cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Trapphuset (Drottningholms slott)
Trapphuset på Drottningholms slott ble skapt mellom 1665 og 1687 av arkitektene Nicodemus Tessin d.e. og Nicodemus Tessin d.y. med hjelp av de italienske stukkatørene Giovanni og Carlo Carove (sannsynligvis brødre), skulptøren Nicolaes Millich fra Antwerpen samt maleren Johan Sylvius. Det storslåtte trappehuset med tilhørende vestibyler regnes med blant Tessin den eldres mektigste arkitektoniske verk.
En illustrasjon av det praktfulle trappehuset opprettet av Tessin d.e. viser en seksjon sett fra Sjöparterren. Trappehuset ble svært beundret og det ble sagt at det «knappast hade sitt like i Europa».
Trappens oppbygning
Trappehuset er sentralt plassert i bygningen og forbinder tre etasjer; sokkeletasjen, hovedetasjen og andre etasje. Gjennom inngangen i sokkeletasjen går en søylegang i midtaksen, som åpner blikket over hele barokkhagen. Fra sokkeletasjen deler trappen seg opp i to trappeløp, et nordlig og et sørlig. Etter å ha passert to reposer møtes disse i hovedetasjen ved den nedre vestibylen. Fra den nedre vestibylen fortsetter trappen opp og deler seg etter et repos atter i to armer, som forenes i den øvre vestibylen. Trappehuset får dagslys via vestibylene, trappehusvindu og gjennom en lanternin.
Stukkaturarbeider
Allerede i 1665 var slottets midtparti så pass ferdig at innredningsarbeidene kunne starte. Fra Italia ble stukkaktørene Giovanni Carove og Carlo Carove hentet, de var slektninger, sannsynligvis brødre. Giovanni Carove formga Hedvig Eleonoras våpenskjold i entreen. Han vendte tilbake til Italia i 1674. Carlo Carove ble siden den ledende mesteren ved slottet innenfor sitt fagområde. Når han gikk bort i 1697 var trappehusets og slottets stukkaturdekorasjoner i hovedsak fullført.
Maleriarbeider
Først i 1686, altså fem år etter at Tessin d.e. døde, ble trappehusets tak- og veggmalerier påbegynt av Johan Sylvius. Nå hadde Nicodemus Tessin d.y. overtatt ansvaret for slottbyggingen og han fullførte ganske sikkert farens intensjoner når han overvåket utførelsen av takmaleriene i trappehus og vestibyler. Om Sylvius' veggmalerier i trappehusets øvre del var planlagt av Tessin d.e. er dog tvilsomt. Når Sylvius skulle begynne på disse, var man nemlig først nødt til å fjerne noen gipslister fra veggflatene.
Den opprinnelige farvesettingen var sannsynligvis brunt og rødt; med brunt til veggfeltene og rødt til de konstruktive elementene. Alt ble utført i marmorering med hvite og gråblå innslag. Listverkene og stukkaturdekorasjonene ble malt som hvit marmor.
Når det gjelder to store veggmalerier fikk Sylvius sin inspirasjon fra Le Bruns arbeider i Versailles og skapte motiv med illusoriske perspektiv, typiske for barokken. Disse tilkom en gang sent på 1680-tallet og er utført som freskomalerier. Også plafondene i begge vestibylene ble skapt av Sylvius. Den øvre forestiller Olympens guder. Plafonden i trappehusets lanternin ble malt av David Klöcker Ehrenstrahl. Motivet viser Apollo og Minerva som holder Hedvig Eleonoras monogram (HE).
Aleksandr Medved
Ettermæle
Medved er en av de mest kjente sovjetiske utøverne og frem til i dag fortsetter han å inspirere andre. Han var flaggbærer for Belarus i OL ved flere anledninger og han bar også flagget under OL i 2004. Han avla også dommereden under Sommer-OL 1980.
Coequosa
Coequosa er en slekt av sommerfugler som tilhører familien svermere (Sphingidae).
Utseende
Store til meget store (vingespenn opptil 130 millimeter), lysbrune svermere - denne slekten hører til blant de aller største svermerne og er de største i Australia. Forvingen er lyst brunlig med et stort, mer eller mindre trekantet, mørkere felt midt på forkanten. Bakvingen er enten guloransje med mørk bakkant (C.australasiae) eller brunsvart med lysere ytterkant (C. triangularis).
Utbredelse
Slekten er utbredt i Australia.
NorthKid
NorthKid er et norsk popband fra Alta og Hasvik som ble etablert i 2017. Bandet deltok i Melodi Grand Prix 2022 med låten «Someone», og fikk en andreplass i finalen, bak vinneren Subwoolfer.
Degmaptera
Degmaptera er en slekt av sommerfugler som tilhører familien svermere (Sphingidae).
NorthKid
Bakgrunn
Bandets historie begynte rundt 2010, da altaværingene Helge Moen og Håkon Guttormsen begynte å spille og skrive musikk sammen med noen venner. Etter en konsert med det lokale bandet «Shameless Lisa and the Hormonal River of Boys» på ungdommens hus i Alta i 2013, ble kameratene inspirert til å starte sitt eget band. Bandet fikk navnet «Approaching Pluto», og de spilte konserter både lokalt i Finnmark og utenlands, nærmere bestemt i Russland, Finland, Sverige og England.
Degmaptera
Utseende
Middelsstore (vingespenn 40-80 millimeter), lyst brunlige svermere. Forvingene er tydelig sigdformede, og bakkanten er sterkt innbuktet innefor bakhjørnet (tornus) slik at dette blir kraftig utstående.
NorthKid
Bakgrunn
Etter noen år med rock i Approaching Pluto, besluttet bandet å endre sjangeren i retning av pop, og de endret navnet til NorthKid. Bandet fikk med seg Bilal Saab som vokalist, og de startet et profesjonelt samarbeid med musikkprodusenten Kåre Vestrheim. Etter et par coverutgivelser og opptredener på lokale festivaler i Troms og Finnmark, slapp bandet debutsingelen «Firefly» i november 2017. Låten skrev de selv sammen med Jesper Borgen, Mike Hartung og samarbeidspartneren Vestrheim. De neste årene fulgte en rekke nye singler, og hovedvokalisten Bilal Saab deltok i og vant Stjernekamp på NRK1 høsten 2019. Bandets konsertsvirksomhet ble imiderltid kraftig begrenset i 2020 og 2021 på grunn av koronapandemien og medfølgende restriksjoner for kulturliv og folkeansamlinger.
Degmaptera
Levevis
Larvene har blitt funnet på trær i eikeslekten. Disse svermerne lever i høytliggende eikeskoger.
