cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Stones Throw Records
Stones Throw Records er et amerikansk plateselskap grunnlagt i 1996 av DJ Peanut Butter Wolf. Selskapet har blitt kjent for å promotere alternative hiphop-artister og har gitt ut en rekke album innenfor sjangeren. Stones Throw har også gitt ut musikk innenfor andre sjangre, inkludert soul, funk, jazz og elektronisk musikk. Selskapet har hatt flere populære artister på sin rolleliste, inkludert Madvillain, Aloe Blacc, Mayer Hawthorne og J Dilla. Stones Throw ble grunnlagt i San Francisco, men har siden flyttet til Los Angeles. Selskapet har vært kjent for å ha en unik visuell identitet, med albumcover og annen markedsføring som ofte har en retrofølelse og en lo-fi estetikk. Stones Throw har hatt stor innflytelse på hiphop- og elektronisk musikk-scenen og har vært med på å lansere karrierer for en rekke artister. Selskapet fortsetter å gi ut ny musikk og samarbeide med et bredt spekter av artister.
VM i fekting 1921
VM i fekting 1921 (verdensmesterskapet i fekting) ble arrangert i Paris i Frankrike i 1921.
Otto von Lossow
Otto Hermann von Lossow (født 15. januar 1868 i Hof (Saale) i Bayern, død 25. november 1938 i München) var en tysk general som kritiserte tyrkernes folkemord på armenerne. Han fikk ufrivillig en sentral rolle i Hitlers ølkjellerkupp i 1923.
Tidlig militær karriere
Han begynte tjeneste i den bayerske hær i 1888. Han fikk varierende oppdrag, og ble opplært til å bli generalstabsoffiser. Han gjorde tjeneste i den tyske kontingent sendt av åttenasjonsalliansen som ble satt sammen for å unnsette det beleirede diplomatområdet i Beijing under bokseropprøret i 1900.
Første verdenskrig, varsling av overgrep mot armenerne
Umiddelbart forut for første verdenskrig var Lossow oberstløytnant og generalstabsoffiser uten egen beskikkelse. Ved mobiliseringen i august 1914 ble han utnevnt til sjef for generalstaben for II. bayerske reservekorps. Lossow tjenestegjorde med korpset til juli 1915.
Han ble da sendt til Konstantinopel som Tysklands militærattasjé i Det osmanske rike. Der bistod han den osmanske hær ved planleggingen av de pågående mottiltakene mot den allierte landgangen ved Gallipoli.
Han var et av vitnene til de senere stadier av folkemordet på armenerne. Han skrev at det, «på bakgrunn av alle de rapporter og nyheter som nådde ham i Tbilisi, ikke kunne bestå noen tvil om at tyrkerne hadde for øye å systematisk utrydde de få hundretusener armenere de har latt leve inntil nå». I boken Minnen från fred och krig (Bonniers, 1942) av Einar af Wirsén, beskrives møtet mellom de to. Wirsén gjengir i kapittelet Mordet på en nation en samtale mellom de to da Otto von Lossow sa: «Armeniermassakrene er verdenshistoriens største bestialitet».
Fra april 1916 var han den tyske militære plenipotentiar ved den keiserlige ambassade i Konstantinopel. Trass i tittelen var han understilt mange av de andre tyske offiserene som bistod tyrkerne under krigen.
Etter krigen
I 1919 ble generalmajor Lossow en del av den overgangsstyrken som skulle bli til Reichswehr, den hæren på 100.000 mann som Tyskland var tillatt å beholde ifølge Versaillestraktaten. Fra 1920 til 1923 kommanderte han en infanteriskole. Den 1. januar 1923 ble han kommandant for Wehrkreis VII, det militærdistriktet som omfattet Bayern. Denne stillingen beholdt han, også etter ølkjellerkuppet, frem til han ble avløst i mars 1924.
Lossows rolle under Hitlers ølkjellerkupp
Kvelden 8. november 1923 ble Lossow holdt tilbake i Bürgerbräukeller av Hitler, sammen med generalstatskommissær Gustav von Kahr og politisjefen for Bayern, Hans von Seißer. Hitler hadde avbrutt generalstatskommissær Kahrs tale med å avfyre et pistolskudd mot taket. Lossow hadde i forkant blitt klar over at dette var planlagt, og derpå gitt en hemmelig ordre til garnisonen at den bare hadde tillatelse til å ta i mot ordre fra bykommandanten, general Jakob von Danner. En tappe på Politipresidiet lyktes tilfangetakelsen. Men da Hitler, angivelig på oppdrag av Lossow, ville ta kontroll med Maximilian-II-kasernen, åpnet daghavende offiser der den hemmelige ordren, og saken var over. Dagen etter, den 9. november 1923, fulgte marsjen til Feldherrnhalle.
Lossow ble pensjonert i 1924. Han dro til Tyrkia, men vendte senere tilbake til München.
Uraeusslange
Uraeusslange, også skrevet uræus og med flertallsformen uraeii på latin, er en brilleslange eller kobra som i oldtidas Egypt symboliserte kongemakt og guddommelig beskyttelse under gudinna Wadjet.
Historikk
I egyptisk mytologi var Wadjet (eller Wadjyt) skytsgudinne for Nedre Egypt, den nordlige delen av landet rundt Nil-deltaet. Hun ble gjerne framstilt som kobraslangen uraeus som kunne spytte ild og dermed drepe fiendene til dem som stod under hennes beskyttelse.
Uraeusslangen ble ofte plassert som dekorfigur på panna til de kongelige, gjerne med hodet løftet klart til hogg. Uraeusslangen går derfor igjen på flere gammelegyptiske hodeplagg som faraoene bar, for eksempel på Nedre Egypts røde kongekrone deshret, på nemes-hodetørkle og på diademer. Det forente rikets dobbeltkrone pschent ble imidlertid utsmykket med to figurer: både en uraeusslange og et gribbehode. Gribben symboliserte Øvre Egypts skytsgudinne Nekhbet og ble opprinnelig båret foran på den hvite kronen deshret derfra. Figurene ble kalt «de to herskerinnene». På den kjente begravelsesmaska til Tutankhamon, som var farao 1334-1325 f.Kr., er slangen satt ved siden av en slik gribb. Seinere ble gribbhodet enkelte ganger byttet ut mot enda et kobrahode.
Linda Swift
Linda Swift (født ca 1864, død 1890, i Orlando Valley, New Mexico) er en fiktiv figur skapt av forfatteren Kjell Hallbing, plassert i samme litterære univers som Morgan Kane. I bøkene om Morgan Kane får Linda Swift en gjentakende rolle som Morgan Kanes store kjærlighet, senere kone, før hun blir hans største tap.
