cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Port Elizabeth
Historie
4000 britiske nybyggere ankom i 1820 med båt. Havnebyen ble grunnlagt av Rufane Shaw Donkin, den fungerende guvernøren av Kappkolonien som oppkalte den etter sin avdøde kone, Elizabeth. Buen ekspanderte og bygget et variert samfunn som bestod av europeere kappmalaysiere og andre immigranter. Veksten gikk særlig fort etter 1873 da jernbanen til Kimberley ble bygget. Britene bygget en konsentrasjonsleir her under andre boerkrig for å huse boerkvinner og barn.
Effektene av apartheid–regimet hadde også innvirkning på Port Elizabeth. Tvunget forflytning av ikke–hvit befolkning under Group Areas Act begynte i 1962 og førte til at forskjellige townships ble bygget. Hele distriktet South End som var et førsteklasses eiendomsområde, ble avfolket med tvang og jevnet med jorden i 1965. Forflytningene fortsatte til 1975.
Siden de frie valgene i 1994 har Port Elizabeth stått ovenfor de samme problemene som resten av Sør–Afrika, inkludert hiv/aids og en økning i voldelig, ofte narkotika–relatert, kriminalitet. Men takket være den blomstrende turismen og eiendomsindustrien, fortsetter utviklingen både i byen og i nærheten, for eksempel i den nye industrielle utviklingssonen i Coega.
Nelson Mandela storbykommune (NMMM) ble i 2001 dannet som et administrativt område som dekker Port Elizabeth, nabobyene Uitenhage og Despatch og de omkringliggende landbruksområdene. Denne metropolisen har en befolkning på 1,5 millioner innbyggere.
Demografi
Ifølge folketellingen i 2001, er det 1 005 776 mennesker og 260 798 husholdninger i Port Elizabeth. 15,3% av husholdningene består av individer. Gjennomsnittsstørrelsen på husholdningene er 3,86.
52,0% av husholdningene har telefon og/eller mobiltelefon, 44,9% har tilgang til telefon i nærheten og 3,2% har tilgang som ikke er i nærheten eller har ingen tilgang.
79,5% av husholdningene har vannklosett eller kjemisk toalett. 86,1% får søppel fjernet av kommunen minst en gang i uka, og 3,1% har ikke søppelavtale. 46,7% har rennende vann i huset, 79,7% har rennende vann på eiendommen og 98,7% har til gang til rennende vann.
65,0% av husholdningene bruker elektrisitet til matlaging, 59,5% til oppvarming og 75,0% til opplysning.
73,1% av husholdningene har radio, 67,8% har fjernsyn, 11,8% eier en datamaskin, 61,8% har kjøleskap og 31,7% har mobiltelefon.
Aldersfordeling
For 100 kvinner er der 91,2 menn. For hver 100 kvinner som er 18 år eller eldre, er der 87,3 menn.
Arbeidsledighet
28,2% av befolkningen i alderen 15 til 65 år er arbeidsledige.
Næringsliv
Port Elizabeth og Uitenhage har Sør–Afrikas bilindustri. Her holder General Motors, Volkswagen, Ford, Continental Tyres og mange andre bilselskaper. De fleste industriene i NMMM er rettet mot bilindustrien og lager deler som elektriske ledninger og dekk til bilprodusentene. Her ligger også Sør–Afrikas eneste produsent av primærbatteri, Eveready ltd. Port Elizabeth er også den nærmeste byen til den industrielle utviklingssonen i Coega.
Kommunikasjon
Port Elizabeth ligger langs N2–veien som går fra Cape Town til Durban. Den følger stort sett kysten. Sør–Afrikas jernbane er også tilknyttet Port Elizabeth.
Byen har en havn i Algoa Nay, og byggingen av ytterligere en havn er i gang. Den nyere internasjonale havnen ved Coega vil støtte veksten i byens industrier og ny industri.
Sport
Byen har mange flotte sportsfasiliteter for fotball, rugby, cricket, landhockey og mange andre idretter. Byens plassering ved kysten gjør den også til base for mange vannsporter
St George’s Park cricketbane ligger i byen som arrangerer test cricket. Den er den eldste cricketbanen i Sør–Afrika.
Hovedkvarteret til kontroversielle Southern Kings ligger i Port Elizabeth.
Port Elizabeth har planlagt Nelson Mandela Bay Stadium for VM i fotball 2010 med plass til 50 000 tilskuere. De lokale treningsanleggene blir:
Turisme
Fort Frederick ble bygget av stein i 1799 av britiske styrker for å beskytte mot en mulig fransk landgang. Fortet er oppkalt etter Frederick, hertugen av York. Det var opprinnelig bevæpnet med to åttepunds kanoner og hadde et vakthus og et kruttlager.
Horse Memorial ble reist til minne om de mange hestene og eslene som døde under andre boerkrig mellom 1899 og 1902.
Mange av disse attraksjonene kan sees ved å ta en 5 km lang vandring langs Donkin Heritage Trail som går gjennom byens sentrum.
Myndigheter
Port Elizabeth er del av Nelson Mandela storkommune og fungerer som administrasjonssted for det omkringliggende Sarah Baartman distriktskommune.
Byen er setet for Sør-Afrikas høyesterett, i tillegg til magistratkontoret. Som et resultat av høyesteretts tilstedeværelse, finnes det flere andre relaterte statsorganer her.
Noen få andre departement (for det meste provinsielle) har avdelinger eller andre kontorer i Port Elizabeth.
Mareminehollet
Mareminehollet eller Mareminehaalle eller Niels Klims hule ligger i Rothaugsfjellet som er en høyde mellom Skuteviken og Sandviken i Bergenhus bydel i Bergen
Mareminehollet begynner som en krypegang som etter 10 meter utvider seg til en liten mini hall med såvidt ståhøyde. Lenger inn er det neppe mulig å komme da Rothaugsfjellet også rommer et tilfluktsrom som ble skutt inn på tvers av hulen på 1960-tallet.
I anledning Ludvig Holbergs 300 års fødselsår ble det i 1984 anlagt en liten platting med trapp og benk og satt opp en minneplakett ved huleinngangen. Før denne tid var hulen mer ukjent, med unntak av at Sandviksgutter og Bergensere visste at her hadde bodd en havfrue den gang havet stod høyere og hulen lå i sjøkanten, eller kanskje en heks senere. Det verserte også historier om at man kunne gå inn hit og komme ut igjen på andre siden av byen eller på Fløyen.
