cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Andreas Edvard Disen
Kunstnerliv og kunstnerstrid
21. desember 1881 var boikotten et faktum. Den varte nesten et år. Deretter startet opprørerne sin egen nye og kunstnerstyrte utstilling: Høstutstillingen, som ble åpnet 14. november 1882. To år senere, i 1884, ble Høstutstillingen dessuten Statens kunstutstilling - en stor seier for initiativtakerne. Gjennom etableringen av Høstutstillingen og bildene som ble valgt av den kunstnerstyrte juryen, ble det også tydelig at en ny tid var på full fart inn i norsk kunstliv.
Nye tider, nye trender
Til tross for at han var blitt ydmyket av sine mer radikale kolleger bare året i forveien, ble Disen funnet verdig av den kunstnerstyrte juryen til å delta på den første Høstutstillingen i 1882. Siden var han med på Høstutstillingen syv ganger til, siste gang i 1904.
Han deltok også på verdensutstillingen i Wien i 1873, og i Paris; først i 1878 og deretter i 1889, hvor han høstet æresbevisningen "Mention honorable" (hederlig omtale).
Imidlertid kom han gradvis i skyggen av det rådende norske billedkunstmiljøet ved overgangen fra 1800- til 1900-tallet. Da Andreas Disen trådte inn på kunstnerarenaen, var det romantikken som regjerte i norsk billedkunst. Da realismens gjennombrudd kom i Norge, forble Disen romantiker – uten påviselig vilje eller evne til å følge med inn i den nye tid.
Andreas Edvard Disen er representert i Nasjonalmuseet for kunst/Nasjonalgalleriet i Oslo, i Trondheim Kunstmuseum og i Drammen Museums kunstsamlinger.
Slagvolum (biologi)
Slagvolum (SV) er den blodmengden som blir pumpet ut fra hjertet i hvert slag. Størrelsen på hjertet, hjertefrekvensen, fyllingen av hjertet, blodvolumet i kroppen og sammentrekningen av blodårene påvirker slagvolumet.
Slagvolum i menneskets hjerte
Slagvolumet i hvile er normalt ca. 75 ml.
Cyclommatus speciosus
Cyclommatus speciosus er en bille som hører til familien hjortebiller (Lucanidae) i gruppen skarabider (Scarabaeoidea).
Forsikringssvindel
Forsikringssvindel er bedrageri med hensikt til å urettmessig få utbetalt erstatning fra et forsikringsselskap for skade eller tap som ikke har skjedd, eller er påført med vitende vilje. Eksempler på forsikringssvindel kan være å skade eller ødelegge et kjøretøy, sette fyr på eiendom eller å oppgi urettmessige opplysninger ved tegning av forsikringspoliser med den hensikt å redusere forsikringspremien. Forsikringssvindel straffes etter Almindelig borgerlig Straffelovs § 272.
Eksterne lenker
Norges straffelov
Cyclommatus speciosus
Levevis
Larvene utvikler seg i råtne trestammer.
Utbredelse
Arten lever på øyer øst for Ny-Guinea og på Salomonøyene.
Kidwelly
Kidwelly (walisisk Cydweli) er en by i Carmarthenshire i det vestlige Wales. Den ligger ved elven Gwendraeth over Carmarthen Bay.
Blant byens severdigheter er Kidwelly Castle fra 1106, en bro og byport fra det 14. århundre, den gamle kaia som når er et naturreservat og et industrimuseum.
Byen har bare omkring 3000 innbyggere, men blir besøkt av omkring 30 000 turister hvert år. Mange av dem kommer i forbindelse med det årlige Kidwelly Carnival, hvor Red Arrows har flyoppvisning.
I 1136 stod slaget ved Maes Gwenllian ved byen. Sletten hvor det stod, som ligger nær slottet, har fått navn etter prinsesse Gwenllian av Gwynedd som ledet sin mann Owain Gwynedds tropper mot en normannisk hær. Det antas at hun falt i slaget eller ble drept kort tid etter.
Standfugl
En standfugl er en fugl som har tilhold i det tilnærmet samme området året rundt, uavhengig av hekketid og årstid. Mange standfugler gjør allikevel korte trekk, gjerne relatert til tilgangen på mat, redebygging, regntid og flom eller lignende. Det motsatte av en standfugl er en trekkfugl; fugler som hekker på høye breddegrader (altså nærmere polene) og overvintrer på lave (altså nærmere ekvator).
Eksempler på norske standfugler er blåmeis, kjøttmeis, flaggspett, kattugle, skjære og stokkand.
Dagflyttere
Noen standfugler, som kråke og kaie, er dagflyttere (også kalt dagtrekkere), som drar på korte dagtrekk, ofte relatert til tilgangen på mat. Dette er typisk sosiale fugler som overnatter i samlet flokk.
Sesongflyttere
Mange standfugler er sesongflyttere (også kalt sesongtrekkere) som gjør korte sesongmessige forflytninger, som regel relatert til tilgangen på mat, flomutsatt redebygging, regntid og lignende. Et eksempel er krontraner (Balearica).
Resident bird
Enicosoma
Enicosoma er en slekt av stumpbiller.
Utseende
Middelsstore (4-5 millimeter), bredt ovale, halvblanke, mørke stumpbiller. Pronotum er stort og bredt med en kvast av gule hår på hver side, disse skiller trolig ut feromoner.
Levevis
Denne slekten er trolig myrmekofiler, det vil si at de lever sammen med maur i reirene/tuene deres.
Utbredelse
Slekten er utbredt i Sør-Amerika.
Eksterne lenker
Enicosoma
Johan Daniel Ramus
Johan Daniel Ramus (født i juli 1685 i Trondhjem, døde 14. oktober 1761 i det tyske erkebispedømmet Köln) var norsk katolsk prest og professor i teologi, tilknyttet jesuittordenen. Han virket for det meste i Det tysk-romerske rike.
Bakgrunn
Han var sønn av teolog og kartograf Melchior Ramus (1646–1693) som var lektor ved Katedralskolen i Trondheim, og Anne Kyhn. Etter farens død, sendte moren Johan til Bergen katedralskole, hvor han ble uteksaminert sammen med den jamnaldrende Ludvig Holberg (1684–1754) i 1702. Skolen var forresten gått med i bybrannen i det året.
Derpå bar det til København der han hadde fått plass ved Regensen, men han flyttet snart til det nybygde Elers' Kollegium.
Under sine studier ved Københavns Universitet møtte han konvertitten Matthias Bagger, sønn av presten Ole Bagger i Kristiansand. Matthias foreslo en tur til jesuittene i Strasbourg der han hadde vært selv. Dette ble oppdaget. Avtale var alt truffet med den skipper som skulle føre dem til Lybek, men det lutherske presteskapet i København bad politimestereb å ha et våkeny øye med flyktninger som mistenkes for frafall fra den evangeliske kirke.
