cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Raúl Castro
Han er den yngste av brødrene til Fidel Castro. Han har vært andresekretær i Cubas Kommunistpartis sentralkomité siden dets stiftelse i 1965, og første visepresident i stats- og ministerrådet og forsvarsminister fra 1959 til 2008. Raúl deltok i 1953 i angrepet på militærleiren Moncada i Santiago de Cuba, og var en av grunnleggerne av 26. juli-bevegelsen. Det var gjennom Raúl at Che Guevara ble introdusert overfor Fidel Castro og involvert i den cubanske revolusjonen. Etter revolusjonen ble Raul Cubas nest mektigste mann, og fra 2006 til 2008 var han fungerende president under Fidel Castros vedvarende sykdom.
Den 24. februar 2008 ble han av nasjonalforsamlingen formelt valgt til ny president, etter at Fidel Castro hadde trukket seg noen dager tidligere.
Raúl var gift med Vilma Espín Guillois, som døde i 2007. Sammen har de tre døtre og en sønn.
Tidlig liv og virke
Raúl Castro var sønn av storgodseieren Ángel Castro Argiz, som var sønn av fattige spanske innvandrere fra galiciske byen Lugo, og Lina Ruz González, fra en bondefamilie i provinsen Pinar del Río.
Som unggutter ble Fidel og Raúl utvist fra den første skolen de gikk på. Likesom Fidel gikk Raúl senere på jesuittenes skole Colegio Dolores i Santiago de Cuba og Colegio de Belén i Havanna. Raúl studerte sosialfag – uten å bli ferdig, ettersom han måtte flykte fra landet før eksamen på grunn av sin kamp mot Batista-regimet. Mens Fidel utmerket seg som en særs dyktig elev var Raúl heller middelmådig. Raúl var en overbevist sosialist og ble med i Sosialistisk Ungdom, som var tilknyttet det sovjetorienterte kubanske kommunistparti, Partido Socialista Popular (PSP). Brødrene engasjerte seg aktivt og også i en viss grad voldelig i politiske aksjoner.
I 1953 var Raúl medlem av 26. juli-bevegelsen, som gikk til angrep på militærforlegningen Moncada i Santiago de Cuba. Han ledet en gruppe på syv som skulle innta rettsbygningen. Det hele slo feil. Han og broren ble tatt til fange, og dødsstraff truet. Den katolske erkebiskop Enrique Pérez Serantes av Santiago de Cuba oppfordret domstolen til ikke å ilegge dødsstraff, og det ble i stedet idømt lange fengselsstraffer. Han tilbragte 22 måneder av den 13 år lange straffen bak lås og slå på et tukthus på Isla del Pino før han kom fri innenfor rammene av et generalamnesti i mai 1955: Han dro deretter i eksil.
Under eksil i Mexico deltok han på forberedelsene av ekspedisjonen med yachten Granma og la ut mot Cuba 2. desember 1956.
Det var i Mexico at Raúl ble kjent med Ernesto «Che» Guevara i Mexico by og fikk han med i Fidels revolusjonære krets. Raúl etablerte også kontakt med den sovjetiske KGB-agenten Nikolai Leonov, som han hadde møtt to år tidligere under et besøk til land i sovjetblokken. Den kontakten skulle bestå inntil Castro-brødrene lyktes i å gripe makten på Cuba.
Som kombattant i opprørshæren tok han del i kampene i fjellkjeden Sierra Maestra, og den 5. februar 1958 ble han utnevnt til comandante og gitt i oppdrag å krysse den gamle provinsen Oriente med et parti geriljasoldater for å åpne en ny front i nordøst. Han ble ansvarlig for den summariske henrettelse av mange snes av soldater som hadde kjempet for den avsatte kubanske leder Fulgencio Batista.
Virke etter 1959
Raúl Castro Ruz ble medlem av «Det nasjonale lederskap for integrerte revolusjonære organisasjoner» (opprettet i juli 1961, oppløst i mars 1962) og i «Det forente parti for den sosialistiske revolusjon i Cuba» (opprettet mars 1962, oppløst oktober 1965). Han har vært medlem av Sentralkomiteen for det kubanske kommunistparti og annensekretær for dets politbyrå siden partiet ble dannet i oktober 1965; han har også vært første visepresident for Det kubanske statsråd (regjeringen), Den kubanske nasjonalforsamling, og for Ministerrådet siden disse organer ble til i 1976. Han ble utnevnt til minister for de revolusjonære væpnede styrker da dette ministeriet ble opprettet i oktober 1959 og har innehatt dette vervet siden da. Han er også landets høyeste general, bare understilt broren Fidel som var øverstkommanderende.
Det tillegges Raúl Castro at han fikk overbevist sin bror om å gjennomføre markedsreformer innen jordbruket tidlig i 1990-årene, noe som ble fulgt av økt matproduksjon. Dette ble gjennomført etter at Sovjetunionen gikk i oppløsning og de generøse subsidier derfra bortfalt.
Fungerende president
Da Fidel Castro ble rammet av en magesykdom i 2006, overlot han presidentpostens ansvar og innflytelse den 31. juli samme år til Raúl. Det ble antatt at Raúl ville være bedre i stand til å gripe fatt i landets økonomiske problemer ved hjelp av økonomiske reformer. Også med hensyn til ytringsfriheten er tøylene ikke så stramme som før, da Fidel bestemte. Raúl har blant annet oppfordret befolkningen til diskusjoner om landets fremtidige utvikling, og i pressen forekommer det kritikk av trege funksjonærer. Det blir heller ikke grepet inn mot regimekritiske bloggere, som for eksempel Yoani Sánchez.
Ved valgene til nasjonalforsamlingen den 20. januar 2008 fikk Raúl Castro med 99,3% det høyeste stemmetallet av alle representanter. Hans bror Fidel fikk 98,4% av stemmene, og dermed en fjerdeplass.
19. februar 2008 kunngjorde Fidel Castro via partiavisen Granma at han gikk av for godt.
Fem dager senere valgte nasjonalforsamlingen Raúl Castro som ny president.
Cuba under Raúl
Da Raúl Castro ble president, ble han på den ene side beskrevet som Cubas militære «jernhånd», mens andre mente at Raúl Castro hadde lært mye av Fidels suksesser og feiltrinn, og derfor ville vise seg som en reformvennlig leder.
I Raúl Castros presidentperiode har det blitt gjennomført flere økonomiske reformer. I juni 2008 ble det vedtatt en lønnsreform som gjorde at arbeidere i statseide selskap kunne få betalt mer hvis de arbeidet mer. På Kommunistpartiets kongress i april 2011 ble det vedtatt flere økonomiske reformer. Det ble vedtatt en liste over 51 jobber som var tillatt for selvstendig næringsdrivende. Noen observatører mener at Raúl har som hensikt å gradvis forandre Cubas økonomi til noe lignende den kinesiske «markedssosialismen», mens andre mener at Raúl kun ønsker å «oppdatere» den cubanske sosialistiske økonomien uten å gå over til kapitalisme.