Minneplaketten ved huleinngangen lyder:
Kursk (andre betydninger)
Kursk kan referere til:
Carnoidea
Carnoidea er en gruppe (overfamilie) av fluer som omfatter én artsrik familie, stråfluer, og omtrent åtte artsfattige familier (det er litt uklart hvilke som bør omfattes av denne overfamilien). I Norge finnes familiene stråfluer, detritusfluer Milichiidae, bilusfluer, Carnidae, Tethinidae og kanskje canacider Canacidae. Ellers omfatter gruppen familiene Australimyzidae (New Zealand), Inbiomyiidae (Sør- og Mellom-Amerika) og Cryptochetidae (varme strøk i den gamle verden). Alle medlemmene i denne gruppen er små fluer, bare noen få blir 5 mm lange.
Økologisk inntar fluene i denne gruppen mange ulike roller. Familien Cryptochetidae er parasitter på skjoldlus, og bilusfluene lever i bikuber, men synes å gjøre liten skade der. Tethinidae og canacider Canacidae lever på havstrender. Stråfluene har mange arter som utvikler seg på gressarter, og noen kan gjøre skade, særlig fritflue Oscinella frit.
For noen av familiene er leveviset lite kjent, og Inbiomyiidae ble beskrevet så sent som i 2006.
Rødøy kommunestyre 2007−2011
Rødøy kommunestyre 2007−2011 er en oversikt over representanter og vararepresentanter i Rødøy kommunestyre etter kommunevalget 2007.
Fjord Line
Fjord Line AS er et fergeselskap som ble stiftet i 1993. Selskapet driver passasjer- og frakttrafikk med skip i Nordsjøen og Skagerrak med ruter fra Norge til Danmark og Sverige. Fjord Line ble etablert med Danmarkslinjen i juni 1993, og selskapet ble overtatt av BNR-konsernet den 1. desember 1995. Høsten 1998 ble Englandslinjen kjøpt fra Color Line men den ble senere overtatt av DFDS.
Rederiet driver passasjerfergen MS «Bergensfjord» og MS «Stavangerfjord», som seiler mellom Bergen, Stavanger, Hirtshals og Kristiansand (fra våren 2023), MS «Oslofjord» (1993) som seiler mellom Sandefjord og Strömstad, og nybygget HSC «Fjord FSTR» i sommerhalvåret (forgjengeren var HSC Fjord Cat) i sommerhalvåret mellom Kristiansand og Hirtshals. I tillegg til passasjertrafikk har Fjord Line frakt av nyttekjøretøy og gods, som håndteres av Fjord Lines cargoavdelinger i Norge og Danmark. I 2013/2014 satt rederiet inn to nye cruiseferger til daglige avganger på begge linjer.
Den første fergen, «Stavangerfjord», hadde sin jomfrutur fra Bergen til Hirthals den 14. juli 2013. Det var planlagt at datoen skulle bli den 29. mai, men dette ble ikke mulig på grunn av forsinkelser med klargjøringen av skipet. 15. juli 2013 startet MS «Stavangerfjord» også å frakte passasjerer mellom Hirtshals og Langesund.
Fjord Line-konsernet har hovedkontor i Egersund. Selskapet har salgskontorer i Langesund (Bamble), Bergen, Stavanger, Kristiansand og Hirtshals i Danmark. Markedsavdelingen ligger i Sandefjord.
Den 20. august 2008 bestemte rederiet å kutte ut anløpshavnene Haugesund, Egersund og Hanstholm. I stedet anløpes Risavika ved Stavanger og Hirtshals i Danmark.
På våren 2023 sluttet Fjord Line med å anløpe Langesund. MS «Stavangerfjord» og MS «Bergensfjord» kjører fra 2023, Bergen-Stavanger-Hirtshals-Kristiansand-Hirtshals.
Tre av skipene som er eid av Fjord Line er registrert i Danmark. De har hjemmehavn i Hirtshals, selv om Fjord Line er et norsk fergeselskap. I april 2020 ble det bestemt at «MS Oslofjord» skal seile under norsk flagg.
Svenske Rickard Ternblom tiltrådte som konsernsjef i Fjord Line siden 1.1.15, etter Ingvald Fardal. Høsten 2020 overtok Arne Roland som interimleder og i januar 2021 tiltrer danske Brian Thorsted Hansen i stillingen.
Kutt i organisasjonen
6. september 2006 kunngjorde DFDS at de kjøpte skipet MS «Fjord Norway». Med salget mistet samtlige 248 sjøansatte jobben.
DFDS bygde om skipet før det ble satt inn igjen i ruten. «Fjord Norway» går idag under navnet MS «Princess of Norway» under dansk flagg og i hovedsak med dansk mannskap på ruten IJmuiden – Newcastle.
28. september 2006 fikk alle Fjord Line-ansatte varsel om oppsigelse. Staben på land skulle kuttes kraftig, og de som ville bli igjen, måtte søke stillingene i en sterkt slanket organisasjon. Det hadde lenge vært klart at Fjord Line skulle redusere landorganisasjonen. I slutten av august 2006 vedtok styret i selskapet å fjerne ca. 20 årsverk i en stab på ca. 43 årsverk i Bergen.
Cruiseferger mellom Norge og Danmark
MS «Stavangerfjord» og MS «Bergensfjord» er to cruiseferger. De er verdens første og største cruiseferger som har single LNG-motor, noe som betyr lavere utslipp. LNG-motorer har mindre utslipp av svovel og utslipp av nitrogenoksider og partikler blir redusert med 92 prosent sammenliknet med skipsmotorer som blir drevet av tungolje.
Liste over episoder av Star Trek: The Next Generation
Sesong 7 (1993-1994)
ca:Star Trek: La nova generació
Fjord Line
Cruiseferger mellom Norge og Danmark
I løpet av våren 2023 ble motorene på MS «Stavangerfjord» og MS «Bergensfjord» byttet om til Dual-Fuel motorer som drives av LNG og MGO.
MS «Stavangerfjord» ble døpt den 6. juni 2013, og første tur til Hirtshals var den 14. juli 2013. MS «Bergensfjord» ble døpt 6. mars 2014 i Bergen og ble satt inn i ordinær trafikk 17. mars 2014. Fra den dato har Fjord Line daglige avganger mellom Vestlandet og EU. Skipene vil trafikkere rutene til Hirtshals i Danmark med utgangspunkt i Bergen, Stavanger og Kristiansand. De er 170 meter lange, 27,5 meter brede og har en kapasitet på 1,500 passasjerer og 600 biler. Bruttotonnasjen er på 25,000.
Strømstadlinjen
Fjord Line benytter MS «Oslofjord» (1993) over ytre Oslofjord på strekningen mellom Sandefjord og Strömstad. Fergen ble bygget i 1993 ved verftet Bergen Group Fosen og ble ombygget ved STX-verftet i Raumo i Finland. Da skipet sto ferdig, hadde det fått større kapasitet til å romme ca. 1,770 passasjerer og 370 biler. Om bord finnes det en taxfree-butikk, barer og kafeer. Skipet gjennomgikk en ombygging og oppgradering i forbindelse med innsettelsen på ruten Sandefjord - Strømstad i 2014.
