cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Christian Holst (kammerherre)
17. mai 1844 fikk Holst satt inn en innbydelse i Morgenbladet der han inviterte til opprettelse av en «Forening til Kunst- og Fortidslevninger». 16. desember 1844 ble Fortidsminneforeningen formelt stiftet, og i direksjonen satt Holst sammen med malerne Joachim Frich og Adolph Tidemand, arkitekt Johan Henrik Nebelong og formannen, professor i historie Rudolf Keyser. Fortidsminneforeningen var en av verdens første landsdekkende organisasjoner for kulturminnevern.
Christian Holst ble utnevnt til kammerherre ved hoffet i 1839. Ved kammerherre Hedemarks død i 1846 overtok han bestyrelsen av Bygdøy kongsgård. Her kom han etter hvert til å bygge opp verdens første friluftsmuseum Oscar IIs Samling, som i dag er en del av Norsk Folkemuseum.
I anledning kong Karl IVs kroning i Trondheim i 1860 ble Christian Holst utnevnt til overintendant ved Hofforvaltningen i Christiania. Fra samme år var han også kansellist, senere sekretær og seremonimester, ved Den kongelige norske St. Olavs Orden. I 1872 ble Holst sjef for Hofforvaltningen, fortsatt med ansvar også som sekretær for regjeringsformannen, som universitetssekretær, som ordenssekretær og som kongsgårdsbestyrer. Holst mottok en rekke æresmedlemskap, ordener og utmerkelser.
Christian Holst kom imidlertid på kant med professor Yngvar Nielsen (1843–1916), som også fungerte som historielærer for prinsene. Da Holst døde i 1890, skrev Nielsen en anonym nekrolog over kammerherre Holst, hvor han blant annet omtalte ham som en dilettant.
Det er imidlertid ingen tvil om at få mennesker har utrettet mer for Norges vekst og fremgang i løpet av unionstiden, og at flere av den unge statens lovende kunstnere nettopp hadde Christian Holst å takke for hjelp og oppdrag da de mest trengte det.
Bioforsk
Bioforsk (opprettet 1. januar 2006 i Ås kommune) var et norsk forskningsinstitutt innen landbruk, matproduksjon, miljø og ressursforvaltning. Det var organisert under Landbruks- og matdepartementet og hadde sju forskningssentre med om lag 500 ansatte.
Bioforsk var resultatet av en fusjon i 2006 mellom tre institusjoner
Kållekärr
Kållekärr er et tettsted i Tjörn kommune i Västra Götalands län i landskapet Bohuslän i Sverige. I 2010 hadde tettstedet 560 innbyggere.
Bioforsk
Bioforsk ble erstattet av Norsk institutt for bioøkonomi fra 1. juli 2015.
Bioforsk Plantehelse
Bioforsk Plantehelse har hovedansvar for forskning og utvikling innen plantehelse og plantevern. Senteret har spesialkompetanse på plantesjukdommer, ugras, klimaeffekter, skadedyr, genetikk og bioteknologi. Integrert plantevern, biologiske bekjempingsmetoder og varslingssystemer er viktige arbeidsområder. Senteret arbeider også med landbruksmeteorologi, økotoksikologi og risikoanalyser. Bioforsk Plantehelse holder til på Ås i Akershus.
Bioforsk Øst
Bioforsk Øst har hovedansvar for forskning og utvikling innen korn, oljevekster, erter, frøavl, potet, grønnsaker og urter. Senteret arbeider også med forskning på blant annet bær, grovfôr, gras til grøntanlegg, småfe, økologisk landbruk, presisjonsjordbruk og landbruksbasert næringsutvikling i fjellbygdene. Hovedkontoret ligger på Kapp i Oppland, men senteret har også avdelinger i Nes på Hedmark, Grimstad, Kvikne og i Valdres.
Bioforsk Vest
Bioforsk Vest har hovedansvar for forskning og utvikling innen hagebruk og grøntmiljø. Senteret har spesialkompetanse på frukt og bær, dyrking av grønnsaker og bær i veksthus, produksjon av juletrær og pyntegrønt, samt etablering og skjøtsel av grøntanlegg, inkludert gras til sports- og fritidsanlegg. Senteret arbeider også med grovfôr og kulturlandskap. Hovedkontoret ligger på Klepp i Rogaland, men senteret har også avdelinger i Ullensvang og Fjaler.
Bioforsk Midt-Norge
Bioforsk Midt-Norge har hovedansvar for forskning og utvikling innen grovfôr og kulturlandskap. Senteret arbeider i tillegg med korn, bær, veksthuskulturer, grønnsaker, potet og bioenergi. Bioforsk Midt-Norge holder til på Kvithamar i Stjørdal, Nord-Trøndelag.
Bioforsk Nord
Bioforsk Nord har hovedansvar for forskning og utvikling innen arktisk landbruk og utmark. Senteret har spesialkompetanse på ville bær, samt næringsmessig bruk og utvikling av utmark og innlandsfiskeressursene. Senteret er en viktig tilrettelegger for innovasjonsbasert utvikling i nordnorsk landbruk og naturbruk. Hovedkontoret ligger i Tromsø, men senteret har også avdelinger i Bodø og på Tjøtta. Avdelinga på Tjøtta administrerer også Norsk viltskadesenter.
György Kurtág
György Kurtág (1926–) er en ungarsk komponist og pianist.
Ved siden av György Ligeti regnes Kurtág som den viktigste ungarske komponisten etter 1945.
Biografi
György Kurtág flyttet til Budapest i 1946 for å studere ved Franz Liszt-akademiet. Her møtte han foruten sin framtidige hustru Márta også György Ligeti som ble en nær venn. Hans lærere i komposisjon var Sándor Veress og Ferenc Farkas, på piano Pál Kadosa og kammermusikk Leó Weiner. Kurtág ble uteksaminert i piano og kammermusikk i 1951 og komposisjon i 1955.
Etter oppstanden i Ungarn oppholdt han seg et år i Paris i 1957/58, hvor han studerte komposisjon hos Darius Milhaud og Olivier Messiaen. Et samarbeid med psykologen Marianne Stein fikk også avgjørende betydning for hans kunstneriske utvikling. På denne tiden oppdaget han Anton Weberns musikk og Samuel Becketts sceneverk. Strykekvartetten han komponerte etter at han returnerte til Budapest i 1959 ble et stort vendepunkt; selv kaller han dette stykket sitt opus 1.
Mellom 1960 og 1968 arbeidet han som repetitør ved Budapest filharmoniske orkester. I 1967 ble han utnevnt til professor i pianospill og senere også i kammermusikk ved Franz Liszt-akademiet. Han underviste her fram til 1993, men bodde et år i Berlin i 1971.