Den nå arresterte Johan måtte for konsiturium fornekte, i form av en revers {juli 1706) insistere på å ikke på noen måte ha vurdert å gå over til den katolisismen, «saasom han ansaa Papismen som vederstyggeligt Kjætteri og Afguderi».
Konversjon
Men allerede neste år traff han den katolske legasjonsprest Konrad Weys S.J., som i 1707 tok Ramus opp i Den katolske kirke sammen med kompisen Henrik Krog (født 1687), sønn av Nidarosbispen Peder Krog.
Johan Daniel reiste nå til det tyske Universität Trier (etablert 1473) der han fortsatte sine studier og ble best av 52 studenter.
Prest i jesuittordenen
I 1709 trådte han inn i jesuitterordenens novisiat i Trier, der han skulle forberedes til sitt katolske prestelige virke. Han ble presteviet i Roma den 28. oktober 1717. Fra 1720 underviste han i filosofi ved Dreikönigsgymnasium (etablert 1450) i Köln. I 1726 ble han lærer i skolastisk teologi ved det som i dag er jesuittskolen Mauritius-Gymnasium Büren i Büren (stod ferdig i 1728).
Omkring 1730 fikk han en doktorgrad i teologi og satt i tyve år professor i dette fag ved Universität zu Köln (etablert 1388). I 1733 fikk han det ærefulle oppdrag å katalogisere det store universitetsbiblioteket, i likhet med studievennen Henrik Krog som hadde blitt pavens bibliotekar i Roma; Mathias Bagger ble forøvrig bibliotekar i Madrid.
Fra 1752 var pater Ramus provinsialrådgiver for sitt ordenssamfunn.
Johan Daniel var som nevnt sønn av teolog og kartograf Melchior Ramus, men han var også bror til Joachim Frederik Ramus (1685–1769) som ble professor i matematikk ved Universitetet i København, og Christian Ramus (1687–1762) som var luthersk biskop i Fyns stift.
Kirke Hvalsø
Kirke Hvalsø (forkortet Hvalsø) er en by på Sjælland i Danmark. Den er administrasjonssenter i Lejre kommune i Danmark. Byen, som ligger i den vestlige delen av kommunen, har 3,988 innbyggere (2013).
Byen ligger i det høye landskapet omkring Bidstrup-skogene, hvor man også finner Sjællands høyeste punkt Gyldenløves Høj. De fleste av skogene i området er fredet, men byen har likevel en stor treindustri.
Kirke Hvalsø er lokalsentrum, men også en fjern satellittby til Roskilde og København.
Kristoffer Andreas Lyngvi
Kristoffer Andreas Lyngvi (født 3. februar 1978) fylkestingsrepresentant i Aust-Agder (2007–2015) og bystyrerepresentant i Arendal. Lyngvi kommer fra Arendal og representerer Høyre. Lyngvi er i perioden 2012 - 2016 styreleder for Aust-Agder kulturhistoriske senter og Arendal havn KF 2011-2015. Kristoffer Andreas Lyngvi ble i 2014 valgt til politisk nestleder for Aust-Agder Høyre.
Fosens Blad
Fosens Blad ble etablert i Trondheim i 1918 og kom ut første gang 24. mai samme år. Avisa holdt det gående til 6. mai 1941 da den ble stoppet av de tyske okkupantene.
Drivkraften bak avisa var boktrykker Edvard Chr. Ellewsen. Han ble med ett unntak Fosens Blads eneste redaktør i avisas 23 årige liv til han gikk av i 1936, 81 år gammel. Ellewsen eide også Centraltrykkeriet i Trondheim hvor avisa ble trykt. Fosens Blad var i prinsippet en uavhengig avis selv om redaktør Ellewsen var venstremann. Avisa kom først ut 2 ganger ukentlig, fra 1920 utvidet til 3.
Adresseavisen, Dagsposten, Arbeider-Avisen og Nidaros var på dette tidspunkt Trondheims aviser. Av disse var det Nidaros som hadde det beste fotfestet i bygdene utenfor byen. Særlig i Fosens ytre deler savnet folk en avis som i større grad dekket deres behov.
Fosens Blad ble kjent for å trykke fortellinger skrevet av folk ute fra distriktet. Det var mye slektsstoff, sagn og dikt. Føljetonger var det også rikelig med. I ettertid kan man undres på hvorfor ikke sensuren tidlig i krigen stoppet avisa da redaktør Mons Løvset flere ganger høylytt uttrykte sin forakt mot de tyske okkupantene.
Men – med nr. 49, tirsdag 6. mai 1941 var det brått slutt, en ny føljetong hadde nettopp begynt: «Tre mordere kommer inn» av Frank Heller.
Samarkand
Samarkand (Samarqand eller Самарқанд på Usbekisk, persisk سمرقند) er den nest største byen i Usbekistan og administrasjonssenter i Samarkand-provinsen. Byen er mest kjent for sin sentrale posisjon i Silkeveien mellom Kina og vesten. Befolkninga var på 412 300 i 2005. Flertallet av byens innbyggere er tadsjiker.
Fosens Blad
Neste avisetablering for Fosen-området kom først i 1964 i Bjugn med lanseringen av Fosna-Folket.
Samarkand
Byens opprinnelige sentrum, Registan, står oppført på UNESCOs verdensarvsliste.
Bibi-Khanym-moskéen fra 1404 var en viktig og stor moske som forfalt, men som ble restaurert på 1900-tallet.
ADL
ADL er en forkortelse som kan sikte til:
Chimamanda Ngozi Adichie
Chimamanda Ngozi Adichie (født 15. september 1977) er en nigeriansk forfatter som for sine to første romaner har vunnet flere litterære priser.
Liv og virke
Hun ble født i byen Enugu i det sørøstlige Nigeria og vokste opp i universitetsbyen Nsukka, der Universitetet i Nigeria ligger. Da hun vokste opp var hennes far professor i statistikk ved universitetet, og moren jobbet der som universitetssekretær. Hennes familie tilhører igbofolket.
Da hun var 19, forlot Adichie Nigeria for å gå på college i USA. Hun begynte først på medisin- og farmasistudier ved Drexel University i Philadelphia, men ble så overført til Eastern Connecticut State University for å bo nærmere søsteren som hadde legepraksis i Coventry. Her studerte hun kommunikasjon og politisk vitenskap, og fulltførte sin bachelorgrad summa cum laude i 2001. I 2003 fullførte hun en mastergrad i kreativ skriving ved Johns Hopkins University i Baltimore, og i 2008 en mastergrad i afrikanske studier ved Yale University. I 2008 ble hun tildelt en plass på The MacArthur Fellowship Program.
