cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Paco de Lucía
Da han var fem år fikk han sin første gitar av faren, som også var gitarist. Med tolv år fikk han en spesialpris på festivalen i Jerez de la Frontera, året før hadde han for første gang opptrådt offentlig. 1973 ble han internasjonalt kjent gjennom innspillingen av Fuente y caudal. Ifølge Bergens Tidendes minneord ble han oppdaget av den yngre Al di Meola da han var på turne med Chick Corea i Spania. Al di Meola skal ha blitt svært imponert av Paco de Lucias teknikk og eleganse. Mellom 1977 og 1996 hadde Lucía mange turnéer sammen med Al di Meola og John McLaughlin. Sammen spilte de inn Friday Night in San Francisco som ble solgt i flere millioner kopier. 1983 skrev han musikken til Carlos Sauras flamencofilm Carmen.
Paco de Lucía har vært en vellykket musiker i mange forskjellige musikkstiler som blant annet klassisk, jazz og world music. I 2004 ble han tildelt Fyrsten av Asturias' pris for kunst.
Convolvulus canariensis
Convolvulus canariensis er en plante i vindelfamilien.
Den er en krypende busk der nedre del av stenglene er forvedet. Bladene er eggformede, 4–9 cm lange og tett hårete. Blomstene sitter 4–7 sammen i bladhjørnene. Begerbladene er tett hårete, og krona er lyseblå.
Convolvulus canariensis er endemisk for Kanariøyene der den vokser i laurbærskog på øyene Gran Canaria, Tenerife, La Palma, Gomera og Hierro. Planten kalles lokalt for correguelon.
Provincia de Cordillera
Cordillera er en provins i den chilenske regionen Metropolitana de Santiago. Provinshovedstaden er Puente Alto. Provinsen dekker et areal på 5 528.3 km², og har 612 816 innbyggere (2017).
Kommuner i provinsen Cordillera
Provinsen består av tre kommuner:
1917 i Frankrike
Begivenheter i året 1917 i Frankrike.
Skrautvål
Skrautvål er en bygd, et sogn og en skolekrets i Nord-Aurdal kommune i Innlandet. Bygda har om lag 620 innbyggere og strekker seg fra Sæbufjorden til Stølsviddene ved innsjøen Fullsen. Skrautvål kirke er fra slutten av 1700-tallet. Det er barneskole og barnehage i bygda. Tidligere var det også butikker her. Jordbruk og skogbruk er viktige næringsveier. Deler av bygdebyen Fagernes var tidligere en del av Skrautvål sogn.
I Skrautvål finner man også et aktivt idrettslag, Skrautvål Idrettslag.
Cinisello Balsamo
Cinisello Balsamo er en by og kommune i Storbyområdet Milano i regionen Lombardia i Italia.
Leif Larsen (1918–2005)
Leif Larsen (født 29. mars 1918, død 10. april 2005) var en norsk politiker for Arbeiderpartiet. Han var ordfører i Stavanger fra 1968 til 1971.
Larsen hadde telegrafskolen og arbeidet i Telegrafverket i Hammerfest, Sauda og Bergen. I 1949 kom han til Rogaland der han ble tilknyttet Norsk rikskringkasting. Larsen ble i 1968 bestyrer for Stavanger Kringkaster.
I 1968 ble han også ordfører i Stavanger. Larsen var ordfører i en tid da Stavanger etablerte seg som hovedsete for oljeindustrien i Norge. Han deltok i fremste rekke i arbeidet som førte til at Statoil og Oljedirektoratet ble etablert i byen.
Knut Fjeldsgaard
Knut Andreas «Langen» Fjeldsgaard (født 19. mai 1952 i Oslo) er en norsk tidligere ishockeyspiller og fotballspiller. Han representerte Vålerengen idrettsforening, Sportsklubben Djerv og Frisk Asker i ishockey. Han spilte fotball og ishockey på Vålerenga og var reservekeeper en sesong i sportsklubben Brann.
Fjeldsgaard spilte fem offisielle landskamper for Norge i ishockey og deltok under vinter-OL for Norge i 1980 i Lake Placid med 11.-plass.
Deltatt som lege for det norske ishockeylandslaget under OL i Albertville -92 og OL i Lillehammer i -94
Ibadan
Ibadan er en stor by i Nigeria, og hovedstaden i delstaten Oyo.
Byen ligger 110 km nordøst for Lagos. Ibadan har et areal på 3,080 km² og et folketall på omtrent 3,8 millioner medregnet storbyområdet. Ibadan er landets nest største by etter Lagos.
Byen er et sentrum for handel og industri. De viktigste industriproduktene er kakao, tobakk og bomull. Ibadan er også et jernbaneknutepunkt. Byen har en stor botanisk og zoologisk hage og har et stort kunstmuseum.
Ibadan ble grunnlagt på 1700-tallet, og har siden den gang vært et kulturelt og økonomisk sentrum for jorubaene.
Baneeksentrisitet
Baneeksentrisiteten til et astronomisk legeme er den størrelsen som dens bane avviker fra en perfekt sirkel, hvor 0 er helt sirkulært og 1,0 er en parabel og ikke lenger en lukket bane. For verdier større enn 1 er banen hyperbolsk.
Nikola Jakšić
Nikola Jakšić (født 17. januar 1997) er en serbisk vannpolospiller.
Han representerte Serbia under Sommer-OL 2016 i Rio de Janeiro, der han tok gull i herrenes turnering.
OmniWeb
OmniWeb er en proprietær nettleser utviklet og markedsført av The Omni Group. Den utgis kun for operativsystemet Mac OS X. I likhet med mange av de mest populære nettleserne til Mac OS X er også OmniWeb tilgjengelig for gratis nedlasting. OmniWeb leveres som universal binary, og støtter dermed både Intel- og PowerPC-arkitekturen til Apple. Nettleseren er basert på WebKit-motoren i likhet med nettlesere som Safari og Chrome.
Blomvåg kirke
Blomvåg kirke er en langkirke fra 1931 i Øygarden kommune, Vestland fylke. Byggverket er i tre og har 300 plasser. Den er tegnet av Carl Berner.
Ludivine Kreutz
Ludivine Kreutz (født 24. september 1973 i Rognac, Frankrike) er en fransk golfspiller. Hun ble fransk amatørmester i 1995 og sluttet seg til Ladies European Tour i 1998. Hun har vunnet tre turneringer på touren og sluttet på sjetteplass på pengelisten både i 2003 og i 2005. Hun representerte Europa i Solheim Cup i 2005.
