cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Mon Plaisir
Mon Plaisir er en lysthuspaviljong i Fjellveien, nord for Mulelven, i Ladegården i Bergen. Som en del av parkanlegget til lyststedet Christinegård ble paviljongen oppført av Michael D. Prahl rundt 1836. Trebygningen er formet som et lite romersk tempel med joniske søyler. Den franske teksten «MON PLAISIR» er påmalt tempelfrontens frise og betyr min glede.
Utsiktspaviljongen ble fredet i 1927 og eies i dag av Bergen kommune.
Riksdagen (Det tysk-romerske rike)
Riksdagen (tysk: Reichstag) i det tysk-romerske riket betegnet opprinnelig forsamlingen av stendene når de besluttet rikets anliggender. Den uformelle krets rundt kongen/keiseren utviklet seg fra det 12. århundre fra den formløse Hoftag. I en overenskomst mellom keiseren og stendene i 1495 ble riksdagen en fast institusjon i riksforfatningen.
Riksdagen ble til det 16. århundret med ujevne mellomrom innkalt til en biskop- eller fri riksstad og utgjorde en motvekt for stendene mot den keiserlige sentralmakt. Fra 1663 ble det etablert en fast riksdag i Regensburg. Riksdagen ble oppløst samtidig med det tysk-romerske rike i 1806.
Ștefania Jipa
Ștefania Oana Jipa (født 1. mars 2000 i Onești) er en rumensk håndballspiller, som spiller for den rumenske klubben og det rumenske kvinnelandslaget. Hun har tidligere spilt for den rumenske hovedstadsklubben.
Jipa ble tatt ut i bruttotroppen til Florentin Pera foran Håndball-EM 2022, men var ikke blant de 18 utvalgte. .
Watermael-Boitsfort
Watermael-Boitsfort (nederlandsk: Watermaal-Bosvoorde) er en tospråklig kommune i Hovedstadregionen Brussel i Belgia. Kommunen består av én delkommune: Watermael-Boitsfort (Watermaal-Bosvoorde). Kommunen er den minst urbane av kommunene i regionen, da deler Soigneskogen ligger i kommunen.
Hagebyer
Tidlig på 1920-tallet ble det anlagt to hagebyer i Watermael-Boitsfort. Le Logis og Le Floréal fremheves fortsatt av de kommunale myndighetene som eksepsjonelt gode boligområder. Disse to hagebyene er omgitt av japanske kirsebærtrær.
Hagebyen Floréal
Boligselskapet Floréal ble stiftet 30. mars 1922. Selskapet besluttet å gjøre som Le Logis-kooperativet og engasjere Eggericx og Van der Swaelmen til å utvikle nok en hageby. Grunnstenen til det første huset i Floréal ble lagt ned allerede 1. oktober 1922. Bygningsmassen bestod av tre grupper. De første 47 husene var tegnet av Eggericx. Den andre gruppen bestod av 48 hus tegnet av arkitekten François, og den tredje gruppen bestod av 41 hus med en mann ved navn Moenart som arkitekt.
Rachel Portman
Rachel Portman (født 11. desember 1960 i Sussex, England) er en engelsk filmkomponist. Hun startet tidlig å interessere seg for musikk og skrev sine første komposisjoner som 14-åring. Hun studerte musikk ved Worcester College i Oxford. I studietiden skrev hun flere komposisjoner for teater- og filmproduksjoner. Hun skrev også musikk til Channel 4 og BBC-serier som «Storyteller» «Four Days in July».
Portman er mest kjent for filmmusikken til filmer som Chocolat og Siderhusreglene, og hun ble nominert til Oscar for musikken til begge disse filmene. Hun har skrevet musikk til et hundretalls filmer, teaterforestillinger og serier.
I 1996 vant hun som første kvinnelige komponist en Academy Award (Oscar) for filmusikken til Emma i kategorien beste musikal/komedie.
I tillegg til filmmusikk har hun blant annet komponert operaen The Little Prince basert på Antoine de Saint-Exupérys bok med samme tittel. Operaen hadde verdenspremiere ved Huston Grand Opera i 2003. I 2008 skrev hun musikalen Little House on the Prarie basert på bøkene til Laura Ingalls Wilder. Hun har også komponert bestillingsverket The Water Diviner til BBC Promenade Concerts i 2007.
Khosrow Sinai
Khosrow Sinai (, født 19. januar 1941 i Sari i Iran, død 1. august 2020 i Teheran) var en iransk filmregissør, filmmanusforfatter, komponist og akademiker. Han er kjent for filmen In the Alleys of Love.
Museumsnettverk for kvinnehistorie
Museumsnettverk for kvinnehistorie er et faglig nettverk åpent for museer og beslektede institusjoner. Det driftes av Kvinnemuseet, del av Anno museum, og er ett av totalt 22 museumsnettverk som rapporterer til Kulturrådet.
Formålet med nettverket er å arbeide for at kvinnenes historie blir ivaretatt innenfor museenes forvaltnings- og formidlingspraksiser. Videre skal nettverket fremme formidling med kvinners perspektiver, og være en fagressurs i arbeidet med kvinnehistoriske problemstillinger.
Medlemsinstitusjonene  i nettverket møtes én gang i året. Vanligvis inviteres eksterne  foredragsholdere til å innlede om aktuelle problemstillinger. Samlingene skal legges hvert andre år til Kvinnemuseet, og går ellers på omgang hos de øvrige medlemsinstitusjonene.
Prosjekter
«Dokument Hundre kvinner» er et flerårig prosjekt gjennomført av Museumsnettverk for kvinnehistorie som ble fullført i 2015. Prosjektet gikk ut på å intervjue og samle inn blant annet fotografier fra hundre norske kvinner som var 70 år eller eldre da prosjektet ble igangsatt. 2015 ble boka Hundre kvinner, skrevet av Kari Gjerstadberget og med Kari Sommerseth Jacobsen som redaktør, gitt ut som en del av prosjektet.
«Nå begynner' a med det der igjen» er et prosjekt påbegynt vinteren 2019 og som skal ferdigstilles mars 2021. Prosjektet er støttet av Kulturrådets museumsprogram. Fase 1 av hovedprosjektet var en kartlegging av norske museers arbeid med kjønn i sine samlings- og formidlingsprakis. Den ble fullført høsten 2019. Rapporten «En følelse av fokus» er basert på funnene og ble publisert digitalt november 2019.
Fiona Greenham
Fiona Greenham (født 19. mai 1976) er en britisk landhockeyspiller.
Hun representerte Storbritannia under Sommer-OL 2000 i Sydney, hvor laget hennes ble nummer 8.
