cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Alessandro Sforza
Han ble biskop av Parma, men virket for det meste i den romerske kurie.
Han ble kreert til kardinal den 12. mars 1565 av pave Pius IV.
Balthasar van der Ast
Balthasar van der Ast (født 1593 el. 1594 i Middelburg, begravet 19. desember 1657 i Delft ) var en nederlandsk kunstmaler. Han er særlig kjent for å spesialisere seg i stilleben av blomster og frukt, såvel som et anseelig antall stilleben av konkylier. Maleriene inkluderer ofte også insekter og øgler. Insektene hadde en moralsk oppbyggende symbolverdi og indikerte at alt jordisk forgår, på samme måte som blomster som visner og fungerte ofte som symbol på tidens gang. Han blandet også ofte sammen blomster som ikke blomstrer på samme årstid.
Alessandro Sforza
Han var bror til kardinal Guido Ascanio Sforza (kreertt 1534), onkel til kardinal Francesco Sforza (1583) og grandonkel til kardinal Federico Sforza (1645).
Balthasar van der Ast
Liv
Faren var enkemann da han døde i 1609 og Balthasar flyttet derfor inn sammen med farens eldre søster Maria og hennes ektemann, kunstmaleren Ambrosius Bosschaert som Maria hadde giftet seg med i 1604. Van der Ast kom i lære hos Bosschaert og Van der Asts tidlige verker viser tydelig Bosschaerts hånd. van der Ast returnerte senere Bosschaerts hjelp ved selv å lære opp Bosschaerts tre sønner Ambrosius Bosschaert (Ambrosius den yngre; 1609–1645), Johannes (c.1612/3-1628 eller senere), og Abraham (1606-1683/1684), etter at deres far var død. De gjorde seg alle bemerket innen stilarten stilleben og denne gruppen malere refereres ofte til som «Bosschaert-dynastiet».
Van der Ast fulgte familien Bosschaert da den flyttet til Bergen op Zoom i 1615 og igjen i 1619 videre til Utrecht, hvor Van der Ast ble medlem av Sint-Lucasgildet. Roelant Savery ble tatt opp i lauget omtrent samtidig og fikk en betydelig innflytelse på Van der Asts malestil i de påfølgende årene og i særdeleshet på Balthasars interesse for tonalitet. Antagelig var Jan Davidszoon de Heem Van der Asts elev i Utrecht.
Van der Ast ble i Utrecht frem til 1632 da han flyttet til Delft og sluttet seg til den lokale avdelingen av Sint-Lucasgildet den 22. juni 1633.
Den 26. februar 1633 giftet han seg med Margrieta Jans van Buijeren. Hun fødte to døtre, Maira og Helena. I Delft bodde familien i et hus på Cellebroerstraat inntil 1640 og deretter i et hus på Oude Delft inntil han døde i 1657. Han er begravet i Oude Kerk i Delft.
ICORN
ICORN – International Cities of Refuge Network er det internasjonale fribynettverket som ble etablert for å tilby forfulgte forfattere, journalister og kunstnere et fristed, eller en friby, hvor de skal kunne skrive og uttrykke seg fritt, uten å frykte for å bli sensurert eller kneblet. ICORN formidler forfattere til fribyene, og bidrar til kommunikasjon mellom fribyene og forfatterne som til enhver tid er en del av nettverket.
Sekretariatet i Stavanger
ICORNs sekretariat i Stavanger drives i nært samarbeid med de andre norske fribyene, samt Norsk PEN og International PEN. Sølvberget, Stavanger Kulturhus, har inngått en samarbeidsavtale med ICORN, og støtter organisasjonen med kontorplass og fellestjenester.
Fribyer i Norge
I Norge er det 17 fribyer per januar 2018:
Fribyer utenfor Norge
Ved årsskiftet 2017–2018 hadde ICORN 46 fribyer i Europa, USA og Latin-Amerika. Nettverket er i stadig og rask vekst, nye byer blir medlemmer og antall forfattere som står på venteliste for en friby øker.
Torfaen
Distriktet grenser mot Newport, Monmouthshire, Blaenau Gwent og Caerphilly.
NK Maribor
Nogometni Klub Maribor, eller bare NK Maribor, er en slovensk fotballklubb basert i byen Maribor nordvest i Slovenia. Klubben ble grunnlagt i 1960 og lagets draktfarger er lilla med gule detaljer, mens bortedraktene er gule med lilla detaljer. NK Maribor spiller for i Slovenska Nogometna Liga, som er landets øverste divisjon, og spiller sine hjemmekamper på Ljudski vrt. Nåværende trener er Darko Milanič.
Historie
NK Maribor ble grunnlagt den 12. desember 1960 har siden blitt en av Slovenias mest suksessfulle fotballklubb med ni seriemesterskap og seks cupmesterskap (2010/2011). Klubben har i nyere tid deltatt i flere europeiske cupmesterskap uten nevneverdig suksess, men ble først i 1999/2000-sesongen kvalifisert til UEFA Champions League. Etter å ha overkommet de innledende kvalifiseringskampene, gikk Maribor inn i gruppespill sammen med Dynamo Kyiv, Bayer Leverkusen og SS Lazio.
Klubben spilte også UEFA Intertoto Cup 2006 og var en av elleve vinnere dette året, selv om pokalen for beste sammenlagtvinner gikk til Newcastle United FC. Maribor ble for øvrig også kvalifisert til UEFA Europa League 2011/12, hvor de etter å ha slått ut den skotske klubben Rangers FC, spilte seg frem til gruppespill i mellomrunden uten å nå sluttspillet.
Linderud kunstgress
Linderud kunstgress er en fotballbane med kunstgressdekke og gummispon i bydel Bjerke nær Linderud stasjon i Oslo. Banen er hjemmebane til fotballagene Linderud IL Fotball, Grei/Linderud IF. Årvoll IL bruker også banen som hjemmearena for noen av lagene sine. Det ligger en mindre grusbane på vestsiden av banen.
Banen ligger like sør for T-banelinjen til Grorudbanen, med Siemens Norge som nabo mot sør. Garderobeanlegget ligger i klubbhuset ved banens sørlige langside.
Banen er undervisningsarena for Bjerke videregående skole og Linderud skole, da begge skolene ligger på banens nordside på motsatt side av t-banelinjen.
Partille
Partille har vokst opp rundt Partille kirke og den nærliggende vernede Partille herregård, som har en historie tilbake til 1300-tallet. Europavei 20 passerer gjennom stedet, som også har en jernbanestasjon på Västra stambanan, Partille stasjon, som ble innviet i 1856. Nær jernbanestasjonen ligger Partille sentrum, som har en stor bussterminal i samme bygning som kjøpesenteret Allum, som delvis er bygget over motorveien og sto ferdig i 2006.