Blomvåg kirke
Så lenge området la under Herdla prestegjeld ble de døde rodd over Hjeltefjorden og gravlagt ved Herdla kirke. Ved utbruddet av andre verdenskrig ble Herdla besatt av de tyske okkupasjonsstyrkene, og ble derfor satt i gang gravearbeider i 1941 for å gjøre i stand ny gravplass ved Blomvåg kirke. Man støtte da på en mengde beinrester, deriblant hvalknokler. Videre utgravinger viste en så stor konsentrasjon av beinrester fra en rekke forskjellige dyr at arkeologene konkluderte med at de ikke kunne ha havnet der ved en tilfeldighet, men at det må ha vært en steinalderbosetting der. Senere har man gjennomført karbondatering av hvalknoklene og funnet ut at de er 12,000 år gamle.
Provincia de Maipo
Maipo er en provins i den chilenske regionen Metropolitana de Santiago. Provinshovedstaden er San Bernardo. Provinsen dekker et areal på 1 120,5 km² og har 496 078 innbyggere (2017).
Kommuner i provinsen Maipo
Provinsen består av fire kommuner:
Gyme
Gyme var i norrøn mytologi en «bergrise» (en slags jotne). Han var gift med Aurboda, og de hadde datteren Gerd, som Frøy fridde til. Gyme forbindes med eller betraktes som den samme som Hler og Æge, jotnen som rådde over havet
Bestefars stall
Bestefars stall er det fjerde albumet til countrygruppa Western Swingers. Albumet ble spilt inn i Busk Lydstudio i Det hvite hus i Porsgrunn i 1989.
CD-utgivelsen inneholdt tolv nye sanger fra 1989 og åtte bonusmelodier fra tidligere album. Kassetten inneholdt bare de tolv nye sangene.
Cicindela formosa
Dejean, 1831 Brown, 1940 Leng, 1902 Horn, 1930 Rumpp, 1986
Cicindela formosa er en av billene i delgruppen (underfamilien) sandjegere (Cicindelinae) i familiegruppen løpebiller.
Utbredelse
Cicindela formosa finnes i Nord-Amerika der klimaet er varmere, den finnes ikke i Norge.
Utseende
Cicindela formosa kan variere i utseende og den er delt opp i flere underarter eller varianter. Den har en metallisk rødlig farge med noe grønt, som langs kanten av halsskjoldet (pronutum) og dekkvingene. Følehornene og beina har en mørk, svart fargeblandingen med en svak blålig metallisk glans. Den har et sammensatt mønster av blekt gule runde former på dekkvingene. Kjevene har ikke matalisk glans, men er lyse, med mørkt ytterkanter (tenner).
Levevis
Cicindela formosa finnes i tilknytning til åpne solrike tørre lokaliteter. Både de voksne og larvene lever som rovdyr. Den tilhører gruppen av insekter med fullstendig forvandling (holometabole insekter), som gjennomgår en metamorfose i løpet av utviklingen. Larvene er ofte radikalt forskjellige fra de voksne, både i levevis og i kroppsbygning. Mellom larvestadiet og det voksne stadiet er et puppestadie, en hvileperiode, der billens indre og ytre organer endres.
New Day Rising
New Day Rising er et musikkalbum fra 1985 av rockebandet Hüsker Dü. Albumet ble sluppet ut på SST Records. Selv om albumet er mindre ambisiøst enn forgjengeren Zen Arcade, har albumet hatt stor innflytelse på 90-tallets alternativ rock. Bandet gav opp den støyete punk-stilen som preget bandets foregående plater, og begynte å med en litt mer tilgjengelig og mindre støyete sound. Selv om albumet inneholder melodier sterkt influert av pop hadde bandet fortsatt holdt punk-kredibiliteten intakt med støyete og forvrengte gitarer.
Platen har ofte blitt sagt å være bandets beste album, selv om mange gir den tittelen til Zen Arcade. New Day Rising ble rangert på 13.-plass på Spins «100 Greatest Albums, 1985-2005» og i 2003 kom albumet på 495.-plass på Rolling Stones liste over tidenes beste album gjennom tidene. Dette var Hüsker Düs eneste album på listen.
Låten «New Day Rising» åpner albumet med Moulds forvrengte gitar og tempoendringer. Platen inneholder også noen av bandets mest kjente sanger som «The Girl Who Lives on Heaven Hill» og «Celebrated Summer». På slutten av avslutningslåten «Plans I Make» kan høre en nesten uhørbar samtale mellom produsent Spot, Hart og Mould som startet rett etter innspillingen av låten.
En humoristisk video ble laget for lydcollage-låten «How to Skin a Cat».
Et svensk punkband kalt «59 Times the Pain» kalte seg opp etter låten med samme navn. Denne sangen ble senere kreditert av Allmusic som en av de første emo-låtene.
New Day Rising har i likhet med resten av Hüsker Düs katalog på SST Records ikke blitt remastret på CD.
Cherokee
Cherokeene er en nordamerikansk indianerstamme. Stammen var en del av de fem siviliserte stammene, og da spanjolene kom til Amerika bodde de i det som i dag er det sørøstlige USA. Cherokee er den eneste nordamerikanske stammen som har sitt eget skriftspråk. USAs regjering anerkjenner i dag tre separate grupper cherokee, The Cherokee Nation med hovedsete i Tahlequah i Oklahoma, United Keetoowah Band of Cherokee Indians, også med hovedstad i Tahlequah, og Eastern Band of Cherokee Indian med hovedsete i Cherokee i Nord-Carolina. Under disse finnes mindre grupper som er anerkjent av statlige myndigheter i Georgia og Alabama, men ikke av de føderale myndighetene. I tillegg finnes mindre, ikke anerkjente grupper i Arkansas, Tennessee, Missouri og California.
Cherokeene
I 1674 var det ca 50 000 cherokeer. Det var trolig flere tidligere, men epidemier og sykdommer «medbrakt» av Soto-ekspedisjonen uttryddet nesten 75 % av alle indianere og cherokeene har mest sannsynlig blitt rammet av disse. Også i årene etter 1675 ble stammen rammet av epidemier, spesielt vannkopper, som tok livet av enda flere, slik at det på 1830-tallet kun var rundt 25 000 cherokeer igjen. Trail of Tears, borgerkrig i stammen, kriger mot andre stammer og ikke minst den amerikanske borgerkrigen, tok også sin del, og på slutten av 1800-tallet var det rundt 20 000 cherokeer igjen. I dag er det rundt 300 000 cherokeer, men av disse er kun ca. 15 000–20 000 fullblods.
Rundt 200 000 av de registerte cherokeene bor i Oklahoma, mens rundt 10 000 bor i reservatet i Nord-Carolina. Resten bor i andre amerikanske stater i større eller mindre grupper.
