cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Drypp
Drypp er en midlertidig stans av blodtilførselen til hjernen. Det medisinske navnet på sykdommen er transitorisk iskemisk anfall (TIA).
Årsak
Årsaken til drypp er som regel aterosklerose, også kalt åreforkalkning, en fortetning av en eller flere arterier som frakter blodet til hjernen. Aterosklerose er en prosess som starter tidlig i livet, men som vanligvis først fører til alvorlig sykdom hos eldre mennesker. Forkalkningen kan gjerne framskyndes av røyking, høyt blodtrykk, høyt blodsukker eller ugunstig kolesterolprofil.
Symptomer
Et drypp kan arte seg på flere måter, avhengig av hvilken del av hjernen som ikke får blod. Man kan bli svak på den ene siden av kroppen, det kan bli vanskeligere å snakke, og noen opplever kortvarig blindhet på et øye. Symptomene kan vare fra 5-15 minutter. Varer symptomene lenger enn 1 time er det sannsynligvis snakk om et hjerneslag.
Uansett hvor kortvarige symptomene er, bør lege konsulteres øyeblikkelig.
Ved mer enn 2 drypp legges man (vanligvis) inn på sykehus.
Behandling
Behandling består som regel av blodfortynnende medisin. Er innsnevringen av halspulsåren (arteria carotis) kraftig, kan det også være aktuelt med operasjon.
Sovekutlinger
Sovekutlinger (Eleotridae) er en gruppe kutlingfisker med omtrent 35 slekter og 150 arter.
De finnes i hav, brakk- og ferskvann. Gruppen er utbredt i tropiske og subtropiske strøk over hele verden. Noen steder, som New Zealand og østlige USA, finnes de også i tempererte områder. Elotridae er en viktig del av ferskvannsfaunaen i Australia, Ny-Guinea, New Zealand, Hawaii og på øyene i det indopasifiske området.
Gruppen fordeles på to underfamilier, som ofte oppfattes som egne familier. Butinae med 13 slekter er utbredt i estuarier og ferskvann i det indopasifiske området og Vest-Afrika. Eleotrinae med 22 slekter er kosmopolitisk utbredt i ferskvann og mangrovesumper.
Bukfinnene er aldri vokst sammen til en sugeskål. Munnen er underbitt eller terminal, men er aldri overbitt. Skjellene er cycloide eller ctenoide. Sidelinjeorgan mangler. De er som regel små, 30–100 mm. Oxyeleotris marmorata fra Sørøst-Asia blir 66 cm og er kanskje den største av alle kutlingfisker.
Wolong naturreservat
Naturparken ligger i fylket Wenchuan, rundt 130 km fra Chengdu, provinshovedstaden.
Jakt på kjempepanda ble forbudt i Kina i 1962, og Wolong ble grunnlagt i 1963. Naturreservatet er med sine 200.000 hektar det største av 31 slike områder tilsidesatt for beskyttelse av denne dyrearten som er truet med å dø ut. I 2006 talte man 154 kjempepandaer i reservatet, det vil si 10% av alle ville kjempepandaer i landet.
Fra 2004 har man begynt med en diskret overvåkning av dyrene ved hjelp av avansert teknologisk overvåkingsutstyr.
Striden rundt bruk av hijab i det norske politiet
Striden rundt bruk av hijab i det norske Politiet refererer til en uenighet mellom parter i Norge som på den ene siden ønsket klesplagget hijab som en mulig del av politiuniformen og på den andre siden, de som ikke ønsket at dette skulle være mulig. Striden fikk plass i den aktuelle samfunnsdebatten der blant annet justisminister Knut Storberget, leder i Politiets Fellesforbund Arne Johannessen, til dels statsminister Jens Stoltenberg og det norske Politi deltok.
Striden begynte i september 2008 da den muslimske kvinnen fra Sandnes sendte et brev til det norske Politidirektoratet og politidirektør Ingelin Killengreen med spørsmål om å få bære hijab til politiuniformen. Dette førte til at Politidirektøren i november samme år anbefalte Justisdepartementet om en endring av uniformsreglementet slik at hijab blir en del av uniformen. I januar 2009 behandlet regjeringen et regjeringsnotat fra justisministeren som gikk inn for at uniformsreglementet skulle endres.
Da Justisdepartementet den 4. februar la ut en pressemelding hvor det er besluttet at uniformsreglementet skulle endres «slik at det gis anledning til bruk av religiøst hodeplagg sammen med politiuniformen» ble de møtt av hard kritikk fra både opposisjonen, fra regjeringspartienes egne rekker og av lederen i Politiets Fellesforbund Arne Johannessen. Den 20. februar kunngjorde statsråd Knut Storberget at regjeringen ville stoppe utredningen, og la saken bort. Den 4. mars publiserte VG hemmeligholdte protokoller fra en regjeringskonferanse 29. januar som viste at regjeringen allerede da hadde besluttet å be Politidirektoratet om å endre uniformsreglementet. Statsminister Jens Stoltenberg hevdet han aldri sa ja til vedtaket og han fikk kritikk av opposisjonen for hans håndtering av saken, og ble videre truet med en åpen høring i Stortinget..
University of West Florida
University of West Florida (forkortet UWF) er et delstats eid universitet i Pensacola i delstaten Florida, USA. Det ble opprettet i 1963.
Universitetet har et College of Arts and Sciences, College of Business og et eget MBA-program. Av studentene er 60% kvinner, mens 20% er minoriteter (ikke-hvite).
Ved universitetet var det 11 982 studenter og 543 vitenskapelig ansatte i 2012, og samme året var skolepengene US$ 1 496 for studenter folkeregistrert i Florida. Studiene gis opp til doktorgradsnivå.
Sverige under Sommer-OL 1948
Sverige under Sommer-OL 1948. Sportsutøvere fra Sverige deltok i flere sporter under Sommer-OL 1948 i London. Sverige ble nest beste nasjon med 16 gull-, 11 sølv- og 17 bronsemedaljer.
Hærens befalsskole
Hærens befalsskole (HBS) var den norske Hærens befalsskole i perioden 2005 til 2018. Hærens befalsskole ble nedlagt 31. juli 2018. Sersjant-utdanning i Forsvaret er underlagt nye Forsvarets befalsskole som utdanner sersjanter til alle forsvarsgrener.
HBS hadde primært en to-årig utdanning, hvorav det andre året var som sersjant ved en avdeling (på enkelte tekniske linjer 2 skoleår og 2 pliktår).