Kurtágs internasjonale ry begynte å befestes med Messages de feu Demoiselle R. V. Troussova («Den avdøde frøken R.V. Troussovas budskap») for sopran og kammerorkester, som hadde premiere i Paris i 1981. Fra tidlig i 1990-årene har han stadig oftere arbeidet utenfor Ungarn, blant annet var han «composer in residence» ved Berlinfilharmonien (1993–1995) og ved Wiener Konzerthaus (1995).
Fra 2002 har han bodd sammen med sin kone i nærheten av Bordeaux.
Musikk
Ved siden av György Ligeti regnes Kurtág som den viktigste ungarske komponisten etter 1945. Mens Ligeti forlot Ungarn etter oppstanden i 1956 og snart ble en kjent komponist i vesten, ble Kurtág værende i Ungarn og var lenge bare kjent for spesielt interesserte. Først ved midten av 1970-tallet begynte musikken hans å bli gjenstand for omfattende oppmerksomhet i Vest-Europa. I dag blir hans musikk oppført over hele verden, og foreligger på flere innspillinger.
Kurtágs musikk preges av den samme fortettede musikalsk teksturen som kjennetegner Anton Weberns musikk, men Kurtágs tonespråk er mer lekende og innfallsrikt. Et spesielt trekk ved Kurtág er at han legger igjen skjulte og krypterte referanser i verkene sine, for eksempel opustall eller titler: op. 27 «…quasi una fantasia …» henspiller på Beethoven, og op. 28 Officium breve på Weberns strykekvartett med samme opustall. I tillegg kommer kompositoriske hint i de mange i Játékok-stykkene. Dessuten preges mange av Kurtágs verk av romlighet: … quasi una fantasia… som hadde premiere på Berlin-festivalen i 1988, var den første komposisjonen der han lar publikum «omsluttes» av musikk.
Shihe
Shihe (kinesisk: 浉河区; pinyin: Shīhé Qū) er et bydistrikt i byprefekturet Xinyang i provinsen Henan i Folkerepublikken Kina. Det har et areal på 1.783 km² og teller ca. 600.000 innbyggere (2002).
Samferdsel
Kinas riksvei 312 løper gjennom området. Den fører fra Shanghai og ender ipå grensen mot Kasakhstan, og passerer blant annet Suzhou, Nanjing, Hefei, Xinyang, Xi'an, Lanzhou, Jiayuguan og Ürümqi.
Delelinje
Delelinje er ofte synonymt med grenselinje til sjøs mellom to stater. Delelinje opprettes mellom to stater der hvor det er så kort avstand mellom statenes grunnlinje at det ikke naturlig er internasjonalt farvann mellom statene. Delelinjen trekkes også utover grensen for territorialfarvann (12 nautiske mil siden 1982), i praksis trekkes den også som avgrensing av statenes økonomiske soner (200 nautiske mil siden 1982). Avtaler mellom stater om delelinje skjer normalt gjennom bilaterale forhandlinger, og ratifiseres statsrettslig av landenes lovgivende forsamlinger eller statsoverhoder. Forhandlende stater må samtidig ta hensyn til havretten.
Et vanlig prinsipp for en delelinje er midtlinjeprinsippet, det vil si at delelinjen går like langt fra de to staters grunnlinje. Grunnlinjen er forklart i FNs havrettskonvensjon, artikkel 5 og 7. Normal grunnlinje følger lavvannslinjen slik den er gjengitt på kyst-statens sjøkart. Rette grunnlinjer kan trekkes mellom ytterste punkter av tørt land ved lavvann, når kysten er uregelmessig, som for eksempel den norske kysten (begrenset i lengde mellom nabopunkter til 48 nautiske mil).
Denys Hay
Denys Hay (født 29. august 1915 i Newcastle upon Tyne i England, død 14. juni 1994) var en historiker som spesialiserte seg på den europeiske middelalderen og renessansen, og huskes for å ha vektlagt spesielt Italias betydning og innflytelse på den europiske historien. Hay jaktet på de lange linjene i den historiske prosessen og hadde samtidig et øye på hvordan sosiale systemer påvirket livene til menneskenes hverdag.
Hylster
Et hylster er en oppbevaringstaske som er tilpasset elementet det skal bære og beskytte. Hylster kan festes i et belte eller liknende, eller har egne festemuligheter. Materialet som brukes kan variere, men det mest brukte er nylon, lær, plast og cordura. Forskjellige typer hylster er lårhylster, skulderhylster, hoftehylster og ankelhylster.
Denys Hay
Hay underviste på Universitetet i Edinburgh i Skottland fra 1954 og fram til han gikk av med pensjon i 1980. Han blir husket med et eget seminar oppkalt etter ham. Han var også tilknyttet Det europeiske universitetsinstituttet i Firenze etter 1980.
Hylster
Lårhylster
Lårhylster er en modifisert oppvaringstaske for håndvåpen eller kniv, montert på låret. Lårhylsteret låses som oftest på et hoftebelte i overkant og rundt låret med enten en eller to stropper. Hylsterets mening er å beskytte våpenet det oppbevarer samt å være lett tilgjengelig.
Delelinje
Eksempler på delelinjer
I Nordsjøen trekkes det delelinjer i hele havområdet. Norge inngikk avtale om delelinje med Storbritannia og Danmark på 1960-tallet. I Norskehavet er det noen steder så stor avstand mellom Norge og Island at delelinjen (de økonomiske sonenes grenselinjer) avbrytes av lommer av internasjonalt farvann (Smutthavet).
Hylster
Feste
Hylsteret kan feste pistolen på flere måter:
Delelinje
Eksempler på delelinjer
Sovjetunionen, og senere Russland, har i mange tiår hevdet sitt sjøterritorium i nord avgrenset ved sektorlinjer trukket i rett linje mot Nordpolen fra navngitte punkter på land. Dette har vært hevdet overfor både Norge i Barentshavet og overfor USA i Beringstredet. Overfor Norge anerkjente Russland riktignok umuligheten av å gjøre krav på Fiskevernsonen ved Svalbard, som ville ligget litt inne på russisk side av sektorlinjen. Sektorlinjen ble som russisk forhandlingspunkt trukket fra Grense Jakobselv og langs en midtlinje ut Varangerfjorden, og deretter i en rett nordlig meridianlinje (men rundt fiskerivernsonen) til nordpolen. Russerne godtok ikke det norske kravet om midtlinje mellom Svalbard og Frans Josefs land, da avstanden mellom disse oversteg territorialfarvannets utstrekning.
I 2010 ble de to land enige om en avtale om delelinjen i Barentshavet.
Die Linke
Die Linke («de venstreorienterte») er et tysk politisk parti som ble etablert 16. juni 2007 ved en sammenslutning av Die Linkspartei.PDS og Arbeit & soziale Gerechtigkeit – Die Wahlalternative (WSAG). Partiets mål er å gjøre Tyskland til en demokratisk sosialistisk stat.