Paradiset (tidligere kalt Partille villastad) er et område med villaer i nasjonalromantisk stil.
Arkeologiåret 1817
Arkeologiåret 1817 er en oversikt over blant annet utgravninger, fødte og avdøde personer med tilknytning til arkeologi i 1817.
I 1817 skjer viktige hendelser innen arkeologien: Giovanni Belzoni graver ut Abu Simbel, Karnak, og Kongenes dal, med gravstedet til Seti I.
Josefine på skoletur
Handling
I dette spillet kan man følge Josefine rundt i en stor skog hvor man skal hjelpe dyr med problemer. Det kan være bjørnen som er sulten, beveren som har mistet skatten sin, eller ulven som driver loppemarked, men kunne ikke regne.
Klarer Josefine oppgaven, får hun en belønning som hun kan bruke til neste dyr som trenger hjelp. Du må gjennom tre hindringer som du må forbi før du kommer til skolegården. Før du løser disse, må du ha klart å hjelpe alle dyrene på den delen av kartet Klarer hun å hjelpe alle dyrene, kommer hun til skolegården. I spillet kan man også samle gulrøtter. Med gulrøttene kan du kjøpe klær hos Kanindamen.
Spillet har også ting man kan skrive ut, eller fargelegge direkte på skjermen.
Dette spillet inneholder topplister over gamle og nye resultater.
Culross
Culross (skotsk-gælisk: Cuileann Ros, «hellig punkt/odde») er en landsby og en tidligere kongelig burgh og prestegjeld i Fife, Skottland. Den ble grunnlagt som en havneby ved Firth of Forth. Opprinnelig fungerte Culross som en havneby ved Firth of Forth. Ifølge tradisjonen ble byen grunnlagt av helgenen Serf på 500-tallet. I henhold til beregninger av folketallet hadde landsbyen 2280 innbyggere i 2020.
På 1500- og 1600-tallet var byen et sentrum for gruveindustri. I tillegg var saltkoking en viktig næringsvei. Betydningen som havneby bortfalt i stor grad i løpet av det 1700-tallet. På 1900-tallet ble det registrert at Culross har flere unike historiske bygninger, og National Trust for Scotland har arbeidet for å bevare disse, og eier flere av dem. Blant bygningene er Culross Town House, en tidligere rettsbygning og fengsel; Culross Palace fra det 1500-tallet, Culross Study fra det 1600-tallet og ruinene av klosteret Culross Abbey fra 1200-tallet.
På 1500- og 1600-tallet var byen et sentrum for gruveindustri. I tillegg var saltkoking en viktig næringsvei. Betydningen som havneby bortfalt i stor grad i løpet av det 1700-tallet.
Josefine i eventyrland
Josefine i Eventyrland er et videospill med kaninen Josefine og vennene hennes. Spillet ble gitt ut 6. oktober 2006.
Handling
Josefine reiser til Eventyrland, der bor det gnomer og feer. De har ikke snakket sammen på over 100 år. Josefine bestemmer seg for å lage en stor fest på Festplassen. Der er Sofus, Museline og Mikkel også, vennene til Josefine. Til festen skal de lage mange ting, for eksempel lamper hos Herr Lyse, brus hos Herr Boble og fyrverkeri hos Kruttine.
Culross
Opphavslegende
En legende hevder at da den brittonske prinsessen (og framtidige helgen) Teneu, datter av kongen av Lothian, ble gravid før ekteskapet, kastet familien henne utenfor fra en klippe. Hun overlevde fallet uskadd, og ble snart møtt av en ubemannet båt. Hun visste at hun ikke hadde noe hjem å gå til, så hun gikk i båten; den seilte henne over Firth of Forth hvor hun gikk i land ved Culross hvor hun ble tatt vare på av sankt Serf; han ble fosterfar til hennes sønn, sankt Kentigern (også kalt for Mungo) som ble født ved Culross.
Fylkesvei 2254
Fylkesvei 2254 går mellom Åseng og Telneset i Tynset kommune. Veien er 1,1 km lang, og har navn etter stortingsrepresentant og statsråd Karen Grønn-Hagen. Frem til 2019 hadde veien betegnelsen fylkesvei 720 (Hedmark).
Ludwig Tieck
Johann Ludwig Tieck (født 31. mai 1773 i Berlin, død 28. april 1853 samme sted) var en tysk forfatter og dikter som tilhører romantikken. Hans Phantasus, en samling av sagn, fortellinger og skuespill utkom i tre bind i årene 1812–1816.
Bakgrunn
Ludwig Tieck tok sterkt inntrykk av sin mors kjærlighet til folkeeventyrdiktningen og sin fars interesse for teater. Allerede som barn oppviste han en stor begavelse og hans lærer abrukte ham som avskriver og medarbeider i enklere røver- og ridderfortellinger.
I 1792 begav han seg tll Halle og senere til Göttingen og Erlangen for å studere. Hans mentale tilstand ved denne tid var dystert da han mistrøstet både seg selv og det liv han levde. Den svermeriske Wilhelm Heinrich Wackenroder førte ham inn på romantikkens oppfatning. Den katolske religiøse kult, Nürnbergs historiske kunstverk og særskilt Albrecht Dürer gjorde strrkt inntrylk på ham.
Arbeid hos Nicolai
For at tjene sitt levebrød måtte han arbeide for boktrykker og avisutgiver Christoph Friedrich Nicolai i Berlin. I dennes fortellingbibliotek «Straussfedern» skrev Tieck mellom 1795 og 1798 femten noveller som ifølge Nicolais krav hånte den fantasifulle og følelsesorienterte side hos mennesket, som ikke var verdsatt i opplysningstiden. Det gjaldt også romanen Peter Leberecht som han skrev 1795-1796. Til schicksalsdramatikken hører hans skuespill Karl von Berneck (1793).
Om splintringen i hans sjel mellom den forstandsmessige og virkelighetsnøktre Berlinoppfatningen og den gryende romantiske anskuelse vitner romanen Geschichte des herrn William Lovell (1795-1796), som i ofte pinefulle scener skildrer, hvordan en ung mann går under i nytelser og forbrytelser.
Samarbeide med Wackenroder
Frigjøringen fra Nicolai og ønsket å følge den egne oppfatning vises i Volksmärchen (1797), der Tieck gjengav fortellingene om blant andre Haimonsbarna, Magelone og Melusina. Han utviklet en romantisk stemningskunst, som vises spesielt i dramaet Ritter Blaubart («Ridder Blåskjegg», 1810) og den av Tieck selv oppfunnede Der blonde Eckhert, hvis patologisk grufulle karakter var kjennetegnende for Tieck.
