cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Quintus Caecilius Metellus Pius
I 80 f.Kr. ble han valgt til konsul, og året etter ble han sendt som prokonsul til Hispania. Han ble på Den iberiske halvøy i åtte år, og kjempet mot opprøreren Sertorius. Da han kom tilbake til Roma ble han belønnet med et triumftog. Felttoget ble nevnt med stor respekt av romerske militærhistorikere, spesielt Sextus Julius Frontinus (i boka Strategemata). Metellus døde i Roma rundt 63 f.Kr.
Vågen (Bergen)
Vågen er stedet med størst tetthet av løse kulturminner på hele den nordlige halvkule, ganske mange tusen pr ti x ti meter.
I sommerhalvåret krysses Vågen av MF «Vågen», en brenselcelle-drevet ferge.
Zhenfengpagoden
Zhenfengpagoden (kinesisk: 振风塔; pinyin: Zhèn Fēng Tǎ) i Anqing i provinsen Anhui i Folkerepublikken Kina er en pagode som opprinnelig ble bygget under Ming-dynastiet i 1570. Ettersom den ligger nær en buktning av Yangtzefloden ble pagoden nattestider benyttet som fyr, og har derfor nisjer for lanterner. Den ble opprinnelig kalt De ti tusen Buddhaers pagode fordi dens indre huset over 600 Buddhastatuer.
Pagoden er av teglstein, og er 72 meter høy. Hver av de syv etasjene har åtte hjørner, slik at den danner et heptagon.
Warmia erkebispedømme
Warmia eller Ermland erkebispedømme er et av Polens 14 romersk-katolske erkebispedømmer. Bispesetet er Olsztyn, men bispedømmet er oppkalt etter det historiske landskapet Ermland (polsk Warmia) – og er dermed det det eneste bispedømmet i Polen som ikke oppkalt etter sitt sete.
Historie
Det gammelprøyssiske området Ermland ble kristnet/erobret av Den tyske ridderorden tidlig på 1200-tallet. Ermland bispedømme ble grunnlagt i 1243 samtidig med de tre andre bispedømmene i Preussen (Pomesania, Kulm og Samland bispedømme), og utgjorde den vestlige delen av det senere Øst-Preussen. Det var dermed et av ni bispedømmer som eksisterte i De tyske riddernes ordensstat, som også var verdslig hersker i to tredjedeler av bispedømmet. Resten var formelt i biskopen av Ermlands besittelse (utgjorde altså et høystift). I 1255 ble de prøyssiske bispedømmene lagt til Rīgas kirkeprovins. Bispesetet var opprinnelig Braunsberg (i dag Braniewo), men ble i 1280 flyttet til Frauenburg (Frombork). Biskopens residens lå imidlertid i Heilsberg (Lidzbark Warmiński).
Etter Den tyske ridderordenens nederlag i trettenårskrigen ble bispedømmet i den andre freden i Thorn (1466) løst fra De tyske riddernes ordensstat. Bispedømmets høystift ble dermed et fullt autonomt fyrstbispedømme, som stod i et lensforhold til kongen av Polen. Denne uavhengigheten varte til Polens første deling (1772), da fyrstbispedømmet ble integrert i Preussen.
1512 ble bispedømmet også løst fra sin metropolitt i Rīga og stilt direkte under Den hellige stol (dvs. gjort eksempt). Ved reformasjonen i 1525 mistet Ermland bispedømme to tredjedeler av menighetene sine til det protestantiske Preussen. Bispedømmets kirkelige og verdslige utstrekning var dermed blitt identiske. I 1820 ble bispedømmets kirkelige utstrekning imidlertid utvidet til å omfatte hele Øst-Preussen. Det fikk altså tilbake sine tidligere tapte områder, samt de som hadde hørt til Samland bispedømme og deler av Pomesania bispedømme inntil deres opphevelse i 1525. Ermland bispedømme hadde dermed fått en nokså stor geografisk utstrekning, men lå i et overveiende protestantisk område: Bare 15 % av Øst-Preussens innbyggere var katolikker.
Da Mellom-Europas bispedømmer ble omorganisert etter første verdenskrig, ble Ermland bispedømme i 1926 lagt til Breslaus kirkeprovins, mistet altså sin eksempte status. Samtidig ble Memelland lengst nord i bispedømmet skilt ut som Klaipėda territorialprelatur. Etter andre verdenskrig ble Øst-Preussen delt mellom Sovjetunionen og Polen. Den nordlige (russiske) delen av Ermland bispedømme gikk derfor tapt, mens den sydlige (polske) delen forble vakant under kommunistregimet frem til 1972.
1972 ble bispedømmet «gjenopplivet», skiftet navn fra Ermland bispedømme til den polske formen Warmia bispedømme, og flyttet bispesetet fra Frombork til Olsztyn. Domkirken i Frombork forble imidlertid bispedømmets katedral. I 1992 ble Warmia opphøyet til erkebispedømme, og Elbląg og Ełk bispedømme ble skilt ut som suffraganbispedømmer. Per 2004 var 98 % eller 700 000 av bispedømmets innbyggere katolske (mot 15 % eller 370 000 i 1940).
Siffer
Et siffer er et symbol som brukes i posisjonssystemer til angivelse av tall. I det desimale tallsystemet brukes sifrene 0–9, i det binære tallsystemet brukes sifrene 0 og 1, i det oktale tallsystemet brukes sifrene 0–7, og i det heksadesimale tallsystemet brukes sifrene 0–9 og A–F (eller a–f).
Belovo
Belovo kan vise til:
Eric Lindroth
Eric Emil Lindroth (født 12. september 1951 i Huntington Beach, død 17. juni 2019) var en amerikansk vannpolospiller som deltok i de olympiske leker 1972 i München.
Sankt Knuds kirke (Odense)
Sankt Knuds kirke, også kalt Odense domkirke er en kirke i teglsten som står i Odense på Fyn. Den er oppkalt etter Knut den hellige (ca. 1043–1086) som ble myrdet i den nærliggende Sankt Albani kirke. Han var konge av Danmark 1080–1086 og den første danske som ble kanonisert.
Eric Lindroth
Lindroth vant en olympisk bronsemedalje i vannpolo under Sommer-OL 1972 i München. Han var med på det amerikanske laget som kom på tredjeplass i vannpoloturneringen bak Sovjetunionen og Ungarn under Sommer-OL 1972. Lindroth spilte ni kamper i OL-turneringen.
Sankt Knuds kirke (Odense)
Sankt Knuds kirke har en lang og komplisert bygningshistorie og de eldste delene av kirken kan dateres tilbake til 1300-tallet. Den ble innviet 30. april 1499.