Die Linke er medlem av Det europeiske venstrepartiet og virksomme i NELF (Det Europeiske Venstrepartis Forum).
Partiets politikk
Partiet ser seg i en partipolitisk tradisjonslinje som fører tilbake til Rosa Luxemburg og Karl Liebknecht. Det har brutt med stalinismen, men bygger på politiske erfaringer i både DDR og Forbundsrepublikken Tyskland.
Partiet går inn for
Forbundsdagen
Ved Forbundsdagsvalget i 2009 fikk partiet 11,9 prosent av andrestemmene (partistemmene). I tillegg fikk partiet 16 direktemandater (valgt ved førstestemmene) fra fem delstater (Berlin, Brandenburg, Mecklenburg-Vorpommern, Sachsen-Anhalt og Thüringen) og ble dermed betydelig styrket sammenliknet med Forbundsdagsvalget i 2005. I Sachsen-Anhalt og Brandenburg ble Die Linke det største partiet, foran SPD og CDU. Partiet har 76 medlemmer av Forbundsdagen og dermed den fjerde største fraksjon. Gruppen i Forbundsdagen består av 40 kvinner og 36 menn.
Delstatsparlamenter
Die Linke er representert i 13 delstatsparlamenter. Partiet kom under sperregrensen på 5 % i Rheinland-Pfalz, Baden-Württemberg og Bayern. Partiet står sterkest i Saarland i vest og i Brandenburg, Sachsen-Anhalt, Sachsen, og Thüringen i øst. Partiet fikk i etter valget i Thüringen 2014 sin første ministerpresident i en tysk delstat. Det er representert i delstatsregjeringen i Brandenburg, forøvrig i en koalisjon med SPD.
Partiet har i øst karakter av å være et regionalt folkeparti. Det er der på størrelse med SPD og CSU og sitter i samtlige delstatsforsamlinger. Etter sammenslåingen med WASG har partiet fått styrket fotfeste i vest, og har etter de siste delstatsvalgene representasjon i fire delstatsforsamlinger i vest, med en oppslutning på 8,4% i Bremen som der beste valgresultatet. På meningsmålinger ligger de jevnt på en oppslutning på landsplan på over 10%.
Selv om sosialdemokratene i øst samarbeider med Die Linke, utelukker sosialdemokratene stort sett samarbeid med Die Linke i vest eller på riksplan. Partiets inntreden i tysk rikspolitikk har skapt flere nye dilemmaer for de etablerte partiene, men særlig for sosialdemokratene. Oppslutningen ved parlamentsvalget i 2005, skapte en situasjon der sosialdemokratene måtte velge mellom å samarbeide med Die Linke eller sin tradisjonelle motstander: de konservative kristeligdemokratene, hvorav SPD valgte sistnevnte.
Samarbeid med DKP-medlemmer
Medlemmer av Deutsche Kommunistische Partei ble før 2008 valgt på listene til Die Linke til ca. 20 lokale folkevalgte forsamlinger. Christel Wegner ble på denne måten innvalgt til Niedersachsens landdag. Hun ble imidlertid etter å ha gitt omstridte uttalelser, utelukket fra partiet 18. februar 2008. Christel Wegner krevde gjenninnføring av Stasi og forsvarte byggingen av Berlinmuren. Siden ble det på Die Linkes landsmøte i 2008 vedtatt å kreve av de oppførte på valglistene at de aksepterte visse grunnsetninger i partiprogrammet.
Historie
Partiet Die Linke oppsto i 2007 ved en sammenslåing av Linkspartei.PDS som inntil 1989 het SED og var det statsbærende partiet i DDR, og WASG en regjeringskritisk gruppe i SPD.
Linkspartei.PDS samarbeidet med SPD-utbryterne i WASG allerede ved Forbundsdagsvalget i 2005. Da åpnet partiet sine lister for WASG, og partiene dannet en felles fraksjon i Forbundsdagen etter valget.
Overvåking
Die Linkspartei.PDS har gjennom mange år vært observert av Bundesamt für Verfassungsschutz og nevnt i den årlige Verfassungsschutzbericht under «venstreekstreme bestrebelser og mistenkelige tilfeller». Også det nye partiet Die Linke har fløyer som beskrives som venstreekstreme. Således heter det i Verfassungsschutzbericht 2006:
I mai 2008 bestemte den føderale innenriksministeren, Wolfgang Schäuble, at Die Linke også i fremtiden skal observeres av Bundesamt für Verfassungsschutz. Han begrunnet det med at det finnes «åpent ekstremistiske sammenslutninger» i partiet. Dette skjedde i forbindelse med fremleggingen av Bundesverfassungsschutzbericht 2007, som over 6 sider behandler ekstremister og gammelkommunister i Die Linke.
Delstatenes kontorer for forfatningsbeskyttelse har forskjellig praksis: I for eksempel Bayern og Baden-Württemberg blir hele partiet Die Linke observert og klassifisert som venstreekstremt. I andre delstater som Sachsen, er det bare deler av partiet som observeres. I noen delstater som i Brandenburg blir Die Linke ikke observert i det hele tatt. Disse forskjellene kan begrunnes med forskjellige politiske flerheter i hver delstat. Også en rekke enkeltpolitikere for Die Linke blir observert på individuelt grunnlag.
Australia under Sommer-OL 1932
Australia under Sommer-OL 1932. Tretten sportsutøvere fra Australia deltok i fem grener under Sommer-OL 1932 i Los Angeles. Australia kom på tiendeplass med tre gull-, en sølv- og en bronsemedalje. Andrew Charlton, som ble olympisk mester i svømming 1924, var Australias flaggbærer under åpningsseremonien.
Die Linke
Forhold til tidligere Stasi-medlemmer
Linkspartei.PDS har tidligere blitt kritisert av kommissæren for Stasi-arkivene, Marianne Birthler, for å nominere en rekke politikere med fortid som Stasiangivere.
Den partinære avisen Neues Deutschland, som utgis av partiets tidligere leder Lothar Bisky, er samlokalisert med en organisasjon for tidligere DDR-funksjonærer, «Gesellschaft zur Rechtlichen und Humanitären Unterstützung».
Partiledelse på forbundsplan
Partiledelsen til Die Linke har fra partiets grunnleggelse vært delt på to personer.
Soleieblomsterflue
Soleieblomsterflue (Cheilosia albitarsis) er en middelstor flue som tilhører familien blomsterfluene. Den finnes over hele Norge.
Utseende
En middelsstor (7-11 mm), helsvart blomsterflue, en av de større Cheilosia-artene. Fasettøynene har lange, lyse hår hos hannen, men er nakne hos hunnen. Hannen har en spist framskytende midtknøl i ansiktet, mens hunnens er ganske liten. Kroppen er litt matt svart, med mest mørke hår. Beina er svarte bortsett fra de midterste leddene på forføttene som er gulbrune. Vingene er litt grått røykfargede.
