cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Glansvinger
Ytre bygning
Antennene sitter over og helt inntil fasettøynene. Antennene er trådformet og består av sylindriske ganske like ledd. Leddene er ofte farget slik at antennen får små ringer i svart og hvitt. Antenneklubben er flat eller skålformet. Fasettøynene er store og vanligvis mørke. Noen arter har øyne med korte fine hår, andre har hårløse øyne. Hodet er smalt foran, palpene er store og framoverrettet. Sommerfuglene skiller seg fra de fleste andre insektene ved at munnen, hos de voksne, er omformet til en lang sugesnabel (proboscis). Den finnes mellom palpene, litt langt nede, under hodet og er rullet opp i en spiral, når den ikke er i bruk. Munnen har ikke kjever og lepper. Larver har bitende munndeler med kjever.
Masako Hozumi
Hozumi deltok i junior-VM 2005 i Seinäjoki, der hun vant 3,000 m og ble nr. 7 sammenlagt. Ett år senere ble hun nr. 9 og tok bronse i lagtempo med det japanske laget under junior-VM i Erfurt. Hun debuterte i verdenscupen i november 2006. To år senere tok hun sin første pallplassering i verdenscupen da hun ble nr. 3 på 3,000 m i Berlin.
Glansvinger
Ytre bygning
På det mellomste beinparet er børsten på skinnbeinet (tibia) godt utviklet. Beina er godt utviklet hos hunnene, som bruker alle beina til å gå med, mens hannene har noe reduserte frambein og går på de fire bakerste beina. Det doble kloleddet på frambeina mangler eller er redusert.
Masako Hozumi
Under allround-VM på Hamar i 2009 tok hun en overraskende fjerdeplass sammenlagt. Etter flere gode resultater i verdenscupen var hun en av favorittene på langdistansene under OL i Vancouver 2010, men skuffet noe individuelt med en sjetteplass på 3,000 m som beste resultat.
Glansvinger
Indre organer
Bakkroppens indre organer hos glansvinger består av fordøyelses-, forplantnings- og åndedrettsorganer. Åndedrettet hos sommerfugler foregår ikke ved lunger, men ved at luft hentes inn og ut av kroppen gjennom små hull, kalt stigma, i hudskjelettet. I kroppen er det et svært finmasket system av trakéer som leder oksygenet til kroppens vitale deler. Sommerfugler har ikke blod, men en blodvæske som sirkulerer i kroppen, den pumpes rundt av et avlangt rørformet hjerte. Brystpartiet består for det meste av vingenes muskulatur. I hodet, men også i resten av kroppen, finnes sanseorganer for syn, smak og lukt. Nervesystemet består, i likhet med alle leddyr, av en bukmarg med to nervestrenger og én nerveknute (ganglion) i hvert kroppssegment. Den første nerveknuten, som ligger foran munnåpningen, er spesielt stor og omtales som hjerne.
Masako Hozumi
Hun la opp i 2014.
Glansvinger
Egg
Eggene er flate, med et fint punktert mønster, de fleste omtrent 1 millimeter brede, eller litt mer. Mellom de ulike delgruppene er eggene noe ulike, men innbyrdes i slektene kan eggene være svært lik hverandre. Noen arter legger få, men noe store egg, andre mange små egg.
Opprør
Opprør er voldelig reisning mot myndigheter eller andre makthavere. Et mindre opprør kalles gjerne oppstand, mens et større opprør kan utvikle seg til borgerkrig eller væpnet revolusjon.
Glansvinger
Larvene
Larvene har generelt tykk hud og er ganske hardføre. De fleste har en grønnlig eller brunlig farge, ofte med en eller flere lengdestriper. Undersiden er flat, mens oversiden er hvelvet. Larvens kropp smaler litt bakover. På bakkroppen har eldre larver har et par tentakler, som kan skytes ut og trekkes inn igjen. Kjertelen som produserer aminosyrer og det sukkerholdige stoffet, finnes på larvens sjuende bakkroppsledd.
Opprør
I folkeretten anses opprør som et indre anliggende, med mindre opprørerne blir anerkjent som krigførende. I ethvert tilfelle er det folkerettsstridig når utenforstående stater støtter et opprør.
Kasakhstan under Vinter-OL 2002
Kasakhstan under Vinter-OL 2002. Femti sportsutøvere fra Kasakhstan deltok i sju sporter, alpint, freestyle, hurtigløp på skøyter, langrenn, skiskyting, skihopping og ishockey under Vinter-OL 2002 i Salt Lake City i USA. Kasakhstan, som deltok for tredje gang i et vinter-OL, vant ikke noen medaljer. Beste plassering var en åttendeplass i ishockey for damer. Skøyteløperen Radik Biktsjentajev var Kasakhstans flaggbærer under åpningsseremonien.
Opprør
Norge
I Norge straffes opprør med fengsel inntil 15 år, i grove tilfeller inntil 21 år. Etter den militære straffelov anses det også som opprør når flere krigsmenn i fellesskap søker
Glansvinger
Larvene
Bak hodet, på bryststykket, som består av tre ledd, er det tre par bein. Lengre bak har larvene noen bukføtter, som ikke er egentlige bein, men utvekster larven kan bruke til å holde seg fast. Lengst bak har den en analfot.
Larvehodet er vanligvis beskyttet av en framoverstikkende nakkehud. Larvens hode består av en hard hodekapsel med noen punktøyne. Under øynene er det noen små antenner larven bruker til å finne riktig føde. Larver har bitende munndeler.
Larvens bakkropp består nesten bare av fordøyelsessystemet. Dette er ganske kort og mye av maten larven spiser passerer før all næringen er tatt opp. Avføringen kommer ut som små kuler helt bakerst på kroppen. Larvene ånder gjennom små åpninger langs kroppens sider, som gir luft til trakéne.
Puppen
Puppene er bønneformet og urørlige, de ligner ofte plantedeler som frø og lignende. Hos noen arter er puppen festet i et magebelte, til et blad eller lignende. Mens andre arter mangler magebeltet.
Levevis
Glansvinger har en rolig og gjerne flagrende flukt. Ofte flyr de korte turer fra blomst til blomst. Men om det kreves kan de fly hurtig et godt stykke. Om natten og i overskyet vær hviler dagsommerfuglene. Mange arter foretrekker å sitt høyt og ofte noe synlig på planter eller i trær. Om de blir truet kan de derfra raskt fly i sikkerhet. Vingene holdes sammenlagt opp fra kroppen, og den noe spraglete vingeundersiden gir sommerfuglen kamuflasje og beskyttelse.
