cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Michael Kelly (biskop)
Bakgrunn
Michael Kelly var sønn av master mariner James Kelly og Mary født Grant. Han ble utdannet ved Christian Brothers’ i Enniscorthy og ''The Classical Academy i New Ross.
Kelly fikk sin seminarformasjon ved St Peter's College i Wexford og Irish College i Roma.
Prest
Han ble presteviet i Enniscorthy den 1. november 1872 av biskop Thomas Furlong. Han var så tilknyttet staben ved House of Missions i Wexford og fra 1891 viserektor ved Irish College i Roma. I 1894 ble Kelly rektor for Irish College og med dette en viktig skikkelse i engelskspråklig katolisisme.
Erkebiskop
Han ble utnevnt til titularbiskop av Achrida in partibus infidelium og koadjutor cum jure successionis av Sydney den 20. juli 1901 og ble bispeviet den 15. august 1901 i Roma av kardinal Francesco Satolli. Kelly ble etterhvert den ordinære erkebiskop av Sydney den 16. august 1911 da kardinal Moran døde.
Som erkebiskop fortsatte Kelly sitt korstog mot alkoholmisbruk og ledet store innsamlinger for oppbyggingen av det katolske skolesystem. De estimeres at 12.000.000 pund ble brukt på skole- og kirkebygninger fra den tid Kelly ankom Sydney og til hans død. St Mary's Cathedral stod ferdig i 1928 og statuer av både Kelly og Moran står i hovedportalen. Han var mindre stridbar innen de konfesjonelle spenninger og i politiske saker som det irske spørsmål enn erkebiskop Mannix av Melbourne.
Som anerkennelse for sin kirkelige innsats ble Kelly utnevnt til bispeassistent ved pavetronen og Comes Romanus den 25. juni 1926.
Kelly døde i Sydney i en alder av 90 år, fremdeles med et skarpt sinn.
Episkopalgenealogi
Hans episkopalgenealogi er:
Jim Carrey
Privatliv
Carrey er født og oppvokst i en forstad til Newmarket. Han ble tidlig komiker, og sendte sin CV til The Carol Burnett Show da han var ti år gammel. Hans lærere på high school ga han fem minutter på slutten av dagen for å gi sine klassekamerater et stand up-innslag.
Carreys familie møtte vanskelige tider og ble tvunget til å flytte til en forstad til Scarborough, hvor de alle begynte å jobbe på en fabrikk. Carrey jobbet 8-timersskift hver dag etter skolen. Til slutt klarte familien å komme på fote igjen, etter å ha bodd i en van på plenen til en slektning og de kunne flytte tilbake.
To ganger har Carrey vært gift. Først med Melissa Womer som han har datteren Jane med, og siden med skuespilleren Lauren Holly, et ekteskap som varte under ett år. Han var sammen med Jenny McCarthy i fem år.
Den 7. oktober 2004 fikk Carrey amerikansk statsborgerskap.
Han gikk offentlig ut og fortalte om sine depresjoner i november 2004 på 60 Minutes, hvor han også fortale om oppveksten i vanskelige kår.
Komediestarten
Carrey sluttet high school før tiden og begynte å jobbe på komiklubber med et show som inkluderte pariodier på kjendiser som Michael Landon og Jimmy Stewart. I 1979 flyttet han til Los Angeles og begynte å jobbe på The Comedy Store, hvor han ble lagt merke til av komikeren Rodney Dangerfield. Dangerfield likte Carreys show så mye at han ansatte han til å være med ham på turné for å ha oppvarmingsnummeret.
Carrey begynte å jobbe i fjernsynet fra tid til annen, og hadde små roller i film. Dette ledet til et vennskap med Damon Wayans. Da Wayans bror Keenen skulle sette opp et komishow for Fox med navnet In Living Color ble Carrey ansatt som skuespiller. Carreys uvanlige roller og opptreden på TV tiltrakk seg USAs oppmerksomhet.
Filmkarriere
Jim Carreys suksess i In Living Color ledet til en hovedrolle i komedien Ace Ventura, Pet Detective, som hadde premiere kun få måneder før In Living Color sluttet. Filmen fikk lunken mottagelse og ga han en nominasjon i Golden Raspberry Awards i 1994 for Verste nykommer. Uansett, filmen ble en kommersiell suksess, som også to andre lanseringer samme år; Masken og Dum og dummere.
Carrey skapte overskrifter da det ble kjent at han for sin neste film, The Cable Guy, skulle bli betalt 20 millioner dollar, som var rekord for en komiskuespiller på den tiden. Oppmerksomheten rettet mot honoraret hans samt et par negative kritikker og rollens mørke sinn, i kontrast med hans tidligere opptredener, førte til at filmen ikke ble noen suksess. Jim Carrey kom raskt tilbake med den suksessfulle Lystløgneren, hvor han kom tilbake til den rollen som var blitt varemerket hans.
I 1999 kjempet Carrey hardt og vant rollen som komikeren Andy Kaufman i Man on the Moon. Flere skuespillere, inkludert Edward Norton var interessert i rollen, men Carreys audition, som inkluderte Kaufmans bongo-tromme-show, hjalp han å vinne rollen. Tilfeldigvis er Carrey født på dagen 13 år etter Kaufman.
Carrey har fortsatt å spille i suksessfulle komedier så vel som flere dramaroller.
Priser
Carrey har fått to Golden Satellite Award-nominasjoner og seks Golden Globe Award-nominasjoner, hvorav han har vunnet to av dem. Han har vært mest suksessfull med MTV Movie Award, med over 20 nominasjoner og priser. Noen av disse delt, blant annet prisen for Beste kyss i 1995, som han delte med Lauren Holly. Han har også vært nominert tre ganger for Saturn Award.
Bishan (Singapore)
Bishan (kinesisk: 碧山; tamil: பீஷான்) er et byplanleggingsområde i regionen Central i Singapore. Det er først og fremst et boligområde, og boligprisene er forholdsvis høye på grunn av den sentrale beliggenheten. Bishan hadde 91 298 innbyggere i 2010, og har et areal på om lag 9 km².
Underområder
Bishan er delt inn i tre underområder:
Joachim Jérôme Quiot du Passage
Bakgrunn og karrière
Joachim Jérôme Quiot du Passage (Quiot) var født i Alixan i departementet Drôme i regionen Rhône-Alpes. I 1791 begynte han som kadett i den franske arméen og ble blant annet utdannet under den senere marskalk Claude-Victor Perrin. Han avanserte, som mange andre etter den franske revolusjon raskt i gradene, og ved beleiringen av Toulon høsten 1793 var han allerede kaptein. I kampene ved Collioure, Figueres (Castillo de San Fernando) og Boulon viste han sin tapperhet.
