cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Eric Campbell
Liv og virke
Bare fem dager etter at de møttes giftet Campbell seg med Pearl Gilman Alisky-Arnreiter. Campbells datter Una var ennå rekonvalesens etter bilulykken, og hun fikk først vite om giftermålet flere uker senere. Mindre enn to måneder etter ekteskapsinngåelsen anla Pearl skilsmissesak mot Campbell. Som skilsmissegrunn anførte hun at hun led overlast i ekteskapet på grunn av ektemannens drukkenskap og bannskap. Campbell flyttet fra bungalowen i Santa Monica der de hadde bodd sammen til Los Angeles Athletic Club, der han fikk et rom ved siden av sin gode venn Chaplin.
Død
På en skuespillerfest drakk han seg full, og bak rattet på vei hjem klokken fire om morgenen kolliderte han og døde på stedet.
Dokumentar
I 1996 hadde dokumentaren Chaplin's Goliath: In Search of Scotland's Forgotten Star premiere. Filmen var skrevet og regissert av Kevin MacDonald, og er kilden til meget av innholdet i denne artikkelen. I forbindelse med innspillingen av filmen ble en minneplate over Campbell plassert på Rosedale Cemetery, og en annen ved Castle House Museum i Castle Gardens i Dunoon.
Pays de la Loire
Pays de la Loire er en region i Frankrike. Regionen består av departementene Loire-Atlantique, Maine-et-Loire, Mayenne, Sarthe og Vendée. Regionen omfatter de historiske provinsene Anjou og Maine samt deler av Poitou og Bretagne. Viktige byer er Angers, Laval, La Roche-sur-Yon, Le Mans og hovedstaden Nantes. Regionen har (2010) i overkant av 3,5 millioner innbyggere.
Geografi
Pays de la Loire ligger nordvest i Frankrike og har kystlinje mot Biscayabukta i vest. Regionen har i nord grense mot Bretagne og Normandie, i øst mot Centre-Val de Loire og i sør mot Poitou-Charentes. Regionen er den femte største i Frankrike målt etter areal.
Duolbagáisá
Duolbagáissá er et fjell i Tana og Gamvik kommune i Finnmark. Det ligger på Digermulhalvøya, mellom Vestertana og Langfjorden og har en høyde på 673 meter over havet. Dette er også det høyeste punktet i Gamvik kommune.
Olav Moe
Olav Moe (født 23. juli 1872 i Vestre Slidre, død 11. august 1967) var en stor spelemann fra Valdres.
Olav var sønn av Mikkjel Olsen Moe (1849–1934) og Marit Pedersdotter Neste (1850-1878). Han kom til å føre spelet etter Jørn Hilme videre, og lærte tradisjonen av Jørn Røn, som hadde tradisjonen fra far sin, Knut Ringestad. Olav fikk også slåtter av Ola Hamre, Ivar Ringestad, Ulrik i Jensestogun og Ola Haugset.
I 1897 deltok han på kappleik i Bergen, og var flittig med på kappleiker i årene som fulgte. Dermed fikk han bred og god kontakt med spelemenn fra andre deler av landet. På en av disse kappleikene møtte Olav Edvard Grieg, som oppfordret ham til å reise rundt å lære seg så mange gamle slåtter som mulig. Grieg rådet ham også til å holde konserter på hardingfele. Olav Moe ble etterhvert en anerkjent konsertspelemann. Han reiste helt til USA i 1906 for å holde konserter der, og fikk kontakt med norske spelemenn som hadde utvandret. Han kom ikke tilbake før i 1907. Han spilte også i Danmark flere ganger. Det er Olav Moe som skal ha inspirert Johannes Hansen da denne arbeidet med Valdresmarsjen. Sidetemaet i A-delen er inspirert av slåttespillet til Olav.
Olav Moe giftet seg med Charlotte Lund i 1904. De fikk to sønner.
Olav var med på å grunnlegge lokalavisa Valdres, og satt som redaktør i avisa fra 1903 til 1905. Han leder Oppland Landbruksselskap i mange år. Han var politisk aktiv, og satt på Stortinget for Det Radikale Folkepartiet, og var senere med i Fedrelandslaget. Han holdt mange taler på stevner og bygdefester, og sto slik sett i tradisjon etter Bjørnson.
På sine eldre dager fikk han flere æresbevisninger, og døde i 1967 hele 95 år gammel. Han var en av de mest innflytelsesrike spelemenn i Valdres i sin tid.
Kabul-Kandahar-hovedveien
Kabul-Kandahar-hovedveien er en 483 km lang vei som forbinder Afghanistans to største byer, Kabul og Kandahar. Denne hovedveien utgjør en viktig del av Afghanistans nasjonale veinettverk, «Ringveien». Om lag 35 % av Afghanistans befolkning lever nær denne strekningen av Ringveien, i en største avstand på 50 km fra veien.'
Kabul-Kandahar-hovedveien var tidligere i svært dårlig stand på grunn av over to tiår med krig og vanskjøtsel. USA finansierte reparasjon og gjenoppbygging av 389 km vei, mens Japan finansierte for en strekning på 50 km. 43 km av veien var allerede i brukbar stand før dette arbeidet tok til. Gjenoppbyggingsprosjektet ble fulgt opp av The Louis Berger Group, med hjelp av tyrkiske og indiske ingeniører til planlegging og utforming. Første fase av asfalteringen ble fullført i desember 2003 og hovedveien ble åpnet for trafikk. Reisen pleide tidligere å ta to dager, men tar nå ca. seks timer.
Dødsfall
Per tidlig i 2004 fortsatte Taliban-opprørere å forfølge reisende gjennom korridoren. Afghanske vakter, soldater og arbeidere har også blitt drept langs ruten. I oktober 2003 kidnappet de en tyrkisk entreprenør, og desember samme år ble to indiske arbeidere kidnappet. I februar 2004 skjøt Taliban-opprørere ned et Louis Berger Group-helikopter, og tre mennesker omkom.
I mars 2004 myrdet opprørere en tyrkisk ingeniør og en afghansk vakt. En annen tyrkisk ingeniør og tolk ble kidnappet. Denne handlingen førte til at USA satte opp små sivilt-militære team på tre steder langs veien.
9K115 Metis
9K115 Metis («kjøterhund»; NATOs rapporteringsnavn: AT-7 Saxhorn) er et bærbart SACLOS-trådstyrt panservernmissil fra Sovjetunionen. 9K115 Metis veier 5,5 kg og ble introdusert i den sovjetiske hæren i 1979.
Ring Ring
Ring Ring kan henvise til:
Rioudemningen
Demningen er en betong gravitasjonsdam av typen RCC. Dammen er 22-26 meter høy og 308 meter lang. Resevoaret rommer inntil 1 millioner m³.