Luftfartens historie i Alaska
Luftfarten historie  i Alaska er en viktig del an statens historie. Siden veiene i stor grad var begrenset til de store befolkningssentra ble bosetningen i det indre og Vest-Alaska, samt Aleutene bare mulig gjennom flyet. Tilstrømningen av bosettere året rundt som hadde behov for med kontakt landsbyer og landets større byer og tjenester, og en rask transport av folk og varer i hele staten.
Kommersiell tjeneste
Kommersiell luftfart i Alaska begynte med Wien Air Alaska i 1927. Det ble utvidet i 1930-årene med Pacific Alaska Airways, Barnhill & McGee Airways, McGee Airways og Star Air Service. De to sistnevnte ble til slutt kjernen i Alaska Airlines i 1944. Føderale subsidier gjorde det mulig for Essential Air Services i Alaska for å fortsette driften, likeledes flyselskaper, for eksempel PenAir, Warbelow's Air Ventures, Wings of Alaska, Taquan Air og Servant Luft.
Skihopping under Vinter-OL 1992 – Stor bakke
Skihopping under Vinter-OL 1992 – Stor bakke ble holdt i Tremplin du Praz i Albertville i Frankrike i februar 1992.
Prekariat
Prekariat er et begrep innen sosiologi og økonomi som innbefatter en eksistens uten forutsigbarhet eller sikkerhet, noe som påvirker både den materielle og psykologiske velferden. Andelen arbeidstakere som jobber, men som ikke har fast jobb, vokser i hele den vestlige verden. De som jobber slik inngår nå under fellesbetegnelsen de prekariære, som danner grunnlaget for dagens nye sosiale underklasse.
Prekariatet
Begrepet prekariat ble først brukt av franske sosiologer på begynnelsen av 1980-tallet, som en neologisme sammensatt av ordet prekær og proletariat. Begrepet blir spesifikt brukt om tilstanden av periodisk arbeidsløshet og mangel på arbeide, noe som fører til en prekariær ekistens.
I Japan er en tredel uten fast ansettelse, I Sør-Korea mer enn halvparten. Kina har i kraft av sin størrelse lagt premissene. De som kalles ”Kindien” i svensk oversettelse, altså Kina og India, har på grunn av ekstremt lave lønninger virket negativt på industrien i vesten.
I noen land, som i enkelte arabiske land som Dubai, Qatar og de andre emiratene, er 90 % av arbeidstyrken prekariat; fattige som setter seg i gjeld for å betale den nødvendige lisensen for å få lov til å arbeide. De fratas pass når de ankommer slik at de ikke kan reise hjem før de har betalt lisensgjeld, eller arbeidsgiver gir tillatelse. Disse ansettelsesformene påvirker arbeidsvilkår globalt, som vestlige land tvinges til å tilpasse seg der de står i halsen til gjeld.
Guy Standing
Guy Standing (født 1948) er en britisk professor i utviklingsstudier ved School of Oriental and African Studies (SOAS), Universitetet i London, en av grunnleggerne av Basic Income Earth Network (BIEN) og forfatter av flere bøker, inkludert The Precariat: The New Dangerous Class (2011) og Work After Globalization: Building Occupational Citizenship (2009).
Fra 1975 til 2006 arbeidet han ved Den internasjonale arbeidsorganisasjonen (ILO) som forsker på arbeidsmarkedets usikkerhet og fleksibilitet, og er blant annet kjent for å ha skapt Den sømmelige arbeidsindeksen, som vil si en indeks over tilstedeværelsen av frihet, likhet, sikkerhet og verdighet på arbeidsplassen.
Standings mest kjente bok er The Precariat: The New Dangerous Class, publisert i 2011. I den hevder han at den pågående globaliseringen har ført til at stadig flere mennesker nå er å anse som en del av prekariatet, som han anser som en ny sosial klasse. Det Kristian Lundberg skildret litterært beskriver Guy Standing i sakprosaens termer, ved å gi en ny analyse av samfunnets klasser.
Standing deler samfunnsklassene inn i en global elite som besitter enorme kapitalresurser og salariatet i gode jobber som har felles interesser med eliten. Salariatet er ordinært ansatte i store bedrifter, stat og kommune og de er blitt en viktig del av fagbevegelsen i alle land. Ved siden av salariatet finnes en mindre gruppe proficianere. Ordet er sammensatt av begrepene professional og technician, disse representerer spesialkompetanse og jobber gjerne som høyt betalte konsulenter og næringsdrivende.
Derunder finner vi den sterkt krympende arbeiderklassen, hvorfra sosialdemokraiet vokste fram, og for hvem velferdsstsaten ble skapt. Under denne gruppa vokser prekariatet fram flankert av en hær arbeidsløse. Ifølge Standing inkluderer begrepet prekariatet et agglomerat av flere ulike sosiale grupper: immigranter, yngre utdannede mennesker og den industrielle arbeiderklassen, som ikke kun lider fra usikkerhet vedrørende det ikke å ha fast arbeide, men også usikkerhet i forhold til identitet og mangel på kontroll over sin egen tid, noe som ikke minst skyldes den såkalte ”workfare”-politikken som blir ført.
Felipe Silva
Felipe França Silva (født 14. mai 1987) er en brasiliansk svømmer som spesialiserer seg i brystsvømming. Han representerte landet sitt under Sommer-OL 2012 i London, der han røk ut i semifinalen på 100 meter bryst.
Haugerud skole (Sogn)
Haugerud skole var en offentlig grunnskole på Sogn i bydel Nordre Aker i Oslo. Skolen ble bygget i 1860 ved Vestre Haugerud gård, sør for dagens Kringsjå stasjon ved Sognsveien. Skolebygget hadde to klasserom samt lærerbolig med tre rom og kjøkken. Skolekretsen grenset til Frøen skolekrets i vest og syd, om omfattet deler av Ullevål og Vinderen. Mot sydøst var nabokretsene Nydalen og Storo. Skolen hadde til tider mer enn 100 elever. Men på den tiden skolen var i drift, var det vanlige å ha skolegang bare annenhver dag. Elevene gikk altså ikke alle samtidig.
Baldwin Locomotive Works
Baldwin Locomotive Works var et amerikansk industrikonsern som ble stiftet i 1831 av Matthias William Baldwin. Selskapets første fabrikk lå nær sentrum av Philadelphia i Pennsylvania, USA, men en større fabrikk ble bygd i Eddystone sørvest for Philadelphia tidlig på 1900-tallet. Produksjonen ble gradvis flyttet til Eddystone-komplekset, og etterhvert var produksjonen i den opprinnelige fabrikken avviklet. Baldwin var en av verdens største lokomotiv-fabrikker og blant USAs største industribedrifter da diesel begynte å erstatte damp som fremdriftsprinsipp hos jernbaneselskapene. Selskapet greide aldri å bli konkurransedyktige med diesellokomotiver, og på tross av oppkjøp og fusjoner fortsatte nedgangen på 1940- og 1950-tallet. I 1956 rullet det siste lokomotivet ut av fabrikken. I 1972 ble Baldwin-Lima-Hamilton som selskapet nå het, oppløst.