Etter fredsslutningen i Basel i 1795 kunne Quiot vende tilbake til Frankrike og ble aide-de-camp for Claude-Victor Perrin. Quiot deltok i general Napoléon Bonapartes felttog i Italia årene 1796 til 1797, han kjempet i beleiringen av Mantova og slaget ved Rivoli Veronese i januar 1797. Etter ytterligere forfremmelser førte Quiot kommando under den andre koalisjonskrigen, og han deltok i slaget ved Verona 26. mars 1799, slaget ved Trebbia i juni og slaget ved Marengo 14. juni 1800.
Ved utbruddet av krigen mot den tredje koalisjonen var Quiots styrker underlagt marskalk Jean Lannes. Styrkene deltok i Ulm-felttoget høsten 1805, slaget ved Hollabrunn og Schöngrabern 16. november og slaget ved Austerlitz 2. desember 1805. Året etter, under krigen mot den fjerde koalisjonen, deltok han i slaget ved Jena-Auerstedt 14. oktober 1806 og ble hardt såret.
Etter undertegningen av freden i Tilsit i juli 1807 ble Quiots styrker sendt til Spania for å forsvare keiser Napoléons interesser i halvøykrigen. Med sine styrker deltok han i en resultatløs beleiring av Zaragoza i 1808. Beleiringen ble gjentatt i 1809, og etter harde kamper ble byen tatt. Underlagt marskalk Jean-de-Dieu Soult kjempet han med sine styrker, og utmerket seg for tapperhet i slaget om Gévora 19. februar 1811 og slaget ved La Albuera 16. mai 1811. Under beleiringen av Badajoz led han nederlag mot britiske og spanske styrker under ledelse av general Arthur Wellesley (senere marskalk og hertug av Wellington).
Quiot vendte tilbake til Frankrike med sine tropper og var for en stund opptatt med militære administrative oppgaver. Med en ny kommando deltok han i slaget ved Kulm (Chlumec i dagens Tsjekkia). Han ble under dette slaget hardt såret i skulderen, tatt til fange og satt i krigsfangenskap. Etter Napoléons nederlag og fredsslutningen i Paris 30. mai 1814 ble han satt fri og kunne reise hjem.
Under De hundre dagene (Napoléons flukt fra Elba og andre abdikasjon) i 1815, meldte Quiot seg igjen til tjeneste. Han avløste general Jacques Alexandre Allix de Vaux som kommandant for 1. infanteridivisjon, I. korps i nordarméen. Med sin styrke deltok han i slaget ved Waterloo 18. juni 1815.
Etter Napoléons abdikasjon og forvisning til Elba i 1815 ble han under restaurasjonen i Frankrike tilhenger av kong Ludvig XVIII. Ved utbruddet av julirevolusjonen i Frankrike i 1830 forholdt han seg offisielt avventende, men støttet kong Ludvig Filips maktovertakelse. Den 1. mai 1831 trakk han seg tilbake og flyttet til sin eiendom i Le Passage ved Grenoble hvor han døde 12. januar 1849, og hvor han også er gravlagt.
Paul Denn
Paul Denn (født 1. april 1857 i Lille i Frankrike, drept 20. juli 1900 i Zhujiahe i fylket Jingxian det som i dag er provinsen Hebei i Kina) var en katolsk prest og kinamisjonær tilhørende jesuittordenen som ble drept under bokseropprøret. Han ble helligkåret 1. oktober 2000 av pave Johannes Paul II.
Han var ble drept sammen med jesuitten Léon-Ignace Mangin og et stort antall kinesiske katolikker.
Han ble saligkåret i samme gruppe som tre andre jesuitter, Modeste Andlauer (1847–1900), Léon-Ignace Mangin (1857–1900) og Rémy Isoré (1852–1900) i 1955, og kanonisert i 2000 som en av 120 martyrer som ble drept i Kina, hvorav 52 under bokseropprøret.
Tuva Jorfald
Tuva Jorfald (født 19. januar 1978) er en norsk journalist og forfatter, oppvokst i Asker. Hun er særlig kjent som reporter og programleder i NRK.
Tuva har en bachelorgrad i PR fra Handelshøyskolen BI og Hawaii Pacific University (1998–2003) og er utdannet journalist ved Høgskolen i Oslo (2005–2007). Hun er datter av kunstneren Øivind Jorfald.
Jorfald startet sin journalistkarriere i Radio Tango, hvor hun blant annet hadde sitt eget program om norsk musikk. Fra 2006 jobbet hun som reporter i ulike programmer for NRK P3, blant annet for Osenbanden, Urørt Jukeboks og P3-nyhetene, og var i samme periode også tilkallingsvikar for VG Nett og VGTV.
Fra juli 2007 til desember 2007 jobbet hun som trainee i informasjonsavdelingen til Den norske EU-delegasjonen i Brussel. Derfra gikk hun til NTB Riksnytt, der hun jobbet som nyhetsoppleser og reporter frem til januar 2009.
I januar 2009 var hun med på å starte opp radiokanalen Radio Metro, og jobbet der til desember 2010, da hun ble ansatt i NRK. Her har hun jobbet for avdelingen Dokumentar og samfunn, i redaksjonene Puls, Brennpunkt, Norgesglasset på P1 og Radiodokumentaren på P2. Fra august 2020 har hun jobbet som programleder i programmet Ekko på NRK P2.
Jorfald ga i 2014 ut boken Singelmammas guide på Pax forlag. I 2018 kom hennes andre bok Møkkamor ut på Pitch forlag.
Ola Solberg
Ola Solberg (født 4. mars 1886 i Heradsbygd i Elverum, død 23. mai 1977) var en norsk avisredaktør og politiker for Arbeiderpartiet.
Han var sønn av småbruker og maler Otto Solberg (1861–1928) og Olava Oppegaard (1863–1942). Han gikk ut av Lærerhøyskolen i Elverum i 1907.
Fra 1913 satt han i bystyret i Kristiansand, hvor han også var formann i Arbeiderpartiet.
Solberg ble redaktør i Arendals-avisen Tiden i 1924, og medlem av bystyret i Arendal fra 1928. Han var stortingsrepresentant i fire perioder, fra 1928 til 1945, og satt i flere fagkomiteer. Var ordfører i Arendal fra 1946 til 1947 og satt i en rekke kommunale utvalg og styrer, både i Kristiansand da han bodde der, og senere i Arendal.
Canellales
Canellales er en delgruppe av de blomsterplantene, og én av fire ordener av magnoliaplanter (magnolider). Ordenen har to kjente familier, med 136 kjente arter. De fleste artene er dvergbusker eller trær, noen er epifytter.