Han overlot presidentembedet til Miguel Díaz-Canel 19. april 2018.
Jeffersonmonumentet
Jeffersonmonumentet er en tempellignende bygning i Washington, DC i USA, oppført til minne om landets tredje president, Thomas Jefferson. Byggingen begynte i 1930-årene og monumentet stod ferdig i 1943, passende til 200-års jubileet for Jeffersons fødsel.
Sør for monumentet ligger East Potomac Park.
1378 Leonce
1378 Leonce er en hovedbelteasteroide og går i bane innenfor asteroidefamilien Nysa. Den ble oppdaget 21. februar 1936 av Fernand Rigaux ved Observatoire Royal de Belgique i Uccle.
Glenn T. Seaborg
Glenn Theodore Seaborg (født 19. april 1912 i Ishpeming i Michigan i USA, død 25. februar 1999 i Lafayette i Contra Costa County i California) var en amerikansk kjemiker og kjernefysiker.
Liv og virke
Seaborg, som var av svensk opprinnelse, studerte kjemi ved UCLA (University of California in Los Angeles) og ved Berkeley. I 1946 ble han professor i kjemi ved Berkely-universitetet og egnet seg hovedsakelig til undersøkelser av egenskapene til ulike grunnstoffer. Han oppdaget mer enn 100 ulike isotoper og greide i samarbeid med andre forskere å isolere og identifisere de såkalte transurane grunnstoffene, nemlig grunnstoff nr. 94 plutonium, 95 americium, 96 curium, 97 berkelium, 98 californium, 99 einsteinium, 100 fermium, 101 mendelevium og 102 nobelium.
Sammen med fysikeren Edwin M. McMillan ble Seaborg i 1951 tildelt nobelprisen i kjemi for oppdagelser angående de transurane grunnstoffenes kjemi.
Seaborgium
I 1997 ble grunnstoff 106 gitt navnet seaborgium til ære for ham.
David Foster Wallace
David Foster Wallace (født 21. februar 1962 i Ithaca, New York, død 12. september 2008 Claremont, California) var en amerikansk forfatter. Han var en av de mest omtalte og anerkjente av yngre amerikanske forfattere de siste ti årene. Wallace debuterte med The Broom of the System i 1987 fikk sitt internasjonale gjennombrudd med romanen Infinite Jest i 1996. Den blir av mange betraktet som Wallaces største litterære prestasjon. Hans siste skjønnlitterære utgivelse var Oblivion (norsk tittel: Glemsel).
Tida er’e ingen som kan snu
Tida er'e ingen som kan snu er et musikkalbum med Trond Granlund fra 1995.
Guadalupe-akvedukten
Guadalupe-akvedukten er en akvedukt fra 1700-tallet i Mexico by. Den er sju kilometer lang, består av 2 287 buer og strekker seg fra det administrative distriktet Gustavo A. Madero i Mexicos føderale distrikt til Tlalnepantla de Baz i delstaten México. Det siste strekket går den under bakken. Noen av byggverkets elementer er i barokkstil.
Bygginga av akvedukten starta 23. juni 1743, og den sto ferdig i 1751. Den var opprinnelig ti kilometer lang, og ble bygd for å løse problemene med vannforsyning i Villa de Guadalupe, hvor Guadalupe-basilikaen ligger, ved å frakte det fra Azcapotzalco og Tlalnepantla de Baz. 7. april 1932 ble Guadalupe-akvedukten offisielt erklært verneverdig.
Kulturhistorisk arkeologi
Kulturhistorisk arkeologi eller kulturarkeologi er en retning innen arkeologisk tenkning som var fremtredende mellom ca. 1890 og 1960. Den kalles også gjerne tradisjonell eller normativ arkeologi.
Bakgrunn
Beskrivelser og systematisering av funn var en viktig del av den tidlige arkeologien. På slutten av 1800-tallet forsto arkeologene imidlertid at det ikke lenger var mulig å forklare forskjeller i det arkeologiske materialet med ulik alder alene. For å forklare de store geografiske variasjonene i materialet ble et nytt begrep introdusert; kulturbegrepet. Dette begrepet ble først og fremst utviklet av etnografer og geografer, men fant snart innpass i arkeologiske kretser. Hovedprinsippet var at hvis man innenfor et bestemt geografisk område fant et gitt arkeologisk materiale fra en gitt tidsperiode, kunne man definere dette som en kultur eller etnisk enhet. Denne grupperingen kunne baseres på design, geografisk distribusjon eller periode og det ble lagt stor vekt på å finne likheter mellom de forskjellige gruppene. Eksempler på dette materialet kunne være alt fra keramikk til gravskikk, og materialet fikk ofte navn etter det første funnstedet eller den mest typiske funngruppen. På begynnelsen av 1900-tallet var kultur synonymt med rase eller folkegruppe, og likheter i det arkeologiske materialet ble tolket som likheter i språk og identitet. De kulturhistoriske arkeologene forsøkte å forklare hvordan disse kulturene påvirket hverandre gjennom handel, sosiale nettverk, migrasjon eller invasjon, ved diffusjon. Hvis forandringer kunne spores i forhistoriske samfunn, ble dette tolket som påvirkning utenfra. Disse påvirkningene kunne også utvikle seg lokalt og således tilpasses det nye samfunnet.
Kritikk
De kulturhistoriske arkeologene benyttet seg av induktiv tenkning. Denne tankegangen fungerer best når den er understøttet av historiske fakta. Mye av den tidlige arkeologien var fokusert på den klassiske verden og støttet seg derfor på informasjon fra historikere som allerede kunne forklare hendelser og motiv som ikke kunne leses i det arkeologiske materialet. Behovet for å forklare forhistoriske samfunn kunne til å begynne med dekkes ved å benytte seg av paradigmene som allerede eksisterte for senere perioder. Ettersom mer arkeologisk materiale ble tilgjengelig ble det imidlertid klart at den kulturhistoriske modellen allikevel ikke kunne forklare alt. Produksjonsmetoder og økonomisk strategi kan enkelt forklares gjennom kultur og kulturhistoriske teorier. I tilfellene der hendelsene og aktivitetene blir mer kompliserte, og der det ikke finnes konkrete eksempler, blir det imidlertid vanskelig å bruke disse teoriene. For eksempel er det vanskelig å forklare forhistorisk religiøs tankegang ved kun å studere den materielle kulturen. Den materielle kulturen kan katalogiseres, men for å kunne forstå menneskene som skapte den, må man benytte seg av andre vitenskaper, som for eksempel antropologi. Dette var tanken bak den prosessuelle arkeologien som oppsto på 1960-tallet.