Levevis
Denne arten påtreffes helst på fuktige enger. Larvene utvikler seg i rotstokkene på krypsoleie, trolig også andre soleier. De voksne fluene flyr i mai-august.
Utbredelse
Arten er utbredt i nesten hele den palearktiske sone, også over hele Norge.
Reverød urteblomsterflue
Reverød urteblomsterflue (Cheilosia chrysocoma) er en middelstor flue som tilhører familien blomsterfluene. Den finnes over hele Norge bortsett fra de aller nordligste områdene.
Utseende
En middelsstor (9-12 mm), svart blomsterflue, tett kledt med brunrøde hår, en av de større Cheilosia-artene. I motsetning til de fleste andre Cheilosia-arter er denne lett å kjenne igjen på den reverøde pelsen og de oransje antennene. Fasettøynene har lange, lyse hår. Antennene er livlig oransje. Kroppen er litt matt svart, tett kledt med brunrøde ("reverøde") hår. Beina er gulbrune med mørkere lår. Vingene er klare, litt brungule langs årene, med brungult vingemerke.
Levevis
Denne arten påtreffes helst på fuktige enger og beitemarker. Larvene utvikler seg i røttene på tistler, kanskje også på sløke. De voksne fluene flyr i mai-juni og er gjerne blant de første blomsterfluene om våren.
Utbredelse
Arten er utbredt i den palearktiske sone østover til Bajkalsjøen, også over hele Norge bortsett fra den nordlige delen av Finnmark.
Sätra tunnelbanestasjon
Stasjonen ble innviet 16. mai 1965 som den 63. stasjonen, og var den siste som ble innviet i regi av AB Stockholms Spårvägar (SS). Sätra var endestasjon frem til 1. mars 1967, da banen ble forlenget.
Kelpo Gröndahl
Kelpo Gröndahl (1920–1994) var en finsk bryter og politiker. Han deltok i de olympiske leker 1948 i London og 1952 i  Helsingfors.
Gröndahl vant en olympisk sølvmedalje i bryting under Sommer-OL 1948 i London. Han kom på andreplass i den nest tyngste vektklassen, lett tungvekt opp til 87,0 kg, i gresk-romersk stil. Han tapte finalen til Karl-Erik Nilsson fra Sverige.
Fire år senere, under Sommer-OL 1952 i Helsingfors, ble han olympisk mester i bryting lett tungvekt i gresk-romersk stil.
Fra 1962 til 1970 satt Gröndahl i den finske riksdagen, der han representerte Demokratiska Förbundet för Finlands Folk.
Myggenäs
Myggenäs er et tettsted i Tjörn kommune i Västra Götalands län i landskapet Bohuslän i Sverige. I 2010 hadde tettstedet 1 230 innbyggere.
Gustav Hertz
Gustav Ludwig Hertz (født 22. juli 1887 i Hamburg, død 30. oktober 1975 i Berlin) var en tysk fysiker, professor og nobelprisvinner.
Liv og virke
Hertz ble født i Hamburg og studerte ved Universitetet i Göttingen, München og Berlin frem til han ble uteksaminert i 1911. I 1913 begynte han som forskningsassistent ved Universitetet i Berlin, men ble tvunget til å forlate tjenesten alt året etter på grunn av første verdenskrig. Under krigen ble Hertz alvorlig skadet, men kunne fremdeles vende tilbake til Berlin i 1917, der han fikk tjeneste som privatdosent. Mellom 1920 og 1925 jobbet han i fysikklaboratoriet ved Philips' lampefabrikk i Eindhoven.
I 1925 ble Hertz valgt til professor og sjef for Instituttet for fysikk ved universitetet i Halle, hvor han ble frem til 1928 da han flyttet tilbake til Berlin for å bli sjef for Instituttet for fysikk ved Technische Hochschule Berlin. Av politiske grunner forlot han den akademiske verden i 1935 for å heller virke i industrien gjennom sin tjeneste som sjef for Siemens' forskningslaboratorium.
Ved andre verdenskrigs slutt i 1945, havnet Hertz i Sovjetunionen. Der jobbet han frem til 1954 da han fikk jobb ved Instituttet for fysikk ved Karl-Marx-Universität i Leipzig. Her ble han frem til han gikk av med pensjon.
Hertz mottok Nobelprisen i fysikk i 1925 sammen med professor James Franck for deres oppdagelse om de lover som styrer ved en kollisjon mellom et elektron og et atom (Franck-Hertz eksperimentet).
Han var nevø av fysikeren Heinrich Rudolf Hertz og far til Carl Hellmuth Hertz.
Albert I av Sachsen
Albert (født 23. april 1828 i Dresden i kongeriket Sachsen, død 19. juni 1902 på Schloss Sibyllenort ved Oels) var konge av Sachsen fra 1873 til 1902.
Bakgrunn
Han var sønn av kong Johann I og hans hustru Amalia Augusta av Bayern. Han gjennomførte Sachsens inntredelse i det prøyssiskledede tyske riket.
I 1853 ble han gift med den svenske prinsessen Carola av Wasa-Holstein-Gottorp (1833–1907). Ekteskapet var barnløst.
Albert var militært utdannet i alle våpendisipliner, og ledet i 1866 de saksiske troppene. Som saksisk kronprins var han under den fransk-prøyssiske krig 1870/1871 befalhaver for Maas-arméen og ble i 1871 den første saksiske generalfeltmarskalk av det tyske rike.
Konge
Etter sin fars død den 29. oktober 1873 ble Albert konge av Sachsen. Han fortsatte Sachsens innordning i det prøyssiskledede tyske rike. Sentrale aspekter av hans fredssikringspolitikk var i utenrikspolitikken en forsoning med Preussen og bibeholdelsen av en forbundsstatlig ordning i Det tyske rike.
Liste over førsteplasser på den norske singellisten
Liste over førsteplasser på den norske singellisten er en oversikt over samtlige sanger som har toppet VG-lista, Norges offisielle singelliste. Hitlisten startet opp i avisen VG i oktober 1958 med en oversikt over de mest solgte singlene i Norge uken i forveien. I dag omfatter singellisten også digitalt salg og strømming.
Lengst på topp
Singelen som har ligget lengst på toppen av listen, er «Yes Sir, I Can Boogie» med Baccara. Sangen toppet listen i 22 uker i 1977 og 1978.
Flest på topp
The Beatles har toppet VG-lista med flest sanger – hele 21 ulike singler. På andreplass kommer Cliff Richard med ti singler. På tredjeplass kommer Elvis Presley med ni singler, etterfulgt av a-ha og Rihanna som begge har åtte.
Førsteplasser gjennom tidene
Tabellen under omfatter samtlige sanger som har toppet VG-lista siden starten i 1958. Den er laget som en løpende tabell for å kunne sortere på dato, artist, sangtittel eller antall uker på førsteplass. Dersom en sang har toppet listen i flere omganger, er sangen oppført for hver gang den toppet listen. Sangtittelen er imidlertid da etterfulgt av koden (re), og antall uker er satt i kursiv for å vise at dette ikke er sangens første topplassering.