Tiecks og Wackenroders arbeide for kunsten ble av stor betydning. Herzensergiessungen eines kunstliebenden Klosterbruders fra 1797 som Tieck skrev en syvendedel av, Wackenroders Phantasien über die Kunst fra 1799 som Tieck utgav og den av de begge planlagte, av Tieck alene skrevne romanen Franz Sternbalds Wanderungen fra 1798, inneholdt svermeriske naturskildringer, religiøse og kunstneriske diskusjoner, i vilke middelalderens og Dürers kunstverker ble tolket med andakt og beundring i ungdommelig svevende bilder.
Med skarp satire vendt Tieck seg mot den hatede filistrøse og platte litterærr oppfatning i de litterære lesedramaene Der gestiefelte Kater (1797), Prinz Zerbino (1799) og Die verkehrte Welt'', som ble forbilder for mange senere likeartede verker. I disse og i andre arbeider viste seg Tiecks inntrykk fremst av blant andre de samtidige kritiske medkjemperne brødrene August Wilhelm og Friedrich von Schlegel samt Novalis, men også av de studier av filosofi og fremmende litteratur som den romantiske krets bedrev.
Tiecks Romantische Dichtungen (2 bind, 1799) inneholdt blant annet Leben und Tod der heiligen Genoveva, som viste inntrykk fra Pedro Calderón de la Barca, Lope de Vega, William Shakespeare og Jacob Böhme, der henførelsen for gammel kunst og gammel tro, folkelig sagnmystikk og middelaldersdrømmeri skapte et av innretningens mest karakteristiske verk.
Poetisk uvirksam kritiker
I og med dissr arbeidet gjorde Tieck et avbrudd i sin poetiske skapervirksomhet og gav ti år senere ut Phantasus (3 bind, 1812-1816) i delvis omarbeidet skikk og gitt en fortellende og resonnerende ramme av stor selvinnsikt. I den poetisk uvirksomme tiden syslet Tieck med studier av middelalderens litteratur og fremme dramatikk, fremfor alt Shakespeare. I den perioden bodde han nesten hele tiden hos sin venn Friedrich August Ludwig von Burgsdorff.
I 1819 flyttet han til Dresden, der han i 1825 ble dramaturg ved hoffteateret, men trakk seg i 1830 tilbake på grunn av den massive motstand han møtte. Tieck hadde nemlig i denne tid av etterromantikk såvel i kritikker som gjennom positiv litterær virksomhet betrådt andre baner. Han gikk over til å skrive noveller og skapte flerr dels modernr og dels historiske fortellinger.
De inneholdt fremfor alt samtaler om tidsspørsmål av estetisk, religiøs og samfunnsmessig karakter, og skildet bredt og vederheftig flere hendelser og karakterer. Blant disse var Dichterleben (1825; med Shakespeare som helt), Der Aufruhr in den Cevennen (1826, ufullbyrdry), som skildre kamisardeners strid under Ludvig XIV, Tod des Dichters (1833, om Camões), Die Gemälde, Der Gelehrte, Des Lebens überfluss, Die Verlobung, Der Wassermann, Die Teisende und Die Gesellschaft auf dem Lande.
Han oversatte også romanen Vittoria Accorombona frs italiensk (1840).
Hans kritiske virksomhet i Dresden, der han bekjempet moteforfatterne for teateret i Dramaturgische Blätter (1826) ble kompletterts med hans opplesninger av verdslitteraturens dramatiske mesterverker.
Alderdommen
Der han ble eldre ble han rammet av flere sorger. I 1837 døde hans hustru og i 1841 hans datter Dorothea. Han ble kort etter kalt til Berlin av kong Fredrik Vilhelm IV, som sørget for hans alderdom.
Øvrige verker
Blant Tiecks øvrige originalarbeier er de lyriske Gedichte (1821-1823) og han hadde også stor betydning som oversetter Allerede i 1799 tolkete han Cervantes Don Quijote. Han bidro til den forntyske poesis popularisering med Minnelieder aus der schwäbischen Zeitalter (1803) of Frauendienst (1812) og tll dramatikkens utvikling med Altenglisches Theater (1811), Deutsches Theater (1817) og Shakespeares Vorschule (1823-1829). August Wilhelm Schlegels Shakespeareoversettelse og flere skuespill som ble oversatt av hans datter Dorothea og greve Baudissin, ble utgitt av Tieck i 9 bind 1823-1833. Han utgav også Novalis (1802), Maler Müller (1811), Heinrich von Kleist og Solger (1826) og Lenz (1826).
Tieck var en inderlig og fantasifull dikter rik på oppslag, men trass i sin veldige mangesidighet lyktes han aldri å bli ledende som nasjonal skald.
Han hadde en stor innflytelse på den svenske nyromantikken og flere mindre av hans arbeider ble oversatt i datide kalendre og aviser.
Manal al-Sheikh
Manal Al-Sheikh (født	18. januar 1971 i Ninive i nord-Irak) er en irakisk poet og journalist.
Manal Al-Sheikh har vært svært aktiv i den arabiske forfatterunionen, og har gitt ut egne diktsamlinger og redigert en antologi med moderne irakisk poesi. Som kvinnelig journalist var hun svært utsatt for trusler fra grupper som verken ønsket ytringsfrihet eller likestilling. Hun kom til Stavanger som gjesteforfatter gjennom fribynettverket ICORN i 2009.
Bibliografi
Manal Al-Sheikh har blant annet gitt ut:
Henrik Backer
Hans Henrik Sartz Backer (født 20. september 1865 i Lillestrøm, død 21. januar 1948 i Oslo ) var en norsk maler og utstillingsarrangør, kjent av ettertida for flere utsmykningsoppdrag. Dette gjelder blant annet de store maleriene med motiver fra Vaterland og Grønland i Oslo, til restauranten Olympen utført i 1928, Tractøren 1929 og Rosenborg kino 1937. I 1920 var han dekoratør for filmen Kaksen på Øverland.
Etter første verdenskrig utførte han en rekke bilder fra det gamle Christiania som var på vei til å forsvinne. Mange av disse er fra Pipervika, utført i akvarell. En del av dem er i Oslo Museums eie.
Backer mottok Kongens fortjenestmedalje i gull i 1935.
Henrik Backer var sønn av fiskeriskolebestyrer Johan Fredrik Backer (1839-1906) og Josefine Mathilde Thrane (1841-1886). Han ble år 1900 gift med Dagny Berntzen.
Ostariophysi
Ostariophysi er en gruppe egentlige beinfisker som omfatter omtrent 28 % av alle fiskearter og 68 % av alle ferskvannsarter. Artene er utbredt på alle kontinenter utenom Antarktis.
Efterskole
Efterskole er en skoleform for 14-18 åringer i Danmark. Efterskoler er en del av friskolebevegelsen. De ivaretar undervisningen av elever på 8., 9., 10. og 11. klassetrinn og fungerer som kostskole, det vil si at man bor på skolen og får undervisning der. Man kan dog også være dagelev på en efterskole. Noen efterskoler satser på spesifikke områder, slik som sport, musikk, kreative fag og så videre. Det finnes cirka 150 efterskoler i Danmark.
