cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Perlis
Vasallstat under Siam
Raja Hussein hersket til 1873. Perlis var fortsatt underlagt Siams overhøyhet og etterfølgende rajaer reiste til Bangkok for å bli innsatt og avlegge ed. På denne måten søkte Perlis en motvekt mot Kedah, som fortsatt gjorde krav på området. Da rajaen døde i 1897, gjorde Kedah sine krav gjeldende. Kong Chulalongkorn av Siam reorganiserte på denne tiden provinsadministrasjonen i landet. Dette fikk konsekvenser også for de malayiske områdene. Provinsene ble organisert i kretser (monthon) og lagt direkte under innenriksministeren i Bangkok. Kedah, Perlis og Setul utgjorde én slik krets. En overordnet kommissær, utnevnt av innenriksdepartementet, ble satt til å lede kretsen. Sultanen av Kedah ble utnevnt til overordnet kommissær for Kedah, Perlis og Setul. Perlis søkte på sin side å begrense Kedahs innflytelse. Den mindreårige rajaen ble sendt til hoffet i Bangkok og ble gift med en siamesisk adelsdame.
Maurice Benoit
Maurice Benoit (født 26. juli 1933 i Valleyfield i Quebec, død 10. desember 2013 i Dayton, Ohio) var en canadisk ishockeyspiller som deltok i de olympiske vinterleker 1960 i Squaw Valley.
Perlis
Britisk protektorat
Maktforholdene nord på Malayahalvøya var imidlertid i endring, da britene gjorde seg gjeldende i stadig større grad. I 1909 inngikk Siam og Storbritannia en traktat som gjorde Perlis, sammen med Kedah, Kelantan og Terengganu, til britiske protektorater. Perlis hadde stor gjeld og måtte akseptere en britisk rådgiver. Perlis ble, sammen med protektoratene Johor, Kedah, Kelantan og Terengganu, holdt utenfor De fødererte malaystater, føderasjonen britene hadde etablert i 1895. Disse statene omtales derfor som ikke-fødererte malaystater, «uforente malaystater».
I 1905 ble det innført et statsråd, ledet av rajaen. Statsrådet var ansvarlig for den daglige administrasjon av Perlis. Opprinnelig var finansrådgiveren rådets ledende posisjon, men fra 1909 overtok den britiske rådgiveren denne stillingen.
Jernbane i Norge
Utvikling av jernbanenettet etter 1890
Stansen i jernbaneutbyggingen etter 1883 ble kritisert av mange. Man hadde i løpet av en trettiårsperiode opparbeidet nasjonal kompetanse på jernbanebygging. Da anleggsvirksomheten stanset, risikerte man at denne kompetansen forsvant. Det manglet ikke på jernbaneplaner og ønsker, men den store byggeboomen på 1870-tallet ble finansiert for en stor del ved statlige låneopptak i utlandet. Fra 1890 turde man imidlertid å satse igjen, og etter få år var man i full gang igjen, kanskje mer ambisiøst enn noen gang. I 1890 hadde man fulført kun én stambane, nemlig «Trondhjemsbanen» over Røros. I den femti år lange byggeperioden som fulgte (1890–1940) ble tre nye stambaner fullført: Bergensbanen i 1909, Dovrebanen i 1921, Sørlandsbanen til Kristiansand i 1938. I tillegg ble Solørbanen bygget (1893 og 1910), Gjøvikbanesystemet i 1900–1902, Bratsbergbanen forbandt den private Rjukanbanen med Vestfoldbanen 1909–1917, Nordlandsbanen parsellvis ført fram til Mosjøen 1902–1940, Raumabanen og Ålgårdbanen i 1924, Sperillbanen i 1926, Namsosbanen i 1933 og Hardangerbana i 1935.
Så kom krigen. Utbygging av jernbanenettet var en prioritert oppgave for okkupasjonsmakten, som forserte flere av anleggene, med stort sett elendig kvalitet som resultat. I løpet av krigen ble Nordlandsbanen videreført til Dunderland, Flåmsbana ble åpnet i 1941 og hele Sørlandsbanen fullført i 1944 til Stavanger.
Maurice Benoit
Benoit vant en olympisk sølvmedalje i ishockey under vinter-OL 1960 i Squaw Valley. Han var med på det canadiske ishockeylaget som kom på andreplass i turneringen bak USA. Det var ti lag som deltok, etter gruppespillet spilte de seks beste lagen en enkeltserie der alle lagene møttes en gang. Canada vant fire kamper og tapte en, 1-2 til USA. USA vant alle fem kampene i sluttspillsserien og vant serien med maksimale ti poeng foran Canada med åtte og Sovjetunionen med fem poeng.
Perlis
Britisk protektorat
Press for sammenslåing med Kedah ble motstått. Perlis søkte støtte fra britene for å få det til. I 1930 var statsgjelden nedbetalt og en avtale med britene om avvikling ble inngått. I avtalen sikret Perlis seg mot Kedahs innblanding i indre anliggender og britene forpliktet seg til ikke å slå Perlis sammen med Kedah. Det ble avtalt at bare perlisere kunne sitte i statsrådet eller inneha viktige embeter.
Folkemengden i Perlis var for 1940 beregnet til 57,776, hvorav 46,133 var malayer, 8,432 kinesere, 1,178 indere og 2,033 andre. Ved siden av ris, ble det også dyrket kokosnøtter og det ble produsert gummi. Det fantes forekomster av tinn og guano.
Japansk okkupasjon og avståelse til Thailand
Da Japan invaderte Malayahalvøya i desember 1941 flyktet rajaen fra Perlis. Japanerne installerte sin egen favoritt, Hamzah, som raja. I oktober 1943 ble Perlis avstått til Thailand.
Jernbane i Norge
Utvikling av jernbanenettet etter 1890
Etter krigen ble Nordlandsbanen ført helt fram til Bodø i 1962. Med dette anlegget stoppet den norske jernbanebyggingen i den forstand at senere anlegg kan betraktes som moderniseringer og kapasitetsutvidelser av eldre jernbaner: Ulrikstunnelen 1964, Lieråstunnelen 1973, Oslotunnelen 1980, Finsetunnelen 1993, Ski-Sandbukta fullført 1996, Gardermobanen 1998/1999, Gråskallen tunnel på Bergensbanen 1999, Kobbervik-Holm 2001 og Askerbanen i 2005.
Under 1920-tallet av regjeringen og Stortinget undersøkte jernbaneprosjekter som ikke ble bygget inkluderte: Torpo(nå Torpe)–Gol–Kvam. Sogndalsfjøra–Jostedalen–Otta. Vadheim–Sandene(nå Sandane). Dale–Brekke (Gulen). Tynset–Kvikne–Ulsberg. Spydeberg–Moss/Son. Finsand–Bagn. Hjellebøl/Hemnes–Mysen. Narvik–Kvesmenes. Foreslått i Stortinget, ikke undersøkt: Haugesund–Røldal–Haukeli–Bø. Bodø–Narvik–Vadsø. Bjerkvik–Harstad–Kvæfjord. Trondheim–Selbu. Oppdal–Sunndalsøra(Sunndalslinjen). Vangsmjøse–Lærdalsøyri. Voss–Vik.