Best
Best kan vise til:
Chef (South Park)
Jerome «Chef» McElroy er en fiktiv skolekantine-kokk fra den animerte TV-serien South Park, med stemmen til soul-sangeren Isaac Hayes. Han dukket også opp i filmen South Park: Bigger, Longer & Uncut.
Chef skulle egentlig bare dukke opp i piloten «Cartman Gets an Anal Probe,» men seerne likte han så godt at han ble en fast figur i serien. Stan, Kyle, Cartman og Kenny har ofte spurt Chef om råd. Chef svarer som regel med sang og ofte sporer sangen (delvis) av til å handle om sex. Chef har også reddet befolkningen til South Park med å advare mot ideer og han holder noen ganger taler på slutten av episoder. Chef er også den eneste voksne personen i South Park som oppfører seg noenlunde normalt.
Isaac Hayes forlot South Park-besetningen i 2005, etter at serie-forfatterne Trey Parker og Matt Stone gjorde narr av religioner og livssyn, spesielt scientologien og to av dens mest kjente tilhengere, John Travolta og Tom Cruise. Hayes ga stemmen sin til sin siste episode litt senere i siste episode av sesong 9. Trey Parker og Matt Stone hadde imidlertid skrevet han inn igjen i første episode av sesong 10, kalt «Return of Chef.» I denne episoden brukte Parker og Stone tidligere innspilte lydklipp av Chef for å få han til å prate. Episoden var en parodi på scientologien for å gjøre en siste spøk om saken. Chef hadde blitt hjernevasket av en pedofil kult som deler mange likhetstrekk med scientologien. På slutten av episoden blir Chef drept, men han blir gjenopplivet som «Darth Chef,» på samme måte som Anakin Skywalker i Star Wars Episode III: Sithene tar hevn. Trey Parker og Matt Stone har selv uttalt i et intervju at episoden ikke var personlig rettet mot Isaac Hayes. Sønnen til Isaac Hayes har tilbudt seg å ta over stemmen til «Chef».
I 2014 kom Chef tilbake i spillet South Park: The Stick of Truth, som karakteren Zombie Chef.
Lista pracowników szkolnych w South Park
Buicken – store gutter gråter ikke
Buicken – store gutter gråter ikke er en norsk spillefilm fra 1991, regissert av Hans Otto Nicolayssen etter eget manus. I hovedrollene finner vi Lasse Lindtner, Helge Jordal, Anne Marie Ottersen og Dennis Storhøi. Filmen handler om to brødre, Bent og Ken som blir skilt etter at foreldrene deres skilles. De to brødrene møtes ikke igjen før det har gått mange år. Så en dag forsvinner Bent og Ken begynner å lete etter ham. Kent finner Buicken til Bent kjørt av veien. Og Ken finner også dagboknotatene hans. Men Bent selv er sporløst forsvunnet.
Fylkesvei 456
Fylkesvei 456 (Fv456) går mellom Tangvall og Hannevika i Kristiansand.
Før 1. januar 2010 var veien riksvei; etter at regionsreformen trådte i kraft har den status som fylkesvei.
Tunnelen Vågsbygdporten leder veien under Slettheia. Den går fra Kolsdalen til Trekanten. Tunnelen har 2 løp og løser køproblematikken til/fra Vågsbygd.
Harstad ungdomsskole
Harstad ungdomsskole ligger i sentrum av Harstad, og har omkring 250 elever fra 8. til 10. klassetrinn. Rektor er Vidar Larsen.
Skolen startet i 1964, med tre parallelle klasser, i et da helt nytt bygg som ligger nedenfor/østenfor Harstad barneskole. Rektor de første årene var Jarle Besstun.
Choldocogagna-demningen
Demningen er en betong gravitasjonsdam av typen RCC. Dammen er 36 meter høy og 100 meter lang. Resevoaret rommer inntil 1 millioner m³.
Akanthou
Akanthou (gresk: Ακανθού, tyrkisk: Tatlısu) er en kommune i distriktet Famagusta på Kypros.
Deryneia
Deryneia (gresk: Δερύνεια, tyrkisk: Derinya) er en kommune og en landsby i distriktet Famagusta på Kypros.
Ancona
Ancona er en by i Italia med om lag 100 000 innbyggere. Byen ligger ved Adriaterhavet, er hovedstad i regionen Marche og hovedby i provinsen Ancona
Byen var blant de fem kystbyene i dette området som i middelalderen gikk under samlebetegnelsen Pentapolis. Nordland fylkeskommune inngikk samarbeidsavtale med Marche og Ancona i oktober 2010.
Når byen ble en romersk koloni er uvisst. Den ble okkupert som marinebase i illyriske krigen i 178 f.Kr. Julius Cæsar tok besittelse av byen rett etter at han hadde krysset elven Rubicon. Dens havn var betydelig viktighet i romersk keisertid da den lå nærmest Dalmatia. Trajan utvidet den og bygde et nord kaianlegg med sin syriske arkitekt Apollodoros fra Damaskus. Ved begynnelsen av kaiene står triumfbue i marmor med en enkel hvelving og uten basrelieff (intaglio). Den ble reist til keiserens ære i 115 av senatet og det romerske folk. En tilsvarende maritim triumfbue ble reist i England ved den romerske festningen Rutupiæ ved Richborough i Kent.
Jean-Luc Picard
Jean-Luc Picard er en rollefigur i Star Trek-universet. Rollen spilles av den britiske skuespiller Patrick Stewart.
Picard er kaptein på USS Enterprise-D og er hovedsakelig med i serien Star Trek: The Next Generation samt de Star Trek-spillefilmene som er basert på The Next Generation-serien: Generations, First Contact, Insurrection og Nemesis. I de siste filmene er han kaptein på det nye USS Enterprise-E. Han har også en gjesteopptreden i første episoden av serien Star Trek: Deep Space Nine.
Eksterne lenker
Figuren im Star-Trek-Universum
Myokardfibrose
Myokardfibrose er en medisinsk tilstand som oppstår når hjertet produserer arrvev (fibrose). Dette skjer gjerne som respons på en skade eller infeksjon, og i utgangspunktet reparerer den hjertevevet, men over tid kan det påvirke hjertets funksjon. Myokarfibrose er tett forbundet med mange ulike hjertesykdommer, hvorav mange kan ha dødelig utfall.
Friskt hjertevev består blant annet av større hjertemuskelceller omgitt av mindre fibroblaster. Under belastning, skade, eller infeksjon vil fibroblastene differensieres til myofibroblaster, som produserer mer av blant annet kollagen, og danner celleforbindelser med hverandre og de omliggende hjertemuskelcellene. Dette fører totalt sett til lokale strukturelle, elektrofysiologiske og mekaniske endringer i vevet. Disse endringene kan på sikt føre til pateologiske tilstander som arytmi, hjertesvikt og hjerteiskemi.