Efterskolene er opprettet under friskolelovens betingelser. De er selvstendige institusjoner med eget styre og skolene bestemmer selv hvilke regler som skal gjelde, hvor harde reglene skal være, og hvilke konsekvenser overtredelser av reglene vil få.
Transiteatret-Bergen
Transiteatret-Bergen (Tt-B) er en fri scenekunstgruppe som arbeider i krysningspunktet mellom teater og musikk med utviklingen av et samtidsorientert og kritisk eksperimentelt teater. Gruppen ble grunnlagt i 2001 og er registrert som lag/forening og ledes av Tore Vagn Lid og utgjør et nettverk av kunstnere som beståer av regissør, lyd-, lys- og videodesignere, animatører, scenografer, skuespillere, musikere og sangere. Tt-B arbeider i all hovedsak med utgangspunkt i Lids stykker og konsepter og drives til daglig av skuespiller Tor Christian F. Bleikli og Tore Vagn Lid. Øvrige aktører og samarbeidende miljøer knyttes til Transiteatret fra produksjon til produksjon.
Efterskole
Efterskoleformen har røtter tilbake til 1800-tallet. For eksempel var det efterskole på Askov Sløjdlærerskole for gutter om vinteren helt fra 1886. Den første efterskole ble opprettet i 1879 i Galtrup av Anders Poulsen Dal, inspirert av Grundtvigs og Christen Kolds skoletanker. Grundtvig og Kolds holdninger var basert på elevenes hele menneskelige utvikling og modning samt deres allmenne oppdragelse og utdannelse. Derfor er de fleste efterskoler Grundtvigkoldske og bygger på deres tanker.
Transiteatret-Bergen
Transiteatret har gjestet flere land og festivaler, blant annet via Junge Hunde Network. I 2008 ble Transiteatret presentert under Festspillene i Salzburg. Teatret samarbeider med institusjoner som Den Nationale Scene, BIT Teatergarasjen, Black Box Teater, Dramatikkens hus, Nationaltheatret og Festspillene i Bergen. Transiteatret-Bergen finansierer sin virksomhet ved hjelp av blant annet Bergen kommune og Norsk kulturråd.
Martin Koch
Martin Koch er navnet til flere personer:
Alfonso Gesualdo
Alfonso Gesualdo (født 1540 i Calitri ved Napoli i Italia, død 14. februar 1603 i Napoli) var en av den katolske kirkes kardinaler. Han var tilknyttet den romerske kurie, og ble erkebiskop av Conza, og senere av Napoli.
Han ble utnevnt til kardinal i 26. februar 1561 av pave Pius IV, med Santa Cecilia som tittelkirke. Han skiftet titulus mange ganger, til Santa Prisca, så Sant'Anastasia, så San Pietro in Vincoli og til slutt San Clemente.
Han ble dekanus for kardinalkollegiet i 1591.
Han var svogeren til kardinal Carlo Borromeo (kreert 1560) og onkelen til komponist Carlo Gesualdo
Episkopalgenealogi
Hans episkopalgenealogi er:
Oskar Omdal
Liv og virke
Omdal ble utdannet ved Marinens flyvåpen i 1919 og ble løytnant tre år senere.
Sommeren 1921 ble Omdal engasjert som flyver til Roald Amundsens planlagte nordpolsflyging i forbindelse med «Maud»-ekspedisjonen. Amundsen kjøpte et fly av typen Junkers F13, den første flytypen som i sin helhet var laget av duraluminium. Amundsen og Omdal skulle fly flyet fra New York mot vestkysten, da de på dette tidspunkt hadde sin base i Seattle. De kom ikke lenger enn til byen Marion i Franklin county i Pennsylvania der de nødlandet. Flyet ble totalvrak, og Amundsen kjøpte et nytt fly, denne gang ble det sendt med jernbane. I mai 1923 fløy Amundsen og Omdal en prøvetur fra Wainwright i Alaska. Understellet brakk under landing og kunne ikke repareres.
I 1925 var Omdal med som mekaniker på Roald Amundsens flyferd til Nordpolen. Den 21. mai 1925 startet de med to flybåter fra Ny-Ålesund. På «N 25» var Hjalmar Riiser-Larsen flyger, Roald Amundsen navigatør, og Karl Feucht mekaniker. På «N 24» var Leif Ragnar Dietrichson flyger, Lincoln Ellsworth navigatør og Oskar Omdal mekaniker. De landet på 87° 44' nord og hadde store vanskeligheter med å komme i lufta igjen. «N 24» var skadet og måtte etterlates. Da de tre fra «N 24» skulle ta seg bort til «N 25», gikk Omdal og Dietrichson gjennom isen og holdt på å drukne. Takket være at alle hadde på seg redningsvesten Tethys, at de hadde blåst dem delvis opp og at Ellsworth ikke havnet i vannet, klarte han å hjelpe de to opp på isen igjen slik at de kunne gjenforenes med besetningen på «N 25». Først 15. juni hadde de fått laget en provisorisk startbane på 500 meter på isen der de maktet å ta av med «N 25» med alle seks om bord. De landet samme dag i Brennevinsfjorden på Nordaustlandet. Selfangstskuta «Sjøliv» fra Balsfjord var i området og reddet Amundsen og hans menn tilbake til Ny-Ålesund.
Omdal var en av fire mekanikere på luftskipet «Norge» på ferden over Nordpolen i mai 1926 og hadde ansvar for én av motorene.
Omdal omkom sammen med Frances Wilson Grayson og Brice Goldsborough som hadde hyret Omdal for en atlanterhavsflyvning fra Rooseveldt Field i New York til Harbor Grace i Newfoundland, hvor de skulle forberede en krysning av Atlanterhavet.
Oscar Omdals gate i Stavanger og Oscar Omdals terrasse på Hamresanden i Kristiansand er oppkalt etter ham.
Marianne Fredriksson
Marianne Fredriksson (født 28. mars 1927 i Göteborg, død 11. februar 2007) var en svensk forfatter og journalist. Hun skrev 15 romaner, som er blitt oversatt til 47 språk.
Nematopogon
Nematopogon spp. er en slekt av sommerfugler som hører til familien svepemøll (Adelidae). Disse små til middelsstore møllene har meget lange antenner hos hannene, hos hunnene er de kortere.