Føde
De aller fleste glansvingelarver lever som planteetere. Voksne glansvinger lever av nektar de suger opp fra blomstene på ulike planter (urter). Sugesnabelen, på hodets underside, gir sommerfuglen mulighet til å nå inn i dype blomster for å suge til seg nektar. Snabelen gjør at sommerfugler er avhengig av flytende føde.
Noen arter lever i samspill (symbiose) med maur. De fleste lever på vertsplanten og får beskyttelse av maur. Til gjengjeld får mauren honningdugg av glansvingelarven. Noen lever, i maurtuer, av mat maurene har samlet. Men andre arter lever som planteetere i de første larvestadiene, men senere som rovdyr, på andre mindre insekter som larver av maur eller bladlus.
Larvene
Larvene er radikalt forskjellige fra de voksne, både i levevis og i kroppsbygning. Larvene er trege og ikke særlig skye. De har ingen synlige forsvarsfunksjoner, som å kaste hodet til siden fram og tilbake eller å rulle sammen kroppen, ved berøring. De fleste larvene kan utskille et sukkerholdig stoff og aminosyrer fra noen kjertler på bakkroppens sjuende ledd. Maur tiltrekkes av og spiser dette stoffet, samtidig gir dette sommerfuglen en viss beskyttelse. De to tentaklene på bakkroppens åttende ledd hos eldre larver, produserer trolig et feromon som styrker sameksistensen med maurene ytterligere.
Larvens kroppstemperatur er mellom 35 og 38 C°. Ved lavere temperatur blir larven inaktiv. Derfor krever larver hos dagsommerfugler gjerne sollys for å være aktive. Om det blir for varmt regulerer larven temperaturen ved å oppsøke skygge.
Forplantning
Hannene patruljerer gjerne over et større område for å finne en hunn. Paringen skjer ved sammenkobling mellom de to kjønnene. Under paring utskiller hannene en duft fra små duftskjell på vingene, dette kan være med å gjøre hunnen mer villig til å pares. Om et par forstyrres under paring, flyr vanligvis hannen, mens hunnen blir hengende passivt. Hos andre dagsommerfugler er dette motsatt. Hunner som har paret seg inntar ofte en spesiell stilling, hvor vingene holdes noe flat og utbredt, mens bakkroppen løftes opp.
Glansvinger tilhører gruppen av insekter med fullstendig forvandling (holometabole insekter), som gjennomgår en metamorfose i løpet av utviklingen. Mellom larvestadiet og det voksne stadiet er et puppestadium, en hvileperiode, der sommerfuglens indre og ytre organer endres. Larvens bøyelige og myke kropp omdannes til en puppe med et hardt skall. Når skallet er hardt begynner omdanningen fra larve til den voksne (imago) glansvingen. De indre organer brytes i varierende grad ned til en cellemasse. En omorganisering skjer, og dyret bygges opp igjen.
Puppeperioden varierer etter temperaturen. De fleste glansvinger har et puppestadium på mellom to til fire uker.
Overvintringen skjer både som egg, som larve eller som utvokst (imago) sommerfugl.
I sameksistens med maur
Noen glansvinger lever som larver i større eller mindre grad i sameksistens (kommensialisme, symbiose og i noen tilfeller som parasitter) med maur. Så mye som omtrent 75 % av artene har ett eller annet forhold til maur. Dette er et særtrekk hos glansvinger. Disse larvene kan utskille et sukkerholdig stoff og aminosyrer fra noen kjertler på bakkroppen. Dette tiltrekkes maurene av, som beskytter glansvingelarvene. Noen glansvingelarver kan produsere svake lyder og vibrasjoner i plantene. Dette for å tiltrekke seg maur.
Enkelte arter maur tolererer også at maurens larver blir spist av glansvingelarven, slik det er tilfellet hos Maculinea arion. De unge larvene lever sine første tre hudskifter på planter, på normalt vis, som planteetere. I det fjerde hudskiftet mister larven interessen for å spise blad fra planter og begynner å vandre omkring. Fra og med det fjerde hudskiftet fungerer også kjertelen på ryggen som skiller ut det sukkerholdige stoffet. Maur, særlig fra slekten Myrmica, oppsøker etterhvert larven og forsyner seg av stoffet. Larven lar seg bære inn i maurtuen. Her fortsetter den å produsere sukkerholdig væske til maurene, mens den lever av mat maurene har samlet inn eller som rovdyr på maurens larver. Den fullfører sin utvikling i maurtuen og har også puppestadiet der. Når den klekker, etter tre – fire uker, kryper sommerfuglen uhindret ut av maurtuen.
Utbredelse
Glansvinger er utbredt i hele verden unntatt i Antarktis og sjeldent over alpin sone i fjellet. De fleste arter finnes i varmere strøk. I Norge finnes tiriltungeblåvinge og ildgullvinge nær sagt alle steder med noe gress og åpne enger. Noen arter lever på lyngheier eller i åpen skog, mens andre kan være tilknyttet en helt særegen naturtype, slik som tilfellet er hos Lysandra coridon som bare lever der grunnen er svært kalkrik.
Glansvingene utgjør omtrent 40 % av alle kjente dagsommerfugler.
Sårbare
Mange av glansvingene lever på åpne blomsterrike enger i kulturlandskapet. Dette er en naturtype som blir sjeldnere og sjeldnere, på grunn av endringene i jordbruk og landbruk. Eller de kan være avhengig av en spesiell næringsplante, være tilknyttet en helt spesiell biotop. Flere av artene er i tilbakegang og flere finnes på Norsk rødliste for arter over truede arter.
Av verdens truede dagsommerfugler, utgjør glansvingene nær 30 %. På IUCN rødliste er 100 arter oppført.
Systematisk inndeling
Slektskapet innen gruppen glansvingene er avklart i ulik grad. Derfor kan endringer skje, særlig for de tallrike tropiske artene. Det har vært ulike måter å dele gruppen inn i. Tradisjonelt har glansvingene vært inndelt i de fire underfamilier.
Noen har regnet underfamiliene Lipteninae, Liphyrinae, Curetinae og Poritiinae med, slik at det tilsammen ble åtte underfamilier.
Andre entomologer som arbeider med taksonomi inkluderer underfamilie Riodininae. Delgruppen Riodininae regnes som en selvstendig familie (søstergruppe) med navnet Riodinidae i nyere systematiske arbeider.
Hauk Heyerdahl
Hauk Heyerdahl (født 1. oktober 1970) er norsk skuespiller.
Han er daglig leder av The Global Ensemble agency og førsteamanuensis i skuespillerfag ved Høyskolen Kristiania.