Hærens befalskole ble den 1 august 2013 underlagt Krigsskolen, og delt inn i 3 kompanier, samt bataljonstab.
Keith Park
Keith Rodney Park (født 15. juni 1892, død 6. februar 1975) var en newzealandsk offiser i Storbritannias Royal Air Force under andre verdenskrig. Air Chief Marshal Park hadde en sentral funksjon i to av de viktigste luftkrigene i Europa under andre verdenskrig, slaget om Storbritannia og slaget om Malta.
Tidlig liv og hærkarriere
Park ble evakuert fra Gallipoli i januar 1916, og slaget hadde merket han både fysisk og mentalt, selv om han i ettertid hadde et positivt minne av det. Spesielt beundret han kommandøren for ANZAC Sir William Birdwood hvis lederstil og sans for detaljer fikk mye å si for Parks lederskap i ettertid.
Tjeneste som flyver i første verdenskrig
I Royal Flying Corps lærte Park først å instruere nye flyvere, for deretter å lære å fly. Etter en kort periode som flyinstruktør våren 1917 ble han igjen sendt til Frankrike og beordret til 48 Squadron, da forlagt ved La Bellevue (nær Arras), hvor han meldte seg til tjeneste den 7. juli 1917. Etter en uke flyttet skvadronen til Frontier Aerodrome rett øst for Dunkerque. Park fløy den nye toseters biplanet Bristol F.2, et jager- og rekognoseringsfly.
Den 17. august gjorde han seg fortjent til Military Cross da han skjøt ned flere fly i luftkamp. Den 11. september ble han forfremmet til midlertidig kaptein. Etter et opphold i flyvningen kom han tilbake til Frankrike som major og sjef for 48 Squadron. Der viste han sine evner som en tøff, men rettferdig leder, med god innsikt i de tekniske sidene ved luftkrig.
Mellomkrigstiden
Etter første verdenskrig fikk Park en permanent grad som kaptein i det nylig opprettede Royal Air Force og da et eget gradsystem ble innført i RAF i 1919 ble Park Flight Lieutenant (tilsvarende kapteins grad i den britiske hæren). Han tjenestegjorde som flight commander ved No. 25 Squadron fra 1919 til 1920 og ble deretter beordret til tjeneste som skvadronsjef ved School of Technical Training. I 1922 ble han utvalgt til å ta det nylig opprettede RAF Staff College. Etter det hadde Park kommando over ulike RAF stasjoner før han ble utnevnt til Air Commodore (tilsvarende brigader i Norge). I 1938 ble han beordret som Senior Air Staff Officer, under Hugh Dowding ved RAF Fighter Command.
Slaget om Storbritannia
I april 1940 ble Park utnevnt til Air Vice Marshal (norsk generalløytnant) og beordret som sjef for No. 11 Group RAF, ansvarlig for jagerflyforsvaret av London og det sørøstlige England. Etter det allierte sammenbruddet i slaget om Frankrike og den påfølgende evakueringen i Operasjon Dynamo fra Dunkerque organiserte Park jagerflypatruljer som ga de allierte luftherredømme over området og derved bidro til å sikre evakueringen av over 300 000 soldater.
Under slaget om Storbritannia var det Parks 11 Group som fikk hoveddelen av oppgaven med å møte det tyske Luftwaffes jager- og bombefly. Park fløy selv sin personlige Hawker Hurricane rundt for å inspisere de ulike flyplassene som var underlagt hans kommando, og fikk et renommé som en slu taktiker med et solid grep om strategiske spørsmål, og en populær og direkte sjef.
Park ble imidlertid dratt inn i en destruktiv krangel med Air Vice Marshal Trafford Leigh-Mallory, sjef for 12 Group om «Big Wing» (en stor formasjon av minst tre skvadroner). Leigh-Mallory vant diskusjonen og overtok i november 1940 Parks kommando over 11 Group mens Park ble beordret til Training Command. Resten av sitt liv var Park bitter for hva han oppfattet som en feilaktig og urimelig avgjørelse.
Videre tjeneste
I januar 1942 ble Park beordret til Egypt som Air Officer Commanding og hvor han bidro til oppbyggingen av luftforsvaret for Nildeltaet. I juli 1942 var han igjen ved en enhet i kamp da han ble beordret som sjef for luftforsvaret av Malta. Med baser på Malta deltok Parks skvadroner i kampene både over fronten i Nord-Afrika og ved invasjonen av Sicilia.
I februar 1945 ble Park utnevnt til Allied Air Commander, Sørøst-Asia, en kommando han hadde inntil krigens slutt.
Utmerkelser
Park var Knight Grand Cross av Order of the Bath og Knight Commander av Order of the British Empire. Han ble tildelt Military Cross and Bar samt Distinguished Flying Cross. Park mottok også USAs Legion of Merit og Frankrikes Croix de guerre.
Falklandsulv
Falklandsulv (Dusicyon australis, tidligere Canis antarcticus), også kalt falklandsrev, var et rovpattedyr i hundefamilien som nå er utdødd. Den levde på Falklandsøyene og var eneste særegne pattedyrart på Falklandsøyene og eneste art i slekten Dusicyon, som døde ut med dette dyret. Arten ble først beskrevet av Kerr i 1792. Dens nærmeste slektning synes først å ha vært søramerikanske rever (Pseudalopex), men viste seg å være mankeulv (Chrysocyon brachyurus), en reveart.
Beskrivelse
Falklandsulven har også gått under mange andre navn, eksempelvis warrah og antarktisulv. Det siste navnet fikk den etter den tidligere vitenskapelige benevnelsen, Canis antarcticus. Den ble oppdaget i 1689 (Lioncrusher's Domain) eller 1690 (IUCNs rødliste) og var fortsatt en levedyktig art da Charles Darwin besøkte øyene i 1833. Han forutså alt da artens undergang.
Utover på 1800-tallet minsket bestanden drastisk, blant annet på grunn av amerikanernes jakt for skinnets del. Skotske innvandrere som bosatte seg på øyene på 1860-tallet hadde med seg sau og forgiftet falklandsulven for å bli kvitt den. Det siste dyret ble trolig drept der i 1876 (Canid Specialist Group, 2004). I dag finnes kun elleve utstoppede dyr tilbake, som stort sett befinner seg rundt om på verdens museer. London zoo i Storbritannia hadde et levende individ i 1868, men det døde bare få år senere.
Ifølge de opplysninger som finnes var denne reven ca. 60 cm i skulderhøyde. Den minnet om en ulv, men var mer kortbeint. Skallen var bred og ørene relativt små. Den hadde en gulbrun pels, som var blek på undersiden og ble mørkere gråbrun mot haleroten og utover halen. Haletippen var hvit og ørene var grå. Pelsen var svært tett.