Master ferries (Hurtigfergen mellom Kristiansand og Danmark)
Fjord Line fusjonerte med Master Ferries desember 2007. Master Ferries hadde ett skip, HSC «Master Cat», i ruten Kristiansand – Hanstholm.
Grunnet Kristiansand Havnestyres vedtak 20. oktober 2008 om at fergerederiene som anløper Kristiansand må ha årlig drift for å kunne benytte havnen og katamaran-fergen kun går i sommerdrift, har Fjord Line lagt HSC «Fjord Cat» i opplag i Marvika ved Kristiansand og ruten Kristiansand-Hanstholm ble nedlagt. Driften ble tatt opp igjen fra april 2009 med daglige seilinger mellom april og september. Juni 2021 ble HSC «Fjord FSTR» satt inn på ruten mellom Kristiansand og Hirtshals. Dette skipet ble døpt 4. juni 2021 og hadde første tur med passasjerer 25. juni 2021.
Harriet Tubman
Harriet Tubman (født Araminta Ross i ca. 1822 i Dorchester County i Maryland, død 10. mars 1913 i Auburn i delstaten New York), også kalt Black Moses, var en amerikansk borgerrettsforkjemper og rømt slave.
Etter at Harriet selv hadde rømt fra fangenskap og vunnet sin egen frihet, vendte hun flere ganger tilbake til sin tidligere eiers plantasje og hjalp familiemedlemmene sine til å flykte.
Hun bar alltid en revolver, og var ikke redd for å bruke den. Når en slave ble enig om å bli med henne på ekspedisjonen, var det ingen vei tilbake, og hun truet med å skyte alle slaver som forsøkte å returnere. En gang hun reiste med en gruppe rømte slaver gikk gruppen seg vill, og moralen sank. En av de mannlige slavene insisterte på å gå tilbake til plantasjen. Hun pekte med revolveren mot hodet hans og sa: «Du går på eller dør». Flere dager senere, var han fremdeles med i gruppen da de reiste inn i Canada.
Hun er kjent for sitt arbeid innen organisasjonen Underground Railroad. Denne organisasjonen hjalp rømte slaver å komme seg fra sør-statene i USA, hvor slaveri var utbredt, til frie stater. Hun foretok 19 reiser med rømte slaver fra sør til nord, og ledet selv 300 slaver over grensen til friheten. De reiste bare om natten og i største hemmelighet. Hun hjalp også de tidligere slavene å finne arbeid, og hun var aktiv i kampen om at kvinner skulle få stemmerett på lik linje med mennene.
Hun hevdet selv å aldri ha mistet noen av slavene hun hjalp, til tross for at det var utlovet en belønning på $ 40 000 for å gripe henne. Dette var det høyeste beløpet som ble utlovet for noen av deltagerne i anti-slaveri-bevegelsen.
Burdur (provins)
Provinsen ligger sørvest i Tyrkia og grenser til provinsene Antalya, Denizli, Afyonkarahisar, Isparta og Muğla.
Harriet Tubman
Familie
Harriet Tubmans døpenavn var Araminta Ross. Hun var datter av Harriet Green, som var husslave på en plantasje, og Ben Ross. Hun hadde åtte søsken.
Mishandling og senskader
Under oppveksten ble Tubman både slått og pisket på plantasjene hun ble satt til å arbeide på. Som ganske liten fikk hun en alvorlig hodeskade etter at en rasende oppsynsmann traff henne med en tung metallvekt som han hadde kastet etter en annen slave. Hun fikk store senskader, som blant annet forårsaket anfall, epilepsi, kramper, hodepine, kraftige visjoner og drømmer gjennom resten av livet hennes.
Burdur (provins)
Distrikter
Provinsen Burdur består av fire distrikter:
Harriet Tubman
Religion
Harriet Tubmans mor gjenfortalte bibelhistorier for datteren, og dette skulle prege datterens livssyn. Hun var en hengiven kristen hele livet.
Ekteskap
Hun giftet seg omkring 1844 med en fri svart mann ved navn John Tubman. Kort tid etter ekteskapsinngåelsen skiftet hun fornavn fra 'Araminta' til 'Harriet'; man er ikke helt sikker på nøyaktig når dette skjedde. Det nye fornavnet tok hun etter sin mor, og dette kan ha skjedd som ledd i en religiøs omvending, eller for å ære et annet familiemedlem. Hun tok også ektemannens etternavn ved giftermålet. Sammen fikk ekteparet ett barn. Det er lite som er kjent om John Tubman eller ekteparets tid sammen, men det må ha vært meget komplisert for dem å leve sammen på grunn av hennes status som slave. Loven bestemte at hvis moren var slave, ville barna også bli det, uavhengig av farens status. Det var imidlertid ikke uvanlig i staten Maryland på den tiden med ekteskap mellom frie og slaver, ettersom halvparten av den svarte befolkningen var fri. De fleste afroamerikanske familiene i Maryland hadde følgelig familiemedlemmer tilhørende begge gruppene.
Den amerikanske borgerkrigen
Da den amerikanske borgerkrigen brøt­ ut arbeidet Tubman for unionshæren, først som kokk og sykepleier, og deretter som en væpnet speider og spion. Hun var den første kvinnen som ledet en væpnet ekspedisjon i krigen. Hun ledet blant annet Combahee River-raidet, som frigjorde mer enn 700 slaver. Etter borgerkrigen reiste hun tilbake til familiens hjem i Auburn, New York, hvor hun tok seg av sine aldrende foreldre helt til hun ble syk og flyttet på et gamlehjem for afroamerikanere.
Swingdans
Swingdans eller swing er et fellesnavn på flere pardanser som blir danset både som konkurransedans og sosial dans over store deler av verden. Swingdansen er en danseform som oppsto samtidig med swingjazzen på 1920- og 1930-tallet i USA. Swingdansen som internasjonalt fenomen henger spesielt sammen med utbredelsen av rock and roll-musikken fra 1940-tallet. Noen swingtyper er standardiserte og blir undervist på danseskoler, mens andre er folkelige former som hovedsakelig blir lært gjennom sosial dans.
Grunnsteg
Swing blir danset til musikk i 4/4-takt. Avhengig av swingtype går grunnstegene over 4, 6 eller 8 slag, dvs. 1, 1½ eller 2 takter i musikken. Normalen er at den som fører (tradisjonelt mannen) begynner å gå med venstre fot på første slag, den som blir ført begynner på høyre fot.
Gåsteg
Gåsteg går på hvert slag i takten, vekselvis venstre og høyre fot. En spesiell type gåsteg er gyngesteg (eng. rock step), der en tar ett steg (ofte bakover) på den første foten på første slag og så tilbake på den andre foten uten å flytte den på det andre slaget.