Heyerdahl er oppvokst i Kristiansand og bosatt i Oslo. Han er utdannet ved Statens Teaterhøgskole (1996-99) og ved Lee Strasberg Theatre and Film Institute i London og New York (1995-96). Han har en master i kunnskapsledelse fra Nord universitet. Masteroppgaven leverte han sammen med Ellen Mari Burheim og Per Børre Seloter; den omhandlet Me Too-kampanjen og hvordan den påvirket kulturen ved et teater i Norge i 2020.
Han har erfaring både fra teater, film og tv, blant annet Nationaltheatret, Det norske teatret, Oslo Nye Teater, samt frie grupper som !bang, Passage Nord og Visjoner Teater. I tillegg til sin lange erfaring som skuespiller har han også vært engasjert som regissør ved Unge Viken Teater.
I 2018 ble Heyerdahl valgt til styreleder i Skuespiller- og Danseralliansen (SKUDA). Han var styreleder i Norsk Skuespillersenter fra 2011 til 2015, og styremedlem i Dramatikkens hus i perioden 2010–2014.
Familie
Hauk Heyerdahl er sønn av billedkunstneren Marius Heyerdahl. De tilhører den norske Heyerdahl-slekten.
Tom Ransley
Tom Ransley (født 6. september 1985) er en britisk roer som spesialiserer seg i åtter. Han representerte landet sitt i Sommer-OL 2012 i London, der han tok bronse i åtter.
Han tok gull i Sommer-OL 2016.
Nyttårsaften 2016 ble han utnevnt til medlem av Order of the British Empire.
The Battle of New Orleans
«The Battle of New Orleans» er en amerikansk sang skrevet av Jimmie Driftwood. Den fremstiller slaget ved New Orleans i 1815 fra perspektivet til en amerikaner som kjemper med Andrew Jackson mot de britiske styrkene, men tonen er munter. Driftwood fikk en Grammy for «årets låt».
Den har blitt spilt inn på plate av mange musikere, men den som oftest blir assosiert med denne sangen er Johnny Horton. Hans versjon toppet Billboard Hot 100-listen i 1959.
I Billboard magazines rangering av toppsangene fra de første femti årene til Billboard Hot 100-listen var «The Battle of New Orleans» rangert som den 28. sangen totalt og som den 21. countrysangen.
Historie
Melodien har sine røtter i en velkjent felemelodi, «The 8th January», som var datoen for slaget ved New Orleans. Jimmy Driftwood, en rektor fra Arkansas, hadde en lidenskap for historie, ga en historisk redegjørelse omkring slaget til denne melodien i et forsøk på å få elevene interessert i å lære historie. Det virket og Driftwood ble kjent i regionen for sine historiske sanger. Han ble gjenoppdaget i slutten av 1950-årene av Don Warden og underskrev til slutt en platekontrakt med RCA, som han spilte inn tolv sanger for i 1958, blant annet «The Battle of New Orleans».
Andre versjoner
Som nevnt innledningsvis var Johnny Hortons versjon fra 1959 den best kjente innspillingen av sangen. Den utelater de milde bannordene og flere av de historiske referansene til originalen. Horton spilte også inn en alternativ versjon for utgivelse i land i Det britiske samveldet med en mer fordelaktig tekst angående britene. Ordet «British» var erstattet med «rebel» (opprører).
«The Battle of Kokamonga»
Countryparodikerne Homer and Jethro hadde en hit med sin parodi «The Battle of Kokamonga». Teksten ble skrevet av J.J. Reynolds. Singlen ble utgitt for RCA Victor i 1959 og hadde produksjonsarbeid av Chet Atkins. I denne versjonen skifter scenen fra et slagsted til en leir, og hvor kampen blir endret til at guttespeiderne jager etter pikespeiderne.
Norsk versjon
Terje Mosnes har skrevet en norsk tekst. På norsk bærer den tittelen «Heia Norge!».
Peter II av Russland
Peter II av Russland (russisk: Пётр II Алексеевич, Pjotr II Aleksejevitsj) (født i St. Petersburg, død  i Moskva) var russisk keiser fra 1727 til sin død i 1730. Han var den eneste sønn av Peter den stores sønn fra første ekteskap, tsarevitsj Aleksej Petrovitsj, som ble torturert til døde av sin far og fyrst Mensjikov.
Peter Aleksejevitsj ble i stor grad ignorert av Peter den store og ble først tsar etter at Katarina I, Peter den stores andre kone, var død. Peter den II døde av kopper i 1730, samme dag som han skulle gifte seg med fyrstinne Katarina Dolgorukaja. Peter II var den siste mannlige dynast av huset Romanov. Etter hans død gikk tronen over til Ivan Vs datter Anna Ivanovna.
Stridsvogner under første verdenskrig
Stridsvogner kom først i bruk under første verdenskrig.
Winston Churchill hadde sett Rolls-Royce panserbiler i bruk i 1914, og hadde hørt om planer om å lage et beltegående kampkjøretøy. Han var på den tiden marineminister, og nedsatte Landskipskomitéen for å utvikle dette nye våpenet. Selv om stridsvogner opprinnelig ble kalt landskip av komitéen, ble det hetende tank på engelsk, etter en avledningsmanøver for å skjule hva som egentlig ble utviklet. Britiske aviser ble nemlig nysgjerrig på den store mengde jern og stål som ble fraktet til spesifikke fabrikker. På spørsmål om hva det gjaldt, fikk de til svar fra myndighetene at det dreide seg om bygging av «water tanks».
Stridsvognen var med på å gjøre skyttergravskrigen umoderne, og tusener av stridsvogner i bruk av britiske og franske styrker var med å bidra til allierte seire. I begynnelsen var det blandede resultater ved bruk av stridsvogner, da de var svært upålitelige. Tyske styrker brukte stort sett et lite utvalg av erobrede styrker, da de bare produserte tyve av sitt eget design A7V.
Egenskapene til stridsvognene
Stridsvogner som ble planlagt og laget som prototyper under krigen, men som kom i tjeneste etterpå.
Kilder
Stridsvagn
Hendiadyoin
Hendiadyoin eller hendiadys er latiniserte former av den greske uttrykket ἓν διὰ δυοῖν, hèn dià duoîn, «ett gjennom to», og er en billedlig talemåte brukt for å beskrive en tanke ved hjelp av to ord bundet sammen av en konjunksjon. Eksempler på dette er uttrykkene «god og varm» eller «stor og sterk».
Henry T. Weinstein
Henry T. Weinstein (født 12. juli 1924, død 17. september 2000) var en amerikansk teater- og filmprodusent.