Klassifisering
Fibrose klassifiseres ofte som enten interstitiell fibrose (eller diffus fibrose) eller erstatningsfibrose (eller arrfibrose). Interstitiell fibrose oppstår ved høyere kollageninnhold i den ekstracellulære matriksen uten at man observerer kardiomyocyttdød. Erstatningsfibrose oppstår mye mer lokalt, som følge av kardiomyocyttdød. En rekke andre varianter er også beskrevet. Fibrose bedømmes kvalitativt; den betegnes som unormalt høyt kollageninnhold, men det er ingen konsensus om hva som er normalt. Ulike typer fibrose beskrives også omtrentlig og kvalitativt.
Man skiller mellom arteriell og ventrikulær fibrose, ut fra om fibrosen oppstår på atriene eller ventriklene. Arteriell og ventrikulær fibrose er nært knyttet til henholdsvis atrieflimmer og ventrikkelflimmer.
Interstitiell fibrose
Interstitiell fibrose oppstår når det blir produsert mer av matriksen rundt cellene den omgir. Dette er en prosess som oppstår som en respons på gitte kjente triggerfaktorer, slik som strekk. Interstitiell fibrose oppstår som regel jevnt spredt, innbygget i vanlig hjertevev, men kan også forekomme perivaskulært (spesifikt rundt blodårer). Den er progressiv av natur, og kjennetegnes av stadig økende kollagensyntese dannet av myofibroblaster ved ulike typer stimuli. Interstitiell fibrose blir ofte observert i pasienter med hypertensjon, diabetes, idiopatisk dilatert kardiomyopati, venstre ventrikkel-hypertrofi, endret volum som følge av kronisk feilregulering av aortaklaffen eller stenose, samt er vanlig generelt ved økende alder. Interstitiell fibrose er ofte et forstadie til erstatningsfibrose.
Erstatningsfibrose
Interstitiell fibrose oppstår ved at matriksen erstatter døde celler, altså ved kardiomyocyttdød. Tilstanden oppstår gjerne lokalt, men kan også forekomme mer spredt. Lokal erstatningsfibrose er vanlig etter iskemisk kardiomyopati, hjertemuskelbetennelse, hypertrofisk kardiomyopati og sarkoidose. Spredt, eller diffus, erstatningsfibrose forekommer ofte i forbindelse med kronisk nyresykdom, toksisk myopati, samt ulike betennelsessykdommer.
Infiltrerende interstitiell fibrose
Infiltrerende interstitiell fibrose oppstår når avleiringer av amyloid, et protein med en karakteristisk fiberstruktur, eller av glykosfingolipider (ved Fabrys sykdom), blandes inn i hjertevevet. Pateologisk deler denne type fibrose mange kjennetegn med vanlig interstitiell fibrose, men tilstanden oppstår uavhengig av kardial belastning. Infiltrerende interstitiell fibrose etterfølges også ofte av erstatningsfibrose.
Perivaskulær fibrose
Perivaskulœr fibrose oppstår ved at ny matriks oppstår rundt blodårer i hjertemuskelen. Dette kan oppstå ved trykkbelastning (f.eks. ved hypertensjon, altså høyt blodtrykk). Perivaskulœr fibrose har mange likhetstrekk med interstitiell fibrose, og disse klassifiseres også i mange tilfeller sammen.
Klinisk påvisning
Fibrose kan måles og kvantifiseres på ulike måter, både ved invasive og ikke-invasive målinger. Én mulig måte er å utføre hjertebiopsi, der det blir tatt ut en vevsprøve og deretter en histologisk analyse. Dette regnes som den beste måten å beskrive fibrose på, men ettersom det krever at man fysisk tar ut hjertevev kan det ikke brukes for hele hjertet samlet sett og innebærer en risiko for pasienten.
I klinisk sammenheng foretrekker man derfor ofte ikke-innovasive målinger. En slik måte å påvise fibrose på er via blodprøver. Ved hjelp av ulike biomarkører kan man påvise fibrose i hjertevevet. Noen av disse er imidlertid også forbundet med fibrose i andre organer. Fibrose kan også påvises ved hjelp av magnetresonanstomografi (MR), computertomografi (CT) og ekkokardiografi. Alle disse metodene gir også en god indikasjon på romlig variasjon av fibrose, altså hvor på hjertemusklene det er utviklet fibrose. MR-målinger kan utføres ved målinger av relaksjon, ofte også ved hjelp av kontrastmidler.
Hjertebiopsi
Den mest nøyaktige måten å måle fibrose på er via hjertebiopsi. Dette gjennomføres ved at klinisk persjonell tar en tar ut en vevsprøve ved operasjon. Vevsprøven blir farget, og en histologisk analyse utført. Her kan kollagenet farges og deretter kvantifiseres, og man kan kvalitativt skille mellom diffus fibrose og erstatningsfibrose.
Ekkokardiografi
Bruk av ekkokardiografi for å vurdere hjertets funksjon har blitt utført siden 1960-tallet.
MRI med kontrastmidler
Prosedyren gjennomføres ved å gi kontrastmiddelet gadolinium intranervøst. Deretter tas MRI-bilder 10–20 minutter senere. Kontrastmiddelet virker slik at skadet hjertevev får en kortere T1-relaksjonstid i forhold til friskt (normalt) hjertevev. Dette gjør at på bildene gir dette et klart hvitt signal til området som er skadet. Dette kalles for Late Gadolinium Enhancement (LGE), eller sen-kontrastopptak på norsk. LGE måles relativt, og ikke absolutt. Man bruker hjertevevet som gir lite signal som en referanse og ser på forskjellen. LGE er derfor ikke egnet til å fange opp diffus fibrose; om resten hjertet er rammet av diffus fibrose vil det relativt gi det samme resultatet som om resten av hjertet er friskt.
I 2010 brukte en gruppe forskere fra University of Utah et klassifiseringssystem basert på LGE i sitt studie på venstre atrium. De klassifiserte pasienter i grupper etter hvor mange prosent av vevet som ble registrert med LGE som markør: Utah I (mindre enn 5%), Utah II (5%–20%), Utah III (20%–35%) og Utah IV (mer enn 35%) Klassifiseringssystemet har senere blitt brukt utbredt videre både i forskning og for klinisk vurdering.
Bruk av LGE har vært utbredt siden 2000-tallet, og brukes både i forskningssammenheng og i kliniske vurderinger. LGE gir stor presisjon i forhold til romlig oppløsning. LGE regnes som mest nyttig kombinert med andre CMR-målinger, som for eksempel faktisk relaksjonstid. Om hele hjertet er rammet regnes andre teknikker mer effektive.