De første tiårene ble det enkelte uker ikke utarbeidet noen lister, blant annet i påsken og julen. Noen år har også 53 uker med lister, mens andre år har 52 uker. Engelske skrivemåter som &, remix og feat. er oversatt til norsk med og, remiks og med.
Albert I av Sachsen
Konge
I 1877 innviet han Albertstadt ved Dresden, den dengang største militærkaserne i Tyskland. I 1879 innviet han fyrsteskolen Sankt Afras nybygg i Meissen, den 24. september 1891 nybygget til Fürstenschule St. Augustin i Grimma.
Med den nye valgloven av 1896 innførte Albert treklassestemmeretten. Sachsen var i hans regjeringstid et foregangsland for konstitusjonelt monarki.
Han ble etterfulgt av sin lillebror som ble kong Georg.
N.Y.P.D.
N.Y.P.D. er en amerikansk kriminalserie som gikk på ABC fra 1967 til 1969. Handlingen var lagt til New York City Police Department der etterforskeren Mike Haines, Johnny Corso og Jeff Ward måtte hanskes med mordere, utpressere, narkotikalangere, voldtektsforbrytere, bombemenn og andre kriminelle. Flere av episodene var basert på virkelige hendelser fra New York politiet. Hovedrollene ble spilt av Jack Warden, Robert Hooks og Frank Converse. Serien ble skapt av Arnold Perl og David Susskind.
Åpningsekvensen med det blinkende politilyset i gaten benyttes også i komiserien Police Squad og i filmkomedien Mannen med den nakne pistol. Begge produksjonene har samme intro (dog med en humoristisk vri).
Gjesteopptredener
Serien ble gjestet av senere kjente skuespillere som blant annet Al Pacino, Jane Elliot, Ralph Waite, Harvey Keitel, James Earl Jones, Gretchen Corbett og Roy Scheider.
Prince-motor
EP er kodenavnet for en ny serie stempelmotorer med fire sylindre på rekke som utvikles av BMW og PSA Peugeot Citroën i samarbeid. Serien består av kompakte motorer med sylindervolum fra 1,4 til 1,6 liter og er utstyrt med mange moderne funksjoner, som direkte innsprøytning og variable ventiltider.
For BMW erstatter disse motorene Tritec-motorene som ble utviklet av BMW og Chrysler og benyttet i BMW Mini. PSA har allerede begynt å bruke Prince-motorene fremfor sin TU-serie, og Peugeot 207 er den første bilen med Prince-motor under panseret.
Motorens komponenter produseres av PSA ved deres fabrikk i Douvrin, Frankrike, mens MINI-motorene produseres i Birmingham, Storbritannia. Samarbeidet ble offentliggjort den 23. juli 2002, og den første motoren ble produsert i 2005. EP-motorene er ikke assosiert med Prince Motor Company.
Sent i 2006 ble samarbeidet utvidet til å gjelde nye firesylindrete motorer, uten at noen detaljer omkring dette har blitt kjent.
Design
Prince-serien har de samme grunnmål som PSAs TU-serie. Mye av den avanserte teknologien er levert av BMW, blant annet deres Valvetronic-system (variable ventiltider). Annen avansert teknikk er olje- og vannpumper som kun brukes når det er nødvendig.
Viftemøll
Viftemøll (Douglasiidae) er en liten familie av små sommerfugler som hører til gruppen Gracillarioidea. Det er bare beskrevet 33 arter, de fleste fra de nordlige områdene. Tre av dem forekommer i Norge. De nyklekte larvene minerer i stengler og bladstilker på ulike slags urter og busker, senere kryper de ut og spiser på bladene fra utsiden.
Utseende
Små (vingespennet til de nordiske artene varierer mellom 7 – 12 mm), mer eller mindre gråspettede møll. Forvingene er avrundede (kurvet ytterkant), og bakhjørnene er trukket ut til en vifte av lange hårfrynser, derav det norske navnet. Kroppen er temmelig kort og kraftig, hodet nokså stort og tett hårete. Palpene er korte, men tykke, tett hårkledte, antennene er trådformede og omtrent så lange som 2/3 av forvingelengden. Forvingene er nærmest økseformede, avlange, med ytterkanten jevnt kurvet, bakhjørnet med en vifte av lange hårfrynser. De er mer eller mindre mørkegrå, ofte med lysere tverrbånd, gjerne med enkelte lyse skjell spredt mellom de mørke. Bakvingene er smale og tilspissede med lange hårfrynser.
Levevis
Viftemøllenes larver lever på forskjellige urter og lave busker, for eksempel markjordbær, bringebær, murer, reinrose, timian og ormehode (Echium vulgare). De bittesmå, yngste larvene minerer inne i stengler eller bladstilker, senere kommer de ut og spiser på bladene utenfra.
Arkitekturåret 1150
Arkitekturåret 1150 er en oversikt over blant annet fullførte bygninger av arkitektonisk betydning, priser, fødte og avdøde personer med tilknytning til arkitektur i 1150.
Haderslevhus
Haderslevhus var et dansk slott i Haderslev. Det nevnes første gang i 1326, da Kristoffer IIs sønn satt fanget inntil borgen 3 år senere ble brent ned av jydene.
Christian I underskrev i 1448 sin håndfestning på borgen, og Christian III ble i 1525 stattholder(?) på Haderslevhus, hvor også hans sønn – den senere Frederik II – ble født i 1534.
Da hertug Hans den eldre overtok borgen i 1540 omtales den som et røverrede, og han iverksatte byggingen av Hansborg – Danmarks første renessanseslott.
Da Hertug Hans døde i 1580 arvet Frederik II slottet og i 1597 ble Christian IV viet på Haderslevhus til Anna Kathrine. Senere benyttet han slottet til elskovsmøter med Kirsten Munk.
I 1627 brant store deler av Haderslev og byen ble okkupert av Torquato Conti. I 1644 fulgte Torstensons okkupasjon og slottet ble brent. Det ble ikke oppført igjen og stenene ble i stedet benyttet av byens borgere til gjenoppbyggingen av byen.
China Datang Corporation
China Datang Corporation (kinesisk: 大唐国际发電股份) er et helstatlig energi-konsern med hovedkontor i Beijing, Folkerepublikken Kina. Det ble grunnlagt 29. desember 2002 i forbindelse med restruktureringen av kinesisk kraftindustri dette året. Selskapet eier kraftprosjekter og energianlegg i hele Kina. CDC har totalt om lag 80 000 ansatte.