NorthKid
Bakgrunn
I januar 2022 kunngjorde NRK at NorthKid var en av de direktekvalifiserte finalistene til Melodi Grand Prix 2022. De presenterte låten sin, popballaden «Someone», i delfinalen 3 lørdag 29. januar 2022. Sangen var skrevet av bandmedlem Helge Moen sammen med Alex Charles, Sandra Lyng og Jim Bergsted. Bandet kvalifiserte seg til finalen lørdag 19. februar, og endte opp på andreplass bak vinnerne Subwoolfer.
Degmaptera
Utbredelse
Slekten er utbredt i Sørøst-Asia.
NorthKid
Besetning
Bandets medlemmer per 2022:
Dido av Kartago
Dido var, i henhold til antikkens greske og romerske kilder, grunnleggeren og den første dronning av Kartago (i dagens Tunisia). Hun er best kjent fra fortellingen som er skrevet av den romerske poeten Vergil i hans epos Æneiden. I en del kilder er hun også kjent som Alyssa (gresk: Ἔλισσα). Det er ført argumentasjon for Dido/Alyssa er en faktisk historisk figur, men de fleste fortellinger om henne tilhører litterære legender.
Laskariske dynasti
Familiens historie
Den første forekomsten av navnet er funnet i 1059, i et testamente fra Eustathios Boilas, men de personene som nevnes her var enkle bønder. En annen familie med etternavnet Laskaris er kjent i Tessaloniki fra ca. 1180, men en eventuell forbindelse med det senere keiserdynastiet er uklar.
Dido av Kartago
Navn
Mange av navnene i legenden om Dido er av kartagisk opprinnelse, noe som antyder at de første greske forfatterne som omtaler denne fortellingen antagelig hadde fønikiske kilder. Et forslag er at Dido er kun et epitet fra det samme semittiske rotordet som David, som stammer mest sannsynlig fra det hebraiske ordet dod () som betyr «avholdt, elsket». Et annet forslag er at Didô har betydningen «vandreren».
Laskariske dynasti
Familiens historie
Den første Laskaris av betydning var Konstantin Laskaris og Teodoros I Laskaris, sønner av Manuel Laskaris og Ioanna Fokaina Karatzaina (Ἰωάννα Φώκαινα Καράτζαινα), som fikk fremtredende posisjoner i Konstantinopel i de siste årene av det angelanske dynasti, da Teodoros I hadde giftet seg med Anna Komnene Angelina, en datter av Alexios III Angelos. Ifølge den samtidige historikeren Niketas Khoniates ble Konstantin Laskaris utropt til keiser i imperiet umiddelbart før korsfarerne fra det fjerde korstog inntok byen, og han flyktet dagen etter utnevnelsen. Han ledet senere motstanden mot det latinske styret i Konstantinopel, men det var Teodoros I som etablerte det bysantinske styret i eksil i Nikea. Det nevnes også tre eldre brødre, Manuel, Mikael og George, og to yngre, Alexios og Isak.
Dido av Kartago
Navn
I henhold til Marie-Pierre Noël er «Elishat/Elisha» et navn som jevnlig bevitnet på kartagiske votivgaver. Det er sammensatt av det kartagiske refleks av *ʾil-, «gud», som i den fjerne fønikiske skaperguden El, også et navn for Gud i jødedommen, og ‐issa, som kan enten være ʾiš (𐤀𐤎) i betydningen «ild», eller et annet ord for «kvinne». Annen forskning hevder at det er den kvinnelige formen av El. På gresk opptrer det som Theiossô, noen som oversettes som Élissa: el ble theos.
Laskariske dynasti
Familiens historie
Konstantin døde trolig ca. 1211. Teodoros I, hvis barn Nikolaus og Johannes døde ca. 1212, ble etterfulgt av sin svigersønn Johannes III Dukas Vatatzes som var gift med Irene Laskarina, datter av Teodoros I. Johannes måtte kjempe mot rivalene Isak og Alexios, brødre av Teodoros I. De flyktet til Konstantinopel og søkte hjelp hos Det latinske rike. Johannes III vant en avgjørende seier mot dem i 1224 (slaget ved Poimanenon) og han kunne starte en offensiv mot latinerne. Johannes III døde i 1254 og ble etterfulgt av sin sønn Teodoros II Laskaris. Han døde allerede i 1258 og etterlot seg sin nyfødte sønn Johannes IV Laskaris på keisertronen. Nå gjennomførte en aristokratisk gruppering rundt Mikael VIII Palaiologos et statskupp og Mikael VIII ble først regent, deretter medkeiser. I 1261 sto han i spissen for gjenerobringen av Konstantinopel og han lot seg krone som enekeiser. Den unge Johannes IV ble ignorert. Senere ble han blindet og satt i fengsel til sin død i 1305.
Marquette-lez-Lille
Marquette-lez-Lille er en kommune i departementet Nord i regionen Hauts-de-France i Frankrike.
Befolkningsutvikling
Antall innbyggere i kommunen Marquette-lez-Lille
Laskariske dynasti
Familiens historie
Under det nye palaiologiske dynasti fikk enkelte andre medlemmer av Laskaris-familien beholde en viss innflytelse. Da det osmanske rike begynte å true imperiet og Konstantinopel utover på 1300-tallet, flyktet mange av Laskaris-familien til Italia.
Laskaris-familien i Italia
I 1269 ble greven av Vintimiglia, Gugliemo Pietro I Balbo gift med Eudoxia Laskarina, datter av keiser Teodoros II. Fra dette ekteskapet stammet dynastiet Laskaris av Tenda som styrte distriktet Tende fram til 1501 da den siste fra dette dynastiet, Anne Laskaris, døde og styret ble overtatt av hennes manns slektninger i det franske Savoy-dynastiet.
Dido av Kartago
Tidlige fortellinger
Personen Alyssa kan bli sporet via referanser gitt av romerske historikere til nå tapte skrifter av Timaios fra Tauromenion på Sicilia (ca 356–260 f.Kr.).
Historikerne har gitt forskjellige datoer, både for opprettelsen av Kartago og for grunnleggelsen av Roma. Appian (Appianos av Alexandria) har i begynnelsen av sitt verk Punerkrigene hevdet at Kartago ble grunnlagt av en viss Zorus og Karkhēdón (Carchedon), men Zorus synes å være en alternativ translitterasjon av byen Tyr i Fønikia og Karkhēdón er bare den greske formen for Kartago. Timaios gjorde Karkhēdóns hustru Alyssa til søster av kong Pygmalion av Tyr. Arkeologiske bevis for bosetningen på stedet til Kartago for tiden før den siste fjerdedelen av 700-tallet f.Kr. har ennå ikke blitt avdekket. Knappheten på arkeologisk materiale fra denne perioden kan bli forklart ved forkastning av teorien om den greske mørke tidsalder. At denne byen ble døpt Kartago, Qart-hadasht, det vil si «Nybyen», innebærer at det var en fønikisk koloni.