Haugerud skole (Sogn)
Etter at Vinderen skole ble bygget i 1904 og Grefsen skole i 1905, ble Haugerud skole nedlagt. Bygget ble revet i 1974, og i dag (2019) ligger Frydenhaug barnehage på tomten.
Friidrett under Sommer-OL 1984 – 50 kilometer kappgang menn
50 kilometer kappgang menn under Sommer-OL 1984 i Los Angeles ble arrangert fra 11. august 1984 på Los Angeles Memorial Coliseum.
Baldwin Locomotive Works
Begynnelsen
Matthias William Baldwin var ferdig utdannet gullsmed i 1817, og startet sitt eget gullsmedverksted i Philadelphia to år senere. Etterspørselen etter smykker var dalende, og på 1820-tallet startet han i samarbeid med maskinisten John Mason et verksted for å lage boktrykker-utstyr og trykkruller i kobber for kaliko-trykking (tekstiltrykk). Verkstedet ble fort for trangt, og etter å ha flyttet til større lokaler økte etterspørselen slik at Baldwin fant det nødvendig å gå til anskaffelse av en stasjonær dampmaskin. Han var imidlertid misfornøyd med dampmaskinens størrelse og ytelse, og bestemte seg for å tegne og bygge en mer egnet maskin selv. Dampmaskinen han bygde var mindre, lettere og mer effektiv enn de som var på markedet på den tiden. Resultatet var at han begynte å få forespørsler fra andre fabrikker og verksteder om å bygge dampmaskiner for dem. Konstruksjon av dampmaskiner fikk etterhvert en stadig viktigere rolle i selskapet, og ikke lenge etter trakk John Mason seg fra samarbeidet.
I 1829–1830 begynte jernbaneingeniører i USA å fatte interesse for bruken av damplokomotiver etter suksessen til Liverpool & Manchester Railway i England. I 1830 fikk Baldwin i oppdrag av Philadelphia Museums innehaver Franklin Peale å bygge et mini-damplokomotiv til bruk i en utstilling som skulle demonstrere den nye teknologien. Han hadde bare noen ufullstendige skisser av lokomotivene som deltok i Rainhillkonkurransen i England å hjelpe seg med, men i april 1831 var lokomotivet i drift på en sirkelformet bane i et av rommene på muséet. Det trakk to vogner med plass til 4 passasjerer, og ble umiddelbart en populær publikumsattraksjon. Suksessen avstedkom forespørsel fra Philadelphia, Germantown & Norristown Railroad (PG&N) om å bygge et damplokomotiv for bruk på deres 10 kilometer hestetrukne jernbane som var under bygging. I september 1831 hadde Camden & Amboy Railroad kjøpt et lokomotiv («John Bull») fra England, og det var inntil videre lagret i deler i et lagerskur i Bordentown. Baldwin påtok seg oppdraget fra PG&N etter å ha undersøkt og tatt noen mål av dette lokomotivet.
1831–1866
Han stiftet selskapet Matthias W.Baldwin i 1831 for å konstruere lokomotivet. Byggingen var krevende, siden tilgangen på kvalifisert arbeidskraft og egnede maskiner og verktøy var begrenset. Den 23. november 1832 var det 5 tonn tunge lokomotivet ferdig og døpt «Old Ironsides». Lokomotivet besto prøveturen på jernbanen, og ble en suksess til tross for enkelte mindre barnesykdommer. Med normalt antall vogner tilkoblet, greide det omkring 50 km/t - noe som ble sagt å være raskere enn de engelske lokomotivene som var forbilde. «Old Ironsides» hadde akselrekkefølgen 2-2-0 (Whyte-notasjon) og var utstyrt med en firehjulet tender.
I februar 1834 hadde Baldwin fullført sitt andre lokomotiv som ble overlevert Charleston & Hamburg Railroad i Sør-Carolina, og flere forbedringer i forhold til «Old Ironsides» var gjort. Lokomotivet som ble døpt E.L. Miller hadde to drivhjul, og fire løpehjul på en egen boggi foran (4-2-0). En mindre vellykket modifikasjon var drivhjul av støpt messing. Tanken var at bløtere metall ville gi bedre friksjon mot skinnene, men hjulene viste seg å bli raskt utslitt, og messinghjul ble ikke brukt igjen. Totalt 5 lokomotiver ble bygd i 1834, og i 1835 ble et nytt fabrikksbygg reist. I de seks årene 1835–1840 produserte Baldwin 152 lokomotiver. I 1846 ble de første lokomotivene med sandstrøingssystem og førerkabin levert. I 1847 ble røykrørene i kjelen i økende grad bygd av jern i stedet for kobber - særlig på godstoglokomotiver. Jernrørene hadde noenlunde samme termiske utvidelseskoeffisient som kjelen de var festet i, og var dermed mindre utsatt for lekkasjer enn kobberrør. Baldwin opplevde en kortvarig nedgang i ordrene med 20 nybygg i 1848, men allerede året etter var produksjonen oppe i 30 fulgt av 37 og 50 i henholdsvis 1850 og 1851. I 1852 ba Presidenten i Pennsylvania Railroad (PRR), John Edgar Thomson flere lokomotivfabrikker om utkast til en serie godslokomotiver på 25 tonn med 6 drivhjul og løpehjul foran, og som skulle være tilpasset bruk av steinkull (ikke antrasitt) som brennstoff. Baldwin vant kontrakten og bygde 12 lokomotiver. I 1860 bygde fabrikken 83 lokomotiver, men året etter brøt den amerikanske borgerkrigen ut, og bare 40 lokomotiver ble bygd i 1861. Frykten for at krigen ville føre til en midlertidig stans i lokomotivbygging var ubegrunnet. Nordstatene anså et effektivt jernbanesystem som meget viktig for krigføringen, og regjeringen ble en stor kunde hos lokomotivfabrikantene. Større og tyngre lokomotiver ble vanlige, og produksjonen nådde nye høyder hos Baldwin. I løpet av krigsårene ble stål for første gang forsøksvis brukt som dekk på hjulene og i kjelebyggingen. Også horisontale sylindrer var blitt vanlige ved krigens slutt i 1865. I 1866 ble et nytt lokomotiv døpt «Consolidation» overlevert Lehigh Valley Railroad. Lokomotivet hadde den tidligere uprøvde akselrekkefølgen 2-8-0, og lokomotiver med denne akselrekkefølgen ble heretter kalt Consolidation-klasse eller -type. Denne lokomotivtypen ble svært utbredt, også utenfor USA, og var i bruk på amerikanske smalsporbaner helt ut på 1950-tallet. Også bruk av standardmaler i produksjonen ble introdusert i krigsårene 1861–1865. Disse malene ble forvaltet av en egen avdeling, og ble aldri brukt direkte i produksjonen, men til å lage arbeidsmaler. Standardmalene gjorde at maskinerte deler hadde like mål på lokomotiver av samme klasse, og reservedeler trengte ikke å spesialtilpasses hvert enkelt lokomotiv. Matthias Baldwin var aktiv i den daglige driften av selskapet helt fram til sin død den 7. september 1866, og han etterlot seg et veldrevet selskap.