Atferd, reproduksjon og matvaner er tilnærmet ukjent, men noen mener at pingviner og andre fugler må ha stått på menyen, kanskje sammen med egg og planter.
Egil Lærum
Egil Joseph Lærum (født 11. august 1921, død 27. november 1954) var en norsk fotballspiller, skihopper, langrennsløper og friidrettsutøver.
Biografi
Lærum spilte for Larvik Turn & IF, var med å vinne klubbens første seriemesterskap i 1952–1953-sesongen, og var med å slå Skeid 3–2 i den avgjørende kampen på Ullevål. Lærum hadde to mål for Larvik dette året. Lærum gikk senere til Vålerenga, og var en de første stjernene i den klubben som ikke selv var ekte østkantgutt fra Oslo.
Han var en del av Norges herrelandslag i fotball i 1950 med følgende lagoppstilling :
Torgeir Torgersen | Bjørn Spydevold | Harry Boye Karlsen | Per Bjørnø | Thorbjørn Svenssen | Egil Lærum | Gunnar Thoresen | Per Bredesen | Villy Andresen | Henry Johannessen | Gunnar Dahlen
Lærum fikk 16 landskamper, og skåret ingen mål i sin landslagskarriere
I 1950 hoppet Lærum 76,5 meter i klasse A i Vikersund; han hoppet også for Vikersund IF.
Lærum var også aktiv i friidrett, han ble kretsmester i spydkast i 1947 og i 1950 og satte i 1947 kretsrekord i spydkast for Vestfold med 58,82 meter. Denne rekorden stod til 1959 da Svein Hytten kastet 60,81 m
I 1950 mottok Egil Lærum Egebergs Ærespris for sine allsidige meritter. Fire år senere døde han av kreft, kun 33 år gammel.
Verdensmesterskapet i bordtennis
VM i bordtennis har vært holdt siden 1926. Siden 2000 er det holdt et VM for lag, og et VM for individuelt.
Yesyears
Yesyears er en samleboks med fire CD-er som samler høydepunkter fra progressiv rock-bandet Yes' karriere i perioden mellom 1969 til 1991, utgitt i august 1991. Hovedattraksjonen i denne samleboksen var en rekke tidligere uutgitte innspillinger, og en bok med detaljer fra bandets historie. En forkortet versjon av denne boksen, Yesstory (uten de uutgitte innspillingene og boken), ble utgitt i 1992.
Litotes
Litotes er en språklig figur hvor meningen uttrykkes (og forsterkes) ved å benekte det motsatte av det som menes. For eksempel: I stedet for å si at en person ser bra ut, kan man si at hun er «ikke akkurat stygg». Litotes er en form for underdrivelse, gjort med vilje for å understreke meningen på en mer eller mindre subtil måte. I talespråket kan meningen være avhengig av måten uttrykket sies på (gjennom trykk og tone), slik at «ikke verst» kan bety alt fra 'middelmådig' til 'strålende'. Litotes er mye brukt i den norrøne sagalitteraturen.
Terrorangrepet på en skolebuss i Madhu 29. januar 2008
'''Terrorangrepet på en skolebuss i Madhu 29. januar 2008''' skjedde da fjernutløst bombe gikk av og rammet en sivil buss i Madhu, Mannar, Sri Lanka. Det var det andre terrorangrepet mot en sivil buss på mindre enn 14 dager i Sri Lanka.
Bakgrunn
Tamiltigrene har slåss siden 1983 for en uavhengig stat for Sri Lankas etniske tamilminoritet i nord og øst, etter tiår med å bli marginalisert av den Sinhalese-dominerte regjeringer. Kampen har krevd livene til mer enn 70.000 mennesker.
Sentrale representanter for regjeringen har lovet å knuse opprørsgruppen innen 2008, og kampene har rast i månedsvis på frontlinjene av den de facto staten i nord.
Den srilankiske hæren har i tiden før dette terrorangrepet drevet med flere militære offensiver nord i landet hvor Tamiltigrene er sterkest. Tidligere i uka ble nesten 60 opprørere drept i løpet av to dager med kamper. I januar 2008 brøt regjeringen en våpenhvileavtale fra 2002. Myndighetene hevdet at våpenhvilen ble brukt av Tamiltigrene til å omorganisere seg og ruste opp.
Angrepet
29. januar 2008 ble en buss med sivile ombord rammet at en eksplosjon fra en «claymore-mine». Hendelsen skjedde i byen Mannar omtrent 1 km fra Madhu-kirken. .
Skader
Angrepet krevde livet til 17 mennesker, inklusive 11 skolebarn, og skadet 14 personer.
Colchester (England)
Colchester er en by i Essex i England. Den er Storbritannias eldste dokumenterte by, med en historie som går tilbake til romersk tid. Den er administrasjonssenter i distriktet Colchester. Byen ligger omkring 82,4 km nordøst for London, med direkte forbindelse til hovedstaden med jernbane (ca. 47 minutter med Great Eastern Main Line) og motorveiene A12/M25. Universitetet i Essex ligger nær Colchester, ved landsbyen Wivenhoe. Colchester er populær by for pendlere, og ligger mindre enn 48 km unna London Stansted lufthavn og 32 km fra havnen for passasjerferger i Harwich.
Ved folketelling i 2011 hadde den en befolkning på 121 859 innbyggere, noe som var en betydelig økning fra tidligere folketelling og med en betydelig utvikling siden 2001 og med pågående byggeplaner. Colchester har blitt omtalt som en av Storbritannias hurtigvoksende byer, noe som ikke utelukkende oppleves som positivt. Som den eldste dokumenterte by romersk Britannia, hevder Colchester å være den eldste by i Storbritannia. og er av den grunn tilknyttet et nettverk av de eldste oldtidsbyer i Europa (Most Ancient European Towns Network).
Historie
Den eldste kjente bosetningen på stedet var en keltisk landsby fra omkring 3000 år tilbake. På tiden for den romerske erobringen av Britannia het den Camulodunon, «Camulos' festning». Dette ble latinisert til Camulodunum.
Romersk tid
En romersk militærforlening ble etablert kort etter invasjonen, som den første permanente romerske befestning i Britannia. Da den romerske grensen ble flyttet nordover i ca. 49 ble Colchester en colonia under navnet Colonia Claudia Cictircensis. Den fungerte som den første romerske administrasjonsby i provinsen, inntil administrasjonen ble flyttet til London.
