cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
VM i fotball 2010 – Finale
Finalen
Spillerne på Spanias landslag kom bare fra spanske lag bortsett fra tre, som spilte på Liverpool og Arsenal. Nederland hadde større spredning, med spillere fra skotsk, italiensk, spansk, tysk og nederlandsk liga. Under VM spilte Pepe Reina, Fernando Torres, Ryan Babel og Dirk Kuyt for Liverpool FC, Robin van Persie og Cesc Fàbregas spilte for Arsenal FC og Rafael van der Vaart spilte på Real Madrid CF med fem spanske landslagsspillere. Av disse var det bare Kuyt og tre Real Madrid-spillere fra Spania (Iker Casillas, Sergio Ramos og Xabi Alonso) som startet.
Som den andre finalen i VM (etter 1994), endte kampen 0-0 etter 90 minutter. Det var den fjerde finalen som ble avgjort på ekstraomganger, da Iniesta scoret i det 116. minutt for Spania. Finalen bar preg av mange kort, flere enn i noen andre finaler i VM. Til sammen 14 gule kort ble delt ut, to til samme spiller. Rødt kort i en finale var ikke noe nytt, det hadde skjedd i 1990, 1998 og 2006. 14 gule kort var likevel langt flere enn den nest styggeste, 1986, som hadde 6.
Detaljer
Andrés Iniesta
Assistentdommere:
Darren Cann (England)
Mike Mullarkey (England)
Yuichi Nishimura (Japan)
Femtedommer:
Toru Sagara (Japan)
Chiese
Chiese er en elv i Trentino-Syd-Tirol i Italia og en av sideelvene til Oglio fra venstre. Elven er 160 km lang og har utløp fra Idrosjøen.
Elven har sitt utspring i Adamellofjellene i provinsen Trento og renner gjennom Val di Fumo og Val di Daone der den danner reservoarene Lago di Malga Bissina og Lago di Malga Boazzo. Ved Pieve di Bono renner den gjennom de nedre dalene i Giudicarie og mottar vann fra elven Adanà. Lenger sør renner den ut i Idrosjøen nær Baitoni og inn i Lombardia og provinsen Brescia.
I delen av elven ovenfor Idrosjøen er det minst fire vannreservoarer og tre vannkraftverk som benytter vannet i elven.
George Hunter (fotballspiller)
George Hunter (født 1885 i Peshawar, Britisk India (nåværende Pakistan), død februar 1934) var en engelsk fotballspiller. I sine tidlige dager spilte han for Aston Villa, Oldham Athletic og Chelsea FC.
Guyanas flagg
Guyanas flagg, kjent som Den gylne pilspiss, består av en gul (gyllen) pilspiss med et rødt triangel på grønn bunn. Den gule pilspissen er markert på to sider med en smal hvit stripe og den røde trekanten med en smal svart stripe. Flagget er fra 1966. Grunnideen til flagget stammer fra vexillologen dr. Whitney Smith, da uten de hvite og svarte stripene.
Det grønne symboliserer jordbruk og skogene, det hvite; elver og vann, det gule; mineralforekomster (gull), det svarte utholdenhet, og det røde symboliserer iver og dynamikk.
Warhammer Fantasy
Warhammer Fantasy kan vise til:
Årets ledarbok
Årets ledarbok er en svensk litterær pris som årlig deles ut av Kooperativa ledares förbund (KLF), KF Biblioteket og Kooperativa institutet (Koopi) til en viktig lederbok som løfter fram ny kunnskap over hvilke faktorer som påvirker hvordan vi får et bra arbeidsklima.
Christa Wolf
Christa Wolf, opprinnelig Ihlenfeld, (født 18. mars 1929 i Landsberg an der Warthe i Preussen i Tyskland, død 1. desember 2011 i Berlin ) var en (øst)-tysk forfatter. Hennes verker ble oversatt til mange språk.
Bakgrunn
Christa Ihlenfeld ble født i Landsberg an der Warthe i Tyskland, som idag ligger i Polen. Hun og hennes familie måtte flykte fra de fremrykkende sovjetiske styrker til Mecklenburg i 1945. Christa Ihlenfeld begynte å arbeide som skrivehjelp i en småby i nærheten av Schwerin. Hun fullførte Abitur (artium) i 1949 i Bad Frankenhausen (Thüringen) og ble samme år medlem av kommunistpartiet SED. Hun studerte germanistikk i Jena og Leipzig fra 1949 til 1953. Hun giftet seg med forfatteren Gerhard Wolf. De fikk en datter, Annette, i 1952.
Politisk aktivisme
Wolf var lektor ved forskjellige forlag, og redaktør for avisen «Neue Deutsche Literatur» (ndl). Hun var medlem av forfatterforeningen i DDR fra 1955 til 1977. Wolf bodde i Kleinmachnow, en liten by nær Berlin, fra 1962 til 1976.
Christa Wolf var på 1960-tallet kandidat til kommunistpartiets sentralkomité. Etter en kritisk tale ved partikongressen i 1967 avsluttet hun sin aktive tid i partiet, men forble medlem frem til 1989.
Hun protestere sammen med andre forfattere mot utvisningen av Wolf Biermann i 1976, og hun ble derfor kastet ut av forfatterforbundet Deutscher Schriftstellerverband.
Hun hadde nytt godt av å stå på godfot med regimet og hadde i mange år stor bevegelsesfrihet. Dette gjorde at hun kunne delta både i den østtyske og den vesttyske Akademie der Künste.
Ved Berlinmurens fall i 1989 var Wolf for et demokratisk DDR og motsatte seg dermed en forening med Forbundsrepublikken (Vest-Tyskland).
Det ble senere kjent at Wolf i perioden 1959–1962 hadde vært inoffisiell medarbeider (IM) for Stasi. Wolf trakk seg tilbake fra offentligheten og flyttet til USA, men kom senere tilbake til Tyskland. Hun offentliggjorde sine Stasi-akter under tittelen Akteneinsicht Christa Wolf. Wolf og familien ble i perioden 1969–1989 selv overvåket av Stasi, noe hun skrev om i Was bleibt. I sine senere verker skrev hun om tiden i DDR og Tyskland etter 1989. Som Stasi-informant hadde hun hatt kodenavnet Margarethe.
På tross av at noen av hennes verker hadde feministiske undertoner var hun alltid kritisk mot DDR-systemet, selv om hun støttet den sosialistiske idéen.