Trippelsteg
Trippelsteg er tre steg på to taktslag slik at en bytter fot i forhold til like og odde taktslag. I den originale swingdansen blir det gjort ved at en legger inn ett kort hjelpesteg rett før det andre slaget, slik at en går på samme fot på selve slagene. Dette hjelpesteget er synkopert, det vil si at det ikkje kommer midt mellom taktslagene, men noe seinere. Synkopering er en grunnleggende egenskap ved musikkformen swing: det er det selve uttrykket swing egentlig viser til. Synkopering er også karakteristisk for mye annen musikk det blir danset swing til, f.eks. boogie-woogie.
Det finnes mange alternativ til trippelsteg i swingdans. Alle har det til felles at en bytter fot i forhold til like og odde taktslag. En vanlig variant er å i praksis hoppe over det første steget ved å redusere det til en lett berøring av gulvet (eng. tap) eller den andre foten, eller til et spark i lufta. Dette innebærer at en utsetter vektoverføringa til det andre slaget, så en får heller ikke noe hjelpesteg. Det kan også gjøres slik at en tar steget på første slag og enten venter på det andre slaget eller markerer det på annet vis uten å bytte fot.
Sara og Selma
Sara og Selma er en norsk komiserie som ble sendt på TV 2 i 2011. Serien handler om Sara og hunden hennes Selma. Hovedrollen spilles av Hege Schøyen.
Handling
Sara bor sammen broren sin Jonas. Annenhver uke, og til diverse andre tider, dukker også datteren opp, som Sara har sammen med sin eksmann, som hun har vært skilt fra i sju år, og bodd vekk fra i kun seks måneder. I serien møter vi Hege Schøyen som Sara. Sara bor i et stort hus og derfor leier hun ut litt av huset til en 20 år yngre student, med navn Thomas, som spilles av Henrik Holmen. De utvikler etter hvert et forhold som de prøver å holde hemmelig, men litt etter litt blir de avslørt av hver og en rundt seg og må fortelle det på best mulig måte.
Boal
Boal kan vise til:
Bara Hos Dig
Bara Hos Dig er et konsertalbum fra Livets Ord utgitt på Livets Ords Förlag 2005, men innspilt høsten 2004.
Substantia nigra
Anatomi
Pars compacta inneholder nevroner som hos mennesket har fargen sort, p.g.a. pigment nevromelanin som tiltar med alderen. Denne pigmenteringen kan ses som en distinkt svart stripe i hjernesnitt, og er opphavet til navnet som er gitt til dette området i hjernen. Nevronene i dette området har spesielt lange og tykke dendritter (François et al.).
Bara Hos Dig
Alle låtene på plata er komponert og skrevet av Harald Høidahl, bortsett fra tittelsporet «Bara hos Dig» (Ulf Christiansson) og «Så länge hjärtat slår» (John Amato «As Long As I Have Breath»).
1661 Granule
1661 Granule er en hovedbelteasteroide og går i bane innenfor asteroidefamilien Flora. Den ble oppdaget 31. mars 1916 av Max Wolf ved Landessternwarte Heidelberg-Königstuhl i Heidelberg.
«Kursk» (ubåt)
K-141 «Kursk» var en russisk atomubåt av klassen Oscar-II og tilhørte Nordflåten. Hun var døpt etter byen Kursk.
«Kursk» ble bygget 1992 og tjenestegjorde fra desember 1994 til 12. august 2000, da hun under en russisk flåte­oppvisning sank til bunns i Nordishavet etter en eksplosjon ombord. 118 mann omkom. Mange av dem levde i flere timer i en lukket seksjon akter i ubåten, hvor de etterlot seg brev til nære og kjære. I flere dager håpet man å kunne redde besetningen. Ulykken utløste en innenrikspolitisk debatt i Russland, der president Vladimir Putin ble beskyldt for å ligge og sole seg på sitt sommersted i Sotsji i stedet for å be NATO om hjelp til å redde besetningen. Ubåten ble til slutt berget i to etapper, i 2001 og 2002, og de 115 likene som ble funnet fikk en verdig begravelse. Konene til de avdøde har etter russiske standarder fått rekordstore økonomiske erstatninger fra staten.
Den offisielle hovedteorien om hvordan ulykken egentlig foregikk, er at hydrogenperoksid-drivstoffet i en torpedo ved et uhell eksploderte inne i ubåten, noe som startet en brann som to minutter senere fikk de øvrige torpedoene i «Kursk» til å eksplodere.
Cryptochetidae
Cryptochetidae er en vidt utbredt, men artsfattig familie av knøttsmå fluer som lever som parasitter på skjoldlus. En art, Lestophonus iceryae, har blitt et viktig middel for biologisk kontroll av skjoldlus som gjør skade på sitrus-trær. Familien mangler i Nord-Europa.
Utseende
Små (opptil 4 mm, de fleste mye mindre), svarte eller metallisk blå, glinsende fluer. Kroppen er kort og tettbygd. De kan kjennes på antennene, som har et stort, stavformet tredje ledd uten antennebørste (bortsett fra hos slekten Librella). Hodet er kort og bredt, med store fasettøyne som er høyere enn lange, og dekket av korte hår. De har ingen store børster på hodet. Pannen er bred, omtrent kvadratisk. Midtfeltet danner en stor trekant med en spiss ved antennefestet, to ved bakkanten. De tre punktøynene sitter nær bakkanten av denne. Antennene er tre-leddete, det tredje leddet peker rett nedover og er ganske stort og langstrakt (ca. 2/3 så langt som hodet er høyt), og mangler antennebørste (arista). Unntaket her er slekten Librella og den fossile slekten Phanerochaetum som har tredje antenneledd av normal størrelse med antennebørste. Munndelene er små og lite påfallende. Brystet (thorax) er kort, høyt hvelvet, skinnende, med korte hår, men uten lange børster. Scutellum (den bakerste ryggplaten) er uvanlig stort, skarpt kantet. Vingene er klare, forholdsvis korte og brede. Fire lange årer når vingekanten. Vingefremkanten (costa) er brutt på to steder. Beina er korte og slanke uten børster. Bakkroppen er kort og bred uten påfallende store ytre kjønnsorganer. Larvene er ovale på form, noe tilspissede i hodeenden. To lange ånderør stikker ut fra bakenden. Kroppen er kledt med tverrbånd av korte pigger. De lever inne i vertsdyret og ånderørene strekker seg til overflaten.
Levevis
De artene man kjenner biologien til, lever alle som parasitter på skjoldlus i underfamilien Monophlebinae (familien Margarodidae). Disse er sterkt omdannede insekter som sitter fast på planter og suger plantesaft. Fluene borrer knøttsmå egg inn i kroppen til skjoldlusene, og larvene utvikler seg inne i verten. Det kan være én eller flere larver i samme vert. Larven(e) tar til slutt livet av verten og forvandler seg til en puppe inne i det tomme skallet. Arten Lestophonus iceryae, som opprinnelig stammer fra Australia, har blitt innført til blant annet California og Chile, og har blitt et effektivt middel for biologisk kontroll av den problematiske skadearten Icerya purchasi (sitrusskjoldlus). Voksne fluer av denne familien kan noen ganger være ganske plagsomme da de søker mot øynene på folk og dyr for å drikke tårevæske.
