cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Filmfestivalen i Cannes 1958
Cannes Film Festival i 1958 varte fra 2. mai og til 18. mai. Det var 11. gangen den ble arrangert. Gullpalmen gikk til den sovjetiske filmen Og tranene flyr av Mikheil Kalatozishvili.
Atlantic Division (NBA)
Atlantic Division er en av tre divisjoner i Eastern Conference. De to andre divisjonene er Southeast Division og  Central Division. I hver av disse divisjonene er det 5 lag. Fordelingen av lagene mellom divisjonene er avhengig av hvor laget holder til geografisk.
Atlantic Division består for øyeblikket av følgene lag:
Jeffrey Jones
Jeffrey Duncan Jones (født 28. september 1946) er en amerikansk karakterskuespiller. Han gjorde sin debut på film i The Revolutionary (1970) mot blant andre Jon Voight.
Etter en rekke små roller og kanskje enda mindre filmer (og TV-serier) fikk Jones' sitt endelige gjennombrudd som Joseph II i Miloš Formans Amadeus (1984). Deretter fulgte den legendariske rollen som rektoren i Skulk med stil (1986).
Jones har medvirket i flere filmer signert regissøren Tim Burton.
I 2002 ble Jones arrestert for å ha nakenbilder av en mindreårig gutt. Han er nå en registrert seksualforbryter i delstaten Florida.
Jones' seneste arbeid inkluderer TV-serien Deadwood (2004–2007) og filmen Who's Your Caddy (2007).
GD
GD, Gd, gD og gd kan bety:
Det greske kongehusets 100-årsjubileumsmedalje
Utforming
Det greske kongehusets 100-årsjubileumsmedalje består av et kors dannet av fire kronede P-er og med fire kongelige monogrammer mellom korsarmene, det hele omgitt av en laurbærkrans. Den kronede P står for Paul I, de øvrige monogrammer for hans forgjengere innen samme dynasti, nærmere bestemt Georg II, Alexander I, Konstantin I og Georg I. Medaljen er utført i gull og finnes i to størrelsen, for henholdsvis menn (65 × 60 mm) og kvinner (45 × 40 mm).
Norske innehavere
Kong Harald V er innehaver av Det greske kongehusets 100-årsjubileumsmedalje.
Utfall (statistikk)
Utfall eller begivenhet betegner i sannsynlighet og statistikk et mulig resultat av en usikkerhetsberegning. For eksempel kan vi få enten mynt eller krone når vi kaster mynt. En mengde av slike utfall kalles en hendelse, og mengden av alle mulige utfall kalles utfallsrom.
Niels Krog Bredal
Niels Krog Bredal (født 12. september 1733 i Trondheim, død 26. januar 1778) var en dansk-norsk syngespilldikter og teaterdirektør. Han er kjent for å ha innført syngespillet i dansk litteratur.
I Trondheim
Niels Krog Bredal var sønn av justisråd og lagmann Thomas Bredal og Anna Dorothea Krog. Han var sønnesønn av biskop Erik Bredal, og på morssiden nedstammet han fra biskop Peder Krog.
Bredal ble student i 1749, og utga allerede som student en oversettelse av Ovids Metamorfoser. I 1756 skrev han det første danske syngespill, Gram og Signe. Oppmuntret av suksessen han hadde med dette stykket, skrev han i de neste årene syngespillene Eremitten og Den tvivlraadige Hyrde. Suksessen bidro også til at han ble valgt til borgermester i Trondheim i 1761.
Teaterdirektør i København
I 1770 oppga Bredal embetet som borgermester og dro til København, hvor han året etter ble utnevnt til meddirektør ved Det Kongelige Theater. Her gikk han inn for å fremme det danske syngespillet og lystspillet. Sesongen lot han åpne med et nytt stykke skrevet av ham selv, Tronfølgen i Sidon, med musikk av Sarti. Selv om stykket vant bifall, fikk det hard medfart av den 18-årige kritikeren Peder Rosenstand-Goiske i Den Dramatiske Journal. For å ta hevn lot Bredal oppføre et «Efterspill» til Tronfølgen, hvor Rosenstand-Goiske ble karikert. Rosenstand-Goiskes tilhengere var imidlertid møtt frem for å forsvare ham, slik at kvelden endte i et regelrett teaterslag. Opptrinnet ble senere foreviget av Johannes Ewald i den satiriske komedien De brutale klappere.
Med dette endte Bredals virksomhet som forfatter, men han fortsatte som teaterdirektør i seks år til. I København var han det eldste medlemmet av Det norske Selskab. Israel Levin beskriver ham som «en Mand uden synderlig Begavelse, og navnlig uden alt Digtertalent, men en passioneret Musiker, og forøvrigt en fortræffelig Selskabsmand».
Nicky Chinn
Nicky Chinn (født 16. mai 1945 i London i England) er en låtskriver og plateprodusent. Han er mest kjent for sitt samarbeide med Mike Chapman som låtskrivere og produsenter for blant andre Tina Turner, Smokie, Sweet, Suzi Quatro og Mud.
Rione Esquilino
Esquilino er en bydel (rione) i Roma. Esquilino er området mellom jernbanestasjonen og Via Merulana sørøstover til San Giovanni in Laterano og Villa Wolkonsky. Midt i bydelen ligger Piazza Vittorio Emanuele II med metrostasjon. Bydelen har navn etter Esquilinhøyden.
Esquilino ble skilt ut som egen bydel fra Monti i 1921.
George Galloway
George Galloway (født 16. august 1954 i Dundee) er en skotsk politiker, forfatter og radiovert. Han begynte sin arbeidskarrière som produksjonsarbeider hos Michelin Tyres, hvor han var aktiv i fagforeningen, og dette ledet til at han ble leder for arbeidere mot slutten av 1970-tallet. Han har vært parlamentsmedlem i Underhuset siden 1987 for Labour, for Glasgow Hillhead og for Glasgow Kelvin, men fram til 2010 satt han som eneste representant for det nydannede partiet Respect for den britiske valgkretsen Bethnal Green and Bow. I mars 2012 ble han, i et mellomvalg, valgt inn som representant for Respect fra valgkretsen Bradford West.
Galloway er kanskje mest kjent for hans kampanje mot de økonomiske sanksjonene mot Irak under Saddam Hussein på 1990- og tidlig på 2000-tallet, og for hans engasjement mot USAs angrep og krig i Irak. Galloway er også kjent for sitt engasjement for palestinerne i Palestina–Israel-konflikten.
I USA er Galloway mest kjent for sitt vitnesbyrd i Senatet i 2005, hvor han snudde en forsvarstale mot anklager mot han, til et angrep på USAs utenrikspolitikk.