Sagvatnet (Sør-Varanger)
Sagvatnet (nordsamisk: Surotjávri, kvensk: Surkkajärvi) er en innsjø i Sør-Varanger kommune i Finnmark. Den ligger 74 meter over havet og har et areal på 2,51 km².
Jernbane i Norge
Organisering av jernbanedriften
Etter Hovedbanen ble det i 1862 åpnet to nye norske banestrekninger, eid og drevet av Staten. Alle nye jernbaner frem til 1890-årene var slike selvstendige statsbaneselskaper. Deretter ble det anlagt noen privatbaner, gjerne på strekninger som Stortinget ikke ville prioritere, men fortsatt var det Staten som sto for brorparten av jernbaneutbyggingen. Etter hvert ble de statlige banene slått sammen under én administrasjon – Statsbanene, senere Norges Statsbaner (NSB).
Privatbanene ble utover fra 1930-årene nedlagt eller overtatt av Staten. Fra 1950-årene til 1990 ble også de fleste av NSBs sidebaner nedlagt. Stykkgodstrafikken ble fra 1970 overtatt av Linjegods, som hovedsakelig brukte biler. På slutten av 1990-tallet ble jernbanen omorganisert med et eget organ for infrastruktur, Jernbaneverket, og NSB som operatørselskap (og stasjonseier). Godstrafikken ble skilt ut i et eget kommersielt selskap, CargoNet, som nå bare kjører såkalte heltog (hele togstammer med samme produkt som skal til samme sted). Lignende utvikling har skjedd i de fleste europeiske land, og er tilskyndet av EU.
Ved årsskiftet 2016/17 ble Jernbaneverket til Jernbanedirektoratet og Bane NOR og i april/mai 2017 ble Norske tog AS, Mantena AS og Entur skilt ut som egne selskaper fra Vy (tidligere NSB).
Forskjellig om norske jernbaner
NSB var lenge et selskap med tilnærmet monopol på jernbanedrift. Jernbaneverket ble utskilt fra NSB i 1996 og hadde ansvar for norsk jernbanes infrastruktur. JBV ble avviklet 31. desember 2016 og oppgavene overført til Jernbanedirektoratet og Bane NOR. Jernbanedirektoratet skal utvikle jernbanen, mens Statens jernbanetilsyn er tilsynsmyndighet. Det nasjonale jernbanenettet eies og driftes av statsforetaket Bane NOR. Etter liberalisering av jernbanesektoren er det etablert flere togselskaper innenfor passasjer- og godstrafikk. Offentlig kjøp av persontogtrafikk ble innført i 2019.
Jernbanenettet i Norge består av 4 200 km med normalsporbane (1,435 mm), hvor 2 518 er elektrifisert og 290 km er dobbeltspor. Det er 702 tunneler og 2 804 bruer.
Jernbanelinjen mellom Kirkenes og Bjørnevatn (ikke persontogførende) er en av verdens nordligste jernbanestrekninger (verdens nordligste frem til Obskaja–Bovanenkovobanen i Russland åpnet i 2010). Kirkenes–Bjørnevatnbanen ble stengt på nittitallet og gjenåpna i 2009. En periode var gruvebanen i Ny-Ålesund på Svalbard verdens nordligste. I dag fører Ofotbanen – fra Kiruna i Sverige til Narvik – til at Narvik er en av verdens nordligste byer med jernbanetilknytning.
Potensielle strekninger
Disse planlegges å bygges før år 2030, usikkert datum.
Høyhastighetsbaner som utredes
Følgende strekninger er undersøkt som potensielle strekninger for høyhastighetstog mellom de større byene i Sør-Norge og Sverige:
Man vil her se på de enkelte strekninger og eventuelle kombinasjoner av disse. Disse prosjekter har ikke noen tidsplan, og vil kanskje aldri bygges.
Andre høyhastighetsbaner:
Perlis
Japansk okkupasjon og avståelse til Thailand
Perlis unngikk de verste av krigens ødeleggelser, men thai ble innført som offisielt språk og Thailand søkte å endre lokale skikker, f.eks. ved å forby polygami. Etter at japanerne ble drevet ut, ble Perlis tilbakeført til britisk kontroll. Den japanskinnsatte rajaen abdiserte og Putra kom på tronen.
Inn i Malayaføderasjonen og Malaysia
Etter at japanerne led nederlag i andre verdenskrig, kom Perlis først under britisk militæradministrasjon. I 1946 organiserte britene Den malayiske union, bestående av ni av statene på Malayhalvøya, deriblant Perlis. Unionen var en britiskdominert koloni, som satte til side delstatenes egenråderett, herskerne og malayenes særstilling i forhold til andre folkegrupper. Unionen tråde i kraft 1. april 1946, men var upopulær og ledet til anti-britisk mobilisering. Unionen ble 1. februar 1948 erstattet av Malayaføderasjonen, der Perlis også var med.
Perlis var rammet av Malayakrisen (1948 til 1960), der kommunistiske opprørere fra De malayiske folks frigjøringshær kjempet mot britene. Frigjøringshæren var organisert i regimenter og delte landet inn i soner. Det 8. regiment dekket Kedah og Perlis og tilhørte den nordre sonen. Perlis var blant områdene i nord som myndighetene sist vant kontroll over.
Malayaføderasjonen ble selvstendig fra Storbritannia i 1957. Føderasjonen ble i 1963 omdannet til Malaysia, der Perlis er en av 13 delstater. I Malaysia ble Perlis en av de fattigste delstatene. Risproduksjon dominerte økonomien, som i stor grad var avhengig av Kedah. Delstaten hadde mange fattige småbønder, men lenge fikk Perlis lite ut av føderale utviklingsprogrammer.
Raja Putra av Perlis var Yang di-Pertuan Agong (konge) i Malaysia fra 1960 til 1965, i perioden da Malayføderasjonen ble til Malaysia. Etterfølgeren raja Sirajuddin var Yang di-Pertuan Agong fra 2001 til 2006. Perlis ble i denne perioden styrt av sønnen som regent.
Politikk og administrasjon
Perlis er en delstat i forbundsstaten Malaysia og samtidig internt et konstitusjonelt monarki. Hovedstaden er byen Kangar, mens rajaen holder til i Arau. Staten er ikke videre inndelt i administrative enheter; den utgjør én kommune.
Delstatsoverhode
Delstatsoverhodet har tittelen raja og tilhører dynastiet Jamalullail. Disse har vært rajaer av Perlis (regjeringstid i parentes):
Delstatsforsamling og regjering
Delstatens lovgivende forsamling (Dewan Undangan Negeri Perlis) har ett kammer med 15 medlemmer.