Det kulturhistoriske paradigmet er på ingen måte ubrukelig eller forbigått av mer effektive tankeganger. Diffusjonsteoriene, for eksempel, er fortsatt gyldige i enkelte tilfeller, og det er fortsatt viktig med beskrivelser og klassifisering av funnmateriale. Forskjellen er at kulturhistorien nå ikke er enerådende, men en del av et større spektrum av teorier.
Referanser
Olsen, B. 'Fra Ting til Tekst: Teoretiske Perspektiv i Arkeologisk Forskning' Oslo (1997)
Arkeologiåret 1934
Arkeologiåret 1934 er en oversikt over blant annet utgravninger, fødte og avdøde personer med tilknytning til arkeologi i 1934.
Stereofoni
Stereofoni, eller bare stereo er en lydgjengivelse som har to eller flere lydkanaler som er ment å avspilles samtidig gjennom separate høyttalere. I generell bruk av ordet «stereo» menes det som regel å bety «to kanaler», men det er ikke nødvendigvis tilfelle. Tidligere ble lyden gjerne delt i to, men i dag innebærer bruken av stereo at lydbildet generelt tilføres en dybde og mulighet til å retningsbestemme hvor lyden kommer fra.
Ordet stereofoni er avledet fra greske στερεός (stereos), «fast», «solid» + φωνή (phōnē), «lyd», «tone», «stemme» og ordet ble først benyttet i 1927 av selskapet Western Electric som analogt til ordet «stereoskopisk».
1379 Lomonosowa
1379 Lomonosowa er en hovedbelteasteroide. Den ble oppdaget 19. mars 1936 av Grigoriy N. Neujmin ved Krim-observatoriet i Simeiz på Krimhalvøya.
Algarheim
Algarheim er et tettsted, nabo til tettstedet Jessheim, i Ullensaker kommune i Akershus fylke. Algarheim var fra 2008 til 2013 og igjen fra 2020 i Statistisk sentralbyrås tettstedstatistikk regnet som en del av Jessheim. Tidligere har det vært både skole, leirsted, poståpneri, og et par større bondegårder tilknyttet Algarheim.
Selve navnet Algarheim kommer opprinnelig fra en stor gård i området. Algarheim hadde egen landhandel og postkontor inntil slutten av 1990-tallet. Stedet har også egen offentlig barnehage og barneskolen Algarheim skole.
Stedet ble utbygget kraftig fra midten av 1970-tallet med nye boligfelt bestående av villaer, samt en ny barneskole.
Khaled Mashaal
Khaled Mashaal også kjent som Khaled Mashaal, Khaled Meshaal og Khalid Mish'al (født i 1956) har vært den viktigste lederen av den palestinske organisasjonen Hamas etter attentatet på Abdel Aziz al-Rantissi i 2004. I tillegg leder Mashal den syriske grenen av den politiske delen av Hamas.
Mashal ble født i Silwad, en landsby nord for Ramallah. Han flyttet til Jordan i 1967 og studerte ved universitetet i Kuwait. Etter seksdagerskrigen i 1967 og den påfølgende israelske okkupasjonen av Vestbredden, flyttet familien hans til Kuwait, hovedsakelig av økonomiske årsaker. Da Hamas ble utvist og lederskapet forbudt fra Jordan i august 1999, bodde Mashal hovedsakelig i Qatar, før han i 2001 flyttet til den syriske hovedstaden Damaskus. Mashal sluttet seg til Det muslimske brorskap i 1971. Han var en høylytt kritiker av den palestinske lederen Yasir Arafat.
Jean-Patrick Nazon
Meritter
Tour de France : 1.-plass, Etappe 20 Tour de France : 1.-plass, Etappe 3 Paris-Nice : 1.-plass, Etappe 1
Bergens Tekniske Museum
Bergens Tekniske Museum er et museum i den fredede gamle Trikkestallen i Thormhøhlensgate 23 på Møhlenpris i Bergen, tegnet av Schak Bull i 1913, og med Trikkebyen som nærmeste nabo, som var boliger for sporveisfunksjonærene. Museet er en del av de tekniske samlinger i Bergen, og drives av flere organisasjoner. Utstillingene viser den tekniske utviklingen på Vestlandet med fokus på landtransport, og omfatter gamle fremkomstmidler som veteranbiler, sykler, motorsykler, busser og trikker, samt en av de gamle Fløibanevognene. Museet stiller også ut historisk brannvernutstyr og militærmateriell, og har et fungerende boktrykkeri og tilbyr kjøring med gamle sporvogner.
Sporvognsturen er per høsten 2009 begrenset til å gå mellom stallen og opp til «Hulen», en strekning på ca. 250 meter. Billetten gjelder derfor begge veier. Skinnegangen er nå nesten ferdig lagt forbi Studentsenteret, med stolper til luftledning. Med tid og stunder vil trikken kunne passere Bergen Museums hovedbygning, Johanneskirken og få endestopp ved Den Nationale Scene. Skinnene blir lagt tilbake i gatene etterhvert som gatene likevel blir gravet i. Arbeidet med skinnelegging er om lag halvgjort, strekningen sett under ett. Trikkene er forøvrig skaffet inn fra andre steder, siden den siste trikken i Bergen ble senket på Sandviksflaket da siste linje ble nedlagt. Skinner kommer i hovedsak fra Gråkallbanen i Trondheim.
I nærområdet ligger også Nygårdsparken og Vitensenteret i Bergen.
Gere og Freke
Gere og Freke er i den norrøne mytologien Odins to ulver. Navnene betyr "den grådige" og "den glupske". De nevnes i Grimnismål («Grimnnes tale»):
Ulvene får all mat som Odin serveres i Valhall, siden han lever av vin alene. Odin sender dem ut i verden for å hente nytt til ham.
Stillverk
Stillverk er en sentralt plassert innretning («verk») på en jernbanestasjon hvorfra og hvormed man stiller stasjonens sporveksler, signaler og eventuelle sporsperrer.
Hensikt og virkemåte
Stillverket har to hovedfunksjoner:
Stillverk i to betydninger
Stillverk plasseres gjerne i utbygg på stasjonsbygningen der man fra togekspeditørens kontor lett kan se i begge retninger langs stasjonens spor. Ved store stasjoner kan stillverket plasseres i egne bygninger, gjerne hevet opp for å lette oversikten over stasjonsområdet. Ordet stillverk brukes derfor både om den tekniske apparaturen som stiller sporveksler og signaler, og om bygningen eller rommet som huser denne apparaturen.