Domkirkens fornemste klenodium er helgenskrinet med levningene etter Knut den hellige. Også broren Benedikts levninger er bevart. I tillegg ligger blant annet kong Hans, dronning Christine og prins Frans begravet i domkirken.
Historie
Kong Knut ville tvinge de jyske bøndene til å delta i et felttog mot England. Bøndene gjorde opprør og drepte Knut og broren Benedict sammen med 17 hirdmenn i den nærliggende Albani kirke.
Pave Pascal II helligkåret Knut i 1100 eller 1101 og sammen med Benedict ble han gravlagt i den nye kirken en gang på 1300-tallet. I middelalderen var kirken klosterkirke tilknyttet Sankt Knuds kloster som lå syd for kirken. Rett ved har det på Knut den helliges tid ligget en trekirke som omkring 1075 fikk overført relikviene av Sankt Alban fra England. Knut har muligens latt oppføre en kirke av travertin eller kildekalk før han ble drept av opprørere i den gamle trekirken. Kirken var delvis ferdig da kongen ble gravlagt og koret har mest sannsynlig kunnet tas i bruk i 1101 da helligkåringen og skrinleggelsen fant sted. Utgravinger har vist at det var en treskipet korskirke med apsider på kor og korsarmer, samt to tårn mot vest.
I 1157 brant kirken og kort etter ble korets østparti omdannet til det som antagelig har vært gravkapell for kong Knut. I 1247 brant bygningen igjen, hvilket trolig førte til at biskop Gisico påbegynte radikale ombygginger som kom til å fortrenge kildekalkskirken. Først den 30. april 1499, nesten 200 år senere, ble den fullførte domkirken innviet.
Den kirken som sto ferdig da var uten tårn. Vesttårnet formodes å være fullført i 1586, men fikk et nytt utseende i årene 1783-85 i form av et lanternespir.
Renessansekapellet på nordsiden, Valkendorfs kapell fra 1633, unngikk såvidt nedrivning i forbindelse med en restaurering i årene 1868-75.
Altertavlen
Altertavlen er utført av Claus Berg i årene ca. 1515-25 i utskåret, malt og forgylt eketre. Tavlen sto opprinnelig i fransiskanernes Graabrødrekirke og da kirken ble nedlagt ved kongelig resolusjon i 1805 ble tavlen midlertidig plassert i Vor Frue kirke i samme by. I 1886 ble den stilt opp i høyalteret i Sankt Knuds. Tavlen skal etter tradisjonen ha blitt til på bestilling av dronning Christine etter ektefellen kong Hans' død i 1513.
I midtskapet fremstilles korsfestelsen, korset er formet som tre sett med grener som deler inn bildet. I øverste felt ses Marias himmelkroning samt pinselsredskapene og engler som spiller musikk. I nest øverste felt mot nord er det patriarker, konger og profeter fra Det gamle testamente. I feltet nest øverst mot syd ses apostler fra Det nye testamente samt evangelister, i nest nederste felt helgener. I nederste felt Anna selvtredje og flere andre.
På predellaen står Kristus som smertensmann i midten, mot nord (til venstre) er han flankert av prins Hans og prins Frans samt Christian II og kong Hans. På den andre siden ser man dronning Christine i enkedrakt, dronning Elisabeth samt kurfyrstinne Elisabeth av Brandenburg. De kongelige kneler, har hendene samlet og er vendt mot Kristus i midten.
Stilen viser inspirasjon fra sydtysk kunst og er karakterisert ved levende og realistiske skildringer av figurene. På fløyenes baksider ses malerier fra 1750 og fragmenter av malerier fra omkring 1520.
Totalt måler altertavlen 490 x 604 cm, hvorav midtskapet er på 372 x 302 x 35 cm og fløyene 372 x 151 x 16 cm. Predellaen måler 100 x 316 x 60 cm, gruppen mot nord har en høyde på 70 cm og gruppen mot syd 65 cm. Kristus som mmertensmann er 67 cm høy.
Altertavlen er plassert på et alterbord hvor forsiden har fire malerier av Johan Christian Zachariassen Getreuer. Disse er fra 1694.
Prekestol og døpefont
Prekestolen er i rokokko fra 1754-1756 og er utført av Herman Jansen. Den har kurv med oppgang, ryggskjold og himmel. Selve prekestolen utgjør seks sider av en åttekant hvor dels oppgangen og veggen dekker den syvende og åttende.
Døpefonten er i messing og malm og er utført av Bernt (Berent) Bodemann fra Lübeck i 1620. Fonten har en innskrift hvor det står: «Salige erre de somtro(!) oc blifwe doebte694 mich gvs695 Berent Bodeman zu Lvbeck 1620». På den ene siden av kummen er et Jesumonogram (IHS), på den andre et kronet C(hristian) 4 over initialene i kongens valgspråk «R(egna) F(irmat) P(ietas)» Fromhed styrker rigerne.
Orgler
Domkirken har tre orgler; hovedorgel, kororgel og et orgel i krypten. Hovedorglet er fra 1752 og ble utført av orgelbygger Amdie Worm fra Vejle. Da det kom på plass i kirken hadde det 42 stemmer fordelt på hovedverk, ryggpositiv, brystverk og pedal. Mer enn 100 år senere, i 1862, bygget Marcussen & Søn et nytt orgel bak Worms fasade. Dette hadde 40 stemmer. Orglet ble bygget om av Marcussen & Søn igjen i 1934 og ble da utvidet til 53 stemmer. Foreløpig siste ombygging og utvidelse ble foretatt i 1965. Det er fremdeles Worms orgelfasade som er i bruk.
Krypten
Tilstedeværelsen av Knuds relikvier har nok vært medvirkende til at den gotiske bygningen har en krypt, som normalt kun kjennes fra romanske kirker. Den består av åtte krysshvelv som hviler på tre runde søyler. Ved kryptens sider, er sideskipenes gulv ført ned i nivå med krypten, som åpner seg mot sideskipene via profilerte spissbuearkader. Over krypten er midtskipets gulv hevet med en bred trapp som fører opp til koret. På slutten av 1500-tallet ble krypten sløyfet og oppfylt til skipets gulvhøyde. Samtidig ble det oppført et tønnehvelvet gravkammer i kirkens østende. Krypten ble rekonstruert sent på 1800-tallet, og da fant man kalkmalerier som ble fjernet.
Erik Eiegod forhandlet med paven om Knuds helligkåring, samt om et selvstendig erkebispesete i Norden. Disse møtene foregikk i Bari, som ligger i Puglia, og man må formode at Erik har hatt forbindelse til Adele under denne reise. En annen teori går ut på, at Eiegod har mottatt kledet i form av en kappe, som gave til den danske konge fra keiser Alexios I.
