder av Ordenen det gylne skinn. Han fikk Karlsprisen i 2007.
Pilot Corporation
Pilot Corporation er en produsent innen skriveredskaper. Pilot Corporation ble etablert i 1918, som Namiki Manufacturing Company og eier idag fire fabrikker i Japan, samt en fabrikk i USA, Frankrike og Brasil. Selskapet har hovedsete i Tokyo.
Alltingsvalget 1967
Alltingsvalget 1967 ble avholdt 11. juni 1967.
Kirkeloven
Lov om Den norske kirke (kirkeloven) er en norsk lov som ble sanksjonert i statsråd 7. juni 1996 og trådte i kraft 1. januar 1997. Den erstattet tolv eldre, til dels overlappende, lover.
Loven regulerer Den norske kirkes organisering, medlemskap i kirken og forvaltningen av kirkebyggene. Formålet er å legge forholdene til rette for et aktivt engasjement og en stadig fornyelse i den evangelisk-lutherske folkekirke i Norge.
Da Stortinget i 2016 vedtok å omdanne Den norske kirke til eget rettssubjekt, skjedde dette gjennom en endring av kirkeloven.
I juni 2019 ble det lagt frem et forslag til ny lov om tros- og livssynssamfunn (trossamfunnsloven), som vil erstatte denne loven, lov om trudomssamfunn og ymist anna (fra 1969) og lov om tilskott til livssynssamfunn (fra 1981).
Max Pechstein
Max Hermann Pechstein (født 31. desember 1881, død 29. juni 1955), var en tysk ekspresjonistisk maler og grafiker, født i Zwickau.
Han ble utdannet som kunstner i Dresden og ble inspirert til å bli ekspresjonist etter å ha sett på arbeidene av van Gogh. Han deltok i gruppen Die Brücke i 1906 som den eneste der med formell kunstskolering. Senere dro han til Berlin hvor han ble med på den andre secessjonen (Neue Sezession), hvor han ble kjent for fargesterke og dekorative bilder som bygget på Van Gogh, Matisse og fauvistene. Etterhvert ble bildene mere primitivistiske med tykke svarte streker og kantete figurer.
Han havnet på nazistenes liste over entartete kunst i 1933. 326 av hans malerier ble fjernet fra tyske offentlige utstillinger. 16 av dem var med på den store utstillingen i 1937. Beslagslisten inneholder 340 nummer. Han selv søkte tilflukt på landet i Pommern
Han var en produktiv grafiker, og det er registrert 421 litografier, 315 tresnitt eller lino og 165 intagliotrykk, for det meste etsinger.
Han var professor i kunst ved Berlinakademiet i ti år før han ble avskjediget av nazistene, og fikk stillingen tilbake i 1945. Han er tildelt flere priser og utmerkelser.
Itagi
Itagi er en kommune i delstaten Bahia i nordøstregionen av Brasil.
Wang Weidong
Wang Weidong (født 22. januar 1982 i Baisha på Hainan i Folkerepublikken Kina) er en kinesisk seiler som konkurrerer i seileklassen 470. Han representerte Kina under Sommer-OL 2008 der han ble nummer 26.
Milena Todorova
Milena Todorova (født 18. januar 1998) er en bulgarsk skiskytter.
Electrolux
Selskapet ble grunnlagt den 29. august 1919 da Elektromekaniska AB (som var heleiet av Axel Wenner-Grens Svenska Elektron AB) skiftet navn til Electrolux. Den 1. august samme året hadde AB Lux og Svenska Elektron AB inngått en samarbeidsavtale.
Electrolux eier blant annet AEG, Husqvarna, Volta og Zanussi.
Catilina
Lucius Sergius Catilina (født 108, død 62 f.Kr.) var en romersk politiker i det første århundre f.Kr. Catilina var av gammel patriserslekt og tilhørte således Romas adel. Likevel tilhørte han populistene i romersk politikk og gikk inn for jordreformer og andre tiltak til nytte for Romas lavere klasser.
Han er mest kjent for den catalinariske sammensvergelse, et forsøk på å styrte den romerske republikken, og spesielt makten til det aristokratiske senatet i 63-62 f.Kr.