Regjeringen utgår fra delstatsforsamlingen. Den ledes av en førsteminister, kalt Menteri Besar. Formelt er det rajaen som avgjør hvem blant de folkevalgte som har flertall til å danne regjering.
Perlis og føderalstaten
Rajaen er medlem av herskerkonferansen, Majalis Raja-Raja, det føderale organet som velger den føderale overkongen, Yang di-Pertuan Agong.
På føderasjonsnivå har Perlis tre folkevalgte representanter i Dewan Rakyat (Representantenes hus). Delstaten har to medlemmer i Dewan Negara (Senatet), oppnevnt av delstatsforsamlingen.
Malaysia er en forbundsstat med en sterk føderalregjering, der det meste av politikken bestemmes sentralt. Delstatene har beskjedent inntektsgrunnlag og er avhengig av overføringer fra sentrale myndigheter. Som delstat rår Perlis selv over islamske og malayiske forhold, inkludert familierett, jord- og skogbruk og innlandsfiske, lokale forhold, infrastruktur og vannforsyning, samt biblioteksvesen, museer og kulturminner. Dette er saker Perlis' lovgivende forsamling kan bestemme om. Delstaten har delt myndighet med sentralregjeringen i saker som gjelder sosiale spørsmål, velferd og offentlig helse, bolig, arealplanlegging, naturvern og kultur.
Symboler
Perlis' flagg er vannrett delt i gult over blått.
Riksvåpenet består av et grønt skjold omgitt av en grønn krans. Skjoldet har krans av risaks i gult som omgir en gul innskrift med delstatens navn i jawialfabetet. Flagg og riksvåpen ble innført i 1939.
Næringsliv
Perlis var lenge dominert av landbruk, som fortsatt er viktig i delstaten. Imidlertid utgjorde tjenesteyting 58,3 % av økonomien i 2010. Landbruk utgjorde 26,8%, den største andelen av alle delstatene i Malaysia. Bruttodelstatsprodukt per innbygger var i 2011 på 15,296 malaysiske ringgit. Arbeidsledigheten var 4% i 2012.
Delstaten hadde i 2011 52,075 hektar rismark, 562 hektar med kokosnøttpalmer, 295 hektar oljepalmer og 12 hektar benyttet til dyrking av kakao.
Samferdsel
Changlun–Kuala Perlis Highway forbinder havnebyen Kuala Perlis med North–South Expressway. Den løper østover fra Kuala Perlis mot Arau og videre mot grensebyen Changlun i Kedah, der den knytter an til North–South Expressway. Federal Route 7 går i retning nord-sør og løper via Kangar til Padang Besar ved grensen til Thailand.
Fra Kuala Perlis er det båtforbindelse med Langkawi. Det er ingen lufthavner i Perlis. Den nærmeste ligger i Kepala Batas ved Alor Setar i nabostaten Kedah.
Samfunnsforhold
Det er fire offentlige høyere utdanningsinstitusjon i Perlis. Ingeniørhøgskolen Kolej Universiti Kejuruteraan Utara Malaysia (KUKUM) ble i 2007 omdannet til Universiti Malaysia Perlis (UniMAP). Det har omkring 6000 studenter og 1700 ansatte. Universiti Teknologi MARA (UiTM) har siden 1974 en campus i Perlis, siden 1980 plassert i Arau. Videre finnes lærerskolen Institut Pendidikan Guru og Politeknik Tuanku Syed Sirajuddin.
Forventet levealder var i 2012 75,9 år for kvinner og 69,8 år for menn.
Luc Abalo
Luc Abalo (født 6. september 1984 i Ivry-sur-Seine, Frankrike) er en fransk håndballspiller. Han er kjent som spiller for Paris Saint-Germain Handball (PSG) i Frankrike 2012–2020 og det franske landslaget 2005–2021.
Perlis
Samfunnsforhold
I 2001 hadde Perlis én lege per 747 innbyggere. Det fantes 170 sykehussenger per 100,000 innbyggere i delstaten. Perlis har ett offentlig sykehus med 404 senger.
Utbyggingen av hurtig internettforbindelse i delstaten skjøt fart fra 2009, og i 2011 hadde 84,9 % av husholdningene i Perlis tilgang til bredbånd. Med unntak av den føderale hovedstaden Kuala Lumpur, var bredbåndsdekningen den høyeste i landet.
Luc Abalo
Karriere
Abalo debuterte på landslaget 25. juni 2005. Han spilte på laget som vant EM 2006, OL 2008, VM 2009, EM 2010, VM 2011, OL 2012, EM 2014, VM 2017 og OL 2020 som ble arrangert 2021. Han tok sølv under Sommer-OL 2016. Han har dessuten tredjeplasser fra EM 2008, EM 2018 og VM 2019 og fjerdeplasser fra VM 2007 og VM 2021.
Perlis
Samfunnsforhold
Fotballklubben Perlis FA spiller i toppdivisjonen Liga Perdana Malaysia. Hjemmebanen, Utama Negeri Stadium i Kangar, tar 20,000 tilskuere.
Luc Abalo
Karriere
Han ble i 2008 slått til ridder av den franske Æreslegionen.
Det skotske kammerorkester
Det skotske kammerorkester (Scottish Chamber Orchestra) er et kammerorkester fra Skottland og er et av landets fem nasjonalscenekunstensembler. Orkesteret ble etablert i 1974 og har sin base i Edinburgh. Hvert år turnerer orkesteret store deler av Skottland og opptrer i tillegg ofte i andre deler av verden.
Orkesteret har vært med på over 150 utgivelser, og ble nominert til Spellemannprisen 2009 i klassen samtidsmusikk for Plays Hallgrimson som ble gitt ut med cellisten Truls Mørk og dirigenten John Storgårds
Varese
Varese er hovedstaden i Provinsen Varese i regionen Lombardia i Italia. Byen ligger 55 km nord for Milano, som er regionhovedstad. Milanos flyplass, Malpensa lufthavn, ligger i Varese.
Varese har flere ganger vært mål for en etappe i løpet Giro d'Italia. Varese avholdt VM i sykling i 2008.
El Hebbariye
El Hebbariye er en landsby øst for El Ferdiss i det sørøstlige Libanon. I 1988 da landbyen lå innenfor Norbatts område bodde det ca. 500 personer her. Alle var sunnimuslimer.
Thon
Thon kan referere til:
Kandy
Kandy er en by i høylandsprovinsen Central Province på Sri Lanka. Kandy ligger 490 meter over havet i innlandet, og er den gamle hovedstaden på øya. Byen har en rekke historiske og religiøse minnesmerker. Kandy symboliserer singalesisk storhetstid og religion. Det Kandyanske kongerike var den delen av Sri Lanka som holdt sin uavhengighet fra kolonimaktene lengst, inntil de overga seg i 1815 til engelskmennene. De er meget kjent for tempelet Dalada Maligava, temple hvor Buddhas hellige tann er, som er et kjent pilegrimssted.