Biografi
Henry T. Weinstein ble født i Brooklyn i New York. Han utdannet seg ved City College og tok en mastergrad i drama på Carnegie Institute of Technology.
Etter å ha jobbet som teater- og TV-produsent fikk han jobben som produsent for Marilyn Monroes siste film, Something's Got to Give, i 1962. Weinstein utviklet et vennskap til Monroe, men innspillingen av filmen var preget av store forsinkelser grunnet hennes stadige sykefravær. Hun fikk til slutt sparken, men fikk jobben tilbake da motspiller Dean Martin nektet å spille inn filmen med noen andre enn henne. Filmen ble likevel aldri fullført grunnet Monroes død kort tid etter. Weinstein uttalte seg om den problemfylte innspillingen i dokumentaren Marilyn Monroe: The Final Days, som ble vist på TV i 2001.
Han var visepresident for produksjonsavdelingen til American Film Theatre, som produserte en rekke filmversjoner av teaterstykker mellom 1970 og 1975. Blant filmene var A Delicate Balance, med Katharine Hepburn, Paul Scofield og Joseph Cotten i hovedrollene, og Tre søstre, med Laurence Olivier, Alan Bates og Joan Plowright i hovedrollene.
Weinstein pensjonerte seg på midten av 1990-tallet. Han døde 17. september 2000 i Boca Raton i Florida, etter lang tids sykdom.
Avo Keel
Avo Keel (født 1. oktober 1962) er en estisk sandvolleyballspiller.
Mikojan-Gurevitsj MiG-27
Mikojan-Gurevitsj MiG-27 (russisk: Микоян и Гуревич МиГ-27; NATO-kallenavn: «Flogger-D/J» ) er et lavangrepsfly med variabel vingegeometri som opprinnelig ble bygget av Mikojan-konsernet i Sovjetunionen og senere lisensprodusert i India av Hindustan Aeronautics som Bahadur («tapper»). Flyet er basert på jagerflyet Mikojan-Gurevitsj MiG-23 og er en videreutvikling av angrepsflyvariantene av denne, MiG-23B og MiG-23BN, og derfor optimalisert for luft-til-bakkeangrep. I motsetning til MiG-23 kom ikke MiG-27 i utbredt bruk utenfor Russland, siden de fleste land i stedet valgte MiG-23BN og Sukhoj Su-22. Flyet er i dag kun fortsatt i aktiv tjeneste hos luftstyrkene til India, Kasakhstan og Sri Lanka i bakkeangrepsrollen. Alle russiske og ukrainske MiG-27-fly har blitt tatt ut av tjeneste.
Prototypen av MiG-27 fløy første gang 17. november 1972 som MiG-23BM, først når flyet ble operativt i februar 1975 fikk det betegnelsen MiG-27.
Gene Hoglan
Karriere
Hoglan fikk sitt første trommesett da han var 13, og han er helt og holdent selvlært. I 1984 begynte Hoglan sin musikkarriere som lystekniker på en turné for det nyskapende thrash metal-bandet Slayer, hvor han også spilte trommer under lydprøvene. Han var også medlem i bandet War God med Michelle Meldrum. På slutten av året ble han spurt om å slutte seg til thrash metal-bandet Dark Angel som trommeslager. Han skrev de fleste tekstene for Dark Angels tre neste album. Han ble bedre kjent på midten av 1990-tallet da han spilte med Death, på samme tid som bandlederen Chuck Schuldiner tok den gruppen mot en mere progressiv stil. Deretter spilte han inn et album med thrash metal-bandet Testament, og ble kjent med den canadiske multi-instrumentalisten Devin Townsend, noe som skulle bli et varig vennskap. Han har siden da spilt inn mange album med Townsend, både som medlem i speed/industrial/death metal-bandet Strapping Young Lad og under Devin Townsends navn.
Mikojan-Gurevitsj MiG-27
MiG-27 ( MiG-23BM ) var en svært omarbeidet variant av MiG-23B, og endringene inkluderte blant annet et nytt forenklet skrog og et forenklet luftinntak, som sammen med andre endringer utgjorde en vektbesparelse på 300 kg på bekostning av topphastigheten, den gamle GSj-23 kanonen ble skiftet ut med den mer effektive GSj-6-30, nyttelasten ble økt og flyet ble utstyrt med et nytt digitalt våpen- og navigasjonssystem.
Gene Hoglan
Karriere
Hoglan var også med i et death metal-band kalt Tenet, et påfunn fra Strapping Young Lads gitarist Jed Simon, fra 2003 til 2007. Hoglan forlot bandet i januar 2007, men returnerte allerede i juni 2007.
Mikojan-Gurevitsj MiG-27
Produksjonen inkluderte 360 MiG-27 ( «Flogger-D» ), 197 av den mer avanserte MiG-27K ( «Flogger-J» ) og 162 av den rimeligere og mindre avanserte, men mer robuste, MiG-27M ( «Flogger-J» ). I tillegg ble 165 MiG-27M produsert i India.
Gene Hoglan
Karriere
I 2004 steppet Hoglan inn for Martin Lopez fra det progressive metal-bandet Opeth for Vancouver-konserten på Opeths Lamentations-turné, etter at Lopez etter sigende hadde fått panikkanfall. Opeths trommetekniker hadde steppet inn på de to foregående konsertene på turnéen, og Martin Lopez kom tilbake til bandet til konserten i Seattle.
Mikojan-Gurevitsj MiG-27
India er den største brukeren av MiG-27 etter at Russland trakk flytypen tilbake fra operativ tjeneste i 1994. Flere av de gamle sovjetrepublikkene overtok flytypen, men antageligvis har bare Usbekistan og Kasakhstan brukt flytypen operativt. Ukraina har solgt noen av sine til Sri Lanka.
Gene Hoglan
Karriere
I 2005 steppet Hoglan igjen inn for Martin Lopez på mesteparten av Sounds of the Underground-turnéen, ettersom Lopez igjen begynte å få flere panikkanfall. Hoglan spilte dobbelt en periode, ved først å spille en konsert for Strapping Young Lad for senere samme kveld å opptre med Opeth. Det ble senere opplyst at Lopez hadde en sjelden blodsykdom som han nå fikk behandling for. Hoglan opptrer også i Opeths musikkvideo «The Grand Conjuration», ettersom de filmet denne på turnéen mens de var i Los Angeles.