Engelsk 1. divisjon 1901–02
'''Engelsk 1. divisjon 1901–02''' var den 14. sesongen i Football League. Sunderland ble ligamester for fjerde gang.
== Tabell ==
Opprykk
De to dårligste klubbene i 1. divisjon rykket automatisk ned til 2. divisjon og de to beste klubbene i 2. divisjon rykket automatisk opp til 1. divisjon.
Engelsk 2. divisjon 1901–02:
Bakkasundbrua
Bakkasundbrua er ei fritt frambygg-bru på fylkesvei 5142 i Austevoll kommune i Vestland.
Brua krysser Navøyosen mellom Navøy og Spyssøya, som en del av veiforbindelsen mellom Hundvåko og Storekalsøy. Brua er 373,4 meter lang, med lengste spenn 172,9 meter. Seilingshøyden er 20 meter, og brua har i alt 4 spenn. Den ble åpnet 16. oktober 1999.
Wolfhart Pannenberg
Wolfhart Pannenberg (født 2. oktober 1928 i Stettin, død 4. september 2014 i München) var en tysk filosof og protestantisk teolog. Han regnes som en av de viktigste teologer i det 20. århundre, og var i en årrekke professor i fundamentalteologi og systematisk teologi ved Universitetet i München.
Oppvekst
Wolfhart Pannenberg ble født i Stettin i 1928. Han vokste opp i Nazi-Tyskland, familien flyttet til Berlin i 1942. I mars 1944 ble hjemmet ødelagt av britisk teppebombing av Berlin. På skolen var Pannenberg en ivrig student av Nietzsches verker. 6. januar 1945 var han på vei hjem fra skolen og hadde det som kan beskrives som en mystisk erfaring. Han opplevde seg ett med lyset fra solen som gikk ned og for et kort øyeblikk følte han seg oppløst i lyset. Opplevelsen preget ham i flere år etter hendelsen. Ved slutten av 2. verdenskrig, da han var 16 år, ble han innrullert som soldat, men ble ikke sendt til fronten fordi han hadde fått skabb. Etter å ha bli sendt på sykehus i Nord-Tyskland, ble han tatt til fange av britene. Etter en kort tid i krigsfangenskap, i likhet med Jürgen Moltmann ble han gjenforent med sin familie. Han gikk to år til på skole i den russiske sonen og studerte Immanuel Kant.
I 1947 bestemte han seg for å studere filosofi og teologi, til tross for at han ikke var oppvokst i et kristent hjem eller miljø. En avgjørende impuls for hans studievalg var en lærer som han opplevde hvis holdninger og liv gjorde Friedrich Nietsches bilde av kristendommen til skamme.
Studier
Pannenberg begynte sine studier ved Humboltuniversitetet i Berlin. Senere studerte han i Göttingen, Basel og Heidelberg. Blant hans lærere i filosofi var Nicolai Hartmann, Karl Jaspers (Basel) og Karl Löwith. Hans viktigste teologiske lærere var Karl Barth (Basel), Hans von Campenhausen, Gerhard von Rad og Edmund Schlink. Sistnevnte gav ham interessen i kristendommens økumeniske problemer og viste ham nødvendigheten av en interdisiplinær dialog – spesielt med naturvitenskapene. Pannenberg avla den teologiske doktorgrad (promosjon) i 1953, i Heidelberg med Schlink som veileder. Hans doktoravhandling omhandlet predestinasjonslæren til middelalderfilosofien og -teologen Johannes Duns Scotus. I 1954 ble han Schlinks assistent i Heidelberg og giftet seg med Hilke Schütte som studert engelsk og fransk språk og litteratur. I 1955 leverte han sin andre doktorgrad (habilitasjon), om forholdet mellom analogi og åpenbaring (først publisert i 2007).
Undervisning og forskning
I 1955 ble han ordinert til prest og ble dosent i systematisk teologi. I årene som fulgte, underviste han hovedsakelig over middelalderteologien og dens vekslende forhold til filosofien.
Fra 1958 til 1961 underviste han som professor i systematisk teologi ved Wuppertal kirkelige høyskole (sammen med Jürgen Moltmann), men tok i 1961 i mot kallet til å bli professor i samme fag ved Universitetet i Mainz. Mens Pannenberg var knyttet til Mainz var han også gjesteprofessor ved Universitetet i Chicago (1963), Harvard universitetet (1966) og Claremont teologiske skole (Los Angeles, 1967 og 1975).
Mens Pannenberg var i Los Angeles mottok han kallet til et professorat ved det nyopprettede Evangeliske-teologiske fakultet ved Universitetet i München. Der underviste han til han ble emeritert i 1994. Ved siden av å være professor i systematisk teologi var han med på å grunnlegge Institutt for Fundamentalteologi og Økumenikk ved Universitetet i München.
Åpenbaringssyn og historiesyn
Historiesynet er teologisk viktig for Pannenberg, fordi Gud åpenbarer seg gjennom historiens store hendelser. Dette uttrykker han sammen med andre teologer fra Heidelberg i antologien «Offenbarung als Geschichte» (Åpenbaring som historie, 1961). Sentralt i boken er Pannenbergs essay «Dogmatiske teser til åpenbaringslæren», hvor han utfolder syv teser som forlater den barthianske ordteologi. Han samstemmer med Barth at Guds åpenbaring nødvendigvis er Guds selvåpenbaring, men mener at historien – og ikke ordet (som dialektisk nærvær), er Guds selvåpenbaring. Historien forstår Pannenberg som universalhistorie og det er hans overordnede åpenbaringsbegrep. «Til forskjell fra spesielle guddommelige tilsynekomster er den historiske åpenbaringen åpen for enhver som har øyne å se med. Den har universell karakter». Gud kan bare erkjennes indirekte gjennom historiens handlinger. Pannenberg forstår historien som en universalhistorie, historien er som helhet, som totalitet Guds selvåpenbaring. Flere kritikere ser her et slektskap mellom Pannenberg og Hegel – og enkelte har kategorisert ham som høyrehegelianer. Pannenberg blir kritisert for å begå den samme hybris som Hegel utviste, dvs. som skuer hele historien og forutsier dens gang (jf. Åndens fenomenologi). I denne universalhistorien, som da følgelig ikke bare er kristendommens historie, men alle religioner, må det erkjennes en berettiget uvitenhet. Alle religioner søker sannheten, men bare ved historiens slutt vil vi kjenne den helt.