På slutten av 2007 hadde selskapet en utbygd kapasitet på 64 823 MW, med anlegg i 27 provinser i hele Kina som produserte 304,8 TWh. Ved utgangen av 2008 hadde installert kapasitet økt til 82 420 MW, og produksjonen var 352,9 TWh.
CPIC eier også 12% av Forskningsinstituttet for varmekraft.
Johannes Johnson
Johannes Johnson (født 1. mai 1864 i Alvdal, død 13. juni 1916 i Oslo) var en norsk teolog og Madagaskarmisjonær. Han ble cand.theol. i 1889 og kom tre år senere til Madagaskar som misjonær for Det Norske Misjonsselskap. I 1911 kom han hjem til Norge på grunn av sykdom, og i 1914 ble han hovedlærer på praktisk-teologisk seminar ved Universitetet i Oslo. Han døde i 1916, 52 år gammel. På hans grav på Vestre gravlund ble det den 19. oktober 1919 avduket et monument over ham under et stort prestemøte.
Johannes Johnson var gift med Dagny Johnson, født Dagny Lie Heidenrich 3. mars 1867. De ble foreldre til en rekke barn, blant andre sokneprest i Uranienborg kirke, senere rektor på praktikum ved Universitetet i Oslo som sin far, Jon Anton Lie Johnson, født 1900. En yngre sønn var biskop Alex Johnson, født 1910. Den norsk-svenske exegeten Anton Fridrichsen var Johannes Johnsons nevø
Tritec (motor)
Tritec er et samarbeid mellom Chrysler Corporation og Rover-gruppen (den gang et underselskap av BMW, startet i 1997 for å utvikle en ny rekkemotor for mindre bilmodeller. Det ble bygget en fabrikk i Brasil som skulle fremstille motoren. Da BMW solgte Rover-gruppen beholdt de eierandelen i Tritec.
Johannes Johnson
Forfatter og salmedikter
Johnson skrev en rekke bøker, og i Norsk Salmebok og Norsk salmebok 2013 finnes det flere salmer av ham: Han har også oversatt den eneste salme vi har fra Madagaskar i Norsk Salmebok:
Tritec (motor)
Tritec-motoren ble utviklet av Chrysler, og er beslektet med deres 2.0-liters motor fra Chrysler Neon. Det er en moderne motor med overliggende kamaksel og 16 ventiler, og det eksisterer tre utgaver: 1.4 liter, 1.6 liter og kompressormatet 1.6 liter.
BMW bruker denne motoren i sin BMW MINI, men vil erstatte motoren med den nye Prince-motoren utviklet i et samarbeid med PSA Peugeot Citroën nå som Chrysler er en del av BMWs erkerival DaimlerChrysler. BMWs kontrakt med Tritec går ut i 2007.
I februar 2006 bød det kinesiske selskapet Lifan på Tritec-fabrikken, da motoren ikke lenger ble brukt av verken BMW eller Chrysler. Lifans planer er å flytte fabrikkens utstyr til Kina, hvor de vil produsere en videreutviklet versjon av Tritec-motoren fra 2008. Disse motorene vil så eksporteres til Europa og Nord-Amerika.
1.4
1.4-litersversjonen (1 397 ccm) har en boring på 77 mm og en slaglengde på 75 mm. Som alle Tritec-motorene har den overliggende kamaksel og 16 ventiler, og er fremstilt av aluminium. Effekten er 55 kW (75 hk) og 122 Nm (90 ft-lbf). Motoren blir benyttet i den portugisiske og greske versjonen av Mini One.
Brukt i:
1.6
1.6-litersversjonen (1 598 ccm) har også en boring på 77 mm, men en lengre slaglengde: 85.8 mm. Effekten er oppgitt til 66 kW (90 hk) og 140 Nm (104 ft-lbf) i One og 85 kW (116 hk) og 149 Nm (110 ft-lbf) i Cooper.
Brukt i:
1.6 SC
Brukt i:
Schaanning
Schaanning er en norsk-dansk slekt som stammer fra Thisted i Danmark. Slekten kom fra Danmark til Norge i 1785/87. Med Peder Christian Schaanning, om hans slekt vet vi svært lite. Han er nevnt med patronymet Christensen ved ett tilfelle. Men hans far skal ha båret navnet Tolbøl(kan ha vært etternavnet), og var degn i Thisted. Ellers skal Peder også ha hatt en eneste bror, som etterlot seg datteren Caroline Tolbøl. Hun hadde to søskenbarn, som av familien ble kalt tante Anna og Stina.
Eorls ed
I J.R.R. Tolkiens historier om Midgard, er Eorls Ed alliansen som ble sverget mellom Midgards nasjoner Rohan og Gondor. Eden stadfestet også at provinsen Calenardhon alltid skulle tilhøre Rohan, og grensene til dette kongedømmet ble etablert.
Schaanning
Peder Christian Christensen Schaanning (1769-1832)
Han jobbet først på kontoret til Sorenskriver Wamberg i øvre Telemarken, deretter hos Sorenskriver Lange i Porsgrund, senere var han fullmektig hos sorenskriver Wessel ved Vestre Porsgrund. Så er han nevnt som «Constitueret Sorenskriver» i Øvre Telemarken-Procurator etter kongelig utnevnelse
Eorls ed
Oath of Eorl Serment d'Eorl
Schaanning
Peder Christian Christensen Schaanning (1769-1832)
Giftet seg 20/3-1803 i Gjerpen kirke med Anne Cathrine Folkmand. Så ble han hentet inn av stattholder Harald Severin Løvenskiold med tittel av forvalter for å bestyre Løvenskiolds eiendom Fossum jernverk i nærheten av Skien. Denne stilling hadde han frem til sin død 29. desember 1832 kl 16:00. Etter hans død reiste Fossum jernverk et jernkors på hans grav i Gjerpen.
John Wolden
John Iversen Wolden (født 10. september 1860 i Orkdal, død 19. juni 1950) var en norsk gårdbruker og politiker (V). Han var stortingsrepresentant i periodene 1904–1909 og 1913–1930.
Wolden ble valgt inn på Stortinget for Søndre Trondhjems Amt i 1902, og kom med unntak av perioden 1910–1912 til å sitte frem til 1930. I perioden 1907–1921, da representantene ble valgt i enmannskretser, representerte han amtets valgkrets nr. 3, Orkedalen – deretter Sør-Trøndelag fylke. Wolden var i alle år medlem i Jernbanekomiteen (nestformann fra 1913), og fra 1927 også den utvidede Utenriks- og konstitusjonskomiteen. Han var Venstres parlamentariske fører 1924–26.
Wolden var odelstingspresident i 1921 og 1922–1924 og stortingspresident 1925–1926.
Veksthusfløtten (Oslo)
Veien fikk navn i 1965 etter et jorde på Linderud gård.