Stammens navn og språk
Det er ikke full enighet om opprinnelsen til det engelske navnet «cherokee». En forklaring går ut på at da spanjolene kom på 1540-tallet som de hvite som møtte cherokeene, oppfattet spanjolene navnet deres som chalaki, en feilhøring av tsalagi. De trodde tsalagi var navnet på stammen, men det var egentlig navnet på språket deres. For eksempel oversettes betegnelsen «tsi-tsa-la-gi» «jeg er cherokee», men betyr egentlig «jeg snakker cherokee». «Chalaki» skulle så ha utviklet seg til «cherokee». Ingen av de nåværende dialektene av språket cherokee har bokstaven «r», men en nå utdødd sørlig dialekt hadde denne lyden, og det er mulig at navnet stammer fra tsaragi.
En annen forklaring er at det kommer fra et ord på choctawenes språk, «chiluk-ki», som betyr «hulefolket» på grunn av de mange hulene som finnes i Appalachene, der cherokeene hadde sine hjem.
En nyere forklaring er at det kom fra et ord på creek-indianernes språk, «cheloke», som simpelthen betyr «de som snakker et annet språk». Denne forklaringen virker sannsynlig, fordi cherokee-språket lå temmelig langt fra de andre språkene som snakkes i det sørøstlige Nord-Amerika. Cherokeenes språk var det eneste sørøstlige språket i den irokesiske språkfamilien, selv om det ligger temmelig langt fra de språkene som i dag snakkes av irokesiske folk i statene New York og Delaware. De andre språkene som ble talt hos cherokeenes naboer, for eksempel hos de fire andre «siviliserte stammene», catawba og andre, tilhører alle muskogee-familien.
Klaner
Cherokeestammen var delt opp i sju klaner. Klanene hadde opprinnelig en religiøs funksjon, ettersom hver representerte de åndelige kreftene som cherokeene mente eksisterte i naturen. Dessuten representerte klanene de seremoniene som skulle utvikle et menneske fra det var født til det gikk inn i den åndelige verden ved døden. Etter hvert som cherokeene ble kristnet (de fleste allerede på 1700-tallet), forsvant klanenes betydning.
Medlemskapet i en klan ble nedarvet fra moren, og klanenes egentlige overhoder var «bestemødrenes råd», en forsamling av eldre, erfarne kvinner. Det var også naturlig for cherokeene å sette kvinner høyt, og stammen var den første som valgte en kvinnelig overhøvding selv om dette først skjedde i 1987. Alle medlemmene av en klan ble betraktet som søsken, og ekteskap innen klanen var derfor forbudt. Når en kvinne giftet seg med en mann, forlot han sin klan og flyttet inn i kvinnens.
De sju klanene er:
Det skal tidligere ha vært oppimot fjorten cherokee-klaner, men gjennom årene ble noen slått sammen. Stammen har syv klaner som er ment å symbolisere de syv retningene. Det kan ha vært over 80 klaner, men det er ingen konkrete kilder selv om de fleste er enig at det har vært flere en syv klaner.
Forhistorisk tid
Legenden minner om flere sør- og mellomamerikanske indianeres legender, samt den europeiske legenden om Atlantis. Antropologer har konstatert at cherokeenes kurvfletting og lærtøy ligner mer på det som blir framstilt av nåværende sør- og mellomamerikanske stammer enn av øvrige nordamerikanske stammer.
Det man i dag kan konstatere gjennom arkeologiske funn og lingvistikk tyder på at cherokeene i forhistorisk tid bodde i et område som i dag omfatter den sørlige delen av Texas og nordlige Mexico. Derfra flytta de allerede i forhistorisk tid nord til området rundt De store sjøer, hvor de kom i kontakt med irokesiske stammer, som blant annet påvirket cherokeenes språk, så det i dag er medlem av den irokesiske språkstammen, selv om det ikke var slik opprinnelig. Dette tyder på et opphold og en påvirkning gjennom flere tusen år.
Legender fra blant annet Delaware-indianere forteller at etter kriger med andre irokesiske stammer, ble cherokeene drevet sørover ved begynnelsen av historisk tid (det vil si noenlunde samtidig med at de første hvite kom til Amerika). Moderne forskere er dog forholdsvis enige i at dette ikke kan stemme. Da de hvite kom til Amerika talte cherokeene 50 000 mennesker, langt flere enn noen av de andre irokesiske stammene, så da kan ikke cherokeene ha blitt fordrevet med makt. Samtidig ligger det cherokeiske språket så langt fra de andre irokesiske språkene at man mener atskillelsen må ha skjedd langt tidligere, og de fleste er enige om at cherokeenes vandring mot sør må ha funnet sted rundt 1 000 år før vår tidsregning.
Da de første hvite, nærmere bestemt Hernando de Sotos ekspedisjon, påtraff cherokeene, levde de i den sørlige delen av Appalachene. Cherokeene kontrollerte et område på ca. 350 000 km², som strakte seg over de nåværende statene Kentucky, Vest-Virginia, Virginia, Nord-Carolina, Sør-Carolina, Georgia, Alabama og Tennessee.
Fra ca. 1630 til den amerikanske revolusjon
Cherokeene førte ofte krig mot sine indianernaboer, for eksempel catawba-stammen som bodde øst for dem, creek-stammen som bodde sør for dem, choctaw-stammen som bodde sørvest for dem, og chickasaw-stammen som bodde vest for dem. I tillegg førte de krig mot shawnee-stammen og de irokesiske stammene som bodde nord i området. Mange ganger ble flere eller alle disse krigene ført samtidig. Stammene danna også fra tid til annen allianser innbyrdes. For eksempel danna cherokeene en periode en allianse med catawba-stammen for å føre felles krig mot alibuma-stammen i Mississippi, og ved en annen anledning allierte de seg med chickasaw-stammen for å føre felles krig mot shawnee-stammen. Ved andre anledninger førte man kortere eller lengre kriger mot både catawbaer og chickasawene. Den lengste krigen var mot chickasawene, og varte i 11 år. Creekene var cherokeenes arvefiender, og her var det nesten konstant krig, og selv i fredstider var det alvorlige stridigheter med denne stammen.
På begynnelsen av 1700-tallet var cherokeene i krig mot irokeserne, som var alliert med England, og algonquinene, som var allierte med Frankrike. Samtidig var de i krig med creek-stammen, og en styrke cherokeer deltok på de engelske kolonistenes side i en krig mot tuscaroraene i Sør-Carolina.