Et stort tempel viet keiser Claudius ble bygget i 44. Dette ble ødelagt i 61 under Boadiceas opprør. Det ble startet omfattende produksjon av tegl i området, og flere vingårder ble anlagt. Flere romerske mosaikker er funnet i og rundt byen. Mye av de romerske bymurene står fremdeles, og byen har den største bevarte romerske byport i Storbritannia. I muren kan man også se hvordan det i middelalderen ble gjort tilpasninger til den nye tidens behov, slik at murene har blitt stående som en illustrasjon på byen lange historie.
I 2004 ble de første restene av et romersk sirkus (arena for vogn- og hesteløp) funnet. Det har senere vist å være det største kjente romertidsanlegget nord for Alpene. Sirkuset i Colchester er nå erklært som britisk nasjonalmonument og underlagt statlig beskyttelse.
Middelalderen
Det viktigste landemerke fra middelalderen er Colchester Castle, som ble bygget av normannerne på 1000-tallet over et romersk tempel. Det ligger helt i sentrum, bare et minutts gange fra hovedgaten, og er omgitt av en park.
Et benediktinerkloster viet Johannes Døperen, gjerne kjent som Colchester Abbey, sto i byen inntil oppløsningen av klostrene under reformasjonen. I 1539 ble den siste abbeden henrettet, og klosteret ble revet. Alt som er bevart er porten og en liten kirke med tretårn som var bygget for legarbeiderne i klosteret. Det finnes også åtte andre middelalderkirker (normanniske) innenfor murene.
Det er også ruiner av et annet kloster, St. Botolfs priori, opprettet på samme tid som Colchester Abbey. Omkring år 1200 gikk det over til Augustins regel, og ble moderkloster for alle augustinerklostre i Storbritannia. Kirken som nå står på stedet er fra viktoriansk tid.
Byen fikk sitt første kongelige charter i 1189 av Richard Løvehjerte. Dette ble utstedt i Dover mens kongen var på vei ut av landet. Senere har flere andre chartere blitt utstedt, blant annet et fra Henrik V fra 1413 som er utstilt i slottsmuseet.
Borgerkrigen
Under den engelske borgerkrig i 1648 var Colchester stort sett på parlamentarianernes side. En stor styrke fra rojalisthæren, under Charles Lucas og George Lyle, marsjerte inn i byen, forfulgt av en parlamentarianerhær ledet av Sir Thomas Fairfax. Byen ble beleiret i elleve måneder, og innbyggerne måtte til slutt spise vokslys og støvler for å overleve. Da rojalistene overga seg sommeren 1649 ble Lucas og Lisle skutt på slottet. Et monument er reist på stedet, og legenden sier at det aldri vil vokse gress der; praktisk nok er stedet nå lagt under asfalt.
Colchesterjordskjelvet
Omkring kl. 9.20 på morgenen 22. april 1884 ble Colchester rammet av et jordskjelv. Byen lå i episenteret for Storbritannias mest ødeleggende skjelv, som er beregnet til å ha ligget på 5,2 på Richters skala. Mer enn 1200 bygninger ble ødelagt eller skadet i Colchester og omegn.
Dongeradeel
Dongeradeel (vestfrisisk: Dongeradiel) var en kommune i den nederlandske provinsen Friesland. 1. januar 2019 ble den slått sammen med kommunene Ferwerderadiel og Kollumerland en Nieuwkruisland til den nye kommunen Noardeast-Fryslân (Nordøst-Friesland).
C-Optikk
C-optikk er Norges største sammenslutning av selvstendige optikere, med over 170 butikker (pr. 2019) rundt om i Norge.
Hovedkontoret til kjeden ligger på Kongsberg.
Birger Ruud
Birger Johannes Ruud (født 23. august 1911 i Kongsberg, død 13. juni 1998 samme sted) var en norsk skihopper og alpinist. Han ble flere ganger olympisk mester og verdensmester.
Bakgrunn og virke
Birger Ruud ble regnet som verdens beste skihopper i årene før andre verdenskrig. I 1931, 1935 og 1937 ble han verdensmester i hopp, og han tok OL-gull i denne øvelsen i 1932 og 1936. Under VM i alpint 1935 i Mürren tok han bronse i kombinasjonen. I tillegg vant han utfor i 1936, men utfor inngikk bare i den alpine kombinasjonen og her ble Ruud nummer fire sammenlagt. I 1937 ble han tildelt Holmenkollmedaljen.
25. februar 1943 ble Ruud sammen med sin bror Sigmund arrestert for å deltatt i et ulovlig skirenn – et skirenn som ble arrangert som svar på den tyske okkupasjonsmaktens nazifisering av idretten. Ruud satt i tyskernes fangeleir på Grini ved Oslo i ett år. Etter krigen deltok han, 36 år gammel, i OL i 1948, og tok sølvmedalje i det spesielle hopprennet. Ruud var norsk flaggbærer i vinter-OL 1948 i St. Moritz.
Ved åpningen av OL 1994 på Lillehammer skulle Birger Ruud vært norsk flaggheiser, men før åpningsseremonien fikk han hjerteproblemer og ble kjørt til sykehuset. Der måtte Ruud følge åpningsseremonien fra sykesenga.
Birger Ruud ble kanskje mer populær på eldre dager – som aktiv måtte han dele berømmelsen med brødrene Sigmund og Asbjørn, og til en viss grad hele hoppmiljøet i Kongsberg IF. Birger Ruud mottok Egebergs Ærespris 80 år gammel etter at reglene for tildelingen var gjort om slik at to ulike vinteridretter ble godkjent. I Ruuds aktive tid krevdes det en sommer- og en vinteridrett.
Da Birger Ruud døde i 1998 besluttet regjeringen å tildele ham begravelse på statens bekostning. Han var den første idrettsutøver som ble denne store ære til del.
I Kongsberg er det reist en bronsestatue av Birger Ruud laget av billedhoggeren Per Ung. Ruud har også en vei oppkalt etter seg.
Li (navn 李)
Li (kinesisk: 李, pinyin: Lǐ, også skrevet Lee) er det nest vanligste slektsnavn i Kina og det vanligste i hele verden., det nest vanligste slektsnavnet i Kina (etter Wang) og i verden..
Navnet er utbredt i store deler av Øst-Asia og gjengis litt forskjellig alt ettersom: Lý (Vietnam), Lee (Hongkong, Taiwan, Korea, Filippinene, Malaysia, Singapore), Lei (Macao) og Lie (Indonesia).