Flekkefjord museum
Flekkefjord museum er et museum i Flekkefjord i Vest-Agder som består av flere avdelinger. Flekkefjord museum er en del av Vest-Agder-museet.
Canellales
Artene innenfor familien Canellaceae er utbredt i tropisk Amerika og Afrika, mens Winteraceae inngår i antarktisk flora på den sørlige halvkule. De fylogenetiske forholdene i og rundt gruppen er ikke helt entydige. Fram til 1999 ble de to familiene i ordenen ikke ansett å stå hverandre spesielt nære, og Canellaceae ble antatt å være beslektet med familien Myristicaceae. Men nyere studier har ført til at begge familiene nå anses å tilhøre en felles gruppe Canellales.
Flekkefjord museum
Dr. Krafts gate 15
Dr. Krafts gate 15 ble bygget i 1724, men har siden den tid gjennomgått flere endringer under forskjellige eiere. Huset er innredet i første etasje som et borgerlig hjem. I andre etasje finnes en tekstilutsilling av bymoter og redskaper. I tilbygget finnes en modell av reperbanen på Sunde, vedskjul og bakerovn og rommelig plass etter dattidas målestokk for tjenestepiken i andre etasje fra bakgården. Gjenstandene er gitt fra byens befolkning, dels som testamentarisk gave, og gir uttrykk for byens internasjonale orientering.
Canellales
Fylogeni
De fylogenetiske forholdene innenfor gruppen anses å se slik ut:
Flekkefjord museum
Fiskeskøyta «Solstrand»
Museumskøyta Solstarand tilhører museet og er bygget i 1936. Den har tidligere blitt brukt i makrell- og sildefiske og til reketråling og er en tradisjonell fiskeskøyte fra området.
Tatjana Lars Kristian Gulbrandsen
Lars Kristian Gulbrandsen (1931–2005), eller Tatjana Lars Kristian Gulbrandsen som han selv kalte seg, en av Sørlandets mest særpregede kunstnere testamenterte gjenstander og kunstverk til Flekkefjord kommune. En del av samlingen er utstilt ved sjøbodene ved museet.
Utover dette holder museet utstillinger av kortere varighet.
Pete Sandoval
Pete Sandoval (født 21. mai 1963 i Santa Ana, El Salvador) er en amerikansk trommeslager innen ekstrem metal.
Hans første betydelige stint som trommeslager var for grindcore-bandet Terrorizer, som ble dannet midt på 1980-tallet, og hvor han begynte å vise frem sitt talent. Sterkt påvirket av grindcore-musikken rundt seg utviklet Sandoval raskt sine ferdigheter som trommeslager med lite formell opplæring eller musikalsk utdanning.
I 1988 ble Sandoval invited til å bli med i death metal-bandet Morbid Angel. Samtidig ble den opprinnelige lineup'en i Terrorizer oppløst etter at Sandoval og gitaristen Jesse Pintado (som deretter sluttet seg til Napalm Death) hadde forlatt gruppen.
Enkelte nevner Sandoval som den trommeslageren som har bidratt mest til å innføre rytmisk presise blast beats i vanlig bruk. Selv om variasjoner av blast beats hadde forekommet i flere tiår, så bygde Sandoval videre på idéen med sin egen tilnærming og ble raskt en foregangsmann for bruken av konseptet i Morbid Angels musikk.
Sandoval er også blant de første ekstrem metal-trommeslagere som brukte akustiske trommetriggere; en praksis som engang ble foraktet og sett på som «juks». Og han bibeholder fortsatt den ekstreme perkussive formelen han selv har bidratt til å skape. Uttrykk som er blitt brukt for å beskrive han er blant annet «Pete the Feet» og «The Commando».
Interessant nok, så hadde Sandoval aldri brukt to stortrommer før han ble med i Morbid Angel. Han måtte øve ofte for å få føttene sine til å henge med, og spilte inn Altars of Madness bare et par måneder etter at han sluttet seg til gruppen. Ifølge Morbid Angels gitarist Trey Azagthoth kom bandet fra tid til annen inn i øvingslokalet og fant Sandoval sloknet over trommesettet. Etter å ha blitt vekt opp sa han umiddelbart: «På tide å komme seg tilbake på jobb igjen!»
Sandoval kalles ofte ved sitt tilnavn, «Commando».
Vannpolo under Middelhavslekene 1983
Vannpolo under Middelhavslekene 1983. Vannpolo var en av flere sporter under de niende middelhavslekene som ble arrangert i Casablanca i Marokko i perioden 3. til 17. september 1983. Det var niende gangen som vannpolo var med på programmet under Middelhavslekene. Det var en turnering for menn, åtte lag deltok.
Isfjellet
Isfjellet kan vise til:
Elbenfallet
Elbenfallet (tsjekkisk: Labský vodopád; tysk: Elbfall) er en foss i Elben (tsjekkisk Labe) i den tsjekkiske delen av Krkonoše (tysk: Riesengebirge), ca. 1 km fra det som regnes som kilden til Elben (på tysk kalt Elbquelle). Fossen dannes der Elben styrter utfor kanten av Labský důl (1 258 moh.) og renner ned i Elbengryta (tsjekkisk Labské jámy; tysk Elbkessel). Fallet er ca. 30 m høyt (kildene spriker) og berggrunnen består av granitt.
Like ovenfor fossen ligger fjellstua Labská bouda. Det er en betongbygning som ble reist omkring 1970 etter at den tidligere bygningen brant ned. Ved siden av fossen går en merket sti som fortsetter til Špindlerův Mlýn. Stien er anlagt som et naturverntiltak.
Liste over sørkoreanske filmer fra 1990
Liste over sørkoreanske filmer fra 1990 er en kronologisk liste over filmer som ble lansert i Sør-Korea i 1990.
Svarttjern
Svarttjern eller Svarttjernet er navnet på 124 innsjøer, på over 1000 m², i Norge.
Bear Family Records
Bear Family Records er et tysk uavhengig plateselskap som spesialiserer seg på gjenutgivelser av arkivmateriale som sprer seg fra country til rock and roll og gammel tysk filmmusikk. Selskapet ble dannet av Richard Weize i 1975, og holder til nord for Bremen i Holste-Oldendorf.
Plateselskapet har et rykte på seg for å ha svært høy kvalitet på innspillingene sine.
Kaushambi (distrikt)
Kaushambi (hindi: कौशाम्बी ज़िला, urdu: کوشامبی ضلع ) er et distrikt i den indiske delstaten Uttar Pradesh. Distriktets hovedstad er Manjhanpur.