Utseende
Små til middelsstore (vingespenn 11 – 21 mm for de artene som forekommer i Norden), slanke møll. Antennene er trådformede, hos hannene dobbelt til tre ganger så lange som forvingen, hos hunnene gjerne litt lengre enn forvingen. Maxillarpalpene er velutviklede og består av fem ledd, ulikt andre svepemøll der de er reduserte. Ulikt de andre slektene av svepemøll som finnes i Norden har forkroppen og vingene lite eller ingen metallglans, men er gulaktige eller brunlige. Forvingen har ofte et nettmønster i den ytre delen. Bakvingen er gråaktig, nokså tynt skjellkledt. Artene i denne slekten kan være ganske vanskelige å skille på ytre karakterer, noen ganger må man undersøke kjønnsorganene for å bestemme arten med sikkerhet.
Levevis
Larvene lever på ulike busker, trær og urter, men holder seg mest nede på bakken der den spiser nedfalne blader eller barnåler. De voksne sommerfuglene flyr om dagen i solskinn, helst på våren og forsommeren.
Bente-Marie Ihlen
Bente-Marie Ihlen (født 1952) er en norsk psykolog og forsker med rusbruk og narrativ psykologi som spesialområde. Hun driver egen praksis sammen med sin søster Heidi Ihlen og har utgitt tre bøker innen sitt fagfelt.
Utdanning og karriere
Ihlen tok hovedfag i psykologi i 1983 ved Universitetet i Oslo og en doktorgrad om rus og graviditet i 1995 ved samme universitet. Avhandlingen hadde tittelen Graviditet og rusmiddelbruk: en prospektiv studie av alkohol, tobakk, neonatale effekter: holdnings- og konsumendringer fra 1985 til 1990.
Hun arbeidet mye med rusproblematikk tidligere i yrkeskarrieren. Senere har hun vært opptatt av kommunikasjon og gruppebygging og har hatt et omfattende samarbeid rundt disse temaene med sin søster, Heidi Ihlen, som også er psykolog. Hun tok videreutdanning i narrativ psykologi og via denne utviklet hun en større interesse for kognitiv tenkning. Hun har vært privatpraktiserende siden hun i 1992 etablerte Parkveien psykologisenter, sammen med sin søster og psykolog Marit Mogstad. Senere etablerte de to søstrene Ihlen-psykologene i Sandvika. Både hun og søsteren har vært brukt som motivasjonsrådgivere av toppidrettsutøvere, næringslivsledere og organisasjonsledere. Blant annet så har skøyteløper Johann Olav Koss jobbet med teoriene deres i praksis – blant annet på skøytebanen.
Bøker
Ihlen har utgitt bøkene Effekt, falske smil og ekte ørefiker: en bok om kommunikasjon og teambygging (1997) (sammen med Heidi Ihlen og Johann Olav Koss), På seg selv kjenner man ingen andre: om kommunikasjon og teambygging (2003) (sammen med Heidi Ihlen) og Ubehag: Om hvordan vanskelige følelser kan gi gode relasjoner (2014) (Sammen med Heidi Ihlen).
REP
REP eller rep kan referere til:
Geir Lysne
Geir Øystein Lysne (født 9. oktober 1965 i Trondheim) er en norsk dirigent, komponist, professor, kurator, produsent og jazzmusiker
Lysne har siden 2016 vært sjefsdirigent ved radiostorbandet i Hamburg - NDR big band. Han har og siden 2013 vært Det Norske Blåseensemble´s kurator i sanntidsmusikk, kollektiv klassisk improvisasjon. Som pedagog er han en internasjonalt ettertraktet foreleser, og er til daglig ansatt som professor ved Norges musikkhøgskole. Som komponist har Lysne hatt en mengde bestillingverk for orkester, storband, korps og  kor, og hans komposisjoner har vært fremført på konsert  eller i radio/TV  i  over 30 land. Med sitt eget orkester Geir Lysne Listening Ensemble vant han den prestisjefylte 'Jahrespreiss der Deutschen Schallplatten kritikk', og med NDR big band/Stefano Bollani en 'Echo preis''. Begge med egne komposisjoner, og begge regnet som tyske 'grammy' priser.
Dirigent og komponist
Som dirigent og komponist har Lysne arbeidet med en mengde nasjonale og internasjonale ensembler:
Lysne har vært dirigent på konsert og turneer for Bobby McFerrin, Joe Lovano, Stefano Bollani, Mory Kanté, Nils Landgren, Kurt Rosenwinkel, Dhafer Youssef,  Johan Sara og Jon Balke
Martin Koch (dikter)
Martin Koch (født 23. desember 1882, død 22. juni 1940) var en svensk forfatter og visedikter.
Koch skrev flere romaner. Han var en av de første betydelige skildrerne av arbeidere i Sverige med bøker som Arbetare 1912 og I Guds vackra värld 1916. I 1920-årene virket han som utenrikskorrespondent i Paris. Han gav også ut samlingen Dansvisor i 1929 med visetekster som han selv skrev melodi til. Han var fetter av Karin Juel som sang inn flere av hans viser på grammofon.
Hapi
Hapi er i henhold til oldtidens egyptiske religion og mytologi gud for Nilens årlige og livgivende oversvømmelser. Denne årlige hendelsen fører til at elven avsetter og gjødsler områdene rundt elvebredden med en rik silt (fruktbar jord) som gjør det mulig for egypterne å dyrke og høste avlinger. Hapi ble i stor grad feiret blant egypterne. En del av de titler han fikk var «Herre av fiskene og fuglene i våtmarken» og «Herren av elven som gir grøde». Han ble typisk framstilt som en tvekjønnet i den forstand at han hadde trekkene til begge kjønn; en stor mave og hengbryster, bar et lendeklede og et seremonielt falskt skjegg.
Martin Koch (dikter)
Martin Koch brukte pseudonymet Greven som forfatter av en del humoristiske tekster i avisen Söndags-Nisse.
Hapi
Mytologi
Den årlige oversvømmelsen av Nilen ble leilighetsvis sagt å være «Hapis ankomst». Ettersom oversvømmelsen skaffet fruktbar jord i et område som ellers var en ørken, var Hapi en fruktbarhetsgud. Han hadde store kvinnelige bryster ettersom de representerte elvens livgivende kvaliteter. Som vesentlig fruktbarhetsgud ble han tidvis forstått som «gudenes far», og betraktet som en omsorgsfull far som bidro til å opprettholde balansen i kosmos.
Egypterne forestilte seg at han bodde i en stor grotte ved den antatt kildene til Nilen ved Aswan. Hapis kult var hovedsakelig knyttet til første katarakt ved Elefantine (ikke langt fra Aswan). Hans prester var involvert i ritualer for å sikre stabil vannstand i elven påkrevd for den årlige vannstanden. Ved Elefantine var lokaliseringen av to offisielle nilometere for måling av Nilens vannstand og forutse den årlige oversvømmelsen.
Hapi ble ikke betraktet som en gud for selve Nilen, men særskilt for den årlige oversvømmelsen. Han ble også betraktet som en «venn av Geb», den egyptiske guden for jorden, og «Herre av Neper», guden for kornet.