Adichie fikk sin første roman utgitt i 2003. Den fikk jevnt gode kritikker. Hennes andre roman ble i 2007 tildelt «Orange Prize for Fiction». I 2008 ble Adichie utnevnt til gjesteprofessor ved kreativ skriving på Wesleyan University i Connecticut, der hun deltok i Wesleyan's Distinguished Writers Series.
Kazuya Mitake
Kazuya Mitake (født 14. august 1951) er en japansk volleyballspiller.
Chimamanda Ngozi Adichie
Liv og virke
Adichie er gift og bor vekselvis i Nigeria og i USA.
Kazuya Mitake
Han representerte Japan under Sommer-OL 1984 i Los Angeles, hvor han ble nummer 7.
Chimamanda Ngozi Adichie
Bibliografi
Litteratur oversatt til norsk
Hrosvit
Hrosvit, også kjent som Hroswitha, Hrotsvit, Roswitha, og Hroswitha av Gandersheim, (født ca. 935, død ca. 1002) var en tysk kantonesse i benediktinerordenen som også skrev drama og poesi. Hun levde og arbeidet i Gandersheim i dagens Niedersachsen. Hun skrev på latin og er fremmet av noen som den første forfatteren siden antikken som skrev drama i Vest-Europa.
Aristokratisk bakgrunn
Hrosvit ble født en gang rundt år 935 i den tyske adelen i nordlige Tyskland i en tid av læring opplysning fremmet av de kristne reformer fra herskere som Karl den store og Otto den store. En gang rundt år 955 ble Hrosvit, øyensynlig av aristokratisk fødsel, nonne i benediktinerklosteret i Gandersheim. Hennes verker viser godt kjentskap til ikke bare kirkefedrene, men også med klassisk poesi, blant annet Vergil, Horats, Ovid, Plautus og Terents – det var sistnevnte hun baserte og modellerte sine egne vers på. Flere av hennes skuespill lånte fra såkalte apokryfe evangelier. Hennes verker danner deler av den ottonianske renessanse.
Faust-motiv
Fortellingen om Theophilus var et av de mest populære skrevet uansett språk og er Faust-motiv. Det fortalte om hvordan den unge erkediakon var skuffet over sin forfremmelse. Han rådførte seg med en jødisk trollmann og blir tatt med til et møte med djevlene. Theophilus frasier seg Gud i et skriftlig dokument, deretter angrer seg. Han blir berget av jomfru Maria. Hrosvit utvider fortellingen med hennes beskrivelse av Theophilus i De syv kunstner: De Sophia rivis septeno fonte manantis.
Disse tradisjonelle diktene ga henne senere muligheten til mer originale skrifter, en syklus på seks dramaer inspirert av Terents, skrevet i prosa som seks komedier. Hun skrev i forordet at hennes skrifter ville bli likt av de som var tiltrukket stilens sjarm. Hennes temaer forble kjærlighetsfortellinger. Blant dem var Gallicanus, Dulcitius, Callimachus, Abraham, Paphnutius, og Sapientia. Til en viss grad fremstår disse som den bro som dekker avgrunnen mellom scenedramaet fra den klassiske tiden og til de senere mirakel og moralspillene i høymiddelalderen. Hun gikk senere tilbake til å skrive historiske og episke fortellinger, blant annet et langt heltedikt om Otto I, Carmen de gestis Oddonis I imperatoris, fullført i 968.
Hun forble på klosteret i Gandersheim hele livet.
Verker
Det viktigste manuskriptet av hennes verker som inneholder alle tekstene unntatt Primorida er Codex Bayerische Staatsbibliothek (Bavarian State Library) Clm 14485, et manuskript utarbeidet av flere skrivere på Gandersheim mot slutten av 900-tallet eller begynnelsen av 1000-tallet. Det ble oppdaget av humanisten Conrad Celtis i 1493 eller 1494 i Sankt Emmeram-klosteret i Regensburg og ble grunnlaget for den første utgitte utgave, illustrert av Albrecht Dürer.
Hennes skuespill handler om kyskhet og kristne kvinners utholdenhet, og står i kontrast til latinske portretter av kvinner som svake og emosjonelle. Hennes Passio Sancti Pelagii er avledet, ifølge henne selv, fra et øyenvitne til Pelagius av Cordova.
Hrosvit delte selv sine verk i tre bøker:
Boken med drama presenterer et katolsk alternativ til Terents. Disse er seks skuespill som er egentlig mer dialoger enn drama, og er et middelaldereksempel på et lesedrama, Disse seks dialogene er på rimet prosa, med Terents' seks komedier som utgangspunkt; men i hennes omskrivning går kyskhet og jomfruelighet seirende ut. : Den tredje boken består av to historiske skrifter på latinsk heksameter: Gesta Ottonis (= Ottos gjerninger) om og til Otto den store. Her opptrer også kvinnene i hans liv, slik som dronning Adelheid. Hrosvit var også den første som fortalte om Theofilus som inngikk en djevelpakt for å bli abbed, men ble reddet da jomfru Maria gikk i forbønn for ham. Primordia coenobii Gandeshemensis er en historie om hennes klosterorden fra åren 846 til 919). Ingen av disse har overlevd ettertiden, men andre verker kan bli oppdaget.
Hans Christian Bugge
Hans Christian Bugge (født 2. mars 1942) er professor emeritus ved Institutt for offentlig rett ved Det juridiske fakultet ved Universitetet i Oslo.
Bugges fagområde er miljørett. Bugge var dommerfullmektig ved Senja Sorenskriverembete fra 1969-1970, direktør for Statens forurensningstilsyn, generalsekretær i Redd Barna og statssekretær i Departementet for utviklingshjelp under Gro Harlem Brundtlands andre regjering.
Apartadura-demningen
Apartadura-demningen er en demning i elva Reveladas (sideelv til Tejo) i det sentrale Portugal, provinsen Portalegre, Marvão kommune..
Demningen er en steinfyllingsdam som er 44,5 meter høy og 508 meter lang. Den brukes til flomkontroll og vannforsyning. Reservoaret kan romme inntil 7,5 millioner m³ vannmasser.
Østerrike under Ski-VM 2023
Østerrike deltar under Ski-VM 2023 fra 21. februar til 5. mars 2023 i Planica i Slovenia.
Koshi Sobu
Koshi Sobu (født 27. januar 1959) er en japansk volleyballspiller.