Hjertesykdommer og fibrose
Fibrose er gjerne en del av det totale pateologiske bildet for en rekke hjertesykdommer. I flere tilfeller er det uklart hva sammenhengen mellom de er; i hvor stor grad fibrose oppstår på grunn av hjertesykdommen, og i hvor stor grad sykdommen blir forverret på grunn av forekomsten av fibrose. I andre tilfeller er årsakssammenhengene mer direkte og lette å forklare. I mange tilfeller brukes påvisning av fibrose som en av flere parametere for å bestemme en viss diagnose.
Hypertrofisk kardiomyopati
Hypertrofisk kardiomyopati kjennetegnes ved at ventrikkelveggen er tykkere enn normalt, uten forekomst av klaffefeil eller hypertensjon. Hypertropisk kardiomyopati oppstår som en følge av hypertrofi av hjertemuskelcellene i kombinasjon med forekomst av fibrose.
Fibrose har blitt påvist som hovedmarkør for plutselig hjertedød blant pasienter med hypertrofisk kardiomyopati, viktigere enn en rekke andre kjente faktorer.
Plutselig hjertedød
Plutselig hjertedød betegner et dødsfall som følge av hjertefeil i løpet av kort tid, som regel regnet fra under én time eller kortere fra de første symptomene oppstår, i personer uten kjente tidligere underliggende diagnoser.
Ved MRI kombinert med kontrastmidler er det påvist at tilstedeværelse av LGE, som indikerer fibrose, har blitt påvist som en signifikant risikofaktor i en rekke ulike studier.
Dilatert kardiomyopati
Dilatert kardiomyopati kjennetegnes av dilatasjon (utvidelse) av venstre ventrikkel, eller begge, og systolisk dysfunksjon. En rekke andre sykdommer kan føre til dilatert kardiomyopati. I likhet med fibrose er dilatert myopati dermed ofte en del av det totale sykdomsbildet fremfor en egen sykdom.
Arytmi
Arytmi, i form av ventrikkelflimmer og atrieflimmer, forekommer ofte i hjerter med fibrose. Dette kan forklares med at fibrose gjør hjertevevet heterogent. Når det elektriske signalet propagerer igjennom vevet i ulik hastighet, øker det sannsynligheten for at deler av hjertevevet blir eksitert på nytt raskere enn normalt. Dette fører igjen til ujevn sammentrekning av vevet.
To viktige faktorer for arrytmi er forekomst av triggere og substrat, ujevnheter, i myokardiet. Triggere er elektriske signaler som oppstår spontant fremfor å komme fra sinusknuten. I kombinasjon med substrat i myokardiet med ulik ledningshastighet kan dette føre til reentry; et sprial-lignende mønster som går i ring uten å stoppe opp. Fibrose er én av flere mulige substrater, i og med at fibrotisk vev har lavere ledningshastighet enn friskt vev. Lignende effekter kan oppstå ved dulatasjon eller funksjonelle endringer på cellenivå.
Arytmogen kardiomyopati
Arytmogen kardiomyopati er en genetisk tilstand, og rammer primært den høyre ventrikkelen. Genmutasjoner i desmosomene fører til kardiomyocyttdød, og dermed til fibrose. Dette fører videre til dilatasjon med påfølgende forhøyet risiko for hjertesvikt, ventrikkelflimmer og plutselig hjertedød.
Edward Delaval
Edward Hussey Delaval (født i 1729, død 14. august 1814 i Westminster) var en britisk lærd og vitenskapsmann.
Liv og virke
Han var tredje sønn av Francis Blake Delaval (død 1752), landeier i Northumberland og Lincolnshire, og Rhoda (død 1759). Den eldste broren døde i 1771, og da den nest eldste broren døde barnløs i 1808, overtok Edward eiendommene. Samme år giftet han seg med Sarah Scott, men de fikk ikke barn.
Han var en dyktig musiker og lingvist (klassiske språk, foruten også fransk, tysk og italiensk). På Universitetet i Cambridge ble han interessert i Newtons naturfilosofi og i eksperimentelle forgreininger av Newtons arbeid innenfor kjemi, elektrisitet og optikk. Han innvalgt som medlem av Royal Society i 1759, hvor hans sertifikat ble signert av blant annet Benjamin Franklin. I 1766 delte Delaval utmerkelsen Copleymedaljen for sine vitenskapelige arbeider, der han blant annet ble sitert for hans grundige forskning på metall og glass. 1769 satt Delaval og Franklin i samme komite, utnevnt av Royal Society, for å komme med anbefalinger for å beskytte St. Pauls katedral mot lynnedslag.
Franklin ble inspirert og bestemte seg forbedret Delavals instrument ved å benytte mindre glass for høyere tonehøyde, plassert på aksel styrt av en pedal, og hans «armonika» ble en suksess. Både Mozart som Beethoven komponerte for det og utøvere turnerte med det. Men musikalsk smak endret seg, og armonika, musikalske glass, ble en fotnote i musikkhistorien.
Selv om Delaval levde i den kjemiske revolusjon, utga han ingenting etter 1785, men før denne tid var hans skrifter velkjent i Europa. Han var medlem av en rekke vitenskapsamfunn, blant annet i Göttingen og Uppsala. Hans musikalske glass var derimot en mindre og mer ubetydelig del av hans forskning. Han døde i 1814 og ble gravlagt i Westminster Abbey. Hans eiendommer ble arvet av en nevø, Jacob Henry Astley, parlamentsmedlem for Norfolk.
Peter Woulfe
Peter Woulfe (født 1727, død 1803) var en irsk kjemiker og mineralog.
Wu Nien-pin
Wu Nien-pin (født 4. februar 1983) er en taiwansk svømmer.
Peter Woulfe
Det var Woulfe som først hadde ideen om at grunnstoffet wolfram kunne inneholde tidligere uoppdagede elementer. I 1776 ble Woulfe tildelt den vitenskapelige utmerkelsen Copleymedaljen. I 1779 rapporterte Woulfe om dannelsen om et gult fargestoff som han hadde oppdaget mens han behandlet indigo med salpetersyre. Woulfe har både blitt beskrevet som alkymist og som vitenskapsmann.
Wu Nien-pin
Han representerte Kinesisk Taipei under Sommer-OL 2004 i Athen, der han ble utslått i forsøksheatet på 100 meter fri.
Olaf Norseng
Olaf Norseng (født 24. februar 1871, død 21. juli 1951) var en norsk skøyteløper og idrettsleder. Han var president i Norsk Skøiteforbund, som representant fra Hamar Skøiteklub.
Siste helga av februar 1894 deltok han i europamesterskapet på skøyter som ble arrangert i Hamar på Mjøsen, der fikk han 4.-plass. Tre uker tidligere var han med i det første offisielle norgesmesterskap på skøyter også det ble arrangert i Hamar, men det foregikk i Åkersviken, hvor han fikk nest laveste plassiffer etter norgesmesteren Einar Halvorsen. Som aktiv løper representerte Norseng Hamar Idrætsforening.