1867–1900
I 1868 ble stålkjeler brukt for første gang da Baldwin overleverte 3 godslokomotiver til PRR. Stål skulle etterhvert bli foretrukket materiale i kjeler og fyrkasser i alle lokomotiver bygd i USA. I 1870 ble noen av lokomotivene til Kansas Pacific Railway levert med ståldekkene på hjulene krympet fast i stedet for å boltes eller nagles fast. Dette ble etterhvert den foretrukne måten å lage lokomotivhjul på. I 1873 satte fabrikken produksjonsrekord med 437 lokomotiver, og hadde nesten 3 000 ansatte. I oktober samme år begynte imidlertid den lange depresjonen som også rammet Baldwin. Året etter var produksjonen mer enn halvert, og i 1875 ble 130 lokomotiver bygd. I 1875 skaffet Baldwin Locomotive Works seg kontroll over Standard Steel Works i Burnham, Pennsylvania. Dette selskapet støpte vogn- og lokomotivhjul, og forble en leverandør til- og datterselskap av Baldwin. Samme år bygde Baldwin en eksperimentell prototype; en dampdrevet sporvogn. Dampsporvognen ble prøvd i forskjellige byer - sist i Philadelphia under verdensutstillingen i 1876. Prototypen viste at konseptet fungerte, og med nødvendige modifikasjoner ble dampsporvognene en viktig del av produktporteføljen frem til et tiår etter århundreskiftet (da elektriske sporvogner (trikker) begynte å ta over). I 1877–1878 ble lokomotiver bygd og eksportert til både New Zealand og Norge. I 1879 kjøpte NSB fire Baldwin 4-6-0 Ten Wheeler-lokomotiver som fikk NSB-betegnelsen 14a
I 1885 bygde Baldwin et 2-10-0 lokomotiv for Dom Pedro Segundo Railway i Brasil. Denne akselrekkefølgen ble betegnet som Decapod («10 føtter»). For å kunne komme seg gjennom kurver var 2. og 3. drivhjulpar uten flenser, mens det bakerste drivhjulparets flenser hadde en kvart-tomme (ca. 6,4 mm) ekstra klaring til skinnene. Senere skulle Decapod-lokomotiver bli meget populære hos PRR, som kjøpte flere hundre hos Baldwin. Baldwins første lokomotiver for tannstangbaner ble også levert til en brasiliansk jernbane i 1885, og flere fulgte senere. I 1887 skipet Baldwin sine første eksportlokomotiver til Japan. Dette var to sekshjulede damplokomotiver bygd for en smalsporet gruvejernbane. I juni 1889 ble en milepæl passert, da selskapet overleverte lokomotiv nr. 10 000 til Northern Pacific Railway i USA. I oktober samme år ble Baldwins første compound-lokomotiv overlevert. Det hadde fire sylindrer (to høytrykks og to lavtrykks) og viste seg kostnadsbesparende på grunn av redusert vann- og brennstoff-forbruk. Lokomotivet var designet av Vauclain, og ble bygd i stort antall de neste 15 årene.
I 1890 ble monteringsverkstedet modernisert og ombygd slik og alt maskineri i bygningen ble drevet av elektriske motorer. Transport av komponenter ble utført av to elektrisk drevne traverskraner, hver med 100 tonns løftekapasitet. Hallen hadde 19 jernbanespor, hver med plass til opptil fire lokomotiver på én gang.
Sommeren 1893 satte sølvkrakket inn med panikksalg på børsen. Flere jernbaneselskaper gikk konkurs og ble satt under administrasjon. Dette betød at det ble innført innkjøpsstopp for alt annet enn det som var helt nødvendig for den daglige driften hos selskapene det gjaldt. Store jernbaneselskaper som AT&SF, UP og Northern Pacific Railway var blant de som gikk konkurs. Dette fikk naturlig nok store konsekvenser for Baldwin, og årsproduksjonen for 1893 stoppet opp på 772 lokomotiver. Tallene for 1894 var nede på 313 lokomotiver. I 1895 bygde Baldwin sitt første elektriske lokomotiv. Det var et eksperimentelt prosjekt for North American Company (et Oregon-basert holdingselskap for jernbaneselskaper). I 1896 bygde Baldwin ytterligere to elektriske lokomotiver, begge til bruk i gruvebaner. Disse lokomotivene ble bygd i samarbeid med Westinghouse Electric & Manufacturing Company som også leverte de elektriske komponentene.
I 1897 ble flere lokomotiver levert til Nippon Railway i Japan. Disse var bygd for å kunne bruke lavkvalitets kull som brennstoff, og godstoglokomotivene var basert på Consolidation-klassen, men med hele fyrkassen bakenfor drivhjulene. To løphjul var under for å bære vekten, noe som ga akselrekkefølge 2-8-2. Lokomotivene var vellykkede, og da tilsvarende lokomotiver senere ble bygd for kunder i USA fikk akselrekkefølgen navnet Mikado (ofte referert til som Mike etter angrepet på Pearl Harbor i 1941, da alt som minnet om Japan var forhatt). 1899 ble preget av stadig økende etterspørsel i utlandet, spesielt England og Frankrike. Engelske selskap tegnet ordrer for 70 lokomotiver, og franske selskaper bestilte 20.
1901–1914
I februar 1902 ble lokomotiv nr. 20 000 bygd. Dette Vauclain compound-lokomotivet hadde optimalisert sylinderplasseringen og forenklet ventilsystemet. Før 1912 var omme, var over 500 eksemplarer av denne lokomotiv-typen bygd. I 1903 satte Baldwin ny produksjonsrekord med 2 022 lokomotiver. En ny produksjonshall formet som en rund lokomotivstall med 27 båser og med en dreieskive i midten ble også bygd i 1903. I 1905 ble 2 250 lokomotiver bygd, av disse var hele 572 til Pennsylvania Railroad. Etterspørselen etter boggier for elektrisk drift var økende, og i 1906 ble en ny produksjonshall bygd til dette formålet. For å få plass til ytterligere utvidelser i Philadelphia sentrum, kjøpte Baldwin landområder omkring 20 kilometer lenger sørvest i forstaden Eddystone. Hit ble smier og metallstøperier flyttet.