Linda Swift dukker opp allerede i den første boka om Morgan Kane, Uten nåde. Morgan Kane har blitt overfalt på Springfield-ekspressen, skutt og kastet av toget i ødemarken. Han blir funnet av den irske nybyggeren, Randy Swift, som har sin ranch i det området. Rancheierens datter er beskrevet som 18 år, dyktig til hest, blond, blåøyd og med fregner på neseryggen. Kane er rundt 33 år i det han møter Linda Swift. Kane reflekterer over Lindas uskyld, aldersforskjellen og egen livsførsel. Han motstår alle fristelser og forlater Linda og Swift-ranchen omtrent halvveis inn i romanen.
SS «Port Nicholson»
SS «Port Nicholson»var et britisk lasteskip, spesialbygget for transport av frosset kjøtt. Hun ble senket av en tysk ubåt under den andre verdenskrig. Vraket er senere blitt oppdaget, og tiltrakk seg oppmerksomhet i 2012 da det kom for en dag at hun hadde gått til bunns med en verdifull last, bestående av 10 tonn platina og 60 tonn gull. Lasten ble da antatt å være værd 200 millioner kroner
Linda Swift
Linda er også med i boka Mellom liv og død. Handlingen er oppgitt til 1888 og Kane har to kuler i kroppen. Kane svever i feberdrømmer og gjenopplever sitt første oppdrag som Texas Ranger, sammen med sin kamerat Charlie Katz. Linda Swift er ved Kanes side. Den siste romanen med Linda er i oppfølgeren, Tilbake til kampen. Linda Kane er gift med Morgan Kane. De giftet seg i en liten misjonskirke i San Blas. Paret har fått to år beskrevet som lykkelige. Morgan Kane fanger hester som levebrød. En dag Kane kommer hjem finner han sin kone voldtatt og drept i hjemmet deres. Livet er snudd på hodet og revolvermannen Kane drar tilbake til kampen. Gjerningsmennene må bøte med livet, men Morgan Kane har også mistet hensikten med livet.
SS «Port Nicholson»
Beskrivelse
«Port Nicholson» var 146 meter lang, med en bredde på 19 m Hun hadde en dybdegang 9,17 m og var på 8 700 tonn. Hun var spedialbygget for å frakte frosset kjøtt
Siste reise og senkningen
Ved utbruddet av andre verdenskrig seilte «Port Nicholson» i konvoi med krigsmateriell. Hennes siste reise i 1942 gikk fra Avonmouth over Atlanterhavet til Halifax, via Barry til Wellington, videre til New York gjennom Panamakanalen. På sin siste reise var hun var en del av en konvoi som seilte fra Boston til Murmansk, Hun fraktet en last bestående av 1 600 tonn bildeler og 4 000 tonn militært utstyr.
På returen fra Murmansk ble konvoien angrepet av den tyske ubåten U-87, ledet av kaptein Joachim Berger. Om morgenen den 16. juni 1942 fyrte han av en torpedo mot konvoien, som da var  km fra Boston, men dårlig vær hindret ham i å observere resultatet nøyaktig og han skrev at mens en torpedo hadde truffet et skip, synes den andre å ha bommet. Faktum var at begge torpedoer traff «Port Nicholson», den første i maskinrommet, den andre i hekken. To menn i maskinrommet ble drept umiddelbart og da «Port Nicholson» begynte å synke forlot mannskapet skipet og ble plukket opp av den Kongelige kanadiske marinens korvett HMCS «Nanaimo» «Port Nicholson» sank ikke umiddelbart, og ved daggry var hun fortsatt flytende. Kapteinen dro tilbake til skipet, ledsaget av maskinsjefen og tre mann fra «Nanaimo» for å se om skipet kunne berges. Mens de var ombord, forårsaket været at skipet plutselig begynte å synke. Mennene forsøkte å forlate henne, men båten ble da snudd opp ned. «Port Nicholson» gikk ned og maskinsjefen druknet. De andre ble reddet av «Nanaimo» som tok de overlevende fra «Port Nicholson» til Boston.
Heldiggrisene
Heldiggrisene er en musikk-EP med Gartnerlosjen, utgitt i 1995.
SS «Port Nicholson»
Gjenoppdagelsen
Vraket av «Port Nicholson»ble oppdaget i 2008 av Greg Brooks i det amerikanske selskapet Sub Sea Research, men funnet ble holdt hemmelig frem til februar 2012. I utgangspunktet sa Brooks sa at han undersøkte et uidentifisert fartøy med kodenavnt «Blue Baron», med beliggenhet utenfor kysten av Guyana i Sør-Amerika. Dette var et forsøk på å hindre andre skattejegere fra å lete, da Brooks mente at «Port Nicholson»  hadde en verdifull last av platina, gull og industrielle diamanter. Dette skulle etter Brooks oppfatning være betaling fra Sovjetunionen for materiale som var levert etter låne- og leieloven, og som nå skulle være verdt rundt to millioner pund. Han fortalte at to sovjetiske representanter fulgte skipet og at den sovjetiske regjeringen hadde betalt den amerikanske regjeringen. Skattejegerne hevdet at kassene var for tunge til å løfte og at de måtte inneholde platina-blokker. Britiske, amerikanske, og russiske myndigheter kunne gjøre krav på lasten hvis den skulle vise seg å være verdifull. Flere historikere på maritim- og andre verdenskrigs-historie har kastet tvil om skipet kunne inneholde en så dyrebar last uten dokumentasjon, og at dersom «Port Nicholsom» hadde inneholdt en slik last, kunne den delvis ha blitt berget allerede.
Det ble rapportert i desember 2013 at Brooks hadde lagt sin båt «Des Hunter» ut for salg og sagt opp de fleste av sine ansatte og mannskapet. En gruppe investorer som hadde bidratt med åtte millioner dollar til å finansiere bergingen, saksøkte Brooks for svindel og for feilaktig fremstilling av eksistensen av platina og annen verdifull last. Flere ledende vrak-eksperter, inkludert Robert Marx, hadde etter avhør av Brooks stilt spørsmål om eksistensen av en slik last. De la også ut en lang liste av falske påstander fra Brooks om suksess i skattejakt, en liste som dekket flere ti-år. I april 2015 mistet Brooks rettighetene til å berge «Port Nicholson». Han fikk forbud mot å fortsette videre berging av vraket. Han ble også pålagt å returnere seks kasser han skulle hadde tatt opp. Ingen formell siktelser mot Brooks ble tatt ut. Føderale etterforskere undersøkte påstandene om at Brooks hadde svindlet investorene.
Madlib
Madlib, født Otis Jackson Jr. (24. oktober 1973 i Oxnard i California), er en amerikansk musiker og musikkprodusent under etiketten Stones Throw Records. Med en stor samling aliaser, som Quasimoto, Yesterday's New Quintet, Beat Konducta, med flere, har Madlib også samarbeidet med den avdøde hiphop-produsenten J Dilla på plata Champion Sound, under deres navn Jaylib (Stones Throw Records). Han har også samarbeidet med MF DOOM i gruppen Madvillain.
