cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
MS «Harald Jarl»
Etter hurtigrute-karrieren
I slutten av oktober 2001 gikk MS «Harald Jarl» til Fosen mekaniske verksted for å være losjiskip under ferdigstillelsen av sin etterfølger MS «Trollfjord». Originalmalerier av Kaare Espolin Johnson ble flyttet over på MS «Trollfjord» og erstattet av kopier. I juli 2002 ble skipet kjøpt av det kroatiske rederiet AML Shipping for 4,2 millioner kroner, og omdøpt til MS «Andrea» med hjemmehavn Monrovia, Liberia. Skipet ble ombygd til cruiseskip i Uddevalla og Göteborg i Sverige og utleid til Elegant Cruise Line Ltd. i USA. 18. september 2003 ankom hun Dover, men seilte videre til Lisboa i Portugal samme dag. Der blir den endelige ferdigstillelsen utført, og 4. november 2003 startet skipet på sitt første cruise fra Cádiz i Spania til Antigua i Det karibiske hav. MS «Andrea» har siden vært på cruise over hele verden, Antarktis inkludert.
I mars 2009 ble det tatt arrest i MS «Andrea», og hun lå per februar 2010 i Split, Kroatia. I 2012 ble skipet solgt til Premier Cruises Ltd i Split, og omdøpt «Serenissima». Skipet ble ombygd i 2013 og satt inn i cruisetrafikk. I mai 2013 hadde «Serenissima» en grunnstøting nær Oban i Skottland. Grunnstøtingen skjedde på sand- og grusbunn, og det var ikke rapportert om skader - hverken på skipet eller personer.
Skipet
Ved levering var MS «Harald Jarl» hurtigruteflåtens største skip. Noe nytt var at mast og skorstein ble bygget sammen, og livbåtene var plassert i sine daviter hengende over båtdekket. Tonnasjen var 2 568 bruttoregistertonn, 1 319 nettoregistertonn, og lasteevnen var på 650 dødvekttonn. Lasterommene lå forut, og skipet hadde kjølerom for transport av ferskvarer. Hovedmotoren var en femsylindret totakts Burmeister & Wain 550 VTRF 110/40 dieselmotor som var lisensbygd ved Akers mekaniske verksted. Oppgitt ytelse var 3 450 hestekrefter, noe som ga en toppfart på 18,1 knop under prøveturen. Skipet var sertifisert for 600 passasjerer i kystfart, og hun hadde 224 køyeplasser fordelt på 54 på 1. plass (1. klasse) midtskips, og 170 på 2. plass akter. Alle lugarene hadde innlagt varmt og kaldt vann. Interiøret var tegnet av arkitekt Finn Nilson fra arkitektfirmaet Arnstein Arneberg, og utsmykningen ble utført av kunstneren Kaare Espolin Johnson.
Etter ombyggingen til cruiseskip i 2003 hadde MS «Andrea» 104 køyeplasser fordelt på 56 lugarer. Alle lugarene har bad, klimaanlegg og satellitt-fjernsyn. Pr. 2018 blir «Serenissima»s sjødyktighet og tekniske tilstand kontrollert av det kroatiske klasseselskapet Hrvatski registar brodova - (norsk: det kroatiske skipsregister)
Metanephrops velutinus
Metanephrops velutinus er en art i hummerfamilien - den er et større krepsdyr som lever på havbunnen i varmere strøk. Den er en av 17-18 arter i slekten. Arten er spiselig. Den skilles fra klassisk sjøkreps eller hummer ved at denne arten (og slekten) har to klør som er like lange og store, og altså ikke har en større knuseklo.
Arten er utbredt i hele Sørkinahavet samt vestre Stillehavet og særlig rundt Filippinene. .
Nebajot
Nebajot (hebraisk נְבָיוֹת) er nevnt minst fem ganger i Den hebraiske Bibelen hvor det nevnes at han var Ismaels førstefødte, og det samme navnet finnes som navnet til en av personene fra en av villmarksstammene nevnt i Første Mosebok 25:13, samt i Jesajaboken 60:7.
Metusjael
Metusjael (hebraisk: – Mĕṯûšāʾēl; i bibeloversettelsen fra 1930 Metusael) nevnes i Bibelen som tippoldebarn av Kain, sønn av Mehujael og far til Lamek. Dette fremgår av Første Mosebok 4,18: «Henok [Kains sønn] fikk sønnen Irad, og Irad ble far til Mehujael. Mehujael ble far til Metusjael, og Metusjael ble far til Lamek.» Navnet betyr «mann av Gud».