Kristologi
Sentralt i universalhistorien står fortellingen om Jesus Kristus. Den er en prolaps – en eskatologisk foregripelse av historiens slutt/ende (telos) som gir en foreløpig mulighet til å se historien som totalitet. Slik blir Jesu død og oppstandelse historiens målestokk (historiens slutt). Det historiske og faktiske ved hendelsen blir da viktig, han sier blant annet: «Ved Jesu oppstandelse har vi altså med den kristne tros bærende fundament å gjøre. Faller denne, så faller alt det som den kristne tro bekjenner seg til etter». I motsetning til for eksempel Bultmann, som utraderer Jesusfortellingens historisitet, er det mulig og ønskelig, ifølge Pannenberg, å etterprøve Bibelens fortellinger historisk.
Gudsbegrep
Læren om Gud, hhv. hans selvåpenbaring i Jesus Kristus (1 Kor 3,11), er selv teologiens gjenstand (objekt). Oppstandelsen og Jesus-historien gir gudstanken et bibelsk innhold og en historisk konkretisering som overstiger enhver abstrakt filosofisk gudslære: Verdens skaper blir i Jesus Kristus nærværende og åpenbar for menneskene. Pannenberg bestemmer Gud nominalt til «die eine, alles umfassende und alles bestimmende Macht» (den ene, altomfattende og altbestemmende makt). Forskjellen mellom Pannenberg og Hegel er tydelig. Hos Hegel er åndens selvutfoldelse en ren nødvendighet (forsynet er egentlig sekularisert), mens hos Pannenberg understrekes den bibelske frihet og historiens kontingens.
Pannenberg understreker kontinuiteten mellom Abrahams, Isaks og Jakobs Gud (Det gamle testamentes Gud) og Jesu Gud. Jesu forhold til sin far er utgangspunktet for Pannenbergs forståelse av Gud som treenig (trinitet). Denne relasjonen er grunnleggende for å forstå treenigheten som tre personer og samtidig som én. Gjensidighet i relasjonen definerer både mangfoldet (personene) og enheten (vesen): Uten Faderen er ikke Sønnen sønn og uten Sønnen er ikke Faderen far. Den hellige ånd er gjensidighetens vesen, samtidig som han er en person. Gud er den ene Gud som handler og er den levende Gud i Faderens, Sønnens og Åndens fellesskap.
Eskatologi
Pannenberg forstår Guds rike som det som kommer fra fremtiden, fra telos. Guds rike kommer oss i møte fra fremtiden og avdekkes gradvis som et rettferdig styre av kjærlighet og rettferdighet. I denne konteksten må menneskets frihet og åpenhet til verden forstås. Unikt for Pannenberg er at han klarer å understreke skapningens frihet og Guds trancendens til noe temporalt (ikke romlig), samtidig som han klarer å understreke Guds enhet som trintitet i møte med historiens enhet i skapningens mangfoldighet. Dermed åpnes det samtidig en mulighet for at skapningenes erfaring og tolkning kan «smelte sammen» med den bibelske historie.
Irving Taylor
Irving Taylor (født 13. august 1919, død desember 1991) var en canadisk ishockeyspiller som deltok i de olympiske vinterleker 1948 i St. Moritz.
Taylor ble olympisk mester i ishockey under vinter-OL 1948 i St. Moritz. Han var med på det canadiske laget som vant turneringen foran Tsjekkoslovakia og Sveits.
Ishockeyturneringen ble avviklet som en enkeltserie med ni lag, der alle lagene møttes en gang. Både Canada og Tsjekkoslovakia vant sju kamper og spilte en uavgjort. Kampen mellom Canada og Tsjekkoslovakia endte 0-0 og begge lagene fikk 15 poeng. Canada vant serien på bedre målforskjell, +64 mål 69-5 mot Tsjekkoslovakias + 62 mål 80-18.
Taylor ble verdensmester i ishockey i 1948, OL-turnering i St. Moritz var også det 15. verdensmesterskapet i ishockey.
Muhammed Reza Pahlavi
Muhammed Reza Sjah Pahlavi (persisk: محمدرضا شاه پهلوی) (født 26. oktober 1919, død 27. juli 1980) var den siste sjahen av Iran, den andre av huset Pahlavi, og hersket fra 1941 til 1979. Han hadde titlene Sjâhansjâh («kongenes konge») og Aryamehr («ariernes lys»).
Ungdomstid, utdannelse og familiebakgrunn
Muhammed Reza var født i Teheran og var sønn av Reza Pahlavi, den kommende sjahen, og hans andre kone Tadj ol-Molouk (1896–1982). Unge Muhammed utdannet seg ved Institut Le Rosey, en sveitsisk internatskole, og den militære høyskolen i Teheran.
Hans far hadde steget fra posten som krigsminister til statsminister før han ble valgt av Majlis (nasjonalforsamlingen) som sjah av Iran i 1925 og grunnlagt Pahlavi-dynastiet.
Carl Gustav Fleischer
Carl Gustav Fleischer (født 28. desember 1883 i Bjørnør, død 19. desember 1942 i Ottawa i Canada) var en norsk offiser i Hæren som ble utnevnt til generalmajor og sjef for 6. infanteridivisjon i 1939. Under slaget om Narvik hadde han ansvaret for de norske styrkene, som sammen med britiske, franske og polske soldater sloss mot tyske styrker som 9. april 1940 hadde invadert Norge. Under Fleischers ledelse ble tyskerne påført det første store nederlaget under andre verdenskrig da Narvik ble gjenerobret 28. mai 1940.
Fleischer fulgte motvillig med til Storbritannia da kong Haakon og Johan Nygaardsvolds regjering forlot Norge 7. juni 1940. Der ble Fleischer sjef for den norske hærens overkommando og opprettet Den norske brigaden i Skottland. 1. desember 1942 ble Fleischer beordret til den mindre viktige stillingen som militærattaché og sjef for den norske militærmisjonen i Washington, DC. Før han fikk tiltrådt, tok han sitt eget liv 19. desember 1942. Dagen før ble Fleischer i statsråd i London tildelt Norges fremste militære utmerkelse, Krigskorset med sverd.
Muhammed Reza Pahlavi
Ungdomstid, utdannelse og familiebakgrunn
Før Reza Pahlavi inntok tronen, hadde kongedømmet Iran fått merke den gradvise ekspansjonen til de to imperiene Russland og Storbritannia. I det 19. århundre hadde Russland annektert den nordlige delen av Iran, som ble kjent som Tadsjikistan. Samtidig hadde britene begynt å øve innflytelse over den sørlige delen av Iran gjennom sin kontroll over India, som var en tradisjonell handelspartner for Iran. I det 20. århundre kom de dessuten til å dominere oljeindustrien i Iran. Ved hjelp av diplomati støttet opp av militær styrke kom britene til å legge begrensninger på iransk suverenitet på måter som ofte opplevdes som ydmykende av iranerne. Reza Pahlavi forsøkte å begrense denne innflytelsen ved å knytte bånd til Italia og Tyskland. Men i stedet for å begrense britisk og russisk innflytelse, ga denne politikken dem bare nye grunner for fortsatt innblanding i iranske affærer. Dette ble særlig synlig under andre verdenskrig.