Dushko Trajchevski
Dushko Trajchevski (født 1. november 1990) er en makedonsk fotballspiller som spiller for den kypriotiske klubben Doxa Katokopias FC.
Selvhjelpslitteratur
Selvhjelpslitteratur (eller selvhjelpsbøker) er en litteratursjanger der formålet til forfatteren er å gi råd til leseren angående problemer på det personlige plan. Målet er å hjelpe leseren til å øke sin selvtillit eller lykkes i jobbsammenheng, parforhold eller lignende. Temaer som ofte går igjen i selvhjelpslitteraturen er hvordan oppnå suksess eller rikdom, eller hvordan bli lykkelig eller mer effektiv. Bøker i denne sjangeren lanserer gjerne én bestemt oppskrift for å lykkes eller en sjekkliste over tiltak for å oppnå suksess. Mestring av stress og angst er andre gjennomgående temaer.
Sjangeren omtales ofte som - og er beslektet med - personlig utvikling, livsstilslitteratur og esoterisk litteratur. En stor andel av litteratur innen denne sjangeren har ledere som målgruppe og blir da gjerne omtalt som management- eller ledelseslitteratur.
Grunnfortelling
Et fellestrekk i selvhjelpslitteraturen er forestillingen om det aktivt velgende mennesket som skaperen av sitt liv og sin identitet. Enkeltmenneskets holdninger og ambisjoner blir brukt som årsaksforklaring til suksess eller problemer, og individet styrer sin egen skjebne. Implisitt i dette ligger forestillingen om at mennesket er sin egen lykkes smed. «...de mest sentrale mytene i slik litteratur: Tenk positivt; det finnes ikke problemer, bare utfordringer; ditt indre barn trenger en klem; la deg ikke kue; du er langt sterkere enn du tror – og vil du nok, så kan du.»
Selvhjelpssjangerens retoriske grunnfortelling er «Du, kjære leser, har et problem. Det er derfor du har kommet til meg. Det har du gjort lurt i, for jeg sitter med nøkkelen til et lykkeligere liv. Om du bare gjør som jeg sier, vil du kunne løse problemet ditt, og bli lykkeligere enn du noen gang kunne drømt om!»
Kritikk
Litteratursjangeren får hyppig kritikk for dårlig litterær kvalitet og for overdrevet kommersialisme «Selvhjelpsbøkene tilfredsstiller ikke et behov; de skaper det. Og det eneste siktemålet forfatterne har med disse bøkene, er å tjene penger.» Mange av de mest populære selvhjelpsguruene kritiseres også for å basere sin filosofi på pseudovitenskap og anekdoter fremfor vitenskapelighet.
Økonomisk selvhjelp
En underkategori av selvhjelpsbransjen er økonomisk selvhjelp der suksessrike personer gjennom bøker og foredrag lærer bort kunsten å bli rik gjennom riktige økonomiske disposisjoner. Kritikken her går på at de fleste av disse har hatt nokså begrenset forretningsmessig suksess utover det å selge bøker og seminarer, og at rådene som gis er vage og virkelighetsfjerne. I 2012 påpekte den britiske avisen Express at velstandsguruen Marcus de Maria tjente mer enn halvparten av sine penger på å lære andre hvordan de skulle bli rike.
Orskja kraftverk
Orskaja kraftverk (russisk: Orskaja TETs-1) er et varmekraftverk nær Orsk i Orenburg oblast i Russland. Det eies og opereres av et regionalt kraftselskap, og har en produksjonskapasitet på 245 MW. Brenselstype er naturgass og fyringsolje.
Bjørnestjerne
Bjørnestjerne (Camassia) er ei slekt med flerårige urter i aspargesfamilien. De tilhørte tradisjonelt liljefamilien; etter at den ble splittet ble de først flyttet til hyasintfamilien, men nå tilhører de underfamilien Agavoideae i aspargesfamilien.
De har løk, og bladene er grunnstilte og linjeformede. Blomsterstanden er en klase. De seks blomsterdekkbladene sitter i to kranser og er lilla, blå eller hvite. Det er seks pollenbærere. Frukten er en kapsel med 6–36 skinnende svarte frø.
Slekta har seks arter som vokser på fuktig grasmark i Nord-Amerika. Løkene var viktig mat for indianerne. Flere arter dyrkes i hager.
Béchir Ben Yahmed
Béchir Ben Yahmed (البشير بن يحمد, født 2. april 1928 i Djerba i Det franske protektorat Tunisia, død 3. mai 2021 i Paris i Frankrike) var en tunisisk-fransk journalist. Han grunnla det ukentlige nyhetsmagasinet Jeune Afrique og var dets administrerende direktør. Han grunnla også avisen La Revue''.
Liv og virke
Ben Yahmed var sønn av en handelsmann. Etter å ha tatt diplom fra 	École des hautes études commerciales de Paris var han med i den tunisiske forhandlingsdelegasjon for autonomi og uavhengighet. I april 1955 grunnla han ukeavisen L'Action, som gikk inn i september 1958. Den 15. april 1956 ble han utnevnt til statssekretær for informasjon i statsminister Habib Bourguibas kabinett. Han var ikke med i Assemblée nationale constituante tunisienne de 1956 ettersom han var for ung.
Etter at Bourguiba ble Tunisias president gikk Ben Yahmed ut av regjeringen. Den 17. oktober 1960 grunnla han Afrique Action. Så grunnla han Jeune Afrique den 21. november 1961.
I mai 1962 emigrerte han til Roma og i 1964 videre til Paris. Den 2. april 1969 giftet han seg med sin kone, Danielle i Roma, og de fikk sønnene Marwane og Amir. Begge fikk ledende verv i Jeune Afrique.
Forholdet mellom Ben Yahmed og den tunisiske president Zine El Abidine Ben Ali var veldig godt. President Ben Ali reddet Jeune Afrique ved å tilføre selskapet millioner av tunisiske dinarer. Satiremagasinet Le Canard enchaîné skrev at «å hjelpe Jeune Afrique er ikke et ønske, men en presidensiell instruksjon», med tanke på den finansielle operasjon som ble satt i gang.
Ben Yahmed var administrerende direktør for Jeune Afrique til 14. okober 2007, da han ble avløst av François Soudan. Da var magasinet forlengst blitt en veletablert informasjonskilde for hele det afrikanske kontinent. Han hadde også grunnlagt Éditions du Jaguar og La Revue.
Béchir Ben Yahmed døde av covid-19 den 3. mai 2021 på Hôpital Lariboisière i Paris i en alder av 93 år.