Wudu
Wudu, eller den lille renselsen, er den rituelle rensingen utført av muslimer før tidebønnene (salat) og før håndtering av Koranen. Ghusl, «den store renselsen», er mer omfattende.
I utføringen av Wudu inngår vasking med kaldt vann av:
Fagerborg kirke
Fagerborg kirke ligger helt syd i Stensparken på Fagerborg i Oslo. Den stod ferdig bygget i 1903 og tilhører Fagerborg menighet. Kirken er i nygotikk og granitten som er brukt er fra Skjeberg.
Bygningen
Byggingen av kirken ble påbegynt i 1901, og kirken ble innviet 22. desember 1903 av biskop Anton Christian Bang. Kirken er en treskipet langkirke bygget i tegl, med konstruktive ledd utført i huggen granitt. Fasadene er utført i grov- og finhuggen granitt.
Kirken er oppført etter tegninger av arkitekt Hagbarth Martin Schytte-Berg, etter en konkurranse der 54 bidrag ble innsendt. Stilmessig er kirken et resultat av jugendstilens behandling av den historistiske eklektisme. De grunnleggende trekkene er hentet fra det nyromanske og nygotikken, men filtrert gjennom jugendstilens oppmyknede former og materialbruk. Kirkens ytterdører er utført i en nasjonalromantisk middelalderinspirert stil.
Interiør
Prekestolen og altertavlen er begge tegnet av kirkens arkitekt. Alteret er et vanlig blokkalter av trematerialer. Glassmaleriet er laget av keiserlig og kongelig hoffglassmaler Max Roth (fra atelieret Miksa Roth i Budapest, Ungarn). Glassmaleriet, som har jugendstiltrekk, er skjenket av menigheten i 1903 og kostet den gang 2634 norske kroner.
Altertavlen er tegnet av arkitekten og utført av billedhugger Jo Visdal. Altertavlen har i årenes løp gjennomgått en rekke forandringer.
Det gamle orgelet ved siden av koret stod ferdig i 1903. Kirken fikk nytt orgel i 1932 med 39 stemmer og 2728 piper. I 2007 ble et nytt orgel innviet. Det nye orgelet er bygget av Orgelbau Goll som er basert i Luzern. Orgelet har 54 stemmer og er blant de største i Oslo.
Kirken ble pusset opp innvendig til femtiårsjubiléet i 1953. Ved denne anledningen ble det også utført nye lysekroner ved arkitekt Harald Hille.
Kirken har 480 sitteplasser, og da den ble bygget kostet den kommunen 307 943 kr. Fagerborg menighet ble opprettet i 1898.
Kulturminne
Fagerborg kirke er et kulturminne og har nummer 84109 i Riksantikvarens kulturminnebase.
Fylkesvei 2804
Fylkesvei 2804  går mellom Borgegrend og Skjønne kirke i Nore og Uvdal kommune.
Frem til 2019 hadde veien betegnelsen fylkesvei 119.
Bleikvatnet
Bleikvatnet er regulert som magasin for Øvre og Nedre Røssåga kraftverk. Bleikvatnets naturlige utløp er mot vest til Bleikvasselva, ei sideelv til Røssåga, men etter kraftutbyggingen overføres vannføringen østover til Røssvatnet gjennom en tunnel.
Rundt vannet ligger gårdsbrukene Rabliåsen, Smalsundmoen (nedl.), Lenningsvika (nedl.), Finneset (nedl.) og Oksfjellelva (nedl.). De eldste av gårdene ble tatt opp på 1700-tallet, men de fleste gårdene ble fraflyttet på 1960-tallet som følge av vannkraftutbygginga.
Kurt Gerron
Kurt Gerron (født 11. mai 1897 i Berlin, død 15. november 1944 i Auschwitz) var en tysk-jødisk skuespiller og regissør.
Bakgrunn
Gerron studerte først medisin, men ble innkalt til militærtjeneste i under første verdenskrig, hvor han ble alvorlig såret. Han kvalifiserte seg som militærlege i den tyske hæren.
Skuespiller
Etter krigen begynte Gerron som teaterskuespiller. Han dukket opp i mindre roller i flere stumfilmer og fra 1926 var han også med på å regissere flere filmer. Fra 1931 virket han også innen lydfilmen.
Han oppnådde berømthet ved sitt skuespill og sine sangforedrag i 1928 i uroppførelsen Tolvskillingsoperaen av Bert Brecht og Kurt Weill. Der spilte han moritetssangeren (og sang Die Moritat von Mackie Messer), og spilte rollen som Londons politisjef Tiger Brown.
Han hadde videre stor suksess i filmer som Den blå engel, hvor han spilte mot Marlene Dietrich.
Da nasjonalsosialistene kom til makten i 1933 reiste Gerron fra det nasjonalsosialistiske Tyskland sammen med foreldrene og sin kone. De reiste først til Paris og senere til Amsterdam. Der fortsatte han som skuespiller og regissør i flere filmer. Han ble tilbudt stillinger i Hollywood men nektet flere ganger, en gang fordi hans potensielle arbeidsgiver ikke tilbød førsteklasses billetter på flyet til USA, og han valgte å bli igjen i Europa.
Til konsentrasjonsleirer
Da Wehrmacht hadde okkupert Nederland, ble Gerron deportert til Theresienstadt konsentrasjonsleir. I 1944 ble Gerron enten overtalt eller tvunget av nasjonalsosialistene til å lage en propagandafilm som viser de humane forholdene i Theresienstadt konsentrasjonsleir. Denne filmen ble senere kjent under tittelen «Der Führer schenkt den Juden eine Stadt» (Føreren skjenker jødene en by).
Omtale
Gerron ble omtalt i tre dokumentarfilmer og det ble skrevet et teaterstykke om Gerron og hans tid i Theresienstadt. Dette stykket ble publisert i The Theatre of Holocaust og redigert av professor Robert Skloot og publisert av University of Wisconsin Press.
Fylkesvei 2484
Fylkesvei 2484 går mellom Einang i Vestre Slidre og Ulnes i Nord-Aurdal kommune.
Frem til 2019 hadde veien betegnelsen fylkesvei 265 (Oppland). Fødnesvegen mellom Ulneshagen og Fodnes (5,1 km) var tidligere del av fylkesveien.
Rangin Dadfar Spanta
Rangin Dadfar Spanta (født 1954) har siden mars 2006 vært utenriksminister i Afghanistan.