Justinus siterer eller gjør en parafrase av Trogus hevder (18.4–6) at en konge av Tyr som Justinus ikke nevner ved navn gjorde sin meget vakre datter Alyssa og sin sønn Pygmalion til sine felles arvinger. Ved sin død tok folket Pygmalion alene som deres hersker til tross for at Pygmalion ennå var kun en gutt. Alyssa giftet seg med Acerbas (Sicharbas, Zacherbas), som også var hennes onkel, og som var prest av Herkules, og som tilsvarte den fønikiske guden Melqart. Acerbas var også nest i makt etter kong Pygmalion. Acerbas kan bli likestilt med Zikarbaal, konge av Byblos som er nevnt i den egyptiske Fortellingen om Wenamon. Ryktene fortalte at Acerbas hadde skjult store rikdommer, og kong Pygmalion fikk ham drept i håpet om å skaffe seg disse. Alyssa ønsket å unnslippe Tyr, uttrykte et ønske å flytte til Pygmalions palass, men deretter beordret hun de tjenere, som Pygmalion hadde sendt for å hjelpe til med flyttingen, å kaste Acerbas' gullkister på havet som et offer til hans ånd. I virkeligheten inneholdt disse kistene kun sand. Deretter overtalte hun tjenerne om å flykte sammen med henne til et annet land framfor å bli igjen og møte Pygmalions raseri når oppdaget hva som hadde skjedd med Acerbas' rikdommer. En del av adelen ble med på flukten.
Gruppen ankom Kypros hvor prestene for Jupiter ble med på utferden. De landflyktige grep også åtti unge kvinner som prostituerte seg selv ved kysten slik at de fikk hustruer for de unge mennene i gruppen.
Til sist ankom Alyssa og hennes følgesvenner til kysten av Nord-Afrika hvor Alyssa spurte berberkongen Iarbas for et stykke land og de fikk så mye land som kunne bli dekket av en oksehud. Alyssa kuttet oksehuden til tynne striper til hun greide å ringe inn en hel åskam. Denne ble siden kalt for Byrsa «huden». Denne hendelsen er minnet i moderne matematikk. Den isoperimetrisk forskjell (også kalt for Dido-problem i varsjonsberegning) er geometrisk ulikhet som omfatter kvadratet til omkretsen av en lukket kurve i planet og arealet til et planområde som kurven lukker. Isoperimetrisk betyr «å ha samme buelengde».
Dette ble deres nye hjem. Mange av de lokale berberne slo seg sammen med bosetningen, og både berberne og utsendinger fra den nærliggende fønikiske byen Utica oppmuntret dem om å bygge en by. Da de gravde i bakken fant de et oksehode, noe som ble tolket som at byen ville bli rik, men underlagt en herre. Tilsvarende ble det gravd fram et hestehode et annet sted på åskammen, noe som ble tolket som at byen ville bli mektig i krig.
Etter at den nye byen Kartago ble etablert og ble framgangsrik, krevde berberkongen Iarbas at Alyssa underkastet seg som hans hustru, eller så ville Kartago bli angrepet. Alyssas sendebud som fryktet Iarbas, fortalte henne kun at Iarbas' krav for fred var at noen fra Kartago måtte bo fast hos ham for at han skulle lære fønikisk levevis. De la til at ingen føniker ville bo fast hos slike barbarer. Alyssa fordømte enhver som måtte mene noe slikt da de burde gi sitt liv om nødvendig for byens velvære. Utsendingene fortalte da at Iarbas hadde krevd Alyssa som hustru. Hun var da fanget av sine ord, men foretrakk å bli trofast til sin første ektemann og etter å ha opprettet en seremonielt gravbål og ofret mange til den avdøde ektemannens ånd som siste forberedelse for å kunne gifte seg med Iarbas, steg hun opp mot bålet og erklærte hun at ville gå til sin ektemann før hun stakk seg med sverdet. Etter dette selvofferet ble Alyssa guddommeliggjort og dyrket så lenge som Kartago varte. I denne fortellingen ble Kartago grunnlagt 72 år før Roma ble grunnlagt.
Historisk korrekthet og datering
Fortellingen om oksehuden som forklarer navnet på åsryggen må være av gresk opprinnelse ettersom Byrsa betyr «oksehud» på gresk, ikke fønikisk (punisk). Navnet på åskammen var antagelig en avledning fra semittiske brt, «befestet sted». Men det forhindrer ikke andre detaljer i fortellingen fra å være av kartagisk tradisjon, skjønt ikke nødvendigvis historisk av den grunn. Michael Grant har i boken Roman Myths (1973) hevdet: «Det er å si, Dido-Elissa var opprinnelig en gudinne.»
Det har blitt antatt at hun først ble omformet fra en gudinne til en menneskelig dronning i greske tekster en gang på slutten av 400-tallet f.Kr. Den motsatte teorien at hun faktisk var en historisk skikkelse som beskrevet i følgende redegjørelser. Det er ikke kjent hvem som først kombinerte fortellingen om Elissa med tradisjonen som forbant trojaneren Aineias enten med Roma eller med tidligere bosetninger som Roma sporet sin opprinnelse til. Et fragment av et episk dikt av Gnaeus Naevius, som døde i Utica i 201 f.Kr., omfatter et avsnitt som kan eller ikke kan være en del av samtale mellom Aineias og Dido. Servius i hans kommentar (4.682; 5.4) siterer Varro, «den mest lærde av alle romere», for en versjon hvor Didos søster Anna drepte seg selv grunnet sin kjærlighet til Aineias.
Taurrhina dedzaensis
Taurrhina (Neptunides) dedzaensis er en bille som hører til gruppen gullbasser (Cetoniinae) i gruppen skarabider (Scarabaeoidea).
Dido av Kartago
Historisk korrekthet og datering
Bevis for Didos historiske korrekthet (som er et spørsmål uavhengig om hun noen gang møtte eller ikke møtte Aineias) kan bli knyttet til bevis for andre i hennes familie, slike som hennes bror Pygmalion og deres bestefar Balazeros. Begge disse kongene er nevnt, som også Dido er det, i en liste over monarker i byen Tyr i Menandros av Efesos som er sitert av den jødisk-romerske historikeren Josefus i hans verk Pros Apiona (Mot Apion), i.18. Josefus avslutter sin sitering av Menandros med setningen «Nå, i det syvende år av hans Pygmalions styre, flyktet hans søster fra ham og bygde byen Kartago i Libya.»