In the Shadow of the Circus
In the Shadow of the Circus er en konsertfilm med det norske rockebandet Midnight Choir, regissert av Bjørn Melbye og utgitt i 2008. Tittelen stammer fra en låt med samme navn på plata ''Olsen's Lot fra 1996.
Bonusmateriale inneholder blant annet den ukuttede «Sister Of Mercy»-videoklippet, en liten dokumentar om innspillingen av Olsen's Lot (EPK) og bildegalleri.
Spilt inn live på Rockefeller Music Hall i Oslo 28. mars 2003.
Prøvetaking
Prøvetaking, også kalt sampling fra engelsk, brukes innen statistikk om teknikker med å trekke ut deler av en populasjon (helheten), for å trekke slutninger om denne uten å behøve å undersøke alle enhetene.
I industriproduksjon er stikkprøvetaing etter et tilfeldig mønster ofte en del av kvalitetskontrollen. Siden dette ofte fører til demontering av varen, sier det seg selv at standardteknikken må gi troverdige resultater.
Alf Prøysen leser egne dikt
Alf Prøysen leser egne dikt er et musikkalbum med Alf Prøysen, utgitt i 1970.
VM i fekting 1922
VM i fekting 1922 (verdensmesterskapet i fekting) ble arrangert i Paris i Frankrike i 1922.
Graziano Pellè
Graziano Pellè (født 15. juli 1985) er en italiensk fotballspiller som fra 30. juni 2021 er klubbløs.
Han vant den nederlandske ligaen med AZ Alkmaar 2008-2009-sesongen. Sesongen 2012-2013 og 2013-2014 ble han toppscorer i Feyenoord med henholdsvis 29 og 26 mål. Han ble kåret til månedens spiller i Premier League september 2014.
Tore Gjøs
Tore Ferdinand Gjøs (født 26. mars 1943) er en norsk bistandsarbeider og diplomat. Han er Norges ambassadør i Zambia.
Karrieren fortsatte deretter i utenrikstjenesten. I 2001 ble han utnevnt til ambassadør i Uganda, med sideakkreditering til Burundi og Rwanda året etter. Utnevnelsen til ambassadør i Lusaka i Zambia skjedde i 2007.
Gjøs ble i 2009 forfremmet til kommandør av Den Kongelige Norske Fortjenstorden «for embetsfortjeneste.»
Tower of the Sun
Tower of the Sun er et kunstverk laget av den japanske kunstneren Taro Okamoto og ble plassert i Suita i Osaka i Japan.
Tårnet har tre ansikter på forsiden og tre ansikter på baksiden og tårnet var åpent for publikum og de besøkende kunne gå inn i tårnet under verdensutstillingen som ble avholdt i 1970, men tårnet ble stengt kort tid etter etter denne verdensutstillingen. Galleriet som finnes inne i tårnet, viser et stort kunstverk som blir kalt «Tre av livet», som representerer utviklingen av menneskelige skapninger. Tårnet forfalt gradvis etter at verdensutstillingen var avsluttet i 1970. Men det ble senere besluttet at tårnet skulle bevares og reparasjoner startet i november 1994, og ble gjort ferdig i mars 1995.
Tårnets høyde er 70 meter, og diameteren i kjelleren er 20 meter, og lengden på armene er 25 meter. Tårnet har i dag tre ansikter, to ansikter på forsiden, og et ansikt på baksiden. Ansiktet som er plassert på toppen av tårnet, der diameteren måler 11 meter, og som representerer fremtiden. De taggete røde maleriene på forsiden av tårnet representerer torden. En liten versjon av Tower of the Sun er plassert i Taro Okamoto Museum of Art. Tårnet har også blitt oppført som en av de beste 100 Media Arts i Japan av et byrå tilhørende det japanske kulturdepartementet.
Hjula i gang
Hjula i gang er et musikkalbum med Kjell Vidars, utgitt i 1982.
San Juan-øyene
San Juan-øyene (engelsk: San Juan Islands) er en øygruppe i det nordvestlige hjørnet av tilstøtende området mellom det amerikanske fastlandet og Vancouver Island i den kanadiske provinsen Britisk Columbia. San Juan-øyene tilhører den amerikanske delstaten Washington.
Øyengruppen består av fire større øyer: Hovedøya San Juan, Orcas, Shaw og Lopez, foruten en rekke mindre, Stuart, Waldron, Blakey og Decatur, og i tillegg en del enda mindre, totalt sett 172 navngitt øyer og rev. De fire store øyene er tilgjengelig via en passasjerferge drevet av Washington State Ferries.
USAs geologiske undersøkelser (USGS) definerer San Juan-øyene som øygruppen nord for Juan de Fucasundet, vest for Rosario-sundet, øst for Haro-sundet og sør for det rundt 23 km lange sundet Boundary Pass. I nord lå det åpne vannene av Georgiasundet. Alle disse vannene er innenfor havet Salish Sea. USGS' definisjon av øygruppen sammenfaller med fylket San Juan County. De øyene som ikke er San Juan County er heller ikke en del av San Juan-øyene, i henhold til USGS.
Historie
Utforskning av øyene skjedde i 1791 i samarbeid med skip fra den britiske marine under ledelse av George Vancouver. Også amerikanere utforsket området under ledelse av Charles Wilkes. Til tross for å ha kolonisert hele området, beholdt både britene og amerikanerne mange spanske navn som har overlevd den dag i dag.
Navnet «San Juan» ble gitt til øyene av den spanske utforskeren Francisco de Eliza som kartla øyene i 1791 og ga dem navnet Isla y Archiepelago de San Juan. Den spanske ekspedisjonen seilte under autoriteten til visekongen av Mexico, Juan Vicente de Güemes Padilla Horcasitas y Aguayo, og Eliza navnga flere steder etter ham, inkludert San Juan-øyene, øyene Orcas (kort for Horcasitas) og Guemes. Den første europeiske oppdageren av hovedøya San Juan ble gjort av en av offiserene, Gonzalo López de Haro, og det er etter ham at Haro-sundet er oppkalt etter. Spanjolene hadde funnet øyene et år tidligere under seilasen til Manuel Quimper på korvetten «Princesa Real», men de forsto ikke da de hadde oppdaget øyer.
Øyene ble siden et stridsspørsmål mellom Storbritannia og USA under den såkalte Grisekrigen av 1859, men i en tysk voldgiftssak tolv år senere ble de formelt gjort amerikanske.
Rattenberg
Rattenberg er en by i distriktet Kufstein, Tirol i Østerrike. Med et flateinnhold på 0.1 km² er det Tirols minste kommune, og med 434 innbyggere den minste byen i Østerrike.
Nabokommuner er Brixlegg, Kramsach og Radfeld.
Byen er kjent for sine glassarbeider og har en mengde krystall-utsalg.