Han tilhørte en rik jordeierfamilie fra Herat. Som 15-åring sluttet han seg til et maoistisk parti. Da Sovjetunionen invaderte Afghanistan i 1979 flyktet han fra landet, og i 1982 fikk han politisk asyl i Tyskland. Der studerte han statsvitenskap, fikk stipend fra Heinrich-Böll-Stiftung og tok doktorgraden i 1992. Han bodde i Aachen, hvor han var dosent i statsvitenskap ved RWTH-universitetet. Der grunnla han også Det demokratiske råd for Afghanistan og var medlem av De grønne.
Rangin Dadfar Spanta er gift og har to voksne barn.
Justin Whalin
Justin Garrett Whalin (født 6. september 1974) er en amerikansk skuespiller best kjent for sin rolle som Jimmy Olsen i den amerikanske TV-serien Lois & Clark: The New Adventures of Superman der han opptrådte i sesong 2, 3 og 4.
Whalin spilte hovedrollen i CBS sitt After School Special der han vant en Daytime Emmy for rollen som en sønn av to lesbiske foreldre i 1993. Han fortsatte med å spille i Miracle at Midnight mot skuespillerne Mia Farrow og Sam Waterston. Han ble nominert til en NCLR Bravo Awards i 1996 på grunn av sitt fremragende skuespiller-prestasjoner i filmen Crossover Role.
Justin Whalin prøvespilte også for å kunne spille Billy Loomis i filmen Scream (1996), men han slapp ikke gjennom nåløyet.
Lauritz Galtung
Lauritz Galtung (født ca. 1615, død høsten 1661) var en norsk adelsmann som ble utdannet militært og i 1657 ble admiral i den dansk-norske fellesflåte. I 1658 ble han utnevnt til lensherre over Lister len i Norge.
Biografi
Lauritz Galtung ble født på slektsgården Torsnes ved Jondal i Hardanger (Hordaland). Han var den første i den slekten som har vært kalt den yngre Galtungslekt, som tok i bruk navnet Galtung som slektsnavn. Hans far, Lauritz Johansen Galte, var en av de største godseierne i Hardanger. Skattemanntallet for 1647 viser at han eide 32 gårder eller gårdparter i Hardanger, 13 i Sunnhordland og 6 på Voss.
Den første dokumenterte opplysningen om Lauritz Galtung viser at han i en alder av rundt 25 år fikk embetsutnevnelse som kaptein i den dansk–norske fellesflåten 1. mai 1641.
1663 van den Bos
1663 van den Bos er en hovedbelteasteroide og går i bane innenfor asteroidefamilien Flora. Den ble oppdaget 4. august 1926 av Harry Edwin Wood ved Union Observatory i Johannesburg.
Lauritz Galtung
Biografi
Lauritz Galtungs første ekteskap ble meget kortvarig. Hans hustru, den danske adelsfruen Clara Gere til Björnstorps slott (Bjørnstrup i Skåne), som han giftet seg med i 1647, døde allerede samme år. Hun hadde arvet godset Bjørnstrup, og Lauritz Galtung ble boende der også etter hennes død. Det ser ut til at Lauritz Galtung ved sitt ekteskap med Clara Gere ble ansett for å tilhøre adelen i Danmark, idet han var medunderskriver av den skånske adelens erklæring av 10. juni 1647.
Da Frederik III reiste til Christiania for å hylles i 1648, var Lauritz Galtung en av skipshøvedsmennene i kongens følge. Dagen før hyllingen, 23. august 1648, fikk han bekreftelsesbrev fra kongen på sine adelige privilegier. Lauritz Galtung undertegnet deretter, i likhet med andre norske adelsmenn, et innlegg til kongen angående adelsprivilegiene.
Sammen med adelsmenn i Skåne fikk Lauritz Galtung i 1648 brev i anledning kong Christian IVs begravelse og kong Frederik IIIs og dronning Sophie Amalies kroning. Et nytt bevis på kongens velvilje fikk Lauritz Galtung da han 1. mai 1649 ble utnevnt til lensherre over Hörje len i Skåne.
Våren 1650 må Lauritz Galtung ha vært på besøk på Torsnes, for han sees å ha vært til stede på flere ting i Sunnhordland (Stord) — Vatne 5. mars, Hysingstad 6.–7. mars og Horneland 5. april.
Stewart Island
Befolkning består av 378 mennesker, hvorav de fleste bor på tettstedet Oban.
Maoriene kaller øya for Rakiura, som betyr «glødende sky». To alternative forklaringer blir gitt for dette navnet. Så langt sør varer solnedgangen lenge, men det kan også skyldes at Aurora australis (sørlys) ofte kan bli sett fra øya.
Dansk Vestindisk Selskab
Dansk Vestindisk Selskab (engelsk: Danish West Indian Society) er en dansk forening med det formål å samle alle som har hatt eller har tilknytning til det tidligere Dansk Vestindia eller de som ønsker å bevare minnene om Dansk Vestindia.
Dansk Vestindisk Selskab ble stiftet på Valdemarsdag 15. juni 1917 i forbindelse med salget av Dansk Vestindia til USA og har hatt Dronning Margrethe II av Danmark som beskytter siden januar 1977. Initiativtager til foreningens opprettelse var løytnant August F.C. Neumann som hadde tjenestegjort på St. Croix.
Dansk Vestindisk Selskab ble stiftet under navnet ’’Dansk Vestindien’’ og fikk sitt nåværende navn i 1969.
Foreningen utgir et medlemsblad fire ganger årlig, utgir bøker og publikasjoner knyttet til Dansk Vestindia og har tre årlige medlemsmøter.
Lauritz Galtung
Biografi
Etter at Danmark ved Roskildefreden 26. februar 1658 hadde måttet avstå blant annet Skåne, Halland og Blekinge til Sverige, ble Lauritz Galtung 1. mai 1658 utnevnt til lensherre over Lister len i Norge og bosatte seg på Huseby kongsgård ved Farsund.
Vinteren 1659 ble han bedt av kong Frederik III om å komme til København med den hollandske Flaade eller og med anden Leilighed, dog haver du at se dig fore, at du ikke kommer udi Fiendens Hænder. Det var tydeligvis vanskelig å ta seg til Danmark i januar, så et purrebrev ble sendt to måneder senere, hvor han ble bedt om strax at forføie dig herhid til vor Kjøbsted Kjøbenhavn med den hollandske Flaade eller og med de første Skibe, som her nedkommer.
Vinteren 1660 var Danmark fortsatt i krig med Sverige, og det gikk ut en befaling til Lauritz Galtung og Christopher Orning om det at Farten desto bedre imellem Danmark og Norge kan holdes fri, da haver I ved os elskelig Laurits Galting og Christopher Orning at lade samle ved Eiermændene og andre gode Patrioter udrede saa mange Skibe, til Stykker at føre tjenlige, som der i Riget findes.