Historiske røtter
Under Tang-dynastiet (7.-9. århundre) var Li keiserfamiliens slektsnavn. Keiserens makt og prestisje bidro til at alle hans slektninger, og mange andre, holdt fast ved eller tok dette etternavnet.
I løpet av Kinas historie ble stadig nye folkegrupper innlemmet og assimilert i det kinesiske folk. For å tilpasse seg denne nye realitet valgte mange av disse nykinesere seg han-kinesiske slektsnavn. Li var da et favorittnavn.
Hyppighet
Lee/Li er Kinas nest hyppige slektsnavn, etter Wang (王). I 2008 fantes det ca 103 millioner mennesker med dette navn.
Noen kjente Li
og
Rosenvarsler
Rosenvarsler (Lanius minor) er en fugl i varslerfamilien. Den er 19-21 cm. Den legger 5-6 egg. Rugetiden varer i 15-16 dager.
Bakhtiari-demningen
Bakhtiari-demningen er en demning med et vannkraftverk under utbygging i elva Bakhtiari, en del av vassdraget til Dez i Iran. Anlegget får et totalt installert vannkraftpotensial på 1.500 MW. Det ble påbegynt i 2009 og skal etter planene stå ferdig utbygd i 2016.
Royal Birkdale Golf Club
Royal Birkdale Golf Club er en golfklubb i byen Southport i Merseyside i England. Klubbens bane er blant dem som på omgang arrangerer The Open Championship. Royal Birkdale ble stiftet i 1889.
Pungmeis
Pungmeis (Remiz pendulinus) er en spurvefugl.
Royal Birkdale Golf Club
The Open Championship på Royal Birkdale
Klubben har arrangert The Open ni ganger.
Pungmeis
Den er liten, grå og brun fugl med en lengde på 10–11,5 cm. Kjennetegn for arten er svarte kinn, grått hode, hvitaktig strupe og rødbrun rygg. Den hekker langs bredden av elver og innsjøer med rik vegetasjon av takrør, dunkjevle, pil, poppel og or. Reiret er uvanlig blant europeiske fugler; det er pungformet og henges fra tynne kvister.
Royal Birkdale Golf Club
Andre store turneringer
Banen har også hatt store dameturneringer. The Women's Open Championship har blitt arrangert der fire ganger.
Pungmeis
Pungmeis hekker vanlig i tempererte deler av Eurasia fra Tyskland østover til Altaj, mens den er ganske sjelden i Vest-Europa. Det meste av bestanden er trekkfugler, som trekker til middelhavslandene og Midtøsten. I middelhavslandene og Vest-Asia finnes det også bestander som er standfugler. Arten har ekspandert mot nordvest i siste halvdel av 1900-tallet, og den er nå en etablert hekkefugl i Danmark og Sør-Sverige. Det første hekkefunnet i Norge ble gjort i Rogaland i 1990.
Royal Birkdale Golf Club
Andre store turneringer
Ryder Cup ble arrangert der i 1965 og 1969.
Mango (sanger)
Giuseppe Mango (født 6. november 1954, død 8. desember 2014), bedre kjent som Mango, var en italiensk sanger og låtskriver.
Han var en av de mest kjente popsangere i Italia, spesielt fra 80-tallet til tidlig på 90-tallet, og blant hans mest kjente sanger er «Oro», «Lei verrà», «Bella d'estate», «Mediterraneo», «Come Monna Lisa» og «La rondine».
Mango døde av hjerteinfarkt under en konsert i 2014.
University of West Georgia
University of West Georgia (forkortet UWG) er et delstatseid universitet i Carrollton i delstaten Georgia, USA. Det er også lokale undervisningssteder utenom campus på ulike mindre steder i vestre Georgia. UWG ble opprinnelig dannet som Fourth District Agricultural and Mechanical School  i 1906, og ble college i 1933. Men uinversitetet ble akkreditert med fire-årige programmer først i 1957.
Ved universitetet var det 10 163 studenter og 490 vitenskapelig ansatte i 2006, og samme året var skolepengene US$ 3 460 for studenter folkeregistrert i Georgia. Studiene gis opp til doktorgradsnivå. Studenttallet er svakt fallende, i høstsemesteret 2008 var studenttallet 10 111.
Helikopter
Et helikopter (av gresk helix, heliks, og pteron, vinge) er et motordrevet luftfartøy som er tyngre enn luft, og defineres som luftfartøy med roterende vinger benevnt rotor. I tillegg til hovedrotoren brukes en halerotor for å motvirke helikopterets rotasjon i motsatt retning av hovedrotoren, på grunn av motorens vridende kraft på rotoren, i henhold til Newtons tredje lov.
Det første vellykkede helikopteret var tyske Focke-Wulf Fw 61, som fløy for første gang 26. juni 1936.
Bakgrunn
Treslaget lønn kan hevdes å produsere en form for rotorblad som transporterer en kropp med en nyttelast (frøet). Kroppen og nyttelasten virker som motvekt og balanserer ut effekten av at det bare er ett blad ved at den roterer sammen med bladet. Dette designet er det ikke praktisk hvis man skal skalere det opp slik at mennesker kan være om bord. Helikoptre er laget slik at denne ubalansen unngås og slik at helikopterkroppen ikke roterer. Et lønnefrø har ingen motor og må synke i forhold til luften omkring for å opprettholde rotasjonen og en kontrollert nedstigning. Det samme prinsippet benyttes av gyroplan og også av helikoptre hvis alle motorene skulle stoppe. Andre planter benytter også lignende mekanismer for å spre frøene sine med vinden.
Bambusleketøy med noe som kan ligne rotorblad er kjent fra Kina fra 400 år før vår tidsregning.
Leonardo da Vinci tegnet en luftskrue i 1480-årene. Konstruksjonen var ikke praktisk i bruk, det var ingen mekanisme for å hindre at kroppen roterte og det fantes uansett ingen kraftkilde på den tiden som kunne drive luftskruen.
I århundrene etter ble ideen videreutviklet. Hovedutfordringene, tillegg til å holde kontroll over farkosten, viste seg å være:
Kraftkilde
Små, lette modeller kunne drives med strikkmotor. da Vinci så trolig for seg drift med en fjærmekanisme for sin luftskrue. Det var først da dampmaskinen ble utviklet at det ble mulig å få helikopterets forløpere til å starte fra bakken ved egen kraft og holde seg i luften en kort stund. I 1860-70-årene ble det i Frankrike og Italia gjort forsøk med ubemannede, dampdrevne farkoster som steg til 10-15 meter og holdt seg flygende i opp til 20 sekunder. Dampmaskiner viste seg ikke praktiske for bruk i helikoptre, særlig fordi de har for dårlig ytelse i forhold til egenvekt.