Forfatterskap
Hennes debutroman fra 1963 Der geteilte Himmel (ikke utgitt på norsk) ble hyllet som et forbilde for en ny sosialistisk litteratur, og Walter Ulbricht fremhevet romanen på Bitterfelder-konferansen i 1964. Men da hennes andre roman, Nachdenken über Christa T., kom ut tok forleggeren offentlig avstand til boken ettersom de mente at romanens hovedperson ikke passet som sosialistisk helt og at boken var for pessimistisk. Avisen Die Zeit skrev om Om Christa T. at boken var "den viktigste romanen på tysk språk i året 1969". Norsk kulturfond bidro økonomisk til at Tiden forlag og Ursula Monsen oversatte romanen til norsk.
Senere romaner ble oversatt til norsk av Elsbeth Wessel og Sverre Dahl.
I Norge ble Wolf sammenlignet med Anna Seghers.
I 2002 skrev Wolf romanen Leibhaftig som handler om en syk og døende kvinne i DDR på 1980-tallet som venter på å få tilsendt viktig medisin fra Vest-Tyskland. Romanen er skrevet som en ironisk allegori over DDR, og ble en bestselger i Tyskland. Wolf skrev om kreft og annen alvorlig sykdom i flere av sine verk. Hun gjorde også frivillig arbeid for Deutsche Krebsgesellschaft.
Christa Wolf er også kjent for feministisk litteratur med romaner som Kassandra og Medea. I disse romanene er handlingen lagt til antikkens Hellas, og forfatteren ser den moderne kvinnekampen i lys av de gamle sagn.
For romanen Sommerstykke høstet Wolf meget ros og anerkjennelse, og ble av anmeldere sammenlignet med Marcel Proust. Det er en sosialrealistisk roman som skildrer ulike menneskelige relasjoner over en sommer i en landsby i Mecklenburg.
Et hovedverk i Wolfs forfatterskap er den selvbiografiske romanen Kindheitsmüster. Boken er ikke oversatt til norsk, men den svenske oversettelsen fra 1979 fikk tittelen Barndomsmönster. Boken handler om barndom og oppvekst i det tredje riket. Romanen blir sammenlignet med Günther Grass’ Blikktrommen.
I 2002 ble Wolf den første mottager av Deutscher Bücherpreis. Denne prisen fikk hun for sitt mangeårige forfatterskap som har vært formativt for tysk litteratur i moderne tid.
Ferrari 500
Historie
Ferrari reagerte raskt på regelendringene foran 1952-sesongen og lot Aurelio Lampredi designe en ny 2,0 liters rekkefirer. Motoren var ukomplisert, hadde doble overliggende kamaksler og en ytelse på 180 HK, og ble montert bak frontakselen for å forbedre vektfordelingen. Fjæringen ble hentet fra Ferrari 375 F1. Med en akselavstand på 2,16 meter, en lengde på nesten fire meter, en høyde på 1,05 meter og en tomvekt på 560 kg var Ferrari 500 en svært rask singleseter. Ferrari var med sin 500 det eneste laget som hadde en bil som var spesifikt designet for den nye formelen ved starten av 1952-sesongen.
Bilen ble brukt av Alberto Ascari da han vant sitt første verdensmesterskap og vant alle løpene unntatt ett med den enkle 500-modellen. Ettersom han samtidig kjørte i Indianapolis 500 med en 4,5 liters Ferrari kunne han ikke kjøre løpet i Sveits, men også det løpet ble vunnet av Ferrari. Sesongen etter vant Ascari sitt andre mesterskap, og Ferrari vant alle løpene unntatt det siste, som ble vunnet av Maseratis Juan Manuel Fangio, som var tilbake i racing etter en ulykke hvor han hadde skadet nakken. Ascari vant 9 strake løp i sin Ferrari 500, en mesterskapsrekord som fremdeles står i dag. Ferrari 500 vant alle løp den deltok i unntatt ett, noe som gjør den til den statistisk sett nest mest suksessrike bilen i F1-verdensmesterskapets historie, etter McLaren MP4/4 som vant 15 av 16 løp.
I 1954 gikk FIA tilbake til Formel 1's motorreglement, og Ferraris nye bil til denne sesongen, 625 F1, var en modifikasjon av den eksisterende 500-modellen tilpasset de nye reglene.
Fullstendige løpsresultater
(Forklaring) (resultater i fet skrift indikerer pole position, resultater i kursiv indikerer raskeste runde)
Mohan Bikram Singh
Mohan Bikram Singh, også  kjent som MBS (født 1935) er en kommunistleder i Nepal.
Familiebakgrunn og første politiske aktiviteter
Singh gikk som unggutt inn i Nepals Kongressparti og var med i revolusjonen i 1950 til 1951.
Han gikk med i Nepals Kommunistiske Parti i 1953. I 1954 deltok han i The Progressive Study Group som gjennomførte 3 måneders ideologisk og fyskisk trening av 150 ungdommer i distriktet Pyuthan. Etter dette var det væpnede sammenstøt med feudalister i Narikot.
I denne perioden bygde Singh opp en sterk kommunistisk organisasjon i det vestlige Nepal, som har vært hans hovedstøtte siden. Hans første posisjon i NKP skal angivelig ha vært partisekretær i hans hjemlige distrikt Pyuthan.
Det blir hevdet at hans arbeid la grunnlaget for kommunistenes dominans i landsbyen Tawang, som seinere ble et feste for NKP (Maobadi).
Singh ble valgt inn i partiledelsen i NKP 1957, og fikk andremandatet til Pyuthan-distriktet i parlamentsvalget i 1959.
I oppgjøret etter kong Mahendras statskupp i 1960 var han på den ytterste venstresida, i motsetning ikke bare til den monarkistisk innstilte partiledelsen, men også til Pushpa Lal Shresta. Singh ble fengslet av Mahendra, og satt inne til 1971.
Singh og den sentrale kjerne
Etter at Singh slapp ut, laget han i 1971 sammen med andre tidligere NKP-ledere, bl.a. Man Mohan Adhikari, Samburam Shresta og Nirmal Lama, organisasjonen The Central Nucleus (Den Sentrale Kjernen), som hadde som oppgave å samle forskjellige kommunistiske partier og organisasjoner for å gjenopprette det nå sterkt oppsplittede NKP.
Men forhandlinger med Pushpa Lal Shresta, leder av det sterkeste kommunistpartiet i Nepal på denne tida NKP(Pushpa Lal), førte ikke fram. Sentralkjernen sprakk i flere deler, Adhikari var blant dem som nå startet for seg selv. Singh skrev en bok han kalte Pushpa Lal – forræder.