Willy Vandersteen
Willy Vandersteen (egentlig Willebrord Jan Frans Maria Vandersteen, født 15. februar 1913, død 28. august 1990) var en belgisk (flamsk) tegneserieskaper, kjent blant annet for serien Suske en Wiske, oversatt til svensk som Finn och Fiffi.
Reterne
Reterne (latin Raeti) var et folk eller en gruppe av stammer som levde i Alpene i romertiden. De ble kolonialisert av romerne 15 f.Kr., og provinsen ble oppkalt etter dem: Raetia. Man finner også skrivemåtene rætere (resp. raetere, rätere) eller rhetere (rhætere, rhaetere, rhätere), men formen med h har ingen støtte i de historiske latinske kildene.
Informasjonen om reterne er veldig sparsommelig. Det er ikke en gang sikkert om reterne var et enkelt folk eller en romersk samlebetegnelse på diverse ulike folkeslag som tilfeldigvis levde ved siden av hverandre. Den senere provinsen Raetia var i hvert fall ikke helt sammenfallende med de kulturelle, språklige eller etniske grensene i området. Det kan se ut til at reternes hovedområde var Engadin, Val Müstair og det vestlige Tirol; i så fall kan reterne identifiseres som bærerne av Laugen-Melaun- resp. Fritzens-Sanzeno-kulturen. Denne gruppen var sannsynligvis av ikke-indoeuropeisk opprinnelse. Det retiske språket kan ha vært beslektet med etruskernes.
Andre kilder angir også det vestlige Graubünden og bosettinger så langt syd som Comosjøen som retiske. Om dette virkelig var det samme folkeslaget, er som sagt uvisst.
Isfahan
Isfahan eller Eşfahān (historisk også stavet Ispahan, mellompersisk Spahān, farsi اصفهان), ligger omtrent 340 km sør for Teheran og er administrasjonssenteret i Isfahan-provinsen og Irans tredje største by (etter Teheran og Mashhad). Befolkningen i 2000 var 2,540,000.
Isfahan er en av Persias eldste byer. Den nevnes av Ptolemaios under navnet Aspadana, et annet eldre navn var Djaiy. Isfahan synes å ha vært en betydelig by i den muslimske tid frem til den i 1387 ble ødelagt av Timur Lenk. En ny blomstring ble innledet ved at Abbas I gjorde byen til Persias residensby.
Majoriteten av befolkningen i Isfahan snakker persisk. Lori-Bakhtiari, tyrkisk, sentrale iranske dialekter, georgisk, kurdisk, biyabanaki og armensk utgjør mindre språkgrupper.
Isfahan ligger på bredden av Zayandeh Rud. Langs elvens søndre bredd ligger forstaden Djulfa, oppkalt etter den tidligere armenske by Djulfa, hvis innbyggere av Abbas den store i 1605 ble deportert til Isfahan. Mange armenske kirker preger området. Byen hadde tidligere siden sassaniderkongen Yazdegerd Is tid en betydelig jødisk koloni, som imidlertid siden 1900-tallets siste halvdel er svunnet helt bort.
I Isfahan ligger den kjente Allahverdi Khan-broen som er 298 meter lang og bygget i 1602.
Isfahan ligger cirka 340 km sør for Teheran. Byen er kjent for sin store moské (frem til 1979 kjent som Masjed-e Shah, deretter Masjed-e Emam, begge navn brukes på folkemunne). Der finnes også et anlegg for anrikning av uran.
I 1979 ble Meidan Emam i Isfahan satt på UNESCOs verdensarvliste.
Tomine Mikkeline Eide
Tomine Mikkeline Eide (født 11. desember 1997) er en norsk klassisk sanger.
Skolering
Fem-seks år gammel begynte hun å ta cellotimer, og ti år gammel begynte hun å ta sangtimer. Året etter ble hun tatt opp i talentprogrammet til Bergen Kulturskole.
Sceneopptreden
Eide har vært solist i Grieghallen ved flere anledninger, blant annet med Bergen Fillharmoniske Orkester, Forsvarets Musikkorps, Ung Symfoni. Hun har også opptrådt under Festspillene i Bergen.
I 2010 sang Eide under Raftoprisutdelingen ved Den Nationale Scene, i 2012 sang hun på folkefesten for Aung San Suu Kyi på Torgallmenningen i Bergen for 20,000 tilhørere, og i 2017 under åpningsseremonien til sykkel-VM i Bergen. Eide sang også under festmiddagen i Håkonshallen i 2016 ved Raftoprisens 20-årsjubileum, der flere av de tidligere prisvinnerne var tilstede.
I desember 2013 medvirket Eide under BKKs årlig julekonserter i Johanneskirken. BTs anmelder roste opptredenen hennes:"Det starter stille og sakralt med en praktfull fremføring av «Sonjas sang til julestjernen» av Tomine Mikkeline Eide. Til tross for at det bare er noen dager siden hun fylte seksten, er hun allerede en erfaren musiker og teaterskuespiller, og må kanskje regnes som det største musikalske talentet i Bergen for tiden."Da mottager av Nobels fredspris Malala Yousafzai besøkte Oslo i juni 2014, sang Eide under en seremoni. I tillegg opptrådte hun i forbindelse med Nobels fredsprisutdeling i desember 2014 på en festkonsert i Gamle Logen hvor Yousafzai og Kailash Satyarthi var tilstede.
I oktober 2014 var Eide på sin første turné. Hun var support- og oppvarmingsartist på Aled Jones' tre ukers turné i England og Wales. Hun har vært solist med Bergen Nord Kammerkor, og sunget for dronning Sonja og statsminister Erna Solberg flere ganger.
Album
Hun signerte kontrakt med Universal Music i svært ung alder, og spilte inn sitt debutalbum som trettenåring. Universal Music ga ut albumet Tomine Mikkeline 21. juni 2013. da hun var 15 år gammel. Albumet fikk terningkast 5 av VGs anmelder.
På teaterscenen
Tomine har sceneerfaring fra musikal- og skuespillerroller ved Den Nationale Scene, og har blant annet spilt Lille Cosette i Les Miserables, «Dik-Dine» i musikalen Svartediket, Bertha Muller i Et bedre sted, «Dronning Isabella» i Dyveke, en rolle i Blackbird og "Unge Kristin" i Kristin Lavransdatter. Hun spilte rollen som «Unge Nina Grieg» i forestillingen om Nina Grieg som ble spilt i villaen på Troldhaugen, Bergen i 2013. Hun har også har lest inn replikker til teaterstykket Gelsomina og hatt en liten rolle i operaen La Boheme.
Film
I 2012/2013 spilte hun inn sin første spillefilm, som rollefiguren Astrid i den kanadiske spillefilmen Violent. Filmen hadde premiere på Karlovy Vary Filmfestival i Tsjekkia i juni 2014. Violent har også blitt vist under andre festivaler, blant annet San Sebastian Film Festival og Vancouver International Film Festival og Los Cabos International Film Festival.