Ved fjernstyring av en jernbanestrekning mistet stillverkene sin daglige betydning, men er likevel beholdt for å kunne betjene stasjonen lokalt når det er behov for det.
Eugene Schoulgin
Eugene Schoulgin (født 19. april 1941 i Oslo) er en norsk forfatter, arkeolog, forkjemper for ytringsfrihet og statsstipendiat.
Bakgrunn
Han er sønn av Alexander Schultz (1901–1981) og Else Catharina Nygaard (1903–1998). Moren var niese til forlegger William Nygaard d.e. (1865–1952). Navnet Schoulgin er russisk etter farens slekt i Russland. Farfaren var en kjent marinbiolog og også en sentral mensjevik under urolighetene før 1917. Faren var maler og kunstprofessor med hyppige utenlandsopphold, og Eugene tilbragte store deler av barndommen i Italia og Frankrike foruten Oslo. Eugene Schoulgin møtte blant andre Pablo Picasso (1881–1973). Etter examen artium i Oslo 1960 studerte han klassisk arkeologi, klassiske språk og kunsthistorie ved universitetene i Uppsala og Stockholm. Han arbeidet som konservator ved Stockholms stadsmuseum (grunnlagt 1937).
Forfatterskap
Debutromanen Kaninburene i 1970 er fra Firenze der han bodde på vinteren i årene mellom1948 og 1955. Året etter utga han novellesamlingen Krutthuset i magisk-realistisk stil. Romanen Den dagen snøen kom fra 1974 ble ifølge ham selv hans første og siste politiske roman. Glassmaleren fra 1977 skildrer en kunstner som nesten klarer å finne igjen en glemt middelalderteknikk. I 1984 utkom Minner om Mirella, om en ung gutts oppvekstår i Firenze og Pisa. For denne ble han nominert til Nordisk råds litteraturpris. I Federico, Federico fra 1988 skildres samme hovedperson, nå en ung mann. Hans Salto mortale fra 1997 ble den siste i trilogien. Ifølge anmelder Øystein Rottem: «Og som hos Sigurd Hoel er den selvransakende og selvutleverende hovedpersonen like pålitelig i sin selvinnsikt som i sin selvforakt og sin selvrettferdighet». I 2006 kom Pike med ferskener, hans andre samling noveller.
Schoulgin har brukt meget av livet på å reise, særlig i Syd-Europa, Øst-Europa, Tyrkia, Iran, Afghanistan og Pakistan: «Afghanistan besøkte jeg i 1972 (10 måneder), 1976 (2 måneder) og var så tilbake to ganger i 2003, samt i 2004 og 2005. Har reist stort sett i hele landet». I 2004 redigerte han sammen med Elisabeth Eide (født 1950) antologien Bitre mandler, med oversatte tekster av forfattere med tilknytning til Kabul.
Aktivisme
Han har i lengre tid arbeidet for Norsk PEN (PEN er forkortelse for Poets, Essayists and Novelists) som arbeider for forfatteres ytringsfrihet og for løslatelse av fengslede forfattere. Han ble medlem av svensk P.E.N. i 1992 og ble ordfører i dets WiPC (Writers in Prison Committee) i 1994. Fra 2000 til 2004 var han ordfører i PEN International s WiPC, og fra 2004 sitter han i styret for PEN International. Arbeidet brakte ham verden rundt for å frigi fengslete bokfolk, oftest til Istanbul og Ankara (han har bodd 8 år i Istanbul), men også flere besøk i land som Peru, Mexico, Sør-Korea og Afghanistan.
I 2006 ble han utnevnt til statsstipendiat for sitt arbeid med P.E.N. Bøkene hans er oversatt til svensk og tyrkisk, tysk, russisk og slovakisk. Han fikk forfatterforeningens hederspris i 2014 og han ble innstilt til Nordisk råds litteraturpris i 1985.
Kaninfisker
De er utbredt i de indopasifiske havområdene. Etter at Suezkanalen åpnet har artene Signanus luridus og Signanus rivulatus vandret inn i Middelhavet. Kaninfisker lever på korallrev, og på steder der det vokser sjøgras eller alger.
Alle kaninfisker regnes nå til slekten Siganus, som er den eneste slekten i familien Siganidae.
Enkelt innkjørsignal
Enkelt innkjørsignal inngår i et sikringsanlegg av enkleste typen for jernbane. Et enkelt innkjørsignal består av en rød og grønn lampe og plasseres kun for å beskytte stasjonen for inngående tog. Sporveksler/sporsperrer som inngår i sikringsanlegget, er håndstilt og kontrollåst. En stasjon med virksomt enkelt innkjørsignal er også manuelt betjent med togekspeditør på stasjonen.
Sveriges migrasjonsminister
Sveriges migrasjonsminister (svensk: migrationsminister) er en svensk statsråd som blant annet har ansvar for innvandrings- og integrasjonsspørsmål. Migrasjonsspørsmål lå før 1996 under innvandringsministeren. Pierre Schori var den første som hadde denne posten, som siden har vært besatt av blant andre Jan O. Karlsson og Barbro Holmberg. Personen som innehar denne posten, fungerer som stedfortredende utenriksminister i dennes fravær.
Mens Jan O. Karlsson og Barbro Holmberg sorterte under utenriksdepartementet, sorterte Tobias Billström, som tiltrådte i 2006, under justisdepartementet. Migrasjonsminister siden 2014, Morgan Johansson, sorterer også under justisdepartementet.
Gulset
Gulset er Telemarks største bydel og drabantby i Skien med 7 894 innbyggere i 2019 (Gulset og Vestre Gulset samlet). Gulset ligger på en ås vest for Skiens bykjerne.
Nord for Gulsetbebyggelsen ligger «Gulsetmarka»; et stort skogområde som er svært populært for skigåing om vinteren, og bading og turgåing om sommeren. Gulset var før 1964 en del av Gjerpen kommune, og det meste av boligbyggingen i bydelen har funnet sted etter kommunesammenslåingen. Deler av Gulset har derfor et sterkt drabantbypreg.
Bygninger
Bydelen har to offentlige barneskoler: Stigeråsen skole og Kollmyr skole. Gulset ungdomsskole er Grenlands største. Foruten disse offentlige skolene ligger også den private, kristne grunnskolen Oasen skole Grenland (i lokalene til tidligere Strømdal barnskole) i bydelen.
Gulset Senteret er sentralt plassert midt i bydelen, som nærmeste nabo til ungdomsskolen, kirken, biblioteket, Gulset Sykehjem og Gulset Legekontor.
Frivilligsentral
Gulset Nærmiljøsenter er bydelens frivilligsentral og holder til inne på Gulsetsenteret med et mangfold av aktiviteter og et bredt samarbeid mellom foreninger, enkeltpersoner og næringslivet.