I Septuaginta heter både Metusjael og Metusjalah (Mathousala). Begge har en sønn som heter Lamek, og begge er etterkommere etter en Henok.
Metanephrops jenkinsi
Metanephrops jenkinsi er en utdødd art i hummerfamilien. Den var en av 2 -21 arter i slekten Metanephrops, som fortsatt har 17-18 gjenlevende, tropiske arter. Arten hadde to klør som va like lange og store, og altså ikke en større knuseklo slik dagens hummere har.
Denne arten levde i øvre kritt.
Welhavens gate (Moss)
Historie om Kongensgate
Welhavens gate er en nylig navngitt gate som tidligere var en del av Kongens gate og Klostergata. Den ble en egen gate i 2007, og er bestående av 11 hus som i dag er husnummer fra 2 til 15. Navngivning var ikke noe stort fokus på sent 1700- tidlig 1800-tallet, de få gatene som hadde navn var navngitt veldig åpenlyst med navn som "gjorde sig sjøl" en av de eldste gatene var kongens gate eller "konggaden" også i gammel tid kalt "Den øvre gade". Den var på den tiden riksveien, og kongeveien som førte gjennom byen.
Kongens gate var opprinnelig en del av den gamle kongevei mellom Christiania og København, og hovedvei fra Oslo til Sverige (Riksvei 1) helt til 1961. Veien endte på Svinesund der svenske Riksvåg 2 førte deg videre sydover. Fra 1965 ble veien en del av det europeiske veisystemet og fikk betegnelsen E6. . Det tidligere navnet Koggarden ble modernisert rundt i 1907. Veien går fra Mossefossen sørover til Vogts gate. Kongens gate var det offisielle navnet på byens hovedgate sydover fra Mossefossen til Radet.
Industribyen Moss
På begynnelsen av 1800 tallet var Moss kjent for brennevinsproduksjon og jernindustri. De store møllene ble da først anlagt i 1860 årene. Et av de store firmaene innen brennevinsproduksjon ble fra 1850-årene sentrale i etableringen av mølleindustrien i byen, H. Gerner & Søn. I takt med utbyggingen av mølleindustrien ble det bygd nye drifts- og lagerbygninger ved Mossefossen. Dette gjorde da byen Moss til en av de sentrale møllebyene i landet. Fra rundt siste halvdel av 1800-tallet og fram til rundt 1990-årene var Moss en typisk norsk industriby, hvor særlig papirindustri, emballasjeindustri, mølleindustri og verftsindustri stod sterkt. «Mosselukta» er et kjent begrep som beskriver celluloselukten fra fabrikken til Peterson Linerboard i sentrum av byen. Det er en vanlig misforståelse at «Mosselukta» konstant henger over byen. Etter at Peterson ble stengt april 2012 har den kjente «Mosselukta» forsvunnet helt fra byen, dermed kan vi si at lukta var assosiert med cellulosefabrikken.
Beboerne i Kongensgate og Radet hadde på den tiden flere ulike arbeid/yrker. Beboerne i gatene jobbet enten på cellulosen eller på mølla. Tallet på arbeidsplasser økte og Moss ble en by av arbeidere, mange av dem var innflyttere. Noen kom hele veien fra Sverige, mens andre fra bygdene innfor Moss og andre norske byer.
Skader og oppussing
Moss har vært herjet av bybranner flere ganger, den siste og store bybrannen som herjet Moss var på 1881. Den 16. juli 1881 brant 39 hus ned, mens fire ble kraftig skadet. De fleste husene var i Kongens gate og dagens Klostergata (tidligere radet). Brannen brøt ut i Moss Bryggeris lokaler, som videre spredte seg sør- og østover helt til Klostergata 1. Husene i Kongensgate fikk dermed nye nummer og som etterfølge av brannen ble det innført murtvang i de sentrale delene av Moss.
Bygninger
Hus i Welhavens gate
Welhavens gate 7, 9 og 15 har en sammenhengende bakgård som var i tidligere Kongens gate. Disse bygningene representerer overgangen mellom bygårdene i mur i Kongensgate og de eldre by boligene i Klostergata. Skillet kom etter bybrannen i 1881. Bygningene og utseende deres er endret ombygginger siden de først ble bygd, men de har likevel beholdt mye av sin autentisert. Bygningene bevares som en del av et helhetlig bygningsmiljø langs hovedveitraseen gjennom Moss, Kongeveien.