Man kan se at det er klippet flere stumper av ørnekledet, trolig til innpakking av små relikvier som er blitt gitt bort til andre kirker. Kong Frederik VII fikk lov til å klippe et stykke av dueputen, da han forærte Christian IX av Danmarks datter Alexandra, en kopi av Dagmarkorset, med en bit av puten i korsets relikviegjemme.
På østveggen i det nordre sideskipet, ses et epitafium utført på Claus Bergs verksted over kong Hans, dronning Christine og prins Frantz. Ved nedgangen til krypten henger en minnetavle over Frantz fra 1511, som også stammer fra Bergs verksted.
Kong Hans og dronning Christine, samt sønnene Frantz og Christian II, ble gravlagt i Graabrødre kirke i Odense. I 1806 ble denne kirken nedlagt pga. forfall, og de kongelige gravene ble flyttet til Sankt Knuds. I forbindelse med flyttingen ble epitafiet over kong Hans og minnetavlen over Frantz med. Christian IIs enkedronning Elisabet av Østerrike og sønnen Hans ble i 1883 overflyttet fra Sankt Petri klosterkirke i Gent til Sankt Knuds. Christian III ble bisatt i kirken i 1559, men ble overført til Roskilde domkirke i 1579.
Møbelringen Cup 2016
Møbelringen Cup 2016 var den 16. utgaven av Møbelringen Cup, en internasjonal håndballturnering for kvinner. Turneringen blir arrangert i DNB Arena i Stavanger fra 24. til 27. november 2016, som oppkjøring til Håndball-EM 2016 i Sverige.
Kilimanjaro (andre betydninger)
Kilimanjaro kan referere til:
Mérida (delstat)
Mérida er en av de 23 delstatene i Venezuela. Delstatens hovedstad er Mérida. Delstaten Mérida dekker et areal på 11 300 km². Ved folketellingen i 2011 hadde delstaten 828,592 innbyggere.
Saint-Georges (Paris Metro)
Saint-Georges er en stasjon på metroen i Paris.
Saint Germain des Prés (Paris Metro)
Saint Germain des Prés er en stasjon på metroen i Paris.
Stasjonen betjener linje 4.
Novo Horizonte (São Paulo)
Novo Horizonte er en kommune i delstaten São Paulo i sørøstregionen av Brasil.
Franco Tognini
Franco Tognini (født 28. oktober 1907 i Monza, død 27. april 1980 samme sted) var en italiensk turner. Han var med i to OL for Italia, og har et OL-gull i turn.
Kane’s kvinner
Kane's kvinner er en norsk samling noveller, utgitt som bok nummer 46 i den 83 bind store serien om western-helten og US-marshalen Morgan Kane. Boka ble lansert i 1971, og forfatteren var Kjell Hallbing under pseudonymet Louis Masterson.
Boka kom ut i Bladkompaniets pocketserie Stjernebøkene, som Stjerne-bok nr. 443, kostet fire kroner og var den første novellesamlingen som ble utgitt i serien. De seks novellene i boka hadde tidligere vært publisert i forlagets blad Western i årene 1968 til 1970, og dedikerte Kane-lesere som hadde fått med seg novellene der kunne nok føle seg skuffet over bokutgivelsen:
Franco Tognini
Det ble ingen medaljer i neste OL, i Berlin i 1936. Med 23.-plass i frittstående og 26.-plass i hopp som beste enkeltresultater ble det bare 39.-plass sammenlagt. Det italienske laget fikk femteplass i lagkonkurransen.
Kane’s kvinner
Stilt ovenfor Peggy, Julie, Sylvia, Ginny, Paula og Spinney ser Kane både utfordringer og muligheter, mens han må nedkjempe deres elskere, eks-elskere, rivaliserende beilere og menn de gjerne må beskyttes mot.
I sum gir imidlertid denne novellesamlinga, tittelen til tross, en noe begrenset oversikt over temaet. I Den store boka om Morgan Kane listes 79 kvinnenavn (alfabetisk) under tittelen «Kanes erobringer».
Mottagelsen av boka
Kane’s kvinner kom ut da Kane-serien var i ferd med å bli den helt store leser-suksessen, og måtte trykkes på nytt og på nytt... Mens den fortsatt ble utgitt i Bladkompaniets opprinnelige pocket-serie kom boka i minst fire opplag. I tillegg ble den solgt i hardcover-versjon da Bladkompaniet i årene 1972-1974 lanserte serien i innbundet utgave, med to bøker i hvert bind.
Kane's kvinner ble utgitt i Sverige i 1976 på B. Wahlströms Bokförlag som Hett blod, i Danmark i 1978 på Winther som Kane's kvinder og i Finland samme året som Kane ja naiset. Også Island fikk sin Prenthusið-utgave som Leikur að eldi.
Senere utgivelser
Etter at Aller forlag i 2008 tok over rettighetene kom bøkene fra 2009 enkeltvis, fortsatt i kronologisk rekkefølge, men med noen justeringer. Nå kom Kane's kvinner i 2013 som bok nr. 44, en utgivelse som året etter ble lansert som lydbok av Norsk lyd- og blindeskriftbibliotek, innlest av Jan Olav Simonsen.
Plasseringen som bok 44 i serien er også beholdt i senere utgivelser, som i Cappelen Damms lydbokversjon fra 2020, lest inn av Torgeir Reiten. (Der har imidlertid forlaget utgitt verket under feil tittel, som Kanes kvinner, uten genitivsapostrof. Rett nok korrekt norsk, men Kanes og Hallbings litterære univers er nå engang i apostrofenes USA, og forfatterens tittel Kane's kvinner.)
Endringen fra den opprinnelige serien til den nyeste, kronologiske rekkefølgen fikk ingen store konsekvenser for romanenes vedkommende. Det holdt stort sett å endre boknummer. For novellesamlingene var det ikke så lett, siden de enkelte novellene kunne omhandle ulike tider i Kanes liv. I praksis løste man det ved å beholde boktitlene, men stokke om på innholdet i enkelt-bøkene. Noen noveller ble tatt ut, noen satt inn. Med titler som Kane’s kvinner, Kane’s våpen, Lovens bøddel, Kane’s lov og Menneskejeger sto man jo nokså fritt i redigeringsprosessen, siden Kane stort sett omga seg med våpen, kvinner og egen lov i de fleste novellene - og uansett var en slags bøddel og menneskejeger.