Taurrhina dedzaensis
Utseende
En middelsstor (20-30 millimeter), avlang, blank gullbasse. Forkroppen er oftest mørk, dekkvingene mer eller mindre brunlige, med noe metallisk glans Pannen er framskutt hos begge kjønn, hos hunnen enkelt firkantet, hos hannen ganske lang med en skarp tann på hver side, i midten med et T-formet utspring. På forbeina har leggene hos hunnen tre tenner, hannens legger er nokså jevnbrede uten tenner, men kraftig innsnevrede nær roten.
Dido av Kartago
Historisk korrekthet og datering
Norasteinen, funnet på Sardinia, har blitt tolket av Frank Moore Cross ved at den navngir Pygmalion som konge av den hærføreren som benyttet seg av steinen for å nedtegne sin seier over den lokale befolkningen. På paleografiske grunner har steinen blitt datert til 800-tallet f.Kr. Om Cross' oversettelse er korrekt, presenterer denne inskripsjonen et bevis som bekrefter eksistensen av konge i Tyr som på gresk ble kalt for Pygmalion på 800-tallet f.Kr.
Taurrhina dedzaensis
Utbredelse
Arten er utbredt i Malawi.
Systematisk inndeling
Som hos mange andre gullbasser med slektsnavn som slutter på "-rhina" er det noe uklart om dette bør staves med én ("-rhina") eller to ("-rrhina") r'er. Denne blir ofte regnet som en underart av Taurrhina polychrous.
Dido av Kartago
Historisk korrekthet og datering
Flere forskere har identifisert Baa‘li-maanzer, konge av Tyr som ga tributt til Salmanassar III av Assyria i 841 f.Kr. med Ba‘al-‘azor som det fønikiske formen av det førstnevnte navnet, eller med Baal-Eser/Balazeros, den greske formen av navnet, som Didos bestefar. Det fører til troverdigheten i fortellingen til Menandros som er gjengitt av Josefus om at navnene til kongene av Tyr fra Abibaal og Hiram I og ned til tiden med Pygmalion og Dido.
En annen mulig referanse til Balazeros er funnet i Æneiden. Det var en felles gammel praksis å benytte seg av hypokorisme, eller forkortning av et navn som omfattet et guddommelig element som Baal), slik at «Belus» som Vergil navngir som far av Dido i Æneiden kan være en referanse til hennes bestefar Baal-Eser II/Balazeros.
Viktigere enn inskripsjoner og litterære referanser er kronologiske betraktninger som gir en matematisk demonstrasjon av påliteligheten for hovedtrekkene i fortellingen om Pygmalion/Dido, det vil si Didos flukt fra Tyr i Pygmalions syvende år som hersker, og hennes eventuelle grunnleggelse av byen Kartago. Antikkens forfattere oppgir to datoer for Kartagos grunnleggelse. Den første er fra Pompeius Trogus, som nevnt over, som sier at dette skjedde 72 år før grunnleggelsen av Roma. Minst så tidlig som det første århundret f.Kr. og deretter senere, var den mest vanlige datoen oppgitt av romerske forfattere, året 753 f.Kr.
Det plasserer Didos flukt i 753 + 72 = 825 f.Kr. En annen tradisjon ved den greske historikeren Timaios fra Tauromenion (ca 345–260 f.Kr.) oppgir datoen 814 f.Kr. for grunnleggelsen av Kartago. Tradisjonelt har moderne forskere foretrukket 814. Imidlertid nevner en inskripsjon fra assyriske Salmanassar III en tributt fra Baal-Eser II av Tyr i 841 f.Kr., noe som krevde en ny vurdering av dette spørsmålet ettersom de beste tekster fra Menandros/Josefus tillater kun 22 år fra tiltredelsen til Baal-Eser/Balazeros og til det syvende året til Pygmalion, og måling tilbake fra 814 f.Kr. vil ikke tillate overlappingen av Balazeros med tributten til Assyria med 814 f.Kr. Ytterligere bevis som støtter datoen 825 f.Kr. er funnet i utsagnet til Menandros, gjentatt av Josefus som støttes av nedtegnelser fra hoffet i Tyr, at Didos flukt (eller grunnleggelsen av Kartago) skjedde 143 år og åtte måneder etter Hiram av Tyr sendte støtte til Salomo av Israel for byggingen av tempelet i Jerusalem. Ved å benytte datoen 825 f.Kr., ville denne nedtegnelsen fra Tyr da datere begynnelsen på byggingen av tempelet i Jerusalem i 969 eller 968 f.Kr. i enighet med utsagnene i Første Kongebok 6:1 i den hebraiske Bibelen at byggingen skjedde i Salomos fjerde år som regent. Salomos fjerde år kan bli beregnet til å ha begynt høsten 968 f.Kr. ved å benytte den aksepterte datoen 931/930 f.Kr. for delingen av kongedømmet Israel i et nordlig og et sørlig rike ved Salomos død. Disse kronologiske betraktningene støtter derfor datoen 825 f.Kr. framfor 814 f.Kr. for Didos avreise fra Tyr. Enigheten om denne datoen med tidspunktet for den assyriske tributten og året for byggingen av tempelet i Jerusalem, gir bevis for den vesentlige historiske korrektheten for minst eksistensen av Pygmalion og Dido som deres oppgjør i 825 som til sist førte til grunnleggelsen av Kartago.
I henhold til forskeren J. M. Peñuela, forskjellen i de to datoene for Kartagos grunnleggelse har en forklaring om vi forstår hvorfor Dido flyktet fra Tyr i 825 f.Kr., men 11 år før hun fikk tillatelse av de opprinnelige befolkningen til å bygge en by på fastlandet, årene var markert ved en konflikt hvor de bygde en liten by på en øy i havnen. Om de kronologiske betraktningene således bidrar til å støtte den grunnleggende historiske nøyaktigheten i figuren Dido, tjener de også til å gjendrive ideen at hun skulle ha hatt noen form for erotisk forhold med Aineias. Han kjempet i Trojakrigen som tradisjonelt er datert fra 1300- til 1100-tallet f.Kr., altfor lenge siden til at Aineias kan ha levd på samme tid som Dido. Selv om man tar hensyn til datoen 864 f.Kr. som historierevisjonisten David Rohl har oppgitt for slutten av Trojakrigen, ville Aineias ha vært rundt 77 år da Dido flyktet fra Tyr i 825 f.Kr. og 88 år da hun begynte å bygge Kartago i 814 (ved å følge Peñuelas rekonstruksjon), neppe i overensstemmelse med de romantiske intrigene mellom Dido og Aineias som Vergil tenkte ut i Æneiden.
Vergils Æneiden
Vergils referanse til Dido i Æneiden er generelt i overensstemmelse med hva Justinus' sammendrag av Pompeius Trogus' nedtegnelse. Vergil navngir Belus som Didos far. Denne Belus blir tidvis kalt for Belus II av senere kommentarer for å skille ham fra Belus (Belos), en sønn av Poseidon og prinsesse Libya i tidligere gresk mytologi. Om fortellingen om Elissa/Dido har et faktisk grunnlag og er synkronisert tilsvarende med historien, da tilsvarer denne Belus den historiske figuren Mattan I, far av den historiske Pygmalion.