Torolv Solheim
Torolv Solheim (født 7. november 1907 i Sæbø i Nordhordland, død 23. mai 1995 i Oslo) var en norsk lektor, forfatter, sosialøkonom og politiker i Sosialistisk Folkeparti.
Han studerte ved Firda gymnas (1929), tok statsøkonomisk eksamen ved Universitetet i Oslo (1933) og aktuareksamen (1939). Med Viggo Hansteen og Jacob Friis etablerte han Kommunistisk Studentgruppe (1932). Han var med i Norges Kommunistiske Parti (1940–1945), men gikk over til Arbeiderpartiet i 1945 etter uenighet med Peder Furubotn. Han var medlem av Arbeiderpartiet til 1952.
Etter krigen arbeidet han en tid som sekretær i finanskomiteen på Stortingt og var deretter sekretær i Norges Fiskarlag og en tid konsulent i Fiskeridirektoratet. Han var også en tid direktør ved Fiskarlagets båtbyggeri i Stongfjorden i Sunnfjord.
Etter flytting til Søndeled ved Risør der han drev sagbruk (1953), samarbeidet han en del med Aksel Sandemose og Inger Hagerup som begge var naboer. Han etablerte sitt eget tidsskrift  Fossegrimen (1954–1968). Etter en tid flyttet han til Brevik hvor han virket som lektor 1959–1961 og senere ved Porsgrunn gymnas 1961–1974.
Solheim var en grunnleggerne av Sosialistisk Folkeparti (SF) i 1961 og var partiets leder fra 1969 til 1971.
Biografi
Gaute Losnegård: Reisa til Moskva - Historia om Torolv Solheim. (Selja Forlag 2021) ISBN 9788282401746
Cherokee
Fra ca. 1630 til den amerikanske revolusjon
I 1738 og 1753 ble stammen igjen rammet av vannkopperepidemier, og det utryddet nesten halvparten av stammen. Prestene (Ah-ni-ku-ta-ni), som ellers kurerte sykdommer, kunne ikke stille opp, og deres «universalmetode» (bortsett fra urtemedisin), som besto i å kaste syke i iskaldt vann, var en uheldig metode når pasientene hadde høy feber. Derfor mistet cherokeene etter hvert tilliten til presteskapet, og mange ble kristne. Underveis sluttet de i 1743 fred med catawbaene, som de hadde ført krig med i et par år. Også i den nordlige delen av territoriet ble det sluttet fred. Det skjedde i 1745, da cherokeene sluttet fred med wyandottene i Ohio. Denne stammen hadde de kommet i krig med fordi de sto på fransk side i krigen mot England.
I begynnelsen av 1750-tallet gikk cherokeene igjen til krig mot creekene. Krigen handlet om land i Georgia, og i 1755 sluttet krigen ved at cherokeene erobret det omstridte området. I 1759 deltok 100 cherokeer i en engelsk ekspedisjon mot shawneene i Ohio, men på vei over ei elv mistet ekspedisjonen de fleste av sine forsyninger, og de engelske kolonistene beholdt resten selv. Dette fikk cherokeene til å stjele noen hester fra kolonistene, og disse hevnet seg ved å drepe og skalpere tjue cherokeer. Det fikk cherokeene til å gå til angrep på kolonistene i Virginia, men guvernøren i Sør-Carolina oppfattet det som et angrep på alle hvite, så han samlet en styrke på ca 1000 mann og angrep de sørlige cherokeenes landsbyer.
Cherokeene, som ble tatt på sengen av dette angrepet, sluttet fred med engelskmennene, og overleverte to krigere, som ble henrettet for mord. I tillegg ble 32 høvdinger tatt til fange, deriblant den respekterte Oconastota. En annen høvding, Attacullaculla, fikk forhandlet seg til frigivelsen av Oconastosa og to andre, men de 29 andre ble tatt som gisler og ført til Sør-Carolina, og dette førte til at cherokeene igjen gikk til krig mot kolonistene. Den varte fra 1760 til 1762, og atskillige kolonister og indianere ble drept. I forbindelse med et angrep på Fort Prince George i Sør-Carolina i 1760 ble de 29 gislene drept.
I 1761 satte den britiske øverstkommanderende for Nord-Amerika, Jeffrey Amherst, hele den engelske hæren inn mot cherokeene, noe som førte til at 15 cherokeebyer ble ødelagt og deres vinterforråd ødelagt. Samme år overfalt cherokeene Fort Loudun i Tennessee og massakrerte alle beboerne. I 1762 skrev de under en fredstraktat med Nord- og Sør-Carolina, og sluttet fred med kolonistene i Virginia året etter. Cherokeene overholdt traktaten, men ble rammet av nok en vannkoppeepidemi, som kosta flere hundre cherokeer livet. Samtidig med krigen mot kolonistene, førte de en langvarig krig mot chickasaw-stammen fra 1758 til 1769. Cherokeene tapte krigen, og førte ikke noen kriger inntil den amerikanske frihetskrigen.
Traktater med England
I 1721 skrev cherokeene under den første traktaten som gjorde at de mistet land. Tidligere traktater hadde kun gått ut på at man ikke skulle angripe hverandre, men i denne traktaten ble det fastsatt en grense mellom cherokeene og de britiske kolonistene. Denne grensen lå et stykke inne på det området som hittil hadde tilhørt cherokeene. I årene etter denne traktaten, vendte cherokeene seg mer mot de franske kolonistene i sør, noe som fikk England til å frykte at cherokeene ville «skifte side», og sendte dem en forhandler i 1725. Formålet var å forhandle om handelsrettigheter og sikre at cherokeene forble på engelskmennenes side. Senere kom Alexander Cuming til stammen og foreslo at de skulle velge en «keiser». På det tidspunktet hadde ikke stammen en overhøvding, da hver enkelt stamme styrte seg selv, og lokale stammeråd og høvdinger var ikke interesserte i å bli underlagt en overhøvding. Cumings utpekte derfor selv en ukjent og forholdsvis ubetydelig høvding, Moytoy, som stammens «keiser». Dette skjedde i 1730, og Moytoy fungerte som «keiser» fram til sin død. Imidlertid godtok ikke alle cherokeer ham som sådan, ikke minst fordi Cumings overtalte ham til å på stammens vegne anerkjenne den engelske kongens overhøyhet over stammen. De fleste stammemedlemmene mente at de ikke sto under noen, og i hvert fall ikke en konge på den andre siden av jorda.
Det ble underskrevet flere traktater, blant annet i 1754 og 1758, som bekreftet vennskapet mellom cherokeene og de engelske kolonistene. Ved traktaten i 1754 måtte de imidlertid igjen avstå land til England, som skulle bruke noen områder til å bygge fort. Denne traktaten ble underskrevet av Attacullaculla, som fem år senere måtte ta tilbake sin vennlighet.