Fylkesvei 7094
Fylkesvei 7094 (Fv7094) går mellom Valøya og Lyngsnes i Nærøysund kommune. En ferjeforbindelse til øya Borgan er del av fylkesveien.
Før Trøndelag fylke ble opprettet 1. januar 2018 hadde veien betegnelsen Fylkesvei 509 (Nord-Trøndelag).
Nueva Esparta
Nueva Esparta er en av de 23 delstatene i Venezuela. Den består av Isla Margarita og andre mindre øyer. Ved folketellingen i 2011 hadde delstaten 491,610 innbyggere.
Fylkesvei 605
Fylkesvei 605 går mellom Nordgulen og Eivindvik i Gulen kommune.
Strekningen ble opprettet 2019, og består av en delstrekning av den tidligere fylkesvei 7 (Sogn og Fjordane).
Nuoljatunnelen
Nuoljatunnelen (svensk: Nuoljatunneln) er navnet på to jernbanetunneler på Malmbanan i Nord-Sverige. Tunnelene går gjennom fjellet Njullá mellom Abisko og Björkliden.
Mohammad Javad Zarif
Mohammad Javad Zarif Khonsari (, født 7. januar 1960) er en iransk diplomat, akademiker og utenriksminister i Iran fra 2013 til 2021. Han har hatt ulike diplomatiske roller og poster siden 1990-årene. Han er også professor på Universitetet i Teheran, hvor han underviser i diplomati og internasjonale organisasjoner. Han var leder for den diplomatiske gruppen fra Iran til USA fra 2002 til 2007. Zarif og Rouhani regnes som landets ledende reformpolitiker og er i konflikt med de konservative i regimet.
Nuoljatunnelen
Tunnelen var plaget med sprekker, stor vannintrengning og mindre steinras, og mange mindre reparasjoner måtte gjøres opp gjennom årene. Dessuten var tunnelen lav, og det gjorde det vanskelig å forsegle taket med betong for å stoppe vanninntrengningen og rasene. På begynnelsen av 1910-tallet ble taket sprengt ut med 1 meter, og det ble bygd et 60 cm tykt betonghvelv. Alt på et tidlig tidspunkt ble det bygd forlengede betongportaler i begge ender av tunnelen, for å beskytte åpningene mot snøras.
Etter hvert ble det utredet flere alternativer for å reparere eller ombygge tunnelen, men løsningen ble til slutt å bygge en helt ny tunnel. Årsaken til dette var blant annet at den tette trafikken på Malmbanan ville gjøre det vanskelig og dyrt å utbedre den gamle tunnelen, fordi malmtransporten på banen ville måtte stanses i utberdringsperioden. Den nye tunnelen er 1140 meter lang (1431 meter medregnet lange betongportaler), og sprengningen begynte 1. august 1987. Det første offisielle toget passerte gjennom tunnelen den 27. august 1990. Den gamle tunnelen er i dag fysisk avstengt.
Pwani
Pwani betyr «kyst» på swahili. Det kan referere til:
Gruevia
Gruevia er en slekt av biller som tilhører familiegruppen bladbiller (Chrysomelidae).
Utseende
En liten, avlang, gulbrun bladbille. Kroppen er fint hårete. Antennene er noe kraftige, litt over halvparten så lange som kroppen. Hodet er kort og bredt med små fasettøyne. Pronotum er rundet, mye bredere enn langt, noe smalere enn dekkvingene. Dekkvingene er ovale med fine punktrader. Beina er forholdsvis korte.
Levevis
Både larvene og de voksne (imago) er planteetere.
Utbredelse
Arten er endemisk for Bulgaria.
Systematisk inndeling
Artens systematiske plassering er usikker. Noen ganger blir den plassert i en stamme for seg selv, Eupalini.
Pelplin bispedømme
Pelplin bispedømme er et av Polens 41 bispedømmer. Det er suffraganbispedømme under Gdańsk erkebispedømme og har sitt bispesete i Pelplin.
Historie
Bispedømmet ble grunnlagt som Kulm bispedømme (tysk Bistum Kulm, latin Dioecesis Culmensis) i 1243 samtidig med de tre andre bispedømmene i Preussen (Pomesania, Ermland og Samland bispedømme), og utgjorde den østlige delen av det senere Vest-Preussen. Det var dermed et av ni bispedømmer som eksisterte i De tyske riddernes ordensstat, som også var verdslig hersker i to tredjedeler av bispedømmet. Resten var formelt i biskopen av Kulms besittelse (utgjorde altså et høystift). I 1255 ble de prøyssiske bispedømmene lagt til Rīgas kirkeprovins. Bispesetet var opprinnelig Kulmsee (i dag Chełmża), men bispedømmet var oppkalt etter byen Kulm (Chełmno) resp. den gammelprøyssiske stammen chelmo, som Den tyske ridderorden hadde kristnet/beseiret. I 1257 ble bispesetet flyttet til Löbau (Lubawa).
Etter Den tyske ridderordenens nederlag i trettenårskrigen ble bispedømmets territorium i den andre freden i Thorn (1466) avstått til Polen. Samtidig ble bispedømmet på det kirkelige plan løst fra sin metropolitt i Rīga og lagt til kirkeprovinsen Gniezno. Bispedømmet unngikk derfor reformasjonen, da De tyske riddernes ordensstat ble oppløst og sekularisert i 1525. Den polske formen på bispedømmets navn var Chełmno bispedømme (Diecezja chełmińska).
1824 ble bispesetet flytta til Pelplin. Navneendringen til Pelplin bispedømme skjedde derimot først i 1992. Samtidig ble bispedømmet løst fra Gniezo erkebispedømme og lagt til Gdańsks kirkeprovins.
Saint Lucia under Panamerikanske leker 2011
Saint Lucia under Panamerikanske leker 2011. Saint Lucia deltok i de 16. Panamerikanske leker som ble arrangert i Guadalajara i perioden 14. og 30. oktober 2011. Fire utøvere var kvalifisert til å delta i tre sporter; friidrett, sykling og svømming, de vant ikke noen medaljer.
Tindr (krater)
Tindr er et nedslagskrater på Callisto, en av Jupiters måner. Den er oppkalt etter en av forfedrene til Óttar i norrøn mytologi. Dette er et eksempel på et krater med en grop i midten.
Stuping under Europalekene 2015 – 1 meter kvinner
Stuping under Europalekene 2015 i Baku.
Eksterne lenker
Offisiell resultatside
Téo Andant
Téo Andant (født 21. juli 1999) er en fransk friidrettsutøver som konkurrerer i sprintløp. Hans fremste internasjonale meritt er gull på 400 meter i De europeiske småstatslekene 2017 og 2019.