Bakgrunn
Catilina ble født i 108 f.Kr. i en av de eldste patrisierfamiliene i Roma. Selv om hans familie var av konsular stand, var de fallende i både sosial og finansiell status. Vergil ga senere familien en forfader, Sergestus, som hadde kommet med Aineias til Italia, trolig på grunn av at det var en gammel slekt. Familien hadde imidlertid ikke vært fremstående på århundrer. Den siste Sergius som var konsul, var Gnaeus Sergius Fidenas Coxo i 380 f.Kr. Disse faktorene ville bli avgjørende i Catilinas ambisjoner og mål, da han over alt ønsket å gjenopprette den politiske og finansielle arven til familien,
Den catalinariske sammensvergelsen
Den romerske general og diktator Lucius Cornelius Sulla hadde, fra han tok makten i 80 f.Kr., gradvis innskrenket sosiale ordninger og demokratiske rettigheter for romerne. Dette banet veien for et opprør i 70 f.Kr. hvor Gnaeus Pompeius Magnus og Marcus Licinius Crassus tok makten og ble konsuler. Crassus fryktet etter hvert at Pompeius skaffet seg for stor makt gjennom vellykkede felttog i øst, og han allierte seg med den unge og suksessrike Julius Cæsar. Catilina ble sagt å ha en ledende rolle i det mislykkede opprøret mot konsulene Lucius Tullus og Manius Lepidus i 66 f.Kr. Catilinas rolle antas imidlertid å ha vært beskjeden i dette opprøret, og han hadde en viss framgang i det politiske livet. I 63 f.Kr. tapte han imidlertid valget til konsul og han bestemte seg for å prøve å ta makten med vold. Imidlertid ble hans konspirasjon avslørt av Marcus Tullius Cicero, og Catilina måtte flykte med sine folk. Han dannet en hær som imidlertid ble slått av den romerske hæren under ledelse av Gaius Antonius i slaget ved Pistoria i 62 f.Kr. Catilina ble drept i slaget.
Sallust
Den romerske politiker og historiker Gaius Sallustius Crispus (Sallust) skrev boka Catilina ca 40 f.Kr. Ettersom Sallust var en svoren tilhenger av Julius Cæsar, bærer hans framstilling preg av en renvasking av Cæsars rolle i Catilinas opprørsforsøk. I sitt skrift «vil Sallust verja Cæsar mot skuldingane for at han hadde vore med i den illgjetne samansverjingi».
Ettermæle
Catilinas ettermæle var lenge preget av at den viktigste kilden til kunnskap om ham var forfattet av Cicero – hans største motstander. Senere forfattere har gått inn i skikkelsen Catilina og forsøkt å belyse ham fra flere sider. Sentralt i diskusjonen er spørsmålet om hvorvidt Catilina var en opportunist som argumenterte for bedring av lavere klassers kår utelukkende for å skaffe seg en maktbase blant plebeierne, eller om han hadde et genuint ønske om å bedre forholdene.
Mange moderne historikere, og antagelig en del skeptikere i samtiden, har undret på hvor stor trussel Catilina faktisk utgjorde. Cicero var som Catilina en politiker som hadde kommet seg opp ved egen kraft uten aristokratiske forbindelser. For å sikre sin posisjon trengte han noe som gjorde inntrykk, derav avsløringen av en konspirasjon, som like gjerne kan ha vært en fiksjon av Ciceros oppfinnelse. I Henrik Ibsens første drama Catilina, utgitt anonymt i 1850, er Cicero skrevet helt ut av fortellingen. Han opptrer aldri på scenen og nevnes knapt med navn. Ibsen var preget av de revolusjonære aktivitetene i 1848 og framstiller Catilina som en karismatisk leder som desperat utfordrer korrupsjonen i den verden han lever i.
Nikola Rosić
Nikola Rosić (født 5. august 1984) er en serbisk volleyballspiller. Han representerte landet sitt i Sommer-OL 2012 i London, der laget hans ble slått ut i gruppespillet.
Milena Todorova
Hun representerte Bulgaria under Vinter-OL 2018 i Pyeongchang, hvor hun ble nummer 84 på sprinten.