1. juli 1909 skjedde en viktig forandring i selskapsstrukturen da det ble omgjort til aksjeselskap. Den store økningen i omsetningen gjorde at selskapet 1. april 1910 utstedte obligasjoner for 10 millioner dollar for å finansiere investeringer i nye bygninger og maskiner. 1. juli 1911 ble hele selskapet solgt til et nystiftet selskap med navnet Philadelphia Locomotive Works, et selskap som umiddelbart ble reorganisert som The Baldwin Locomotive Works. Dette selskapet var et børsnotert selskap med 20 millioner dollar i prioriterte aksjer, og ytterligere 20 millioner dollar i vanlige aksjer.
I 1910 så et uvanlig damplokomotiv dagens lys. Det startet med at Southern Pacific Railroad (SP) mottok nye kraftige Mallet Consolidation MC-1 fra Baldwin for å trekke de stadig lengre og tyngre togene over Sierra Nevada mellom California og Nevada. Stigningene opp til Donner Pass er opp mot 2,5% og består av lange tunneler og rasoverbygg. Med de nye og kraftigere lokomotivene ble mengden av eksosgasser og røyk så store at det var nærmest umulig å oppholde seg i førerkabinen under tunnel-passeringer uten å få kvelningsfornemmelser. Noen lokomotivmannskaper gjorde forsøk med å «rygge» lokomotivet opp. Dette løste røykproblemene, men tenderen gjorde at lokføreren ikke så særlig mye - i tillegg ble han stående på «feil» side av førerkabinen med tanke på signaler og skilting langs linjen. Videre var ikke tenderen konstruert for å bli skubbet foran lokomotivet. Allikevel begynte flere og flere av lokomotivførerne å snu lokomotivet før stigningene. Southern Pacific måtte gjøre noe, og selskapets ingeniører tegnet og bestilte 15 lokomotiver tilsvarende MC-1, bare med førerkabinen foran, og tenderen bak. Siden disse lokomotivene allerede var oljefyrte utgjorde ikke plasseringen av tenderen langt unna førerkabinen og fyrkassen noe problem. Totalt bygde Baldwin 256 lokomotiver av forskjellige klasser med førerkabinen foran for Southern Pacific. I USA ble de kalt «Cab Forward» eller «Cab Ahead», og de siste ble erstattet av diesellokomotiver i slutten av 1950-årene.
Et annet stort og spesielt lokomotiv ble tegnet av sjefsingeniøren ved Erie Railroad og bestilt i 1913. Det var et 2-8-8-8-2 trippel Mallet leddet lokomotiv, som forenklet sagt var et Mallet leddet lokomotiv med 8 drivhjul på tenderen. Det totale antall drivhjul var dermed 24 - 8 flere enn Union Pacifics 4-8-8-4 Big Boy, som ofte regnes som verdens største damplokomotiv. Det første lokomotivet ble levert i 1914, og senere ble ytterligere to bygd. Et fjerde med ekstra løpehjul på tenderen (2-8-8-8-4) ble levert til Virginian Railway i 1916. Lokomotivene ble kalt Triplex, og var blant verdens største og mest kompliserte lokomotiver da de ble bygd.
Våpenproduksjon
Etter utbruddet av første verdenskrig i 1914 forble USA nøytrale, men opprettholdt forretningsforbindelser med Storbritannia, Frankrike og Russland. Våpenfabrikken Remington mottok en bestilling fra den britiske regjeringen på en og en halv million Enfield-rifler. De henvendte seg til Baldwin Locomotive Works, og overtalte ledelsen der til å bygge en fabrikk på selskapets område i Eddystone, og så leie ut anlegget til selskapet Remington Arms Company of Delaware som nylig var stiftet av ledelsen i Remington Arms and Ammunition Company i Ilion, New York. Baldwin sørget for at rifle-fabrikken med grunnflate på omkring 136 000 kvadratmeter ble bygd slik at den senere enkelt kunne konverteres til lokomotiv-fabrikk. Ved krigens slutt hadde riflefabrikken ved Eddystone produsert nesten 2 millioner rifler.
Lokomotivproduksjon
Selv om Baldwin var involvert i bygging av fabrikker og utstyr til militære formål, fortsatte også byggingen av lokomotiver og videreutvikling og forbedring av disse. I 1916 overleverte fabrikken sitt første lokomotiv av typen Mountain (med akselrekkefølge 4-8-2) til Jamaica Government Railways. I desember 1917 tok United States Railroad Administration (USRA) ledet av William Gibbs McAdoo over styringen av nasjonens jernbaneselskaper. Dette innebar også at innkjøp av rullende materiell - inkludert lokomotiver - ble underlagt sentralisert kontroll. USRA gikk straks i gang med å utarbeide standardiserte lokomotiv-spesifikasjoner, og opprettet en komité med representanter fra Baldwin Locomotive Works, American Locomotive Company (Alco) og Lima Locomotive Works. I april 1918 ble bestillinger på standard-lokomotiver fordelt mellom de tre lokomotivfabrikkene. I september samme år ble lokomotiv nr. 50 000 overlevert Southern Railway System. Dette var bestilt før standardiseringen ble innført, og var et Mallet type leddet 2-8-8-2 damplokomotiv med superheater og mekanisk mating av kull. De militære lokomotivene som ble produsert ble fraktet over til Europa og stort sett brukt i den militære forsyningsoperasjonen på det sivile jernbanenettet, men omfattet også smalsporede lokomotiver (både bensindrevne og dampdrevne) til bruk ved feltjernbaner nær fronten.
Ved krigens slutt i 1918 bygde Baldwin omtrent 300 lokomotiver i måneden. Totalt 5 551 lokomotiver av forskjellig størrelse og med forskjellig sporvidde var blitt bygd under krigen. Totalt beløp krigskontraktene seg til 250 millioner dollar dersom datterselskapene Eddystone Munitions Company og Standard Steel Company, samt samarbeidspartneren Eddystone Ammunition Corporation (1915–1917) ble tatt med.