Kandy har siden 1988 vært på UNESCO sin verdensarvliste.
Midt i byen, ved tempelet, ligger en kunstig innsjø bygd av den siste kongen av Kandy, Vikramarājasimha (1797–1814) (skrives også Wickrama Rajashina og Sri Vikrama Rajasimha).
Eksterne linker
Kandy Sri Lanka
163 Erigone
163 Erigone er en hovedbelteasteroide. Den er navneopphavet til asteroidefamilien Erigone. Den ble oppdaga den 26. april 1876 av Henri Joseph Anastase Perrotin fra Observatoire de Toulouse i Toulouse. Det er to kvinneskikkelsene i gresk mytologi med navnet Erigone.
Eksterne lenker
Lista de asteroidi
Glückstadt
Glückstadt (dansk: Lykstad) er en by i Kreis Steinburg i den tyske delstaten Schleswig-Holstein. Byen ligger ved den nedre (nordvestlige) del av elven Elben i Holstein i Tyskland, om lag 36 km nordvest for Altona.
Byen er stasjon på jernbanelinjen fra Itzehoe til Elmshorn. Den er del av Metropolregion Hamburg, og hadde 12 600 innbyggere i 2004.
Glückstadt har fergeforbindelse over Elben til Altendorf/Wischhafen.
Byen ble grunnlagt av den danske kongen Christian IV i 1617. Hensikten var å etablere en konkurrent til byen Hamburg, og den skulle være en uinntagelig festning- og havneby. Befestningen ble fullført i 1620. Kongen søkte å lokke innbyggere til byen ved å gi handelsprivilegier og love religionsfrihet.
Rachaya el Foukhar
Rachaya el Foukhar er en landsby i Libanon.
Fleinsendin
Fleinsendin er en innsjø som ligger i Vang kommune i Innlandet. Sjøen er magasin for Kalvedalen kraftverk.
Koldingkoggen
Koldingkoggen (eller Kolding-koggen) er et skipsvrak i Kolding Fjord, som ble funnet i 1943. Skipet er en ca. 18 m lang kogge, som ble bygget i eiketre omkring 1190.
Phyllodactylidae
Phyllodactylidae er en familie av gekkoer. De legger egg med hardt skall, og har ikke øyelokk.
Denne gruppen ble oppdaget i 2008 i forbindelse med analyse av genetiske data. Oppdagelsen var overraskende ettersom medlemmene i gruppen ut fra morfologiske trekk ikke virker særlig nært beslektet. Alle artene ble tidligere regnet til underfamilien Gekkoninae i den store familien Gekkonidae. Phyllodactylidae er søstergruppen til Gekkonidae (i snever betydning).
Uurainen
Uurainen er en finsk kommune i landskapet Mellersta Finland. Kommunen har cirka 3 300 innbyggere og et areal på 372,66 km² hvorav 23,2 km² er vann. Uurainen er en finskspråklig kommune som grenser til kommunene Jyväskylä, Laukas, Äänekoski, Saarijärvi, Multia og Petäjävesi.
Vinterhagen
Vinterhagen var et new wave/indie-band fra Tromsø. Bandet var knyttet til Brygga/Ungdommens hus. Bandet ble startet av Bror Olsen, Gisle Mathisen, Johnny Hansen og Geir Strand. Karrieren kulminerte med spilling på lørdagskveld i beste sendetid på NRK programmet Lørdan. Geir Strand hadde tidligere spilt i punkbandene Søt Hævn og Karlsøy Prestegaard og spilte en kort periode trommer i blitzbandet Kafka Prosess.
Kfar Hamam
Kfar Hamam er en liten kristen landsby sørøst for Rachaya el Foukhar og nordvest for Kfar Chouba i det sørøstlige Libanon.
Kfar Hamam var i 1985/1986 en sunnimuslimsk landsby med moské vis-à-vis Norbatts hovedkvarter 4-12. I 1988, da landsbyen fortsatt lå innenfor Norbatts område, bodde det ca. 300 personer der.
James Connelly
James Connelly (født 7. oktober 1932 i South Porcupine i Ontario), canadisk ishockeyspiller som deltok i de olympiske vinterleker 1960 i Squaw Valley.
164 Eva
164 Eva er en hovedbelteasteroide. Den ble oppdaga den 12. juli 1876 av Paul-Pierre Henry fra Observatoire de Paris i Paris. Det er ikke kjent om navnet henviser til den bibelske Eva, eller en annen Eva.
Nilsebuvatnet
Nilsebuvatnet er en innsjø i kommunene Forsand og Hjelmeland i Rogaland. I østenden av vatnet ligger Stavanger Turistforenings hytte «Nilsebu». Nilsebuvatnet er regulert som magasin for Breiava og Lysebotn kraftverk.
Salbutamol
Salbutamol er en raskt- og kortvirkende selektiv beta2-agonist som blir mye brukt i behandling av astma og KOLS, da i form av inhalatorer eller kapsler. Salbutamol ble utviklet med adrenalin som utgangspunkt. Virkestoffet finnes i flere ulike generiske preparater på det norske markedet. Den mest kjente er GlaxoSmithKline sin Ventoline.
Bruk
Ved inhalasjon har salbutamol etter få minutter en utvidende effekt på bronkiene i lungene, og effekten varer i 4-6 timer. Inhalatorer med salbutamol blir derfor normalt brukt ved behov og før forventet anstrengelse, og ikke som forebyggende behandling med fast dosering.
Salbutamol står på dopinglisten, men er tillatt å inhalere med en maksimumdose på 1600 μg per 24 timer forutsatt at idrettsutøveren leverer en egenerklæring om bruk («Declaration of use») på forespørsel. Fra 2011 er salbutamol lov å bruke for idrettsutøvere også uten egenerklæring.
Domaine d’Espérance
Domaine d'Espérance er et armagnachus, som ligger i Mauvezin d'Armagnac i regionen Bas-Armagnac. Virksomheten har 34 hektar vinmarker. Eiendommen har bygninger fra 1700-tallet.
Eiendommen ble i 1990 kjøpt av Jean-Louis og Claire de Montesquiou. De første årene var fokus på produksjon av vin de pays-vin for å øke inntektene, mens det senere er satset mer på armagnac, og da på økologisk produksjon.
Utvalg
Domaine d'Espérance tilbyr også en hvit armagnac, dvs. en armagnac som ikke er lagret på fat. Dette er et nytt produkt innen armagnac, og kalles La Blanche.
I tillegg produseres rød og hvit vin, samt en rød og en hvit Floc de Gascogne, som er en aperitif lagd av armagnac og juice (tilsvarende Pineau des Charentes).
Viitasaari
Viitasaari er en finsk kommune i landskapet Mellersta Finland.