Traktatene fikk imidlertid ikke de hvite nybyggerne til å holde seg ute av cherokeenes områder. Tverimot kom det flere og flere. Befolkningen i de engelske koloniene nærmest eksploderte, og alle disse menneskene ville ha et sted å bo – og det var indianernes områder som var mest interessante i den sammenhengen. I 1770 og 1773 måtte cherokeene underskrive traktater hvor de tilsammen ga avkall på 8 000 km² jord i Georgia, offisielt for å betale en gjeld som stammen hadde til de hvite i området. Cherokeene ønsket å beskytte sitt landområde, og i stedet for å miste verdifullt land, valgte de å avstå land som de allerede hadde problemer med å kontrollere, blant annet på grunn av fiendtlige stammer. I 1774 og 1775 skrev de under på traktater med Transylvania Land Company, hvor de mot betaling avsto det meste av sitt område i det østlige og sentrale Kentucky. Det var det såkalte «Henderson Purchase», som var klart imot den britiske lovgivningen, men som likevel ble gjennomført. I området bodde også shawneene som cherokeene hadde kjempet med om området i årevis, men de ble ikke spurt. I 1768 hadde irokeserne på samme måte solgt den sørlige delen av sitt territorium, som de sloss med shawneene om, til et engelsk handelskompani. Shawneene måtte altså nå se at både den nordlige delen og den sørlige delen av deres territorium var solgt av fiendtlige stammer uten at de var blitt hørt, så de hadde ingen steder å bo. De valgte derfor å bli der de var, og i de neste 40 årene kjempet de mot de hvite om området, noe både irokeserne og cherokeene var helt bevisste på at ville skje. En historie forteller at etter salget i 1775, skulle en av cherokeenes høvdinger sagt til Daniel Boone, «Vi har solgt dere mye god jord, men jeg er redd for at dere vil få problemer om dere slår dere ned på den.»
I 1776 brøt den amerikanske frihetskrigen ut, og en rekke stammer, først og fremst i den nordlige delen av koloniene, oppfordret cherokeene til å inngå en allianse med dem og bekjempe amerikanerne. Cherokeene valgte imidlertid i første omgang å forbli nøytrale, men valgte senere å støtte England, fordi de mente at det var kolonistene som var den største trusselen. I begynnelsen av krigen foretok cherokeene således et overfall på en rekke hvite farmere som hadde slått seg ned ved Watauge River i det nordvestlige Nord-Carolina. Ved dette overfallet ble blant andre David Crocket den eldre (farfaren til pelsjegeren og politikeren Davy Crockett), hans hustru, samt tre av de hjemmeværende barna, drept av cherokeene. To sønner ble kidnappet, og en datter ble skalpert, men overlevde. Den ene av de to sønnene, James, ble frigitt 18 år senere, men den andre ble aldri funnet.
Fra revolusjonen til «tårenes sti»
Etter den amerikanske revolusjonen mente innbyggerne i den nye nasjonen at de ikke behøvde å overholde traktater som England hadde inngått med cherokeene (og andre stammer). Spesielt med cherokeene, fordi de altså hadde støttet England under revolusjonen. Nybyggerne reiste inn i cherokeenes område, og i 1785 skrev man under den første traktaten med USA – Hopewell-traktaten. I denne traktaten ble det blant annet bestemt at alle krigsfanger på begge sider skulle frigis, og det ble avtalt hvilke grenser som skulle gjelde for cherokeenes territorium. Det dreide seg om et område som omfattet landet øst for Tennessee-elva i vest til midt i Nord-Carolina i øst, og det vestlige Kentucky i nord til det nordlige Georgia i sør. Cherokeenes område omfattet også områder i Alabama, Virginia og Sør-Carolina. Hvite som slo seg ned på området hadde cherokeene selv rett til å straffe og bortvise. Imidlertid fikk noen få hvite som allerede hadde slått seg ned på området mellom French Broad River og Holston River i Nord-Carolina lov til å bli boende, og det samme gjaldt noen få hvite som hadde slått seg ned nord for Nolichucky River i Tennessee, blant annet Davy Crocketts foreldre.
Traktaten holdt ikke lenge. Nybyggerne strømmet fortsatt inn på cherokeenes område, spesielt i den nordlige delen. Når cherokeene forsøkte å straffe dem i henhold til traktaten, fengslet man i stedet indianerne, og i 1791 måtte stammen skrive under en ny traktat. Denne gangen måtte den avstå alt gjenværende land i Kentucky. Som betaling skulle stammen få de fengslede stammemedlemmene tilbake, og USA skulle årlig betale $ 1000 i erstatning til stammen. Amerikanske nybyggere skulle ha fri passasje på en vei gjennom området, og de skulle ha rett til å ferdes fritt på Tennessee-elva. Cherokeenes område skulle merkes tydelig opp, og indianerne kunne stadig fordrive de som slo seg ned på området. Indianerne som begikk forbrytelser mot hvite skulle utleveres til amerikanerne, og straffes av de hvite etter amerikansk lovgivning. Holston-traktaten, som den ble kalt, inneholdt også bestemmelser om at cherokeene skulle slutte å være jegere, og i stedet bli jordbrukere.
I 1794 skrev man under enda en traktat. Den fastslo nok en gang bestemmelsene i både Hopewell- og Holston-traktatene, og erstatningen ble økt til $ 5000. Imidlertid skulle $ 50 trekkes fra for hver hest som indianerne stjal fra de hvite nybyggerne.
I 1798 var bestemmelsene i traktaten fra 1791 ennå ikke gjennomført. Cherokeene hadde blant annet aldri fått sin erstatning, «på grunn av misforståelser», og området var ikke blitt merket opp som avtalt i traktaten. Dette hadde medført at enda flere nybyggere hadde slått seg ned på stammens territorium. Man skrev derfor under enda en traktat, som enda en gang bekreftet grensene fra 1791 (traktatens artikkel 3), men som imidlertid (i artikkel 4), fastslo at cherokeene som takk for amerikanernes beskyttelse, skulle avstå et stort område i Tennessee, hvor hvite farmere urettmessig hadde slått seg ned. Samtidig skulle de hvite sikres fri passasje på enda en vei gjennom indianernes område. Til gjengjeld ville indianerne nå få sin erstatning. Dette var imidlertid $ 5000 en gang for alle, i stedet for en årlig betaling av samme størrelse. Utover dette ville de årlig motta varer for $ 1000. En indianeragent skulle ha lov til å slå seg på cherokeenes territorium, og til gjengjeld ville USA «fortsette garantien av resten av cherokeenes land for evig, som lovt i tidligere traktater.»