Vergil la til at ekteskapet mellom Dido/Elissa og Sychaeus, som Vergil kaller Didos ektemann, skjedde mens hennes far fortsatt var i live. Pygmalion drepte Sychaeus i all hemmelighet og Sychaeus opptrer for Dido i en drøm hvor han fortalte henne sannheten om sin død. Han anmodet henne om å flykte fra landet og avslørte for henne hvor han hadde skjult gullet sitt. Ingen av disse detaljene motsier Justinus' sammendrag, men Vergil endrer mange av detaljene i fortellingen da han førte inn Aineias og hans trojanske følge til Kartago.
Dido og Aineias blir forelsket i hverandre ved innblanding av Juno og Venus, som samarbeider med hverandre, men av ulike grunner. Da ryktet om deres kjærlighetsaffære nådde til kong Iarbas, "en sønn av Jupiter Ammon med en voldtatt nymfe", ber Iarbas til sin far, klandret Dido som har beskjemmet ekteskapet med ham, men nå tar Aineias inn i landet som sin herre. Jupiter sendte Merkur for å få Aineias av sted, og den fromme Aineias adlyder. Merkur forteller Aineias om de lovende italienske landområdene og beordrer Aineias om klargjøre sin flåte.
Dido orket ikke lenger å leve. Hun fikk sin søster Anna til å bygge et gravbål under påskuddet av å brenne alt som minner henne om Aineias, inkludert våpen og klær som Aineias har etterlatt seg og (hva hun kaller) deres bryllupsseng (men ifølge Aineias var de aldri blitt gift). Da Dido ser Aineias' flåte forlater havnen forbanner hun ham og hans trojanere og erklærer evig hat mellom Kartago og etterkommerne av Troja, således bebuder Punerkrigene. Dido steg opp på bålet, la seg igjen på den seng hun hadde delt med Aineias, og deretter falt på sverdet som Aineias hadde gitt henne. De som så på skrek ut; Anna sprang til og omfavnet sin døende søster; Juno sendte Iris fra himmelen for å frigjøre Didos ånd fra hennes legeme. Fra skipene kan Aineias og mannskapet se gløden fra Didos brennende gravbål og kan kun gjette på hva som har skjedd. Under sin reise til underverden, møtte Aineias Dido på nytt og forsøkte å unnskylde seg, men Dido nedlater seg ikke til å se på ham. Isteden snur hun seg vekk og går til en lund hvor hennes tidligere ektemann Sychaeus venter henne.
Minst to forskere har argumentert at elementet med gravbålet som en del av Didos selvmord — ellers ikke bevitnet i antikkens epos eller tragedie — hentyder til det selvoppofrelse som tok livet av Kartagos siste dronning i 146 f.Kr. Vergil har inkludert det meste av motivene fra originalen: Iarbas som begjærer Dido mot hennes vilje, en bedragersk forklaring for byggingen av gravbålet, og Didos endelige selvmord. I begge versjoner er Elissa/Dido lojal til sin første ektemann til sist. Men hvor den tidligere Elissa alltid forble trofast til sin ektemanns minne, lar Vergil Dido dø som en plaget og angerfull kvinne som har falt fra sin lojalitet.
Senere romersk tradisjon
Barkidene, familien til Hannibal, hevdet å nedstamme fra en yngre bror av Dido, i henhold til Silius Italicus i hans verk Punica.
I Historia Augusta, et biografisk verk om de romerske keiserne, hevdes det at Zenobia, dronning av Palmyra på slutten av 200-tallet e.Kr. nedstammet fra tre kjente kvinner: Dido, Semiramis og Kleopatra.
Den fortsatte tradisjonen
I Dantes Den guddommelige komedie ser tekstens talerør skyggen av Dido i Helvetes andre sirkel hvor hun er fordømt på grunnlag av hennes ødeleggende lyst for å bli forbannet i evighet i voldsom storm.
Fortellingen om Dido og Aineias forble populær i tiden etter renessanse og var grunnlaget for mange operaer, blant annet:
NM i landeveissykling 1981
Norgesmesterskapet i landeveissykling 1981 bestod av flere arrangementer som kåret norgesmestere i landeveissykling.
Dido av Kartago
Den fortsatte tradisjonen
Legenden inspirerte også det tidlige engelske renessansedramaet Dido, dronningen av Kartago av Christopher Marlowe.
NM i landeveissykling 1981
Kongepokalene ble vunnet av Morten Sæther og Lisbeth Korsmo. Morten Sæther vant en historisk trippel med gull på både fellesstarten, temporittet og lagtempo.
Beaglekanalen
Beaglekanalen er et 240 km langt sund som går på tvers gjennom øygruppen Ildlandet fra Atlanterhavet til Stillehavet. Kanalen skiller (Ildlandet) Storøya fra flere mindre øyer som Picton, Lennox og Nueva, Gableøya, Navarinoøya, Hosteøya, Londonderryøya, O'Brienøya og Stewartøya. Den østlige delen av kanalen utgjør landegrensen mellom Chile og Argentina mens den vestlige delen hører til Chile.
Dido av Kartago
Den fortsatte tradisjonen
Selv i dag opptrer Dido som figur i Sid Meiers strategispill Civilization II og Civilization V som den kvinnelige lederen av den kartagiske stamme.
Beaglekanalen
Beaglekanalen, Drakestredet og Magellanstredet er tre mulige ferdsalternativ for skip i trafikk mellom Atlanterhavet og Stillehavet uten å runde Kapp Horn. Av disse er Drakestredet det bredeste og dermed den mest brukte.
Dido av Kartago
Den fortsatte tradisjonen
Minnet om fortellingen med oksehuden og grunnleggelsen av Kartago er bevart i matematikken i forbindelse med det isoperimetrisk forskjell, også kalt for Dido-problem (og tilsvarende er det isoperimetrisk teorem tidvis kalt for Didos teorem).
Beaglekanalen
Beaglekanalen er bare 5 km bred på det smaleste. Kanalen strekker seg fra øya Nueva i øst til Cookbukta i vest. Den sørvestlige delen går mellom Hosteøya og Gordonøya før kanalen munner ut i Cookbukta. Den nordvestlige delen går inn i Darwinsundet mellom Gordonøya og Storøya. Darwinsundet knytter seg til Stillehavet via to kanaler: O'Brienkanalen og Ballenerokanalen, som går på hver sin side av O'Brienøya.
Kanalen har blitt oppkalt etter skipet HMS «Beagle» som drev hydrografisk utforsking av området fra 1826 til 1830. Skipet ble senere kjent for Charles Darwin som ble med skipet fra 1833.