I tillegg spiller hun den eneste rollen i kortfilmen Søsteren produsert av GunFilm, og har medvirket i en rekke andre kortfilmer samt to reklamefilmer.
Utmerkelser og priser
Eide har blitt tildelt Ole Bulls stipend for 2020. I 2017 fikk hun Gunvor og Sigvar Ellingsens legat. I september 2013 mottok hun Bergen kommunes talentpris. Hun har også mottatt talentstipendet som deles ut av Bergen Filharmoniske Orkester og Sparebank Vest, Drømmestipendet som deles ut av Norsk Kulturskoleråd og Norsk Tipping, og G9alt-stipendet som deles ut av Sparebank 1 SR-bank. Hun har vunnet førsteprisen i Ungdommens Musikkmesterskap på Musikkhøgskolen i Oslo to ganger; den andre gangen fikk hun 25 av 25 mulige poeng. Juryen skrev dette om Eidess fremførelse: ''Du har kommet utrolig langt når det gjelder sangteknisk forståelse. Du har en besnerende klang. Vi fikk gåsehud! Du har musikalitet, god frasering og god tekst forståelse. Flott register. Du er et fabelaktig talent!''.
Eide har sunget konsert i Den Norske Opera i Oslo og på AD Astras konsert «Unge Talenter» i Drøbak Kirke.
Friidrett under Sommer-OL 1992
Friidrett under Sommer-OL 1992. Det ble konkurrert i 43 grener, 24 for menn og 19 for damer, i friidrett under Sommer-OL 1992 i Barcelona.
Einhart Lorenz
Einhart Lorenz (født 17. februar 1940 i Hirschberg im Riesengebirge i Niederschlesien i Tyskland ) er en tysk-norsk historiker bosatt i Oslo siden 1965. Han studerte statsvitenskap, sosiologi, og psykologi i Vest-Berlin, og tok doktorgrad ved Universitetet i Hannover 1978. Han var professor for moderne europeisk historie ved Universitetet i Oslo fra 1996.
Bakgrunn
Einhard Lorenz vokste opp og studerte i Vest-Berlin. I 1965 kom han som stipendiat til Norge og ble norsk statsborger i 1978. Lorenz var tilknyttet Pax forlag i perioden 1968–1976. I 1976 var han initiativtaker og redaktør for Tidsskrift for arbeiderbevegelsens historie, i 1978–1980 var han vitenskapelig assistent for nordisk historie ved Universitetet i Kiel. Fra 1985 var han arkivar, senere nestleder ved Arbeiderbevegelsens Arkiv Oslo, og 1987–1988 professorvikar i nordisk historie ved Universitetet i Kiel.
Professor i Oslo
Fra 1996 til 2010 var Lorenz professor i moderne europeisk historie ved Universitetet i Oslo, 1999–2000 dessuten første Heinrich Steffens-gjesteprofessor ved Humboldt-Universität zu Berlin. Han var styremedlem i Gesellschaft für Exilforschung (2000–2009), i Senter for studier av Holocaust og livssynsminoriteter i Oslo (2002–2009) og medlem i den tyske Bundeskanzler-Willy-Brandt-Stiftungs internasjonale råd (2008-2018) og medlem av HL-senterets styre 2001-2009. Han har forsket, publisert og undervist særlig innen antisemittismens og jødenes historie, arbeiderbevegelsens historie, eksil i det 20. århundre og høyrepopulisme. Lorenz har også vært ansvarlig for to bind av Willy-Brandt-utgaven («Berliner Ausgabe»).
Priser og utmerkelser
Lorenz ble i 2003 tildelt Willy-Brandt-prisen med begrunnelsen: «Professor Einhart Lorenz har med sine Willy Brandt-biografier bidratt vesentlig til forskningen omkring Willy Brandts politiske liv. Med sitt verk har han formidlet omfattende kunnskap om Willy Brandt og Tysklands og Norges historie i begge land». I 2015 ble han tildelt Den norske historiske foreningens Sverre Steen-pris for fremragende historieformidling.
Minoru Iwata
Minoru Iwata (født 13. september 1957) er en japansk volleyballspiller.
Han representerte Japan under Sommer-OL 1984 i Los Angeles, hvor han ble nummer 7.
Goof Troop (videospill)
Goof Troop er et action-eventyrspill utviklet og publisert av Capcom i 1993 til Super Nintendo Entertainment System.
Spillet er basert på animasjonsserien Langbein og sønn fra 1992. Spillet inneholder flerspiller-modus, hvor én spiller kontrollerer Langbein mens den andre kontrollerer Max.
Handling
Spilleren får rollen som Goofy eller Max, gjennom fem områder på Spoonerville Island: På en strand, i en landsby under beleiring, et hjemsøkt slott, i en hule, og til slutt et piratskip hvor Pete og PJ blir holdt fanget. Goofy beveger seg saktere enn Max, men kan skade fiendene mer. Målet med hvert nivå er å løse forskjellige gåter, og beseire en rekke motstandere. Goofy og Max kan bruke forskjellige metoder for å beseire fiender som å kaste gjenstander som tønner eller bomber mot dem, sparke blokker inn i dem, eller slå dem ned fra scenen. Gjennom hele spillet kan spilleren oppdage forskjellige samleobjekter som kan hjelpe dem.
Å samle på frukt kan beskytte Max eller Goofy mot et enkelt slag, med ekstra liv opptjent hvis spilleren kan samle en viss mengde frukt uten å bli truffet. Å samle røde diamanter gjør at spilleren får et ekstra liv. For å komme videre gjennom spillet, må spilleren samle forskjellige objekter å bruke. Hver spiller kan bare holde ett element av gangen. I Spoonerville er Goofy og sønnen Max på fisketur på sjøen. De ser et stort piratskip som er på vei mot Spoonerville, hvor Pete og PJ er kidnappet. Goofy forsøker å ta igjen skipet, men lykkes ikke før skipet reiser til en sjørøverøy.
Goofy og Max slåss mot en gruppe pirater som har forvekslet Pete med deres egen kaptein, Keelhaul Pete, som for lenge siden var blitt svelget av en hval. Når Goofy og Max utforsker øya og kjemper mot enda flere pirater, fortsetter Pete og PJ misforståelsen - ettersom Pete liker å være pirat-leder. Goofy og Max ser Pete om bord på piratskipet, og forsøker å redde ham. Men de innser at personen de antok var Pete faktisk er den virkelige kaptein Keelhaul Pete, etter å ha kommet tilbake etter at hvalen spyttet ham ut igjen.