Kommunen har cirka 7 300 innbyggere og et areal på 1 589,24 km², hvorav 340,46 km² er vann. Viitasaari er en finskspråklig kommune som grenser til kommunene Kannonkoski, Keitele, Kinnula, Kivijärvi, Pihtipudas, Vesanto og Äänekoski.
El Ferdiss
El Ferdiss (فرديس)  er en landsby nord for Rachaya el Foukhar, sydøst for Kaukaba og vest for El Hebbariye i det sørøstlige Libanon.
Under Libanon-konflikten i 1978 etablerte tropp 2 i Norbatts daværende Kompani 1 seg her. I 1988, da landsbyen fortsatt lå innenfor Norbatts område, bodde det ca. 500 personer her. Alle var drusere.
Hans Filbinger
Hans Karl Filbinger (født 15. september 1913 i Mannheim, død 1. april 2007 i Freiburg im Breisgau) var en tysk politiker for det kristeligdemokratiske partiet, CDU. Han var statsminister i Baden-Württemberg fra 1966 til 1978 og president for Forbundsrådet fra 1973 til 1974, samt nestleder i CDU. Han var formann for CDU i Baden-Württemberg fra grunnleggelsen i 1971 til 1979, og deretter æresformann frem til sin død. Fra 1979 til 1997 var han president for Studienzentrum Weikersheim, og deretter ærespresident frem til sin død.
Tidlig liv
Filbinger studerte jus og sosialøkonomi ved Albert-Ludwigs-Universität i Freiburg im Breisgau, i München og i Paris. Han var medlem av den katolske ungdomsorganisasjonen Jugendbund Neudeutschland, som stod Det katolske sentrumspartiet nær og som ble forbudt i 1933. Filbinger spilte en ledende rolle i organisasjonen i Nord-Baden, og oppfordret i april 1933 medlemmene i organisasjonen til å fortsette aktiviteten og formulerte et program for den nærmeste fremtiden. Det fikk følger: Han ble av nazistene stemplet som «politisk upålitelig», og fikk i 1937 vite at han ikke ville kunne få ta den andre juridiske statseksamen dersom ikke stempelet som politisk upålitelig ble fjernet. Dermed var alle karrieremuligheter sperret. Filbinger søkte våren 1937 om medlemskap i NSDAP, og fikk dermed lov å ta sin eksamen. Han tok den juridiske doktorgrad i 1939. I 1940 ble han utskrevet til marinen som vernepliktig og oppnådde i 1943 graden oversersjant. Kort før han ble befordret til løytnant ble han kommandert til militærjustisvesenet som marinedommer. Han skrev siden at dette skjedde mot hans vilje, og at han to ganger hadde søkt seg til ubåtstaben. Filbinger var på samme tid del av den såkalte Freiburg-sirkelen, en gruppe katolske intellektuelle rundt redaktøren Karl Färber. Han deltok også på møter med den antinazistiske forfatteren Reinhold Schneider. Uten at han var klar over det anbefalte to av konspiratorene bak 20. juli-attentatet, Karl Sack og Berthold Schenk von Stauffenberg, at Filbinger skulle gis en stilling i regjeringsapparatet etter et vellykket kupp. Sack og Stauffenberg mente de kunne stole på Filbingers «prinsipielle antinazistiske holdning og lojalitet». Filbinger var fra 1934 til 1937 også medlem av SA og fra 1933 til 1936 medlem av Det nasjonalsosialistiske tyske studentforbundet, men var et inaktivt medlem i begge disse organisasjonene. Filbinger havnet på slutten av krigen i britisk krigsfangenskap i Norge.
Politisk karrière
Filbinger ble medlem av CDU i 1951. Han ble leder for CDU i Sydbaden, og etter sammenslåingen av de fire CDU-lagene i Baden-Württemberg ble han valgt til leder for CDU i Baden-Württemberg i 1971. CDU i Baden-Württemberg var med 45 000 medlemmer det tredje største CDU-laget. På 1970-tallet ble Filbinger valgt til nestleder i CDU og hørte sammen med Alfred Dregger til høyrefløyen i partiet. Han var æresformann for CDU i Baden-Württemberg fra 1979 til sin død, og var medlem av CDUs nasjonale styre til 1981.
I 1960 ble han innenriksminister i Baden-Württemberg i Kurt Georg Kiesingers regjering. Da Kiesinger ble tysk kansler i 1966 etterfulgte Filbinger ham som statsminister i Baden-Württemberg. Det kom til brudd med FDP, men Filbinger dannet en storkoalisjon med SPD. Ved valgene i 1972 og 1976 fikk CDU under Filbingers ledelse absolutt flertall. I Filbingers regjeringstid ble konfesjonsskolen avskaffet og det ble gjennomført en kommunereform.
På 1970-tallet nøt Filbinger betydelig popularitet i Baden-Württemberg, og ble gjerne betegnet som en «landsfader».
Filbinger var valgmann i Forbundsforsamlingen (som velger den tyske presidenten) i 1959, 1969, 1974, 1979, 1994, 1999 og 2004.
«Filbinger-affæren»
Han trakk seg som statsminister i 1978 i forbindelse med at det oppstod en større diskusjon om hans handlinger som marinedommer.
Affæren begynte med at forfatteren Rolf Hochhuth i et fortrykk fra romanen Eine Liebe in Deutschland gav en svært negativ beskrivelse av Filbinger, og beskrev ham som en «fryktelig jurist» som «selv i britisk krigsfangenskap etter Hitlers død forfulgte en tysk matros med nazilover». Hochhuth mente her matrosen Kurt Olaf Petzold, som i en krigsfangeleir hadde nektet å adlyde en ordre om å gå inn i en brakke og skjelt ut en offiser. Filbinger dømte ham da, 1. juni 1945, til fengsel i seks måneder for ordrenekt og dårlig oppførsel (tyske soldater var på det tidspunktet fortsatt underlagt militær kommando, og ble først dimittert året etter). Filbinger leverte så en klage mot enkelte uttalelser fra Hochhuth, som domstolen forbød og som Hochhuth trakk tilbake.
I tilknytning til denne saken oppstod det imidlertid en større debatt om Filbingers virke som marinedommer under krigen. Dette gjaldt først en desertør som ble dømt til døden, matrosen Walter Gröger, hvor Hochhuth fant dokumenter som viste at Filbinger hadde opptrådt som vikarierende aktor i saken mot ham. Gröger ble henrettet i Oslo 16. mars 1945 visstnok med Filbinger tilstede. I april 1945 ledet Filbinger to nye saker for den tyske krigsretten i Oslo, begge endte med dødsdom in absentia.
I en uttalelse 4. mai 1978 sa Filbinger at det var vanlig i de fleste land i verden på denne tiden å dømme desertører i krigstid til døden og mente at han ikke hadde gjort noe galt i Gröger-saken. Han hevdet også at han «med alle midler» hadde forsøkt å unngå å tjenestegjøre i militærjustisvesenet. I forbindelse med diskusjonen uttalte Filbinger videre at «det som var rett dengang kan ikke være urett idag». Han viste her til den militære straffeloven, som stort sett hadde vært uforandret siden 1872.