2015–16
Andant kom på tredjeplass på 400 meter i det franske U18-mesterskapet i 2015. Han ble fransk U18-mester på 400 meter innendørs i 2016, med tiden 49,23.
2017
I det franske juniormesterskapet innendørs 2017 vant han 400 meter i U18-klassen.
Han representerte Monaco under De europeiske småstatslekene 2017 i San Marino, der han vant 400 meter foran Ívar Kristinn Jasonarson og Philippe Hilger. Han vant 400 meter under det franske U20-mesterskapet utendørs, og fikk sølv på 4 x 400 meter stafett under U20-EM i friidrett 2017, der han ble slått ut i semifinalen på 400 meter.
2018
Andant kom på fjerdeplass på 400 meter under det franske U20-mesterskapet innendørs. Utendørs deltok han i U20-VM i friidrett 2018, der Frankrike kom på fjerdeplass på 4 x 400 meter stafett, og han deltok i det franske U20-mesterskapet i friidrett, der han kom på tredjeplass på 200 meter og fjerdeplass på 400 meter.
James Gathers
James F. «Jimmy» Gathers (født 13. juni 1930 i Sumter i Sør-Carolina, død 1. juni 2002 Alcoa) var en amerikansk friidrettsutøver som deltok i de olympiske leker 1952 i Helsingfors.
Gathers vant en olympisk bronsemedalje i friidrett under Sommer-OL 1952 i Helsingfors. Han kom på tredjeplass på 200 meter bak sine landsmenn Andy Stanfield og Thane Baker.
Hedvig av Lippe
Hedvig av Lippe (også omtalt som Hilveg, Helvig, Heilwig) (født ca. 1200, død ca. 1248/1250) var en tysk adelskvinne. Hun var datter av Hermann II. av Lippe og Oda av Tecklenburg. Hun giftet seg med grev Adolf IV av Holstein og Schauenburg.
Under slaget ved Bornhøved hadde Adolf IV sverget at hvis han og hans menn seiret over danskene, skulle han anlegge et kloster! De vant, og han holdt ord. Han anla to klostre, og sluttet seg selv til fransiskanerordenen som munk. Hedvig sluttet seg til løftet, og i 1246 grunnla hun et kloster for for cisterciensernonner. I 1250 ble hun selv klosterets første abbedisse.
Saint-Jacques (Paris Metro)
Saint-Jacques er en stasjon på metroen i Paris.
Stasjonen betjener linje 6.
John Trumbull
John Trumbull (født 6. juni 1756 i Lebanon i Connecticut, død 10. november 1843 i New York City) var en berømt amerikansk maler, særlig kjent for sine bilder fra USAs uavhengighetskrig.
Bakgrunn
John Trumbulls far var guvernør av Connecticut fra 1769 til 1784. Begge sider av hans familie nedstammet fra de alle første puritanske nybyggere i Connecticut. Han begynte sine studier på Harvard da han var femten år.
Karriere
Trumbull deltok som soldat i USAs uavhengighetskrig og var vitne til det berømte slaget om Bunker Hill. I 1780 ble han utnevnt som aide-de-camp for George Washington.
Trumbull hadde hatt liten suksess inntil han ble bedt av Senatet om å lage fire store malerier fra uavhengighetskrigen, de henger nå i senatsbygningen. De fire er Surrender of General Burgoyne (General Burgoynes kapitulerer); Declaration of Independence (Uavhengighetserklæringen); The Surrender of Lord Cornwallis at Battle of Yorktown (Kapitulasjon ved Yorktown); og Washington Resigning His commission (Washington trår tilbake). Trumbull malte etter hvert også portrett av kjente amerikanere som George Washington, John Adams og Alexander Hamilton.
Han ble utnevnt til president for «American Academy of Fine Art», en stilling han hadde i 19 år. Han kom dårlig ut av det med elever, opptrådte diktatorisk og det endte med at studentene protesterte og opprettet en ny institusjon, «National Academy of Design»
Andre kjente malerier av ham er: The Battle of Bunker Hill; The Death of General Montgomery at Quebec; The Battle of Trenton og The Battle of Princeton.
Pascal (enhet)
Pascal er en avledet SI-enhet for måling av trykk. Symbolet for pascal er Pa. Det tilsvarer en newton per kvadratmeter (N / m2).
Enheten er oppkalt etter Blaise Pascal, en fransk matematiker, fysiker og filosof.
Saint-Mandé Tourelle (Paris Metro)
Saint-Mandé Tourelle er en stasjon på metroen i Paris.
Pascal (enhet)
Siden 1 Pa er et lite trykk så bruker man ofte heller:
Saint-Mandé Tourelle (Paris Metro)
Stasjonen betjener linje 1.
Pascal (enhet)
Pascal er også måleenheten for lydtrykk i akustikken. Her beskriver lydtrykket hurtige endringer i det absolutte, statiske, lufttrykket. Disse hurtige endringene danner lyd. Betraktningen er også gyldig i andre gasser og i væsker.
Sammenligning med andre trykkenheter
* avrundet
Det er nyttig å vite at: 1 hPa = 1 millibar
f.eks. er standard atmosfæretrykk 1013,25 hPa = 1013,25 mbar.
Praktisk bruk av pascal vs. bar
Innen teknikkområder som pneumatikk og hydraulikk er måleenheter for trykk en sentral del i terminologien. Nesten uten unntak brukes måleenheten bar i praksis, og det er en hensiktsmessig og godt innarbeidd trykkangivelse i nesten alle sammenhenger.
Det finnes imidlertid mange gode grunner til å gå over til å standardisere på bruk av MPa (ekvalient med N/mm²). En av grunnene er å enklere kunne sammenholde spenninger, strekk og trykk i metalliske materialer, og trykk i væsker og gasser. Ved tekniske beregninger slipper man dermed å holde rede på dekadiske omregningfaktorer.
Årsaken til at bar i sin tid fikk feste seg som trykkenhet var at den tallmessig var svært lik den gamle tekniske enheten kilopond per kvadratcentimeter (kp/cm²).
Andre bruksområder
I bildekk har det blitt vanlig å måle lufttrykket i kilopascal (kPa), mens på eldre bildekk måles lufttrykket vanligvis enten i bar eller pund per kvadrattomme (psi).
Nuporanga
Nuporanga er en kommune i delstaten São Paulo i sørøstregionen av Brasil.
Philipp av Hessen
Philipp av Hessen (Philippus Magnanimus) (født 14. november 1504 i Marburg i Hessen (Tyskland), død 31. mars 1567 i Kassel) var en tysk territorialfyrste og reformator som innførte den lutherske reformasjon i sitt fyrstedømme i 1526, og som i 1540 inngikk et bigamøst ekteskap, med Martin Luthers påfølgende billigelse. Han kalles «den politiske protestantismes far».