Dido av Kartago
Den fortsatte tradisjonen
Kartago var den romerske republikkens største rival, og Vergils Dido symboliserer delvis dette. Selv om Roma ikke eksisterte på hennes tid, lar Vergil Dido forbanne de framtidige etterkommerne av trojanerne. I Italia under fascistregimet ble hennes figur demonisert, kanskje ikke utelukkende som en antiromersk figur, men ettersom hun representerte til sammen minst tre andre ikkefascistiske kvaliteter: kvinnelig dyd, semittisk etnisk opprinnelse, og afrikansk sivilisasjon. Som et ubetydelig eksempel: da Mussolinis styre døpte gater i ny kvartaler i Roma med navn fra Vergils Æneiden var Dido det eneste navnet som ikke ble benyttet. Den britiske marine benyttet til gjengjeld krigsskip i Dido-klassen av lette kryssere i krigen mot fascistiske Italia under den andre verdenskrig.
NM i landeveissykling 1981
Fellesstart
Sted: Ullensaker Dato: 12. juli Lengde: 180 km
50 km tempo
Sted: Birkeland Dato: 11. september
100 km lagtempo
Sted: Nærbø Dato: 13. september
Fellesstart
Sted: Ullensaker Dato: 11. juli Lengde: 80 km
30 km tempo
Sted: Drammen Dato: 11. september
30 km lagtempo
Sted: Lier Dato: 13. september
Lophostethus
Lophostethus er en slekt av sommerfugler som tilhører familien svermere (Sphingidae).
Utseende
Store til meget store (vingespenn opptil 150 millimeter), lysbrune svermere. Forvingen har taggete ytterkant, i midten med et bredt, mørkt tverrbånd som smalner mot bakkanten, noen ganger når det ikke bakkanten og danner en trekantet flekk. På tverrbåndet sitter en eller to små, hvite flekker, den største av disse er mer eller mindre T-formet. Det er også et mørkt felt omtrent midt på ytterkanten. Bakvingen er lysbrun. De grønne larvene er uvanlige ved at de har mange lange, svarte "pigger" (egentlig kjøttfulle utvekster som "piggen" på bakkroppen) stredt over hele kroppen - dette er ganske sjelden hos svermere.
Levevis
Larvene kan leve på mange ulike busker og trær, blant andre i morbærfamilien og kattostfamilien.
Utbredelse
Slekten er utbredt i Afrika, L. dumolinii over store deler av kontinentet inkludert Madagaskar, L. negus bare i høylandet i Etiopia.
Meg og kammeraten min
Duoen ble startet rundt 2006 av Martin Hagfors og Håkon Gebhardt, som da utgjorde bandet HGH, som et sideprosjekt for å turnere for Rikskonsertene i barnhager og skoler. I starten brukte de HGH-låter tilpasset til barneforestillinger. Etterhvert laget de egne sanger for prosjektet og ga ut sitt første album Det e'kke bra før det er dårlig i 2012. I 2015 ble Gebhardt erstattet av Erik Johannessen.
Albumene Ostepop, Snydelig og New Orchestral Hits 4 Kids er blitt nominert til Spellemannprisen i klassene barnemusikk i henholdsvis 2015, 2017 og 2019. I tillegg ble Hagfors nominert til Spellemannprisen 2017 i klassen årets komponist for musikken til Snydelig.
Bok
Ta det som en ferie! er en barnebok med tekst av Martin Hagfors og illustrasjoner av Håkon Hoffart, utgitt på Kontur Forlag i 2017. Boken viser figurene fra gruppen Meg og kammeraten min i surrealistiske situasjoner.
Fortellingen deler tematikk med det Spellemann-nominerte musikkalbumet Snydelig, som ble sluppet samtidig.
Hansa-Brandenburg W.33
Hansa-Brandenburg W.33 var et tysk toseters, enmotors, lavvinget monoplan sjøfly. Det var konstruert og utviklet av Hansa und Brandenburgische Flugzeugwerke.
Flyet ble konstruert av Ernst Heinkel, som den gang var ansatt ved Hansa-Brandenburg. Det gikk inn i aktiv tjeneste fra 1918, men bare seks eksemplarer ble bygd før slutten av første verdenskrig. Flyet viste seg å være meget vellykket og produksjonen fortsatte utover 1920-tallet. Det ble også eksportert til flere europeiske land. I 1921 kjøpte Norge og Finland lisens for produksjon. Marinens flyvebaatfabrikk begynte straks bygging av de første flyene, som sto ferdig året etter, og de ble tatt i bruk av Marinens flygevåpen som rekognoseringsfly.
Foruten tjenesten i Marinen var flyene med på mange spektakulære ekspedisjoner. Den 12.juli 1922 startet løytnantene Hjalmar Riiser-Larsen og Finn Lützow-Holm med hvert sitt W.33 fra Horten. På 15 dager hadde de gjort reisen tur-retur Kirkenes rundt kysten – en stor prestasjon for sin tid. I 1928 ble to W.33 og en Sopwith Baby sendt til Svalbard for å delta i søket etter Umberto Nobile og hans mannskap. Senere deltok de også i søket etter Roald Amundsen og «Latham».
På slutten av 1920-tallet var flyene blitt umoderne, og de ble etter hvert utfaset etter at M.F.11 kom i produksjon.
Fekting under Asialekene 1974
Fekting under Asialekene 1974. Fekting var en av sportene under de sjuende Asialekene som ble arrangert i Teheran i Iran. Det var første gangen som fekting var med på programmet i Asialekene. Det var i alt åtte øvelser, seks for menn og to for damer. Damene konkurrerte i florett individuelt og i lagkonkurranse. Mennene i lag og individuelt i kårde, sabel og florett
Rolls-Royce Griffon
Rolls-Royce Griffon er en flymotor konstruert og bygget av Rolls-Royce. Arbeidet ble begynt i 1938 etter anmodning fra Admiralitetet om en motor passende for Fairey Firefly. Motoren viste seg også å være et passe alternativ for Supermarine Spitfire. På grunn av andre verdenskrigs utbrudd ble utviklingen lagt på is og man konsentrerte seg i stedet på den noe mindre Rolls-Royce Merlin og den 24-sylindrede Rolls-Royce Vulture. Utviklingen av Vulture ble dog rammet av flere tilbakeslag og i begynnelsen av 1941 fortsatte man utviklingen av Griffon.
Til tross for at Griffon hadde 36 % større sylindervolum enn Merlin var den ikke nevneverdig veldig større. Takket være at kamakslene og magnettenningen ble drevet av girkassen foran på motoren i stedet for via remmer på baksiden var Griffon til og med kortere enn Merlin. Griffon var også Rolls-Royces første motor med innehul veivaksel for smøring av veivlagrene.