Jhapeli-gruppa skal også ha søkt kontakt med Sentralkjernen, men ble skarpt fordømt av Singh, noe som trolig førte til at den startet sitt eget, konkurrerende partibyggende prosjekt ANCRCC(ML) i 1975.
Singh stifter NKP (Chautho Mahadhiveshan)
I september 1974 stiftet Singh, sammen med bl.a. Nirmal Lama, et nytt kommunistparti som ble kjent som NKP (Chautho Mahadhiveshan) Parentesen betyr (fjerde landsmøte), fordi stifterne mente at partiet skulle ta opp arven etter det gamle NKP, som i praksis hadde gått i oppløsning etter sitt tredje landsmøte i 1962.
NKP (Chautho Mahadhiveshan) ble det største og viktigste kommunistpartiet i Nepal på 1970-tallet.
Det ble også historisk viktig fordi det kom til å danne utgangspunktet (etter diverse splittelser og samlinger) for partiet som startet opprøret i 1996, NKP (Maobadi).
Singh i partisplittelser på 1980-tallet
I 1985 kom det til et nytt brudd i NKP(Masal). Denne gangen beholdt Singh kontrollen over partiledelsen (og partinavnet), men et flertall av medlemmene brøt ut.
De stiftet et nytt parti, som forvirrende nok het nesten det samme: NKP (Mashal). Mashal betyr også fakkel, men er bare stavet på en litt annen måte på nepali.
Ved splittelsen i 1983 fulgte partiorganisasjonene i de vestlige åsene Singh. Men ved bruddet i 1985 derimot, gikk viktige deler av disse organisasjonene med det nye partiet NKP(Mashal). Partileder Mohan Pokharel Vaidya (som senere blei en viktig leder i NKP(Maobadi)) kom selv fra dette området. Fra nå av ble Singh alvorlig utfordret i den delen av Nepal der han tradisjonelt sto sterkest.
Blant utbryterne i NKP(Mashal) fantes også Prachanda. Blant mindretallet som fulgte MBS i NKP(Masal) var Baburam Bhattarai. Begge de to viktigste lederne av maoistpartiet har bakgrunn som nære medarbeidere av Mohan Bikram Singh.
Singh under demokratiopprøret i 1990
Under demokratiopprøret Jana Andolan 1990 dannet NKP(Masal), NKP(Mashal) (der Prachanda nå var blitt partisekretær) og noen mindre grupper en radikal kommunistisk fellesorganisasjon, Samyukta Rashtriya Janaandolan. Denne fronten var ledet av Baburam Bhattarai fra Singhs NKP(Masal).
Etter at politiske partier var legalisert og det var klart at det skulle bli valg, slo Prachandas NKP(Mashal) seg sammen med Nirmal Lamas NKP (Chautho Mahadhiveshan) til et nytt parti: NKP (Ekta Kendra). Navnet betyr enhetssenteret på  nepali. Dette partiet forberedte å stille til valg.
Mohan Bikram Singh var mot å stille til valget i 1991 og hans NKP(Masal) ble ikke med i denne partisamlingen.
Baburam Bhattarai var uenig. Han brøt nå ut og danna sitt eget NKP(Masal), som kort tid etter gikk inn i Prachanda/Lamas NKP(Ekta Kendra). B. Bhattarai ble leder for partiets valgfront, Samyukta Janamorcha Nepal, forkortet SJM.
SJM fikk valgt inn 9 representanter i 1991, og ble med det 3. størst i parlamentet.
Singh i de tre parlamentsvalga på 1990-tallet
Singhs NKP(Masal) gjennomførte en valgboikott i 1991, og prøvde også fysisk å hindre valgkamp fra bl.a. Kongresspartiet i områder der Masal sto sterkt. Valgboykotten fikk liten betydning.
Ved valget i 1994 deltok ikke NKP(Masal) offisielt, men stilte en del uavhengige kandidater. Tre ble valgt inn.
I 1998 blei Singhs parti NKP(Masal) ekskludert fra den internasjonale maoistorganisasjonen RIM, der partiet hadde vært med fra starten i 1984. Singh svarte med å skrive en bok der han bl.a. anklaga RIM for å være trotskistisk.
Ved valget i 1999 stilte NKP(Masal) med sin egen valgfront, Rashtriya Jana Morcha, som fikk valgt inn 5 representanter. Den delen av NKP(Ekta Kendra) som ikke ble med da maoistpartiet ble stiftet i 1994, fikk valgt 1 representant gjennom sin valgfront, SJM.
En sentral leder i NKP (Masal), Dinanath Sharma, protesterte mot denne utviklingen. Han brøt ut med en mindre gruppe som stiftet sitt eget NKP (Masal). Dette partiet slo seg sammen med NKP (Maobadi) i 2000, og Sharma ble en sentral maoistleder.
Singh i NKP(Ekda Kendra Masal) fra 2002
I juli 2002 slo de to partiene NKP(Masal) og NKP(Ekta Kendra) seg sammen til et nytt parti, (NKP-Ekta Kendra Masal). Navnet betyr enhetssenteret fakkelen. Mohan Bikram Singh ble det nye partiets leder.
De to partienes valgfronter, Rashtriya Jana Morcha og Samyukta Janamorcha Nepal, ble slått sammen til en ny front, Janamorcha Nepal – forkortelse JMN. Navnet betyr Enhetsfronten, Nepal. JMN hadde da tilsammen 6 representanter i parlamentet, som riktignok kort tid etter ble oppløst av kongen.
Etter kong Gyanendras statskupp 1. februar 2005 gikk Singh under jorda.
JMN gikk inn i Sjupartialliansen for demokrati i Nepal. Sjupartialliansens forhandlinger med maoistene høsten 2005 ble gjennomført av representanter for de to største partiene Nepals Kongressparti og UML. Resultatet ble kritisert av mindre partier i alliansen. Ved Sjupartialliansens forhandlinger med NKP(Maobadi) i Delhi i mars, 2006, var Singhs parti også representert i tillegg til de to store, med en representant for NKP(EKM) og en representant for JMN.
Singh splitter NKP(EKM) i 2006)
Etter at diktaturet falt, sprakk NKP(EKM) og valgfronten JNM i to i mai 2006.
Splittelsen skyldtes motsetninger om holdningen til maoistene. Lederen for valgfronten JMN Amik Sherchan og partiet NKP(EKM) Prakash kom begge fra NKP(Ekda Kendra), som før 2002 hadde et svært godt forhold til maoistpartiet.