Barndom og ungdom
Philipp ble født i Marburg an der Lahn i Hessen som sønn av landgreve Wilhelm II av Hessen (død 11. juli 1509) og Anna av Mecklenburg (født 14. september 1484, gift 20. oktober 1500, død 15. april 1549). Etter farens død i 1509 brøt det ut en tvist mellom landstenderne og moren landgrevinne Anna om formynderansvaret. Etter at Ludwig von Boyneburg var styrtet i 1514 gikk Anna seirende ut av striden, og fikk keiser Maximilian I til å erklære Philipp for myndig i mars 1518. Gutten var da 13½ år gammel. De hessiske ridderes revolt, som hadde putret helt siden 1508, var først endelig over etter at Philipp hadde nedkjempet Franz von Sickingen i 1523.
Ekteskap
I 1523 giftet Philipp seg med Christine, datteren av hertug Georg av Sachsen. Da hun døde den 14. april 1549) hadde hun gitt ham sønnene Wilhelm IV av Hessen-Kassel (død 1592), Ludwig IV av Hessen-Marburg (død 1604), Philipp II av Hessen-Rheinfels (død 1583) og Georg I av Hessen-Darmstadt (død 1596).
Philipp blir lutheraner
Sannsynligvis under innflytelse fra Melanchthon ble Philipp tiltrukket av den lutherske reformasjon omkring 1524. Sommeren det året forordnet han at evangeliet skulle forkynnes «rent». Det har vært stilt spørsmålstegn om det stod om en religiøs overbevisning eller han snarere så i reformasjonen muligheten til å få makt også over den kirkelige sfære. Hans territorium var på mange måter innbundet av fyrsterkebispedømmet Mainz, Tysklands mektigste og største erkebispedømme. I alle fall hadde Philipps beslutning fra første stund av også politisk betydning. På den annen side finnes det også vitnesbyrd om Philipps personlige fromhet.
I bondekrigen slo Philipp i 1525 raskt ned opprørerne i Fulda og Hersfeld. Samtidig begynte den åpne politiseringen av reformasjonen. I 1525 dannet Georg av Sachsen og erkebiskop Albrecht av Mainz-Magdeburg «Dessau-forbundet», til beskyttelse mot nye opprør og mot «den lutherske sekt», mens Hessen og Kursachsen inngikk «Gotha-Torgau-alliansen» den 27. februar 1526. Etter riksdagen i Speyer i 1526 fremmet Philipp resolutt innføringen av reformasjonen, og foretok visitaser av klostrene og innhentet opplysninger om deres formue. Ved synoden i Homburg i oktober 1526 vedtok de hessiske stender riktignok en katolsk reformeringsplan ført i pennen av fransiskaneren Franz Lambert av Avignon («Reformatio ecclesiarum Hassiae»), men etter råd fra Martin Luther lot Philipp være å gjennomføre den. Den hessiske kirke vokste dermed helt ut av Luthers saksiske reformasjon, noe som viste seg å bli av stor politisk betydning.
Philipp betraktet kirkens fornyelse som et «fremme av almengodet». Den formue som han inndro fra klostrene, benyttet han til å grunnlegge Philipps-universitetet i Marburg (30. mai 1527). Han opprettet også en «felleskasse» for de fattige og grunnla fire landshospitaler i Merxhausen, Haina, Gronau og Hofheim. Ved avtalen i Hitzkirchen i 1528 sikret han seg fra erkebiskopen i Mainz den kirkelige domsmyndighet i Hessen.
Arbeid for protestantisk enhet
Det var Philipp som tok initiativet til religionssamtalene i Marburg i oktober 1529 mellom Luther og Zwingli. Disse samtalene forberedte også grunnen for Det schmalkaldiske forbund av den 27. februar 1531.
I 1534/35 kom han med våpenhjelp til unnsetning da radikale gjendøpere fordrev biskop Franz von Waldeck fra Münster.
Det var også politiske grunner til at Philipp var interessert i protestantisk enhet (Wittenberg-konkordien 1536). En av fruktene av omgangen med gjendøperne ble den såkalte «Ziegenhainer Zuchtordnung» av 1539 med innføringen av konfirmasjonen og av seniorembedet i den hessiske kirke, som siden 1531 var under ledelse av seks superintendenter (i Kassel, Marburg, Rotenburg, Alsfeld, Darmstadt og St.Goar).
Philipps «dobbeltekteskap»
I 1540 inngikk Philipp sitt såkalte «dobbeltekteskap» («Nebenehe»). Ekteskapet ble forrettet av Dionysius Melander den 4. mars 1540 på slottet Rotenburg a.d. Fulda. Hans «ekstrahustru» var Margarete von der Saale (død 31. mars 1567 i Kassel), og hun skjenket ham syv sønner som fikk titler som grever av Diez. Seks av dem døde mellom 1568 og 1575; grev Christoph døde i fengsel i 1603 i Ziegenhain.
Etter bryllupet kom Philipp i stor trengsel, men Luther og Melanchthon gav – om enn motstrebende – tillatelse til dette «dobbeltekteskapet». Dette var til stor skade for reformasjonen, både moralsk og politisk. Som bigamist kom han i en vanskelig situasjon i forhold til keiserdømmet og var avhengig av keiser Karl Vs nåde. I den hemmelige Regensburg-avtalen av 1541 kom Philipp med en rekke konsesjoner overfor keiseren. Vel prisgav han ikke sin protestantisme, men måtte love å sette seg i mot at Frankrike, England og Kleve ble opptatt i Det schmalkaldiske forbund, og påta seg tiltak som i noen grad svekket reformasjonens sak – han skulle erobre Geldern for keiseren, og forhindre Kölner-erkebiskopen Hermann von Wieds reformasjonsforsøk.
McVeagh of the South Seas
McVeagh of the South Seas er en amerikansk stumfilm fra 1914, regissert av Harry Carey og Cyril Bruce.
Philipp av Hessen
Den schmalkaldiske krig
Under den schmalkaldiske krig 1546–47 måtte Filipp underkaste seg keiserens nåde; keiseren holdt ham så fengslet frem til 1552 (Passau-avtalen).
McVeagh of the South Seas
Handling
En brutal, sadistisk tilsynsmann dykker etter perler på en øy. Men han behandler de innfødte forferdelig, torturerer dem, og krenker kvinnene deres. En lokal innfødt kvinne forelsker seg i ham, til tross for hans sadistiske tilbøyeligheter.