Belverdemningen
Belverdemningen er en demning med vannkraftverk i elva Tejo i det sentrale Portugal, provinsen Portalegre – kommunen Gavião. Installert effekt er 80 MW.
Demningen er 30 meter høy og 327 meter lang. Den brukes til flomkontroll og vannkraft. Reservoaret kan romme inntil 12,5 millioner m³ vannmasser.
Den bayerske fortjenstorden
Den bayerske fortjenstorden (tysk, Bayerischer Verdienstorden) er Fristaten Bayerns fortjenstorden. Den har én klasse og utdeles av Bayerns ministerpresident som «anerkjennelse for fremragende fortjenester for Fristaten Bayern og det bayerske folk». Ordenen ble innstiftet ved lov av 11. juni 1957. Den bayerske fortjenstorden er én av to bayerske ordener, den andre er Den bayerske Maximiliansordenen for vitenskap og kunst.
Edgar P. Jacobs
Edgar Pierre Jacobs (født 30. mars 1904, død 20. februar 1987 var en belgisk tegneserieskaper.
Den bayerske fortjenstorden
Insignier
Ordenstegnet for Den bayerske fortjenstorden består av et blåkantet hvitt malteserkors, som i midten har en gullkantet medaljong med hvite og blå ruter. Mønsteret er hentet fra Bayerns riksvåpen og finnes også i en av de to variantene av Bayerns flagg. Baksiden har en gull løve på blå bakgrunn. Korset er opphengt i et lyst blått bånd med hvite striper som mot midten har smale mørk blå kanter. Menn bærer ordenstegnet i bånd om halsen, kvinner i sløyfe ved skulderen.
Tildeling
Det er satt begrensninger på antallet tildelinger av Den bayerske fortjenstorden: Antallet mottagere skal ikke overstige 2000. Bayerns statsminister og medlemmene av regjeringen kan nominere personer til ordenen.
Edgar P. Jacobs
Han arbeidet som assistent for Hergé før han skapte den serien han er mest kjent for: Blake og Mortimer. Jacobs var allsidig, og arbeidet en periode også med opera. I tillegg til Tintin og Blake og Mortimer tegnet han også en belgisk lisensversjon av Lyn Gordon, og en annen egenutviklet serie: Le rayon U.
Harry Westrheim
Harry Arne Berg Westrheim (født 13. januar 1915 i Narvik, død 17. mai 2007) var en norsk journalist og forfatter.
Westrheim var utdannet lærer, men ble i 1947 ansatt som programsekretær i NRK i Tromsø. Under et mellomspill i Oslo arbeidet Westrheim blant annet med Erik Bye i programserien Radio 19. I 1964 ble han distriktssjef for NRK Finnmark. Fra 1969 til 1981 var han distriktssjef for NRK Nordland. Han skrev også flere bøker.
Skjønnlitterært var han representert i forskjellige antologier, og han ga også ut ungdomsboken Timur, salmakerens sønn i 1975.
Sammen med Lars Berg hadde Harry Westrheim ideen om et eget teater i Nord-Norge. Teateret ble etter hvert Hålogaland Teater.
Han var far til Sonja og Karin Westrheim.
Alrune Rod
Alrune Rod var et dansk band som spilte psykedelisk musikk. Det ble dannet i 1968, og hadde sin siste opptreden i 2009.
Bandet medvirket i konsertfilmen Skæve dage i Thy i 1970.
Rockemusikeren og musikkforskeren Julian Cope har beskrevet gruppas to første album slik: "sounding somewhere between early Pink Floyd, an emptier Arthur Brown’s Kingdom Come, and PAWN HEARTS-period Van Der Graaf Generator"
Deres symfoniske "Perlesøen", en låt på 21 min. 51 sek., regnes som en av høydepunktene på deres repertoar.
Den gamle besetningen oppløstes i 1971, men så kom Ole Poulsen inn i stedet for Kurt Ziegler. Karsten Høst spilte trommer på bandets andre album, "Hej Du". I en kort periode var også organisten Tom Lundén medlem, før han startet bandet Bifrost. Gitaristen Mikael Miller var med på den engelskspråklige "Alrune Rock", og ble senere tatt inn som fast medlem av bandet. Dette bandet spilte på Ragnarock i Holmenkollen i 1974.
Pendler’n (sang)
«Pendler'n» er en norsk sang som ble skrevet av Øystein Sunde og utgitt mars 1984 på Sundes musikkalbum I Husbukkens tegn.
Teksten er humoristisk og handler om en tilsynelatende rik mann som har det meste. Vedkommende pendler mye siden det er uaktuelt å være for lenge på et sted. Hvorvidt vedkommende egentlig er så rik som det later til, røpes mot slutten av teksten.
I teksten nevner Sunde uttrykket «Mor'n du!» som allerede var et etablert uttrykk i dagligtale for nordmenn flest. Men folk forbinder uttrykket med Sunde siden han har laget en sang hvor uttrykket forekommer. I noen intervjuer har Sunde nevnt at sanger med uttrykk som «Kjekt å ha» og «Du må'kke komme her og komme her» også var i dagligtale hos nordmenn flest før han lagde sangene. 28. desember 1985 sendte NRK et Sunde-fokusert TV-program med tittelen Mor'n du!.
Blodåre
Blodårene er del av sirkulasjonssystemet, og har som oppgave å være en transportåre for blod i en organisme. Arterier er blodårer som transporterer blod fra hjertet til kroppen, mens vener er blodårer som transporterer blod fra kroppen til hjertet.
Typer
Blodårer finnes i forskjellige størrelser og konfigurasjoner:
Blodårene benevnes som arterielle eller venøse, avhengig av om strømretningen i blodåren er i retning fra eller til hjertet. Begrepet «arterielt blod» henspiller allikevel på blod som er mettet med oksygen, selv om arteria pulmonalis frakter «venøst blod» og blodet i vena pulmonalis er rikt på oksygen.
Anatomi
Alle blodårer har den samme histologiske struktur. Bekledning av den indre overflate er av endotel, utenfor dette finner man subendotelielt bindevev. Deretter følger et lag med muskelvev av typen glatt muskulatur, som er velutviklet i arterier. Ytterst finner man et nytt lag med bindevev, som kalles adventitia, som bl.a. inneholder nerver som forsyner muskulaturen i karveggen, samt små kapillarer (i større arterier) som sørger for blodforsyning til selve karveggen.
Kapillærer består av ikke stort mer enn et lag endotel og enkelte ganger litt bindevev.
I anatomi, er begrepet som brukes når en blodåret flyter sammen med en annen for å danne en region med diffus blodforsyning, kjent som en anastomose. Dette er viktig i forskjellige områder av en organisme, ettersom blokkering av en blodåre kan kompenseres ved at de andre blodårene i anastomosen kan besørge blodforsyning til det angjeldende organ/vev.