Singh derimot var svært forbitret på maoistene og deres sentrale ledere, som var hans tidligere medarbeidere, og hans tilhengere kalte maoistene sosialfascister.
I slutten av mai sprakk valgfronten JMN. Singh-tilhengerne hadde sitt eget landsmøte der de valgte en ny ledelse med Chitra Bahadur KC i spissen. Organisasjonen ble i pressa kalt JMN (KC). Da de to valgfrontene slo seg sammen i 2002, kom halvparten av lederne fra hver organisasjon. Av de 23 som kom fra Singhs side i 2002, fulgte bare 13 med i utbruddet nå. 5 av de 6 parlamentsrepresentantene kom inn med Singh. Men bare 3 av dem fulgte ham ut igjen.
Det kom også til brudd i NKP(EKM). Bikram Singh selv ble generalsekretær i utbryterpartiet, også kjent som NKP (EKM) (Singh). Også i partiet var det mange gamle medarbeiderne av Singh som ikke fulgte han ved dette nye veikrysset. En av dem var tidligere generalekretær i Singhs NKP(Masal) før 2002, Ram Singh Shrish. Han skulle i april 2007 bli leder for et nytt, konkurrerende kommunistparti, NKP (Sanyukta) (2007).
Singhs utvikling etter bruddet i 2006
Singhs JMN (KC) ble ikke godtatt som medlem av Sjupartialliansen for demokrati i Nepal (i likhet med andre utbrytergrupper fra partier i alliansen). Hans politiske standpunkter kom også på stadig kraftigere kollisjonskurs ikke bare med de fleste partiene på venstresiden, men også de mer moderate demokratiene i Nepal. Da demokratiet ble gjenninført i april 2006, manglet mange innfødte nepalere statsborgerskap. Dette skyldtes bl.a. diskriminering av ugifte kvinner (et barn fikk ikke bli statsborger uten en far), folk fra lavkaster og madhesi-innbyggere (med indisk kultur og familiebakgrunn). Blant de demokratiske tiltakene parlamentet raskt fikk gjennom, var å gi statsborgerskap til flere millioner som tidligere var nektet det. Singh og hans tilhengere sluttet seg nå til en liten gruppe ekstreme rojalister og høyreorienterte hinduer som fordømte dette og krevde at statsborgerskapet skulle tas fra dem igjen. Sing begrunnen dette med at utdeling av statsborgerskap tjente Indias interesser. Av samme grunn gikk han mot kravene fra madhesi-innbyggere som bl.a. krevde et mer demokratisk valgsystem.
Etter de demokratiske gjennombruddene i 1951 og 1990 fortsatte Kathmandu- og parbatiya-dominansen som før. Lokaldemokratiet var svakt, Kathmandu bestemte som i den absoluttistiske kongemaktas dager. Provinsenes språk og religioner fortsatte også å bli diskriminert.
Dette har skapt sterke krav fra diskriminerte regioner og nasjonaliteter om at Nepal må føderaliseres. Selvstyre for nasjonale hjemland var et krav som vokste med den demokratiske revolusjonen. NKP (Maobadi) vant mye av framgangen sin ved å være det eneste viktige partiet som støttet dette kravet.
Da Nepals overgangsgrunnlov 2007 ble proklamert uten å ta hensyn til dette kravet, førte det til store demonstrasjoner for lokalt og nasjonalt selvstyre i mange deler av landet. Kravet var ikke med i grunnloven etter sterk motstand fra statsminister Koirala, men også han ble nå tvunget til å snu, og love føderal reorganisering av Nepal etter valget på grunnlovsgivende forsamling.
Igjen tok Singh stilling mot mesteparten av venstresiden og demokratene, og sluttet seg til monarkister og høyreorienterte hinduer som tok avstand fra lokalt selvstyre for regioner og minoriteter. Ifølge Singh kunne føderalisering føre til Nepals oppløsning og undergang.
Kritikk av Singhs person
Singh har blitt skarpt kritisert av mange tidligere medarbeidere, som har brutt med ham. Han har blitt karakterisert som en autoritær personlighetstype som ikke tåler motargumenter, og oppfatter enhver kritikk som uttrykk for intriger.
Slik kritikk fra politiske motstandere bør alltid tas med en klype salt. Men det er tankevekkende at så mange av hans nærmeste medarbeidere og elever senere er blitt hans bitreste motstandere. Bl.a. Nirmal Lama, Mohan Pokharel Vaidya alias Kiran, Pushpa Kumar Dahal alias Prachanda, Baburam Bhattarai, Dinanath Sharma, Ram Sing Shrish, Narayan Kazi Shrestha alias Prakash og Amik Sherchan hører til den svært lange rekken av kjente politikere som en gang var ledet av Singh, men vendte seg mot ham.
Singhs personlige stil ser også ut til å avspeile en hissig personlighet. Boken om Pushpa Lal Shresta kalt Pushpa Lal, forræder inneholdt mye mye nedsettende karakteristikk. Denne typen polemikk gjentok han da hans parti NKP (Masal) ble ekskludert av den internasjonale organisasjonen RIM, i en bok der han karakteriserte RIM som trotskister – et grovt skjellsord i nepalske kommunisters vokabular. På 2000-tallet har han skrevet at NKP(Maobadi)s opprør kan være et resultat av at partiet arbeider for den indiske etterretningstjenesten.
Maoistenes kritikk av Singh er til gjengjeld også meget skarp. Prachanda anklager ham bl.a. for sekterisk holdning til Phushpa Lal og til Jhapeli-gruppa, og kaller ham dogmatisk revisjonist.
Det virker uansett klart at Singh har spilt en viktig historisk rolle, bl.a. ved å bygge opp kommunistiske organisasjoner i åsene i vest-Nepal på 1950-tallet, grunnlegge partiet NKP (Chautho Mahadhiveshan) i 1974, og ved å på 1960- og 1970-tallet insistere på at kommunistene måtte sette parolen om å få valgt en grunnlovsgivende forsamling sentralt. Dette ble senere en hovedparole for NKP(Maobadi), som for alvor ble satt på dagsordenen etter seieren i Jana Andolan 2006.
Forbordsfjellet
Forbordsfjellet er et fjell på Skatval i Stjørdal kommune i Trøndelag. Fjelltoppen ligger 590 meter over havet, det femte høyeste punktet i Stjørdal kommune og det høyeste på Skatval. Det er bilvei helt opp til toppen. Fra toppen er det milevis utsikt over Trøndelags fjordlandskap. I eldre tid var det en viktig ildvarde på Forbordsfjellet.