Irreplaceable
Irreplaceable var første single fra musikkalbumet B'Day fra Beyoncé Knowles.
McVeagh of the South Seas
Handling
Men hele situasjonen kommer snart på hodet når resten av lokalbefolkningen ikke tåler mer av brutaliteten hans, og de tar saken i deres egne hender.
Philipp av Hessen
Den schmalkaldiske krig
Forsøk på å reversere reformasjonen i Hessen slo feil på grunn av sogneprestenes og menighetenes motstand.
Etter Philipps død i 1567 ble Hessen delt.
Konkordieformelen
Konkordieformelen (latin Formula concordiae, «felles-hjerte», enighet) fra 1577 er den siste lutherske bekjennelse og ble til på foranledning av kurfyrst August av Sachsen (1553–1586), som var gift med en datter av Christian III, Anna.
Skriftet avslutter de lutherske lærestridigheter etter Martin Luthers død i 1546 og innleder ortodoksiens periode: den såkalte lutherske ortodoksi, som for alvor skulle komme fra begynnelsen av 1600-tallet og varte inntil et mer personlig og inderlig fromhetsideal ble dominerende med pietismen i slutten av århundret.
Den omfatter 12 artikler og forsøker å få i stand et kompromiss mellom de som især hadde fulgt Philipp Melanchthons mer humanistiske linje – kalt filippistene etter Melanchthons fornavn –  og tilhengerne av den sanne lutherdom, de såkalte gnesio-lutheranere, som hadde en strengere biblicisme, støttet av en bestemt utformet lære om skriftens verbalinspirasjon.
Konkordieformelen er ikke en del av Den norske kirkes bekjennelsesgrunnlag. I Danmark-Norge ville man ikke rokke ved tradisjonen fra Christian IIIs tid, men opprettholde «den rene lære og enighet». Kongen, Fredrik II, var blitt så urolig over den store diskusjonen om den rette arv fra Luther, at han helt forbød noen i landet å ha et eksemplar av boken, Konkordieboken, som Konkordieformelen kom til å inngå i fra 1580. For å fremstå som et godt forbilde kastet kongen sitt eget vakre bind i peisen.
Konkordieformelen fra 1577
Det originale dokument var på tysk og en versjon på latin ble fremskaffet til Konkordieboken fra 1580.
De 12 artiklers overskrifter:
Hovedforfatterne til konkordieformelen var Jakob Andreæ (1528–1590) og Martin Chemnitz (1522–1586), og den ble som Den Bergske Bok (Das Bergische Buch) sendt til godkjennelse og underskrevet av 3 kurfyrster, 20 fyrster, 24 grever, 35 byer, og henimot 800 teologer. Disse underskrifter representerte cirka 2/3 av den lutherske verden. (Molland 1976, s. 224 – Formula of Concord angir dog som også andre steder ti ganger så mange, nemlig 8000 teologer)
Den ble forkastet i Hessen, Zweibrücken, Anhalt, Pommern (Land), Holsten, Danmark-Norge, Sverige, Nürnberg, Strassburg, Magdeburg.
Københavns beleiring
Københavns beleiring i 1658–60 var en periode på nesten to år under Karl X Gustavs andre danske krig hvor København var under beleiring av den svenske hæren.
Opptakten
Etter freden i Roskilde i februar 1658 opphørte krigshandlingene, men den svenske konge Karl X Gustav angret sin tiltredelse og bestemte seg for å innta København en gang for alle.
De første planene gikk ganske enkelt ut på å landsette den svenske hæren på Toldboden i København, men det ble vurdert til å være for risikabelt. Andre landsettinger ble overveid, mend det endte med at man bestemte seg for Korsør. Den 7. august dukket den svenske flåte opp med 4,400 fotsoldater og 1,200 ryttersoldater.
De dro over Sjælland og nådde Valby bakke den 11. august. På det tidspunktet var byen satt i alarmberedskap, og man arbeidet av all kraft med å forberede seg på angrepet.
Frem til krigsutbruddet hadde det blitt presset på fra det københavnske borgerskaps side for å få forskjellige privilegier som kunne gi mer makt og frihet til byen. Og med et truende angrep ble disse privilegiene nå stadfestet for å sikre borgernes forsvarsvilje. København ble lovet status som stabelstad med tilhørende handelsprivilegier, og det ble lovet noen gunstigere toll- og beskatningsregler.
Sonja Edvardsen
Sonja Edvardsen (født 6. oktober 1960) er en norsk lokalpolitiker fra Arbeiderpartiet. Hun var ordfører i Eid kommune i Sogn og Fjordane fra 2005 til 2011 og var første kvinnelige ordfører i Eid. Hun var vararepresentant til Stortinget i perioden 2009-2013.
Københavns beleiring
Opptakten
På det tidspunktet var innbyggertallet omkring 29,000 og det ble vervet frivillige til kamptjeneste. Det ble innrullert blant annet 266 studenter, 115 kremmersvenner og 296 håndverkersvenner. Den profesjonelle hæren talte omkring 3,000 mann sammen med 3,500 mann i borgervæpningen, men hærens treningsstand og sammensetning var ikke spesielt god. Men ettersom gruppen talte mange offiserer var organiseringen allikevel effektiv. Det nyopprettede Kongens Livregiment tilfods, som i dag består som Livgarden, var den eneste fulltallige og gjennomtrente gruppen. Byens kommandant var Hans Schack, og han ble bistått av Ulrik Christian Gyldenløve som kommanderte ryttersoldatene, og Frederik Ahlefeldt som kommanderte fotsoldatene.
Byens voller var ikke i den beste forfatning, men det ble utført raske forsterkninger og avsperringer. Dessuten ble all bebyggelse i byens nærhet brent av for å hindre at svenskene kunne angripe i ly av den. Og dette oppbudet av forsvarsvilje fikk den svenske hærledelsen til å slå leir ved Brønshøj og Utterslev, i den såkalte Carlstad, i stedet for å angripe byen med det samme. I stedet ble de ytre forsvarsverk erobret til tross for beskytning fra vollene, og byen ble omringet.
Sonja Edvardsen
Sonja Edvardsen er utdannet sykepleier.
Københavns beleiring
Beleiringen
Svenskene brøt vannforsyningen som ble ført i rørledninger fra de forskjellige sjøene i området, og de forsøkte å tørrlegge vollgravene. Drikkevann måtte hentes fra byens brønner, og man etablerte pumper ved Øresund for å gi vann til brannslukning etter svenskenes bombeangrep.