Territorialfarvann
Territorialfarvann er alt sjøareal innenfor territorialgrensen for en kyststat. Territorialfarvannet utmåles som regel fra en selvstendig stats kystlinje. Typisk strekker territorialfarvannet seg 12 nautiske mil (22 kilometer) ut fra kysten, i overensstemmelse med FNs havrettskonvensjon.
Sigert Patursson
Sigert O. Patursson (født 15. oktober 1869 i Kirkjubøur, død 17. september 1931) var en færøysk eventyrer og reiseskildringsforfatter.
Han var sønn av kongsbonden Poul Peder Pedersen (Páll Patursson) og Ellen Cathrine Djonesen (Elin Dalsgarð). Søskenene Helena, Jóannes, Sverri, Gazet og Petur ble alle fremtredende skikkelser i det færøyske samfunnet. Søskenene fikk som små hjemmeundervisning av Joen Hans Jakob Petersen, bror av prost Fríðrikur Petersen.
Sigert Patursson skrev også flere skrifter til støtte for færøysk selvstyre. Han ønsket også at Færøyene skulle bli mer selvberget og utvikle et mer variert næringsliv, og så for seg skogplanting, tanghøsting, kullgruvedrift, tekstilfabrikker, ullspinnerier og vannkraftverk. Patursson ble mye latterliggjort i samtiden for disse tankene, blant annet under avisoverskrifter som «Er manden rigtig klog?», men høstet også ros.
Cirion
I J.R.R. Tolkiens historier om Midgard, var Cirion, sønn av Boromir, og den tolvte herskende Riksforstander av Gondor fra 2489 til 2567 av det tredje tideverv.
Under hans styre samlet det seg onde menn, en stamme Austringer kjent som Balchoth, for et angrep mot Gondor. De dro inn i den nordre provinsen av Calenardhon gjennom Grunnene av Anduin. Cirion kunne ikke avse mange menn til å forsvare denne delen av sitt rike, og i fortvilelse sendte han flere meldinger til sine gamle venner i Éothéod, et folk som levde langt oppe i nord.
Bare en mann, Borondir, nådde Éothéods hovedstad Framsburg, og fikk levert sin beskjed til kong Eorl Unge.
Etter å ikke ha fått svar på sine meldinger på over et år, dro Cirion vest gjennom Anórien, for å forhindre at Austringene krysset Anduin ved Grunnene og Kollemoene.
Gondors hær ble slått og drevet tilbake over elven Limskir til Celebrants mark. Etter noe som antagelig var et koordinert angrep, kom det orker ut av Hithaeglir (Tåkefjellene). De angrep flanken fra vest og drev Gondors styrker mot Anduin. Alt håp var ute da rytterne fra Éothéod kom fra nord. Sammen klarte Éothéod og Gondors hær å overvinne Austringene og orkene, og drev dem ut i Kollemoene.
Cirion var en klok man og så at han kunne bruke Éothéod videre. Han fortalte Eorl at han skulle overlate Calenardhon under hans beskyttelse, og møte Eorl igjen etter 3 måneder. Tilbake i Minas Tirith beordret Cirion noen av sine mest betrodde tjenere å dra til Firienskogene i Anórien, og i hemmelighet rydde veien til fjellet Amon Anwar ved Halifirien fyrtårnet.
Tre måneder senere dro Cirion, hans sønn Hallas, prinsen av Dol Amroth, og to andre av Gondors rådgivere mot Calenardhon, og Cirion møtte igjen Eorl. De besteg Amon Anwar, og Cirion avslørte graven til Elendil, bygd i hemmelighet ved dette fjellet, da dette formet kjernen i Det gamle Gondor. På dette hemmelige stedet avslørte han sin plan i å gi Calenardhon som gave til folket av Éothéod, slik at det skulle bli et evig vennskap mellom Éothéod og folket av Gondor. På vegne av sitt folk takket Eorl ja til denne avtalen og sverget Eorls ed og ble den første konge av Rohan. Ettersom Amon Anwar ikke lenger var i sentrum av Gondor slik det var før Rohan ble dannet, valgte Cirion å fjernet skrinet hvor Elendils levninger lå oppi, og plasserte det i kongenes grav i Minas Tirith.
Cirion døde i år 2567 etter å ha regjert i 78 år, og ble etterfulgt av sin sønn Hallas.
Lijst van stadhouders van Gondor Namiestnicy Gondoru Gondor
VM i skiflyging 2006
Tommy Ingebrigtsen fikk flest poeng i kvalifiseringen, mens Roar Ljøkelsøy hoppet lengst med 205,5 meter. Norges eneste vinner av et verdenscuprenn denne sesongen, Lars Bystøl, ble ikke tatt ut. Italia stilte ikke i mesterskapet, mens Japan stilte med et B-lag og fikk ingen med videre fra kvalifiseringen.
Bakken
Kulm hadde K-punkt 185 meter og bakkestørrelse 200 meter. Bakkerekorden var 214 meter, satt av Sven Hannawald (Tyskland) 31. januar 2003.
VM i innebandy for kvinner 2011
Verdensmesterskapet i innebandy for kvinner i 2011 var det åttende verdensmesterskapet i innebandy for kvinner og ble arrangert i St. Gallen i Sveits i perioden 4. til 11. desember 2011. Det er det åttende verdensmesterskapet for damer. Seksten lag er kvalifisert, og Sverige ble verdensmestere etter å ha slått Finland 4–2 i finalen.
Edwin von Manteuffel
Edwin friherre von Manteuffel (født 24. februar 1809 i Dresden, død 17. juni 1885 i Karlsbad i Böhmen) var en prøyssisk generalfeltmarskalk.
Tidlig karriere
Manteuffel var sønn av geheimreferendarien av Manteuffel, og vokste opp som barn i bedermeiertidens Vormärzatmosfære.
Allerede før 1848 ledsaget han prinsen til hoffet i St. Petersburg, der tsaren Nikolaj I la merke til ham. Hans gode kontaktpunkter i det russiske hoff førte til at han flere ganger senere ble benyttet til militærsendeferder til Russland.
Sammen med Albrecht von Roon, hvis utnevnelse Manteuffel hadde vært pådriver for, ble samtidig med ham rådgiver for monarken. Manteuffel fikk også lempet det slik at Helmuth von Moltke ble utnevnt til sjef for generalstaben. Slik kan man si at Manteuffel fikk som sjef for miliærkabinettet en temmelig sterk posisjon. Men man hadde kanskje overvurdert hans politiske teft, og ham ble tilskrevet en uheldig og heller reaksjonær tendens. Slik ble han av i 1861 ufordelaktig omtalt i juristen og politikeren Karl Twestens brosjyre Was uns noch retten kann som en «katastrofal mann i en katastrofal stilling » (unheilvollen Mann in unheilvoller Stellung). Dette angrepet på hans embedsførsel besvarte Manteuffel ed en tfordring til duell, hvorfra Twesten kom fra det med et sår, og Manteuffel med en kort arrest i Magdeburg.