Historie
Rattenberg ligger mellom Fels og Inn ved foten av en borg fra 1100-tallet. Tidligere var byen tollsted på grensen mellom Tirol og Bayern.
Rattenberg er først kjent i et offentlig dokument fra 1254 og fikk bystatus i 1393. Fram til 1504 hørte Rattenberg til Bayern.
Bautastein (EP)
Bautastein er en musikk-EP med Hopalong Knut, utgitt i 2002.
Among Those Present
Among Those Present er en amerikansk stumfilm fra 1921 regissert av Fred C. Newmeyer.
Mellom bakkar og berg (demo)
Mellom bakkar og berg er en demo med Glittertind, utgitt i 2002.
All’s Fair in Love
All's Fair in Love er en amerikansk stumfilm fra 1921,regissert av E. Mason Hopper.
Handling
Mens hun spiller golf, møter og forelsker Natalie Marshall seg i Bobby Cameron, og etter en kort forlovelse blir de gift. Men akkurat når de er i ferd med å ta fatt på bryllupsreisen, presenterer Vera - som også er interessert i Bobby - et armbånd til Natalie, med en medfølgende beskjed og inskripsjon som vekker hans kones misunnelse.
Dette forårsaker problemer mellom det unge ekteparet.
Fylkesvei 690 (andre betydninger)
I Norge finnes fylkesvei 690 i de følgende fylkene:
Fossbakken
Fossbakken er ei grend i de indre delene av Lavangen kommune som ligger omtrent 200 meter over havet mellom Spanstinden, Trosen og Melkefjellet. Fjellbygda ligger ved samløpet mellom Spanselva og Kolbanelva, hvor Spansdalen i enden av Spansdalen, som strekker seg i sørvestlig retning fra fjorden Lavangen. Spansdalen og Fossbakken-området har en samlet befolkning på 218 (2001).
Europavei 6 passerer Fossbakken, og fylkesvei 84, til Tennevoll og Sørreisa, har sitt startpunkt her. Stedet har en nedlagt veikro, og en samisk barnehage. Om lag tre kilometer sørøst for Fossbakken ligger Lapphaugen med Krigshistorisk landskap, campingplass og spisested.
Den åndfulle vei
Den åndfulle vei (Nahj al-balagha, eventuelt «veltalenhetens vei») er en samling av imam Ali ibn Abi Talibs taler, brev og visdomsord, samlet av al-Sharif al-Radi, og først utgitt i år 1010. Boka «har en helt spesiell plass i shi'a-tradisjonen.» og er den mest omfattende samlingen av taler, brev og visdomsord som tilskrives Ali.
Verket er høyt verdsatt både for sine språklige kvaliteter og sine kvaliteter som læreskrift; mange av uttrykkene i tekstene har blitt til faste uttrykk på arabisk. Ali var Muhammeds fetter, svigersønn og ifølge sjia også den rette arvtaker etter ham. Hadith som kan knyttes til Alis overlevering har derfor høy verdi.
Innhold
Boka er organisert i tre avdelinger: taler (khutab), brev (rasail) og visdomsord (hikam). Innenfor disse tre hovedgruppene er tekstene verken ordnet tematisk eller kronologisk. Redaktøren al-Radi var selv bevisst dette, og understreket at hans intensjon var å «samle det ypperste og mest utsøkte, men ikke å ordne og systematisere det.»
Tematisk består tekstene av flere kategorier:
Utgaver
En norsk utgave utkom i 2014. Den norske utgaven er ikke komplett, ved at den bare inneholder de 160 første av i alt 241 taler.
SS «Georgiana»
SS Georgiana var en dampbåt som tilhørte Sørstatene under den Amerikanske borgerkrigen. Hun var kjent for å være det «mest effektive» skip i sørststatsflåten, men hun ble aldri brukt i kamp. På jomfruturen fra Skottland hvor hun ble bygget, ble hun møtt av et skip fra Nordstatene, engasjert i en blokade av Charleston i Sør-Carolina, og ble sterkt skadet før den ble senket av sin kaptein. Vraket ble oppdaget i 1965 og ligger på grunt farvann i Charleston's havn.
På grunn av hemmelighold rundt skipets konstruksjon, dets last og seiling, det har vært mye spekulasjoner om hennes tiltenkte rolle, enten som en krysser, handessikip eller piratskute.
Spesifikasjoner
«Georgiana» var en brigg med dampmotor på 120 hk med en jib og to høye master, malt svart. I hennes clipperbaug var det en gallionsfigur av en «demi-kvinne». «Georgiana» ble angivelig senket. Hun hadde fjorten kanoner og kunne bære mer enn fire hundre tonn med last. Hun var bygget ved Lawrie-verftet i Glasgow - kanskje dun-kontraktet av Lairds-verftet i Birkenhead (Liverpool) - som ble registrert som hjemmehavn i desember 1862. Hun tilhørte rederiet N. Matheson i Clyde. Den amerikanske onsulen på Tenerife var med rette bekymret for henne som et «tydeligvis veldig raskt fartøy»
Vraket
Vraket ble oppdaget av den undersjøiske arkeologen E. Lee Spence i 1965.
NM i vektløfting 1940
Norgesmesterskapet i vektløfting 1940 ble arrangert i Oslo 2. mars. Arrangør var Oslo Atletklub. Bare menn deltok.
Hans Ødegaard
Hans Ødegaard (født 30. mai 1876 i Norderhov, død 1. mars 1943 i Oslo) var en norsk fotograf og kunstmaler. Han malte landskaper, interiører og var en utsøkt portrettmaler. Han malte i en realistisk stil. Tidlig i karrieren i en noe tung og dypstemt koloritt, senere tilegnet han seg en lysere palett og friere penselstrøk.
Offentlige arbeider
Hans Ødegaard er representert med flere verk i offentlige samlinger. Nasjonalgalleriet, Oslo Bymuseum, Oslo kommunes kunstsamlinger, Universitetet i Oslo, Trøndelag Kunstgalleri, Lillehammer Bys malerisamling, Drammens Kunstforening Faste Galleri, Bergen Billedgalleri, Ringerike museum, Selskapet Kunst på Arbeidsplassen og Statens Museum for Kunst, København. Han lagde også, sammen med Oluf Wold-Torne, glassmalerier til Bragernes kirke i Drammen i 1912.
Fylkesvei 198
Fylkesvei 198 går mellom Fulu i Sør-Odal og sentrum i Kongsvinger.
Veien var del av europavei 16 før strekningen Slomarka–Kongsvinger ble åpnet 27. november 2014.
Strekningen ble fastlagt 2019, og er en deltrasé av den tidligere fylkesvei 250 (Hedmark).
Fulda (sommerfugl)
Utbredelse
Slekten er endemisk for Madagaskar.