Øksnes kirke
Øksnes kirke ligger på stedet Øksnes på Skogsøya i Øksnes kommune i Nordland. Kirka er ei korskirke med 450 plasser. Kirka ble bygd i 1703 med tømmer fra 1500-tallet. Den ble restaurert i 1796 og 1900.
Gardemariny, vperjod!
Gardemariny, vperjod! (originaltittel: Гардемарины, вперёд!) er en sovjetisk film fra 1988, regissert av Svetlana Druzjinina.
Handling
Historien finner sted i Russland, i 1742. Som et resultat av et kupp kommer Elisabeth av Russland, datteren etter Peter den store, til makten. Den franske kardinal André-Hercule de Fleury, misfornøyd med Russlands utenrikspolitikk, legger planer mot visekansler Alexey Bestuzhev-Ryumin. Det hemmelige arkivet til Bestuzhev blir stjålet, og uvurderlige papirer fra Russland skal bringes ut av Chevalier de Brillieu - en erfaren diplomat og kvinnebedårer.
Samtidig er tre trofaste venner under opplæring ved en skole i Moskva: Aleksei Korsak, Alexander Belov og Nikita Olenev. Student-livet deres er morsomt og bekymringsløst. Men plutselig, på grunn av omstendighetene, blir de tre unge mennene trukket inn i veldig farlige politiske spill. Som et resultat av en påstått konspirasjon mot Elizabeth Petrovna, er familiene Lopukhin og Yaguzhinsky under angrep. Anna Yaguzhinskaya blir arrestert, og hennes vakre datter Anastasia blir kidnappet av De Brillieu. Anastasia Yaguzhinskaya stjeler fra de Brillieu Bestuzhevs arkiv, og gir denne informasjonen videre til Korsak som, etter å ha ankommet St. Petersburg, må overlevere disse papirene til visekansleren. Med dette håper Anastasia å lindre skjebnen til hennes arresterte mor.
Aleksei Korsak, som tidligere stakk av fra Moskva i en dame-kjole samtidig som han opptrådte for et amatør-teater, er på vei til St. Petersburg. Underveis får han gjennom et lykketreff selskap av Sofia, en velstående arving, som hennes grådige slektninger ønsker å gjøre til en nonne. Aleksei forelsker seg i en vakker ung kvinne, og hjelper henne å unngå sin triste skjebne. Vel fremme i St. Petersburg må tre vennene Aleksei, Alexander og Nikita, samt Sophia, løse to viktige oppgaver. Først overleve alle de stjålne papirene til Bestuzhev personlig. For det andre å redde Anastasia Yaguzhinskaya fra De Brillieu.
Agia Napa
Agia Napa (gresk: Αγία Νάπα, tyrkisk: Aiya Napa) er en kommune og by i distriktet Famagusta på Kypros og en av landets mest kjente turiststeder.
Før den tyrkiske invasjonen av Kypros i 1974 var Famagusta og Kyrenia de to store feriebyene på øya. I årene etterpå ble turistindustrien bygd ut i området ved Agia Napa. Før 1974 var Agia Napa en liten fiskerlandsby med noen hundre innbyggere bygd rundt et venetiansk kloster. Agia Napa ligger på sørøstkysten av Kypros, og er kjent for sitt hektiske natteliv om sommeren. Mye tyder på at byen også eksisterte i romersk tid. Man finner blant annet rester etter en akvedukt. Navnet Agia Napa betyr "Den hellige skogen i dalen". Hovedgaten Makarios III-avenyen går gjennom hele byen og ned til havnen. Her ligger de fleste serveringsstedene og butikkene. Midt i byen ligger torget – Seferis-plassen. Sentrum i byen er fiskehavnen. Her ligger det en rekke tavernaer.
Strender
Nissi-stranda er blitt beskrevet som «folkestranda». Vest for byens sentrum ligger Makronissos-stranda, 4 km unna. Øst for sentrum ligger Konnos-stranda, 4 km unna. Stranda til Fig Tree-bukta er en mil nordøst for byens sentrum.
Decio Azzolini
Decio Azzolini kan vise til to av Den katolske kirkes kardinaler.:
Yoko Isoda
Yoko Isoda (født 26. august 1978) er en japansk synkronsvømmer som deltok i de olympiske leker 2000 i Sydney.
Yoko Yoneda
Yoko Yoneda (født 22. november 1975) er en japansk synkronsvømmer som deltok i de olympiske leker i 2000 i Sydney og i 2004 i Athen.
Yoko Isoda
Isoda vant en olympisk sølvemedalje i synkronsvømming under Sommer-OL 2000 i Sydney. Hun var med på det japanske laget som kom på andreplass i lagkonkurransen bak Russland. De andre på laget var Raika Fujii, Ayano Egami, Rei Jimbo, Miya Tachibana, Miho Takeda, Yoko Yoneda, Yuko Yoneda og Juri Tatsumi
Yoko Yoneda
Yoneda vant en olympisk sølvmedalje i synkronsvømming i Sommer-OL 2000 i Sydney. Hun var med på det japanske laget som kom på andreplass i lagkonkurransen bak Russland. De andre på laget var Raika Fujii, Yoko Isoda, Rei Jimbo, Miya Tachibana, Miho Takeda, Yuko Yoneda, Ayano Egami og Juri Tatsumi
Fire år senere, i sommer-OL 2004 i Athen, vant hun også en sølvmedalje i lagkonkurransen. De andre på laget var Michiyo Fujimaru, Saho Harada, Kanako Kitao, Emiko Suzuki, Miya Tachibana, Miho Takeda og Juri Tatsumi.
Gaines County
Gaines County er et fylke i den amerikanske delstaten Texas. Det ligger i den vestlige delen av staten og det grenser mot Yoakum County og Terry County i nord, Dawson County i øst, Martin County i sørøst og mot Andrews County i sør. Det har også grense mot delstaten New Mexico i vest. Fylket ligger på det store og tørre slettelandet Llano Estacado.
Gaines Countys totale areal er 3,892 km² hvorav 1 km² er vann. I 2000 hadde fylket 14,467 innbyggere og administrasjonssenteret ligger i byen Seminole.
Holst Halvorsen kunsthandel
Holst Halvorsen kunsthandel var et privat kunstgalleri i Oslo, grunnlagt i 1917 av Harald Holst Halvorsen. Holst Halvorsen stilte tidlig ut sentrale norske kunstnere fra begynnelsen av 1900-tallet, blant andre Edvard Munch. Andre kunstere som ble vist ved galleriet teller Kai Fjell, Ludvig Eikaas, Frans Widerberg, Svein Strand, Johannes Vinjum, Eilif Amundsen og Inger Sitter.