1919–1939
Under USRAs styring over jernbaneselskapene under krigen var behovet for salgsapparat sterkt redusert hos lokomotivfabrikkene. Etter at USRA returnerte kontrollen til de forskjellige jernbaneselskapene måtte Baldwin investere i markedsføring for å ta igjen det forsømte. I tillegg fortsatte utbyggingen av fabrikkskomplekset ved Eddystone for å samle all produksjonen der. Eksporten til Europa var bra umiddelbart etter krigen, siden de europeiske lokomotivfabrikkene som ikke lå i ruiner måtte omstilles fra å produsere våpen og militært utstyr til å bygge lokomotiver igjen. I 1923 ble en ny lov vedtatt, der jernbaneselskapene ble pålagt å elektrifisere alle jernbanespor innenfor bygrensene til New York innen 1926 for å bekjempe den stadig økende luftforurensingen i byen. Påbudet gjaldt alle sidelinjer og skiftetomter. Damplokomotiver skulle forbys, mens diesellokomotiver ville bli tillatt. Dette var med på å påskynde overgangen fra damp til diesel, en utvikling ledelsen i Baldwin ikke tok inn over seg før det var for sent. Børskrakket i 1929 medførte ordretørke hos Baldwin, og de andre lokomotivfabrikkene. I 1931, -32, -33 og -34 gikk Baldwin med underskudd, og i mars 1935 kunne ikke lenger selskapet betale forpliktelsene sine. Baldwin gikk konkurs og ble satt under administrasjon. En reorganisering ble igangsatt, og i 1937 var selskapet ikke lenger under administrasjon. I 1938 var reorganiseringen fullført, men Baldwin gikk ikke med overskudd igjen før i 1939. Alvoret var nå gått opp for ledelsen, men det var for sent. Fra midten av 1930-tallet var diesellokomotivene fra General Motors' EMD kvitt barnesykdommene, og de kunne tilby høy ytelse og lave driftskostnader. Baldwin hadde enda til gode å bygge et vellykket diesellokomotiv som kunne brukes på langdistanse-oppdrag på hovedlinjer. Så langt hadde de bare levert bensin- og dieseldrevne skiftelokomotiver.
1939–1945 (andre verdenskrig)
Utbruddet av andre verdenskrig bremset den negative utviklingen hos Baldwin, og forsåvidt hos Alco og Lima Locomotive Works også. Etter angrepet på Pearl Harbor i 1941 var USA i krig, og den føderale komitéen War Production Board (WPB) ble opprettet i januar 1942 for blant annet å sørge for at materialer som var viktige for krigsinnsatsen ikke ble brukt unødig. En effekt av dette var at EMD ikke fikk produsere nok diesellokomotiver til å dekke den store økningen i etterspørselen krigen hadde forårsaket. I tillegg til at Baldwin fikk solgt noen av sine diesellokomotiver, økte også etterspørselen etter damplokomotiver. Denne trenden var av midlertidig art, siden den var skapt av WPBs prioriteringer, men den kunne skape et falskt inntrykk av at alt håp ikke var ute for dampdrift allikevel. I et forsøk på å holde damplokomotivene konkurransedyktige, bygde Baldwin i 1944 et lokomotiv (S2) med dampturbindrift for Pennsylvania Railroad. Ytelsen var god, men det var uøkonomisk i drift ved hastigheter under 50 km/t. Lavt kjeletrykk ved lave hastigheter medførte mer intens fyring med påfølgende varmgang i fyrkassen. Dette og andre driftsproblemer gjorde at det ikke ble bygd mer enn ett eksemplar. Da krigen sluttet, var det et stort udekket behov for kostnadseffektive diesellokomotiver blant USAs mange jernbaneselskaper.
1945–1972
Under krigen hadde Baldwin produsert mange damplokomotiver, og et mindre antall diesellokomotiver. Krigsårene hadde vært hektiske med god inntjening, men ledelsen hadde ikke evnet å benytte muligheten til å ta igjen forspranget EMD hadde opparbeidet seg før krigen. Diesellokomotivene Baldwin tilbød kundene var underlegne både Alco's og ikke minst EMDs lokomotiver. Rykte som upålitelige, dyre i drift og dårlig bygd gjorde at jernbaneselskapenes innkjøpssjefer vraket Baldwin til fordel for andre produsenter. I 1948 ble Baldwin et datterselskap av Westinghouse. I november 1950 fusjonerte Baldwin med Lima-Hamilton og dannet Baldwin-Lima-Hamilton Corporation (BLH). Produksjonen av Lima-Hamiltons diesellokomotiver ble lagt ned til fordel for Baldwins. I 1956 sluttet BLH helt å produsere lokomotiver, men fortsatte å bygge anleggsmaskiner og kraner. Andre forretningsområder var vannturbiner, skipspropeller og avsaltingsanlegg. I 1965 ble BLH et datterselskap av Armour & Company som igjen ble oppkjøpt av transportselskapet Greyhound i 1970. 30. april 1972 stengte Greyhound fabrikken i Eddystone for godt, og etter mer enn 140 års sammenhengende drift opphørte Baldwin å eksistere.
Firmanavn
Lokomotiv ble normalt utstyrt med en plate som viste fabrikant, firmanavn, produksjonsnummer og år. Slike plater ble vanligvis plassert på siden av lokomotivet. I tillegg var det ofte montert en plate med fabrikantnavn og lokomotivets nummer. Navnet på fabrikken var Baldwin Locomotive Works eller The Baldwin Locomotive Works. Navnet på firmaet bak endret seg flere ganger avhengig av hvem som var partnere og medeiere. Nedenfor er en liste over navnene firmaet opererte under i forskjellige tidsrom.
Cirina forda
Utseende
En middelsstor (vingespenn 75-80 millimeter), lysbrun påfuglspinner. Hannens forvinger har litt innbuktet ytterkant slik at de blir en tanke sigdformede. Bakvingen kan ha en liten øyeflekk, forvingen i høyden en ganske liten, hvit flekk. Bakvingens bakhjørne er ofte litt vinkelaktig utstikkende.
Denise Marston-Smith
Denise Marston-Smith (født 23. mai 1977) er en britisk landhockeyspiller.
Cirina forda
Levevis
Som vanlig for påfuglspinnere kan larvene lever på mange ulike slags busker og trær. I likhet med flere andre Bunaeini blir larvene av denne arten samlet inn og spist i noen områder av Afrika.
Denise Marston-Smith
Hun representerte Storbritannia under Sommer-OL 2000 i Sydney, hvor laget hennes ble nummer 8.
Cirina forda
Utbredelse
Arten er utbredt i det vestlige og sørlige Afrika.
Angrepet på Det jødiske museum i Brussel
Angrepet på Det jødiske museum i Belgia fant sted i Brussel den 24. mai 2014, idet en bevæpnet mann åpnet ild mot museet og drepte fire personer. Tre døde under angrepet, en fjerde på sykehuset den 6. juni. Angrepet ble regnet som terrorisme av de belgiske myndigheter.