Til forskjell fra Merlin, som hadde toveiskompressor for ikke å tape effekt i store høyder, ble Griffon konstruert fra begynnelsen med en enklere kompressor mer tilpasset lav og middels høyde. Først senere versjoner av Griffon fikk samme kompressor som Merlin-motorene. En annen forskjell var at Griffon roterte motveis i stedet for medveis, noe som gjorde at flyet ville svinge mot høyre i stedet for til venstre ved gasspådrag. Griffons høyere dreiemoment gjorde selve gyroskopeffektene mer merkbare. For å klare det konstruerte Rolls-Royce versjoner av Griffon med girkasse for kontraroterende propeller. En Supermarine Spitfire som på forsøk var utstyrt med kontraroterende propeller lyktes 1946 å oppnå en hastighet på 795 km/t.
De feste brukte Griffon-motorer har havnet i private hender hvor de har blitt trimmet til effekter på over 3 000 H/k. Slike motorer er populære for konkurranseflyvning, offshore-konkurranser og traktortrekking.
Wambrechies
Wambrechies er en kommune i departementet Nord i regionen Hauts-de-France i Frankrike.
Befolkningsutvikling
Antall innbyggere i kommunen Wambrechies
Annœullin
Annœullin er en kommune i departementet Nord i regionen Hauts-de-France i Frankrike.
Befolkningsutvikling
Antall innbyggere i kommunen Annœullin
Neuville-en-Ferrain
Neuville-en-Ferrain er en kommune i departementet Nord i regionen Hauts-de-France i Frankrike.
Befolkningsutvikling
Antall innbyggere i kommunen Neuville-en-Ferrain
Joakim Tinderholt
Joakim Tinderholt Johansen  (født 1983) er en norsk bluesgitarist og vokalist og frontfigur i Joakim Tinderholt & his band.
Han ga ut albumet You Gotta Do More under navnet Joakim Tinderholt & his band i november 2014 backet av musikere fra blandt andre Billy T Band. For albumet ble de nominert til Spellemannprisen 2014 i klassen blues. Oppfølgeralbumet Hold on ble gitt ut juni 2017, og ble nominert til Spellemannprisen 2017 i klassen blues.
Selv om Tinderholt ikke spiller slagverk i bandet, er han også en habil trommeslager, og spilte trommer før han gikk over til gitar. Tinderholt er født og oppvokst på Herre i Bamble kommune i Telemark, og er søskenbarn til bluesartisten Kid Andersen (Christoffer Lund-Andersen).
Nossidium
Nossidium er en slekt av bittesmå biller som hører til familien fjærvinger (Ptiliidae).
Utseende
Små (gjerne ca. 1 millimeter), brede, ganske blanke, brunlige fjærvinger. Antennene er 11-leddete, de tre ytterste leddene danner en avlang klubbe, de fem leddene inennfor disse er ganske tynne. Oversiden er tydelig hårete. Hodet er kort og bredt. Pronotum er rundet med tre mer eller mindre tydelige lengdefurer, ytterkantene av pronotum og dekkvingene danner omtrent en kontinuerlig kurve. Dekkvingene er rundede og hvelvede. Føttene består av tre ledd som er nokså jevntykke.
Levevis
Fjærvinger finnes ofte i tilknytning til ulike slags råtnende materiale, som løvstrø, kompost og møkk. Andre arter lever knyttet til spesielle sopp-arter. Fjærvingebillene er ofte svært tallrike i løvstrø, men fordi de er så små kreves det spesielle innsamlingsmetoder for å få tak i dem.
Kilder
Hall, W.E. 1995. Ptiliidae, Featherwing beetles i Tree of life.
Nordre Kneikbreen
Nordre Kneikbreen er en 4,5 km lang og 7 km² stor isbre langt sør på Spitsbergen, Svalbard, i fjellområdet i nordlige Sørkapp Land. Den starter ved Bungebreen i øst og er også en sidebre til Samarinbreen i nordøst og så vidt til Mefonna i sørøst, i grensområdet mellom disse store, sammenvokste breene. Et av overgangsområdene i vest er Vasil'jevskaret som også forbinder til Søre Kneikbreen. Breen ligger ved foten av Kneikfjellet (708 m).
Bailleul
Bailleul kan vise til:
Nordre Kneikbreen
Denne breen har sitt navn etter Kneikfjellet.
Donald Blakeslee
Donald James Matthew Blakeslee (født 11. september 1917 i Fairport Harbor, Ohio – død 3. september 2008 ) var offiser i United States Air Force. Hans karriere begynte som pilot i Royal Canadian Air Force. Han fløy Spitfire jagerfly under andre verdenskrig og ble deretter medlem av Royal Air Force Eagle Squadron. Han fløy flere kampoppdrag mot Luftwaffe enn noen annen amerikansk jagerflyver.
Barndom og ungdom
Blakeslee ble interessert i å fly etter å ha sett National Air Races som liten gutt. Med penger spart fra sin jobb i Diamant Alkali Company, kjøpte han og en venn en Piper Cub på midten av 1930-tallet. De fløy det fra Willoughby Field, Ohio. Men hans venn havarerte flyet i 1940, og Blakeslee besluttet at den beste måten å forbli flyver var å komme inn i RCAF.
RCAF og Eagle Squadron
Etter trening i Canada ankom Blakeslee til England 15. mai 1941 der han ble plassert i Nr. 401 Skvadron RCAF. Skvadronen var stasjonert på Biggin Hill og fløy over Frankrike. Blakeslee fikk trolig sin første luftkamp 18. november 1941, da han skadet en Messerschmitt Bf 109 i nærheten av Le Touquet, men hevdet at hans første nedskyting var 22. november 1941 da han skadet en Bf-109 over Desvres, om lag 10 km sør for Marck. På samme oppdrag skadet han ytterligere en Bf-109 da han fløy tilbake til basen. Hans neste nedskyting kom den 28. april 1942; sannsynligvis ødela han to Focke-Wulf Fw 190. Han viste seg ikke å være en spesiell god skytter, men tilegnet seg de prinsipper som gjaldt i luftkamper, og han viste seg snart å være en dyktig leder, både i luften og på bakken.