VM i fekting 1923
VM i fekting 1923 (verdensmesterskapet i fekting) ble arrangert i Haag i Nederland i 1923.
Quasimoto
Quasimoto (født 1973) er et hiphop-pseudonym for den amerikanske rapperen og produsenten Madlib. Han ble først kjent gjennom sin solodebut Madlib Invazion i 2000, og har siden vært en sentral del av Madlibs musikalske univers. Quasimoto har gitt ut flere soloplater, inkludert The Unseen og The Further Adventures of Lord Quas. Han har også samarbeidet med en rekke andre artister, inkludert MF DOOM, J Dilla og D'Angelo. Quasimotos musikk er kjent for å være eksperimentell med innslag av jazz, funk, soul og andre sjangere.
Bakgrunn
Han ble født i Oxnard, California i 1973, og begynte å produsere musikk som ung.
Kjell Vidars 7
Kjell Vidars 7 er et musikkalbum med Kjell Vidars, utgitt i 1978.
Kyreneikere
Kyreneikere var en ultrahedonistisk gresk filosofiskole som ble grunnlagt på 300-tallet f.Kr., angivelig av Aristippos fra Kyrene, skjønt mange av prinsippene for skolen er antatt å ha blitt formalisert av hans sønnesønn av samme navn, Aristippos den yngre. Skolen er fått navn etter Kyrene, fødestedet til Aristippos. Det var en av de tidligste sokratiske skolene. Kyreneikerne lærte at den eneste vesentlige gode er behag, noe som ikke bare betydde fravær av smerte (slik som det var for Epikuros), men positive, behagelige følelser. Av disse var øyeblikkelige og forbigående gleder, særlig de fysiske, sterkere enn de av forventning eller fra minnet. De anerkjente dog verdien av sosiale forpliktelser og at glede og behag kunne bli oppnådd fra uegennyttige oppførsel. Skolen døde ut i løpet av et århundre og ble erstattet av epikuriske filosofi, som den var beslektet med.
Appearances (film)
Appearances er en britisk stumfilm fra 1921 regissert av Donald Crisp.
Kyreneikere
Skolens historie
Historien til den kyreneiske skolen begynner med Aristippos fra Kyrene, som ble født en gang rundt 435 f.Kr. Han kom til Athen som en ung mann og ble en elev av Sokrates. Arne Næss mener at han også var en elev av den førsokratiske Protagoras. Det er kun begrenset kunnskap av hans bevegelser etter at Sokrates ble dømt til døden i 399 f.Kr. Det sies at han for en tid var ved hoffet til Dionysios I av Syrakus, tyrannen på Sicilia (eller dennes sønn ved samme navn). Det er usikkert hvilken lære som ble tilskrevet skolen som ble formulert av Aristippos. Diogenes Laertios, som støttet seg på autoriteten til Sotion og Panaitios, har oppgitt en lang bokliste som det ble hevdet at Aristippos hadde skrevet, men han sier også ifølge Sosikrates av Rhodos skrev han ingenting. Blant hans elever var hans datter Arete som i sin tur lærte opp og videreformidlet filosofien til sin sønn Aristippos den yngre. Det var han, ifølge Aristokles, som gjorde sin bestefars lære om til et sammenhengende system. Det er likevel rimelig å hevde at grunnlaget for den kyreneiske filosofi ble lagt ned av den eldre Aristippos.
Etter tiden til den yngre Aristippos, brøt skolen opp i ulike fraksjoner, representert ved Annikeris, Hegesias og Theodoros, som alle utviklet rivaliserende fortolkninger av den kyreneiske lære, mange av dem var svar på det nye systemet av hedonistisk filosofi som ble utviklet av Epikuros. På midten av 200-tallet f.Kr. var den kyreneiske skolen blitt foreldet. Epikruisme hadde med suksess overvunnet dets kyreneiske rivaler ved å komme med et filosofisk system som var langt mer sofistikert.
Filosofi
Kyreneikerne var hedonister og hevdet at behag var det øverste gode i livet, særlig fysisk glede, noe de mente var mer intens og mer attråverdig enn mentale gleder. Behag og glede er det eneste gode i livet og smerte er det eneste onde. Sokrates hadde hevdet at dyd var det eneste menneskelige gode, men han hadde også akseptert en begrenset rolle for dets nytteverdi, og tillot lykke som et sekundært mål for moralske handlinger. Aristippos og hans tilhengere grep dette aspektet, og fremmet lykke som den primære faktor i eksistensen, benektet at dyd hadde noen vesentlig verdi.
Epistemologi
Kyreneikerne var kjent for deres skeptiske teori om kunnskap (erkjennelseslære). De reduserte logikk til en grunnleggende doktrine angående kritikk av sannheten. De forestilte seg at vi kan vite med bestemthet vår umiddelbare sanseerfaringer, eksempelvis at jeg har en søt fornemmelse akkurat nå, men vi kan ikke vite noe om objektenes natur, eksempelvis at honning er søtt. De benektet også at vi kan ha kunnskap om hvilke erfaringer andre mennesker har.
All kunnskap er umiddelbar fornemmelse. Disse fornemmelser er bevegelser som er utelukkende subjektive, og er smertefulle, likegyldige eller behagelige i henhold til om de er voldelige, rolige, eller dempet. Ytterligere er de helt og holdent individuelle, og kan på ingen måte bli beskrevet som å utgjøre absolutt og objektiv kunnskap. Følelse er derfor den eneste mulige kriterium for kunnskap og av adferd. Våre måter å bli berørt er alene det som vi kan vite noe om. Således er det eneste mål for alle er å oppnå velbehag.
Etikk
Kyreneismen deduserte et enkelt, universalt mål for alle mennesker basert på behag. Alle følelser er momentane, forbigående og ensartet. Det følger at tidligere og framtidig behag har ingen virkelig eksistens for oss, og blant de nåværende behag er det ingen sondring av noen form. Sokrates hadde snakket om sinnets høyere behag; kyreneikerne benektet gyldigheten av denne skjelning og hevdet at legemlige behag, som var enklere og mer intense, var å foretrekke. Øyeblikkelige og forbigående behag, fortrinnvis av fysisk form, er det eneste gode for menneskene.