Idrettslaget Fram arrangerer et 4,8 km langt motbakkeløp som har start ved Skatval kirke, og har målgang på toppen av fjellet.
Forbordsfjellet blir også brukt til paragliding i vestlig–sørvestlig retning, hvor Skatvalslandet ligger åpent.
Mellom Forbordsfjellet og Svartkamberget ligger Svartkamhytta, som er et populært turmål.
Vardal ungdomsskole
Vardal ungdomsskole er en ungdomsskole i Gjøvik i Innlandet fylke. Skolen ligger i Hunndalen, ca. 3 km vest for Gjøvik. Skolen har tre barneskoler i kretsen; Blomhaug, Vindingstad og Grande; og inneværende år har skolen 347 elever fordelt på 12 ordinære klasser.
Forbordsfjellet
Navnet er avledet fra gårdsnavnet Forbord, som i sin tur viser til beliggenheten ved foten av fjellet.
I 2022 startet arbeidet med den ca. 6,1 km lange Forbordsfjelltunnelen på E6 som etter planen skal være ferdigstilt i 2027.
Vardal ungdomsskole
Det jobber 60 voksne ved skolen. Dette inkluderer  lærere, assistenter, rådgiver, miljøterapeut, prosessleder for «Jeg vil trives», kontormedarbeider og skoleledere. Ledelsen ved skolen består av rektor og to inspektører.
Vardal ungdomsskole ble bygget i 1964/65 og totalrenovert i 1996/97. I etterkant er det også gjort store endringer av læringsarealet; bl.a  er to og to klasserom knyttet sammen med en dobbeltdør i mellom, og svømmehallen ble i 2002 bygd om til et auditorium med plass til 120 personer. I 2007 ble det satt opp et nytt modulbygg utenfor hovedbygningen. Dette rommer flere grupperom, undervisningsrom, møterom, sansemotorisk rom, «Jeg vil trives»-rom,  kjøkken og en liten gymsal.
Alle skolens klasserom og spesialrom har Smartboard-tavler.
Skolen hadde en svømmehall, men den ble bygd om til et auditorium.
Heggen skole
Heggen skole var en fådelt barneskole som lå på Heggen, langs fylkesvei 174 i Ringerike kommune. Ungdomsskoletrinnet soknet til Sokna skole. Skolekretsen soknet til Hønefoss (ca. 10 km) for det videregående skoletrinnet.
Warhammer
Warhammer kan vise til
Heggen skole
Heggen skole ble vedtatt etablert i 1863 og sto ferdig til 7. november i 1864. Den ble utvidet første gang i 1878, da den fikk en halv etasje med en nytt klasserom. I 1922-1923 fikk skolen kjeller med rom for husstellsundervisning. Den gamle skolebygningen ble revet i 1978, da den nye skolen sto klar.
Skolen ble vedtatt nedlagt fra høsten 2009. Elevene ble overført til Sokna skole og Helgerud skole. Skolen har senere blitt tatt i bruk som Heggen barnehage.
Kazimir Vilnis
Kazimir Vilnis (født 1907 i Nautreni nær Rezekne i Guvernementet Kostroma i Tsarrussland, død 27. januar 1998 i Sverige) var en katolsk prest som virket i Latvia og Sverige.
Liv og virke
I 1944 ble han nødt til å flykte til Sverige der han fortsatte sin gjerning frem til sin død i 1998. Han var særlig aktiv blant latviske flyktninger og en sentral skikkelse i de latviske eksilforeningene i Sverige.
I 1948 ble han sogneprest i Eskilstuna, der han så til at en villa ble innkjøpt om ombygd til katolsk kirke. I 1965 ble han sogneprest for den katolske menighet i Dalarna, først stasjonert i Ludvika, senere i Falun. Med egeninnsamlede midler fikk han til et kirkebygg: Den Gode Herdens kyrka, som ble innviet i 1973. Vilnis så også til at Birgittasøstrene grunnla et kloster med gjestehjem i Falun og var den som bygde opp leirgården Vilnisgården og dets kapell i Sågmyra.
Den 26. september 2008 ble han tildelt posthumt utmerkelsen Rettskaffen blant nasjonene fra Yad Vashem, kunngjort av Israels ambassadør i Latvia.
Liberalt Oplysnings Forbund
Liberalt Oplysnings Forbund (LOF) er en dansk liberal organisasjon som ble grunnlagt i september 1945 av partiet Venstre, Venstres Ungdom og Venstres Kvinder. Dens formål er å fremme et liberalt opplysningsarbeid innenfor kulturelle, sosiale, økonomiske og politiske områder. Organisasjonen har primært virket ved å drive kveldsundervisning.
Vestbyveien (Oslo)
Vestbyveien (13–45, 8–32E) er en vei på Grorud (bydel Grorud) i Oslo. Den går nordover fra Bekkenstenveien, så øst og sør igjen til den ender i Østre Aker vei. Dermed innringer den et boligområde med omtrent 3/4 sirkel.
Navnet ble vedtatt i 1914 og kommer av Vestby gård (gnr./bnr. 105/9), som lå ved Bekkenstenveien 19.
Groruddalen skole (og Groruddalen gymnas) ligger i nr. 13. I nr. 21–23 og 24–32 er tolv rekkehus (ark. Rossland) oppført for OBOS-borettslaget Bekkensten og senere omorganisert til sameie. Vestbysletta borettslag har en rekke svenskehus i Vestbyveien og Vestbysvingen.
Jakarta
Jakarta, offisielt kjent som Den spesielle hovedstadsregionen Jakarta (indonesisk: Daerah Khusus Ibu Kota Jakarta), er hovedstad og største by i Indonesia.
Byen ligger på den nordvestlige kysten av øya Java og er landets økonomiske, kulturelle og politiske sentrum. Med en befolkning på 10,187,595 i november 2011 er den Indonesias og Sørøst-Asias største by og i, og den trettende mest befolkede byen i verden. Det offisielle storbyområdet, kjent som Jabodetabek (et navn dannet ved å kombinere de første stavelsene i Jakarta, Bogor, Depok, Tangerang og Bekasi), er det nest største i verden, og forstedene fortsetter også utover det offisielt definerte området. Jakarta er oppført som en verdensby i Globalization and World Cities Study Group and Networks (GaWC) lister fra 2008. og dekker et område på 661 km². Dette området har befolkning på godt over 28 millioner, noe som gjør det til et av verdens tettest befolkede områder.