Andre band har også hentet inn Hoglan som en session-trommeslager. Han har spilt inn album med det norske black metal-bandet Old Man's Child og det danske death metal-bandet Daemon. I tillegg har han utført produksjons- og teknikeroppgaver på andre album og demos. Han ble også spurt om å spille trommer for death metallerne Nile på deres album In Their Darkened Shrines, men han avslo og anbefalte Tony Laureano som et bedre valg. Han ble spurt en gang til, men sammen med Derrek Roddy anbefalte han den greske trommeslageren George Kollias for dem, ettersom Nile «ikke er i min musikksmak», som han sa. Siden da har Hoglan og Kollias vært nære venner, og begge er godt respekterte trommeslagere innen extreme metal-miljøet.
For tiden arbeider Hoglan samme med bandet Unearth som midlertidig turnétrommeslager. Han har også blitt medlem av metal bandet Pitch Black Forecast, med den tidligere Mushroomhead-sangeren Jason Popson, som bandets permanente trommeslager.
Max Emmerich
Max Philip Emmerich (født 1. juni 1879 Indianapolis, Indiana død juni 1956) var en amerikansk friidrettsutøver som deltok under OL 1904 i St. Louis.
Emmerich ble olympisk mester under OL 1904 i St. Louis i trekamp, som besto av løpning 100 yards, kule og lengdehopp.
Engenho de Dentro
Engenho de Dentro er en bydel i Rio de Janeiro i Brasil, i byens Zona Norte. Navnet er etter en såkalt engenho, sukkerfabrikk, som lå her i kolonitiden. Bydelen ble grunnlagt på slutten av 1800-tallet i samband med bygging av jernbane. Befolkningen er overveiende middelklasse og lavere middelklasse.
I bydelen er det et togmuseum og et kunstmuseum tilegnet verker fra psykisk syke: Museu de Imagens do Inconsciente. Her ligger fotballstadionet Estádio Olímpico João Havelange, alment kalt Engenhão.
Lumphini
Lumphini (også Lumpini eller Lumpinee) er ett av 154 underdistrikter i Bangkok og dekker området rundt Lumphini park.
Den har geokode 100704, og er en del av distriktet Khet Pathum Wan.
Navnets opphav
Navnet tilsvarer fødestedet til Buddha, Lumbini.
Vik (Sortland)
Gården Vik omfattet i utgangspunktet et område helt fra Vikeidet i vest til Gåsfjorden i nordøst – 6 km mellom yttergrensene. Men i dag regnes stedet Vik som området i midten av dette større området. Vik ligger på nordsiden av Vikosen. I Sortlandssundet øst for stedet ligger den lille Vikøya. Nord for Vik ligger Vikdalen med Vikvatnet. Elva fra vannet renner ut i Vikosen.
Vik har lang historie, og stedet kan ha ei av de eldste bosetningene i Sortland. En kuriositet er at det på 1840-tallet var stor innflytning av folk fra Voss til Vik.
Sortland er ingen stor fiskerikommune, men det har likevel bodd fiskere spredt over store deler av kommunen, ikke minst i Vik.
Gruntvannsområdet i Vikosen er vernet som naturreservat, særlig på grunn av betydningen området har for kortnebbgås under vårtrekket.
Allround-NM på skøyter junior 1996
Allround-NM på skøyter junior 1996 ble avholdt 24. og 25. februar 1996 på Notodden sportsplass på Notodden. Teknisk arrangør var Sportsklubben Snøgg.
Juniornorgesmestere ble Ellen Kathrine Lie, Ask Skøyteklubb for damene og Stian Dalen, Sand Idrettsforening for herrene.
Kaido Kreen
Kaido Kreen (født 12. januar 1965) er en estisk sandvolleyballspiller.
Han representerte Estland under Sommer-OL 1996 i Atlanta, hvor han ble nummer 17.
Francisco Varallo
Francisco Varallo (1910–2010) var en argentinsk fotballspiller som deltok under fotball-VM 1930 i Uruguay.
Varallo ble sølvmedaljevinnere under det første verdensmesterskapet i fotball 1930 i Uruguay. Argentina beseiret med 6-1 i semifinalen men tapte finalen mot  med 2-4.
Varallo spilte 16 landskamper for i perioden 1930 til 1937 og scoret sju mål. Han spilte 210 kamper for klubblaget Boca Juniors 1931–40 og scoret 181 mål.
Revolt
Revolt var et blad som ble startet av ungsosialistene i Trondheim i 1914. I 1915 ble det organ for Norges Ungsocialistiske Forbund og flyttet til Kristiania.
På dette tidspunktet hadde Revolt pådratt seg flere tiltaler enn noe annet sosialistisk blad i Norge. Myndighetene prøvde stadig å stoppe bladet. Den ene etter den andre av de som satt i redaksjonen ble fengslet. Ansvarshavende var Ole Storaa, og bladet ble redigert av dansken Axel Sørensen som forøvrig ble dømt for sin redaksjon av Revolt og utvist i mars 1916.
Fra 1916 ble bladet redigert av en komité, mens ansvarshavende var E. Rosenkilde. I likhet med Direkte Aktion offentliggjorde også Revolt navnet på personer som bedrev økonomiske misligheter, eller ikke betalte kontingenten, overfor bevegelsen og bladet; «Sortelisten». Streikebrytere kom også på denne listen. Tryggve Aakervik, var med på å starte bladet, og var redaktør i perioden 1918-21.
I 1926 ble bladet omorganisert, og skiftet navn til Fritt Samfund. Malfred Bergseth var ansvarshavende for bladet i 1926, men Nils Heggland overtok for perioden 1927-28.
Fra 1/1927 ble Fritt Samfund («Før Revolt. Organ for Social-Anarkistisk Forbund») utgitt og redigert av Forsvarskomiteen for Sacco og Vanzetti i Norge. Det siste nummeret av Fritt Samfund kom i 1928.
Knut Geelmuyden
Jarle Knut Geelmuyden, f. Johannessen og oftest omtalt som Knut Geelmuyden (født 14. august 1897 i Bergen, død 31. mars 1959) var prest i Masfjorden, Førde og Horten. Han ble under andre verdenskrig feltprest i Den norske legion etter å ha vært aktiv i Nasjonal Samling siden 1934. I 1946 ble han dømt til sju års tvangsarbeid og fradømmelse av embetet.
Slekt og familie
Han var sønn av bladutgiver Edvard Antoni Johannessen (1865–1913) og Henriette Frederikke Kühle Geelmuyden (1870–1956). Deler av oppveksten hadde han som fostersønn hos en bror av mora, sokneprest Hans Jacob Borse Geelmuyden (1855–1936) og hans kone Thora Malvina Prahl Geelmuyden (født Beyer, 1862–1942).
Unge år og utdanning
Sine første år tilbrakte han i Bergen, der vi i folketellinga 1900 finner ham sammen med foreldrene og en eldre bror i Nedre Hamburgersmuget 1.