Den 30. mai ble en 29 år gammel fransk statsborger av algerisk opprinnelse, Mehdi Nemmouche, arrestert i Marseille i forbindelse med skytingen. Den franske påtalemyndigheten opplyste at han hadde vært mer enn et år i Syria og hadde forbindelser til radikale islamister. En video viste at han bar et flagg fra opprørsgruppen Den islamske stat i Irak og Syria.
Kirsty Bowden
Kirsty Bowden (født 21. februar 1978) er en britisk landhockeyspiller.
Hun representerte Storbritannia under Sommer-OL 2000 i Sydney, hvor laget hennes ble nummer 8.
Felipe Lima
Felipe Lima (født 5. april 1985) er en brasiliansk svømmer som spesialiserer seg i brystsvømming. Han representerte landet sitt under Sommer-OL 2012 i London, der han røk ut i semifinalen på 100 meter bryst.
Heterospingus
Arter
Arter i rekkefølge etter Clements-lista :
Align Racing UiA
Align Racing UiA er Universitetet i Agder sitt Formula Student-team og ble etablert i 2017. Team 2019 består av 60 studenter fra 11 ulike fagretninger ved universitetet, som blant annet mekatronikk, elektronikk, data, økonomi, markedsføring og media. Align Racing deltok for første gang i Formula Student i 2018 på Silverstone Circuit i England.
AR-18 Ludvig
I 2018 produserte Align Racing sin første Formula student bil som er oppkalt etter Flåklypa-helten "Ludvig". Bilen ble avduket 25. April 2018. Bilen har 78 hestekrefter, veier 306 kg og akselerer fra 0 til 100 km/t på 4,5 sekunder og bygger på en space frame ramme i stål. Laget vant også årets nykommer på Silvserstone og kom på 3. plass i markedsførings prisen
AR-19 Solan
I 2019 produserte Align Racing sin andre Formula student bil som heter "Solan". Bilen ble avduket samme dato som fjoråret, nemelig 25. April 2019. Align Racing deltok i klasse 1 på Silverstone sommeren 2019 og endte opp med 3. plass i cost, 12. plass i endurance og endte opp på totalt 13. plass.
AR-20/21 Boomerang Rapido
I 2020 produserte Align Racing sin tredje Formula student bil som heter "Boomerang Rapido". Bilen ble avduket 30. April 2021.
AR22 EL tempo gigante
EL tempo gigante ble produsert over ett prosjektår og er den første EL bilen til Align Racing. Bilen har en batteripakke med 6.7kWh kapasitet. og en spenning på 315V. Motoren er en Emrax 188 og inverter er Cascadia Motion PM100DX. Bilen konkurrerte i Formula Student Italy fra 13-17 Juli 2022.
Sanofi–GSK COVID-19-vaksine
Sanofi–GSK covid-19-vaksine, også kjent som VAT00002, er en covid-19-vaksine kandidat utviklet at Sanofi Pasteur og GSK.
I juli 2020 bestilte Storbritannias regjering inntil 60 millioner doser av denne vaksinen fra GlaxoSmithKline (GSK) og Sanofi og som da var i tidlig utviklingsfase. Den benytter en rekombinant protein-basert teknologi fra Sanofi og GSKs pandemiteknologi. Selskapene mente de ville være i stand til å produsere en milliard doser hvis utprøving var vellykket og godkjenninger ble gitt, i løpet av første halvdel av 2021. Det ble også inngått en avtale om at man i USA kunne produsere 100 millioner doser av vaksinen.
Ambrogio Marchioni
Ambrogio Marchioni (født 31. august 1911 i Napoli i Italia; død 27. februar 1989 i Napoli) var en katolsk erkebiskop og vatikansk diplomat.
Prest
Ambrogio Marchioni ble presteviet den 26. mai 1934 for erkebispedømmet Napoli.
Da han ble med i Pavestolens diplomatiske tjeneste ble han postert til Costa Rica i 1939. Hans neste postering var til det apostoliske nuntiatur til Italia; der var han i det minste fra utgangen av 1940. Han var sekretær der den 15. oktober 1943 da forsvarsminister Rodolfo Graziani bad ham om å uttrykke sympati med Den italienske sosialrepublikk, den marionettstaten som nazistene hadde etablert. Marchioni svarte med å understreke kirkens og Den hellige stols nøytralitet, og at behovet da var snarere å «medvirke til ro og orden slik at ukloke aksjoner ikke fører til repressalier mot uskyldige mennesker ennsi hele befolkningen».
Han ble også postert til Spania og til Brasil.
Titulærerkebiskop, pavelig nuntius
Den 1. juli 1959 utnevnte pave Johannes XXIII ham til titulærerkebiskop av Severiana og gjorde ham til apostolisk nuntius til El Salvador og Guatemala. Sekretæren for Kongregasjonen for det katolske utdannelsesvesen, kardinal Carlo Confalonieri, bispeviet ham den 12. november samme år; medkonsekranter var sekretæren for kirkens ekstraordinære anliggender, kurieerkebiskop Antonio Samorè, og kurieerkebiskop Pietro Parente.
Den 1. september 1964 ble Ambrogio Marchioni gitt oppgaver i Statssekretariatet.
Pave Paul VI utnevnte ham den 30. juni 1967 til apostolisk nuntius til Sveits. I løpet av årene han var nuntius i Sveits (1967-84), hadde han vanskeligheter med å komme til rette med den komplekse lokale kirkelige kontekst som påvirket forholdet mellom de sveitsiske biskopene negativt, og forholdet med Vatikanet var heller ikke det beste, slik at den praktiske implementering av Det andre Vatikankonsil ble vanskeligere (Synod 72). I striden som oppsto rundt teologen Stephan Pfürtner holdt han bevisst lav profil. I september 1984 avsluttet Ambrogio Marchioni vervet som nuntius til Sveits.
Episkopalgenealogi
Hans episkopalgenealogi er:
Scuderia Ambrosiana
Scuderia Ambrosiana var et italiensk racingteam som konkurrerte i Formel 1-verdensmesterskapet i og  med Maserati-biler, og i  med Ferrarier. De kjørte også i Targa Florio, hvor de vant i 1951, kom på andreplass i 1937 og 1939 og på tredjeplass i 1938. Teamet ble grunnlagt av Giovanni Lurani, Luigi Villoresi og Franco Cortese, og var oppkalt etter Milanos skytshelgen, St. Ambrosius. Bilene var malt i blått og svart, etter fargene til fotballklubben Inter.
Fullstendige Formel 1-resultater
(Forklaring) (Resultater i uthevet skrift indikerer pole position, resultater i kursiv skrift indikerer raskeste runde)
Jane Smith
Jane Smith (født 5. april 1969) er en britisk landhockeyspiller.
Hun representerte Storbritannia under Sommer-OL 2000 i Sydney, hvor laget hennes ble nummer 8.