«Evigheten» varte ikke lenge, for allerede i 1805 måtte stammen igjen skrive under en traktat; denne gangen avsto man alt land øst for Duck River, og alt land nord for Tennessee-elva. Det omfattet det meste av cherokeenes område i Tennessee, bortsett fra et mindre område i den østlige delen av staten. Erstatningen skulle være $ 2000 i året i 4 år, og et engangsbeløp på ytterligere $ 2000 når traktaten ble ratifisert. Stammens overhøvding, Black Fox, som skrev under traktaten på cherokeenes vegne, skulle få $ 100 årlig resten av sitt liv. Dessuten skulle USA føre opp ei mølle og forære cherokeene en bomull-rensemaskin.
.
I 1812–1814 deltok cherokeene i krigen mot creekene på amerikanernes side. Under slaget ved Horseshoe Bend i Tennessee kjempet 1000 cherokeer under ledelse av høvdinger som Major Ridge, Gulkalaski, Stand Watie og John Ross under Andrew Jacksons kommando. Blant annet reddet en cherokeeindianer – etter hva som ble fortalt i ettertiden, Gulkalaski selv – Andrew Jacksons liv, da han var i ferd med å bli hogd ned bakfra av en creek. Til tross for dette var det Andrew Jackson som representerte USA ved signeringen av en ny traktat i 1816, hvor cherokeene måtte avstå den sørvestlige delen av sitt gjenværende område. Erstatningen var et engangsbeløp på $ 5000 og en årlig avgift på $ 6000. Med denne traktaten var cherokeenes område mer enn halvert siden den amerikanske frihetskrigen sluttet mindre enn 30 år tidligere.
I 1817 ble nok en traktat underskrevet. Cherokeene avsto det siste landet de hadde i Tennessee til gjengjeld for et område i Arkansas. Noen få, hovedsakelig eldre, indianere flyttet frivillig til dette området, hvor de fikk lov til å leve forholdsvis uforstyrret fram til 1828, da de ble tvunget til å flytte til Indianerterritoriet i Oklahoma. Halvparten av cherokeene ble imidlertid igjen på sitt opprinnelige område.
I 1819 skrev man under en traktat der stammen måtte avstå land i den nordvestlige delen av Nord-Carolina rundt Watauge River. Denne avståelsen fikk senere betydning for opprettelsen av Eastern Band of Cherokees. I 1821 offentliggjorde den kjente og respekterte cherokeehøvdingen Sequoyah et skriftspråk han hadde utarbeidet gjennom flere år, og cherokeene var dermed den første stammen på det nordamerikanske kontinentet som fikk sitt eget skriftspråk. I 1824 fikk cherokee-nasjonen sin egen høyesterett etter vestlig mønster, og i 1825 fikk stammen en samlet hovedstad i New Echota, Georgia. I 1826 kom Cherokee Phoenix ut for første gang, den første avisen skrevet både på engelsk og cherokee. I 1827 fikk stammen sin egen grunnlov i likhet med USAs grunnlov, og året etter ble John Ross valgt som overhøvding i et demokratisk valg.
I 1828 ble Andrew Jackson valgt til USAs 7. president, og samme år måtte cherokeene skrive under en ny traktat. Denne gangen måtte man avstå det landet man hadde fått i Arkansas, mot å få nytt land lenger vest, i det som i dag er Oklahoma. Traktaten ble utarbeidet for å «unngå at cherokeene skulle fornærmes av de nybyggerne som uunngåelig ville komme til Arkansas da området ble delstat». Til gjengjeld ville USA enda en gang garantere at det nye området skulle forbli deres for evig («… a permanent home, which shall, under the most solemn guarantee of the United States, be, and remain, theirs forever – a home that shall never, in all future time, be embarrassed by having extended around it lines, or placed over it, jurisdiction of a Territory or State»). Erstatningen var denne gang $ 50 000, fordi landet indianerne fikk i Oklahoma var mye dårligere enn det de avsto i Aransas. Dessuten skulle de få $ 2000 årlig i 3 år (for besværet med å samle inn kveget sitt), og $ 8 700 en gang for alle for andre vanskeligheter forbundet med flyttingen. I tillegg kom kompensasjon til en rekke navngitte enkeltpersoner, og $ 2000 årlig i 10 år til utdanning av stammens barn.
På slutten av 1820-årene ble det funnet gull i fjellene i det nordlige Georgia, og delstaten vedtok en lov om at ingen cherokee fikk grave gull i Georgia. I 1830 opphevet Georgia alle cherokee-nasjonens stammelover og krevde overhøyhet over hele den delen av cherokeenes område som lå i Georgia, på tross av alle traktater. Cherokeene gikk til domstolene, og saken endte i USAs høyesterett, hvor høyesterettspresident John Marshall avsa en kjennelse til indianernes fordel. President Jackson ønsket imidlertid ikke å sette makt bak kjennelsen. En historie forteller at presidenten skal ha sagt at «hvis høyesterettspresidenten vil ha sin kjennelse gjennomtvunget med makt, kan han gjøre det selv». Historien er neppe sann, og når Jackson ikke ønsket å sette makt bak avgjørelse, var det snarere fordi han mente at de lå utenfor presidentens plikter, og var opp til Georgia alene. Først dersom delstaten aktivt nekta å adlyde avgjørelsen kunne presidenten gripe inn. Det gjorde Georgia ikke; de valgte simpelthen å ignorere avgjørelsen, og cherokeenes skjebne i Georgia var dermed beseglet. Delstaten avholdt et lotteri blant nybyggerne, og premiene var jordstykker på cherokeenes område. De eneste som ikke fikk delta i lotteriet var cherokeene selv.
Samme år vedtok kongressen den såkalte Indian Removal Act, selv om mange kjente personer, og mange medlemmer av senatet – deriblant Davy Crockett og Daniel Webster – talte imot, noe som på lengre sikt kosta Crockett hans politiske karriere («I would sooner be honestly damned than hypocritically immortalized.» sa Crockett under debatten). Loven ga presidenten rett til å «forhandle» med alle stammer som bodde øst for Mississippielven om deres flytting til nytt land i Indianerterritoriet i Oklahoma. Noen av de nordøstlige stammene aksepterte flyttingen, mens andre kjempet imot, blant annet cherokeenes gamle fiender, shawneene, og delawarerne, men disse og andre stammer ble tvunget til å flytte til Indianerterritoriet allerede rundt 1830, selv om noen av dem prøvde å komme hjem igjen i 1832.