MS «Fjordbris» (1990)
MS «Fjordbris» er en norskbygget hurtigbåt av katamaran-typen som gikk i ruten Stavanger-Vikedal-Sandeid. Skipet er et av tre like søsterskip levert i 1990 for trafikk på Vindafjord- og Ryfylke-rutene. Skipet ble solgt til Tyrkia i 2010.
Brisbane International
Den blir spilt hvert år i Brisbane i Australia. Den gikk tidligere i Gold Coast og Adelaide.
Aurélien Tchouaméni
Aurélien Djani Tchouaméni (født 27. januar 2000) er en fransk fotballspiller som spiller for den spanske klubben.
Elisa Santoni
Elisa Santoni (født 10. desember 1987) er en italiensk turner som spesialiserer seg i rytmisk gymnastikk. Hun representerte landet sitt under Sommer-OL 2012 i London, der hun tok bronse i mangekamp lag.
Yngvar Håkonsen
Yngvar Håkonsen (født 29. januar 1978) er fotballspiller som spiller for Flekkerøy Idrettslag.
Han har tidligere hatt et opphold i FC Lyn Oslo, og han har 23 kamper for det belgiske laget AA Gent, men han valgte foran 2006-sesongen å gå til Tromsø. Sommeren 2009 gikk han til Kongsvinger, før han etter 2010-sesongen gikk til Flekkerøy.
Flemming Pettersen
Flemming Pettersen (født 8. mai 1974) er en norsk tidligere ishockeyspiller og innebandyspiller.
Ishockey
Som ishockeyspiller spilte han for klubbene Vålerenga Hockey, Furuset Ishockey, Manglerud Star og Spektrum Flyers. Han avsluttet sin karriere for Manglerud i 1. divisjon i 2011. I tillegg har han 25 offisielle junior-landskamper.
Innebandy
Som innebandyspiller spilte han for Gjelleråsen IF, Tunet IBK og Fjerdingby IBK. Han spilte også på det norske landslaget i 2006.
Familie
Pettersen er far til Mathias Emilio Pettersen.
Wang He
Wang He (født 9. november 1988 i Beijing) er en kinesisk seiler som konkurrerer i seileklassen starbåt. Han representerte Kina under Sommer-OL 2008 der han ble nummer 16.
Li Hongquan
Li Hongquan (født 9. september 1969 i Dongshan i provinsen Henan i Folkerepublikken Kina) er en kinesisk seiler som konkurrerer i seileklassen starbåt. Han representerte Kina under Sommer-OL 2008 der han ble nummer 16.
NM i stafetter 2022
Norgesmesterskapet i stafetter 2022 var en del av NM i friidrett 2022, og ble arrangert som et eget stevne på Ås stadion i Ås 4. og 5. juni. Arrangør var Ås IL.
4 x 400 m
Kun ett lag deltok.
4 x 1500 m
Kun to lag deltok.
4 x 800 m
Kun ett lag deltok.
Kamila Żuk
Kamila Żuk (født 18. november 1997) er en polsk skiskytter.
Hun representerte Polen under Vinter-OL 2018 i Pyeongchang, hvor hun ble nummer 16 i den blandede stafetten.
Hun deltok under VM i skiskyting 2021 på laget på stafett som kom på 6. plass.
Billettkontroll
Billettkontroll er kontroll av gyldig billett, enten ved inngangen til et område eller et transportmiddel, eller innenfor et område der det kreves billett for å oppholde seg.
Begrepet brukes vanligvis om hendelser der personer (billettkontrollører eller vektere) kontrollerer de reisendes billetter. Apparater eller barrierer som fysisk hindrer de reisende i å slippe inn eller ut av et stasjonsområde uten gyldig billett kalles sperreporter.
Norge
I Norge utføres billettkontroll på kollektivtransport av transportselskapet eller en underleverandør, for eksempel et vekterselskap. Transportselskapet har rett til å kontrollere passasjerens billett, og billettkontroll kan foretas av uniformert eller sivilt personale. Passasjerer som ved kontroll ikke viser gyldig billett, må betale en tilleggsavgift som er fastsatt av Samferdselsdepartementet. Hvis Samferdselsdepartementet har godkjent det (som en del av transportselskapets transportvilkår), kan billettkontrolløren «holde tilbake» passasjerer som ikke har gyldig billett og ikke betaler tilleggsavgiften, dersom passasjeren ikke gir tilstrekkelige opplysninger om navn, adresse og fødselsdato. Tilbakeholdsretten gjelder også mens opplysningene verifiseres. Lovhjemmelen for dette er i jernbaneloven § 7a og yrkestransportloven § 33.