Fysiologi
Vaskulitt er en inflammasjon i åreveggen, som kan skyldes f.eks. autoimmun sykdom eller infeksjon.
Islendingesagaer
Islendingesagaer, eller de islandske ættesagaer (norrønt Íslendingasǫgur), er skrevet av ukjente opphavsmenn, og handler om ulike slekter i landnåmstiden, fra ca. 930 da Island ble befolket fra Norge. Sagaene ble nedskrevet på 1200- og 1300-tallet. Avhengig av hvor en trekker grensen mot kortere, sagaliknende fortellinger (tætter), er mellom 30 og 45 sagaer bevart. Det er sannsynlig at mange sagaer i tillegg til disse er gått tapt. Islendingesagaene er, ifølge Peter Hallberg, Nordens eneste samlede, originale bidrag til verdenslitteraturen.
I vid forstand omfatter de islandske sagaene også andre fortellinger enn de egentlige ættesagaene, som befatter seg med tidsrommet mellom landnåmet og innføringen av kristendommen på Island. En gruppe sagaer handler om mytiske helter fra forhistoria; disse kalles fornaldersagaer. En tredje gruppe – samtidssagaene – skildrer begivenheter nær opp til nedskrivningstidsrommet 1200-1350.
Kjennetegn ved sjangeren
«Saga» har sammenheng med verbet segja, og kan oversettes med fortelling. Sagaene er sannsynligvis basert på en rik muntlig tradisjon, og det er omdiskutert om sagaene skal ses på som historie eller diktning. Begivenhetene fortelles i strengt kronologisk orden.
Sagaene har en relativt standardisert komposisjon. I innledningen blir handlingen plassert i tid og sted, og det blir gjort rede for personenes slektskapsforhold. Deretter presenteres hovedkonflikten, som kan bunne i erotiske forhold, i fornærmelser eller i strid om eiendom. Konflikten mellom de stridende partene trappes opp – ofte i form av en spiral av drap og hevndrap – mot et klimaks som ofte innebærer at helten lider en skjebnebestemt død. Noen sagaer kan ha en kort epilog som oppsummerer hva som videre skjedde med personene rundt helten.
De ulike emnene blir behandlet i saklig, realistisk ånd, uten indre grublerier av metafysisk eller moralsk art. Sagaene har en streng episk objektivitet hvor fortellerens jeg er totalt fraværende. Synsvinkelen ligger alltid utenfor personene, men deres indre liv kan komme til uttrykk ved at de forteller om drømmer de har hatt eller kveder strofer med følelsesladd innhold. Stilen er knapp og uten utsmykning, påpeker den norske litteraten Edvard Beyer, ofte preget av underdrivelser (litotes – ‘understatement’) og med en djerv humoristisk virkning, skjønt heller ikke fremmed for dramatiske overdrivelser.
Framstillingen veksler mellom referat og scene på den måten at lange tidsrom som er uten betydning for hovedkonflikten komprimeres i én eller noen få setninger, mens det dveles ved avgjørende situasjoner der replikkvekslinger får stor vekt.
Trekk fra sagaene
Stofflig eller innholdsmessig nærmer eller overlapper islendigesagaene seg kongesagaene, spesielt Egils saga som har sterk tilknytning til norsk, nasjonal historie, men de fleste forholder seg vesentlig til Island i sǫguǫld, det vil si tiden mellom landnåm og ca. 1030. Til tross for bestemte fellestrekk er de innbyrdes svært ulike med tanke på omfang, oppbygging og kunstnerisk kvalitet.
Den største og kanskje rikeste av alle islandske ættesagaer er Njåls saga (Brennu-Njáls saga eller Njála), trolig skrevet på 1270-tallet. Det rike tradisjonsstoffet er samlet og behandlet med nøysomhet, behendighet og med klare dramatiske høydepunkt, som Gunnars død og brenningen av den kloke og skjeggløse Njål.
I motsetning til Egils saga handler Njåls saga kun om forhold på Island, helt fra første strofe: «Det var en mann som het Mård, Mård Gigja de kalte. Han var sønn til Sigvat Røde og bodde på Voll på Rangåvollene.» Nøyaktigheten i navn og steder er et typisk sjangertrekk, og levende den dag i dag, i den forstand at det lever folk på de samme stedene med et fortsatt nært forhold til de islandske sagaene.
I Egils saga, som er en av de eldste og største, er hovedskikkelsen Egil Skallagrimson alt annet enn enkel. Han er en stridbar voldsmann og einstøing, men mildnes og til dels forsones av sine dikterevner.
Kormáks saga rommer sterk lidenskap og stor tragedie. Hovedpersonen, med det irske navnet Kormak, svikter kjæresten Steingerd, men opprettholder kontakten med henne lenge etter at hun er gift, ut ifra grunner som kan virke fremmed for dagens lesere. Over seksti av Kormaks lidenskapelige, tildels også kryptiske skaldekvad (kalt lausavisur) blir gjengitt, tilsynelatende diktet av Kormak selv, men integrert i fortellingens gang.
Forskjellsbehandling
Det betraktes som diskriminerende å differensiere eller å gjøre forskjell på grunnlag av slike egenskaper som anses som medfødte, ervervede eller noen ganger utvalgte og grunnleggende for den kulturelle identiteten. Slike egenskaper kalles grunnlag for diskriminering og forskjellsbehandling. Det kan handle om for eksempel kjønn, etnisitet, rase, seksuell legning eller religion. Det kan også handle om for eksempel hudfarge, alder, inntekt, kaste, funksjonshemming, flyktningstatus, kjønnsidentitet eller tilhørighet til urbefolkningen i et land.
Diskriminering kan eksistere på et strukturelt nivå, gjennom at en stat har ulike lover for ulike grupper eller gjennom samfunnsnormen om at enkelte grupper behandles dårligere. Diskriminering kan også eksistere på individnivå, ved at et individ, en myndighet, en arbeidsgiver, en organisasjon, et selskap eller en person som representerer disse, basert på sin egen oppfatning, behandler spesifikke individer forskjellig.
Både strukturell og individuell diskriminering finnes i mange land, i alle deler av verden, også i sammenhenger der diskriminering anses som galt. Noen steder har forsøk på kvotering eller annen positiv særbehandling blitt brukt til fordel for de som antas å være nåværende eller tidligere ofre for diskriminering. Disse forsøkene har ofte blitt møtt med kritikk og har noen ganger blitt kalt omvendt diskriminering.