Den 23. august forsøkte man et større utfall fra København mot Vesterbro-siden, ben ble slått tilbake. Siden var det flere andre lignende utfall som led samme skjebne, men som imidlertid bidro til å holde svenskene i sjakk, samt å trene og motivere de københavnske soldatene.
Spionasje var en annen viktig del av krigføringen, og det foregikk i stor stil begge veier. Både københavnerne og svenskene var godt orientert om hverandres planer og troppeforflytninger. Derfor omgikk man hverandre med en viss mistro, og mistenkte spioner ble omgående arrestert eller henrettet.
Ettersom tiden gikk ble stemningen i byen mer og mer anstrengt og dalte ytterligere den 12. september, da svenskene erobret Kronborg. Svenskenes bombardement ble intensivert i september, men deres flåte måtte forlate Københavns red for å møte en nederlandsk unnsetningsflåte som var underveis.
Nederlenderne
Den 8. oktober lykkes det for den svenske kongen å foreta en landsetting på Amager, og erobre Dragør og Kastrup. Danskene satte selv Sundbyerne i brann så de ikke falt i svenskenes hender. Svenskene ga imidlertid opp å holde Sjælland da det ble kjent at den nederlandske flåten nærmet seg. Den 20. oktober rundet nederlenderne Skagen og to dager senere Nordsjælland, og det ble nå gitt ordre i København om å forberede innkvartering av de 2,300 nederlandske soldatene.
Den 29. oktober støtte den nederlandske og svenske flåten sammen i et sjøslag i Øresund, og om ettermiddagen måtte svenskene innstille motstanden. De trakk nå også soldater ut av København og ut til leiren i Brønshøj. Her forberedte den svenske kongen seg på et lengre opphold, og svenskenes leir Carlstad som førte til tallrike plyndringer og regulære nedrivninger i området. Jægersborg slott stod nå uten vinduer og kakkelovner, og mange andre bygninger var tilsvarende rasert.
Nederlendernes ankomst var meget kjærkomment for byen, siden befolkningen var sterkt medtatt av beleiringen og de mange angrepene. De ble nå litt roligere tider i noen måneder og matforsyningene ble bedre, selv om svenskene stadig forhindret de fleste transporter til lands. Og de nyankomne forsterkningene skulle også forpleies.
Stormen
Over jul og nyttår 1658/59 kom det vedvarende informasjoner om et forestående svensk angrep, og det var en hard og kald ventetid med adskillige falske alarmer. I kulden dannet det seg is på vannet i vollgravene og ved strandet. Denne isen måtte hele tiden brytes opp for å forhindre svenskene i å gå over.
I begynnelsen av februar ble svenskenes angrepsplan avslørt av spioner, og man var derfor forberedt på svenskenes første mindre avledningsangrep ved Christianshavn og Slotsholmen om kvelden den 9. februar. Det ble slått tilbake og i tilbaketoget etterlot svenskene en av deres storbroer som københavnerne nå visste var 36 fot lang. Dermed visste man også at hvis råkene i isen var litt bredere, kunne ikke svenskenes store broer nå over.
Hovedangrepet stod natten etter, den 10.-11. februar, hvor hele den svenske styrke forlot Brønshøj. Det københavnske forsvaret var forberedt, og våpen, krutt og mannskap var på plass langs hele vollen. Hovedangrepet ble rettet mot Slotsholmen, men de brede råkene var vanskelige å passere. Det ble kjempet over en bred front, og københavnerne slo tilbake flere angrepsbølger.
Ved femtiden om morgenen avblåste svenskene angrepet og trakk seg tilbake. Deres tap var massive fordi kampen nærmest hadde formet seg som en massenedskyting når svenskenes angrepsbølger forsøkte å forsere vollene. De mistet også flere høytstående offiserer. De københavnske tapene var til gjengjeld minimale, rundt 30 døde og sårede, og de tok de etterlatte krigsbyttene som vogner og våpen til seg.
Blokade
Det ble nå inngått en våpenhvile, om ikke annet, så med det praktiske formål å få begravd de døde. Men blokaden var ikke over enda, og de neste månedene forsøkte svenskene å sulte københavnerne ut. Tilstanden i byen nærmet seg hungersnød og samtidig var det vinterkulde. Ved isens oppbrudd i mars, forsøkte man å seile forsyninger inn, men svenskene lykkes i å blokkere innseilingen. Blokaden ble først brutt den 3. juli 1659, da nederlendernes flåte vendte tilbake.
Fredsslutning
Selv om svenskenes leir ved Brønshøj ble opprettholdt flyttet sentrum for kamphandlingene seg til Fyn og Jylland, og samtidig begynte man på noen langvarige forhandlinger om fredsslutning ved nederlendernes mellomkomst. I denne perioden var det relativt fredelig i København, men beleiringen ble opprettholdt og der var stadig spredte trefninger. Den 13. februar 1660 døde den svenske kong Karl X Gustav og det banet vei for en egentlig fred, som ble underskrevet den 27. mai. Først den 11. juli ble Nørreport åpnet og tre dager senere ble det gitt fri adgang til bøndenes markedsvogner.
Kilder
The assault on Copenhagen
Westland Wasp
Westland Wasp er et britisk helikopter utviklet for bruk fra skip. Helikopteret kunne utstyres med torpedoer og dypvannsbomber for bruk mot undervannsbåter, eller missiler for bruk mot bakkemål. Av de 133 som ble produsert, var 98 produsert for Royal Navy og 35 for eksport til marinene til Brasil, Nederland, New Zealand og Sør-Afrika. 10 tidligere nederlandske helikoptre ble senere solgt til Indonesia, og seks eks-Royal Navy helikoptre til Malaysia.
Saint Marcel (Paris Metro)
Saint Marcel er en stasjon på metroen i Paris.
Stasjonen betjener linje 5.
Subduralt hematom
Subduralt hematom (Latin: hæmatoma subduralis) er en blodansamling mellom hjernens overflate og den harde hjernehinnen, dura mater. En slik blodansamling oppstår gjerne i forbindelse med hodeskader. Er blodmengden stor nok, kan hematomet klemme på hjernen og forårsake livsfare, så må hodeskallen trepaneres for å tappe blødningen.
Ali Akbar Salehi
Ali Akbar Salehi (, født 24. mars 1949 i Karbala i Irak) er en iransk diplomat og akademiker og leder av Irans atomenergiorganisasjon. Han var leder i denne organisasjonen fra 2009 til 2010, og ble igjen leder den 16. august 2013. Før han fikk sin nåværende posisjon var han utenriksminister i Iran fra 2010 til 2013. Han var også den iranske representanten i Det internasjonale atomenergibyrået fra 1998 til 2003.