Gulset Nærmiljøsenter ble etablert i 2009 som en ideell forening i samarbeid mellom Gulset Menighetsråd, Gulseth 1. speidergruppa, Gulset Skolemusikk og Gulset Idrettsforening. Nærmiljøsenteret ble godkjent av Kulturdepartementet som Frivilligsentral og er delfinansiert av Skien kommune. Nærmiljøsenteret ledes av et valgt styre med Lars Erik Finholt som styreleder.
I 2016 utviklet Gulset Nærmiljøsenter «Elinesmykket» som identitetsbærer for Gulset og i 2017 ble «Gulsetkofta» kåret etter en designkonkurranse.
Lag og foreninger
Gulset Idrettsforening har ca. 1 100 medlemmer (2006) og organiserer fotball, turn, håndball, langrenn og turmarsj. Gulset IF er Telemarks største idrettslag.
Skotfoss Turn & Idrettsforening har utviklet Hasselbakken til et helårs hoppanlegg med 4 bakker.
Kjente personer
Kjente personer som har vokst opp på Gulset er Bård Tufte Johansen, Jan Thomas, Jonis Josef, Magnus Lekven, Einar Håndlykken, Erik Midtgarden, Jannicke Abrahamsen, Torjus Hansén.
Legatstifteren Margit Schiøtt født Knudsen (død 1946) bodde på Gulset. Hun var valgt som stortingsrepresentant for Venstre, men døde før hun tiltrådte. Hun opprettet legat til fordel for bønder i Gjerpen, og var selv med i driften av gårdsbruket Petersplassen. Hun ble kalt «Maggit», var datter av statsminister Gunnar Knudsen, Borgestad gård, og gift med dr. ing. Didrik Cappelen Schiøtt fra Skien.
1380 Volodia
1380 Volodia er en hovedbelteasteroide. Den ble oppdaget 16. mars 1936 av Louis Boyer ved Observatoire astronomique d’Alger - Bouzaréah i Alger.
1381 Danubia
1381 Danubia er en hovedbelteasteroide. Den ble oppdaget 20. august 1930 av Evgenii Fedorovich Skvortsov ved Krim-observatoriet i Simeiz på Krimhalvøya.
Årets navn
Årets navn er en tittel, eller del av tittel på flere kåringer, rettet mot en eller flere personer som har utmerket seg i mediebildet i løpet av et kalenderår. Prisene, gjerne omtalt som «hederspriser», kan gå til eksempelvis politikere, musikere, forfattere, idrettsfolk eller hverdagshelter. Kåringene blir vanligvis offentliggjort og tildelt i perioden desember til januar.
Årets navn kan ha flere betydninger:
Hearts in Danger
Hearts in Danger er et musikkalbum med Trond Granlund fra 1985.
Borgaskaret
Borgaskaret er en populær tursti mellom Arna og Bergen, gjerne i kombinasjon med tur over Vidden til Ulriken eller til Fløyen da Borgaskaret krysser over fjellet omtrent midt på Vidden. På bysiden er stien svært vanskelig hvis man i stedet velger å gå ned der (steinur), men fører ned i den vakre Hardbakkedalen og videre ned til Svartediket.
Borgaskaret er den gamle postveien mellom Arna (Borgo gård) og Bergen (Hardbakka gård, nedlagt).
Se også
Byfjellene i Bergen
Eidsvoll kirke
Eidsvoll kirke er en korskirke fra ca. 1200 i Eidsvoll kommune, Viken fylke. Den er en del av Den norske kirke og hører til Øvre Romerike prosti i Borg bispedømme.
Den romanske bygningen er i stein. Kirken er muligens Norges eldste korskirke i mur. Sydskipet hadde visstnok et Olavsalter.
Historie
Gravene viste at det høyst sannsynlig hadde stått en eldre kirke på stedet og at denne trekirken neppe kan ha stått akkurat i koret og tverrskipet, men like i nærheten. Mulig plassering av denne kirken kan ha vært i vestre del av skipet. I Heimskringla fortelles det at Olav Haraldsson gikk til messe i Eids kyrkju i året 1017.
Ved Eidsvoll kirke er det bevart en gammel hulvei som ble brukt langt inn i det forrige århundre.
Det ble foretatt arkeologisk utgravning i kor og tverrskip 1964-1965 i forbindelse med restaurering. Det ble funnet graver under kirken som var eldre enn den stående kirken. Noen lå delvis inn under murene, andre var gravd ned i jordlag som var plombert av sten og spillkalk fra byggeprosessen. De døde var lagt i enkle trekister som var orientert øst-vest uten noen form for gravgods. Det ble funnet 117 mynter under utgravninger i 1964 og 1965. Flesteparten av myntene er norske, danske og svenske middelaldermynter.
Eidsvoll kirke er flere ganger brent og ombygd. De gamle kirkebøkene ble borte ved brann.
Utsendingene til Riksforsamlingen i 1814 møttes i Eidsvoll kirke første påskedag, 10. april 1814. Hovedforhandlingene pågikk i hovedbygningen på Eidsvoll Verk i perioden 12. april til 19. mai 1814.
Altertavlen
Altertavlen i Eidsvoll kirke er fra 1765. Det er en trekonstruksjon i tre etasjer, avtagende mot toppen, der hver etasje avsluttes med forgylte pilastre med kapiteler og rokokkodekor på hver side av et maleri. Altertavlen ble restaurert etter en brann i 1883, neste restaurering skjedde i 1915 og en tredje restaurering skjedde sent på 1960-tallet.
Etter en brann i Eidsvoll kirke i august 2000, ble tre 1700-talls malerier fra den barokke altertavlen behandlet ved NIKUs konserveringsatelier i Oslo. Maleriene er utført i oljemaling på lerret med motiver fra Kristi lidelseshistorie. Særlig to av bildene var alvorlig brannskadet med omfattende blæredannelser i malingen, og konserveringsanalysene kom derfor til å konsentrere seg om denne typen varmeskader.
Det nederste bildet fremstiller Nattverden og kan sammenlignes med et rokokkomaleri i altertavlen i Aurskog kirke. Begge disse bildene fremstiller Jesus ved bordet idet han velsigner brødet. Det midterste bildet fremstiller Korsfestelsen og det øverste Oppstandelsen.
Kirkegård og omgivelser
Eidsvoll kirke har kirkegård. Prestegården er ca. 400 meter sørøst for kirken.
Adkomst til stedet, som er et velkjent turistmål, er via Rv181 og Fv502/Rv177. Pilegrimsleden går gjennom Eidsvoll fra Rise Bru i Ullensaker til Stange kommune. Eidsvoll kirke er et av de mest sentrale punktene langs leden, som ble offisielt åpnet 16. juni 2002. Dette skjedde ved at en "milestein" i granitt – den første mellom Oslo og Hamar – ble avduket på Tingvoll ved Eidsvoll kirke, stedet der Eidsivatinget møttes gjennom 900 år.