Filbinger hevdet videre i et intervju først å aldri ha medvirket ved dødsstraffer som dommer, men senere kom det frem i ARD-programmet Panorama at Filbinger hadde administrert to rettssaker hvor han hadde dømt desertører til døden in absentia. Filbinger selv betegnet disse dommene som «fantomdommer» og hevdet at han ikke hadde hatt mulighet til å opptre annerledes fordi jussen i sakene var klar.
Kritikere av Filbinger mente han fremstod kald, formaljuristisk og uten medfølelse med de pårørende.
På den andre siden stod andre soldater og offiserer frem og forsvarte Filbinger. Bl.a. skal han ha fått tatt opp igjen saken til den katolske militærpresten Karl-Heinz Möbius, som var tiltalt for Wehrkraftzersetzung. Også løytnanten Guido Forstmaier, tiltalt for Wehrkraftzersetzung etter å ha snakket nedsettende om nazismen, hevdet i flere uttalelser at Filbinger hadde reddet livet hans gjennom å trenere og sabotere saken mot ham.
Filbinger-affæren fant sted samtidig med en opphetet diskusjon om antiterrorlover, og kritikere av Filbinger sammenlignet Filbingers politikk på 70-tallet med hans arbeid som marinedommer.
I årene etter affæren utgav Filbinger en memoarbok der han presenterte sin versjon av saken. I en bok utgitt av de tidligere Stasi-offiserene Günter Bohnsack og Herbert Brehmer het det at Stasi hadde ført en svertekampanje mot Filbinger på 1970-tallet. I Stasis egne arkiver fremgikk det at Filbinger hadde vært et mål for Stasis kampanje «Schwarz», som hadde som mål å sverte vesttyske politikere som kommunistregimet i DDR mislikte, siden 60-tallet. Stasi så på Filbinger som en sentral person i kampen mot kommunismen. Da Filbinger i 1978 ble aktuell som presidentkandidat gikk alarmen i Stasi-hovedkvarteret i Øst-Berlin for alvor.
I en anmeldelse av Filbingers memoarbok fra 1987 beskrev historikeren Golo Mann affæren som en «mesterlig konsertert hets mot Filbinger», og mente at Filbinger overhodet ikke hadde hatt noen mulighet til å redde Walter Gröger. Også juristen Ernst Hirsch, som selv ble forfulgt av nazistene for sin jødiske bakgrunn, forsvarte Filbinger.
Filbinger betegnet seg som rehabilitert, og hans parti CDU Baden-Württemberg ser det også slik. Kritikere pekte derimot på at dommere og aktorer ikke hadde blitt straffet for å kreve eller idømme lavere straff enn deres overordnede hadde gitt ordre om, og mente Filbinger hadde hatt større mulighet til å gi lavere straffer enn han selv hevdet.
Senere liv
I 1979 grunnla Filbinger den kristeligdemokratisk-konservative tenketanken Studienzentrum Weikersheim, som han ledet til 1997.
På sin 90-årsdag i 2003 ble han æret med en mottagelse i Ludwigsburger Schloss, der de fleste medlemmene av statsregjeringen deltok, blant andre statsminister Erwin Teufel og forgjengeren Lothar Späth.
Hans Filbinger døde 1. april 2007 i Freiburg im Breisgau. Statsminister Günther Oettinger bestemte at det skulle flagges på halv stang fra offentlige bygninger. Katolsk requiem og statsakt fant sted 11. april. 700 personer deltok i bisettelsen, bl.a. hans etterfølgere som statsminister Lothar Späth, Erwin Teufel og Günther Oettinger, samt innenriksminister Wolfgang Schäuble og CDU/CSUs fraksjonsleder Volker Kauder. «Han var en landsfader i dette store ordets beste betydning», sa statsminister Oettinger ved bisettelsen. Oettinger understreket samtidig at «Hans Filbinger var ingen nasjonalsosialist» og at «det finnes ingen dom fra Hans Filbinger som noen har mistet livet som følge av». Talen utløste en offentlig diskusjon, med sterke meninger på begge sider.
Familie
Han var gift med Ingeborg, og hadde fire døtre og en sønn.
165 Loreley
165 Loreley er en hovedbelteasteroide. Den ble oppdaga den 9. august 1876 av Christian Heinrich Friedrich Peters fra Litchfield Observatory i Clinton, New York. Den er oppkalt etter en klippen Lorelei ved Rhinen, som er personifisert i en tysk legende som en kvinnelig elveånd som lokker elvebåtskippere i fordervelsen. Legenden er grunnlaget for Heinrich Heines dikt Die Lorelei fra 1822.
Bjørg Tysdal Moe
Bjørg Tysdal Moe (født 6. mars 1954 på Sand) er en norsk politiker (KrF).
Bjørg Tysdal Moe ble født på Sand, men har vært bosatt i Stavanger i en årrekke. Moe har utdannelse innen samfunnsfag, økonomi og kristendomsfag. Moe var medlem av Stavanger bystyre 1991–1995, og medlem av Stavanger formannskap 1995–2019. I kommunens helse- og sosialstyre var hun nestleder 1991–1995 og leder 1995–1999. Hun var medlem av hovedstyret i KS fra 1999 og nestleder fra 2008 til 2012. Bjørg Tysdal Moe var også varaordfører i Stavanger fra 1999 til 2019.
Som varaordfører har hun vist et sterkt engasjement for bærekraftig byutvikling og miljø. Hun ledet blant annet Grønn By og Agenda 21, og satt som styremedlem i Forus Næringspark, Stavanger Utvikling KF og Nordic Edge.
Phil O’Donnell
Phillip O'Donnell (født 25. mars 1972 i Bellshill, død 29. desember 2007) var en skotsk fotballspiller.
Bjørg Tysdal Moe
Moe var 3. vararepresentant til Stortinget fra Rogaland 2005–2009.
Hun ble valgt til 2. nestleder i Kristelig Folkeparti i 2011 og var 2.nestleder i 4 år.
Phil O’Donnell
O'Donnell startet sin karriere i Motherwell F.C. hvor han fikk sin debut i sesongen 1990/1991. Han var med å vinne Scottish Cup etter å ha skåret for Motherwell som slo Dundee United 4-3 i finalen det året.
Bjørg Tysdal Moe
Bjørg Tysdal Moe er valgt inn i Rogaland fylkesting for perioden 2019-2023, og er medlem i Regional-, kultur- og næringsutvalget. Hun er også leder for Stavanger kirkelige fellesråd, Hinna menighetsråd og sitter i styret i Stavanger Symfoniorkester.
Misjonsengasjement
I oppveksten ble hun engasjert i Det Norske Misjonsselskap, og ble valgt til leder av landsungdomsrådet. I 2020 ble hun valgt som ny styreleder i organisasjonen.