Holst Halvorsen kunsthandel ble nedlagt i 1995.
Željko Panić
Željko Panić (født 5. mai 1976) er en bosnisk svømmer.
Han representerte Bosnia-Hercegovina under Sommer-OL 2004 i Athen, der han ble utslått i forsøksheatet på 100 meter fri.
Maschinenbau Kiel
Maschinenbau Kiel GmbH, ofte kjent som MaK, var en tysk produsent av dieselmotorer, -lokomotiver og stridsvogner, som fra 1948 videreførte deler av driften fra Deutsche Werke Kiel (DWK). Militærmateriellproduksjonen ble i 1990 solgt til Rheinmetall, lokomotivproduksjonen til Krupp i 1992 og motorproduksjonen til Caterpillar i 1997. Lokomotivproduksjonen ble solgt videre til Siemens i 1994 og Vossloh i 1998. Både motorer og lokomotiver produseres fortsatt i Kiel, lokomotivene under navnet Vossloh Locomotives GmbH, mens motorene fortsatt benytter MaK-navnet.
Kunståret 1610
Kunståret 1610 er en oversikt over hendelser, fødte og avdøde kunstnerpersonligheter i 1610.
Wisconsin Highway 120
State Trunk Highway 120 (også kjent som Highway 120, STH 120 eller WIS 120) er en stamvei under forvaltning av delstaten Wisconsin i USA. Den krysser Sørøst-Wisconsin og har sin nordligste ende like sør for East Troy, mens den ender på grensen med Illinois ved Lake Geneva. I Illinois skifter den navn til State Route 47.
Rutebeskrivelse
WIS 120 er hovedsakelig en landlig tofeltsvei i hele lengden, med unntak av en strekning på 3 km der den deler trasé med US Highway 12 på østsiden av Lake Geneva. Ved Springfield (Walworth County) krysser den Highway 120.
Fylkesvei 458
Fylkesvei 458 (Fv458) går mellom Skinsnes og Gismerøya i Lindesnes.
Før 1. januar 2010 var veien riksvei, etter at regionsreformen trådte i kraft har den status som fylkesvei.
Frank Wedekind
Frank Wedekind (født 24. juli 1864 i Hannover, død 9. mars 1918 i München, egentlig Benjamin Franklin Wedekind), var en tysk forfatter og skuespiller.
Oppvekst og utdanning
Da Wedekind var åtte år gammel, flyttet foreldrene til Lenzburg i Sveits, hvor han vokste opp. Etter fullført skolegang begynte han å studere jus, men avbrøt studiene og ble journalist.
Arbeid og forfatterskap
I 1889 flyttet han til München, hvor han i 1896 sammen med andre grunnla det satiriske tidsskriftet Simplicissimus. Her skrev han også tekster, noe som førte ham i fengsel for majestetsforbrytelse i 1899. Dette tidsskriftet er ikke minst kjent for illustrasjonene til den norske tegneren Olaf Gulbransson.
My Week with Marilyn
My Week with Marilyn er en britisk dramafilm fra 2011, regissert av Simon Curtis.
Frank Wedekind
Arbeid og forfatterskap
Wedekind skrev skuespill og dikt, og han framførte også egne dikt som revyskuespiller. Hans skuespill Der Erdgeist og Die Büchse der Pandora var grunnlag for Alban Bergs berømte opera Lulu. Figuren Lulu har også inspirert filmer som Something Wild (1986), Lulu on the Bridge (1998) og The Fine Art of Love (2005). Et annet verk av Wedekind er dramaet fra 1891, Frühlings Erwachen (Våroppvåkning).
My Week with Marilyn
Filmen handler om Marilyn Monroe, da hun spilte inn filmen Prinsen og korpiken (1957) i England sammen med Laurence Olivier. Filmen fokuserer på den uken Monroe skal ha blitt eskortert rundt i England av Colin Clark, etter at hennes ektemann Arthur Miller forlot landet. Filmen er basert på to bøker av Clark om sitt møte med Monroe.
Rollen som Monroe spilles av Michelle Williams, Kenneth Branagh spiller Olivier, mens andre roller er besatt av Eddie Redmayne, Emma Watson, Judi Dench, og Dougray Scott.
Filmen ble nominert til Golden Globe for beste film (komedie eller musikal).
Handlingsreferat
Etter at han ble uteksaminert fra et universitet i 1956, reiser Colin Clark til London i håp om å få jobb som filmskaper ved Laurence Olivier sin neste produksjon. Produksjonsleder Hugh Perceval sier at det ikke finnes noen ledige jobber der. Men Colin bestemmer seg for å vente på Olivier, som han en gang møtte på fest. Olivier og hans kone, Vivien Leigh, dukker opp, og Colin får jobb på deres kommende film The Prince and the Showgirl - med Marilyn Monroe i hovedrollen.
Colins første arbeidsoppgave går ut på å finne et passende hus for Marilyn og ektemannen Arthur Miller, den berømte dramatikeren, å bo på i England. Men journalister oppdager huset. Men Colin avslører at han også har et annet hus for sikkerhets skyld, noe som imponerer Olivier og Marilyns publisist, Arthur P. Jacobs. Paparazzi oppdager Marilyns ankomst til Heathrow, og de samles i nærheten av flyet når det lander. Marilyn tar Arthur, hennes forretningspartner, Milton H. Greene, og hennes trener, Paula Strasberg, med seg. Olivier blir frustrert når Marilyn er sent ute til innspillingen. De andre ansatte og de andre skuespillerne, inkludert Sybil Thorndike, har ærefrykt for Marilyn.
Colin møter Lucy, en assistent som han tiltrekkes av, og de begynner å gå på stevnemøter. Marilyn begynner å ankomme senere og senere til filmingen, og glemmer ofte replikkene sine - noe som frustrerer Olivier. Sybil roser imidlertid Marilyn, og forsvarer henne når Olivier ønsker at Marilyn skal be om unnskyldning for å ha forsinket innspillingen. Marilyn sliter med å forstå karakteren sin, og forlater settet når Olivier fornærmer henne. Arthur vender senere tilbake til USA. Marilyn møter ikke opp på settet etter Arthurs avgang.
Lucy merker Colins voksende forelskelse i Marilyn og avbryter forholdet deres. Colin og Marilyn tilbringer dagen sammen og får en omvisning i biblioteket på Windsor Castle. Colin viser også Marilyn rundt på Eton College. Marilyn kysser Colin, og oppdaget av Roger Smith, Marilyns livvakt. Senere forteller Marilyn til Colin at Arthur har kommet tilbake, og at hun ønsker å være sammen med ektemannen sin, så hun og Colin burde glemme alt som har skjedd mellom dem. Hun kommer senere tilbake til settet for å gjennomføre resten av filmen. Olivier roser Marilyn, men avslører at hun har drept hans ønske om å regissere igjen.