I folketellinga 1910 finner vi ham hos fosterforeldrene (se over) på Falnes prestegård i Skudenes herred. Årsaken til at han havna hos fosterforeldre var at foreldrene ble skilt. I den kommunale folketellinga for Bergen fra 1922 finner vi Jarle Knut Geelmuyden sammen med mora og tre søsken i Stølegaten 16.
Geelmuyden tok filologisk eksamen i 1923, med resultatet haud illaudabilis (2.85), og teologisk eksamen ved Menighetsfakultetet i 1927. Også den teologiske embetseksamenen endte med haud, mens han fikk laudabilis på den praktisk-teologiske eksamenen. Vi finner noen spor etter ham i studietida – riktignok kan det være utfordrende å følge ham, for han begynte å bruke navnet Knut Geelmuyden, og hadde dermed flere navnebrødre ettersom Knut/Knud er et navn med lange tradisjoner i slekta (se artikkel om slekta Geelmuyden for en oversikt over en del av dem). En artikkel med tittelen «Det franske imperium» i Stavanger Aftenblad i 1925 må være fra hans hånd.
Han ble i 1927, samme år som han tok teologisk eksamen, vikarierende residerende kapellan i Førde prestegjeld. Etter bare et par måneder der ble han utnevnt til sokneprest til Masfjorden prestegjeld, der han ble i nesten 14 år. I 1941 ble han så sokneprest til Førde.
Zeeland gasskraftverk
Zeeland gasskraftverk er et gasskraftverk i delstaten Michigan i USA. Det har en installert produksjonskapasitet på 830 MW, og ble ferdigbygd i 2002. Brenselkilden er naturgass.
Knut Geelmuyden
Aktiv i Nasjonal Samling
Knut Geelmuyden ble tidlig tilknytta Nasjonal Samling. Han møtte Vidkun Quisling hjemme hos onkelen der han vokste opp, og skal ha meldt seg inn i NS kort tid etter at partiet ble grunnlagt i 1933. Vi finner flere artikler av ham i avisa Nasjonal Samling; den første ser ut til å være en prekentekst over Matteusevangeliet 5:13, som sto på trykk i april 1934. Det ser ut til at han fikk en mer enn mindre fast andaktsspalte i avisa. Disse tekstene er ikke spesielt politiske – de passer inn i Nasjonal Samlings tankesett, men kunne også stått på trykk i de fleste andre aviser. Men Geelmuyden var allerede på dette tidspunkt også involvert i politisk arbeid i NS.
I 1934 ga Nasjonal Samling ut bok nr. 4 i serien «Nasjonal Samlings opplysningsskrifter», med tittelen «Med Gud for folk og fedreland» og med Knut Geelmuyden som forfatter.
I mai 1934 finner vi en annonse i Stavanger Aftenblad for et møte i Nasjonal Samling 8. mai 1934, der talerne var Johan Bernhard Hjort og Knut Geelmuyden. Geelmuydens bidrag hadde tittelen «Nyorientering i arbeiderbevegelsen». Rett under annonsen fra NS finner vi en kunngjøring om et «Antifascist-møte» samme dag, med Eyvin Dahl og ingeniør O. Jensen som talere. Kulturkampen var i gang i Norge, og Geelmuyden hadde valgt side. De samme foredragene ble holdt flere andre steder i Rogaland også.
Vi kan få litt mer tak på Geelmuydens oppfatninger ved å lese andre ting han skrev i denne perioden. Det ble nemlig ikke bare prekentekster i Nasjonal Samling, men også mer politisk orienterte tekster. I august 1934 skrev han «En moralsk folkereisning», med betraktninger etter å ha lest Gulbrand Lundes Marxismens gift. Her skryter han av suksessen til NS-laget i Stavanger, og mener at den skyldes moralsk slagkraft, og at «det er moralsk fanatisme som må til». Han skriver også at man ikke skal beklage at både borgerskapet og venstresida gjorde det hett for Nasjonal Samling, for «vi har jo igrunnen selv provoceret dem til det».
Geelmuyden gikk også ut utafor NS' egne organ. I september 1934 angrep han i et innlegg i Firda regjeringa Mowinckel, en mindretallsregjering utgått fra Venstre, og krevde en «Nasjonal riksregjering». Innlegget er et krasst angrep på partisystemet og parlamentarismen. Noen dager senere angrep han Arbeiderpartiet i samme avis, og gjorde det klart at han mente at partiets egentlige program var Det kommunistiske manifest, men at Arbeiderpartiet gjemte bort dette i valgprogrammet sitt. På samme tid ser vi at de kristne tekstene hans i Nasjonal Samling endrer karakter; de blir mer politiske. I teksten «Riket» skriver han at dersom det kristne Norge skal eksistere i tusen år til «kan det alene skje, dersom vårt folk reiser sig og forbyr de «verdensforbedrere» å fortsette sitt verk». Det er altså den nasjonalsosialistiske folkereisninga som skal til for å bevare kristendommen, ifølge Geelmuyden. I artikkelen «Politikk og kristendom» i Tidens Tegn i november 1934 får vi høre hans tanker om diktatur: «Diktatur er i og for sig hverken ondt eller godt, hverken positivt eller negativt. Det er et middel, som bør brukes når det er bruk for det i det godes tjeneste».
Hans politiske virke i årene som fulgte er etter samme mønster. Vi ser også at han tar fram historikerkunnskapene, også det i ideologisk øyemed. I 1935 skrev han artikkelen «Var Ernst Sars NS-mann?» i Nasjonal Samling, og her argumenterer han for at Sars' tanker falt sammen med NS' ideologi, til tross for at Sars hadde liberalistiske sympatier. Artikkelen framstår som et nokså usammenhengende og noe hjelpeløst forsøk på å ta en anerkjent historiker til inntekt for en ideologi som ennå ikke var formulert da Sars døde i 1917.
Geelmuyden oversatte i 1936 boka Den kalkede grav : oplevelser av en evangelisk prest i Sovjet-Unionen. Dette ble en bestselger, og Geelmuyden fikk ros for sin oversettelse.
I 1939 ser vi at han forsøkte å få et annet tjenestested. Han søkte på stillinga som prest ved Bergens kommunale sykehus og på både sokneprest- og kapellanstillinga i Eidsvoll prestegjeld. Han fikk ikke noen av disse jobbene, og ble værende i Masfjorden inntil videre.
Det første vi så langt har funnet fra ham etter krigsutbruddet er en artikkel i Fritt Folk, utgitt av Nasjonal Samling, fra november 1940. Det er en prekentekst over Lukasevangeliet 6:20–26, men det politiske budskapet kommer tydelig fram: «Den faste grunn hvorpå det nye Norge efter programmet vil bygge, er ikke det relative, mammon, men det absolutte åndslivs virkelighet». «Programmet», det er Nasjonal Samlings verdensanskuelse.