Rikke
Rikke er et tysk kvinnenavn. Det er en kortform av navn som inneholder rik, som Frederikke eller Henrikke. Navneleddet rik har opprinnelse i det gammelhøytyske ordet rihhi eller det urnordiske -rikiaR, som begge betyr «rik» eller «mektig hersker».
Itagibá
Itagibá er en kommune i delstaten Bahia i nordøstregionen av Brasil.
Rikke
Utbredelse
I Danmark var Rikke et svært populært navn på jentebarn født på 1970-tallet.
Rikke er i dag et vanlig navn i Danmark.
Kjente personer med navnet
Personene i listen er ordnet kronologisk etter fødselsår.
Outokumpu Oy
Outokumpu Oy er et finsk industriselskap med hovedkontor i Esbo, og en av landets største arbeidsgivere.
Svinesjøen
Svinesjøen er en innsjø i Asker kommune i Viken, og er et av Dikemarkvannene.
Innsjøen ligger 181 meter over havet og er meromiktisk, noe som innebærer at store deler av vannet er stillestående. Dybden antas å være 33 meter. Langs sjøens nordside går Drammensveien. På sørsiden ligger blant annet Vardåsen skole.
Arkitekturåret 1573
Arkitekturåret 1573 er en oversikt over blant annet fullførte bygninger av arkitektonisk betydning, priser, fødte og avdøde personer med tilknytning til arkitektur i 1573.
Nordisk Forum for Megling og Konflikthåndtering
Nordisk Forum for Megling og Konflikthåndtering ble stiftet i 1999.
Forumet samler folk som megler i andres konflikter, som konfliktråd, familiemegling, elevmegling, fredsmegling, rettsmegling med mere. De holder jevnlige nordiske møter. I Oslo 1999, i Helsingør i 2002, i Skövde (Sverige) 2004, Helsingfors 2006 og Reykjavik 2009. Fra 2002 til 2006 ble det gjennomførte et større kartleggingsprosjekt, blant annet referert til boka: Konfliktmegling - et nordisk perspektiv (2006), skrevet av Dag Hareide. Boken har blitt utgitt på norsk, svensk, finsk og engelsk.
Anzhelika Savrayuk
Anzhelika Savrayuk (født 23. august 1989) er en italiensk turner som spesialiserer seg i rytmisk gymnastikk. Hun representerte landet sitt under Sommer-OL 2012 i London, der hun tok bronse i mangekamp lag.
Josef Hymneskriveren
Josef Hymneskriveren (født 816 i Syrakus, Sicilia, død 3. april 886 i Konstantinopel) var en siciliansk prest og basilianermunk. Sammen med sin venn Gregor Dekapolites var han blant de fremste motstanderne av ikonoklasmen (billedstormen) i østkirken på 900-tallet.
Bakgrunn
Han ble født på Sicilia av fromme foreldre, Plotinus og Agatha. Josefs familie måtte flykte fra Sicilia da muslimene invaderte øya. Det nøyaktige sted de bodde, varierer i kildene. Men det anses som mest sannsynlig at han kom fra Val Demone, der et flertall av de østlig-ortodokse gruppene var bosatte. Muligens dro familien fra øya i 831, fra havnebyen Palermo, som han selv oppfattet som sin hjemby. Hagiografen Theodor Pediasimos mener på den annen side at han kom fra Siracusa og at de reiste ut derfra. Ifølge hagiografen Theophanes dro de til Peloponnes.
I en alder av 15 år ble han tonsurert og dermed opptatt som munk ved Latomosklosteret i Thessalonica.