Sikringsanlegg
Sikringsanlegg er en teknisk innretning på en jernbanestasjon som sørger for sikker togframføring. Et minimum ved et sikringsanlegg er et det har et signal som hindrer tog i å kjøre ut på en blokkstrekning som allerede er gitt til et annet tog, og at dette signalet stilles på en kontrollert måte av enten en sikkerhetsklarert person eller et annet teknisk system.
Et typisk sikringsanlegg i dag ved en norsk jernbanestasjon på enkeltsporet bane består av:
Historisk har sikringsanleggene utviklet seg fra enkle anlegg der togekspeditøren kun stilte innkjørsignalene, mens sporvekslene måtte betjenes manuelt, til komplekse anlegg der signaler, spor og sporveksler er knyttet sammen og automatisk overvåket på en slik måte at dersom en feil oppstår, så settes alle signaler i stopp. De enkle anleggene kunne ha en viss avhengighet med hverandre ved forskjellige mekaniske låsemekanismer (forrigling).
Ved såkalte komplette sikringsanlegg er det både innkjør- og utkjørsignaler, sporfelt, sentralstilte sporveksler og avhengigheter mellom disse slik at det er tekniske hindringer mot å legge farlige togveier. De første komplette sikringsanleggene kom i Norge i 1922 på Tøyen og Roa stasjoner. Dette var elektro-mekaniske anlegg med semaforsignaler i stedet for de senere enerådende lyssignalene. Det ble bygget er rekke komplette sikringsanlegg i mellomkrigstiden. I 1954 hadde NSB 111 komplette sikringsanlegg. Avhengigheten mellom de ulike delene ble i disse første anleggene styrt av elektriske releer. Releeanlegg er robuste men omfangsrike og komplekse. Først de senere 10-årene er det utviklet elektronisk styrte sikringsanlegg, men disse har ennå ikke erstattet de eldre reléanleggene som fortsatt finnes i et stort antall.
Torpedo
En torpedo er et selvbevegelig maritimt våpen som ble utviklet fra slutten av 1860-årene. Torpedoen består av en sprengladning, motor, drivstoff/trykklufttank og propell. De første torpedoene hadde en aksjonsradius på noen hundre meter og en fart på 6–7 knop. Før dette hadde man hatt slepetorpedoer og stangtorpedoer. Torpedoene ble kontinuerlig forbedret og utviklet seg over tid til et fryktet våpen.
Vestfjorden (Nordland)
Vestfjorden (nordsamisk: Viesttoáhpi, Viesttafierda eller Viesttavuotna, lulesamisk: Vestasjjiegge, pitesamisk: Vässtaáhpe) er et havområde mellom Lofoten og Salten i Nordland. I streng geologisk forstand er ikke Vestfjorden en fjord, men et havområde. Den avgrenses av Lofotveggen og er relativt dyp, med tydelige skikt av ulik temperatur. De lokale temperaturforholdene gjør Vestfjorden til gytestedet for skrei (lofottorsk) i vårmånedene fram til april.
Torpedo
Torpedoer som våpen
Undervannsbåter ble i utstrakt grad brukt som plattform for utskyting av torpedoer, både under første og andre verdenskrig. Etter hvert ble torpedoer også tilpasset slipp fra fly, torpedofly. Torpedobatterier var en del av bestykningen på kystartilleristasjoner.
På moderne torpedoer kan ulike kurser, fart og dyp programmeres på forhånd, og styres kontinuerlig. Moderne torpedoer kan være trådstyrte, det vil si at torpedoen trekker en (kobber)kabel etter seg, som forbinder den til skipet eller undervannsbåten som avfyrte våpenet. Via denne kabelen kan man i kommandosentralen (operasjonsrommet) styre torpedoen mot målet, legge inn nytt mål eller nye kurser. Noen torpedoer er passive, det vil si at de ikke sender ut signaler selv, men kun tar i mot informasjon gjennom egne sensorer. Andre torpedoer er aktive, og sender ut sonarbølger (lydbølger) og «ser» selv etter et mål og styrer seg inn på dette.
Vestfjorden (Nordland)
Fjorden starter mellom Flesjan ved Skomvær i vest til den vestligste holmen ved Myken og går cirka 200–230 kilometer nordøstover til Barøya ved innløpet til Ofotfjorden. Mellom Skomvær og Myken er fjorden cirka 80 kilometer bred.
Torpedo
Torpedoer som våpen
Ideelt sett bringes torpedoer til å detonere når de er like under kjølen på et overflateskip. Dette gjør at kjølen brekker, slik at skipet synker raskt.
Torpedoer i Norge
Norge gikk til innkjøp av 25 selvbevegelige torpedoer i 1875. De kunne gå 183 meter med 20 knops fart eller 1 800 meter med 9 knops fart. Ved utbruddet av første verdenskrig var rekkevidden økt til hele 10 000 meter med 28 knops fart eller 2 000 meter med 40 knops fart.
Vestfjorden (Nordland)
På vestsiden av fjorden ligger kommunene (fra sør til nord) Røst, Værøy, Moskenes, Flakstad, Vestvågøy, Vågan og Lødingen. På østsiden ligger kommunene (fra nord til sør) Ballangen, Hamarøy, Steigen, Bodø, Gildeskål, Meløy og Rødøy.
Torpedo
Torpedoer i Norge
Med torpedoen som et fryktet våpen, ble torpedobåtene sentrale i det norske sjøforsvaret. Båtene var rimelige, hadde stor slagkraft og ble ansett som velegnet for forsvaret av kysten. De første båtene med torpedo som hovedvåpen ble bygget fra 1873 og utover. Den første av disse var «Rap» som i dag er fullstendig restaurert og befinner seg i Marinemuseet i Horten. Senere, i 1909, ble Norges første ubåt anskaffet, Kobben, som hadde torpedoer som sitt hovedvåpen.
De første torpedobåtene var dampdrevne og ble fra første verdenskrig erstattet av motortorpedobåter (MTB) som hadde bensin- eller dieselmotorer. Norge fikk sine første motortorpedobåter etter at andre verdenskrig hadde brutt ut.
Vestfjorden (Nordland)
Større bygder og tettsteder langs fjorden er Å i Lofoten, Moskenes, Reine, Ballstad, Stamsund, Henningsvær, Kabelvåg, Svolvær, Lødingen, Leines, Kjerringøy og Bodø.