Innen sommeren 1942 var han fungerende flight lieutenant, og fikk det britiske Distinguished Flying Cross 14. august 1942. Anbefalingen lød:
Blakeslee fløy Mustang for første gang i desember 1943 og deretter arbeidet hardt for å få 4. FG re-utstyrt så snart som mulig med det nye jagerflyet. Han presset hardt, spesielt nå som han var blitt sjef 4. januar 1944. Den 8. Air Force Command ble til slutt enige om å gi ham P-51 innen 24 timer. Blakeslee avtalte å instruere sine piloter til å «lære å fly dem på veien til målet» Den 6. mars 1944 fløy Blakeslee den første Mustang over Berlin da han eskorterte Flying Fortress og Liberator. De fløy samlet i dagslys over det okkuperte Europa under Blakeslees kommando. 4. FG ble en av de grupper med flest nedskytinger i VIII Fighter Command. De var aggressive og var veldig effektive, og den 4. Fighter-Gruppen passerte 500 nedskytinger i slutten av april 1944. På slutten av krigen hadde skvadronen ødelagt 1 020 tyske fly (550 i luften og 470 på bakken).
Neste landemerke for Blakeslee var da han ledet det første «shuttle»-toktet til Russland 21. juni 1944. Han fløy da 1 470 miles i et tokt som varte over syv timer.
Donald Blakeslee ble til slutt satt på bakken i september 1944, etter at flere flyveress fra USAAF hadde falt i kamp. Blakeslee hadde da oppnådd 15,5 nedskytinger i luften og ytterligere 2 på bakken. Han hadde fløyet over 500 operative tokt og akkumulert 1 000 timer i kampoppdrag. Barrett Tillman, som fungerte som «executive secretary» for American Fighter Ess Association, uttalte at Blakeslee hadde flere oppdrag og timer «enn noen annen amerikansk jagepilot i andre verdenskrig». Blakeslee pensjonerte seg fra United States Air Force i 1965 med obersts grad. En nekrolog i The Guardian beskrev ham som: andre verdenskrigs høyest dekorerte USAAF-pilot.
Blakeslee nøt svært høy anseelse blant de allierte pilotene. Det britiske flyveresset Johnnie Johnson beskrev ham som en av de beste lederne som noensinne deltok i luftkampene over Tyskland.
Priser og utmerkelser
Den 6. mars 1944, samme dag som Blakeslee fløy over Berlin, tildelte Dwight D. Eisenhower ham æresbevisningen Distinguished Service Cross. Senere mottok Blakeslee enda ett Distinguished Service Cross, samt 7 Distinguished Flying Crosses, 2 Silver Stars, 6 Luft-Medaljer, og den britiske Distinguished Flying Cross. Da han tjenestegjorde i Korea-krigen fikk han også Legion of Merit, enda et Distinguished Flying Cross, og ytterigere fire medaljer.
Bortgang og bisettelse
Etter at han ble pensjonist flyttet Blakeslee til Miami, Florida. Blakeslees hustru Leola Fryer døde i 2005. Blakeslee døde 3. september 2008 i sitt hjem på grunn av hjertesvikt.
Den 18. september 2008 ble oberst Donald Blakeslee og hans kones aske begravet på Arlington National Cemetery. Seremonien var åpen for publikum. Jagerfly fra 4. Fighter Wing fløy over Arlington under seremonien, i det som kalles en «flyover» for å hedre den avdøde.
Divgoaivi
Divgoaivi (nordsamisk) er et fjell i Tana kommune i Finnmark. Det ligger nordøst på Laksefjordvidda, i overgangen til Ifjordfjellet. Fjellet har en høyde på 488 meter over havet.
Bondues
Bondues er en kommune i departementet Nord i regionen Hauts-de-France i Frankrike.
Befolkningsutvikling
Antall innbyggere i kommunen Bondues
Ávila
Ávila (latin: Abila, Obila, Abyla eller Abela) er en by i Spania. Den er hovedstaden i provinsen med samme navn i delstaten Castilla y León. Byen ligger om lag en time nordvest for Madrid. Byen har 58 369 innbyggere.
Severdigheter
Den gamle byen er plassert langs et langt, smalt berg og er et populært turistmål. Byen har en rekke monumenter, deriblant en katedral, en bymur, og forskjellige andre kirker bygd i romersk stil, slik som San Vicente og San Pedro.
I 1985 ble byen satt opp på UNESCOs liste over verdensarven for sin bymur og sine romerske kirker.
Klima
Byen ligger 1131 moh. og er den høyestliggende provinshovedstaden i landet. Den ligger på en flat topp som stiger bratt opp fra den omkringliggende villmarken. Dette betyr at byen har et ekstremt klima med særskilt harde, lange vintre og varme, korte sommere.
Utdanning
I Ávila er det 11 videregående skoler: IES Alonso de Madrigal, IES Isabel de Castilla, IES Jorge Santayana, IES José Luis López Aranguren, IES Vasco de la Zarza, Centro Asunción de Nuestra Señora (privatskole), Centro Pablo VI (privatskole), Centro Purísima Concepción "Las Nieves" (privatskole), Centro Santísimo Rosario Mosén Rubí (privatskole), Centro Seminario Menor Diocesano (privatskole) og Centro Medalla Milagrosa (privatskole).
Det er tre skoler av Universitetet i Salamanca:
Merville
Merville kan vise til:
EM i friidrett 2022 – 100 meter hekk kvinner
Forsøksheat
De 3 første i hvert heat (Q) og de 3 raskeste ellers (q) gikk videre til semifinalene.
Semifinaler
De to første i hver semifinale (Q) og de to raskeste ellers (q) gikk videre til finalen.
Space Weather Prediction Center
Space Weather Prediction Center (SWPC), tidligere Space Environment Center (SEC), er et laboratorium og servicesenter for National Oceanic and Atmospheric Administration (NOAA) beliggende i Boulder i Colorado. SWPC overvåker kontinuerlig og gir prognoser for jordens rommiljø ved å gi informasjon om forholdet mellom solen og jorden. SWPC er den offisielle kilden til romværvarsler for USA.
Quicksand – Størst av alt
Quicksand – Størst av alt (originaltittel: Störst av allt, engelsk: Quicksand) er et svensk kriminaldrama basert på Malin Persson Giolitos roman Størst av alt fra 2016. Serien er produsert av selskapet FLX for Netflix og hadde premiere 5. april 2019 på Netflix. Serien er den første svenskproduserte originalserien for Netflix.
I februar 2020 har en teaterforestilling basert på tv-serien premiere på Rival i Stockholm med Nour El Refai i alle roller. Programmet ble kåret til årets tv-drama under prisutdelingen Kristallen 2019. Hanna Ardéhn fikk også prisen for årets kvinnelige skuespiller i en tv-produksjon.
Handling
En skoleskyting finner sted på den oppdiktede Djursholms allmänna gymnasium. Maja Norberg (Hanna Ardéhn) blir pågrepet og mistenkt for drap. Både Maja og kjæresten Sebastian (Felix Sandman) skal ha stått bak ugjerningen, men Sebastian dør i skytingen. Maja tilstår raskt skytingen, men nekter straffskyld. Handlingen spinner rundt hvorfor hun har gjort seg skyldig i skoleskytingen, snarere enn om hun faktisk står bak den.