Vietnamkrigen
Vietnamkrigen (fra siste halvdel av 1950-tallet–1975), også kalt andre indokinesiske krig, startet da FNL-geriljaen som var støttet av Nord-Vietnam, gikk til opprør mot det sørvietnamesiske styret for å forene Vietnam under kommunistisk ledelse. Viet Cong begynte sannsynligvis sin kampanje med terror og likvideringer mot tjenestemenn under Diems regime i midten av 1957. USA fryktet gjennom dominoteorien at dette ville kunne føre til en spredning av kommunismen over hele Sørøstasia, særlig på bakgrunn av Koreakrigen og den politiske uro i blant annet Indonesia på denne tiden, hvor kommunistene hadde stor framgang. USA involverte seg derfor etter hvert sterkt på sørvietnamesisk side. I løpet av krigen vokste konflikten, og spredte seg til både Nord-Vietnam i form av en utstrakt amerikansk bombing, og til Laos og Kambodsja hvor kommunistiske opprør støttet av Nord-Vietnam fant sted, og hvor sørvietnamesiske enheter, med amerikansk luftstøtte, angrep de nordvietnamesiske forsyningslinjene.
Josef Hymneskriveren
Prestemunk
Omkring år 840 ble han ordinert til prestemunk av biskopen av Thessalonica. Under et besøk i Tessalonika ble den fremstående Gregor av Dekapolis så imponert av Josef at han inviterte ham til å tilslutte seg hans kloster, Stoudiosklosteret i Konstantinopel.
Under en reise til Roma en gang før 850 ble han tatt til fange av sjørøvere. Etter å ha blitt satt fri vendte han tilbake til Konstantinopel, hvor han i nærheten av graven til St. Johannes Krysostomos grunnla et kloster. Han diktet der en rekke hymner, noe som ga ham tilnavnet «Hymneskriveren». I den bysantinske kirke regnes han som en av de fremste liturgiske poetene.
Vietnamkrigen
Til tross for massiv amerikansk støtte til Sør-Vietnam, så ikke konflikten ut til å ta slutt, og i 1973 trakk USA seg ut av landet. I 1975 ble den sørvietnamesiske hovedstaden Saigon inntatt av nordvietnamesiske styrker, noe som markerte slutten på krigen.
Som følge av krigen havnet etter hvert hele det tidligere Fransk Indokina under sovjetisk innflytelse, noe som dannet en ny frontlinje i den kinesisk-sovjetiske splittelsen som nylig var oppstått. Krigen førte til anslagsvis fem millioner døde og skadde, hvorav anslagsvis mellom 800,000 og 3,1 millioner  sivile.
Josef Hymneskriveren
Prestemunk
Mellom 858 og 867 var han forvist fra Konstantinopel av patriark Ignatius av Konstantinopel, antagelig på grunn av sitt standpunkt i billedstriden. Etter å ha kommet tilbake ble han administrator i Hagia Sofia, et embete han hadde til sin død.
Vietnamkrigen
Andre verdenskrig og tiden etter
Før andre verdenskrig var Vietnam en del av kolonien Fransk Indokina. Under andre verdenskrig beholdt den franske Vichy-regjeringen kontrollen over Vietnam, og Vichyregimet lot Japan stasjonere soldater i landet. Mot krigens slutt, i mars 1945, gjennomførte japanerne et kupp mot franskmennene. Keiser Bảo Đại erklærte den 12. mars at Vietnam var uavhengig av Frankrike og kansellerte alle avtalene med Frankrike. Da japanerne trakk seg ut i august 1945, oppsto det et maktvakuum som det krigsherjede Frankrike ikke hadde mulighet til å fylle umiddelbart.
Etter andre verdenskrig ble den franske handlingslammelsen utnyttet av Việt Minh, ledet av kommunisten Hồ Chí Minh. Vietnam ble erklært uavhengig fra Frankrike 2. september 1945. I en periode delte Ho Chi Minh regjeringsmakten med ikke-kommunistiske nasjonalister. I mars 1946 ønsket Ho Chi Minh franske tropper tilbake til Nord-Vietnam, noe nasjonalistene protesterte mot. I tillegg hadde Frankrike kontrollen i Cochinkina og Saigon-området. I 1949 ble en ikke-kommunistisk rivaliserende regjering satt opp i Saigon under navnet Staten Vietnam, ledet av den tidligere keiseren av Nguyen-dynastiet Bảo Đại. Frigjøringskampene i den første indokinesiske krig pågikk frem til 1954, da Frankrike led et endelig nederlag ved slaget ved Dien Bien Phu.