Fjordarmer
Flere fjordarmer går innover i landet på østsiden av Vestfjorden. De største av disse er Glomfjorden, Saltfjorden og Skjerstadfjorden, Mistfjorden, Folda, Leinesfjorden, Sagfjorden og Tysfjorden. Innerst i Vestfjorden fortsetter Ofotfjorden videre innover til Narvik og Bjerkvik. På vestsiden ligger flere mindre fjorder og sund mellom og på øyene i Lofoten.
Samferdsel
Flere fergeforbindelser krysser fjorden. Fra Bodø går det ferge til Røst, Værøy og Moskenes. Fra Bodø til Moskenes er det ca. 95 km, en tur som tar rundt fire timer. Fra Skutvik i Hamarøy går det ferge til Svolvær i Vågan. Innerst i fjorden går det ferge fra Bognes til Lødingen.
Oseanografi
Det er inntil 700 meter dypt i Vestfjorden utenfor Tranøy fyr. Ved Skrova har Havforskningsinstituttet en målestasjon for temperatur og saltholdighet (salinitet). Allerede sent på 1800-tallet visste man at skreien i gytesesongen februar-april foretrakk dybdelag med 4–6 ℃. Dette såkalte «overgangslaget» ligger mellom det nedre, varmere atlantiske vannet og det øvre, kaldere kystvannet. Grenseskiktet for overgangen varierer – i kalde år kan det være på 200 meters dyp og i varme år kanskje bare 50 meter. Dybdegrensen kan også variere fra dag til dag – ved mild vestavind løftes det varme atlantiske laget opp, men ved kald nordøstlig vind synker «overgangslaget».
Vestfjorden har den eiendommeligheten at det helt ytterst reiser seg en barriere som er bare 200 meter dyp, og som stenger inne den groveste sirkulasjonen av dypere atlantisk havvann fra Lofoten. Dette fører til at havvannet her inne både kan være varmere og mindre salt enn på utsiden, og den relativt lave utskiftingen fører til at det lettere får bygge seg opp lag og stabile skikt i dybden, slik «overgangslaget»er eksempel på.
Ved stasjonen på Skrova er overflatetemperaturen typisk ca. 4–5 ℃ om vinteren og 10–11 ℃ om sommeren. Saltholdigheten veksler i overflaten mellom 32 og 34 ‰. I lag under 150 meter er temperaturen i juli om lag 6,4 ℃, og i januar ca. 7,0 ℃, mens saltholdigheten er om lag 34–35 hele året. Først på om lag 300 meters dyp når saliniteten stabilt 35.
Målte temperaturer og saltinnhold ved 1 meter dybde og 150 meter de siste årene fordeler seg slik:
Anartia
Anartia er en slekt av sommerfugler som tilhører den store familien flikvinger (Nymphalidae). De finnes bare i Nord- og Sør-Amerika. Disse artene etterligner ofte giftige sommerfugler fra ulike grupper, og nærtbeslektede arter kan derfor se svært forskjellige ut.
Utseende
Middelsstore (vingespenn 60 – 80 mm) sommerfugler med smale vinger med bølgete ytterkant. På farge er de gjerne brunlige, rødaktige eller brunaktige.
Levevis
Larvene lever på planter i akantusfamilien. Disse sommerfuglene sitter gjerne med vid-åpne vinger.
Utbredelse
Slekten er utbredt fra det sørlige USA like til Argentina.
Mauser C96
Mauser C96 var den første selvladende pistol som var i utstrakt bruk.
Produksjon
Pistolen som ble utviklet av de tre brødrene Fidel, Friedrich og Josef Feederle, patentert og produsert av Mauser Oberndorf og var i produksjon fra 1896 til 1936 i Tyskland. Den ble også produsert med og uten lisens, i flere andre land som Spania og Kina. Pistolen er kamret for kaliber 7,63 x 25 mm Mauser patroner.
De store banker
De store banker, også kalt Newfoundlandsbankene, er en gruppe undervannsplatåer sørvest for Newfoundland, om lag 300 000 km². Gjennomsnittsdybden er 70–80 m, men store områder ligger bare 12–20 m under havflaten. Her møtes den kalde Labradorstrømmen med den varme Golfstrømmen, derfor oppstår det ofte tåke. Labradorstrømmen fører med seg store isfjell som kan være farlige for skipsfarten. På bankene har det siden 1500-tallet vært drevet stort fiske med deltakelse fra mange land. Norge drev linefiske her fram til 1978. Den kalde Labradorstrømmen blander seg her med det varme vannet fra Golfstrømmen. Blandingen av vannet fra disse to strømmene og formen på havbunnen løfter næringsstoffer fra bunnen opp til overflaten. Dette området er derfor et av de beste fiskefeltene i verden. Fisket her omfatter torsk, hyse, og lodde. Av skalldyr fanges kamskjell og hummer. Det er også svært mye sjøfugl i området.
Mauser C96
Design
Mauser C96 er en pistol rekylmekanisme med kort piperekyl. To låseklakker grep tak i undersiden av sluttstykket og holdt det sammen med løpet og begge beveget seg bakover over rammen. Etter et kort stykke vippet låseklakken ned og frigjorde sluttstykket som fortsatte bakover mens løpet beveget seg framover igjen. På vei bakover spente sluttstykket opp pistolens hane, før det beveget seg framover igjen, tok med seg en patron fra magasinet og førte denne inn i kammeret.
Tattershall Castle
Tattershall Castle er et slott i Tattershall, nordøst for Sleaford, i Lincolnshire i England. Det eies av National Trust.
De store banker
Se også Flemish Kapp
Mauser C96
Design
Det mest karakteristiske ved pistolen er det integrerte magasinet som sitter foran avtrekkeren, det lange løpet, og det karakteristiske skjeftet som har gitt pistolen kallenavnet «Broomhandle» (kosteskaft) i engelskspråklige land.
Tattershall Castle
Slottet ble reist i 1434 av Ralph de Cromwell, 3. baron Cromwell som var Englands riksskattmester. Det erstattet et slott fra det 13. århundre, som det er bevart noen rester av. Det meste av Lord Cromwells slott og vollgrav er intakt.
Mauser C96
Design
Med langt løp og magasin foran avtrekkerbøylen er pistolen fremtung. Løpet ligger høyt og skjefte lavt, noe som gjør at våpenet slår opp ved skuddløsning. Enkelte modeller har et hylster i tre som kan kneppes på pistolen og gjøre den til en kortløpet selvladekarabin. Skulderstokk stabiliserer pistolen og gjør den egnet for korte serier.
Tattershall Castle
Det antas at de tre store soveværelsene engang var flott dekorert. De ble varmet opp at enorme gotiske peiser med dekorerte piper. Slottet har blitt beskrevet som et tidlig eksempel på et landsted eller en herregård, kamuflert som en festning.