Mer utpenslete mytologiske detaljer forestilte seg at han var ektefelle av gudinnen Nekhbet med gribbhode i Øvre Egypt, og av gudinnen Wadjet i Nedre Egypt. Da fikk attributtene til Nun ble han også ektefelle av Nuns hustru, den opphavelige gudinnen Naunet av Ogdoaden. Han var også tilknyttet Osiris, en annen vannrelatert fruktbarhetsgud, og således ble Nekhbet og Wadjet også sett på som aspekter av Isis, Osiris’ hustru.
Ikonografi
Selv Hapi var forstått som av hankjønn og bar falsk skjegg, ble han avbildet med hengbryster og en stor mave, antagelig for å symbolisere Nilens fruktbarhet. Han ble også framstilt med blå eller grønn hud, noe som er tolket som å representere vann. Andre attributter varierte avhengig til hvilken region av Egypt som bildet ble framstilt. I Nedre Egypt ble han smykket med papyrusplanter og hadde selskap av forsker, typisk for regionen. I Øvre Egypt ble han vist med lotusplanter og krokodiller, som var typisk for denne regionen.
Hapi ble ofte avbildet mens å serverte mat fra et fat eller helte vann fra en amfora. Meget sjeldent ble han framstilt som flodhest. I løpet av nittende dynasti ble han framstilt som et par, to like figurer som refleksjoner av hverandre. Hver av dem holdt og knyttet sammen de lange stenglene til to planter som representerte Øvre og Nedre Egypt, symbolsk knyttet de to halvdelene av Egypt sammen rundt en hieroglyf som hadde betydningen «forening». Denne symbolske representasjonen ble ofte hogd ut på fundamentet til statuer av den sittende farao.
Salad Fingers
Salad Fingers er en serie surrealistiske flash-tegnefilmer på ti episoder laget av David Firth i perioden 2004 til 2013.
Beskrivelse
Salad Fingers er en grønn, menneskelignende skapning med karakteristiske, lange fingre han bruker til å ta på forskjellige objekter med, for eksempel rustne skjeer. Dette gir ham en tilfredsstillende følelse.
Salad Fingers bor i en postapokalyptisk, nesten ubebodd verden i et lite hus plassert på en øde slette. Serien er preget av at han snakker med seg selv. Alt han sier, dukker opp på skjermen som vibrerende tekst, noe som karakteriserer tegnefilmene.
Bertil
Bertil er et svensk mannsnavn. Navnedag er 24. august. Navnet er en versjon av navnet Berthold. Av kjente personer med navnet er den svenske forfatteren Bertil Malmberg, prins Bertil av Sverige, den svenske sangeren Sven-Bertil Taube, musikeren Bertil Bertelsen i Brønnøysund-bandet Publiners og Aftenpostens sportssjef Bertil Valderhaug.
Tomrefjord
Tomrefjord er et tettsted i Vestnes i Møre og Romsdal fylke. Tettstedet har innbyggere per 1. januar.
Tomrefjord er fødestedet til Bjørn Rune Gjelsten, Bjørn Tomren og Knut Marius Djupvik.
Fylkesvei 2256
Fylkesvei 2256 går mellom Vingelen – Storkvennan i Tolga kommune.
Frem til 2019 hadde veien betegnelsen fylkesvei 730 (Hedmark).
Bali oljekraftverk
Bali oljekraftverk er et varmekraftverk på øya Bali i Indonesia. Det har en installert produksjonskapasitet på 325 – 428 MW. Brenseltypen er dieselolje. Operatør er det statlige energiselskapet PT Indonesia Power.
Anna-Lisa Hellström
Anna-Lisa Hellström eller Anna-Lisa Lindahl (født Anna Elisabet Hellström 31. mars 1887 i Hedvig Eleonora församling i Stockholm, død 20. juni 1949 i Örgryta, Göteborg) var en svensk skuespiller.
Árni Gautur Arason
Árni Gautur Arason (født 7. mai 1975 i Reykjavík) er en tidligere islandsk fotballspiller.
Han har tidligere spilt for Odd Grenland, Thanda Royal Zulu, Vålerenga Fotball, Manchester City FC, Rosenborg Ballklub og Íþróttabandalag Akraness.
Arason har mye internasjonal erfaring fra Mesterligaspill med Rosenborg og landslagsspill for. Han kom til Vålerenga sommeren 2004 etter et kort opphold i Manchester City. Kontrakten hans med Vålerenga utløp 30. november 2007. Etter et halvt år i sørafrikansk fotball gikk han vederlagsfritt til Odd Grenland.
Etter 2010-sesongen utløp kontrakten med Odd Grenland og Arason signerte for Lierse.
De siste årene har han gjort et par uforglemmelige tabber, selv om det ikke er så mange av dem. I en seriekamp mot Rosenborg Ballklub i 2005 bommet han på ballen på et tilbakespill, og ballen rullet videre inn i mål på grunn av ujevnheter i gresset. En kjempetabbe som mange fotballinteresserte husker godt. Mot i en seriekamp i 2007 holdt Arason på å gjøre det samme en gang til. Han bommet på ballen, men heldigvis for Arason rullet ballen ved siden av målet. Med unntak av disse to flausene er Arason en god og stabil keeper som har spilt mye tippeligafotball, og vært en av Tippeligaens beste keepere på 2000-tallet.
Arason kom på NISOs kåring av årets lag i 2001, 2004 og 2005. Høsten 2005 fikk Arason en datter med sin samboer Solveig Thorarinsdottir.
Norchestra (album)
Norchestra er et musikkalbum av den norske trioen Norchestra, gitt ut i februar 2008. Innspillingen ble gjort den 21. og 22. april i 2007 og mikset i september samme år. Tekniker var Jan Erik Kongshaug.
Gyula Kállai
Gyula Kállai (født 1. juni 1910 i Berettyóújfalu, død 12. mars 1996 i Budapest) var en ungarsk journalist og kommunistisk politiker, kjent som landets statsminister i perioden juni 1965 til april 1967 og som talsmann for forsamlingens hus i perioden 1967 til 1971.
Kállai var medlem av kommunistpartiets sentralkomité fra 1945, og tjenestegjorde som landets utenriksminister i perioden 1949 til 1951. Han var deretter kulturminister fra 1955 til 1958, og siden visestatsminister under János Kádár fra 1960 til 1965.
8. serierunde i Tippeligaen 2010
8. serierunde i Tippeligaen 2010 startet lørdag 24. april klokken 17 med Viking mot Stabæk. Runden fortsatte med seks kamper søndag 25. april, fem kamper klokken 18 og hovedkampen mellom Rosenborg og Lillestrøm på Lerkendal stadion klokka 20. Runden ble avsluttet mandag 26. april med Molde mot Tromsø klokken 19.