Etter at fredskonferansen i Genève i 1954 avsluttet den første indokinesiske krig, trakk Frankrike seg ut av Fransk Indokina og Vietnam ble midlertidig delt i to med en demilitarisert sone.
Etter Genève-konferansen oppnådde Staten Vietnam full uavhengighet og forlot Den franske union, men ble også avgrenset territorielt til den delen av Vietnam som lå sør for den demilitariserte sonen, senere ble kjent som Sør-Vietnam.
Opptakt til ny krig
Til tross for Genève-avtalen, sluttet ikke de militære urolighetene i sør. Det var forventet at den sørlige sonen skulle fortsatt være knyttet til Frankrike fram til de angivelige valgene. Bảo Đại ble imidlertid avsatt av den USA-orienterte statsministeren Ngô Đình Diệm i 1955, som utnevnte seg selv til president i det selvstendige Republikken Vietnam, og fikk denne uavhengigheten legitimert i en folkeavstemning som ble gjennomført under noe tvilsomme forhold. Den sørvietnamesiske regjeringen under Diệm sa nei til å gjennomføre de angivelig planlagte valgene og begrunnet det med at et fritt valg ikke kunne gjennomføres i områdene som tilhørte det nordvietnamesiske undertrykkelsesregimet. USA støttet opprusting av en sørvietnamesisk hær i et forsøk på å stabilisere situasjonen, uten særlig suksess. Den sørvietnamesiske regjeringen slet også med lav folkelig støtte og stadig mer utstrakt korrupsjon.
De siste franske soldatene forlot Vietnam i april 1956. I mars samme år presenterte kommunistlederen Lê Duẩn, som hadde blitt sendt fra Nord til Sør i 1946, en plan med navnet «Veien til sør» for militær infiltrasjon til de andre medlemmene av politbyrået i Hanoi. I Lê Duẩns plan ble det tatt høyde for at det ville bli en militær konfrontasjon med USA, gitt forholdene under den kalde krigen. Viet Cong begynte sin kampanje med terror og likvideringer mot tjenestemenn under Diems regime i midten av 1957. Det var samtidig en langsom oppbygging av militær motstand mot det sørvietnamesiske styret til Diệm. Først i 1959 besluttet det nordvietnamesiske politbyrået en «Folkets krig» i sør på sin sesjon i januar 1959, og denne beslutningen ble bekreftet av politbyrået i mars. I mai 1959 ble det etablert en gruppe for å oppgradere og videreutvikle Ho Chi Minh-stien, og de første leveransene ble levert i august samme år. Det ble etablert en felles militær kommando, med hovedkvarter i Tây Ninh-provinsen, rett ved grensen til Kambodsja.
Ny krig
I september 1959 ble to kompanier fra Sør-Vietnams hær overfalt og dette var den første militære aksjonen som involverte større enheter. Aksjonen ble av kommunistene betraktet som begynnelsen av den «væpnede kampen». En rekke opptøyer som startet i provinsen Bến Tre i Mekongdeltaet i januar 1960 etablerte en rekke «frigjorte soner» hvor det ble etablert lokalt FNL-styre.
President John F. Kennedy sendte de første amerikanske mannskapene i 1961, først som rådgivere og instruktører, men senere fikk disse en stadig mer aktiv rolle i selve kampene. I tillegg hadde andre land en mer symbolsk militært tilstedeværelse, uten at de av den grunn slapp unna kamphandlinger og tap.
Amerikanerne mente etter hvert at de hadde satset på feil person gjennom Diệm, og et CIA-organisert militærkupp 1. november 1963 fjernet ham. Mordet på Diệm førte til økt politisk og militær ubalanse i Sør-Vietnam. Samtidig økte kamphandlingene stadig i styrke, noe som førte til en økende flyktningstrøm inn til de store byene.
Andrés Mazali
Andrés Mazali (født 22. juli 1902, død 30. oktober 1975) var en uruguayansk fotballspiller som deltok i de olympiske leker 1924 i Paris og 1928 i Amsterdam.