Imidlertid kan en del handlinger gi umiddelbar behag ved at de skaper det motsatte av smerte. En klok person kan være i kontroll av sitt velbehag framfor å være underlagt dem, i motsatt fall ville smerte bli resultatet, og det krever bedømmelse for å vurdere livets ulike tilstander av behag. Lover og skikker burde bli tatt hensyn til og aktet. Selv om slike reguleringer ikke har noen vesentlig verdi i seg selv, vil handlinger som bryter skikker og lover føre til ubehagelig straff påført av andre. Likeledes er vennskap og rettferdighet nyttig ettersom de fremmer behag. Kyreneistene trodde på den hedonistiske verdien av sosiale forpliktelser og uegennyttig oppførsel. Som mange av de ledende utilitarister i dagens moderne samfunn, kombinerte kyreneismen med deres psykologiske mistro til populære bedømmelser om rett og galt, og deres faste overbevisning om alle slike distinksjoner er basert utelukkende på lov og konvensjoner, det likegyldige og ikke vaklende prinsippet om at den kloke bør søke behag av logisk årsaker, må avstå fra det om det er vanligvis ansett som galt eller urettferdig. Denne ideen, som utgjør en framtredende posisjon i tankesystemer til slike som Jeremy Bentham, Volney, og selv William Paley, var åpenbart av den viktigste betydning for kyreneikerne.
Senere kyreneikerne
Til en viss grad forsøkte disse filosofene alle å møte de utfordringer som ble fremmet av epikurismen, og suksessen til Epikuros var i å utvikle et filosofisk system som viste seg å være mer omfattende og mer sofistikert enn dets rivaliserende systemer.
Fylkesvei 4716
Fylkesvei 4716 (Fv4716) går mellom Sand kai og Berge i Suldal.
Før Sandsfjordbrua ble tatt i bruk 27. november 2015 var strekningen mellom Sand og Litlehaga del av fylkesvei 46. Ferjesambandet Sand–Ropeid som nå er nedlagt var da en del av vei 46. Strekningen var deretter en tid del av fylkesvei 689 før den fikk eget nummer.
Frem til 2019 hadde veien betegnelsen fylkesvei 690 og var primær fylkesvei. Fra 2019 har den fått firesifret nummer, men er fortsatt primær fylkesvei. Firesifrete nummer skilter imidlertid vanligligvis ikke.
Knut Solem
Knut Solem (født 30. juli 1946) er en norsk diplomat og ambassadør.
Solem har vært generalkonsul i Rio de Janeiro i Brasil, samt ambassadør til De forente arabiske emirater med sideakkreditering til Qatar. I 1996 ble han utnevnt til ambassadør i Singapore og fikk samme år sideakkreditering til Brunei og Myanmar. Etter en periode som spesialrådgiver og avdelingsdirektør i Utenriksdepartementet, ble han i 2005 utnevnt til ambassadør i Mexico. Påfølgende år fulgte sideakkreditering til Cuba. Han var ambassadør i Manila på Filippinene fra 2009 til 2014.
Solem ble i 1995 utnevnt til ridder av 1. klasse av St. Olavs Orden. I 2006 ble han utnevnt til kommandør av Den Kongelige Norske Fortjenstorden.
Lasse Wellander
Lars-Ove «Lasse» Wellander (1952–2023) var en svensk gitarist, låtskriver, sanger og musikkprodusent. Han er blant annet kjent for sitt mangeårige samarbeide med ABBA, der han medvirket på flertallet av plateinnspillingene deres og alle de store turnéene.
Lasse Wellander startet sin karriere 16 år gammel i gruppa Peps & Blues Quality. Etter starten ble han med i flere band og samarbeidet med en rekke artister og band, både i studio og live/TV. Han hadde i mars 2020 ifølge SAMI (Svenska Artisters och Musikers Intresseorganisation) medvirket på over 6,331 låter fordelt på 1,700 utgivelser og album.
Bakgrunn
Lasse Wellander ble født i utenfor Nora i Västmanland i Örebro län i Sverige. Han var sønnen til Åke Wellander og Anne-Marie, født Eriksson.
Erichius
Erichius er en slekt av biller som hører til familien hjortebiller (Lucanidae) i gruppen skarabider (Scarabaeoidea).
Lasse Wellander
Musikkarrieren
Da Wellander var 16 år i 1968 flyttet familien fra Nora kommune til byen Örebro og han kom da i kontakt med bandet Blues Quality, med Peps Persson, som trengte en gitarist. Han begynte å spille i bandet i et par år.
Erichius
Utseende
Middelsstore, avlange, svarte eller svartbrune hjortebiller. Pronotum og dekkvingene har ofte en gul randstripe. Hannene har påfallende bredt hode, men kjevene er ikke svært store, nokså korte og mer eller mindre trekantede. Kroppen har gjerne noen områder dekket av hårlignende skjell, andre ikke, slik at de dannes et mønster av blanke og matte felter.
Levevis
Artene mangler flygevinger og kan ikke fly.
Utbredelse
Slekten er bare kjent med sikkerhet fra Chile og Argentina.
Lasse Wellander
Musikkarrieren
Fra 1969 startet han med studioinnspillinger, og han var deretter vart med på en rekke album, og samarbeidet med en rekke artister, for eksempel Povel Ramel, Magnus Uggla, Ted Gärdestad, Siw Malmkvist, Björn Skifs, Lill-Babs og ABBA.
Erichius
Systematisk inndeling
Disse artene er vanligvis blitt regnet til slekten Pycnosiphorus.
Lasse Wellander
Musikkarrieren
1974 blev han kontaktet av Björn og Benny i ABBA. I tillegg til plateinnspillinger var han med på alle de større turneene til ABBA. Han var også med på Chess-prosjektet og Mamma Mia!.
1976 slapp Wellander sitt første soloalbum, Electrocuted. Siden samarbeidet han med Lundell, deretter startet Wellander og Ronander et samarbeid kalt Wellander & Ronander. De utga også et album. Efter det ble det flere turneer med ABBA, for både Wellander og Ronander.
Han var medlem i flere band, blant annet Low Budget Blues Band, og han hadde også, i en periode, vart gitarist i Vikingarna.
I 2000-årene arbeidet han med studioarbeid og webdesign. Han hadde tidligere utgitt noen soloalbum, og efter 2017 også singler.
Sammen med forfatteren Lars Fallgren fra Nora gav han 2021 ut sin første barenvise på cd, der Wellanders samboer Lena Larsson sang og Kristian Lakeson i Siggeboda spilte piano.
Welhavens gate 9 (Moss)
Welhavens gate 9 er et historisk bygg lokalisert i Moss kommune. Welhavens gate 9 sin tidligere gateadresse var kongens gate 37. Huset har gjennom tidene skiftet husnummer opptil flere ganger. Tidligere gatenavn i Welhavens gate var Raadet, frem til 1882. Etter den store bybrannen i Moss i 1881, som rammet 39 hus, fikk mange av husene nye nummer. Som en konsekvens av bybrannen fikk Welhavens gate 9 husnummer 37. Mellom 1885 og 1904 ble det reist en bygning til med nummer 37 i Kongens gate. I 1910 ble huset delt i to leiligheter; leilighet 1 og leilighet 2. Huset ble igjen ombygd i 1980, og fikk vernedato fra 01.04.2018.