Mrica vannkraftverk
Mrica vannkraftverk er et vannkraftverk på øya Java i Indonesia. Det har en installert produksjonskapasitet på 306-819 MW. Operatør er PT Indonesia Power.
Leiv Lea
Leiv Lea (født 5. februar 1895 på Hægebostad, død 2. mai 1942 i Bergen) var en norsk advokat og motstandsmann. Han var en av pionerene i oppbygningen av Hjemmefronten i Rogaland under andre verdenskrig og den første lokale lederen for Milorg i distriktet. Lea ble arrestert av Gestapo og døde i tysk fangenskap.
Familie og bakgrunn
Far og mor var Karl Adolf Martin Lea (født 1862 i Stavanger, død 1931 i Tjølling) og Ingeborg, født Refsnes (født 1868 i Kristiansand). Faren var sokneprest.
Leiv vokste opp med åtte søsken. Blant disse var en eldre bror Rolv Lea (1891-1941) og en yngre bror Per Wåge Lea (1907-1954), som begge utmerket seg ved deltagelse i andre verdenskrig. Rolv var aktiv i motstandsbevegelsen i Oslo, ble arrestert, stilt for tysk krigsrett, dømt til døden og skutt 26. november 1941. Per var sjøoffiser og flyger, og han ble etter krigen tildelt Krigskorset med sverd, Norges fremste utmerkelse. En yngre bror, Olav Refsnes Lea, ble i 1958 politimester i Stavanger.
I 1920 giftet Leiv seg med Hjørdis Hansen (født 1898 i Stavanger). Sammen fikk de tre barn, Ragna, Finn og Ingeborg.
Lea ble i 1924 valgt inn i styret i A/S Stavanger Teater, en forløper til Rogaland Teater. Da teatersjefen sa opp i 1926, trakk også Lea seg fra styret.
Stavanger Fedrelandslag ble stiften i 1928, og Leiv Lea var en av medlemmene i arbeidsnemnda som ble opprettet for å dra i gang laget. Dette skulle være et lokallag av Fedrelandslaget, en konservativ og nasjonalsinnet opplysnings- og propagandaorganisasjon. Lea ble sendt som lokallagets representant til landsrådmøtet i Oslo i november samme år.
Lea ble i 1931 også med i hovedstyret i det nystartede og landsomfattende Auto-Riksforbundet, som skulle yte medlemmene teknisk og juridisk hjelp i bilspørsmål.
I 1936 ble Lea valgt inn i styret til Stavanger Forsorgsvesen som varaformann.
Kampene i Gjesdal
Leiv var 45 år da Tyskland invaderte Norge 9. april 1940. Allerede den 10. april meldte han seg for de norske styrkene i Oltedal i Gjesdal kommune, og på veien hadde han klart å samle en tropp av frivillige. Lea hadde liten militær opplæring: I yngre dager hadde han et kort kurs som reserveoffiser i trenet, og våren 1940 hadde han frivillig vært på repetisjonskurs.
Lea var under kampene løytnant i «bilkompaniet», nestkommanderende for kaptein John Øvregaard fra Stavanger, som fra før av var en god venn. Blant dem som deltok i kampene under Leas ledelse var Otto Olsen.
Etter vel to ukers kamphandlinger måtte de norske styrkene i Gjesdal overgi seg. Lea var i en kort perioden i tysk fangenskap.
Starten
Lege Henrik Giertsen var en venn av Lea, og han kom etter kampene i Gjesdal med i et utvalg oppnevnt av fylkesmann John Norem der oppgaven var å fungere som bindeledd mellom tyske Wehrmacht og norske krigsfanger. Utvalget prøvde å hjelpe fangene på alle mulige måter, men innsatsen som trengtes var relativt kortvarig, siden fangene ble satt fri. Okkupasjonsmakten begynte imidlertid å arrestere nordmenn på politisk grunnlag, og også disse fangene, sammen med pårørende, trengte hjelp. Sammen diskuterte Lea og Giertsen hva som kunne gjøres, og etter mønster fra Bergen ønsket de å få i gang støttearbeid. De to inviterte med seg Gerhard M. Vaaland, Harald Aanensen og Alfred Magnussen til et møte hjemme hos Giertsen. Møtet resulterte i at gruppen satte i gang arbeid med å samle inn penger og fordele disse, både til personer som trengte støtte på grunn av nasjonal holdning og til Englandsfart. Kasserer for gruppen var Ludvig Larsen. Bedrifter og forretninger i byen ble fordelt mellom medlemmene, for å søke støtte. Betydelige beløp ble på denne måten samlet inn og fordelt. Gjennom Lea gikk en del av midlene også direkte til illegalt arbeid. Giertsen ble sommeren 1941 utpekt fra Oslo til å lede «gjenoppbygningen av den sivile administrasjonen i Rogaland» - det vil si lokalavdelingen av Sivorg.
John Øvregaard var under kampene i Gjesdal blitt såret under bombeangrep og var ved kampslutt overført til militærsykehuset i Oslo. Offiserskamerater i Oslo hadde begynt å planlegge den første illegale militære etterretningsorganisasjonen, og disse ba nå John reise tilbake til Stavanger og kontakte noen få personer som kunne være kjerne i en lokale etterretningsgruppe. Vel tilbake i Stavanger kontaktet John igjen Leiv og innviet ham i oppgaven. Da var Lea alt i gang med å bygge opp en gruppe for etterretning. John og Leiv ble enige om å samle informasjon og knytte kontakter hver på sin kant. Øvregaard ble den som holdt kontakten med ledelsen i Oslo. Organisasjonen som nå vokste fram med Leas advokatkontor som sentral er omtalt som den første begynnelsen til et lokalt hovedkontor for Milorg i Stavanger.
Knut Stahl karakteriserer Leas innsats i denne tidlige perioden av krigen på følgende måte:
Organisasjonsbygging
I starten av krigen var det mange uavhengige motstandsceller som opererte i Rogaland, men langsomt ble virksomheten samlet og gitt en felles ledelse, både lokalt og nasjonalt. Lea ble fort oppfattet som den naturlige lederen i Stavanger. Han etablerte et stort nettverk av personlige medarbeidere og samarbeidende grupper. Kontakten med England ble pleiet både gjennom Bergen og via motstandsgruppen til broren Rolv i Bærum.
Blant dem som i 1941 sluttet seg til Lea var en annen pioner i motstandsarbeidet, Ola Horve. Han hadde selv tidlig dannet en motstandsgruppe for etterretning og Nordsjøfart. Horve bygget den første telegrafsenderen som kom i bruk i Rogaland, og denne ble operert av Otto Olsen og Solveig Bergslien i perioden 1941-42.