Ingen av de fem siviliserte stammene ville flytte frivillig. Etterhvert ble de forskjellige stammene likevel nødt til å godta flyttingen. Choctawene allerede i 1830. Også chicasawene kunne se at det ikke var noen annen utvei, så de skrev under en traktat i 1832, men da de hadde vært seine med å gjøre dette, fikk de tildelt land sammen med sine fiender, choctawene, og måtte betale til dem for å bo på det tildelte landet. Seminolene i Florida ble truet til å skrive under en forflytningstraktat i 1832–33, men størstedelen av stammen erklærte traktaten ugyldig, og nektet å flytte, noe som førte til andre seminolekrig. Creek-stammen ville ikke flytte, men skrev i stedet under en traktat i 1832 som ga de hvite adgang til store deler av creek-området i Alabama, men i 1836 ble de likevel tvangsflyttet, uten å ha skrevet under en kontrakt der de godtok flyttinga.
For cherokeenes vedkommende forsøkte man å lure dem til å akseptere en traktat. I 1833 fikk regjeringen overtalt en liten gruppe på rundt 500 indianere, kalt «Treaty Party», under ledelse av høvding Major Ridge, til å skrive under en traktat om flytting til Oklahoma. Dermed mente USA at den papirmessige bakgrunnen for flyttingen var i orden, men Major Ridge og de andre ledere av denne gruppen ble slett ikke anerkjent som leder av cherokee-nasjonen, og 15 000 cherokeer med overhøvding John Ross i spissen skrev under et protestskrift. Ross dro selv til Washington D.C. for å overbringe protesten, samt forsøke å få Cherokee Nation til å bli en egen, selvstendig delstat. Dette ble imidlertid avvist, og da Ross søkte audiens hos president, avviste denne å ta imot ham. Da Ross kom tilbake til Tennessee overtalte han høvding Gulkalaski til å søke om audiens hos Jackson, fordi han hadde reddet presidentens liv ved Horseshoe Bend. I motsetning til Ross fikk Gulkalaski bevilget audiens, og reiste til Washington, men da han hadde forklart sitt ærend for presidenten, svarte denne: «''Sir, Your audience has ended! There is nothing I can do for You.''» Cherokeene prøvde igjen å få saken tatt opp i høyesterett, men denne gang ignorerte høyesteretten deres kraft, og i 1836 ratifiserte kongressen traktaten (med én stemmes flertall) – fortsatt uten å ha hørt ut cherokeens egentlige ledere. Indianerne fikk 2 år til å flytte frivillig, ellers ville de bli tvangsflytta, men i 1837 var det kun 2 000 som hadde flyttet til Oklahoma.
Cloniocerini
Cloniocerini er en liten gruppe av biller som tilhører den artsrike underfamilien Lamiinae i familien trebukker (Cerambycidae).
Utbredelse
Gruppen er utbredt i det sørlige Afrika.
Charles Marcom
Charles Sholto Wyndham Marcon (født 31. mars 1890 død 17. november 1959) var en britisk sportsutøver som deltok i de olympiske leker 1920 i Antwerpen. Marcon ble olympisk mester i landhockey under OL 1920 i Antwerpen. Han var med på det britiske laget som vant landhockeyturneringen. Fire lag deltok i turnering og det ble spilt en enkeltserie der alle lagene møtte hverandre en gang. Storbritannia vant foran Danmark og Belgia. Det britiske laget vant over Danmark med 5-1 og Belgia med 12-1 og siste kampen mot Frankrike vant de på walk over. Turneringen ble spilt i perioden 1. til 5. september 1920.
Magne Aarøen
Biografi
Aarøen var utdannet lektor. Han flyttet til Selje, og ble aktiv i politikk for KrF der. Han ble valgt som ordfører i perioden 1981–1983. Han var vara til Stortinget i periodene 1981–1985 og 1993–1997. Midt på 1980-tallet flyttet familien til Gloppen, og slo seg ned på Sandane, hvor Aarøen ble rektor ved Sandane skole. I 2001 ble han innvalgt på Stortinget fra Sogn og Fjordane. Han satt som stortingsrepresentant til han ble sykmeldt og gikk bort etter kamp mot kreft, sommeren 2003. Bare uker før han døde, ble han intervjuet om sykdommen på NRK, og gjorde et sterkt inntrykk på mange med sitt frimodige vitnesbyrd om hva kristentroen betydde for ham og familien i den situasjonen.
Anomophysis
Anomophysis er en slekt av biller som hører til underfamilien sagbukker (Prioninae) i familien trebukker (Cerambycidae).
Utseende
Store til meget store (gjerne 40-80 millimeter), avlange, brunlige trebukker. Hodet har ikke spesielt store kjever, antennene er kraftige. Antennenes første ledd er tykt og omtrent sylindrisk, det andre leddet lite og knappformet, det tredje leddet er langt, lett buet og ganske tykt, de påfølgende leddene mye tynnere. Pronotum har skarpe pigger langs ytterkanten. Dekkvingene er lii flate, uten opphøyde ribber eller punktrader, på farge lyst gulbrune eller rødbrune.
Levevis
Larvene borer i død ved, ofte i døde røtter. De etterlater seg grove ganger i veden. Utviklingen tar flere år. Disse billene besøker ikke blomster, og mange arter er nattaktive. En del av dem kommer til lys.
Utbredelse
Slekten lever i Sørøst-Asia.
Macbeth (italiensk film fra 1909)
Macbeth er en italiensk stumfilm fra 1909 regissert av Mario Caserini.
BMW PGA Championship
BMW PGA Championship er en årlig golfturnering for menn på Europatouren. Den ble første gang avholdt i 1955 og var i mange år kjent som Volvo PGA Championship. Turneringen spilles i mai på West Course på Wentworth Club utenfor London.
Wentworth er hovedkvarteret til PGA European Tour, og BMW Championship anses ofte for å være flaggskipsturneringen på Europatouren fordi den avholdes på Wentworth og har den største premiepotten blant turneringene som arrangeres av PGA European Tour. Det er imidlertid flere turneringer på Europatouren som er mer lukrative, herunder major-turneringene og World Golf Championships, men disse arrangeres av andre organisasjoner.
Art Institute of Boston
Art Institute of Boston   er et privat, ikke-kommersielt kunstfaglig universitet (Art Institute) i Boston i delstaten Massachusetts, USA. Det ligger med campus på Lesley University, og ble opprettet i 1935.
Ved universitetet var det 6 539 studenter og 185 vitenskapelig ansatte i 2006, og samme året var skolepengene US$ 23 450. Studiene gis opp til mastergradsnivå.