Avsettelsen av hans far
I 1941 invaderte Tyskland sin tidligere allierte nabo, Sovjetunionen, som raskt allierte seg med Storbritannia. Britene og sovjeterne var bekymret for at sjahen var i ferd med å stille sitt oljerike land til disposisjon for tyskerne. Sammen okkuperte de to stormaktene Iran og tvang sjahen til å trekke seg til fordel for sin sønn. Iran ble en betydelig rute for britisk og senere amerikansk hjelp til Sovjetunionen. Dette massive forsyningsforetaket ble kjent som «den persiske korridor», og markerte den første amerikanske involveringen i Iran i stor skala.
Carl Gustav Fleischer
Bakgrunn og familie
Fleischer var sønn av sogneprest Carl Edvard Fleischer (1843–1885), født på Bjørnør prestegård i Sør-Trøndelag. Familien Fleischer stammet fra Elbing i Øst-Preussen, hvor stamfaren Philipp Fleischer var rådsherre, og kom til Norge med kaptein Herman Reinhold Fleischer (ca. 1656–1712). Moren, Johanne Sophie Fergstad (1850–1926), var datter av prost og stortingsmann Sivert Andreas Fergstad (1813–1885) i Stjørdal. Faren døde tidlig i en drukningsulykke. Carl Gustav og moren flyttet så til Trondheim, der han vokste opp. Ved folketellingen i 1901 var han gymnasiast i Kristiania, der han bodde i Johannes Bruns gate 13. Han var bror til biskop Andreas Fleischer.
Muhammed Reza Pahlavi
Konsolidering av makten
På slutten av krigen preget politisk uro Iran. I 1951 vedtok nasjonalforsamlingen under ledelse av den demokratisk valgte statsministeren Muhammed Mossadegh å nasjonalisere den britiskeide oljeindustrien i landet. I et samarbeid mellom sjahen, krefter i hæren og agenter fra CIA ble det i 1953 iverksatt et kupp mot statsministeren. Kuppet så først ut til å være mislykket og sjahen flyktet fra landet, men med hærens inngripen ble statsministeren avsatt og erstattet av general Fazlollah Zahedi, og sjahen kunne vende tilbake.
Carl Gustav Fleischer
Bakgrunn og familie
Fleischer søkte Krigsskolen og ble uteksaminert i 1905 som den nest beste i kullet. I perioden fra 1909 til 1933 tjenestegjorde han i Generalstaben. Han var så sjef for kommanderende generals adjutantstab, lærer ved den militære høyskolen og redaktør for Norsk Militært Tidsskrift. I januar 1939 ble han utnevnt til generalmajor og sjef for 6. divisjon i Harstad. Ved kongelig resolusjon av 13. januar 1940 ble Fleischer utnevnt til øverstkommanderende i Nord-Norge (ØKN).
Muhammed Reza Pahlavi
Konsolidering av makten
I etterkant av kuppet mot Mossadegh etablerte sjah Muhammed Reza seg som Irans reelle hersker. De to dominerende partiene, det marxistisk inspirerte Tudeh og det mer liberale Nasjonal front ble ødelagt. I 1957 ble den hemmelige politistyrken SAVAK grunnlagt; styrken kom til å bli fryktet for sin bruk av tortur og sine henrettelser uten lov og dom. Etter noen år med et mislykket forsøk på å innføre et topartisystem ble det i 1975 etablert et ettpartisystem, de fleste avisene ble lagt ned og statsministeren redusert til sjahens rådgiver.
I «den hvite revolusjonen» (1960-1963) gjennomførte sjahen et antall betydelige moderniseringstiltak av det iranske samfunnet. Viktigst av dem var en serie jordreformer som la begrensninger på hvor mye jord en enkelt jordeier kunne eie. Disse tiltakene gjorde i realiteten slutt på den tradisjonelle jordeiende klassen. Et annet område for reform var kvinners rettigheter, blant annet stemmerett og rett til skilsmisse.
Carl Gustav Fleischer
Bakgrunn og familie
Han giftet seg i 1919 med Antonie («Toni») Hygen (1888–1947).
Muhammed Reza Pahlavi
Konsolidering av makten
Iran opplevde en sterk økonomisk vekst i 1960- og 1970-årene. Samtidig økte opposisjonen mot sjahens autokratiske styre. 16. januar 1979 ble han og hans familie tvunget til å flykte fra Iran for andre gang etter et år med ekstrem uro og offentlige protester. Dette satte i gang den iranske revolusjonen. Etter sjahens avgang, tok konservative muslimer ledet av ayatollah Khomeini som hadde returnert fra sitt eksil i Frankrike, ledelsen av den pågående revolusjonen og forandret «Imperiet Iran/Persia» til en islamsk republikk.
Carl Gustav Fleischer
Andre verdenskrig
Etter at tyskerne invaderte Frankrike, Belgia, Luxembourg og Nederland i mai 1940, ble de allierte styrkene trukket ut av Nord-Norge, og de gjenværende norske styrkene kapitulerte 10. juni. Kongen og regjeringen vedtok å forlate landet for å fortsette krigen på de alliertes side.
Muhammed Reza Pahlavi
Eksil og død
Monarken hadde blitt upopulær i store deler av verden og reiste fra land til land i sitt andre eksil og søkte det han håpet var en midlertidig residens. Først reiste han til Egypt der han fikk en varm velkomst fra president Anwar el-Sadat. Muhammed Reza bodde senere i Marokko, Bahamas og Mexico. Men hans kreft begynte å bli verre og krevde umiddelbar og sofistikert behandling. President Jimmy Carter tillot nølende sjahen å gjøre et kort opphold i USA for å få medisinsk behandling. Kompromisset var ekstremt upopulært i Iran, hvor det nye regimet krevde at han skulle returnere til Iran for å stilles for retten og henrettes. Dette førte til gisselkrisen i Iran. Da sjahens behandling var over, presset den amerikanske regjeringen, som var ivrig etter å unngå videre konfrontasjon, den tidligere monarken til å forlate landet. Han forlot USA og bodde en kort stund i Panama. Til slutt reiste han tilbake til Egypt og han døde i Kairo 27. juli 1980. Muhammed Reza Pahlavi er begravet i moskéen ar-Rifai i Kairo, en moské med stor symbolsk verdi. De siste kongelige herskerne av to antikke imperier er gravlagd her, Muhammed Reza Shah Pahlavi av Iran og kong Faruk I av Egypt.