Demografi
Ved folketellingen i 2011 var det 1,596,909 innbyggere i distriktet, mot 1,293,154 i 2001. Den urbane befolkningen utgjør 7,79 % av befolkningen.
Barn i alderen 0 til 6 år utgjorde 16,50 % i 2011 mot 20,53 % i 2001. Antallet jenter i den alderen per tusen gutter er 946 i 2011.
A Flock of Seagulls
A Flock of Seagulls er et britisk new wave-band som ble dannet i Liverpool i 1979. De har blitt plassert under subsjangre som New romantic og synthpop. De albumdebuterte med A Flock of Seagulls i 1982 og hadde sin storhetstid i 1980-årene.
De hadde internasjonale hitt-singler som «I Ran (So Far Away)» (1982), «Space Age Love Song» (1982), «Wishing (If I Had a Photograph of You)» (1982) og «The More You Live, the More You Love» (1984).
De ble tildelt en Grammy i 1983 for instrumentalen «D.N.A.» (1982).
Vokalist, låtskriver og keyboardist Mike Score er den eneste som har vært med siden starten.
De har per 2022 utgitt seks studioalbum, ett livealbum og 19 samlealbum.
Valget av bandnavn var delvis inspirert av romanen Måken Jonathan (Jonathan Livingston Seagull).
Anagé
Anagé er en kommune i delstaten Bahia i nordøstregionen av Brasil.
Doctor Zhivago
Doctor Zhivago er en amerikansk romantisk storfilm fra 1965, regissert av David Lean og basert på Boris Pasternaks roman av samme navn (Dr. Zhivago, 1957). Hovedperson er den russiske legen og poeten Zhivago som dras inn i de dramatiske begivenhetene i Russland i perioden 1913-22: den russiske revolusjon, første verdenskrig og den russiske borgerkrigen. I tillegg til de ytre begivenhetene har han et komplisert kjærlighetsforhold til Lara som han ikke er gift med. Rollen som dr. Zhivago spilles av Omar Sharif, Lara spilles av Julie Christie, hans kone av Geraldine Chaplin, og andre kjente skuespillere som Rod Steiger og Alec Guinness medvirker.
Filmen fikk fem Oscar-priser og fem Golden Globe.
Handling
Filmens handling utspiller seg i Russland i årene 1913-1922. Jurij Zhivago mister sine foreldre i meget ung alder og flytter inn hos venner av familien. Med årene blir han forelsket i familiens datter, Tonja. De gifter seg og får barn. Jurij er både poet og lege, og da revolusjonen bryter ut, får han etter hvert ansvaret for et større feltsykehus. Etter revolusjonen faller han i unåde og sendes i eksil til Ural, hvor han blir tvunget til å leve isolert. Der slites han mellom forpliktelsene til sin kone og sin store kjærlighet Lara.
Publikum og økonomi
Filmen ble en stor kommersiell suksess og spilte inn så mye som 111 millioner dollar i USA alene. Den ligger (per 2019) på en åttendeplass over de mest innbringende filmene i USA gjennom tidene. Summen den spilte inn tilsvarer 1,13 milliarder dollar i dagens pengeverdi (2018).
Filmen ble i hovedsak innspilt i Spania og Finland, og ble ikke tillatt vist i Russland før 1994. Produksjonskostnadene var på 11 millioner dollar.
Anmelderne
Filmen fikk blandet mottakelse av kritikerne i sin samtid. Kritikken gikk blant annet ut på at filmen var for lang, samt påstander om at den trivialiserte de historiske hendelsene. Filmen har imidlertid blitt bedre behandlet i ettertid og har oppnådd 83 % på Rotten Tomatoes.
VGs anmelder gav den terningkast fem.
Priser
Filmen ble tildelt flere priser. Blant annet fem Oscar-priser (scenografi, musikk, foto, kostyme og adaptert manus) og fem Golden Globes (inkludert beste film). Den ble også nominert til Gullpalmen.
Annet
Filmen finnes i ulike versjoner med så forskjellig spillelengde som 160- og 200 minutter.
Maurice Jarre komponerte filmmusikken, blant annet gjennomgangsmelodien «Lara's Theme».
I rollene
(utvalg)
Immeuble Clarté
Immeuble Clarté er en leilighetsbygning i Genève tegnet av Le Corbusier og Pierre Jeanneret fra 1928 og bygget 1931–32. Bygningen har åtte etasjer og består av 45 leiligheter i ulike størrelser. Immeuble Clarté ble sammen med ytterligere 16 av Le Corbusiers arkitektoniske verker oppført på UNESCOs verdensarvliste i 2016.
Kristian Gundersen (1907–1977)
Kristian Gundersen (født 1907, død 1977) var en norsk politiker og ordfører i Hamar fra 1967 til 1975 for Arbeiderpartiet. Han var medlem av bystyret fra 1952, og varaordfører fra 1962 til han selv ble ordfører.
Sogn og Fjordane Energi
Sogn og Fjordane Energi AS (SFE) er en vannkraftprodusent og kraftleverandør med hovedkontor på Sandane i Gloppen kommune i Sogn og Fjordane. Selskapet ble skipet av Sogn og Fjordane fylkeskommune i 1968 som Sogn og Fjordane Kraftverk.
.22 Short
.22 Short er en randtent patron for pistol. Den opprinnelige .22 randtente patronen ble omdøpt til .22 Short ved introduksjonen av .22 Long i 1871.
Sogn og Fjordane Energi
Historie
I 1955 ble Vestlandske Kraftsamband etablert for å bygge ut overførings- og samkjøringslinjer på Vestlandet. Selskapet fikk sitt hovedkontor på Sandane. Kåre Herland var selskapets direktør. Sogn og Fjordane fylkeskommune etablerte i 1968 selskapet Sogn og Fjordane Kraftverk. Vestlandske Kraftsamband ble samtidig avvliklet og det nye fylkeskraftverket tok over kaftsambandets kontorer. Direktør Herland fra Kraftsambandet ble direktør Sogn og Fjordane Kraftverks første direktør.
Andaraí
Andaraí er en kommune i delstaten Bahia i nordøstregionen av Brasil.
Sogn og Fjordane Energi
Historie
SFE har bygd ut, eller har utarbeidet planer for utbygging av en rekke vassdrag.
.22 Short
Historie
Patronen stammer ifra den amerikanske borgerkrigen, og ble først brukt i en Smith & Wesson pistol som ble introdusert i 1857, og den ble patentert i 1860. Patronen er en av de eldste som fremdeles blir produsert idag.