Da forbrenningsmotoren ble forsøkt som kraftkilde i helikoptre på begynnelsen av 1900-tallet ga det helt andre muligheter. I Slovakia ble det laget modeller med slik motor og en klarte å tilbakelegge en strekning på 1500 meter i 1905.
Forhindre at kroppen roterte
Etter Leonardo da Vincis luftskrue som ikke tok hensyn til dette, ble det forsøkt med ulike utgaver av kontraroterende rotorer, enten på samme aksling (koaksial) eller på forskjellige akslinger. I en slik konstruksjon virker rotasjonskreftene hver sin vei på kroppen, slik at de nøytraliserer rotasjonstendensen.
De første flygingene
Brødrene Breguets Gyroplane No.1 regnes som det første helikopteret som løftet seg fra bakken med en person om bord. I 1907 steg det til en høyde på ca. 60 cm og holdt seg der i ett minutt. Å henge stille i luften er opprinnelig en biologisk handling som kalles rytling (stasjonær flukt) og stammer fra fugler og insekter, som kolibrier, vepser og øyenstikkere. Farkosten kunne ikke styres og ble holdt stabil av personer på bakken. Senere samme år gjorde Paul Cornu forsøk med sitt helikopter. Dette regnes som den første egentlige flygingen med helikopter i og med at føreren hadde kontrollen og var fri fra all kontakt med bakken. Cornu regnes som helikopterets oppfinner på samme måte som brødrene Wright gjør for fly etter sin første flyging fire år tidligere, i 1903.
Tidlig utvikling
Argentineren Pescara eksperimenterte med helikopter i 1920-årene. Han introduserte syklisk kontroll av rotoren, noe som gjorde det mulig å tippe den i ulike retninger og slik få helikopteret til å bevege seg i den retningen. Han demonstrerte også at et helikopter kan autorotere og slik glidefly kontrollert etter en motorstopp.
I Spania utviklet Juan de Cierva løsninger som skulle vise seg fundamentale for praktisk bruk av helikopter. Han eksperimenterte frem et gyroplan som tok hensyn til mange av de spesielle aerodynamiske og strukturelle utfordringene med rotorfartøy, ved at han introduserte lager i rotorens innfesting som tillot bladene å bevege seg opp og ned og frem og tilbake uavhengig av hverandre.
Nederlenderen Albert Grillis von Baumhauer oppfant de kontrollene som benyttes i dagens helikoptre. Styrespak, som sørger for syklisk kontroll av rotoren og stigespaken som sørger for kollektiv kontroll. Dette fløy første gang i 1925.
I Sovjetunionen konstruerte Yuriev og Cheremukihin et helikopter med bare én horisontal rotor, men med vertikale rotorer som produserte skyvekraft som motvirket tendensen til å rotere. Dette prinsippet er det som benyttes i de fleste av dagens helikoptre med én hovedrotor som sørger for løftekraft og kontroll, og én halerotor som forhindrer rotasjonstendensen og gir retningskontroll.
Senere utvikling
Det tyske Focke-Wulf Fw 61 som fløy første gang i 1936 regnes av mange som det første fullt kontrollerbare helikopteret. Prøveflygeren Hanna Reitsch gjennomførte daglige demonstrasjoner av en prototype innendørs under Berlin Motor Show i Deutschlandhalle i februar 1938. Reitch ble slik også den første kvinnelige helikopterflygeren. Fw 61 hadde to kontraroterende rotorer montert side ved side. Helikopteret ble aldri satt i produksjon.
Tyskland hadde to typer helikoptre i operativ bruk under andre verdenskrig:
Flettner Fl 282 Kollibri hadde to to-bladete rotorer som roterte hver sin vei på hver sin aksling, men som var montert tett sammen slik at rotorene gikk inne i hverandre. Helikopteret ble benyttet på skip og til observasjon for artilleri. Fl 282 regnes som det første helikopteret som kom i vanlig produksjon.
Focke-Achgelis Fa 223 Drache hadde en lignende konstruksjon som FW 61 og kunne løfte ca. 1000 kg last. Helikopteret ble blant annet brukt til transport av underhengende last i fjellterreng. I USA utviklet Igor Sikorsky VS-300 som fløy fritt første gang 13. mai 1940 og var et helikopter med én hovedrotor og én halerotor.
VS-300 ble videreutviklet til R-4 som ble verdens første serieproduserte helikopter. R-4 ble operativt under andre verdenskrig og ble benyttet av US Army Air Forces, US Navy, US Coast Guardian, Royal Air Force og Royal Navy. R-4 i ulike versjoner utførte oppdrag som observasjon og kommunikasjonstjeneste, skipsoperasjoner, rekognosering, og søk og redning. En versjon var utstyrt med flottører og kunne lande på vann.
22.-23. april i 1944 gjennomførte en YR-4 fra US Army Air Force det som regnes som den første redningsaksjonen med helikopter da den hentet ut fire besetningsmedlemmer og passasjerer fra et havarert kommunikasjonsfly i jungelen i Burma.
Bell Aircraft startet utvikling av helikoptre 1. november 1941. Med konstruktøren Arthur Young i spissen utviklet Bell modell 30 som også hadde én hovedrotor, men med den karakteristiske stabilisatorstangen, og én halerotor. Modell 30 fløy første gang 29. juli 1943 og ble forløperen til verdens første sivilt sertifiserte helikopter, Bell Modell 47B som fikk typesertifikatet 8. mai 1946.
Norske helikoptre
Kjeller Flyfabrikk utviklet prototypene til to ulike helikoptermodeller. Kjeller PK X-1 med stempelmotor som fløy første gang i 1955 og Kjeller PK X-2 med turbinmotor som fløy første gang i 1962, men havarerte i 1965. Ingen av disse modellene ble satt i produksjon. Kjeller PK X-1 prototypen er utstilt i Forsvarets flysamling Gardermoen.
I perioden 1986 til 1990 bygde Helikopter Service 18 stk. Bell 412SP på lisens fra Bell Helicopter Textron for Luftforsvaret. Det siste helikoptret ble overlevert til Luftforsvarets Forsyningskommando (LFK) den 29. oktober 1990. Den som mottok helikopteret var sjefen for LFK generalmajor Odd Svang-Rasmussen, som var flyger i Kjeller PK X-2 prototypen da den havarerte av tekniske årsaker i 1965.