I 2011 ble Jakarta rangert på 17.-plass blant verdens 200 største byer, et hopp fra 171.-plassen i 2007. Jakarta har dermed vokst raskere enn Kuala Lumpur, Beijing og Bangkok.
Etter grunnleggelsen på 300-tallet ble Jakarta en viktig havne- og handelsby for kongeriket Sunda. Som «Batavia» vokste den seg stor som hovedstaden for Nederlandsk Østindia. Byen fikk navnet Jakarta i 1942 under den japanske okkupasjonen av Java, og ble hovedstad i Indonesia da landet ble selvstendig etter andre verdenskrig.
Byen er sete for ASEAN-sekretariatet.
Etymologi
Området som i dag heter Jakarta, har tidligere hatt en rekke navn: Sunda Kelapa (397–1527), Jayakarta (1527–1619), Batavia (1619–1949) og Djakarta (1949–1972).
Det nåværende navnet kommer fra ordet Jayakarta, som stammer fra gammeljavanesisk og dermed til slutt fra sanskrit. Jayakarta oversettes som «seirende gjerning», komplett handling«» eller «full seier».
Jakarta blir kalt for «Big Durian», fordi byen sees på som det indonesiske motsvaret til New York («The Big Apple»).
Geografi
Jakarta ligger på nordvestkysten av Java, ved munningen av Ciliwungelva i Jakartabukta, som er et inntak fra Javasjøen. Den nordlige delen av Jakarta ligger på sletteland, på omtrent åtte meter over havet. Dette bidrar til jevnlig flom. De sørlige delene av byen er preget av åser. Det er om lag tretten elver som flyter gjennom Jakarta, der de fleste flyter fra åslandskapet i den sørlige delen nordover mot Javasjøen. Den viktigste elva er Ciliwungelva som deler byen i vestlige og østlige administrative områder. Byen grenser mot provinsen Vest-Java i øst og provinsen Banten i vest.
De tusen øyene, som administrativt er en del av Jakarta, ligger i Jakartabukta nord for byen.
Status som hovedstad skal opphøre
Den 26. august 2019 kunngjorde president Jokowi (Joko Widodo) at Jakarta skal miste sin rolle som Indonesias hovedstad og at den nye hovedstad planlegger å skulle ligge slik at den både innen North Penajam Paser Regency og Kutai Kartanegara Regency, hegge i Kalimantan Timur (Øst-Kalimantan). Dette er på øya Borneo. For at beslutningen skal bli offisiels trenges første godkjennelse i parlamentet.
Klima
Jakarta har et varmt og fuktig ekvatorialt/tropisk klima (Af) etter Köppens klimaklassifisering. Plasseringen i den vestlige delen av Indonesia gjør at toppen av regntiden er i januar, med en gjennomsnittlig nedbørsnormal på 350 mm, og de laveste nedbørsmengdene får de i august med et månedlig gjennomsnitt på 60 mm. Byen er fuktig gjennom året med daglige temperaturer mellom 25° og 38 °C.
Demografi
Folketellingen i 2010 registrerte rundt 9,58 millioner mennesker, godt over alle offentlige anslag. Området Jakarta dekker 662,33 km2, noe som gir en befolkningstetthet på 14,464 personer/km2 og den niende største urbane befolkningstetthet i verden. Tilflytting fra distriktene rundt opphever i stor grad virkningen av familieplanleggingsprogrammene. Befolkningen økte fra 1,2 millioner i 1960 til 8,8 millioner i 2004, og dette tallet dekker bare byens lovlige innbyggere.
Åsbygda skole (Ringerike)
Åsbygda skole, eller Kytaskolen som den gjerne kalles lokalt, var en fådelt barneskole som ligger i Åsbygda, i Ringerike kommune. Ungdomsskoletrinnet soknet til Haugsbygd ungdomsskole. Skolekretsen sokner til Hønefoss for det videregående skoletrinnet. Skolen ble nedlagt etter skoleslutt i juni 2007. Den ble barnehage fra høsten, og elevene ble overført til Vang skole fra skolestart.
Fra skoleåret 2021/22 startet Discovery International School grunnskole her, med 15 elever det første skoleåret.
Jakarta
Kota eller kotamadya (byer) og distrikter i Jakarta
Offisielt er Jakarta ikke en by, men en provins med spesiell status som hovedstad i Indonesia. Den har en guvernør (istedenfor en ordfører), og er delt inn i flere regioner (byer) med egne administrative systemer. Som en provins er det offisielle navnet på Jakarta Daerah Khusus Ibukota Jakarta («Den spesielle hovedstadsregionen Jakarta»), som på indonesisk forkortes til DKI Jakarta.
Jakarta er delt inn i fem kota eller kotamadya («byer» - tidligere kommuner), hver ledet av en ordfører - og et distrikt (kabupaten) ledet av en regent. I august 2007 holdt Jakarta sitt første valg til guvernørstolen, tidligere ble byens guvernører utnevnt av det lokale bystyret. Dette var en del av et landsomfattende desentraliseringsinitiativ, noe som skal åpne for direkte lokalvalg i flere områder.
Byene / kommunene i Jakarta er:
Økonomi
Økonomien er nært knyttet til finansiell tjenesteyting, handel og industriproduksjon. Industriproduksjonen er spredt over flere felter, med større sektorer innen produksjon av elektronikk, biler, kjemikalier, maskinteknikk og bioteknologi. Jakarta er den mest luksuriøse og travleste byen i Indonesia, og i 2009 hadde 13 % av befolkningen i Jakarta en inntekt per hode på mer enn 108,000,000 rupiyah (10 000 US-dollar).
Samtidig er Jakarta en by med store kontraster og store forskjeller mellom fattig og rik. En ny lov fra 2007 forbyr å gi penger til tiggere, gatemusikanter og gateselgere, det ble forbudt å sette opp bosetninger på elvebredder og langs motorveier, og spytting og røyking på offentlig transport kan resultere i bøter. Rengjøring av frontruter og tips for å dirigere trafikk i veikryss vil også bli straffet. Kritikere av den nye lovgivningen hevder at slike lover vil være vanskelig å håndheve og de har en tendens til å overse den desperate fattigdommen for mange av hovedstadens innbyggere.
Etter en idé implementert i Singapores Orchard Road i 2011 sa Jakartas administrasjon at de ville begrense parkering på gaten på Jl Hayam Wuruk (Haram Wuruk St) og Jl Gajah Mada i Sentral-Jakarta. De sa også at de ville fjerne ulovlige selgere og tiggere fra fortau og gater i området. I praksis har disse tiltakene bare vært delvis vellykket.