Nøstetangen glassverk
Driften
Glassverket ble anlagt av Det Norske Compagnie (etablert 1739) i Christian VIs tid som konge av Danmark-Norge for å forsyne begge riker med finere bordglass. Man ønsket ikke lenger at tømret i Danmark skulle brukes til glassverk, det var ikke så mye skog igjen i Danmark og glassverk trengte mye skog til fyring av smelteovnene.
Til å begynne med ble det satset på både hvitt glass og grønt glass. Men grønt glass, buteljer og apotekerglass, ble i 1748 flyttet til Aas grønne glasshytte i Sandsvær.
Glassverket var avhengig av fagarbeidere fra England og Tyskland. De trengte en hyttemester som overvåket produksjonen, blanding av råstoff var hans hjemlighet. I tillegg hadde de behov for glassblåsere, forblåsere blåste ut en klump fra smelta i en form og ferdigmakere som fulførte formgivningen ble først hentet fra Engeland.
I tillegg til dyktige glassblåsere hadde Nøstetangen dyktige glasslipere og glassgravører, også disse hentet fra utlandet.
Beaumont (Hainaut)
Beaumont er en kommune og by i provinsen Hainaut i Belgia. Kommunen består av åtte delkommuner: Beaumont, Barbençon, Leugnies, Leval-Chaudeville, Renlies, Solre-Saint-Géry, Thirimont og Strée. I 2006 gikk den 4. etappen av Tour de France gjennom Beaumont.
Nøstetangen glassverk
Driften
I 1746 dukker navn som Müller, Gerner, Wentzel, Dischler og Gundelach opp i dokumentene fra verket. Samme år kom også Wentzel fra Thüringen i Tyskland, han ble hyttemester fra 1768. I 1755 kom det flere dyktige engelskmenn, Gustav Holm, William Brown og Siegfried Ledel.
Frederik V besøkte Norge i 1749, da var han også på Nøstetangen og blev mottatt med hyllest av pastor Grave Grave.
Hærens Materielkommando
Hærens Materielkommando (HMAK) var fra 1967 til 2006 en dansk kommandomyndighet direkte under Forsvarskommandoen med ansvar for å anskaffe og drive landmilitært materiell. HMAK hadde hovedkontor i Hjørring og hadde en generalmajor som sjef.
Nøstetangen glassverk
Driften
Sr. Peter Holm som var bestyrer ved Nøstetangen ble i 1751 sendt til Tyskland for å skaffe flere fagarbeidere. Det førte til at blant annet at Michel Mendel og Christian Haintz kom til Eiker.
Hærens Materielkommando
Hærens Materielkommando ble opprettet den 1. juli 1967 ved en sammenslåing av Hærens Tekniske Korps, som kunne føre sin historie tilbake til Christian IVs tøyhuskompleks, Ingeniørteknisk Tjeneste, Hærens Signaltekniske Tjeneste og Våbenarsenalet. Den 1. november 1968 fikk HMAK hovedkvarter i Hjørring som ledd i den store utflytning av militæret fra hovedstaden.
Nøstetangen glassverk
Driften
I 1753 ble major Herman von Storm ansatt som glassverksdirektør. Samme år ble smeltovnanlegget bygget om. Glassverket knyttet til seg enda flere av de beste blåserne og gravørene fra England og Böhmen. James Keith (1722–1802) var en av dem. Han kom fra England og utviklet mange av modellene, blant annet den første lysekronen i Newcastle-stil.
Hærens Materielkommando
Hærens Tekniske Korps hadde inntil da hatt lokaler på Ny Tøjhus og Våbenarsenalet på Bådsmandsstrædes Kaserne og Artillerivejens Kaserne, alle i København.
Nøstetangen glassverk
Driften
Nøstetangen fikk monopol på produksjon av krystallglass (hvittglass) i Norge og Danmark. Hoffet i København, adelsfamiliene og rike kjøpmenn var de største kundene. Men også vanlige folk kunne kjøpe glass, men gjerne da med en enklere former og uten graveringer
Hærens Materielkommando
HMAK opphørte med å eksistere med utgangen av 2006, idet hovedparten av oppgavene ble overført til Forsvarets Materieltjeneste.