Carl Gustav Fleischer
Andre verdenskrig
Som offiser er Fleischer blitt beskrevet som en faglig dyktig tradisjonalist med lite sans for politisk styring i militære saker. Han ønsket ikke at kongen og regjeringen skulle forlate landet, men ville heller ha en kapitulasjonsordning med tyskerne. Fleischer sendte en henvendelse om dette til kong Haakon, utenom tjenestevei. Mot sin vilje ble imidlertid Fleischer beordret til å følge med Kongen og regjeringen over til Storbritannia. Sammen med utenriksminister Halvdan Koht og kommanderende admiral Henry Diesen forlot Fleischer og hans kone Norge om bord på oppsynsskipet «Fridtjof Nansen» den 8. juni 1940.
Muhammed Reza Pahlavi
Eksil og død
Kort tid etter at han ble kastet, skrev Muhammed Reza Pahlavi en selvbiografi på fransk, med tittelen Reponse à l'histoire. Den ble oversatt til engelsk (Answer to History) og persisk (Pasukh bih Tarikh) samt til andre språk, og ble publisert posthumt i 1980. Boken er hans personlige beretning om hans styre og bedrifter, i tillegg til hans syn på saker relatert til den iranske revolusjonen og vestlig politikk overfor Iran. Sjahen plasserer skylden for SAVAKs misgjerninger og de mislykkede demokratiske og sosiale reformene (særlig gjennom den hvite revolusjonen) på Amir Abbas Hoveida og hans administrasjon.
Young Maylay
Young Maylay (født Christopher Bellard 17. juni 1979 i Los Angeles, California) er en amerikansk musiker.
Bellard er kjent i Los Angeles, California for sin hiphop-musikk. Han har ennå ikke gitt ut noe album, men har fått mye publisitet for sitt bidrag til videospillet Grand Theft Auto: San Andreas, hvor han har stemmen til Carl Johnson.
Carl Gustav Fleischer
I Storbritannia
Hærens overkommando ble gjenopprettet 19. juni 1940 i Storbritannia med Fleischer som sjef og dermed regjeringens militære rådgiver. Fleischer satte i gang med å organisere en norsk hær i Skottland som for det meste besto av hvalfangere.
I en henvendelse fra Grimelundkretsen, også bare kalt Kretsen, 18. juli 1941 fremkom et ønske overfor regjeringen Nygaardsvold om å bytte ut forsvarsminister Birger Ljungberg med general Fleischer. Statsminister Nygaardsvold valgte å ikke behandle det konkrete forslaget fra Kretsen, en gruppe motstandsfolk som i utgangspunktet var negative til hans regjering. Den 11. august 1941 offentliggjorde den da nazifiserte Aftenposten innholdet i brevet som Fleischer hadde skrevet til kong Haakon før avreisen fra Norge i 1940. Begge disse forholdene og det at Fleischer i 1931 hadde signert et opprop til støtte for daværende forsvarsminister Vidkun Quisling, som siden dannet fascistpartiet Nasjonal Samling (NS) som samarbeidet med den tyske okkupasjonsmakten, bidro trolig til at Fleischer ikke kom i betraktning. I februar 1942 ansatte regjeringen Wilhelm von Tangen Hansteen som forsvarssjef.
Selvmord og etterspill
Den 20. mars 1942 ble Fleischer frabeordret sin stilling som sjef for Hæren og utnevnt til sjef for de norske militære styrkene i Canada. Den 1. desember 1942 ble han beordret som militærattaché og sjef for den norske militærmisjonen i Washington DC. Men før han fikk tiltrådt, tok han sitt eget liv 19. desember 1942. Han ble funnet av sin adjutant, løytnant Richard Brinck-Johnsen, som brakte urnen med generalens aske til London i et Liberator-fly.
Urnen med general Fleischers aske ble brakt tilbake til Norge etter krigen og ble satt ned på Vår Frelsers gravlund i Oslo 23. oktober 1945 under en høytidlig seremoni der landets fremste militære ledere var tilstede. Så mange ville delta ved seremonien, at det ikke var plass til alle i kapellet. En avdeling soldater var æresvakt inne i kapellet. Forsvarssjef generalløytnant Otto Ruge la ned krans og talte. Generalmajor Johan Beichmann la ned krans fra Hæren. Det ble også lagt ned krans fra offiserer ved 6. divisjon, 6. brigadekommando 1940, 6. divisjons stab og offiserskullet fra 1905. Odd Lindbäck-Larsen førte urnen til graven der Divisjonsmusikken spilte.
Ettermæle
Et annet perspektiv på Fleischers liv og virke ble trukket opp i generalmajor Torkel Hovlands foredrag i Oslo Militære Samfund 19. mars 2001.
Ifølge Hovland ble Fleischer offer for en bakvaskelseskampanje blant sentrale regjeringsmedlemmer i London under krigen. Han, som en av få offiserer, kunne vise frem en offensiv strategi og krigføring som hadde presset de tyske okkupantene tilbake i 1940 i samarbeid med allierte styrker fra Frankrike, Storbritannia og Polen.
Minnesmerker
Minnesmerkene i Harstad, i Narvik og på Lapphaugen ble reist etter en innsamlingsaksjon igangsatt av gymnasieformenn i byene Svolvær, Mosjøen, Bodø, Harstad og Tromsø. Aksjonen fikk raskt tilslutning fra militære og sivile over hele landsdelen.
Fleischer har også en gate oppkalt etter seg i Harstad (General Fleischers gate), en i Bodø (General Fleischers gate), en vei i Bærum (General Fleischers vei), og en på Bardufoss (General Fleischers veg). I tillegg er Europavei 6 mellom Bardufoss og Narvik fra 2009 hetende «General Fleischers vei».
Dikteren Nordahl Grieg (1902–1943) som selv var i London under krigen, skrev et minnedikt om general Fleischer:
Utmerkelser
Den 18. desember 1942, dagen før sin død, ble Carl Gustav Fleischer tildelt Norges høyeste militære utmerkelse, Krigskorset med sverd. Han rakk aldri å motta den personlig. Fleischer ble av Kongen i statsråd tildelt Krigskorset med sverd «for fremrakende [sic] planlegging og ledelse av operasjoner under felttoget i Nord-Norge 1940.»
I tillegg til det norske Krigskorset mottok Fleischer Croix de Guerre med stjerne. I desember 1940 ble han tildelt sølvkorset av den polske Ordenen Virtuti Militari. Han ble også utnevnt til Knight Commander av britiske Order of the Bath.
Dunston kullkraftverk
Dunston kullkraftverk  var to varmekraftverk vest for Dunston i Gateshead i det østlige Storbritannia, ved elva Tyne. De hadde en installert produksjonskapasitet på 330 MW, fordelt på to anlegg, Dunston A og Dunston B.