Sveits under EM i friidrett 2006
Sveits deltok i EM i friidrett 2006 som ble arrangert 7.–13. august 2006 i Göteborg. Utøvere fra Sveits tok én medalje i mesterskapet.
Taiwanotrichia
Taiwanotrichia er en slekt av biller som har larver som eter planterøtter. De hører til undergruppen oldenborrer (Melolonthinae) i den store gruppen skarabider (Scarabaeoidea).
Utseende
Middelsstore (10–13 millimeter), blanke, rødbrune oldenborrer. Hannen har lange antenneblader (lameller). Det er svarte tegninger på pronotum og den fremre delen av dekkvingene. Oversiden er uten påfallende punktur eller hår.
Utbredelse
Denne gruppen er utbredt i Kina inkludert Taiwan og Hainan.
Hver gang vi møtes (album)
Hver gang vi møtes er et musikkalbum med 24 musikkspor hentet fra TV 2-serien Hver gang vi møtes. Albumet ble utgitt 5. mars 2012.
Crossing Over
Crossing Over er en amerikansk dramafilm fra 2009 skrevet og regissert av Wayne Kramer. Filmen handler om ulovlige innvandrere av ulik nasjonalitet, som prøver å få oppholdstillatelse i USA. En av hovedrollene spilles av Harrison Ford.
Filmen ble spilt inn i Los Angeles.
Regissøren har selv bakgrunn som innvandrer.
Sammendrag
Flere fortellinger blir vevd sammen gjennom filmen, og det hoppes frem og tilbake mellom de forskjellige historiene.
Lamezia Terme
Lamezia Terme er en by og kommune i provinsen Catanzaro i regionen Calabria i Italia.
Regionens hovedflyplass, Lamezia Terme internasjonale lufthavn, ligger i kommunen.
Eliesar Arge
Eliesar «Essa» Arge (født 10. juni 1925 i Tórshavn, død 12. desember 2007 samme sted) var en færøysk overlege og politiker (Ff.).
Han tok medisinsk embedseksamen ved København Universitet og spesialisering i anestesiologi og kirurgi ved Rigshospitalet og flere danske kommunehospitaler. Han var overlege ved kirurgisk avdeling ved Landssjúkrahúsið i Tórshavn fra 1965 til han avgikk med pensjon i 1995.
Eliesar Arge var innvalgt i kommunestyret i Tórshavn fra 1973 til 1988 og Tórshavns viseborgermester fra 1973 til 1976. Han var innvalgt på Lagtinget fra Suðurstreymoy fra 1974 til 1978 og møtte fast på tinget som varamann for Færøyenes regjeringssjef Jógvan Sundstein fra 1989 til 1990.
Sande (Sunnfjord)
Sande er et tettsted og var administrasjonssenteret i Gaular kommune i Vestland. Tettstedet har innbyggere per 1. januar, og ligger ved elven Gaula, og er plassert i nedre del av Gaulardalføret. På Sande er det flere boligfelt med forholdsvis tett bebyggelse, omlandet er preget av jordbruksareal med dyrket mark.
Harrier (hund)
Harrier (FCI #295) er en mellomstor-stor hunderase av støvertype som stammer fra Storbritannia.
Sande (Sunnfjord)
Sande ligger ved europavei 39 mellom Vadheim og Førde, i tillegg går fylkesvei 610 mellom Viksdalen og Osen bru gjennom Sande.
Næringsliv
Sande har et variert næringliv som favner fra jordbruk og skogbruk, til kommunale tjenester og serviceyrker (dagligvare, frisør). Stedet ligger også sentralt plassert i forhold til Førde som er regionssenteret i Sunnfjord, og Høyanger som har mange industriarbeidsplasser, dette fører til at mange innbyggere på Sande er dagpendlere.
Harrier (hund)
Harrier er avlet som jakthund på kaniner og hare. Den minner om en foxhound, men er noe mindre, dog ikke så liten som en beagle. Den blir omkring 48-55 cm i skulderhøyde og veier cirka 22-27 kg.
Legeloven
Lov om leger (legeloven) av 13. juni 1980 nr. 42 var en lov som omhandlet legers og assisterende personells virksomhet, plikter og rettigheter.
Branislav Mitrović
Branislav Mitrović (født 30. januar 1985) er en serbisk vannpolospiller.
Han representerte Serbia under Sommer-OL 2016 i Rio de Janeiro, der han tok gull i herrenes turnering.
Convolvulus floridus
Convolvulus floridus er en busk i vindelfamilien.
Den blir 2–4 m høy. Bladene er avlange og 2–14 cm lange. Blomsterstanden er en endestilt topp med mange blomster. Krona er hvit eller svært lyst rosa.
Arten er vanlig i de laveste vegetasjonssonene på alle Kanariøyene og vokser ofte sammen med Euphorbia. Den er mye brukt som hageplante på Kanariøyene. Lokalt kalles den guaydil.
Per Harry Steiro
Per Harry Steiro (født 2. januar 1961) er en norsk fotball tidligere trener med tilhold i Mo i Rana.
Steiro har sin bakgrunn som spiller fra Stålkameratene og Bossmo/Ytteren.
I tre perioder (1994–96, 1999–2001 og 2007-2008 ) har han vært hovedtrener for A-laget til Stålkameratene, to av årene i 1. divisjon. Det ble nedrykk etter tiden i 1. divisjon i 1995 og 1996, og klubben spiller nå på nivå 4 i Norsk fotball (3. divisjon) i Helgeland/Saltenserien (Hesa) med Steiro som trener.
Steiro har sin utdanning fra Norges idrettshøgskole, med blant andre «Drillo» som lærer. Steiro jobber nå som studierektor ved Polarsirkelen videregående skole avdeling Mjølan.
Lorenzo
Lorenzo kan vise til:
Bălțiplatået
Bălțiplatået (rumensk stepa Bălțului, stepa Bălților) er en vid treløs slette nord i Moldova, oppkalt etter byen Bălți.
Den dekker et område på 1 920 km², der 2,7 % (51,1 km²) er dekket av skog. Sletten er dominert av gress og kratt med svart jordsmonn innimellom kalt svartjord. De eneste skogsområdene ligger langs elvene Dnestr og Răut.
Steppen ligger mellom 150 og 200 meter over havet og har ustabile årstider med generelt særdeles varme somre og kalde vintre.
På 400-tallet f.Kr besøkte Herodotos området mellom de to elvene Dnestr og Prut og beskrev det som «en slette med dyp svartjord, rik på gress og godt vannet». Naturressursene fra Bălțisteppa har alltid trukket til seg nomader, som ofte har drevet bort de innfødte.