Våren 1941 fikk han som nevnt tidligere stillinga som sokneprest i Førde. Nazifiseringa av Den norske kirke hadde begynt i februar samme år, og det er grunn til å tro at utnevnelsen henger sammen med dette. I Morgenbladet den 21. mai altså mindre enn en måned senere, kommer så meldinga: «Den nyutnevnte sogneprest i Førde prestegjeld, Jarle Knut Geelmuyden, blir å betrakte som ikke utnevnt. Sogneprest i Sunnylden prestegjeld, Gunnvald Kvarstein er den 14. mai 1941 utnevnt til sogneprest i Førde prestegjeld i Bjørgvin bispedømme». Samme melding finnes også i andre aviser. En måned senere finner vi ham blant søkere til sokneprestembetet i Sandefjord prestegjeld. Hva som har skjedd, er det ikke greit å få klarhet i, men han ble altså først utnevnt, og fikk så trukket tilbake utnevnelsen. Trolig er dette et resultat av den gryende kirkestriden, som førte til kaotiske forhold.
Kort tid etter at kirkestriden tok til, i juli 1941, skrev 27 prester i Den norske kirke under på et opprop mot bolsjevismen. Knut Geelmuyden var en av dem. I fredstid ville ikke det at prester skrev under på et slikt opprop vært noe dramatisk, men i den situasjonen man hadde i 1941 var det en klar støtte til NS og Tyskland, og et stikk mot flertallet av de geistlige.
«Frontkjemperpresten»
I august 1941 løser han problemet med å få ny stilling ved å gå inn i Den norske legion, en norsk avdeling av Waffen-SS. I Nationen er han en av flere som forklarer sitt valg, og han sa: «Jeg er gått inn i Den Norske Legion for å gjøre det som jeg kjenner som min absolutte plikt for Gud og fedreland». Et par dager senere ble det annonsert at han var tilsatt som feltprest, og at han også hadde fullmakt til å ordinere cand.theol. Konrad Rudberg som assisterende feltprest. Slike ureglementerte ordinasjoner av teologistudenter var et av virkemidlene for å løse problemene som oppsto da de fleste prester la ned sine embeter under kirkestriden. Geelmuyden fikk raskt graden SS-Hauptsturmführer, som tilsvarer kapteins grad i regulære militære styrker.
Det er også i 1941 at vi finner det første tydelige elementet av rasetenkning fra Geelmuyden. I artikkelen «Jøde og greker» i Fritt Folk forsøker han å tone ned Jesus' jødiske herkomst, og han forsvarer «rasehygienisk lovgivning» med at det er selvforsvar, og uansett ikke noe annet enn det jødene selv gjorde i gammeltestamentlig tid.
Den 10. januar 1942 ble Geelmuyden utnevnt til sokneprest til Horten. Han var på det tidspunkt fortsatt i tjeneste i Legionen, som var satt inn i Sovjetunionen. I mai 1942 skrev han et «reisebrev», en krigsforherligende beretning om livet ved fronten. Under oppholdet skal han ha kritisert tyskernes behandling av russere, og også ha snakka med russere til tross for at dette ikke var tillatt. Tyskerne skal ha bedt Quisling om å kalle ham hjem; ellers ville han bli stilt for krigsrett. Dette virker noe underlig; Den norske legion ble underlagt tysk kontroll, under 2. SS-Infanteri-Brigade, og de kunne selv ha sendt ham hjem uten å spørre Quisling. I Legionærene av Sven T. Arneberg er historien noe annerledes. Geelmuyden skal ha vært en av de som var mest negative til tyskerne. I tillegg var det problemer rundt hans stilling som feltprest. Den norske legion var opprinnelig ment å være en norsk avdeling under egen kommando, og skulle settes inn i Finland. Da den ble direkte underlagt tyskerne og satt inn på Leningrad-fronten, ble det også bestemt at den ikke skulle ha feltprest. Dette var en avgjørelse fra Heinrich Himmler, som mente at feltprester ikke hadde noe i SS å gjøre, da SS bygget på en mer nyhedensk ættetenknning. Dersom noen absolutt måtte snakke med en fikk de finne en fra Wehrmacht når de var i nærheten. Fra norsk side ba man innstendig om at han måtte få være feltprest, og han ble omtalt som «en av våre eldste nasjonalsosialister». Tidlig i 1942 søkte han om dimittering, men dette ble ikke innvilga. Da han hadde blitt satt opp som SS-Hauptsturmführer med tjenestested i Legionens stab, mente tyskerne at der måtte han bli. Et problem var at han var helt uegna til dette, og han ble sendt til en velferdsoffiser for å få opplæring slik at han kunne brukes som forsynings- og velferdsoffiser. Etter fire ukers kursing kom han tilbake, uten å ha lært seg det som skulle gjøres. Da han ble spurt om hvorfor han hadde meldt seg, sa han at det var dels fordi han ville se fronten, og dels at det var etter oppfordring fra Quisling. Da Quisling så besøkte Legionen ved fronten viste det seg at han ikke egentlig kjente Geelmuyden, og at han slett ikke hadde gitt ham noen oppfordring. Quisling mente videre at det ikke var noe problem om han ble dimittert.
Det skulle allikevel ta tid før han ble sendt hjem, til tross for at han altså var utnevnt til sokneprest i Horten. Tyskerne mente han måtte settes under overvåking, men Legionens nye kommandant, major Arthur Quist, tok uansett Geelmuyden med til fronten. Den 25. februar 1942 bestemte så ledelsen i SS at han skulle løses fra tjenesteforholdet.
Han skal etter hjemkomsten ha hatt et ønske om å melde seg ut av NS, men fikk stillingen som sokneprest i Horten og etter hvert også prostestilling, og ble derfor i partiet. En stadig kamp for ham i NS var å sikre kristendommens stilling; nazismen hadde sterk dragning mot nyhedenskap – slik vi har sett med Himmlers forbud mot feltprester i SS.
I Horten opplevde barna til Knut og Kari Geelmuyden å bli mobba på skolen og i nærområdet fordi faren var i NS. De ble meldt inn i Guttehirden, og senere i Hirdmarinen.
I februar 1943 var han tilbake i Norge og i tjeneste som sokneprest til Horten. Kort tid etter har han blitt konstituert som prost, etter at Aksel Brun ble tvunget til å gå av. I 1943, 1944 og 1945 er det mindre skriverier fra ham, men han går igjen som fast andaktsholder på radio, og det som kom på trykk var særlig tekstene til disse andaktene. Han sto i Nasjonal Samlings tjeneste til krigens slutt.