Sogn og Fjordane Energi
Historie
1. januar 2003 inngikk SFE i en større fusjon med Ytre Fjordane Kraftlag (YFK), Gloppen Elektrisitetsverk (GEV), Firdakraft og Eid Energi og etablerte et nytt og større kraftkonsern.
.22 Short
Bruk
.22 Short blir ofte brukt som billig lite støyende patron for trening og rekreasjon, selv om .22 Long Rifle er en mer populær patron til samme bruk. Den brukes i den Olympiske øvelsen 25 m pistol, 50 m pistol og tidligere også til 25 m silhuettpistol
Sogn og Fjordane Energi
Eiere
SFEs største eier er Sogn og Fjordane fylkeskommune og BKK. I tillegg er seks kommuner deleiere. Fordelingen av andelene er slik:
Kraftverk
SFE bygger på 100 år lang historie som vannkraftprodusent og er en av de største produsentene av fornybar energi på Vestlandet.
SFE leier de følgende tre kraftverkene av Gloppen kommune
«Tirpitz» i Åsenfjorden
«Tirpitz» lå i Åsenfjorden, en arm av Trondheimsfjorden, fra 16. januar til 29. oktober 1942. Oppankringen inne i det trange fjordsystemet skapte hodebry, ikke bare for allierte flyvere, men også for lokalbefolkningen og den lokale motstandsbevegelsen i Åsen og Skatval.
Militære installasjoner
«Tirpitz» lå for det meste ankret opp i fjordarmen Fættenfjorden, med bratte berg på begge sider, men skal flere ganger ha vært på ommaling og reparasjoner i Lofjorden.
Tyskerne begynte raskt å bygge militære installasjoner i og rundt Fættenfjorden, deriblant Steinvik lager (et ammunisjonslager), utkikksposter, ubåt-nett (for å hindre ubåter i å komme inn i fjorden), flynett (for å hindre lavtflyende bombefly i å komme seg gjennom dalene ved Vuddudalen og Langstein og inn til Fætten). Stengene hvor disse nettene hang ned fra på begge sidene av dalene er intakt flere steder. Tyskerne bygde også flere betonginstallasjoner på stedet hvor skipet skulle ligge. Flere skyteskår ble bygd langs Åsenfjorden, særlig på Skatval, og tyskerne anla et kanonfeste (med et tilhørende ammunisjonslager) ved Fløan.
Flyraidene
At «Tirpitz» lå i Åsenfjorden, ble avslørt etter få dager av den britiske etterretningstjenesten, Secret Intelligence Service (SIS). Den 23. januar 1942 fikk SIS en melding fra spionen «Theta» på Bryggen i Bergen:
Så snart britene fikk høre om at «Tirpitz» lå i Fættenfjorden, startet flyangrepene. Det var risikable oppdrag utført av vervede, unge menn fra Nord-England og Skottland. Med den store bombelasten hadde ikke flyene mulighet til å ta ombord mer drivstoff enn at de kunne lette fra basen på Shetland, bombe «Tirpitz», og deretter dra direkte tilbake til basen.
De første luftangrepene ble foretatt av ni Halifax bombefly, og fem Short Stirling. Disse tok av fra basen i Lossiemouth i Skottland, og rundt midnatt 30. januar 1942 prøvde de å bombe «Tirpitz» – uten hell. Flyene kom ut for tåke, som gjorde det svært vanskelig å gjennomføre presisjonsbombingen. Flyene dro tilbake til basen, uten å ha vært i nærheten av den tyske Kriegsmarines stolthet. En av Halifaxene gikk tom for bensin på tilbaketuren, og måtte nødlande i havet utenfor Aberdeen. Alle ombord overlevde.
Det andre angrepet ble foretatt sent på kvelden den 30. mars, men disse kom også ut for tåke, og da måtte 34 Halifaxer så si slippe bombene sine i blinde. Det gikk som det måtte, og «Tirpitz» var uten en skramme. Tilbaketuren ble et mareritt, særlig på grunn av at flere at flyene var truffet av tysk luftvernild, samt det iskalde været som forårsaket ising. Seks Halifaxer og 42 mann ble drept av forskjellige grunner; noen ble skutt ned av luftvernet, og noen måtte nødlande i åpent hav. De som kom seg inn over land hadde selv bare noen få liter bensin igjen. For disse kunne det ha stått om minutter.
27. april kom et nytt forsøk, og 43 bombefly lettet fra Kinloss og Lossiemouth (mange av dem ombygget for å kunne ta med anti-ubåtminer). Det skal ha vært tilsammen 58,2 tonn bomber og miner med. Det ble fullstendig panikk på Skatval da flyene slapp bombene fra 8000 fots høyde. Forfatteren og historikeren Egil Christophersen beskriver kaoset som fulgte i bygda slik:
Vestskauen
Vestskauen er et skogsområde på vestsiden av Konnerud og Sande i Holmestrand og Drammen kommune hovedsakelig bestående av barskog. Skogen inneholder flere vann, slik som Myrvannet, Åsdammen, Kalmovannet, Majordammen, Sagdammen og Øyvannet.
«Tirpitz» i Åsenfjorden
Flyraidene
28. april foretok britene en fotorekognosering, og denne viste at «Tirpitz» var, fortsatt, fullstendig uskadd. Samme natt skulle man atter en gang bombe skipet, denne gang med 34 fly. Resultatet ble slik det pleide: To Halifaxer ble skutt ned, og «Tirpitz» var ikke nevneverdig skadet av angrepet. Fire fly styrtet, henholdsvis sørvest for Flornes stasjon, Kaldådammen, Borråsdammen og Borråsgårdene, alle i Hegra. Et Halifax landet i fjorden ved Malvik, og 4 overlevde av 6 i flymannskapet. Flyet ble funnet av studenter fra Norges teknisk-naturvitenskapelige universitet i 2014.
Etter luftangrepene begynte både tyskerne og NS å se seg grundig lei av all motstanden blant befolkningen i fylket, men fylkesmann Torbjørn Eggen prøvde å unngå skyting slik som i Nordland og Sør-Trøndelag, og de som senere ble arresterte slapp med relativt korte straffer. Noen av de arresterte var mistenkte for å ha spionert på «Tirpitz», og dette var ikke helt grunnløs. For utenom «Theta» var det flere spioner i området som tok bilder av «Tirpitz».
Siste angrepsforsøk
De allierte flygerne hadde gitt opp håpet om å noensinne kunne senke «Tirpitz» fra luften, og operasjonslederne bestemte seg for å prøve å senke skipet med miniubåter (med to-manns besetning), kalt «Chariots». Disse miniubåtene var testet i England, og de var drevet av elektrisitet. Besetningen var ikledd dykkerdrakter slik at de kunne holde seg flere timer under vann. Miniubåtene var utstyrt med tidsinnstilte sprengladninger som kunne bli festet til skipsskroget ved hjelp av magneter.