Etter Cromwells død i 1456 ble slottet stående og forfalle helt til 1911, da det ble kjøpt av George Nathaniel Curzon, 1. marki Curzon av Kedleston. Han overlot det til National Trust ved sin død i 1925, etter å ha restaurert det i årene 1911–1914.
Mauser C96
Varianter
De fleste modellene var laget for å lades med laderamme, men en egen versjon fra 1932 kalt M712 Schnellfeuer ble laget som en maskinpistol med avtakbart magasin.
Bruk
Mauser C96 ble solgt kommersielt over hele verden, Winston Churchill foretrakk og brukte en i den andre boerkrigen. Pistolene ble brukt i flere kolonikriger, den første verdenskrig, den spanske borgerkrigen og den andre verdenskrig, blant flere. Russerne kjøpte mange pistoler, både før, under og etter oktoberrevolusjonen. Importerte og lokalt produserte C96 ble brukt i Kina bla under den kinesiske borgerkrig. Pistolen var også favorittpistolen til de indiske revolusjonære under Indias frihetskamp. Selv om pistolene var populære verden over var det kun Kina som hadde disse som standard sidevåpen i sine militær og politistyrker. Idag er C96 et populært våpen for våpensamlere.
Hady Pfeiffer
Hady Pfeiffer (født Lantschner 22. september 1906 i Innsbruck, død 10. desember 2002) er en tidligere østerriksk-tysk alpinist.
Hun startet for Østerrike inntil 1935, men tok tysk statsborgerskap i 1936 og konkurrerte for Tyskland under OL 1936 i Garmisch-Partenkirchen, der hun kom på femteplass i kombinasjonen.
Hady var medlem av en av Østerrikes mest fremgangsrike skifamilier. Sammen med sine søsken Inge, Otto, Gustav og Geri var hun med på å dominere internasjonale mesterskap i en årrekke.
Arkeologiåret 1935
Arkeologiåret 1935 er en oversikt over blant annet utgravninger, fødte og avdøde personer med tilknytning til arkeologi i 1935.
Oslo Numismatiske Forening
Oslo Numismatiske Forening (ONF) er en forening og samlingssted for personer med interesse av numismatikk. Foreningen arrangerer auksjoner og foredrag om mynt og sedler i alle fasonger og fra alle tider. ONF ble grunnlagt i 1972 av mynt- og seddelsamler Peder Stian Madsen, formann i 2012 er Knut Erik Myren. Foreningen har over 200 medlemmer fordelt over hele landet, men majoriteten av medlemmene kommer likevel fra Oslo og omegn.
I anledning ONFs 25-årsjubileum i 1997 ble det gitt ut en spesiell lokalmynt/medalje. Foreningen har også gitt ut andre medaljer – blant annet til minne om Akershus festning og en 1814 speciedaler, samt noen miniatyr-medaljer.
Marina Kiehl
Marina Kiehl (født 12. januar 1965 i München) er en tidligere, tysk alpinist.
I junior-VM i alpint 1983 tok hun gull i utfor.
Hun vant sin første verdenscupseier i et super-G-renn i sesongen 1983/1984. I 1985 og 1986 vant Kiehl disiplincupene i storslalåm og super-G.
Det store høydepunktet i Kiehls karriere kom under OL 1988 i Calgary, der hun tok en overraskende gullemdalje i utfor foran Brigitte Oertli og Karen Percy.
Kiehl la opp som alpinist etter OL i Calgary, bare 23 år gammel.
Tormod Haugen
Tormod Haugen (født 12. mai 1945 i Trysil, død 18. oktober 2008) var en norsk barnebokforfatter og oversetter.
Tormod Haugen studerte tysk, kunsthistorie og litteraturvitenskap ved Universitetet i Oslo. Han debuterte som forfatter med barneboka Ikke som i fjor i 1973. Siden skrev han en rekke barne- og ungdomsbøker av høy kvalitet. Han var en av de norske forfatterne som fikk flest internasjonale litteraturpriser, blant annet H.C. Andersen-prisen som han mottok i 1990. I 1984 ble han som første forfatter nominert til Nordisk råds litteraturpris for en barnebok, Dagen som forsvant.
Han oversatte flere bøker til norsk. Narnia-serien av C.S. Lewis er den mest kjente av hans oversettelser, men også bokserien Den vesle vampyren er oversatt av Haugen.
Haugen ble utnevnt til statsstipendiat i 2004.
Patrik Sjöberg
Patrik Sjöberg (født 5. januar 1965 i Göteborg) er en tidligere, svensk høydehopper. Han er innehaver av europarekorden med 2,42 meter, som også var verdensrekord i over ett år.
Sjøberg satte ny verdensrekord i Stockholm 30. juni 1987 da han hoppet én centimeter høyere enn Igor Paklins to år gamle rekord på 2,41. Dette resultatet er per 2020 tredje beste resultat på listen over tidenes fremste høydehoppere, bak kubaneren Javier Sotomayor, som har verdensrekorden med 2,45 og Mutaz Essa Barshim fra Qatar. I 1985 ble han tildelt Svenska Dagbladets gullmedalje.
Sjöberg innrømmet senere bruk av kokain, men dette var etter endt friidrettskarriere.
Mario Balotelli
Mario Balotelli Barwuah (født 12. august 1990) er en italiensk fotballspiller som spiller for den sveitsiske klubben.
Barndom, ungdom og familie
Mario Balotelli ble født i Palermo i 1990 av ghanesiske foreldre, Thomas og Rose Barwuah. Like etter fødselen flyttet familien til Bagnolo Mella i provinsen Brescia. Som spedbarn slet han med livstruende tarmkomplikasjoner, og måtte gjennom en rekke operasjoner. Balotellis helseproblemer samt familiens trange levekår førte til at familien besluttet å søke hjelp hos sosialtjenesten, som anbefalte at Mario burde bli fosterbarn. I 1993 ble det besluttet at den tre år gamle gutten skulle komme til en italiensk fosterfamilie, Balotelli, som han først bodde hos i ukedagene. Helgene tilbrakte han med sine biologiske foreldre. Etter en stund ble Mario permanent bosatt hos fosterfamilien. Først da Mario ble berømt fotballspiller ønsket foreldrene å gjenopprette kontakten med sønnen. Siden Balotelli-familien ikke hadde adoptert han, fikk Mario italiensk statsborgerskap først på 18-årsdagen 12 . august 2008.
Lumezzane
Balotelli begynte å spille ungdomsfotball hos Lumezzane, bare 15 år gammel ble han flyttet til førstelaget og debuterte i en Serie C1-kamp mot Padova den 2. april 2006. Having hadde en prøveperiode hos Barcelona uten suksess, også bare 15 år gammel.