Etter krigen
Den 9. mai 1945 sendte biskop Eivind Berggrav et brev til Geelmuyden med melding om at han var suspendert med umiddelbar virkning, og det samme ble også meddelt i telegrams form.
I august 1946 kom en kort notis i Sandefjords Blad: «Legionærpresten Knut Geelmuyden, Horten, skal for Horten byrett 27. august.» Tre dager etter at rettssaken ble ført, ble det annonsert at «Den kjente nazistørrelse, sokneprest til Horten og prost til Nord-Jarlsberg, Knut Geelmuyden, som forøvrig er Norges eneste prest med krigsinnsats, er dømt til 7 års tvangsarbeid og fradømmelse av embetet». Dette var i tråd med aktors påstand. I Nordisk Tidende er det referert litt mer fra rettssaken. Det kom fram at han som SS-Hauptsturmführer deltok på Leningrad-fronten i 1942, og at han etter å ha kommet tilbake til Norge hadde kjøpt konfiskert bo etter folk som hadde måttet forlate landet. Det ble også lagt fram dokumentasjon på at han hadde «fastslått at konsentrasjonsleiren var det eneste middel til å oppnå positive resultater under de daværende forhold». Geelmuyden var svært bitter over dommen, og mente den var for streng i forhold til andre dommer. Etter å ha fått dommen fikk han et års permisjon før soning. Denne tida brukte han på å sette i stand huset slik at familien hadde et skikkelig sted å bo. I løpet av denne perioden søkte kona om benådning for ham, noe som gjorde ham rasende. En benådning var nemlig avhengig av innrømmelse av skyld. Dette førte til at ekteskapet fikk en alvorlig knekk, og det endte med brudd og til slutt skilsmisse.
I 1953 ga han på eget forlag ut boka Forlat oss vår skyld, som er en samling av foredrag han holdt under oppholdet på Ilebu – det som under krigen var Grini fangeleir, som da freden kom ble landssvikfengsel. Mye av innholdet er først og fremst kirkehistorie, rett nok med et visst fokus på å forsvare autoritære holdninger. Andre er mer politiske: Foredraget «Samvittighetens røst», som inneholder brevet fra biskop Berggrav fra mai 1945 (se over), er et forsvar for Geelmuydens valg, der han går langt i å sammenlikne seg med Martin Luther som sto overfor de kirkelige autoriteter.
Geelmuyden døde i mars 1959 i Mandal. Bisettelsen fant sted i Kristiansand.
Dipelicus tuberosus
Dipelicus tuberosus er en bille som hører til familien skarabider (Scarabaeidae).
Utseende
En nokså liten ( millimeter), kraftig, halvblankt brunsvart hornbille. Hannen har et krumt horn i pannen og en grop foran på pronotum, denne har en opphøyd kam over seg. Oversiden er fint punktert, tett på pronotum og spredt på dekkvingene.
Levevis
Generelt for Pentodontini lever larvene under bakken, i jorda eller nedgravd i sand. Mens de fleste andre hornbiller er skogsinsekter forekommer Pentodontini ofte i relativt tørre områder. Noen av artene kan gjøre en del skade i jordbruket ved at larvene spiser røtter.
Martin Bidař
Martin Bidař (født 24. februar 1999) er en tsjekkisk kunstløper. Han konkurrerer i parløp med Jelizaveta Žuková. Han konkurrerte tidligere sammen med Anna Dušková. Med Dušková er han juniorverdensmester i 2016. Han og Dušková representerte Tsjekkia under Vinter-OL 2018 i Pyeongchang, hvor de ble nummer 14.
Under Vinter-OL 2022 i Beijing, ble han nummer 17.
Shanghaibørsen
Shanghaibørsen (forenklet kinesisk: 上海证券交易所, tradisjonell kinesisk: 上海證券交易所, pinyin: Shànghǎi Zhèngquàn Jiāoyìsuǒ, engelsk: Shanghai Stock Exchange, SSE) er en børs i Shanghai i Folkerepublikken Kina. Den er den største børsen i Kina, og den femte største i verden.
Børsen ble opprettet den 26. november 1990 som verdipapirbørs i Shanghai i bydistriktet Pudong, og ble åpnet for handel den 19. desember 1990.
Kveghunder
Arbeidsmønster og typer
En typisk kveghund må være sterk og utholdende og forholdsvis hurtig. Den benytter sin rovdyradferd til oppgaven, men ikke i samme grad som tradisjonelle fårehunder. De trenens til å agere på mennesklige kommandoer, gjerne i form av ulike plystrelyder og arm/håndbevegelser som kan oppfattes over avstand.
Begrepene headers og heelers aktualiseres ikke i samme grad som hos fårehundene, men hundene har slike egenskaper og får også ofte trening i dette. Spesielt mindre raser får slik trening, fordi de ofte fungerer som fårehunder på kveg. De større rasene er gjerne rene catch dogs, hunder som er trent til oppgaver med å hente inn dyr som forlater flokken.
Sennenhunder
Blant kveghundene finner man også de såkalte svetisiske sennenhundene, men disse er molossere og er mer å betrakte som gårdshunder og vokterhunder. De har tradisjonelt voktet kveg og passet på eiendom. I noen grad har de også vært benyttet som vognhunder og sledehunder. Sennenhundene klassifiseres som en egen undergruppe i FCIs gruppe 2.
Oksehunder
Bulldogger er normalt mellomstore til store hunder som opprinnelig ble avlet fram for å vokte og kontrollere kveg. Bulldoggens arbeidsmåte var å fronte kveget og styre det gjennom biteatferd mot snutespissen. Disse hundenes pågangsmot og styrke og folks ønske om lettjente penger førte imidlertid til at hundene etter hvert ble tatt i bruk til veddemål, som slåsskamper mellom okser og hunder (såkalte oksekamper eller bull-baiting), og senere også regulære hundekamper. Oksekamper er i England kjent fra 1600-tallet. Kampformen førte til avl av såkalte moderne kamphunder og regulære hundekamper. Slike kamper kalles gjerne i et samlebegrep for blodsport. I England ble slike grusomme kamper mellom dyr forbudt med lov i 1835, et forbud som raskt bredte seg til det meste av verden. Imidlertid har denne formen for blodsport fortsatt sine tilhengere verden rundt, men virksomheten drives nå ulovlig.
The Wheels of Justice
The Wheels of Justice er en amerikansk stumfilm fra 1915, regissert av Theodore Marston.