Sommeren 1660 fikk Lauritz Galtung tillatelse av kongen til å tilbringe den kommende vinteren på Torsnes i Hardanger, forutsatt at intet ble forsømt i Lister len.
Familien ble imidlertid ikke boende lenge på Huseby da Lauritz Galtung døde allerede høsten 1661. Nøyaktig dato for hans død er ikke kjent, men den må ha inntruffet mellom 7. august og 7. november 1661. Et par kvitteringer fra kaptein Jacobus Brun ved Listerlehnske kompani viser at han på Huseby kongsgård den 7. august 1661 fikk lønningspenger til kompaniet for tiden 7. mai – 7. august av Erlig och Welbyrdig Mand Lauridtz Galtung thill Biørnstrup, mens lønningspengene for tiden 7. august – 7. november samme år ble utbetalt til ham av Erlig och Welb: frue, frue Barbara Graaboe, till Biørnsterup, sl: Lauridtz Galtungs Effterleffuesche.
Familie
Lauritz Galtungs første ekteskap ble, som nevnt ovenfor, svært kortvarig da hans hustru, den danske adelsfruen Clara Gere til Bjørnstrup, døde etter bare noen måneders ekteskap i 1647. Han giftet seg igjen i 1650 med en annen dansk adelsdame, Barbara Grabow. Ekteparet fikk seks barn — de fire eldste ble født på Bjørnstrup i Skåne og de to yngste på Huseby ved Farsund etter flyttingen til Norge i 1658.
Omkring 1660 lot Lauritz Galtung en kjent maler, antagelig hoffmaleren Karl von Mander d.y., male store portrettbilder av seg selv, sin kone og sine fem eldste barn (se Eksterne lenker nedenfor).
Etterkommere
Det har vært beregnet at Lauritz Galtung og Barbara Grabow opp gjennom årene har hatt ca. 5000 etterkommere i Norge, hvorav ca. 1000 er nålevende. De fleste av disse er bosatt på Vestlandet.
Én gren av etterkommere bør nevnes spesielt: Ekteparets eldste datter, Clara Maria Galtung, giftet seg med den svenske adelsmannen Gustaf Siöberg hvis sønn, Mattias Johan Siöberg, giftet seg i Riga i Livland (nå Latvia) og fikk bl.a. en datter, Christina Regina Siöberg. Hun ble i 1736 gift med afrikaneren Abram Hanibal som var tsar Peter den stores protegé og kabinettsekretær før han etter militær utdannelse i Frankrike til slutt ble general–en–chef i Russland i 1759. Abram Hanibal og Christina Regina Siöberg er oldeforeldre til den store russiske dikteren Aleksandr Pusjkin.
Championship Manager
Championship Manager (ofte forkortet til CM) var et videospill utgitt i 1992. Spillet er en fotballsimulator, der spilleren er manager og tar kontroll over et fotballag. Spillet ble laget av brødrene Paul og Oliver Collyer, grunnleggerne av selskapet Sports Interactive. Championship Manager var det første spillet i den populære Championship Manager-serien.
Dora Gerson
Dorothea «Dora» Gerson (født 23. mars 1899 i Berlin, død 14. februar 1943 i Auschwitz) var en tysk sanger og skuespiller som spilte i flere stumfilmer
Bakgrunn
Dora Gerson var datter av polske foreldre. Hun tok eksamen ved Schauspielschule des Deutschen Theaters in Berlin, som var ledet av Max Reinhardt.
Tidlig karriere
I 1920 medvirket hun i noen Karl-May-filmer (Auf den Trümmern des Paradieses, Die Todeskarawane). I begge filmer medvirket ogsåden ungarske skuespiller Béla Lugosi; filmene er ansett å ha gått tapt for ettertiden. Hun hadde samme år som Dora Gerson sitt første engasjement som teaterskuespiller på Volksbühne. I 1921 opptrådte hun på Thalia-Theater og andre teatre i Berlin, men komstadig tilbake til Volksbühne, der hun opptrådte sammen med blant andre Helene Weigel og Heinrich George som Galy Gays hustru i Bertolt Brechts Mann ist Mann.
Gerson giftet seg med regissøren Veit Harlan i 1922 og de tok ut skilsmisse i 1924. Harlan skulle senere regissere den antisemittiske propagandafilmen Jud Süß (1940), etter at Joseph Goebbels' insisterte på det.
I sesongen 1923/24 ble Gerson medtatt som medlem av Holtorf-Tournee-Truppe. Blant de andre medlemmer av denne omreisende teatertruppen var Mathias Wieman, Gerald Brosig, Ernst Ginsberg, Veit Harlan, Maria Heil, Ruth Hellberg, Hans Holtorf, Gerda Joswig, Hans Heinrich Klatt, Margarete Kyper, Ruth Ledermann, Hans Mahlau, August Rabien, Oskar von Schab, Werner Siedhoff, Walter Ullmann, Anette de Vries, Heinrich Wortmann og Willy Wortmann.
Etter skilsmissen spilte Dora Gerson ved forskjellige teatere i Berlin, blant annet ved Piscator-Bühne. Hun var ved siden av å se på mange av Berlins kabaretter som chansonssangerinne og kabarettist, blant annet ved Tingel-Tangel-Theater i kabaretten Die Rakete, ved Brücke og ved Wespen. Hun hadde gjestespill i Nederland i Scheveninger Kurhaus-Cabaret, sang chansons etter tekster av Kurt Tucholsky, Bertolt Brecht og Erich Kästner.
Nasjonalsosialismen, eksil, og andre verdenskrig
Da NSDAP kom til makten i Tyskland i 1933 ble jødiske befolkningen i Tyskland gradvis og systematisk fratatt rettigheter, og Gersons karriere bremset dramatisk. Hun ble svartelistet fra ariske filmer, og hun begynte å spille inn musikk for et lite jødisk plateselskap. Hun spilte også inn på yiddish på denne tiden, og sang i 1936 «Der Rebe Hot Geheysn Freylekh Zayn», som ble høyt skattet av jøder i Europa på 1930-tallet. Gersons mest minnerike innspillinger var de tyske sangene «Backbord und Steuerbord» og «Vorbei», en følelsesladet ballade som kommenterte forholdene i Tyskland.
I 1936 flyttet Gerson sammen med flere familiemedlemmer til Nederland, for å unngå nazistenes forfølgelse. I Amsterdam giftet hun seg i 1937 med den hollandske tekstilfabrikanten Max Sluizer. Ved ekteskapet fikk hun innvilget nederlandsk statsborgerskap; paret fikk to barn. I 1938 synkroniserte hun i Amsterdam den tyske kinoversjonen stemmen til den onde dronningen i Snehvit og de syv dvergene, som var Walt Disneys første helaftens tegnefilm. Filmen ble imidlertid ikke vist offentlig i Tyskland før i 1951. Mer og mer trakk Dora Gerson seg tilbake fra skuespilleriet; i februar 1939 opptrådte hun for siste gang.