Nøstetangen glassverk
Driften
Glassene fra Nøstetangen var inspirert av både tysk og engelsk stil, og gravyrene bar preg av rokokko. Kunstneren og gravøren Heinrich Gottlieb Köhler, fra Schlesien, regnes som den dyktigste av gravørene, etterfulgt av Villas Hansen Vinter, som opprinnelig var Köhlers svenn. I 1760 begynte de med forgylling av glass og ansatte Madame Vacano. De begynte også med maling av glass og ansatte Cathrine Vattern.
Hærens Materielkommando
HMAK hadde tre underordnede regimentlignende myndigheter med driftsoppgaver:
Nøstetangen glassverk
Driften
Nøstetangen gikk konkurs i 1757, men kom i gang igjen like etter.
VM i friidrett 1997 – Maraton menn
Dette er de offisielle resultatene for øvelsen Maraton herrer ved VM i friidrett 1997 som ble avholdt i Athen, Hellas den 10. august.
Norge var representert av Knut Hegvold som kom på 45.-plass og Terje Næss som ble nummer 47.
Hærens Materielkommando
Sentralledelsen var inndelt i tre divisjoner; planlegningsdivisjonen med ansvar for koordinering, materielldivisjonen med ansvar for anskaffelser og logistikkdivisjonen med ansvar for overordnet materielldrift.
Nøstetangen glassverk
Driften
Den dyktige gravøren Johan Albrecht Becker var kommet til Nøstetangen i 1767.
Papyrus 5
Det blir oppbevaret på the British Library (Inv. 2241) i London. Det har overlevd i en meget fragmentarisk stand.
Nøstetangen glassverk
Driften
Fra 1770 ble aktiviteten på Nøstetangen nedtrappet. Småglassproduksjonen i ordinært hvitglassgemeng ble overflyttet til Hurdal og Hadeland Glassverk. Gravørene Køhler, Vinter og Becher forlot verket og etablerte seg som selvstendige gravører, Køhler i Christiania 1770, Becher på Bragernes i 1772, mens Vinter hadde en mer omreisende praksis som var løst tilknyttet Becher på Bragernes.
I perioden 1770-1776 var produksjonen svært begrenset til stykkearbeider og spesialbestillinger i krystallgemeng.
I 1777 var det imidlertid slutt for godt og all produksjonen av småglass og krystall ble samlet på Hurdal Glassverk. Senere skulle denne produksjonen bli flyttet til Gjøvik Glassverk.
Da hadde det på Nøstetangen vært en produksjon på over 100 forskjellige modeller.
Lysekronene i Kongsberg Kirke
Det er en stor midtkrone og to like sidekroner. De er bygget opp som alle Nøstetangenkronene vi kjenner med armer som går ut fra en midtakse. Kronene har et jernskjelett som kombinerer de to hovedformer: konsollkronen hvor armene springer ut fra konsoller på en midtakse, og lyrekronen, hvor armer med vridde rifler og bøyler danner sammenhengende lyreformer. Samtidig har kronene sirkulære bøyler som går i bue fra lyrebøylenes ytterpunkt og inn til en konsoll på midtaksen. Alle deler, både armer og konsoller, er kledd med glass. I stor utstrekning er det anvendt farget glass i manganfiolett og koboltblått. Det er også sparsom anvendelse av andre farger, som grønt i blomsterstengler. Lysholderne sitter til dels gruppert i «buketter» med en stor lysholder omgitt av en krans av mindre. Nederst er det en stor glasskule, fylt med farget veske. Alle kronene er rikt utstyrt med «zirater» som blomster, krumme «gemshorn», spir og hengende glass og prismer (pendeloquer).
Den midterste lysekronen er den største, tre meter høy, og er for 36 lys. Den har seks lyrebøyler, 1/3 av glasset er i manganfiolett og den har hele ca. 300 zirater, noen helt unike: Dannebrogsordenens stjerne og Elefantordenens elefant. Dessuten har den en stor krone i glass og metall øverst på midtaksen. Dette er sikkert, som antatt av Polak, et attributt til Hans Majestet, Kirkens høye beskytter.
De to sidekronene er for 27 lys, har tre lyrebøyler, her er det anvendt manganfiolett og koboltblått og de har ca. 175 «zirater».
Lysekronene er unike i verden, med uvanlig komplisert konstruksjon og imponerende variasjon.
Under andre verdenskrig ble lysekronene tatt ned, pakket bort og gjemt i en av de mange sølvgruvene i området.