I juridisk forstand er grensene for hva som anses som diskriminering snevrere enn hva som anses som diskriminering i dagligtale. Det kan være at enkelte sosiale områder eller kjennetegn ikke er omfattet av rettsvern mot diskriminering eller at privatpersoner. Hvilke egenskaper som anses som grunnlag for forskjellsbehandling og diskriminering er forskjellig mellom ulike land.
Etnisk diskriminering
Etnisk diskriminering er forskjellsbehandling mellom ulike etniske grupper.
Omvendt diskriminering
Omvendt, i blant kalt positiv, diskriminering er særbehandling til fordel for noen. Offisielle eksempler på dette har en fra USA, der affirmative action viser til lovfesta tiltak som er gjort fra myndighetenes side for å fremme utdanning og sysselsetting for minoriteter. Andre eksempler på omvendt diskriminering er kvotering av for eksempel minoriteter eller kvinner til lederstillinger.
Tiltak mot forskjellsbehandling
De som har opplevd urettmessig forskjellesbehandling kan ta kontakt med Likestillings- og diskrimineringsombudet som håndhever likestillingsloven, diskrimineringsloven, og diskrimineringsbestemmelser i arbeidsmiljøloven og boliglovene.
Sosial ekskludering fører ofte til mentale lidelser som krever psykiatrisk behandling. Psykososial rehabilitering kan endre stigmatisering og forskjellsbehandling.
Shuji Yamada
Shuji Yamada (født 2. juni 1956) er en japansk volleyballspiller.
Han representerte Japan under Sommer-OL 1984 i Los Angeles, hvor han ble nummer 7.
I Was the One
«I Was the One» er en amerikansk sang, skrevet av Aaron Schroeder, Bill Peppers, Claude Demetrius and Hal Blair.
Elvis Presley spilte den inn i RCA Studios, Nashville, 11. januar 1956. «I Was the One» ble utgitt som B-siden til singlen Heartbreak Hotel (RCA Victor 20-6420 (78-plate) og RCA Victor 47-6420 (single)) i 1956. Produsent was Steve Sholes.
Andre versjoner
Det svenske bandet Streaplers hadde den på LP-platen Speed (Bohus Bglp 5010) fra 1978
NM i skihopping 2022
Norgesmesterskapet i skihopping 2022 var en del av Norgesmesterskapet på ski 2022.
Storbakkerennet ble arrangert 18. januar 2022 i Holmenkollen av Kollenhopp, med individuell konkurranse for både kvinner og menn. To dager tidligere ble det samme sted avholdt Junior-NM i stor bakke.
Normalbakkerennene ble avholdt i Midtstubakken i Oslo, med individuelle hopprenn 29. oktober 2022 og lagkonkurranser 30. oktober 2022.
Mojito
Mojito inneholder:
Drinken serveres i et longdrinkglass, gjerne pyntet med mynteblad.
Oslo Student-TV
Oslo Student-TV, forkortet OSTV', er en studentforening som lager nett-TV av og for studenter i hovedstaden. Foreningen er en del av Det Norske Studentersamfund og har kontor på Chateau Neuf i Oslo.
Historie
Oslo Student-TV ble stiftet 1. oktober 2009 og lanserte sin web-TV 4. mars 2010. Student-TV i Oslo har vært forsøkt startet flere ganger tidligere, men kun nåværende OSTV har klart å overleve oppstartsfasen. Til tross for sin unge alder har OSTV allerede klart å etablere seg blant studentene, og er blitt et etterlengtet supplement til studentmediene i Oslo. I september 2010 ble OSTV kåret til årets studentforening i kategorien "årets nykommer" av Studentsamskipnaden i Oslo (SiO).
Profil
Oslo Student-TV har som formål å lage underholdende nett-TV for studenter i Oslo. Foreningen er delt inn i ulike redaksjoner som produserer studentrelaterte kulturnyheter og underholdningsinnslag. Hver av redaksjonene består av både journalister og teknikere som ukentlig produserer korte klipp som legges ut på nettsiden. I tillegg har foreningen en dokumentargruppe som jobber med lengre produksjoner, samt en gruppe som blant annet har produsert mockumentary-seriene Kunsten å tenke kollektivt og "Bloggekrigen''. Oslo Student-TV drives utelukkende på frivillig basis.
Samarbeid
Oslo Student-TV samarbeider med andre student-TV-er i paraplyorganisajonen Student-TV-ene i Norge (STIN). Blant annet har OSTV et produksjonssamarbeid med Student-TV Trondheim (STV) og Bergen Student-TV (BSTV) på Storåsfestivalen i juli hvert år.
Eksterne lenker
Oslo Student-TVs nettsider
Babur
Zahir-ud-din Mohammad Babur (alternativ staving Zaheeruddin og Babar eller Baber (født 14. februar 1483 i Andijon i Ferganadalen i Sentral-Asia, død 26. desember 1530 i Agra) var en erobrer fra Sentral-Asia som la grunnlaget for mogulriket på Det indiske subkontinent, og ble den første mogulkeiseren i 1526. Han var etterkommer av Djengis Khan på morssiden. Han var sterkt påvirket av persisk kultur, og dette påvirket både ham, hans etterkommere og forholdene i hans keiserrike.
Bakgrunn
Hans opprinnelige navn var Zahir ad-Din Muhammad, men både hans familie og hans følgesvenner foretrakk å kalle ham Babur. Babur som var mer umiddelbart en etterkommer av Timur Lenk, var opprinnelig hersker i fyrstedømmet Ferghana i det senere Usbekistan. Hans morsmål var djaghatityrkisk. Men han ble som mindreårig fordrevet fra landet av usbekiske krigsherrer.
Hærfører
Han førte deretter kamper i området for at finne nye områder å erobre. I 1504 erobret han Kabul som gjennom tyve år så var hans maktbase og brakte ham inn i indisk maktpolitikk.
Babur ble regnet som en betydelig militær begavelse med intellektuelle interesser. Han har skrevet en selvbiografi, ved navn Baburnama, hvori han subjektivt beskriver sin karriere og politiske synspunkter.
Kambodsjas orden
Kambodsjas orden (fransk: Ordre Royal du Cambodge) er en kambodsjansk orden innstiftet 8. februar 1864 av kong Norodom til belønning av fremragende sivile og militære fortjenester. Ordenen ble i 1896 omgjort til en fransk koloniorden for Kambodsja som fransk protektorat og ble deretter tildelt av både kongen og av franske myndigheter. Ordenen ble videreført ved Kambodsjas uavhengighet. Tildeling av Kambodsjas orden opphørte under Røde Khmers styre fra 1975 og det etterfølgende kommunistiske regimet. Ordenen ble gjenopptatt etter at monarkiet ble restaurert i 1993.