Phil O’Donnell
Den 29. desember 2007 kollapset Phil O'Donnell på banen under en kamp mot Dundee United. O'Donnell skulle byttes ut tolv minutter før slutt og på vei av banen kollapset han. Legene styrtet til, og etter om lag fem minutters behandling på banen ble han båret ut til en ambulanse. O'Donnell ble kjørt til Wishaw General Hospital. Til tross for legenes gjentatte forsøk på å starte fotballspillerens hjerte, døde han klokken 17.18 lokal tid (18.18 norsk tid). O'Donnell etterlot seg kone og fire barn.
En foreløping obduksjon foretatt 1. januar 2008 tyder på at han døde av hjertefeil.
Robert Forhan
Forhan vant en olympisk sølvmedalje i ishockey under vinter-OL 1960 i Squaw Valley. Han var med på det canadiske ishockeylaget som kom på andreplass i turneringen bak USA. Det var ti lag som deltok, etter gruppespillet spilte de seks beste lagen en enkeltserie der alle lagene møttes en gang. Canada vant fire kamper og tapte en, 1-2 til USA. USA vant alle fem kampene i sluttspillsserien og vant serien med maksimale ti poeng foran Canada med åtte og Sovjetunionen med fem poeng.
Hans Rosenquist
Hans Rosenquist (født 1949) er en dansk sceneinstruktør og teaterleder. Han har vært knyttet til teatre i Odense, Århus og København. Fra mai 1989 og fram til 1990 var han tilsatt som teatersjef ved Rogaland Teater.
Elvis (album)
Elvis er et musikkalbum av Elvis Presley, utgitt i 1956. Som alle andre album utgitt av han ble denne en salgsuksess det året.
Verner Panton
Verner Panton (født 13. februar 1926 i Gamtofte på Fyn, død 5. september 1998 i København) var en dansk møbelformgiver og interiørarkitekt. Han lagde nyskapende og futuristisk formgiving i sterke farger og i ulike materialer, særlig i plast. Formgivingen hans ble ofte opplevd som svært «60-talls» knyttet til optisk kunst og pop-kunst. Flere av de mest kjente møblene han designet er fremdeles i produksjon i dag.
Han var en av de mest toneangivende designerne i 1960-årenes Europa. Hans mest betydningsfulle innsats lå innenfor møbler, belysning og romdesign, hvor han eksperimenterte med nye former og kraftige farger, og utnyttet de nyeste materialene og produksjonsmetodene. Stål, plast og glassfiber var noen av hans favorittmaterialer.
Bakgrunn
Panton ble født i Gentofte. Han ble utdannet ingeniør på Odense Tekniske Skole, deretter studerte han på Kunstakademiets Arkitektskole ved Det Kongelige Danske Kunstakademi i København fra 1947 til 1951.
Karriere
De første to årene av karrieren (1950–1952) arbeidet han som assistent hos Arne Jacobsen, en av de andre virkelig store danske designmestre. Der jobbet han blant annet med å designe stolen Mauren. Panton åpnet sitt eget tegnekontor i 1955. Mot slutten av 1950-tallet begynte stolene han utformet å bli mer og mer ukonvensjonelle, uten bein eller klart utskilt rygg. I 1959 introduserte han Cone-stolen som ikke hadde distinkt rygg og ingen ben. Stolen var spesialdesignet for åpningen av foreldrenes restaurant Komigen. I 1960 formgav Panton den aller første helstøpte injeksjonsformede plaststolen, Stacking chair eller S stolen, som ble det mest kjente og masseproduserte produktet hans. Stolen var revolusjonerende på daværende tidspunkt, og produseres fortsatt i en oppdatert versjon med en (den fjerde) teknikk som gjør at den har bedre form og holdbarhet. Pantonstolen har blitt tatt opp i Danmarks kulturkanon.
På 1960-tallet og i begynnelsen av 1970-tallet eksperimenterte Verner Panton med å formgi hele miljøer, radikale og psykedeliske interiører med egne bølgende møbler, veggpolstringer, tekstiler og lyssetting. Allerede i 1960 innredet han en restaurant for Hotell Astoria i Trondheim, men interiøret ble tatt ned igjen allerede etter tre år. Grunnen sies å være at det var for moderne og mørkt til å falle i smak i Trondheim på det tidspunktet.
Han var aktiv både i Danmark og utlandet, og bodde mange av sine siste år i Basel, Sveits. Panton døde i København i 1998. Han ble samme år utnevnt til ridder av Dannebrogordenen.
Donald Head
Donald Charles Head (født 30. juni 1933 i Mount Dennis i Toronto i Canada) var canadisk ishockeyspiller som deltok i de olympiske vinterleker 1960 i Squaw Valley.
Head vant en olympisk sølvmedalje i ishockey under vinter-OL 1960 i Squaw Valley. Han var målvakt på det canadiske ishockeylaget som kom på andreplass i turneringen bak USA. Det var ti lag som deltok, etter gruppespillet spilte de seks beste lagen en enkeltserie der alle lagene møttes en gang. Canada vant fire kamper og tapte en, 1-2 til USA. USA vant alle fem kampene i sluttspillsserien og vant serien med maksimale ti poeng foran Canada med åtte og Sovjetunionen med fem poeng.
Johan Austbø
Johan Austbø (født 23. oktober 1879 i Ikjefjord i Lavik, Sogn og Fjordane, død 22. desember, 1945 i Hokksund, Øvre Eiker) var lærer, danser, dikter, komponist, sanger og nynorskmann.
Liv og virke
Johan Austbøs sans for poesi og nynorsk ble vekket da han var elev ved folkehøgskolen i Sogndal. Hans lærer Jens Kvåle utga nynorskbladet Ungdom, hvor Austbø fikk publisert sine første dikt. Etter folkehøgskolen ble han utdannet ved lærerseminaret i Elverum, hvor han tok lærereksamen i 1901. Han ble straks etter ansatt som lærer, og hadde sine første år i Frønningen og Fresvik. I 1906 flyttet han til Lepsøy Os i Hordaland, før han i 1912 etablerte seg i Skotselv i Buskerud. Der var han lærer ved Hære skole og Skotselv skole i flere tiår.
Austbø var en sentral skikkelse i etableringen av Den norske folkeviseringen tidlig i 1920-årene. I boken Folkedansen i 20 år 1903-1923 beskriver han en reise til Færøyene i 1911, der en delegasjon på 70 nordmenn reiste for å hente impulser fra færøysk sagadans. Møtet ble kalt Andre Norrøna-Stemna.
Til ankomsten i Tórshavn hadde han skrevet dette verset:
Heil deg du Dotter av Noreg, vaar Mor, som gøymde sin Mors-Arv so raust! Her kjem me paa Vitjing, Syster og Bror, med helsing fraa di og vaar Fedrejord millom Fjordar og Fjell der Aust.