Leif Larsen («Shetlands-Larsen») ble utpekt som leder for transportoppdraget, og skulle smugle inn to slike ubåter med skøyten MK «Arthur». Skøyten stevnet ut fra Shetland den 29. oktober. De to miniubåtene ble oppbevart på dekk frem til man nærmet seg norskekysten, og ble så festet til skøyta under vann. Etter å ha kommet forbi en tysk kontroll ved innløpet til Trondheimsfjorden, slet miniubåtene seg på grunn av uvær. Forsøk på å dykke etter ubåtene var mislykkede, og hele operasjonen måtte avblåses.
Like etter forlot «Tirpitz» Fættenfjorden og fortsatte nordover. «Tirpitz» ble senket 12. november 1944 ved Håkøya utenfor Tromsø av britiske Avro Lancaster bombefly.
Ormsund
Ved Ormsund ligger Ormsundkaia, som er den sydligste kaia i Sydhavna. Ormsund Roklub lå opprinnelig der veien nå går inn til Sydhavna, og klubbhuset lå akkurat der Oslo Havn på 2000-tallet satt opp et brakkebygg.
Rett ved ormsundbrua på fastlandssiden ligger Ceresbrygga, et verneverdig bryggeanlegg fra den tidligere rutebåttrafikken. Pappabåten DS «Ceres» hadde pipe som kunne legges ned for å passere under Ormsund bru.
Alberga jernbanestasjon
Alberga jernbanestasjon (finsk: Leppävaaran rautatieasema, svensk: Alberga järnvägsstation) er en jernbanestasjon på Kystbanen Åbo-Helsingfors og Alberga stadsbana i den finske byen Esbo i bydelen Alberga. Jernbanestasjonen ligger 11,3 kilometer fra Helsingfors sentralstasjon, mellom jernbanestasjonene Mäkkylä og Kilo. Stasjonen ble åpnet i 1903. Den første stasjonsbygningen stod ferdig i 1907, men ble revet høsten 1999.
Ved Alberga jernbanestasjon stopper alle hovddstadsregionens nærtrafikks nærtog fra Helsingfors til Esbo sentrum, Kyrkslätt og Karis.
Romeo Panciroli
Romeo Panciroli MCCI (født 21. november 1923 i Reggio nell'Emilia i Italia; død 17. mars 2006 i Roma) var en katolsk prelat og biskop som virket i Den romerske kurie og som diplomat for Den hellige stol, som nuntius i flere vestafrikanske land og i Iran.
Prest, combonianer
Etter å ha trådt inn i Comboni-misjonærenes rekker med novisiat i Firenze og studier i katolsk teologi og filosofi i Verona, ble han presteviet den 1. juni 1949 i Milano.
I Verona begynte han som medarbeider for combonianernes misjonsmagasin Nigrizia. Etter forespørsel fra msgr. Sergio Pignedoli ble han sendt til Roma som sekretær for sentralpresidentskapet i sentralkomiteen for det hellige år 1950. Da han kom tilbake til Verona, dedikerte han seg til å undervise i etikk og filosofi. Så returnerte han til hovedstaden igjen for der å samarbeide med Messis Film, og var produsent for et par dusin dokumentarer og filmer.
Fra 1959 til 1964 virket han i Lagos ved den apostoliske delegasjon til Nigeria.
I 1973 utnevnte pave Paul VI ham til sekretær for Den pavelige kommisjon for sosial kommunikasjon i Den romerske kurie. Fra 1976 til 1984 var han direktør for Den hellige stols pressekontor. Det tilfalt i denne rolle å være den som den 29. september 1978 kunngjorde pave Johannes Paul Is død etter bare litt over én måned som pave. Hans kommuniké lød:
Komunikeet ble etter kort tid gjenstand for spekulasjoner i mediene, ettersom det ble ansett å inneholde usannheter. . Dette gav også ekstra å arbeide med for personer som ville sko seg på konspirasjonsteorier.
Panciroli hadde den tradisjonelle rolleforståelse og stil for Vatikanets rellasjoner til pressen, med å si bare det som var nødvendig for hva situasjonen tilsa. I følge én korrespondent gav journalistene ham tilnavnet «Monsignore non mi risulta» («Monsignor jeg har intet å meddele om dette») Den rutinerte vatikanjournalisten Luigi Accattoli beskrev hvordan han parerte spørsmål om konflikter og bekymringer: «Jeg kan forsikre deg om at her sblir ikke spørrsmalet betraktet på den måte» var ett av hans vanlige svar, alltid formulert i den milde og bestemte tone som var karakteristisk for ham.» En annen sa: «He always imparted the news with the ponderousness he felt it deserved.»
I disse årene stos han i tre pavers tjenest, for Paul VI, Johannes Paul I og Johannes Paul II, og initierte og ga impulser til sektoren for audiovisuell bistand i Vatikanet og TV-sendinger av de viktigste pavelige seremonier over hele verden. Han var medlem i det pavelige følge til pave Johannes Paul II på 24 reiser, til 54 land på forskjellige kontinenter, og utførre organisatoriske og forbindelsesoppgaver for informasjonstjenestene.
Han er også involvert i opprettelsen av Vatikanets samlinger av moderne kunst.
Apostolisk nuntius, titulærerkebiskop
Den 6. november 1984 utnevnte pave Johannes Paul II ham til titulærerkebiskop av Noba og apostolisk pro-nuntius til Gambia og Liberia samt til apostolisk delegat til Sierra Leone og Guinea. Han ble bispeviet av kardinal Bernardin Gantin den 16. desember samme år. Etter opprettelsen av diplomatiske forbindelser mellom Den hellige stol og Guinea og opprettelsen av apostolisk nuntiatur for Guinea, kom han dit den 1. august 1987, mens han beholdt sine andre verv som apostolisk pro-nuntius.
I følge kardinal Angelo Sodano «var han [i Afrika] i stand til å skille seg ut ved en markant misjonærånd og ved sin delikate bekymring for de kjære befolkninger».
Den 18. mars 1992 utnevnte Johannes Paul II ham først til apostolisk pro-nuntius i Iran og den 1. februar 1994 ble han apostolisk nuntius der.
Da han nådde aldersgrensen på 75 år tilrådet av Codex Iuris Canonici, tilbød han paven sin avgang, noe Johannes Paul II innvilget i april 1999.
Han døde i Roma den 17. mars 2006 på Policlinico Agostino Gemelli i Roma og ble gravlagt i San Polo d'Enza i regionen Emilia-Romagna.