Anleggene leverte kraft til Newcastle upon Tyne og eksisterte fra 1910 til 1986. De ble revet i 1986 for å gi plass for et kjøpesenter, eid av Costco. Kraftverkene figurerte i en del tv-serier i England.
Korsnäs
Korsnäs er en kommune i landskapet Österbotten i Finland. Kommunen har en befolkning på 2 250 og et areal på 234 km², hvorav 4 km² er vann. Korsnäs grenser til kommunene Malax og Närpes.
Korsnäs er en enspråklig svensk kommune – 91,2 % av innbyggerne har svensk som morsmål (2008).
Korsnäs er den kommunen på det finske fastland som ligger lengs mot vest.
I Korsnäs ble det frem til 1970 utvunnet blyglans (galenitt).
Leirfjell
Leirfjell er et sted og en kolle som ligger sør på Nøtterøy i Færder kommune. Leirfjell ligger sør for Vardås og nord for Vetan. Leirfjell har status som fornminne på grunn av den gamle bygdeborgen som lå på stedet. Leirfjell er sammen med Vardås og Høgås en av tre bygdeborger på Nøtterøy. De tre bygdeborgene skriver seg mest trolig fra folkevandringstiden, 450–550 e.Kr.
EM på skøyter 1948, menn
EM på skøyter 1948, menn ble avholdt på Hamar stadion i Hamar, Norge den 14. og 15. februar 1948 med 30 deltagere fra 10 nasjoner.
Åke Seyffarth var tittelforsvarer fra mesterskapet i Stockholm året før. Sverre Farstad ble europamester. I årene fra 1936 til og med 1948 kunne ikke-europeiske utøvere som var medlem av europeiske skøyteklubber, delta i mesterskapet.
Sammenlagt
NCxx = ikke kvalifiserte for den avsluttende 10 000 meteren
Roosecote kraftverk
Roosecote gasskraftverk  er et omstilt varmekraftverk i Roose(cote) like utenfor Barrow-in-Furness i Cumbria, Storbritannia. Det har en installert produksjonskapasitet på 229 MW med fyring på naturgass, men hadde fra 1954 også kulldrift på 120 MW. Dagens moderne anlegg har kombinasjonssyklus-drift, og får gassen direkte fra Rampside gassterminal som kraftverket er integrert i.
Anlegget ble utbygd omkring årene 1950–1954, og omstilt til gassdrift i 1991. Operatør er selskapet Centrica.
Maria Callas
Maria Callas (gresk Μαρία Κάλλας, født 2. desember 1923 i New York City i USA, død 16. september 1977 i Paris) var en amerikanskfødt gresk dramatisk koloratursopran (soprano drammatico d'agilità). Selv om hennes egentlige store karriere varte relativt kort (kun 15 år), regnes hun for å være en av de mest fremstående personligheter i operaens historie.
Bakgrunn
Maria Callas ble født som Sophia Cecelia Kalos i New York av greske foreldre (senere Maria Anna Sofia Kekilia Kalojeropoulou, gresk Μαρία Άννα Σοφία Καικιλία Καλογεροπούλου), og flyttet til Hellas sammen med sin mor og søster da hun var 13 år gammel og vokste opp der.
Callas fikk sin musikalske utdanning i Hellas og etablerte sin karriere i Italia.
Sangerinne
Callas var en stor stjerne ved La Scala i Milano og ved Metropolitan i New York. Hun ble særlig berømt for sine kreasjoner i Verdis La traviata (Violetta), Maskeballet (Amelia), Trubaduren (Leonora), Macbeth (Lady Macbeth), Cherubinis Medea, Bellinis Norma, La sonnambula (Amina), I puritani (Elvira), Il pirata (Imogene), Donizettis Lucia di Lammermoor, Anna Bolena, Poliuto (Paolina), Spontinis La Vestale (Giulia), Rossinis Il barbiere di Siviglia (Rosina), Il turco in Italia (Fiorilla), Armida og også Puccinis Tosca og Glucks Ifigenia in Tauride og Alceste.
Hun slet med krigens elendigheter og en myopi som etterlot henne nesten blind på scenen, og ble i løpet av sin karriere ombrust av en rekke skandaler og konflikter. Hun gikk fra å være overvektig til å bli en glamorøs kvinne, skjønt vekttapet kunne senere ha bidratt til hennes stemmeforfall og relativt tidlige ende på karrieren.
Pressen var særlig opptatt av Callas’ angivelige divaoppførsel, hennes antatte rivalisering med Renata Tebaldi og kjærlighetsaffæren med Aristoteles Onassis. Hun hadde et forhold til Onassis mens begge var gift. Etter at de var skilt på hver sin kant giftet Onassis seg med Jacqueline Kennedy istedet.
Callas spilte inn flere plater, både med operaer og solokonserter. De mest interessante opptakene har en tendens til å være sceneopptak. EMI har gitt ut flere, blant annet Norma (1952), Medea (1953, 1958, 1959 og 1961) Macbeth, Anna Bolena, La Sonnambula (1955 og 1957), Un Ballo in Maschera. Det er også oppdaget nye opptak med Callas i Puritani, Don Carlo, Tristan und Isolde, Il Turco in Italia.
Callas kombinerte bel canto-teknikk med en glimrende skuespillerkunst. Hennes store register og stemme utmerket seg med en karakteristisk, fascinerende klang, og hun benyttet seg av den med en teknisk virtuositet som alltid var underlagt det dramatiske uttrykk. Hun var en allsidig sangerinne, med et repertoar som spant seg fra klassisk opera seria til bel canto-operaene av Donizetti, Bellini og Rossini, til Verdi, Puccini, og tidlig i karrieren også til musikkdramaene av Wagner. Hennes musikalske og dramatiske talenter gav henne kallenavnene La Divina («Den guddommelige») og «Århundrets primadonna». Hennes bidrag ble i størst grad gjenoppførelsen av flere glemte posisjoner av det eldre operarepertoaret.
Det faktum at hun ofret seg for kunstens skyld, problemer i privatlivet og muligens også vekttapet, førte til at hun fikk problemer med stemmen i begynnelsen av 1960-tallet, som med tiden ble verre, og førte til at karrieren hennes varte relativt kort (18 år) til en operasangerinne å være. I 1965 forlot hun operascenen for godt.
Hun spilte tittelrollen i filmen Medea av Pier Paolo Pasolini i 1969, og har fått en stjerne på Hollywood Walk of Fame.
Callas' artistiske prestasjoner har vært så store at Leonard Bernstein beskrev henne som «Operaens bibel», og hennes innflytelse så varig at Opera News i 2006 skrev at «nesten tretti år etter hennes død er hun fremdeles definisjonen på divaen som artist – og fremdeles en av den klassiske musikks best selgende vokalister».