Bricoptis
Bricoptis er en slekt av fargerike biller som hører til gruppen skarabider (Scarabaeoidea).
Cerdaia
Utseende
Middelsstore til ganske store, avlange, brunrøde trebukker, dekkvingene kan være svarte. Antennene er tynne og noe kortere enn kroppen hos hunnen, omtrent så lange som kroppen hos hannen. Pronotum er tønneformet, dekkvingene jevnbrede, beina nokså spinkle.
Bricoptis
Utseende
Små til middelsstore, blankt svarte gullbasser. Oversiden av dekkvingene er noe ruglete, pronotum er kraftig punktert. "Snuten" (clypeus) har en liten innskjæring i midten.
Cerdaia
Utbredelse
Artene lever i Chile.
Bricoptis
Levevis
Larvene lever gjerne i råtnende ved eller annet dødt, organisk materiale. Disse artene finnes på tørr, sandete grunn, de voksne er svært aktive og livlige biller.
Utbredelse
Slekten er utbredt på Madagaskar.
Vladimír Franz
Vladimír Franz (født 25. mai 1959 i Praha) er en tsjekkisk komponist og billedkunstner. Han avsluttet sine studier på det juridiske fakultet i 1982, men har aldri jobbet som jurist, men ble profesjonell kunstner. Nå underviser han i drama ved Kunstakademiet (AMU) i Praha. I stilte han som kandidat ved det tsjekkiske presidentvalget. Han oppnådde mye oppmerksomhet fra både tsjekkiske og utenlandske medier særlig på grunn av sin fullt tatoverte kropp.
Bjergaelva kraftverk
Bjergaelva kraftverk er et vannkraftverk som ligger ved Hylsfjorden i Suldal kommune i Rogaland.
Det er et elvekraftverk som utnytter et fall på ca 120 meter.
Installert effekt er 650 kW. Årsproduksjon er 3 GWh.
Tales Cerdeira
Tales Cerdeira (født 21. januar 1987) er en brasiliansk svømmer som spesialiserer seg i brystsvømming. Han representerte landet sitt under Sommer-OL 2012 i London, der han røk ut i semifinalen på 200 meter bryst.
Phrosyne
Phrosyne er en slekt av biller som tilhører den store underfamilien Cerambycinae i familien trebukker (Cerambycidae).
Levevis
Larvene utvikler seg i ved av løvtrær.
Utbredelse
Slekten er utbredt i Afrika inkludert Madagaskar.
Wyomingterritoriet
Wyomingterritoriet (Wyoming Territory) var et amerikansk territorium, som eksisterte i perioden 25. juli 1868-10. juli 1890. Det dannet med et vedtak i kongressen i 1868 ved å splitte ut del av de daværende territoriene: Dakotaterritoriet, Idahoterritoriet og Utahterritoriet. Hovedstad var Cheyenne. De ytre grensene var de samme som delstaten Wyoming seinere har hatt. Da territoriet ble dannet ble den den første transamerikanske jernbanen gjennom Wyoming bygget.
I 1890 ble Wyoming opptatt som USAs 44. delstat.
Icod de los Vinos
Byen Icod de los Vinos ble grunnlagt i 1501 og har mange gamle bygninger. I sentrum av byen står et gammelt draketre (Dracaena draco) som er byens landemerke. I byområdet i nærheten av San Marcos kirken finnes torg og små parker.
Carolyn Reid
Carolyn Reid (født 28. mars 1972) er en britisk landhockeyspiller.
Hun representerte Storbritannia under Sommer-OL 2000 i Sydney, hvor laget hennes ble nummer 8.
Strandhåndball under Europalekene 2023
Strandhåndball under Europalekene 2023 fant sted i perioden 20.–22. juni 2023 på Tarnów Beach Arena i Tarnów.
CoviVac
CoviVac-injeksjonen gis i to doser, 14 dager adskilt; den transporteres og lagres i vanlig kjøleskapstemperatur (2 til 8 grader celsius).
Tsjekkias politiske system
Den tsjekkiske republikk er en parlamentarisk, representativ og demokratisk republikk. Landet er en enhetsstat, inndelt i 14 provinser og er medlem av EU.
Grunnloven
Den tsjekkiske grunnloven ble vedtatt i desember 1992, rett før oppløsningen av Tsjekkoslovakia. Grunnloven fastslår at Tsjekkia er en enhetsstat med parlamentarisk styresett, tokammersystem og en svak, parlamentsvalgt president. Tsjekkia har en grunnlovsdomstol som dømmer om lover er i samsvar med grunnloven.
Statsoverhode
Tsjekkias statsoverhode, presidenten, har liten formell makt. Personene som har fylt embetet har likevel gjort mye av seg. Václav Havel hadde stor moralsk autoritet som tidligere dissident og frontfigur i fløyelsrevolusjonen. Både Havel og hans etterfølger som president, Václav Klaus, hadfe et konfliktfylt forhold til landets statsminister.
Regjeringssjefen
Tsjekkias regjeringssjef, statsministeren, har stor makt. Han setter agendaen for det meste av både utenrikspolitikk og innenrikspolitikk. Han velger dessuten ut medlemmene av regjeringen. Regjeringen er kun ansvarlig overfor deputertkammeret. Grunnloven krever innsettingsvedtak, det vil si at regjeringen må ha flertall i deputertkammeret for å tiltre, noe som i praksis ofte har vist seg vanskelig.
Parlamentet
Parlamentet har to kamre. Deputertkammeret er underhuset i parlamentet. Det har 200 medlemmer. Valgperioden er på fire år, men presidenten kan oppløse kammeret tidligere. Siden regjeringa kun er ansvarlig ovenfor deputertkammeret, er dette kammeret det sterke av parlamentets to kamre. Kammeret kan sette til side presidentens utsettende veto.
Senatet er overhuset i parlamentet. Det har 81 medlemmer og velges for seks år. En tredjedel av senatorene er på valg hvert andre år. I motsetning til for deputertkammeret, kan ikke senatet oppløses tidligere. Senatet har nokså liten makt, unntatt ved endring av valgloven og ved valg av president, der det kreves flertall i begge kamre og ved grunnlovsendringer, der det kreves 3/5 flertall i begge kamre.
Valgordning
Det har stått strid om valgordningen. De største partiene har gått inn for flertallsvalg eller i hvert fall en mindre proporsjonal valgordning, mens de mindre partiene har gått inn for å beholde ordningen med forholdstallsvalg. I januar 2002 kom det en ny valgordning. Det skulle fortsatt være en valgordning med forholdstallsvalg, men den ble mindre proporsjonal enn den hadde vært tidligere. Tallet på valgkretser økte fra 8 til 14 og det ble tatt i bruk en fordelingsformel basert på en rein d'Hondts metode.