Når vi døde vågner
Når vi døde vågner er et drama av Henrik Ibsen utgitt i 1899. Stykket var Ibsens siste, og hadde premiere på Königliches Hoftheater i Stuttgart 26. januar 1900. Det har en kunstnertematikk, og diskuterer spørsmål omkring forholdet mellom liv og kunst som kan ha vært påtrengende for Ibsen ved avslutninga av forfatterskapet.
I 1891 ble han oppsøkt av Laura Kieler som hadde stått modell for Nora i Et dukkehjem. Hun bebreidet Ibsen at han hadde sviktet hennes tillit ved å utlevere henne i stykket. Kielers besøk menes å ha inspirert ham til Når vi døde vågner, der billedhuggeren Arnold Rubek møter sin tidligere modell Irene. Rubek hylles for sin skulptur «Oppstandelsens dag» som hun stod modell for. Han gjengjeldte aldri hennes kjærlighet, men giftet seg i stedet med en annen. Når han møter henne igjen, er hun skilt, har vært innlagt som sinnssyk og gir ham skylden for sitt raserte liv. Flere replikker fra Ibsens siste samtale med Kieler opptrer angivelig i stykket, og Irenes nordlandske språktrekk ble gjenkjent som Laura Kielers.
Handlingen
Arnold Rubek er en aldrende billedhugger som er kommet hjem til Norge på et sommeropphold etter å ha bodd mange år i utlandet. Han reiser sammen med kona Maja, som er en del år yngre. De har vært gift i fem år, og ekteskapet later ikke til å være lykkelig. Han tok Maja ut av trange hjemlige kår og førte henne til et hus ved Taunitzer See der de har levd i stille og tilbaketrukket velstand, men uten å ha noe å si hverandre. Nå sitter de i parken ved et norsk badehotell og planlegger en reise langs kysten.
En flyktig bekjent av Rubek, godseier Ulfheim, stopper ved hotellet på vei til bjørnejakt i fjellet. Den uvørne og mandige bjørne- og skjørtejegeren tar Maja med storm, og han har snart overtalt henne til å bli med ham til fjells for å felle bjørn. I mellomtiden har Rubek brakt på det rene at en mystisk kvinne han observerte i parken nattestid er den Irene som han forlot for mange år siden. Irene stod modell for det store arbeidet «Oppstandelsens dag» som i sin tid gjorde ham verdensberømt. Rubeks store feiltrinn i livet var at han lot Irene gå, selv om han skjønte at hun var villig til å dele alt med ham. Irene er nå blitt en lidende psykiatrisk pasient som omtaler seg selv som en avdød, og som ledsages av en svartkledd diakonisse. Irenes liv mistet sin mening etter at Rubek forlot henne; hun fortsatte å kle av seg for menn, men på nattklubbscener. Hun har oppnådd å gjøre menn gale – den første mannen hennes skjøt seg – men hun har selv tatt skade og har vært tvangsinnlagt på asyl.
I møte med Irene må også Rubek innrømme at det har gått nedover; etter at de skiltes har skaperkraften forlatt ham, og i stedet for stort tenkte idéverker har han lagd byster av kjente og betalingsdyktige personer. For å forsøke å gjenopprette det tapte avtaler også de å dra til fjells.
Andre og tredje akt foregår i nærheten av et høyfjellsanatorium. Maja har søkt opp i høyfjellet med Ulfheim, som både fascinerer og skremmer henne. På et tidspunkt åpenbarer han også andre sider ved seg enn den faunen og kvinneerobreren hun trur han er. Det viser seg at han er blitt svikta av en kvinne, og det er sviket som har gjort ham bitter og fått ham til å spille rollen som en hensynsløs forfører og jeger. Nå ser han i Maja en såret person som seg selv, en han kan dele livet med på et realistisk grunnlag. De to er på vei ned til menneskene mens tåka kommer sigende, og støter på Rubek og Irene som er på vei opp. Ulfheim advarer dem om at å gå opp i fjellet nå betyr den visse død; det eneste som kan redde dem, er om de søker tilflukt i jakthytta og venter på redningsmannskaper.
For Rubek og Irene kan det ikke komme på tale å søke noen slags tilflukt. Deres siste, desperate forsøk på å gjenfinne kjærligheten og våkne opp fra de døde, fører dem rett til topps. Et snøskred utløses og begraver dem sammen.
Visningshistorie
Repertoardatabasen på ibsen.net har pr. januar 2007 registrert 79 oppsetninger av Når vi døde vågner:
Ostrov rzjavogo generala
Ostrov rzjavogo generala (originaltittel: Остров ржавого генерала) er en sovjetisk film fra 1988, regissert av Valentin Khovenko.
Handling
Alisa Seleznyova, en vanlig skole-jente fra Moskva i det 21. århundre, får rollen som «Rødhette» i en barnefilm Rødhette og ulven. Men samtidig foregår det en slags arkeologisk utgraving hvor gamle kamp-roboter blir oppdaget, og sendt til omsmelting. Men alle robotene forsvinner underveis.
Det viser seg at snart robotene ikke fullstendig hadde mistet deres tidligere militære evner. Derfor klarte de å rømme, og komme seg til en ubebodd øy - hvor de begynner forberedelsene til å slavebinde hele menneskeheten. En dag, etter å ha reist fra film-innspillingen, ender Alisa opp med å bli tatt til fange av robotene.
Andreas Myran Steen
Andreas Myran Steen (født 23. desember 1988) er en norsk tidligere langrennsløper som representerte Leksvik Idrettslag og Team Jobzone.
Han debuterte i verdenscupen i langrenn den 11. mars 2011 i Holmenkollen. Hans beste resultat i verdenscupen er en 17.-plass fra sprintrennet i Planica i januar 2016. Han har tre NM-medaljer i stafett.
Etter å ha avsluttet den aktive karrieren i 2017 har Steen jobbet som eiendomsmegler.
Grenke Chess Classic 2019
Grenke Chess Classic 2019 var en internasjonal sjakkturnering som ble arrangert fra 18. til 29. april 2019. De første fem rundene ble spilt i Karlsruhe, de siste i Baden Baden i Tyskland.
Turneringen er en av de tre mest prestisjefylte turneringene som arrangeres årlig, og er kun for inviterte spillere.
Nikosia (distrikt)
Nikosia er et distrikt av seks distrikter på Kypros. Distriktets største by er også øylandets hovedstad, Nikosia. En liten del av det administreres av Nord-Kypros.
Distriktet består av kommunene Agios Dometios, Aglantzia, Engomi, Dali, Kythrea, Lakatameia, Latsia, Lefka, Morfou, Nikosia og Strovolos.