Turisme
De fleste av de besøkende til Jakarta er innenlandske turister fra hele Indonesia. Som inngangsporten til Indonesia, fungerer Jakarta ofte som stop-over for utenlandske besøkende på vei til populære indonesiske turistmål som Bali og Yogyakarta.
I tillegg til monumenter, landemerker og museer rundt Medan Merdeka og Jakartas gamleby, inkluderer turistattraksjonene Taman Mini Indonesia Indah, Ragunan Zoo, det gamle havneområdet Sunda Kelapa og Ancol Dreamland-komplekset i Jakartabukta.
Samferdsel
Som en av de mest befolkede byene i verden, sliter Jakarta med transportproblemer.
Veitransport
Tuktuker, kalt bajaj, sørger for lokal transport i bakgatene i noen deler av byen. Fra tidlig på 1940-tallet til 1991 var de en vanlig form for lokal transport i byen. I 1966 ble det estimert at det opererte 160,000 rickshawer i byen; så mye som 15% av Jakartas arbeidstakere holdt på med rickshawkjøring. I 1971 ble rickshawer forbudt på hovedveiene, og kort tid senere prøvde styresmaktene å gjennomføre et totalforbud. Dette reduserte antallet vesentlig, men fjernet dem ikke helt fra trafikkbildet. En særlig aggressiv kampanje for å fjerne dem i 1990 og 1991 var vellykket, men under den økonomiske krisen i 1998 returnerte noen da kontrollforsøkene fra styresmaktene ble mindre effektive.
Selv om motorsykkeltaxier, kalt ojeks, ikke er en offisiell form for offentlig transport kan de bli funnet i hele Indonesia og i Jakarta. De er spesielt nyttige på overfylte urbane veier og i trange smug hvor andre biler ikke kommer fram. I november 2011 ble Taxijek lansert i Jakarta. Det er i hovedsak en taxi, men med en motorsykkel istedenfor en bil. Foruten taksameter og selskapets identitetskort, har passasjeren tilgang til en hjelm, engangshårnett til å bruke under hjelmen og en ekstra regnfrakk. I motsetning til vanlige ojeker er har taxijeks lov til å gå inn inngjerede kvartaler og de krever vanligvis en lavere pris.
Jernbane og vannveier
Flere jernbanelinjer betjener Jakarta og kobler byen til naboregionene; Depok og Bogor i sør, Tangerang og Serpong i vest, og Bekasi, Karawang, og Cikampek i øst. I rushtiden overstiger tallet på passasjerer systemets kapasitet kraftig og opphoping er vanlig.
Det ble planlagt en énskinnebane gjennom byen, og en del av det var allerede under bygging, da prosjektet stoppet i 2004. Det ble offisielt gitt opp i 2008, hovedsakelig på grunn av mangel på investorer til å finansiere det hele. Hvis det hadde blitt gjennomført ville monorailen ha bestått av to linjer.
Et tolinjers metrosystem er foreslått, med en nord-sør linje mellom Kota og Lebak Bulus, uten forbindelser til de kansellerte monoraillinjene, og en øst-vest linje, som vil kobles til nord-sør linjen på Sawah Besar Station. Når det står ferdig vil det være en kombinasjon av t-bane og forhøyede spor. Byggingen startet i april 2012 og de første 15,2 kilometrene mellom Hotel Indonesia og Lebak Bulus og nord-sør linjen er planlagt å være operativt innen 2016.
Den 6. juni 2007 åpnet Vannveien, en ny båttjeneste langs Ciliwungelva. På grunn av den store mengden flytende søppel som satte seg fast propellen er den ikke lenger i drift. Varierende vannstand i den tørre og den våte årstiden var også en medvirkende faktor til nedleggelse.
Lufttransport
Soekarno-Hatta internasjonale flyplass (CGK) er den viktigste flyplassen i Jakarta, og Indonesias hovedport til omverden. Den blir benyttet av både private og kommersielle flyfraktere og kopler Jakarta med andre indonesiske byer og internasjonale reisemål. Den er Indonesias travleste flyplass med over 47 millioner passasjerer årlig. Den andre flyplassen, Halim Perdanakusuma internasjonale flyplass (HLP) betjener mest private flygninger samt fly med regjeringsmedlemmer og presidenten.
Vennskapsbyer
Jakarta har flere vennskapsbyer rundt om i verden:
Benny Lennartsson
Benny Lennartsson (født 14. desember 1942 i Örebro, Sverige) er en tidligere fotballspiller og trener for flere norske fotballklubber, inklusive og Viking FK. I norsk fotball er Lennartsson mest kjent for sine perioder i Viking (1988-1991 og 2000-2002). Viking tok i disse periodene ett seriemesterskap (1991) og to cupgull (1989, 2001). I 1991 og 2000 fikk han også Kniksenprisen som årets trener i Norge. Lennartsson har i tillegg vært trener/manager i Sverige, Danmark, England og Sveits. I mars 2010 ble han engasjert som assistent for landslagssjef Sven-Göran Eriksson i. Benny er en meget karismatisk og engasjert trener.
Örebro SK
Våren 1968 var Lennartsson med (som angriper) på en av de beste sesongstartene for den svenske klubben, med fem strake seire, en uavgjort og nok en seier, på de syv første kampene. Det første tapet kom først i den 8. serierunden, men Örebro SK avsluttet ikke like sterkt, og tok kun tre poeng på de fem siste kampene.
Lennartsson ble trener for sin gamle klubb som han spilte i, i 1975. Han var trener der i 2 sesonger, med 52 kamper spilt, og Örebro SK vant 15 av disse.
I den første sesongen (1976) med Lennartsson som trener, fikk Hasse Borg sitt gjennombrudd som spiller, og etablerte seg på det svenske landslaget. Örebro SK endte som nr. 5 i serien. Året etter startet dårlig for laget, og mot slutten av sesongen truet nedrykk. Først i siste serierunde, klarte laget å redde plassen i Allsvenskan for neste sesong. Örebro SK fikk heller ingen bra sesong i 1978. Laget lå nederst på tabellen, og var på det beste nr. 11. I siste serierunde ble nedrykket et faktum, noe som også resulterte i Lennartsson siste sesong som trener der.
IFK Sundsvall
I 1979 overtok Lennartsson overtok trener for IFK Sundsvall i deres retur til Allsvenskan etter nedrykket i 1977.