Vietnamkrigen
Ny krig
Regjeringen til Harold Wilson «motsto presset fra USA om å sende styrker til Vietnam».
Andrés Mazali
Mazali ble olympisk mester i fotball to ganger, under OL 1924 i Paris og i 1928 i Amsterdam. Mazali spilte 20 kamper for Uruguays herrelandslag i fotball i perioden 1923 til 1929.
Vietnamkrigen
Opptrapping av krigen
Under president John F. Kennedy ble de første amerikanske militære rådgiverne sendt til Vietnam. Det ble også sendt store mengder militært utstyr i form av panservogner, helikoptre, og håndvåpen. Innen slutten av 1961 var det 2700 amerikanske rådgivere integrert i sør-Vietnams hær. Selv om de i prinsippet ikke skulle direkte delta i kamphandlinger, havnet amerikanerne stadig i skuddvekslinger. Samtidig økte nord-Vietnam og Viet Congs militære slagkraft. 3 amerikanske rådgivere ble drept og 5 helikoptre gikk tapt under slaget om Ấp Bắc den 2. januar 1963. Slaget ga inntrykket overfor verden at sør-Vietnam var i ferd med å tape krigen. Ved årsskiftet 1963-1964 besluttet Nord-Vietnam å utnytte den kaotiske situasjonen i Sør for å trappe opp angrepet mot den sørvietnamesiske regjeringen. Målet var å tilintetgjøre den sørvietnamesiske hæren. Innad renset kommunistpartiet for de moderate medlemmene. Beslutningen om opptrappingen førte til en drastisk økning i antall angrep i Sør.
For å hindre at Sør-Vietnam skulle kunne risikere å falle, trappet også USA opp i årene 1964–1966 med regulære militære enheter som engasjerte seg direkte i kampene. Amerikanerne ble trukket inn i en utmattelses- og geriljakrig mot den nordvietnamesiske hæren og geriljabevegelsen FNL som ifølge den øverstkommanderende for FNL, Trần Văn Trà, var en enhetlig militær styrke som tok sine ordre fra politbyrået i Hanoi. Et omfattende nettverk av stier og veier gjennom særlig Laos, men også Kambodsja, den såkalte Ho Chi Minh-stien sikret forsyningslinjene til de nordvietnamesiske styrkene og FNL i sør.
Et foreløpig klimaks kom ved Tết-offensiven under den vietnamesiske nyttårsfeiringen Tết i februar 1968 og slaget om Huế som varte til begynnelsen av mars og slaget ved Khe Sanh som ikke endte før i april samme år. De nordvietnamesiske styrkene ble til slutt slått tilbake og oppnådde nok ikke de militære målene. Flere i Sør-Vietnam, spesielt de som hadde sittet på gjerdet, tok avstand fra kommunistene. Men i Vesten ble Tet-offensiven en stor politisk seier for Nord-Vietnam. Tết-offensiven hadde flyttet krigen inn i byer og i områder som amerikanerne hadde erklært som sikre og det ble nå klart, særlig for den amerikanske opinionen, at krigen ikke ville la seg vinne innenfor de økonomiske, menneskelige og militære midler de var villige til å ofre. I tillegg ble Vietnamkrigen den første krigen med en intens mediedekning, særlig via TV, og krigens redsler kom hjem i de amerikanske stuene. My Lai-massakren, som i et krigshistorisk perspektiv dessverre ikke er så spesiell og ble overskygget av Huế-massakren i antall drepte, ble allikevel for alle krigsmotstandere i Vesten en symbolsak for meningsløs nedslakting av mennesker i en unødvendig krig. Den politiske belastningen, både innenrikspolitisk og utenrikspolitisk ble for stor. I 1969 ble en av kuppmakerne mot Diệm, Nguyen Van Thieu president og det ble satset på å vinne folkelig støtte, men uten særlig hell.