Beijings gamle keiserlige sommerpalass
Beijings gamle keiserlige sommerpalass (forenklet kinesisk: 圆明园, tradisjonell kinesisk: 圓明園, pinyin: Yuánmíng Yuán) var et kompleks av palasser og hager som fylte 3,5 km²,. dvs var nesten fem ganger så stort som Den forbudte by. Det lå åtte km nordvest for Beijing; 14 km nordvest for Den himmelske freds plass. Det ble bygget på 1700-tallet og utbygd helt frem til tidlig på 1800-tallet. Qing-dynastiets keisere bodde og styrte Kina fra det gamle keiserlige sommerpalass. Den forbudte by i Beijing ble kun brukt til formelle seremonier.
Det ble plyndret og brent av engelske og franske tropper i 1860.
Overblikk
Palasset var delt opp i tre områder som hver hadde hundrevis av haller, paviljonger, templer, gallerier, sjøer og så videre. Bygningene var oppført i mange forskjellige kinesiske stiler og også i europeiske stiler, og noen tibetanske og mongolske bygninger. Men 95% av bygningene var i kinesisk stil.
Det man i dag kaller Yuanmingyuan er egentlig tre parker sentrert rundt innsjøen Fuhai (福海), hvorav Yuanmingyuan egentlig er den vestligste og første av de tre. Den østlige parken heter Changchunyuan (长春园) og den sørlige heter Wanchunyuan (万春园) som tidligere het Qichunyuan (绮春园)
Yuanmingyuan er i det store og hele tenkt å etterligne det sørlige Kinas landskap og gjenspeile det kunstneriske og filosofiske konsept i kinesisk poesi og kunst. Inspirasjon ble hentet for eksempel fra dikt av poeten Du Mu og av utblikkene rundt Vestsjøen i Hangzhou. En stor del av den visuelle dokumentasjon som finnes av utseendet av Yuanmingyuan er 40 malerier Qianlong-keiseren lot male i 1744. Disse maleriene ble stjålet i 1860 av franskmennene i samband med at Yuanmingyuan ble ødelagt, og de finnes på Frankrikes nasjonalbibliotek i Paris. Disse malerier kalles «Yuanmingyuans 40 utsyn» (圆明园四十景).
I nordre del av Changchunyuan finnes Xiyanglou (西洋楼), der en rekke palasser og paviljonger ble bygget i europeisk rokokko- og barokkstil inspirert etter bilder som Qianlong-keiseren hadde sett av europeiske palasser. Xiyuanlou ble avbildet i år 1873 på 20 forskjellige kobberstikk
Hele parkkomplekset ble planlagt av arkitektfamilien Lei, fremfor alt av Yangshi Lei, som også fikk hjelp av jesuittiske rådgivere for den europeiske delen. Man kan i dag se ruinene av de europeiske steinbygninger på stedet. Deler av anlegget, Xiyanglou-palassene i de keiserlige haver, var planlagt av hoffkunstneren jesuittpater Giuseppe Castiglione.
Byggingen
Byggingen av Yuanmingyuan begynte år 1709 av Kangxi-keiseren (regenttid 1661–1722). Kangxi-keiserens fjerde sønn, Yongzheng-keiseren (regenttid 1723-1735), var den som begynte på storskalautbyggingen av Yuanmingyuan, som også ble hans bosted som han meget sjeldent forlot.
Hans etterfølger, Qianlong-keiseren (regenttid 1735-1796) fortsatte utbyggingen, og i 1749 var parken Changchunyuan på østsiden av Yuanmingyuan ferdigstilt der Qianlong senere oppførte det europeiskinspirerte området Xiyanglou. I 1774 var også parken Qichunyuan oppført rett sør for de tidligere parkene.
Utviklingen av parkene fortsatte siden av de følgende to keisere, Jiaqing-keiseren og Daoguang-keiseren, frem til midten av 1800-tallet.
Ødeleggelsen
I 1859, mot slutten av andre opiumkrig, var britiske kanonbåter på vei mot Beijing på vei inn Haifloden for å utveksle ratifikasjonsdokumenter ifølge Tianjintraktatene av 1858. Ved Takufortene sørøst for Tianjin ble de britiske styrkene angrepet av kineserne. Fire britiske kanonbåter gikk tapt og styrken ble tvunget til retrett.
Året etter kom britene tilbake under ledelse av lord Elgin sammen med franske styrker. Nå med en styrke på 200 orlogsfartøyer og 20 000 soldater. Den 21. august 1860 inntok de Takufortene, og fire dager senere erobret de Tianjin.
Nå ble kineserne nødt til å akseptere Tianjinavtalen igjen, men situasjonen ble vanskeliggjort ved det at den britiska diplomaten Harry Parkes, som var lord Elgins tolk, ble arrestert den 18. september. På grunn av Parkes' fangenskap og av henrettelsen av 19 sendebud, avanserte de britiske og franske styrkene mot Beijing, og videre mot Yuanmingyuan.
Den 6. oktober nådde franske styrker Yuanmingyuan og plyndret palassene for alle de verdisaker de fant. Det som ikke ble stjålet, ble smadret. Den 9. oktober forlot styrkene Yuanmingyuan og gikk tilbake mot det nå helt forsvarsløse Beijing. Lord Elgin anså at Xianfeng-keiseren fortjente straff for kinesernes adferd, og han ville også etterlate seg varige beviser på at han hadde erobret Beijing. Som en «høytidelig gjengjeldelseshandling» besluttet lord Elgin å slå til mot Yuanmingyan som var den kinesiske keiserens mest verdifulle besittelse og hans favorittsted. 3 500 britiske soldater vendte tilbake til Yuanmingyuan, og den 18. oktober 1860 ble alle trebygninger brent, og marmorbygningene stått i stykker. Også andre nærliggende parker og palasser ble ødelagt, som for eksempel Sommerpalasset som ligger rett vest for Yuanmingyuan.
Den 1. november 1860 forlot britene og franskmennene Beijing etter at Qingdynastiet var blitt tvunget til å undertegne den fornedrende Beijingkonvensjonen.
Ødeleggelser av det allerede raserte palasskomplekset fortsatte i år 1900 etter Bokseropprøret.
Helge O. Larsen
Helge O. Larsen (født 5. september 1951 i Leirfjord, død 24. april 2012) var en norsk statsviter, kommuneforsker, professor og tidligere rektor ved Høgskolen i Nesna.
Bliaud
Bliaud (fransk uttale omtrent bliˈå) eller bliaut er en lang, stramtsittende kjortel eller fotsid tunika som ble brukt som ytterplagg av overklassen i middelalderen, både av menn og kvinner. Plagget har lange, traktformede ermer og ofte belte. Mennenes bliaud rakk til knærne, kvinnenes til gulvet, eventuelt med slep bak.