Episkopalgenealogi
Hans episkopalgenealogi er: Hans episkopalgenealogi er:
Kunståret 1754
Kunståret 1754 er en oversikt over hendelser, fødte og avdøde kunstnerpersonligheter i 1754.
Birtavarre bedehus
Birtavarre bedehus er en korskirke fra 1937 i Kåfjord kommune i Troms og Finnmark fylke.
Byggverket er i tre og har 500 plasser.
Kirken er satt opp med materialer fra Birtavarre gruver. Under andre verdenskrig ble kirken benyttet som stall av de tyske styrkene, noe som førte til at en måtte foreta omfattende rehabilitering og gjenoppbygging av kirken etter krigens slutt. Den ble da satt i stand i samme stil som det opprinnelige kirkebygget.
Alocoderus ballerioi
Alocoderus ballerioi er en art av biller som hører til familien skarabider (Scarabaeidae) i gruppen skarabider (Scarabaeoidea).
Levevis
Disse billene lever i møkk og er hyppigst på steder der husdyr beiter.
Utbredelse
Arten er utbredt i Etiopia innen den afrotropiske faunaregion.
Blokktrykk
Blokktrykk eller tretavletrykk er en grafisk teknikk for å trykke tegninger, tekst eller mønstre på ei overflate. Blokktrykk foregår ved at et speilvendt bilde skjæres ut som et lavt, opphøyd relieff i en plan treblokk som deretter påføres trykkfarge og stemples som et rettvendt avtrykk på tekstil eller fuktet papir. Teknikken er vidt utbredt i Øst-Asia der den oppstod som en metode for å trykke på tøy. Trykkteknikken er enkel og passer hvis man ønsker jevne, fargemettede flater.
Blokktrykking tilsvarer tresnitt, linoleumssnitt og andre teknikker i høytrykk (boktrykk). Tretavletrykk fra treplater der bilder og bokstaver er skåret i relieff, ble i Europa brukt til trykking av både spillkort, ettbladstrykk, religiøse bilder og bøker fra 1400-tallet og framover. Bøkene kalles blokkbøker.
Blokktrykk, tresnitt, ettbladstrykk og andre betegnelser
Blokktrykk kalles vanligvis tresnitt når det handler om den vanlige bruken i europeisk kunsthistorie og tilsvarende grafikk i dag. Unntaket er trykking av blokkbøker, bøker fra andre halvdel av 1400-tallet der bladene ble trykt fra helsides treplater, altså i nettopp blokktrykk eller tretavletrykk. Betegnelsen blokkbøker brukes i motsetning til bøker der teksten er satt med løse, flyttbare trykktyper (bokstavformer). Blokktrykk kan i blant også kalles ett- eller enkeltbladstrykk på norsk, selv om det vanligvis bare betegner det grafiske bladet og ikke selve teknikken. Ettbladstrykk blir dessuten omtalt som tretavletrykk, xylografia og på latin folio patens. Det er trykk på ett papirark eller blad, vanligvis i stort format, med avtrykk bare på den ene sida av papiret.
Blokktrykk blir på tysk kalt Blockdruck eller Holztafeldruck («tretavletrykk») og på engelsk woodblock printing.
Trykkstokken, trykkplata eller klisjeen, ved blokktrykk kan kalles en blokk eller tretavle.
Liste over Føderasjonen Bosnia-Hercegovinas presidenter
Føderasjonen Bosnia-Hercegovinas president er overhode for den bosnjakiske-kroatiske entiteten i Bosnia-Hercegovina.
Fotball under Middelhavslekene 1983
Fotball under Middelhavslekene 1983. Fotball var en av flere sporter under de niende middelhavslekene som ble arrangert i Casablanca i Marokko i perioden 3. til 17. september 1983. Det var niende gangen som fotball var med på programmet under Middelhavslekene. Det var kun en turnering for menn, fire lag deltok.
EM i friidrett innendørs 2019 – Tresteg menn
Tresteg for menn under EM i friidrett innendørs 2019 ble arrangert i Glasgow 1. mars 2019 klokken 20:25 (kvalifisering) og 3. mars 19:35 (finale) lokal tid.
Kvalifisering
Kvalifisering: Utøverne som klarte direktekvalifiseringskravet på 16,70 m (Q) eller var blant de åtte beste (q) gikk videre til finalen.
Finale
Resultater:
Hermann Weber
Hermann Weber er navnet til flere personer:
Patrick Jørgensen (rapper)
Etter Norske talenter
Etter norske talenter hadde Jørgensen i løpet av ti måneder gjennomført 70 opptredener. I 2017 ga han ut albumet «Lifeline», og i 2019 har han planer om å gi ut sitt andre album «Peacemaker».
Personlig liv
Jørgensen har fire søsken. Flere av dem studerte for å bli leger og idrettsutøvere, men Jørgensen drømte om å bli låtskriver og rapper siden han var ung. Jørgensen har selv beskrevet seg selv som en rastløs person og sagt at låtskrivingen fungerer som terapi for ham. I tillegg har han fortalt at han har dysleksi. Jørgensen har også studert PR og markedskommunikasjon på BI i Bergen.
Big Tremaine
Big Tremaine er en amerikansk stumfilm fra 1916, regissert av Henry Otto.
Handling
Samtidig som han leverer penger fra familie-bedriften sin til en bank, spionerer John Tremaine på kjæresten sin, Julia Cameron - midt i en omfavnelse med broren David. Forbløffet leverer John pengene til banken. Men i stedet for å reise hjem, velger han å forlate landet. Flere år senere vender John endelig hjem, bare for å oppdage at David er død, familie-plantasjen hans ligger i ruiner, og at han er mistenkt for å være en tyv.
Pengene han hadde levert til banken den dagen han forsvant, var på et betydelig beløp. Men alle pengene forsvant, og John ble mistenkt i å ha tatt alle pengene. John bestemmer seg for å få plantasjen sin i gang igjen, og oppdage hva som egentlig skjedde med de savnede pengene. Men det viser seg at det er mye mer ved historien enn det han først tror.
Jugoslavias herrelandslag i fotball
Jugoslavias herrelandslag i fotball var det nasjonale fotballaget til Jugoslavia, altså det laget som representerte Kongedømmet Jugoslavia (1918–1943) og Den sosialistiske føderale republikken Jugoslavia (1945 – 1992) i internasjonale fotball. I 1992 ble landet utestengt fra internasjonal konkurranser grunnet Jugoslaviakrigene (noe som gjorde at man mistet EM i fotball 1992), og da det ble slippet inn igjen i 1994 var det landet som fremdeles kalte seg Jugoslavia (nå som Den føderale republikken Jugoslavia) bestående nå av to republikker, mens det få år tidligere bestod av seks. Dette Rest-Jugoslavia bestod av Serbia og Montenegro, og Rest-Jugoslavia – fra 2003 kjent under navnet Serbia og Montenegro – hadde eget fotballag, se Serbia og Montenegros herrelandslag i fotball. Dette laget var av FIFA anerkjent som arvtakeren til Jugoslavias herrelandslag i fotball, og ble selv etterfulgt av Serbias herrelandslag i fotball i 2006.