Andre kjente gjenstander fra Nøstetangen
I tillegg til lysekronene i Kongsberg kirke har trolig også Skjeberg kirke og Tjølling kirke lysekroner fra Nøstetangen. Det er antatt at også Nykirken i Bergen har hatt lysekroner herfra.
Skjeberg lysekronen er fra ca. 1770 og tilhørte opprinnelig Hafslunds gravkapell. Høyden er 51 cm, den har balusterformet korpus med 2 skåler hvorfra lysholdere og prydarmer med luftspiraler og prismer av forskjellige typer.
Foruten lysekroner er Nøstetangen også kjent for sine fine graverte pokaler.
Eremitage-pokalen er 46cm høy med lokk, fra 1751, med en meget flott gravert jaktsene, den er laget av Heinrich Gottlieb Köhler. Pokalen var i Dansk eie men ble i 1991 solgt på auksjon til en Norsk privatperson for 1.840.000,- danske kroner. Hen fikk ikke lov av danske myndigheter å bringe den ut av landet så den var i en bankboks i Danmark i 8 år før den fikk utførselstillatelse til en utstilling på Kunstindustrimuseet i Oslo. Saken ble løst ved at den norske stat sammen med to sponsorer kjøpte pokalen for 2 millioner i 2000 for overdragelse til Kunstindustrimuseet, og ble på den måten det norske folks eie.
Kunstindustrimuseet eier også flere andre pokaler, vinglass, kanner, lysestaker, sukkerdrysser, karafler, ølkrus, luktevannsflasker, punsjboller, skåler, dåser og en bordoppsats med mange mindre små boller/kurver.
Sophia Dorothea-pokalen er en 35cm høy fint gravert pokal med lokk fra ca. 1760, laget av Köhler. Den ble bestilt av Jacob Juel (1744–1800), som var trelasthandler og forretningsmann. I 1776 ble et stort skip som Juel fikk bygget i Arendal, sjøsatt. Skipets navn var Sophia Dorothea – det samme navnet som vi kan se inngravert på denne pokalen. På motsatt side ser vi skipet, en tremastet fullrigger med dansk-norsk flagg og kong Christian 7 s monogram. På hver side av det ovale navnefeltet står en mytologisk figur: Til venstre står Merkur, handelens gud, med stav i hånden og vinger på hjelmen; til høyre står Neptun, havets gud, med trefork. Symbolikken er tydelig: Sophia Dorothea er et handelsskip. Jacob Juels plan var å bruke skipet til å frakte verdifull norsk trelast til Nord-Amerika for salg.
Sophie Magdalene-pokalen er en 40cm høy fint gravert pokal med lokk og skipsmotiv, fra ca. 1760, laget av Köhler (se bilde).
Frederik V-pokalen er en sterkt skadet 37cm høy pokal fra 1761, laget av Köhler.
Andre pokaler med lokk er en pokal 37cm høy fra 1761 (sterkt skadet), 33cm høy fra 1764 (sterkt skadet), 36cm høy fra 1765-66, 18cm høy 1766, 34cm høy fra 1768 (sterkt skadet), 37cm høy fra 1768 og også en pokaler uten lokk som er 33cm høy fra 1765-70, alle laget av Köhler.
Villas Hansen Vinter har også laget pokaler med lokk som finnes på museet, en 24cm høy fra 1760-årene, 35cm høy fra 1765, 37cm høy fra 1767-77, 38cm høy fra 1767-77, 44cm høy fra 1769, 22cm høy fra 1770-77 og en 55cm høy fra Ca. 1775.
En annen som lagde vakre blåste pokaler og glass med gravyr og forgylt dekor var Johan Albrecht Becker. På Kunstindustrimuseet er noen riktig fine eksemplarer som Arctander-pokalen, den er 36cm høy og det hører også med 6 vinglass som er 17cm høye og med en diameter på 8cm, fra 1768. (Se bilde oppe til høyre). En annen pokal med lokk han har laget er 33cm høy fra 1772.