Amerikansk tilbaketrekking
President Lyndon Johnson, som nettopp hadde startet primærvalgene som en del av nominasjonsprosessen for det kommende presidentvalget i USA 1968, erklærte at han trakk seg fra presidentvalget, noe som ble forklart med de manglende utsiktene til løsning i Vietnam. Republikanernes Richard M. Nixon vant valget i 1968, og da han gikk til gjenvalg i presidentvalget i USA 1972 mot demokratenes George McGovern, hadde Nixon tatt slagordet Peace With Honor og vant en overveldende seier. Slagordet indikerte at tanken om militær seier var gitt opp og at det gjaldt å komme seg ut med æren i behold. Da Nixon tiltrådte som president, sto det hele 536 100 amerikanske soldater i Vietnam.
Oppfatningen om at militær seier ikke var mulig festet seg da det stadig ble tydelig at Nord-Vietnam, etterhvert sterkt økonomisk og militært støttet av særlig Sovjetunionen, hadde krefter og vilje til å fortsette kampen i uforminsket styrke. Krigen hadde etterhvert endret karakter fra geriljakrig til en mer klassisk konvensjonell krigføring med regulere nordvietnamesiske enheter. I denne situasjonen var FNLs rolle mer som en politisk overbygning.
Etter at general William Westmorelands strategi med utmattelseskrig mot Nord-Vietnam viste seg mislykket etter Tết-offensiven i 1968, endret den nye amerikanske øverstkommanderende Creighton Abrams den amerikanske taktikken til beskyttelsen av den sørvietnamesiske befolkningen ved å drive fiendene ut av befolkede områder og å ødelegge fiendens politiske apparater. Videre førte kritikken etter disposisjonene under slaget om Hamburger Hill til behov for at styrkene ble disponert på en annen måte.
«Vietnamisering»
Den amerikanske strategien ble videre lagt om til at ansvaret for særlig bakkekampene skulle ivaretas av Sør-Vietnams hær (ARVN), etter hvert alene. De amerikanske styrkene langsomt ble trukket ut av aktiv kamp og overlot disse til ARVN, noe som særlig ble en realitet under den nordvietnamesiske påskeoffensiven i 1972. De amerikanske styrkene hovedoppgave ble mer rådgivende, og var trukket helt ut av Vietnam 29. mars 1973. Denne strategien viste seg imidlertid ikke å være tilstrekkelig vellykket, og ARVN ble mer svekket av svak koordinering og til dels lav moral, samtidig som Nord-Vietnam, gjennom stadig tettere forbindelser med Sovjetunionen, ble rustet opp militært, særlig med tungt artilleri og stridsvogner. Dette videreførte en prosess som hadde vært gjennom hele krigen, med overgang fra geriljakrigføring til mer moderne krigføring i form av en konvensjonell, mekanisert manøverkrigføring, støttet av tungt skyts.
I 1970 ga Nixon en kunngjøring, «I kveld annonserer jeg planer for uttak av ytterligere 150.000 amerikanske soldater som skal være ferdig i løpet av våren neste år. Dette vil gi en samlet reduksjon på 265,500 menn i våre væpnede styrker i Vietnam under nivået som eksisterte da vi overtok 15 måneder siden.»
Nixon startet tilbaketrekking av soldater, men bombingen av nordvietnamesisk infrastruktur og forsyningslinjer via Ho Chi Minh-stien gjennom Laos og Kambodsja fortsatte med uforminsket styrke. Under Abrams ble det amerikanske militære engasjementet redusert fra 535 000 soldater i desember 1968 til 30 000 soldater mot slutten av 1972. Nixon gjorde store politiske poeng av reduksjonen av den amerikanske militære tilstedeværelsen.
Fredsavtale 1973 – amerikanerne ut
Allerede i 1968 var det gjort forsøk med fredsforhandler i Paris, etter at amerikanerne hadde slått tilbake Tet-offensiven. Men disse forhandlingene strandet blant annet på grunn av de nordvietnamesiske kravene om full bombestans og de amerikanske kravene om nordvietnamesiske tilbaketrekking fra sør. Videre ble disse forhandlingene en sak i den amerikanske presidentvalgkampen, hvor Richard M. Nixon fryktet at om fredsforhandlingene ble vellykket, ville det styrke hans motkandidat, demokratenes Hubert H. Humphrey. Nixon overbeviste den sørvietnamesiske presidenten van Thieu at de ville få en bedre avtale med ham som president.