Mesterskap
Jugoslavias største triumfer er to sølv i EM-sammenheng: EM i fotball 1960 og EM i fotball 1968. I tillegg fikk laget to fjerdeplasser i VM-sammenheng: VM i fotball 1930 og VM i fotball 1962.
Sfumato
Sfumato er en avansert maleteknikk som ble brukt i renessansen. Teknikken krever stor nøyaktighet og er opptatt av å viske ut konturer og skape mer liv i bildet. Det kanskje mest kjent sfumato-bildet i verden er Leonardo da Vincis maleri Mona Lisa. Sfumato-teknikken blir brukt også idag, men selv med dagens verktøy er utførelsen krevende og vanskelig, og er derfor ikke mye utbredt.
Sfumato er italiensk og kan oversettes med noe sånt som tåkete eller disig. Ordet er avledet fra fumo, som betyr røyk. Essensen i sfumato-bilder er å utelukke skarpe kanter, brå overganger eller sterke kontraster. På den måten skal bildene inneholde minst mulig rette linjer eller streker, og i større grad konsentrere seg om å la farger og skygger flyte over i hverandre for å skape en livlig effekt.
Leonardo da Vincis sfumato
Leonardo da Vinci sin sfumato-teknikk går kort fortalt ut på å male det som egentlig ikke kan sees; luften mellom gjenstandene i bildet. Det henspiller seg i denne sammenhengen et trekk ved da Vincis bilder som det er vanskelig å sette ord på, selv om utførelsen blir umiddelbart oppfattet av øyet. Det er enda vanskeligere å beskrive hvordan han oppnådde denne effekten, ettersom teknikken er svært vanskelig selv med dagens verktøy. Italienske kunstskribenter brukte ordet sfumare for å beskrive en maleteknikk som besto i å gjengi en ny, nærmest umerkelig overgang mellom fargetoner og skygger i et bilde. I Leonardo da Vinci sine notater om maleteknikker bemerket han selv at lys og skygge skulle gli over i hverandre uten noen synlige overganger. Denne maleteknikken finner man utviklet til det fullkomne i maleriet Madonna og barnet med Sankt Anne. Her ser man ingen skarpe kanter, ingen brå overganger eller sterke kontraster. Myke skygger hviler over figurenes ansikter, noe som gir trekkene deres et bemerkelsesverdig drag av ømhet. Formene i bildet får på denne måten er plastisk preg, uten hardhet av noen slag.
Sfumato i landskap
Virkningen av sfumato kan også sees tydelig i avbildningen av landskapet i maleriet Anna selv i tredje (Klikk på venstre-bilde for større versjon). De taggete fjellkjedene i bakgrunnen stiger frem som tåke, og kan forbindes med vann som går i ett med himmelen. Leonardo da Vinci skriver i sine notater; «Jeg vil hevde at den blå luften ikke i seg selv har noen farge, men at denne blir fremkalt av den varme, disige fuktigheten som igjen danner ørsmå og usynlige partikler. Denne fuktige luften fanger solens stråler (...) Enhver vil selv kunne se dette som jeg har sett, dersom man bestiger Monbose, en fjellkjede i alpene.» Fremstillingen av den duse virkningen av skygger som faller over ansikter, er også et resultat av hans egne observasjoner av naturen: «Se omkring deg i gatene når kvelden kommer, og se på ansiktene til menn og kvinner også i dårlig vær: Hvor milde og fulle av ynde de virker.» Faktisk finner man aldri solskinn eller skyfri himmel i noen av maleriene til da Vinci.
Utførelse
For å oppnå sfumato-virkningen arbeidet da Vinci med de fineste og tynneste olje-lasurene, som han så strøk med en varsom hånd over en mørk grunningsfarge. Han perfeksjonerte teknikken med å blande fargene slik at ikke engang den minste antydning av penselstrøk kan sees i bildene. Observatører har oppdaget at han til og med brukte fingrene og håndballene for å oppnå dette. Leonardo da Vincis sfumato var en revolusjonerende nyvinning innenfor kunsten, som fikk en stor betydning sammen med chiaroscuro-teknikken. Tidligere hadde kunstmalere skilt gjenstandene i bildet tydelig fra hverandre gjennom bruk av ulike fargetoner, slik at de virket uavhengige av hverandre. Ved slike metoder virket det som om subjektene ble «skåret ut» av selve bakgrunnen. Særlig i den florentinske kunsten ble linjene i bildet sett på som viktigere figurelementer enn fargene. Med sfumato-teknikken fikk man nå et inntrykk av at gjenstandene henger sammen. De fjerne og nære gjenstandene utgjør en enhetlig sammenheng i bilderommet. Fremstillingene av sfumato gjør at de forskjellige objektene blir mindre håndgripelige, og nærmest uvirkelige, dette kan igjen sees i Anna selv i tredje. Den franske kulturfilosofen André Malraux formulerte det slik; «Leonardo da Vinci, som så bort fra tydelige konturer, nedtonet gjenstandenes skarpe avgrensninger ved å male dem i et fjernt, blått skumringslys (...) Dette skapte en romfølelse en aldri tidligere hadde opplevd i Europa. Denne romfølelsen uten tydelige grenser trakk bildefigurene og betrakteren sammen inn i bildet, slik at man får en følelse av å flyte inn i det uendelige»
Djupvik kirkestue
Djupvik kirkestue er en langkirke fra 1980 i Kåfjord kommune, Troms og Finnmark fylke.
Byggverket er i tre og har 110 plasser.
Adkomst til stedet er via E6.
Global Investigative Journalism Conference
Det skal støtte opplæring og deling av informasjon journalister imellom for å få mer og bedre undersøkende journalistikk verden over.
Mer enn 500 undersøkende journalister fra 86 land deltar på konferansen. Journalister fra hele jorden diskuterer artikler, filmer og Tv-programmer.
Google+
Google+ var et nettsamfunn drevet av Google. Samfunnet ble lansert 28. juni 2011 for enkelte brukere, og ble åpnet for alle over 18 år 20. september 2011 og alle over 13 år 26. januar 2012. Den ble lagt ned 2. april 2019.