De har også en fin samling graverte vinglass laget av Köhler på Nøstetangen. Blant annet Holter-serien Kongelig Mundglas glass med høyde 19cm og diameter 9cm fra 1771. Hvert glass har et tema og gir oss informasjon om hva som var viktig på den tiden. No I Jordbruk, No II Handel og sjøfart, No III Sagbruk, No V Laksefiske, No VI Sølvverk, No VII Kobberverk, No VIII Jernverk, No VIIII Saltverk, No X Kanonstøperi, No XI Krystallhytte, No XIII Pottaske, No XIIII Soda, No XVI Skipsbygging, No XVII Marmorverk, No XV Mynten på Kongsberg, No XVIII Reperbane, No XIX Universitet og frimureri, No XX Kalkverk, No XXI Tjærebrenneri, No XXII Alunverk No XXIII, Sukkerraffineri og No XXIV Tukthus. Struensee-serien bestående av 8 vinglass 20cm høyt og 9cm i diameter fra 1770, Flateby-serien bestående av 4 vinglass 20cm 8cm i diameter fra 1772-76 og 6 vinglass 20cm høyt og 8cm i diameter fra 1770-77 med forskjellige motiver.
Blant vinglasseriene som ble produsert var også Perlkelchen (som har luftboble/"perler" mellom stetten og klokken) med høyde 20cm diameter 9cm fra 1741-53, Desert med Perler og Slanger med høyde 18cm diameter 9cm fra 1771-76, Snekk kelchen med høyde 19cm diameter 7cm 1741-77 og Nøgne Jomfruer med høyde 18cm diameter 8cm fra 1770-årene.
Vinter laget også en mengde vinglass på Nøstetangen, men han tok med seg mange av modellen videre til Hurdal Glassverk, så det er ikke lett å si om de mange glassene hos Kunstindustrimuseet er laget på Nøstetangen eller Hurdalen.
Det kongelige danske Selskabs pokal er 30cm høy inkluder lokket og fra 1751-53, den befinner seg på Nationalmuseet i København. Gravøren, Wentzel, har ikke hatt en god dag for i teksten på pokal står det "DET KONG: DANKE SÆLSKAB" isteden for DANSKE, "TIL FLERES NYTE" isteden for NYTTE og "SLEB: WENTZEL I EDER NORGS" isteden for I EGER NORGE.
Også på Rosenborg slott i Danmark befinner det seg fremdeles flere av gjenstandene det dansk-norske kongehuset bestilte fra Nøstetangen Glassverk. Her finnes det blant annet en pokal og et sett bestående av karaffel, vinglass og vannglass med monogrammet til Louise Augusta (se bilde).
I tillegg til Nasjonalmuseet/Kunstindustrimuseet sin store samling, Nationalmuseet i København og Rosenborg slott sine gjenstander finnes det også flere glass på Nøstetangen norsk glassmuseum i Hokksund, her finnes også glassgjenstander fra andre kjente norske glassverk.
Nøstetangen Glass
Nøstetangen Glass AS ble stiftet i 1990 med formål å etablere en glasshytte hvor det skulle blåses glass etter modell fra Nøstetangen glassverk. Det holder til i en mindre bygning på den andre siden av tunet for Nøstetangen museum, i den tidligere stallen på sorenskrivergården. Stedet er åpent for besøkende, og glasshytta har en utstilling av nøstetangenglass. Det blir også produsert andre typer glass der. Mange av disse er svært fargerike.
Grunnkretser i Nærøysund kommune
Grunnkretser i Nærøysund kommune er delområder og grunnkretser som seksjonerer Nærøysund kommune, Trøndelag, for folketellingsformål og lignende. I noen tilfeller sammenfaller de med kirkesogn, med valgkretser og med nåværende eller tidligere skolekretser.
Orchestia xylino
Orchestia xylino er en art i slekten Orchestia innenfor tangloppefamilien av ordenen Senticaudata, som inngår i gruppen av amfipoder.
Ohola og Oholiba
Ohola og Oholiba er to allegoriske kvinner i Esekiels bok. (Kap. 23) Ohola er et symbol på Kongedømmet Israel, mens Oholiba er et symbol på Kongedømmet Judea.
Navnet Ohola betyr «hennes telt», og navnet Oholiba betyr «mitt telt er i henne».
De troløse byene Samaria og Jerusalem blir framstilt som to to symbolske søstre, Ohola og Oholiba, som begge ble sagt å prostituere seg. Dette skal illustrere den kurs Samaria (tistammeriket Israel) og Jerusalem (tostammeriket Juda) fulgte. De søkte å innynde seg med blant annet Assyria og Babylonia. Kongedømmet Israel falt for assyrerne, og Jerusalem ville på samme måte få hard behandling av sine tidligere elskere, det vil si babylonerne.