Etter besøket på Færøyene dannet han ungdomslag flere steder i landet, for å bidra til folkedansens spredning. Johan Austbø var mangeårig formann i Den Norske Folkeviseringen. Han bisto også Torstein Høverstad i arbeidet for å opprette Lærarhøgskulen på Bondi i Asker.
Johan Austbø var en flittig skribent for Nynorsk Vekeblad fra starten i 1934 til sin død. Her skrev han en mengde fagartikler, og publiserte flere av sine egne dikt. Foruten dette la han bak seg et omfattende litterært forfatterskap, som omfattet fortellinger, diktsamlinger, barnebøker og biografier om Svend Foyn og Olav Bjaaland. Ifølge Anna Ellefsen på Kongsberg, en lærerkollega av Johan Austbø, var det han som skrev den kjente folkesangen «Bind deg ein blomekrans».
Den svalande vind
Johan Austbø skrev en mengde sanger og melodier. Hans mest kjente vise er «Den svalande vind», som han også sang i Folkemusikkhalvtimen i 1939. Sangen er innspilt av en rekke artister, for eksempel Lillebjørn Nilsen, Finn Kalvik, Helene Bøksle, Anne Karin Kaasa, Ruth Wilhelmine Meyer, Unni Løvlid, Agnes Buen Garnås og The Brazz Brothers.
Familie
Johan Austbø var sønn av bonde og bygningsmann Hans Einarson Østerbø og Sigrid Botolfsdatter Måren, og er farfar til pianisten Håkon Austbø, morfar til musikkformidler og politiker Veslemøy Fjerdingstad og oldefar til fotografen Frode Fjerdingstad og til billedkunstner Bård Ask.
Kjernefysisk nedsmelting
En kjernefysisk nedsmelting skjer når kjernen på en atomreaktor smelter. En slik hendelse er betraktet som en alvorlig atomulykke. Reaktorkjernen, som består av brenselet, kan smelte seg gjennom gulvet og falle igjennom. Den smeltede kjernen fortsetter videre nedover og utveksler varmeenergi med omgivelsene. Prosessen stanser når nok materiale rundt har smeltet til at kjernen er nedkjølt såpass mye at temperaturen er for lav til å smelte materialet under, eller til det treffer grunnvann.
Det som skjer under nedsmeltingen er kun en varmeutveksling/avkjøling og har ikke med kjernefysiske reaksjoner å gjøre. Nedsmelting må derfor ikke forveksles med kjernefysisk eksplosjon eller en kjedereaksjon. En dampeksplosjon kan derimot oppstå om den nedsmeltede kjernen treffer vann.
Den mest kjente kjernefysiske nedsmeltning i senere tid er Tsjernobylulykken i 1986 hvor en av fire reaktorer ble ødelagt. Det enorme omfanget av Tsjernobyl-ulykken skyldtes først og fremst at de modererende stavene av grafitt tok fyr og brant i ni dager. Brannen løftet radioaktivitet opp i luften over lang tid, slik at radioaktiviteten ble spredt.
Kfar Chouba
Kfar Chouba er en landsby sørøst for Kfar Hamam i det sørøstlige Libanon.
Historikk
Landsbyen var en del av Norbatts område frem til UNIFIL ved årsskiftet 1978/1979 måtte gi etter for trusler fra major Haddad og den israelske okkupasjonsstyrken, og trekke seg tilbake fra landsbyen. Norbatt-posisjonen i Kafr Chouba ble beskutt med artilleri av Haddad-styrkene (israelerne), noe som var en viktig årsak til Norbatts utrekning. I 1986 ble landsbyen igjen lagt innenfor Norbatts område. Imidlertid var Kfar Chouba i 1988 ikke lenger på listen over byer i Norbatt.
Kafr Chouba var en av de hardest rammede byene i 1996-konflikten med Israel.
Øresundstollen
Øresundstollen var en avgift som i årene 1429-1857 ble innkrevd av alle utenlandske skip som passerte en linje mellom Helsingør og Helsingborg. I senere tid gikk linjen nærmere bestemt mellom Kronborgs flaggbatteri og Helsingborgs nordligste del.
Historie
Avgiften ble innført av Erik av Pommern og var da rettet mot hanseatene.
Historikeren Erik Arup (1876-1951) kalte skipsleden gjennom Kattegat og Øresund «verdens viktigste handelsvei», mens Eli F. Heckscher har omtalt denne leden som «en av den eldre europeiske sjøhandels hovedveier». For de store sjøfartnasjonene var øresundstollen en anledning til stadig innblanding i nordisk maktpolitikk. Den kontroversielle sundtollen var alltid med som en faktor når det ble krig. Sverige var fri for øresundstoll i perioden 1658-1720.
For å styrke sin makt over Øresund lot Erik bygge Malmøhus festning, grunnla kjøpstaden Landscrone (Landskrona) og gjorde København til hovedstad. Ved Helsingør lot han oppføre borgen Ørekrog eller Krogen, forgjengeren til Kronborg, som sammen med slottet i Helsingborg, Kernen (svensk Kärnan), overvåket tollen. Det var ved Helsingør de fremmede skipene måtte ligge og vente på å betale Øresundstoll. Det fikk en enorm økonomisk betydning for byen og gjorde den kjent i hele Europa. Kanskje er det anledningen til at William Shakespeare lot sitt mest berømte drama, Hamlet, foregå i Helsingør (Elsinore).
I 1567, mens Peder Oxe var rikshovmester ble tollen endret til en avgift på lasten, som tredoblet inntektene. For å unngå at skipene bare seilte utenom, ble det også oppkrevet toll ved Storebælt og Lillebælt.
Avgiften var i hele sin tid en vesentlig del av kronens inntekt, og gjorde den mindre avhengig av riksrådet og adelen. Den var imidlertid sterkt mislikt blant de store sjøfarende nasjoner, og gav dem et påskudd til stadig innblanding i nordisk maktpolitikk. Den kontroversielle sundtollen var alltid med som en faktor i krigenes årsaker og forløp, og de standpunkter stormaktene inntok.
Fra 1638 hevet Christian IV sundtollen gjentatte ganger, fra 229.000 riksdaler i 1637 til 616.000 to år senere. Dermed inngikk Nederland et forbund med Sverige, og i både 1640 og 1641 nedla Nederland flere måneders fartsforbud for skip til Østersjøen og Norge. Dette førte til usikkerhet rundt skipsfarten gjennom Øresund, siden skipene risikerte å bli sittende fast der. Til gjengjeld økte trafikken på norske havner som da ble tryggere. I 1640 måtte Christian innse at han risikerte at nederlenderne kom til å tvinge seg gjennom sundet med makt, eller helt stanset trafikken gjennom sundet og dermed fratok ham inntektene som ikke ville bli oppveid av høyere tollsatser i Norge. Han risikerte også krig med Sverige. Den kom i form av Hannibalfeiden og førte til svensk seier og freden i Brömsebro som innebar tap av Jemtland og Herjedalen.