Stattholder i Elsass-Lothringen
Manteuffel ble i 1879 stattholder i Elsass-Lothringen. Hans faste forhåpning fra første stund som stattholder var å få ført Elsass-Lothringen frem til full autonomi og dermed likeverdig status med de andre delene av Det tyske rike. Han døde før dette målet var nådd.
Ottestad
Ottestad er et område i Stange kommune i Innlandet. Området ligger nord i kommunen, som grenser til Hamar. Ottestad hadde 5712 innbyggere i 2009, slik SSB definerte området. Lokalt varierer størrelsen ettersom en kan referere til Ottestad som et område som dekker Åkersvika helt mot nord. I dette området bor det omtrent 8000 innbyggere (1. jan. 2017). I Åkershagan ligger et fritidsområde hvor en finner Åkershagan opplærings- og aktivitetssenter og Utvandrermuseet.
Opprinnelig var det området rundt Ottestad stasjon som ble betegnet som Ottestad, da dette området hadde det opprinnelige Ottestad poståpneri, med postnummeret 2312, slik det fremdeles er. Bekkelaget, som er en del av Ottestad, hadde eget postnummer og poststed tidligere, 2342 Stangebrua. Dette ble faset ut 1. september 1970 da Ottestad poståpneri ble lagt ned, og postnummeret 2312 omgjort til å omfatte hele området. Bekkelaget er det største handelsstedet i kommunen. Fra tettstedet Bekkelaget og Sandvika er det utsikt over Mjøsa. I Bekkelaget ligger Kjonerud amtmannsgård, som i dag er et kultursenter med variert virksomhet. Ottestad kirke, en korskirke fra 1730, ligger lenger sør.
Ottestad står for rundt 60 prosent av Stange kommunes skatteinntekter.
I Vestbygda ligger den historiske Ringnes gård og Atlungstad Brenneri.
Frem til 1972, da motortrafikkveien ble åpnet fra sør i Stange og frem til Olrud i Ringsaker, gikk E6 gjennom Bekkelaget i Ottestad og over Stangebrua i samme trasé som fylkesvei 222 har nå.
Rekreasjon og fritid
I 2006 åpnet Atlungstad Golf med en 18-hulls bane. Ottestad Idrettslag holder til på Ottestad Idrettspark. A-laget i fotball lå i 2014 i 3. divisjon. I 2008 ble en ny kunstgressbane åpnet i friområdet ved HIAS. Ottestadstien er en 15 km lang tursti rundt Ottestad. Ottestad har to musikkorps, henholdsvis Ottestad Skolekorps og voksenkorpset Ottestad Brass.
Etternavn
Navnet Ottestad brukes som etternavn i Norge av 169 personer. Navnet stammer fra personer som bodde på gårdene Ottestad i Stange og Veøy.
Rönnäng
Rönnäng er et tettsted i Tjörn kommune i Västra Götalands län i landskapet Bohuslän i Sverige. I 2010 hadde tettstedet 1 437 innbyggere.
Diplodocus
Diplodocus var en slekt dinosaurer av typen sauropoder. De levde i den vestre delen av Nord-Amerika i den geologiske perioden jura. Diplodocus er lett å identifisere fra andre sauropoder med sin lange hale, hals og kropp, og sine fire, kraftige bein. Diplodocus er noen av de lengste dinosaurene som man har funnet spor av. Man har funnet bevis for at de kunne bli hele 27 meter lange, men noen forskere har teorier om at de kunne bli hele 33 meter. De var planteetere, som spiste av de aller høyeste trærne.
U Thant
U Thant (burmesisk: ဦးသန; født 22. januar 1909, død 25. november  1974) var en burmesisk politiker og diplomat. Thant var FNs tredje generalsekretær fra 1961 til 1971. Han ble valgt til posten etter at daværende generalsekretær Dag Hammarskjöld døde i en flystyrt i september 1961.
Thant ble født i Pantanaw, Burma, og ble utdannet ved Universitetet i Rangoon. Før han ble byråkrat og diplomat var han lærer og freelancejournalist.
New Zealand-ordenen
New Zealand-ordenen (engelsk: Order of New Zealand) er en newzealandsk orden. Den ble innstiftet 6. februar 1987 av dronning Elisabeth II av New Zealand til belønning for enestående sivile eller militære fortjenester av den newzealandske krone eller New Zealands folk. Ordenen ble innstiftet for å dekke behovet for en høytrangerende orden, som ikke er forbundet med titler eller adelskap. New Zealand-ordenen rangerer som landets fremste, foran New Zealands fortjenstorden og Dronningens tjenesteorden. Ordenen er begrenset til 20 ordinære medlemmer. Dronningen er ordensherre, mens New Zealands generalguvernør er ordenskansler.
Inndeling
New Zealand-ordenen har én klasse. Det er ikke knyttet tittel eller adelskap til ordenen, i motsetning til det som er tilfelle for New Zealands fortjenstorden. Medlemmer av New Zealand-ordenen har rett til å føre bokstavene «ONZ» etter sine navn.
U Thant
Thant ble utnevnt til pressedirektør av de burmesiske myndighetene i 1947. I 1948 ble han kringkastingsjef og året etter utnevnt til informasjonsminister. Fra 1957 til 1961 ledet han den burmesiske FN-delegasjonen.
New Zealand-ordenen
Insignier
Ordenstegnet for New Zealand-ordenen består av en oval medaljong i gull og farget emalje. Medaljongen bærer en versjon av New Zealands riksvåpen som motiv, formet som et ukronet ovalt våpenskjold i emalje omgitt av en smal bord i gull. Utenfor våpenskjoldet står en bred bord med et såkalt kōwhaiwhai-mønster, hentet fra maorienes kunst. Mønsteret er i hvitt, svart og rødt, tradisjonelle maorifarger.
Ordenstegnet er opphengt i et okerrødt bånd med hvite striper nær kantene. Rødt er en farge som også går igjen i ordensbåndene for landets to andre ordener. Fargen har åndelig betydning for maoriene og er valgt på bakgrunn av dette. Menn bærer ordenstegnet i bånd om halsen, kvinner i sløyfe ved skulderen.
U Thant
Thant ble enstemmig utnevnt til fungerende generalsekretær 3. november 1961. Han ble valgt til generalsekretær 30. november 1962 og beholdt denne stillingen frem til han gikk av med pensjon 31. desember 1971, og ble etterfulgt av Kurt Waldheim.
Jonas Ekeberg
Jonas Ekeberg (født 1967) er en norsk kunstner, kunstkritiker og kurator. Han har siden 2021 hatt stillingen som fagansvarlig for visuell kunst i Kulturrådet. Han har tidligere vært leder for Fotografihuset, redaktør for det nordiske nettidsskriftet Kunstkritikk, direktør på Preus museum og sjefskurator for Momentum.
U Thant
Han døde i New York 25. november 1974.