Design
Det klassiske designet med den store vannrette hovedrotoren og den lille loddrette halerotoren ble patentert av Igor Sikorsky i 1931. (Se Sikorsky Aircraft Corporation)
Andre design: to motsatt dreiende hovedrotorer, på enten hver sin akse eller på en felles akse. Det russiske kamphelikopteret Kamov Ka-50 er et eksempel på sistnevnte.
Designet med halerotor kan unngås på tre måter:
Manøvrering
Bladene på en hovedrotor sitter fast på et rotorhode, som består av avansert mekanikk. I tillegg til å overføre motorens kraft til rotoren sørger rotorhodet for at pilotens to styrepinner, «stikka» og «collective pitch» får rotorbladene til å endre løfteevne. Når bladet dreies litt rundt sin lengdeakse endres bladprofilens vinkel og dermed også bladets løfteevne. Hvis alle bladenes løfteevne økes like mye ved å heve «collective pitch» vil helikopteret stige. Det er også mulig å få bladene til å bære forskjellig etter om de peker fremover, bakover eller til siden. Hvis bladene bærer mer når de peker bakover, vil det planet rotoren roterer i ikke være vannrett men helle svakt til siden og dermed trekke helikopteret både til siden og opp. På lignende måte kan et helikopter rygge og fly fremover. Når rotorbladene har størst angrepsvinkel rett bakover vil bladets ende settes i fart oppover slik at rotoren vil stille seg på skrå mot den ene siden. Hvis rotasjonsretningen på rotoren sett ovenfra er med klokken, løftes rotoren på venstre side.
Vitenskapsåret 1750
Vitenskapsåret 1750 er en oversikt over hendelser, prisvinnere, fødte og avdøde personer med tilknytning til vitenskap i 1750.
Helikopter
Manøvrering
Dette styres fra førerkabinen ved hjelp av:
Kombinasjonen av de to ulike spakene bestemmer derved retning og fart. Det vil, som beskrevet ovenfor, si at løftekraften ved tipping gir fremdriftsfart, retningsendring eller fartsreduksjon.
Ved bortfall av motorkraft kan helikopteret gjøre en nødlanding som kan sammenlignes med glidelanding for seilfly eller motorfly. Collective håndtaket må føres fort nedover før rotasjonen reduseres etter motorsvikten. Luften som passerer opp gjennom rotoren når helikopterer seiler mot bakken er med på å opprettholde rotorens turtall. Bevegelsesenergien i rotoren kan så benyttes til oppbremsing når helikopteret nærmer seg bakken for å gi en rimelig myk landing. Dette kalles autorotasjon.
Bruk av helikopter
Oppfinnelsen av helikopteret har betydd veldig mye for spesielt redningstjenestene, politiet og brannvesenet. Militæret bruker også helikoptre i stor grad.
For redningstjenesten har helikopteret betydd mulighet til å komme til unnsetning lettere og raskere, og det er svært viktig i medisinske nødtilfeller hvor minutter ofte kan bety forskjellen på liv og død. Også i tilfeller hvor man ikke helt vet hvor den skadede er, for eksempel ved havari til sjøs, skader og sykdom til fjells som fjellklatringsulykker, syketransport fra vanskelig tilgjengelige steder og for å finne savnede personer, har helikopteret ofte vist seg å være verdifullt.
Helikoptre benyttes også til å bidra i å slukke skogbranner. Det vanligste er da at et ordinært transporthelikopter utrustes med en bøtte som henger i lastekroken under. Bøtta har en luke i bunnen, som kan styres fra helikopteret. Den brukes for å slippe ut vann over brannen og ved fylling når bøtta senkes i vann. Det finnes også utstyr som kan benyttes til å bekjempe brann høyt oppe i skyskrapere. Da kan helikopteret utstyres med vanntank og en tilhørende vannkanon som kan levere vann framover. På den måten kan helikopteret drive brannslukning over høyden som brannmannskap kan nå fra bakken.
Tornskate
Tornskate (Lanius collurio) er en spurvefugl i varsler-familien, og regnes som en langdistansetrekkfugl. Hannen har grå isse og nakke, rødbrun overside, lys underside med rosa skjær, svart hale og en svart stripe gjennom øyepartiet. Hunnen har også rødbrun overside, men har tette, bølgete tverrstriper på undersiden. Alle voksne tornskater har en relativt lang stjert.
Hekking
Tornskaten er en nokså vanlig hekkefugl i det sørlige Skandinavia, men er et uvanlig syn i Norge, men er observert blant annet på Myken i Nordland de siste årene. Noen få tornskater hekker på Østlandet og i Agder. Den legger 4–7 egg i hver hekkesesong. Rugetiden varer i 12–16 dager.
Føde
Tornskaten lever stort sett av større insekter, krypdyr og smågnagere; av og eter den også mindre fugler. Byttedyrene spiddes ofte på torner som matreserve.
Overvintring
Den trekker til det østlige og sørlige Afrika via Øst-Europa og Middelhavet.
Gunvor Stornes
Gunvor Stornes (født 5. mai 1924 i Korgen, død 28. april 2013 i Hemnesberget) var en norsk forfatter og lyriker, bosatt på Hemnesberget. Hun var representert i en rekke antologier. I 1972 var hun med på etableringen av Nordnorsk Forfatterlag. Stornes var med i Norsk Forfatterforening og Helgeland litteraturlag.
Stornes døde den 28. april 2013 i en alder av 88 år.
Carling Academy Brixton
Carling Academy Brixton, også kjent ved sitt tidligere navn Brixton Academy, er et stort konsertlokale i Brixton i London. Det er kapasitet til 4921 tilskuere.
Bygningen ble reist i 1929 og formelt åpnet 19. august det året, som et av fire Astoria-teatre. Mange av de opprinnelige elementene, som art deco-interiøret, er bevart.
Astoria stengte 29. juli 1972. I september samme år åpnet lokalet igjen under navnet Sundown Centre, men det holdt åpent bare i omkring fire måneder. I mai 1974 ble det søkt om å rive den vernede bygningen (Grade II), og i stedet oppføre et visningsrom for biler og en bensinstasjon. Dette ble det ikke noe av, og bygningen ble holdt ved like.
I 1981 ble den igjen åpnet som konsertlokale, etter å ha blitt brukt som lager i flere år. Det første arrangementet ved en konsert med UB40. Igjen gikk det dårlig økonomisk, og på grunn av gjeldsproblemer ble lokalet stengt i 1982. Året etter ble det kjøpt av Simon Parkes og gjenåpnet som Brixton Academy.