Tidlig ute i oppbyggingen av militær etterretning i Stavanger var også de to daværende løytnantene Sigmund Ove Førde og Kaare Knudsen. Førde fungerte som kurér, og Knudsen organiserte er stor gruppe lokale kontakter som hjalp til med å skaffe opplysninger. Etter forslag fra Otto Olsen samlet også denne gruppen seg i 1941 under Leas ledelse.
Øvregaard informerte våren 1941 den sentrale ledelsen for militær etterretning i Oslo om Leas arbeid. Lea fikk da direkte kontakt med Arvid Storsveen i Oslo, sjefen for Overkommandoens etterretningsvesen. Fra hjemmefrontens ledelse fikk han nå overført betydelige beløp til støtte for arbeidet. Selv om Lea ennå ikke hadde noen offisiell utnevnelse, ble han nå betraktet som den lokale Milorg-lederen.
Med seg i Stavanger hadde Lea blant mange andre Trygve Wyller, Alf Gowart-Olsen, Fridtjof Bjelland, Torolf Smedvig og Jacob Dreyer. I distriktet var medarbeidere Halvard Laugaland på Hjelmeland, Trygve Holst i Strand, Arne Birkeland i Gjesdal og Tor Njaa i Flekkefjord.
I februar 1942 kom en av Milorgs ledere til Stavanger og utnevnte offisielt Lea som distriktssjef i region D-19. Dette omfattet den sørlige del av Rogaland, med unntak av Haugesundshalvøya. Som nestkommanderende ble utnevnt Alf Gowart-Olsen. Utnevnelsen var en formalitet og endret ikke arbeidet til Lea i særlig grad. Det var tett kontakt mellom Stavanger-gruppen og Milorg-ledelsen, og Gowart-Olsen var i løpet av våren 1942 i Oslo en rekke ganger i kurertjeneste for Lea.
Etterretning
Spionasje og etterretningstjeneste utgjorde det viktigste illegale arbeidet i Stavanger-distriktet.
Skipsreder Alf Gowart-Olsen fikk som hovedoppgave å samle inn opplysninger om tysk skipsfart. Til hjelp i dette arbeidet hadde han et nettverk av havnearbeidere og loser. Havnebetjent Kjell Søyland var sentral for å kartlegge konvoier og skipsanløp.
Det var også viktig for gruppen å følge virksomheten ved flyplassene på Sola og Forus, og ved ulike tyske befestningsanlegg i distriktet.
Da Odd Kjell Starheim i januar 1941 ble fraktet over fra England i ubåt for å bygge opp en etterretningsorganisasjon på Sør- og Sørvest-landet, hadde han fått oppgitt navnene til Lea og Trygve Wyller som kontaktpersoner i Stavanger. Med seg i bagasjen hadde han blant annet en radiosender. Etterretningsarbeidet i D-19 gikk da inn i en større sammenheng som dekket hele sør- og sørvest-kysten.
Invasjonsforberedelser
Milorg-ledelsen i Stavanger fikk tidlig i 1942 instruks om å forberede en mulig alliert invasjon i Rogaland. En av de første oppgavene fra London var å identifisere en landingsplass for soldater og utstyr, enten i Strand-Årdal eller i Gjesdal-Bjerkreim. Gruppen til Trygve Holst i Strand utarbeidet en plan basert på et droppsted ved Sunnmork i Ryfylke. Planen ble sendt til England via båt over Telavåg våren 1942.
For å forberede en eventuell invasjon fikk en også i oppdrag å legge hemmelige telefonlinjer fra en rekke steder ved kysten og inn til Stavanger. Dette arbeidet ble ledet av Leas nære medarbeider Jon Christen Skeie ved Stavanger Telefonforretning.
For Milorg var det viktig å bygge opp våpenlagre og kartlegge lokale krefter som kunne hjelpe til under en eventuell alliert invasjon.
Arrestasjon
Leiv Lea ble arrestert samme dag som Ola Horve, og datoen er oppgitt som 28. april 1942 eller som 30. april 1942. Da han ble arrestert, hadde han ligget til sengs noen dager med lumbago. Sammen ble fangene sendt med båt til Bergen, og forhørene startet samme kveld.
Arrestasjonene av Horve og Lea var starten på en større opprulling av motstandsarbeidet i Stavanger. Etter denne opprullingen lå arbeidet lenge nede. En foranledning til arrestasjonene var antagelig hendelsen i Telavåg 16. april 1942, der to tyske Gestapo-offiserer ble skutt og drept av to norske medlemmer av Kompani Linge. En av Linge-karene, Arne Meldal Værum, skulle til Stavanger for å arbeide for Milorg der. Innsydd i Værums lærbelte fant Gestapo en mikrofilm med opplysninger som kunne peke på gruppen i Stavanger, blant annet Horves etterretningsnummer.
Lea døde i tysk fangenskap i Bergen 2. mai 1942. Dødsårsaken er uklar, men han har høyst sannsynlig tatt sitt eget liv. I ettertid kunne fru Lea fortelle at hun hadde sydd inn barberblad i trøye-ermer og bukselinninger til mannen, nettopp for at han ville være forberedt på en situasjon der han kunne bli torturert til å røpe medarbeidere. Dødsfallet bidro til å hindre en allmenn opprulling av organisasjonen. Horve måtte gjennomgå svært harde forhør, men uten å røpe det han visste.
Dødsattesten for Leiv ble oversendt familien litt senere i mai. I juli fikk fru Lea tilsendt giftering og gullur. Det ble antatt at liket var senket på dypt vann i Byfjorden utenfor Bergen, ifølge vanlig praksis for henrettede fanger.
Etter krigen
Da Milorg D-19 holdt en fest for alle sine medarbeidere i Stavanger 19. juli 1945, redegjorde Kristofer Kluge for arbeidet i distriktet. I talen sa han blant annet:
Et maleri av Leiv Lea ble avduket i Sakførerforeningens rom i Tinghuset i Stavanger 20. april 1955, med fru Lea til stede. Maleriet er utført av Thoralf Gjesdal og ble gitt i gave til Sakførerforeningen av Trygve Wyller og Kristofer Kluge.
Navnet Leiv Leas vei i Stavanger ble vedtatt i 1958. Den ligger på Saxemarka i Hillevåg. I Arktis er navnet «Leabotnen» i Milorgfjellene gitt i 1969 for å hedre brødrene Leiv og Rolf Lea.
Tereza Kočiš
Tereza Kočiš (født 27. april 1934 i Sombor) er en tidligere jugoslavisk turner.
Hun vant sølv i frittstående under VM i turn 1950, bak polske Helena Rakoczy. Sammenlagt kom hun på 46.-plass. 13 år senere, i 1963 kom hun på fjerdeplss i den individuelle mangekampen under EM.
Hun deltok også ved VM i 1958, der hun kom på 48.-plass sammenlagt, og 55.-plass i 1962
I OL-sammenheng har hun deltatt 2 ganger; i 1952 og 1960, men har ingen medaljer.