Der vi engang gikk
Der vi engang gikk (Där vi en gång gått) er en roman fra 2006 av den finlandssvenske forfatteren Kjell Westö. Westö fikk Finlandiaprisen for den i 2006.
Den ble oversatt til norsk av Erik Krogstad og kom ut i 2007 på Pax forlag med ISBN 978 82 530 3054 8
Inndeling
Romanen er på nesten 500 sider. Den er delt inn i flere seksjoner:
Hydra (måne)
Hydra er en av månene til dvergplaneten Pluto.
I 2005 ble Nix og Hydra oppdaget av Hubble-teleskopet. De to nyoppdagde månene, som fikk navnene Nix og Hydra av IAU i juni 2006, er mellom 45 og 160km i diameter. De ligger hhv ca. 49,000km og 65,000km fra Pluto, og bruker hhv 38 og 25 dager på omløpet rundt Pluto.Hydra er en av de 4 månene til dvergplaneten Pluto.
Hydra fikk sitt navn etter det skremmende mytiske monsteret Hydra, som har kropp som en slange, og ni hoder, Hydra hadde sitt reir ved inngangen til Hades hvor guden Pluto og hans kone Persefone entret underverdenen.
Nix og Hydra er også navngitt delvis etter romsonden New Horizons sin ferd til Pluto, ved å starte med bokstavene N og H. Den første bokstaven i Hydra gjenspeiler også at månen ble funnet av Hubble Space Telescope.
Ove Gjerløw Meyer
Ove Gjerløw Meyer (født 1742 i Fredrikshald, død 4. november 1790) var en norsk embetsmann. I 1772 stiftet han Det norske Selskab i København, og var i flere år formann for selskapet.
Meyer og Det norske Selskab
Meyer var norsk patriot og fremtrådte alt i 1771, da det en tid var trykkefrihet i Danmark-Norge, med en brosjyre til fordel for et norsk universitet. Han forsøkte også å vinne kronprins Frederik for universitetstanken da denne besøkte Norge i 1788. Meyer er imidlertid mest kjent for å ha stiftet Det norske Selskab i København i 1772, og for i flere år ha vært selskapets formann. I selskapet leverte han et forsvar for Johan Nordahl Bruns Zarine, samt et dikt om «Den ringe Stands Fordele», som ifølge Israel Levin gjorde «almindelig Fiasco». Levin beskriver ham videre som «en energisk Characteer med stor practisk Dygtighed, men uden høiere Beaandelse, og som Æsthetiker og Digter lige maadelig».
Ryō Azumi
Ryō Azumi (あずみ 椋 Azumi Ryō) er en japansk tegneserietegner som i sine tegnerier (manga) er opptatt på sitt vis av norrøn litteratur og tilsvarende emner fra nordlige Europa.
Hun utga sine første arbeider i 1981 og bidro jevnt til Wings og tilsvarende tegneserieblader på begynnelsen av 1980-tallet. I 1986 utga hun første del av store opus, Det fiolette sverdet (Akai Tsurugi, 緋色い剣). Serien ble utgitt fram til 1993 og besto til slutt av 1675 sider i 10 bind. Akai Tsurugi foregår på 900-tallet i en slags norrønlignende verden hvor både menneskelige som guddommelige figurer kjemper mot Ragnarok. Forfatteren forsøker å få hennes fortelling til skje på en naturlig måte innenfor den norrøne litterære tradisjonen, og innarbeider både virkelige hendelser som sosiale forandringer som kom med innføringen av kristendommen. Fortellingen kan likevel virke svært fremmed for lesere i Norden. Mange av hennes øvrige tegneserier er opptatt av tilsvarende emner.
Hennes mer nyutgitte tegneserier er blant annet:
Wanze
Wanze er en vallonsk kommune i provinsen Liège, Belgia. Den består av de tidligere kommunene Wanze, Antheit, Bas-Oha, Huccorgne, Moha og Vinalmont og ligger i Meusedalen (Maasdalen).
Baskerland rundt
Baskerland rundt (offisielt: Itzulia Basque Country, spansk: Vuelta Ciclista al País Vasco, baskisk: Euskal Herriko txirrindulari itzulia) er et årlig etapperitt på sykkel som blir arrangert i Baskerland i april.
Den første vinneren av det «moderne» Baskerland rundt (1969) var Jacques Anquetil. Flest sammenlagtseire har José Antonio Gonzalez Linares, som vant rittet fire ganger: i 1972, 1975, 1977 og 1978.
Siden Baskerland ligger i et fjellandskap, nesten uten flate etapper, er vinnerne vanligvis klatrespesialister. Stigningene er vanligvis ikke spesielt lange, men svært bratte.
Studentsamskipnaden i Sogn og Fjordane
Studentsamskipnaden i Sogn og Fjordane (SISOF) var en av Norges studentsamskipnader. SISOF hadde til oppgave å ta seg av studentenes velferdsbehov ved Høgskulen i Sogn og Fjordane.
SISOF ble lagt ned 31. desember 2016 og erstattet av Studentsamskipnaden på Vestlandet fra 2017.
Tilbud
Tilbudene var blant annet studentboliger, barnehage, kantiner, bokhandel, helse og studentkroene Akutten og Meieriet.
Studentboliger
Sisof hadde 436 hybler og leiligheter fordelt på Sogndal og Førde.
Sogndal I Sogndal er det også satt i gang et byggeprosjekt der det skal stå klart 150 nye studentboliger høsten 2016.
Førde – Vieåsen
Barnehage
Sogndal Studentbarnehage.
Studentbarnehagen åpnet høsten 2003. Barnehagen er sentralt plassert med gangavstand til HiSF sine avdelinger i Sogndal. Sogndal Studentbarnehage har 44 plasser
Studentbarnehagen samarbeider tett med Høgskulen i Sogn og Fjordane, og er en øvingsbarnehage for avdeling for lærerutdanning.
Vladimír Bouzek
Vladimír Bouzek (født 3. desember 1920 i Třebíč, død 31. juli 2006) var en tsjekkoslovakisk ishockeyspiller som deltok i de olympiske vinterleker 1948 i St. Moritz.
Studentsamskipnaden i Sogn og Fjordane
Kantine
SISOF drifter to kantiner tilknyttet Høgskulen i Sogn og Fjordane. En kantine i 5.etg. i Høgskulebygget i Sogndal, en på Campus Vie i Førde. Kantinene tilbyr frokost, lunsj, middag, salatbar og grillretter.
Bokhandel
Fjordbok er studentenes egen bokhandel og fører alt av pensumlitteratur.