Gjennom 1980-årene gikk det stadig bedre. Artister som Eric Clapton, Dire Straits og The Police brukte det som øvingslokale, og det ble filmet musikkvideoer med blant annet Wham! og Culture Club.
I 1995 ble lokalet kjøpt av Break for the Border, som pusset det opp for en halv million pund. Navnet har siden blitt endret for å få inkludere sponsoren Carling. Lokalet brukes blant annet til utdeling av NMW Awards, som også er sponset av Carling.
Nærmeste undergrunns- og jernbanestasjon er Brixton stasjon.
Barbuda
Barbuda er en øy i Karibia og en del av øylandet Antigua og Barbuda. Barbuda ligger 40 km nord for Antigua. Barbuda hadde 1810 innbyggere ved folketellingen i 2011.
Trekryper
Trekryper (Certhia familiaris) er en art i trekryperfamilien (Certhiidae) og tilhører ordenen med spurvefugler (Passeriformes). Arten deles i ti underarter, hvorav nominatformen (C. f. familiaris) hekker i store deler av Fennoskandia. Arten er nært knyttet til skog, og den brune fuglen kan minne om en mus når den klatrer på trestammene.
USAs konkurslovgivning
USAs konkurslovgivning er føderale bestemmelser kodifisert i U.S. Code.
Trekryper
Amerikatrekryper (C. americana) og rododendrontrekryper (C. hodgsoni) er tidligere blitt regnet som underarter av C. familiaris, men begge skiller seg fra trekryperen gjennom både genetikken og sangen. Av de ti underartene, som nå anerkjennes, regnes spesielt C. f. corsa som distinktiv, men den ser ut til være nærmest beslektet med C. f. macrodactyla.
USAs konkurslovgivning
Kapittel 11
Chapter 11 er et avsnitt i konkurslovene i USA (US bankruptcy code). Begrepet betegner at et selskap søker konkursbeskyttelse for å kunne restrukturere selskapet i et forsøk på å unngå konkurs.
Den såkalte US bankruptcy code er Bok 11 (Title 11) i United States Code. Chapter 11 av denne koden omhandler en rett et selskap eller en person har til å søke reorganisering av (selskapets) aktiva. Det korrekte uttrykket på engelsk er følgende: Chapter 11 of Title 11 of the United States Code.
Trekryper
Beskrivelse
Trekryperen blir omkring 12,5 cm og veier typisk 7,8–10 g. Den har brunspettet overside og hvit underside, lang stjert og et spisst, svakt nedoverbøyd og halvlangt nebb. Lemmene er korte, men tærne (tre framover- og en bakovervendt) og klørne er kraftige, spesielt baktåen og kloen på denne. Det er denne kombinasjon som gjør arten så klatredyktig. Fuglen bruker den lange stjerten som støtte når den klatrer.
USAs konkurslovgivning
Kapittel 11
Når et selskap blir insolvent, innebærer dette at summen av selskapets gjeld overstiger selskapets verdier. I USA har et selskap plikt til å melde dette til en føderal konkursrett (federal bankruptcy court). Selskapet har da to muligheter:
Trekryper
Inndeling og utbredelse
Inndelingen og utbredelsen av underartene følger Handbook of the Birds of the World Alive og er i henhold til Harrap (2016). De tidligere underartene i Himalaya og Nord-Amerika er nå skilt ut som egne arter.
USAs konkurslovgivning
Kapittel 11
Regler for hvordan et selskap skal restrukturere sin gjeld er beskrevet i „Chapter 13“.
Trekryper
Atferd
Trekrypere klatrer i spiralform oppover trestammene og plukker edderkopper og insekter av morken bark. Om vinteren kan den også spise frø, spesielt av furu og gran. I kalde vintre dør mange av disse små fuglene, men bestanden bygger seg raskt opp igjen. Arten er stort sett standfugl i Norge, men noen fugler trekker til De britiske øyer og Mellom-Europa. Om vinteren opptrer den nesten alltid som medlem av meiseflokker, sammen med granmeis, svartmeis, toppmeis og fuglekonge.
Trekryperen finnes i de fleste skogstyper, men er oftest å finne i tilknytning til eldre barskog. I store deler av Europa overlapper utbredelsen med kortklotrekryper (C. brachydactyla), og da er trekryper som regel begrenset til barskog og høyereliggende strøk. Arten lever i store deler av Eurasia, fra Irland i vest til Japan i øst. I Norge er den vanlig i store deler av Sør-Norge. Den avtar i antall nord for Trøndelag, og i Finnmark finnes den knapt. Den får 1-2 kull i løpet av året. Reiret legges helst bak et løsnet barkflak på en trestamme. Den legger 4–6 egg som ruges av hunnen i 14-16 dager. Begge foreldrene mater ungene, som forlater reiret etter 15–17 døgn. Ekorn, røyskatt og flaggspett tømmer ofte reirene, mens de voksne er et vanlig bytte for spurvehauk.
Vindelfjällen
Området består av mange mindre og tre større mer eller mindre sammanhengende fjellmassiver: Artfjället (Aartege) vest for Umeälven, Norra Storfjället øst for den samme elven og Ammarfjället (Skiebllie) vest for Vindelälven. Disse tre fjellmassivene ligger innenfor naturreservatet. Norra Storfjället krysses av Kungsleden mellom Ammarnäs og Hemavan samt av et antall mindre ferdselsårer sommars- og vinterstid, men i de to andre massivene finnes ingen markerte veier.
Turlough Hill vannkraftverk
Turlough Hill vannkraftverk er et pumpekraftverk med øvre og nedre reservoar, beliggende i Irland. Anlegget har et totalt installert vannkraftpotensial på 292 MW. Det ble påbegynt i 1968 og stod ferdig utbygd i 1974.
Rudbar-demningen
Rudbar-demningen er en demning med et vannkraftverk under utbygging i elva Rudbar, en del av vassdraget til Dez i Lorestan i Iran. Anlegget får et totalt installert vannkraftpotensial på 450 MW, og årsproduksjonen blir om lag 990 GWh. Det ble påbegynt i 2007 og skal etter planene stå ferdig utbygd i 2012.
Romersk provins
Romersk provins (latin provincia) var den største territorielle og administrative enhet i Romerriket utenfor Den italienske halvøy.
En provins ble normalt styrt av politikere av senators rang, normalt en tidligere konsul eller praetor. Et unntak var Egypt, som fra Augustus' tid ble styrt av en guvernør fra equites. Denne provinsen var så viktig for kornforsyningen til Roma at keiseren trengte en person som var lettere å kontrollere der.