Viking FK
Lennartsson overtok som trener i 1988 etter Svein Kvia. Stavanger-klubben var da i norsk 2. divisjon (nåværende 1. divisjon), og hadde endt som nr. 8 i sesongen 1987. Under Lennartssons ledelse vant Viking 2. divisjon avdeling A etter å ha scoret det avgjørende målet på overtid borte mot Vard i Haugesund. Laget kunne dermed vende tilbake til den øverste nivået i norsk fotball to år etter nedrykket i 1986. Samme år kom Viking til 4. runde i cupen.
I 1989 hadde Viking en bra sesong og avsluttet som nr. 6 i serien, men opprykket ble kronet med å vinne cupen da Viking slo 2–1 i finalen.
I sesongen 1990 forbedret Viking seg noe, men ble allikevel bare nr. 5 i serien som Rosenborg vant. Trønderlaget vant også cupen, mens Viking røyk ut i 4. runde. Viking deltok også i Cupvinnercupen, men røk ut i 1. runde.
Sesongen 1991 hadde flere minnerike oppgjør. Viking slo Lillestrøm SK 2-1 borte allerede i 2. runde, fortsatte med å ta poeng i en målløs kamp mot Rosenborg borte i 4. runde, før siddissene slo Brann 2-1 på hjemmebane. Molde FK ble slått 3-2 hjemme i 6. runde, før i 11. runde banket Viking 4-1 og sørget for årets første tap, noe Strømsgodset fulgte opp i runden etter med 3-1 i Drammen. Viking ledet da serien 1 poeng foran. Viking kom tilbake på vinnersporet ved å slå Lillestrøm 2-1 hjemme, og Tromsø borte i 14. runde. Kampen etter ventet Rosenborg i Stavanger, men Viking slo trønderlaget 1-0. Viking dro deretter til rosenes by for å slå tidligere cupfinale-motstander Molde FK hele 3-0. Etter den 18. runden ledet Stavanger-laget serien med 8 poeng. Da meldte nerver og dårlig spill seg, og Kongsvinger slo Viking i neste kamp. Seriemesterskapet ble dog sikret allerede to runder før slutt, da Viking ledet serien med 7 poeng, selv om Viking tapte hjemme 3-4 for Lyn i samme runde. Men siden lagene bak, og Rosenborg spilte uavgjort i deres innbyrdes oppgjør på Lerkendal, ble serien avgjort med tap. Viking avsluttet seierssesongen med å tape for Fyllingen borte og spille uavgjort mot hjemme. Viking vant serien 5 poeng foran Rosenborg. Dette var Stavanger-lagets åttende seriemesterskap.
Norge U-21 landslag
Lennartsson var hovetrener for U21-landslaget med Nils Johan Semb som assistenttrener.
Lyngby FC
Lennartsson sine tre sesonger resulterte i 4.-plass (95/96), 7.-plass (96/97) og 6.-plass (97/98) i Superligaen. I sitt siste år ble han kåret til årets trener i Danmark.
Mot slutten av karrièren i Lyngby, var han nevnt som en kandidat til trenerjobben for belgiske Standard Liège, og han hadde tidligere vært koblet til Helsingborg og Feyenoord.
Bristol City
Lennartsson begynte sin karrière i den engelske klubben etter at den hadde klart å klore seg til en plass i Division One, og da John Ward gikk av som manager i oktober 1998 var det Lennartsson sin tur. Lennartsson ble ingen suksess hverken for klubben eller fansen. Allerede etter de to første kampene bar fansen bannere med «Go home, f... swede». Lennartsson sine to første kamper endte med to stygge tap, hhv 5-0 borte for Bradford City og 1-6 hjemme mot Wolwes. City fortsatte med å ikke vinner kamper i januar til og med mars 1999. Bristol City endte på desidert sisteplass og Lennartsson ble sparket i mai 1999, til fordel for Tony Pulis.
Retur til Viking FK
Lennartsson overtok som trener i 2000 for danske Poul Erik Andreasen. Den første sesongen endte med cup-finalen mot Odd Grenland som Viking tapte 2-1 e.e.o. I serien 2000 endte Viking på 3.-plass bak Lillestrøm SK og 9 poeng bak seriemester Rosenborg.
Sesongen 2001 ble bedre for Lennartsson og Viking FK. I serien 2001 endte Viking igjen på 3.-plass bak Lillestrøm SK og 8 poeng bak seriemester Rosenborg. I cupfinalen gikk det bedre og det endte med finaleplass. Viking hadde slått Bodø/Glimt borte i 3. runde, og Tromsø 1-0 i kvartfinalen, før laget fikk hevnet finaletapet året før ved å slå ut Odd Grenland. Før cup-finalen i 2001 ble Lennartsson regnet for å være en av fotballforbundets kampinspektører sine minst likte trenere på sidelinjen grunnet sin svært "utagerende oppførsel". Dette hindret imidlertid ikke Viking og Lennartsson fra å slå Bryne 3-0 i cup-finalen og ta sitt 5. cupmesterskap.
Lennartsson sitt temperament ble igjen godt synlig da han kranglet med Erik Fuglestad på treningsfeltet på grunn av Fuglestad var "pinglete i dueller".
I 1. runde av UEFA-cupen i 2002-03, klarte Viking under Lennartsson å slå ut Chelsea FC med 4-2 i Stavanger, etter å ha tapt 2-1 i London, 5-4 til Viking totalt. Jubelscenene da Viking slo ut Chelsea fra Uefacupen ble så kraftige at han påførte seg selv en strekk. Viking tapte for spanske Celta i 2. runde, etter 3-0 i Spania og 1-1 i Stavanger. Dette uavgjortresultatet ble så Lennartsson sin siste kamp som Vikingtrener, da Lennartsson noe tidligere hadde fått beskjed om at han ikke var "ønsket i klubben lenger". Lennartsson mening om denne avskjeden var: "Jag ska använda fem ord för att beskriva vad jag känner: Förnedrande. Dålig stil. Helt otroligt. Mer kommer jag inte att säga. Saken är utagerad och jag vill inte bidra till någon debatt. That’s it".
Viborg FF
Lennartsson ble hentet inn av danske Viborg FF i 2004 for å redde plassen i dansk superliga. Det klarte han. Viborg vant seks og spilte to ganger uavgjort i de 10 siste kampene. Til slutt endte laget midt på tabellen.
"lite av varje"
I USA-VM i 1994 var han taktisk rådgiver for det svenske bronselaget. Lennartsson ble også observert som svensk "spion" under fotball-VM i Tyskland i 2006, og han uttalte selv at han drev med "lite av varje". Han hadde i en periode også oppdrag med å følge svenske landslagsspillere i den franske serien.