Vladimír Bouzek
Bouzek vant en olympisk sølvmedalje i ishockey under vinter-OL 1948 i St. Moritz. Han var med på det tsjekkoslovakiske laget som kom på andreplass i turneringen bak Canada
Studentsamskipnaden i Sogn og Fjordane
Helse
SISOF har en helse- og rådgivinginstjeneste som er rettet mot de problemene studenter kan oppleve i hverdagen. Studentrådgivere er tilgjengelig i både Sogndal og Førde
Vladimír Bouzek
Ishockeyturneringen ble avviklet som en enkeltserie med ni lag, der alle lagene møttes en gang. Både Tsjekkoslovakia og Canada vant sju kamper og spilte en uavgjort. Kampen mellom Tsjekkoslovakia og Canada endte 0-0 og begge lagene fikk 15 poeng. Canada vant serien på bedre målforskjell, +64 mål 69-5 mot Tsjekkoslovakias + 62 mål 80-18.
Studentsamskipnaden i Sogn og Fjordane
Studenthuset Meieriet
Meieriet åpnet dørene for første gang i 1998. Studenthuset Meieriet har etablert seg som en av de beste studentscenene i landet. Studentsamfunnet som frå 2015 har samme navn, Studenthuset Meieriet, drifter studenthuset i samarbeid med SISOF. SHM står for arrangement, og SISOF for salg og drift.
International Music Score Library Project
International Music Score Library Project (IMSLP), også kjent som Petrucci Music Library etter forleggeren Ottaviano Petrucci, er et prosjekt med formål å drive et notearkiv på internett for verker med utløpt opphavsrett, basert på wiki-prinsippet. Siden oppstarten 16. februar 2006 har bidragsytere lastet opp over 90,000 partiturer og 1,900 innspillinger av over 36,000 verker av over 5,200 komponister. Nettstedet er basert på MediaWiki-programvaren. Arkivering av lydopptak ble en del av prosjektet 6. juni 2010.
Adam Arkin
Adam Arkin (født 19. august 1957 i Brooklyn i New York) er en amerikansk TV-, film- og teaterskuespiller og regissør. Han spilte rollen som Aaron Shutt i TV-serien Chicago Hope. Han er sønn av skuespiller Alan Arkin.
Arkin har vært med i diverse TV-serier, som Northern Exposure fra 1990 til 1995, der han spilte den eksentriske kokken Adam, og i Chicago Hope mellom 1994 og 2000. Han spilte en statsadvokat ved navn Charles Graham i en episode av TV-serien Lov og Orden i sesong 16 som ble sendt på TV i 2005.
Andre fjernsynsopptredener inkluderer psykolog Stanley Keyworth i The West Wing (1999). I Frasier spilte han en obsessiv fan av Frasier. Han har også spilt i Boston Legal, Monk og 8 Simple Rules for Dating My Teenage Daughter (2002).
Hans filmroller inkluderer Hitch (2005) og Halloween H20: Twenty Years Later (1998). I 2998 spilte han i A Serious Man. Arkin er også teaterskuespiller og han har blant annet opptrådt på Broadway, Off-Broadway og i flere regionale teaterproduksjoner.
Kristinestad
Kristinestad er en tospråklig kommune med svensk som majoritetsspråk (57,4 %) og finsk som minoritetsspråk (42,6 %).
Gamlebyen i Kristinestad er en av de best bevarte trehusbebyggelsene i Finland. Byplanen ble opprinnelig tegnet av landmåler og ingeniør Claes Claesson.
I Bötomsbergen på grensen mot Bötom ble det på 1990-tallet funnet en neandertalgrotte ved navn Varggrottan (finsk Susiluola). Grotten inneholder de eldste spor etter neandertalere som er funnet i Norden. Utgravningene kommer til å fortsette over flere tiår.
Begrebet Angest
Begrebet Angest er en bok av den danske filosofen Søren Kierkegaard som utkom 17. juni 1844, fire dager etter Philosophiske Smuler. Boken hører til blant de mest leste filosofiske verkene.
I boken analyserer Kierkegaard angstens betydning som drivkraft i mennesket og dens virkninger. Boken behandler hvordan mennesker forholder seg til det farlige i seg selv gjennom angst. For Kierkegaard er angsten ikke en manifestasjon av en syk, nevrotisk sjel, selv om den allikevel også kan være det. Angsten er menneskets erkjennelse av ikke å være i sann overensstemmelse med seg selv.
Sæd (dansk tettsted)
Sæd er en landsby i Tønder kommune i Danmark. I 2007 hadde den et innbyggertall på 181, og mistet da bystatusen sin, på grunn av et minimumskrav på 200 innbyggere.
Tankefeil
Tankefeilene har gjerne blitt gitt latinske navn, som eksempelvis argumentum ad hominem (personangrep) eller ignoratio elenchi (irrelevant konklusjon). Mange av dem ble nemlig identifisert i skolastikkens dager, da man førte man nøye oversikter over tankefeilene og formidlet dem gjennom de frie kunstene (artes liberales). Det latinske ordet for tankefeil er fallacia, «bedrag» (derav avledet den engelske termen fallacy).
Bakgrunn
Den faglige interessen for tankefeilene har variert stort opp gjennom historien. Aristoteles, Francis Bacon, Antoine Arnauld, John Locke, Jeremy Bentham og John Stuart Mill er blant de tenkerne som har diskutert tankefeil.
Irving Copi beskrev i 1961 atten "uformelle tankefeil" i en lærebok om logikk, og Charles Hamblin skrev i 1970 en bok om tankefeil, Fallacies, som kritiserte Copi for å gi en alt for overfladisk introduksjon til tankefeil. I kjølvannet av Hamblin oppstod det en ny interesse for studiet av tankefeil som har ført til helt nye måter å analysere og identifisere tankefeilene på, og nye måter å ordne og klassifisere dem på.
Philosophiske Smuler
Philosophiske Smuler var et filosofisk verk skrevet av den danske filosofen Søren Kierkegaard i 1844. Verket var et av de Kierkegaard skrev under pseudonymet Johannes Climacus.
Tankefeil
Bakgrunn
I den norske faglige debatten etter Arne Næss' argumentasjonsteori har man vært inne på lignende tanker.
Det å utvikle intellektuelle innsikter og ferdigheter, dygder og standarder når det gjelder å skille mellom god og dårlig argumentasjon, er det man i sin kjerne har holdt på med innenfor filosofi og vitenskap helt siden antikken i den vestlige sivilisasjon. Og det har så i sin tur gjort det mulig for oss å skille mellom en offentlighet som er preget av overtalende eller manipulerende virkemidler, og der en ikke er ute etter å prøve ut argumenter og synspunkter i åpen og opplyst dialog, og på den annen siden den deliberative offentlighet, der en i fellesskap er ute etter å drøfte seg fram til en velbegrunnet mening.