Historie
Welhavens gate 9 - også tidligere kjent som kongens gate 37 og før dette Raadet 172, ble oppført før 1790. Det var i denne perioden frem til før 1800 at Thora Nilsen eide eiendommen. Kjøpmannen Iver Johannes Prydz (1769 Fredrikstad – 1839 Moss) tok så over Raadet 172 etter Thora i 1803, da han ble ansatt hos Andreas Chrystie for å drive forretninger. Iver Prydz bodde der med sin kone Anne Sofie Birkenbusch og deres sju barn helt frem til han døde i 1839. Da tok hans sønn Johannes Prydz (1812-1873) over gården etter sin far, og bodde der med sin kone Gunhild Marie Hansen og deres fire barn.
Da Johannes Prydz døde i 1873, tok hans sønn Ferdinand Prydz (1849-1903) som var sjømann over tomten og stod som eier etter bybrannen 6. juli i 1881. Der bodde han sammen med sin kone Bertha Kathinka Finnemann og deres seks barn. På eiendommen var det nå to bygninger i stedet for en. I den nederste bygningen var det leiligheter, mens i den øverste bygningen hadde Prydz en kolonial med salg av brennevin.
Welhavens gate 9 i dag
Trafikkskolen Wright ligger i dag i Welhavens gate 9. Til dags dato er byggingen ganske lik utseendemessig som den var i 1913.
Beboere
Folketellingen i 1910 viser at huset har blitt delt inn i leilighet 1 og 2. Leilighet 1 har i dag gateadresse Welhavens gate 15, mens leilighet 2 har gateadresse Welhavens gate 9.
Leilighet 2:
1910
I leilighet 2 bodde familien Jensen, bestående av vognmann Edvard Christian Jensen og hans samboer Ellen Marie Pedersen som var hjemmeværende. Paret hadde ingen barn. De to kjøreguttene Ragnvald Pedersen og Karl Magnussen bodde også i huset på den tiden. I digitalarkivet er det i tillegg oppgitt at husleien var 250 kr per år, som tilsier at familien leide boligen.
1914
I Leilighet 2 bodde nå Familien Edstøm, bestående av Nils Hjalmar Edstøm som arbeidet på cellulosefabrikken, gift med Ragnhild Lovise Edstrøm som da var hjemme med deres fire barn, Asta Marie, Jens Robert, Gunvor Jensine og Rolf Hjalmar.
Byggestil
Welhavens gate 9 er et bolighus i tre laftet med panelkledning. I vikingtiden og frem til midten av 1800-tallet, var Lafteverk en type bærekonstruksjon som var vanlig å bruke for å bygge trehus i Norge. Huset var et alminnelig våningshus, og tomten hadde stall, fjøs, vognskjul og vedbod.
Et våningshus er et bolighus på en gård, og stammer fra det tyske ordet «wohnen», som betyr å bo. På et fotografi av huset (Gustaf Lindman, Moss by- og industrimuseum, MBIF.2000.014-017) ser man at det er fem vinduer foran, som hadde tydelig markerte vinduskarmer. Huset er bygget i tre, med en liten grunnmur under. Bygget er svært likt den dag i dag, med likt antall vinduer og lik størrelse på bygget. Men vi kan likevel se at det har blitt foretatt endringer i løpet av de siste årene. Det har forandret seg fra stående til liggende panel. Flere dekorative detaljer er borte i dag, taksteinene er skiftet ut og pipene er fjernet. I dag er det et mer modernisert hus, med mye enklere struktur enn før. Det dekorative er redusert.
Gretna (sommerfugl)
Gretna er en gruppe (slekt) av sommerfugler som tilhører familien smygere (Hesperiidae).
Utseende
Middelsstore til ganske store (vingespenn 35-60 millimeter), slankvingede smygere. Vingene er mørkbrune med lysere flekker på forvingen, bakvingens underside kan være litt spraglete.
Utbredelse
Slekten er utbredt i Afrika.
Marx Engels-forum
Marx Engels-forum (tysk: Marx-Engels-Forum) er en minnepark i Mitte i Berlin, opprettet i 1980-årene. Parken ligger mellom Spandauer Straße og Spree, like ved Berlin rådhus.
Parkområdet var før den andre verdenskrigen bebygget med boliger, som i krigens sluttfase ble sterkt skadet av allierte bombeangrep. Det var allerede på 1950-tallet planer om å lage et minnesmerke over Marx og Engels, sentralt i byen. På 1970-tallet bestemte DDR-myndighetene seg for å opprette parken ved Berlin rådhus; de gjenværende ruinene av bolighusene i området ved rådhuset ble revet og parken anlagt der.
Statuene av Karl Marx og Friedrich Engels, utført av Ludwig Engelhardt og reist i 1986 sto opprinnelig sentralt i parken. Skulpturen er nå flyttet til nærmere Karl Liebknecht-broen, dette som følge av byggearbeider i forbindelse med en ny undergrunnsstasjon, Berliner Rathaus for linje U5. Figurene vender nå blikke vestover og ikke mot øst, slik de gjorde da anlegget ble etablert.
I parken finnes også relieffverket Alte Welt (Den gamle verden) av Werner Stötzer, et sinnbilde for den vitenskapelige kommunismens betydning for overvinnelsen av undertrykkelse og utnyttelse.
Anne of Little Smoky
Anne of Little Smoky er en amerikansk stumfilm fra 1921, regissert av Edward Connor.
Romerike Sparebank
Historie
Banken ble opprettet 29. juni 1887 som Lillestrøm Sparebank, for å betjene Lillestrøm og det stadig voksende sagbruksmiljøet.
Anne of Little Smoky
Handling
Når myndighetene gjør Little Smoky-regionen til et skog og vilt-reservat, føler Brockton-familien at disse planene forhindrer dem fra å bruke området som de selv ønsker. Skogforvalter Bob Hayne forelsker seg i Anne, datteren til Brockton-klanens leder.
Romerike Sparebank
Egne lokaler fra 1924
Frem til 1924 arbeidet banken fra forskjellige leide lokaler, men kjøpte i 1923 eiendommen Storgata 3A. Her ble banken drevet i vel 60 år, med store ominnredninger i 1954 og 1966.
Anne of Little Smoky
Handling
Men Anne blir snart veldig misunnelig når Bob forsvarer Gita, en sigøyner-kvinne mot uønsket oppmerksomhet. Men Bob arresterer Annes far, men Brockton blir frikjent etter at Anne stjeler bevisene mot ham. Det blir også antatt at Bob kan ha myrdet Ed Brockton, som nylig har forsvunnet.
Romerike Sparebank
Egne lokaler fra 1924
I 1984 gikk banken inn i et samarbeid med UNI Storebrand om å reise eiendommen Torvet 5 i Lillestrøm i et sameieforhold.