I 1940 ble Nederland invadert av Tyskland, og jøder i Nederland ble underlagt de samme antisemittiske lover og restriksjoner som i Tyskland.
En tid etter de undertrykkende nazistenes okkupasjon planla Gerson og hennes familie å rømme. I 1942 ble hun og familien tatt i et forsøk på å flykte til Sveits, et nøytralt land under andre verdenskrig i Europa. Familien ble sendt til konsentrasjonsleiren Westerbork, før de ble sendt til utryddelsesleiren Auschwitz i det nazi-okkuperte Polen. Gerson ble, sammen med sin mann og deres to barn, drept i Auschwitz-Birkenau den 14. februar 1943.
1662 Hoffmann
1662 Hoffmann er en hovedbelteasteroide og går i bane innenfor asteroidefamilien Merxia. Den ble oppdaget 11. september 1923 av Karl Wilhelm Reinmuth ved Landessternwarte Heidelberg-Königstuhl i Heidelberg.
Happy Man
«Happy Man» var Irlands bidrag i Eurovision Song Contest 1979 og ble fremført på engelsk av Cathal Dunne. Melodi og tekst var også skrevet av Dunne.
Sangen er et moderat up tempo-nummer, hvor Dunne markerer kontrasten mellom sitt tidlige mismot og den gleden han føler nå som han er sammen med sin elskede. Han synger, for eksempel, at han nå har «the sun inside» og at han er «happy man» i tittelen.
Dunne skrev også singlens B-side, «Sweet Woman of Mine», en sang Dunne sa han foretrakk. Singlen ble utgitt på grønn vinyl i Irland på CBS-etiketten. Singlen ble produsert av Nicky Graham, som kom til å finne større suksess som produsent for blant annet The Nolas og Bros.
Sangen ble fremført som fjerde bidrag om kvelden 31. mars 1979 (etter Danmarks Tommy Seebach med «Disco Tango» og før Finlands Katri Helena med «Katson sineen taivaan»). Da avstemningen var ferdig, hadde den fått 80 poeng, noe som ga den en femteplass blant 19 deltakere.
Norsk versjon
Geir Johansen har skrevet en norsk tekst. På norsk bærer den tittelen «Når du er hos meg».
Holandsfjorden
Holandsfjorden er en fjord i søndre del av Meløy kommune i Nordland fylke. Lengden er ca. 25 kilometer fra Forøy til Kilvik.
Fjorden er i dag mest kjent som adkomstlei til Engenbreen, en brearm til Svartisen. Engenbreen besøkes av turister gjennom hele året. I dag har fjorden liten kommunikasjonsmessig betydning utenom turisme, mens den tidligere var en viktig ferdelsåre mellom mange små grendesamfunn langs fjorden og gruvesamfunnet Rendalsvik. Den ytre delen av Holandsfjorden kalles Arhaugfjord og munner ut i Skardsfjord, mens den indre delen kalles Nordfjord. Nordfjorden bunner i Kilvik der Svartisen kraftverk ligger og Svartistunnelen fra Fykan munner ut. Nordfjord blir til vanlig delvis islagt i perioder hver vinter. På grunn av ekstra tilførsel av ferskvann fra kraftstasjonen har isleggingen økt etter at produksjonen ved kraftverket startet i 1993, og en sjelden gang blir hele Holandsfjord islagt.
Wendy Phillips
Wendy Phillips (født 2. januar 1952) er en amerikansk skuespillerinne mest kjent for å spille rollen som Lauren Daniels i Falcon Crest og Claire Green i Touched by an Angel og Promised Land.
Phillips ble født i Brooklyn i New York, og er datteren til Wendell Phillips og Jean Shelton. Begge foreldrene er skuespillere og underviser i drama.
Gert Miltzow
Gert Henrikssøn Miltzow (født 16. februar 1629 på Voss, død 6. desember 1688) var en norsk prest og historisk forfatter.
Han var sønn av Henrik Miltzow, sogneprest på Voss, ble i 1648 student ved Københavns Universitet, tilbragte flere år på utenlandske universiteter, og ble ved tilbakekomsten til København gjort til magister i 1657. Neste år ble han utnevnt til kapellan hos faren, og etter dennes død i 1666 overtok han sogneprestembetet. Fra 1669 var han også prost i Hardanger og Voss prosti. Han var gift med Susanne Skjelderup, datter av biskop i Bergen Jens Skjelderup og datterdatter av professor Ole Worm. De hadde flere barn.
602 Marianna
602 Marianna er en hovedbelteasteroide. Den ble oppdaga den 16. februar 1906 av Joel Hastings Metcalf fra Taunton i Massachusetts, USA. Bakgrunnen for navnet er ikke kjent.
Salat Fajr
Salat Fajr (صلاة الفجر, ṣalāt al-faǧr, også kalt Salat Sobh (صلاة الصبح ; ṣalāt aṣ-Ṣobḥ, «morgenggrybønn») er en av islams fem tidebønner (salat). Fajr utføres mellom morgengry og soloppgang.
Fajr-bønnen består av to rakʿa sunna og av to rakʿa fard. Fajr-bønnen kan man - til forskjell fra dagens lengre bønner - heller ikke avkorte under reise eller annen sammenlignbar situasjon. De to rakʿa fard er obligatriske bestanddeler.
Under muslimenes hellige måned ramadan markerer starten på fajr-bønnen også begynnelsen på den obligatoriske dagfasten (sawm).
Peter Kien
Peter Kien (født 1. januar 1919 i Varnsdorf i Tsjekkoslovakia, død i oktober 1944 i Auschwitz) var en jødisk kunstner og poet fra Tsjekkoslovakia. Han satt i Theresienstadt konsentrasjonsleir.
Kien tilbrakte sine første 10 leveår i Varnsdorf, en industriby i nærheten av den tsjekkoslovakis-tyske grensen. Under finanskrisen flyttet familien til Brno. I 1939, da flere antisemittiske lover ble håndhevet, ble Kien utvist fra akademiet han studerte ved i Praha. I 1940 giftet Kien seg med Ilse Stranska og han forsøkte å emigrere med sin familie. I desember 1941 ble han deportert til Theresienstadt konsentrasjonsleir. Den 16. oktober 1944 ble Kien deportert til Auschwitz sammen med sine foreldre og sin kone. Han døde av sykdom kort tid etter ankomst. Ingen av hans familiemedlemmer overlevde krigen. Ved hjelp av stjålet papir tegnet Kien mange skisser av levekårene i konsentrasjonsleiren. Disse verkene er blant de viktigste som dokumenterer hvordan konsentrasjonsleiren fungerte.