Konfliktåret 1857
Dødsfall
…
Tin-Essako
Tin-Essako er en kommune og landsby i kretsen Tin-Essako, i den nordøstlige regionen Kidal i Mali. Landsbyen ligger 115 km øst for Kidal. Ifølge folketellingen av 2009 bor det 2595 innbyggere i kommunen.
Liberstad
I april 2018 hadde 108 mennesker fra 28 land kjøpt tomt ifølge grunnleggerne. Det skal være blant annet 44 kjøpere fra Norge og flere fra Storbritannia, Sverige, Danmark og Brasil. Planen er å utvikle en frittstående, privatdrevet by, hvor alle tjenester skal være privatdrevet og eiendom skal være privateiet.
Distrikt (New Zealand)
Et distrikt på New Zealand er en administrativ geografisk enhet i regionene. Distriktene ble etablert etter lokalmyndighetsreformen i 1989. Tasman, Marlborough og Gisborne distriktene er enhetlig myndigheter.
Distrikter
Det er 53 distrikter pr 2012
Kaikoura ble overført fra Marlboroughregionen til Canterburyregionen i 1992. Banks Peninsula ble overført til Christchurch etter en folkeavstemning i 2005. Franklin, Parakura og Rodney opphørte i 2010 da de ble del av andre distrikter og Aucklandregionen.
Høgskolestiftelsen på Kjeller
Høgskolestiftelsen på Kjeller (HSK) også omtalt som Kjellerstiftelsen, ble etablert i oktober 1988 med formål å etablere høgskoleutdanning på Kjeller. HSK ble i 2003 slått sammen med Høgskolen i Akershus og aktiviteten ble samlokalisert i Høgskolen i Akershus sine nye lokale på Kjeller. HSK hadde på det meste 450 studenter
Stifterne
Stifterne bak HSK var Akershus fylkeskommune, romerikeskommunene, Høgskolen i Oslo, Høgskolen i Akershus, UNIK, FFI, IFE og Televerkets forskningsinstitutt på Kjeller.
Lokalisering
HSK var først lokalisert i Tandbergbygget på Kjellerholen. Ved sammenslåinga i 2003 disponerte skolen lokale i Normanngården (Landstads gate 10) på Lillestrøm.
Studier
Ved sammenslåinga i 2003 hadde HSK etter- og videreutdanningstilbud innafor helse- og miljøfag. Dette inkluderte: Miljøretta helsevern (60 stp), oppvekstmiljø for barn og unge (30 stp), Kjønn og helse (30 stp), og Risikoanalyse og kostnadseffektivt HMS-arbeid (30 stp).
Videre ble det gitt kurs i offentlig saksbehandling (12 stp).
Skolen hadde også et 2-årig kandidatstudium i IKT med et ett-årig påbyggingsår slik at en kunne ta en bachelor-grad i IKT.
Siste direktør før sammenslåing var Jon Samseth.
Wolds teorem
I statistikk er Wolds dekomponering eller Wolds representasjonsteorem (må ikke forveksles med Wold teoremet som er analog til Wiener–Khinchin teoremet for diskret tid), oppkalt etter Herman Wold. Teoremet sier at hver kovarians-stasjonær tidsserie Y_{t} kan bli skrevet som summen av to tidsserier, en deterministisk og en stokastisk.
Formelt
hvor:
Moving average-koeffisientene har disse egenskapene:
Metanephrops rossensis
Metanephrops rossensis er en utdødd art i hummerfamilien. Den var en av 20-21 arter i slekten Metanephrops, som fortsatt har 17-18 gjenlevende, tropiske arter. Arten hadde to klør som va like lange og store, og altså ikke en større knuseklo slik dagens hummere har.
Wolds teorem
Dette teoremet kan bli sett på som et eksistensteorem - hvilken som helst stasjonær prosess har denne tilsynelatende spesielle representasjonen. Ikke bare er en så enkel linæer og presis representasjons eksistens bemerkelsesverdig, men desto mer er moving average-modellens spesielle karakter. Forestill deg å lage en prosess som er moving average, men som ikke innehar de fire første egenskapene. For eksempel kunne koeffisientene b_j definert en akasual og ikke-minimum forsinkelsesmodell. Uansett tillater teoremet en kausal, minst-mulig-forsinkende moving averages eksistens som representerer denne prosessen eksakt. Hvordan alt dette fungerer i forhold til kausalitet- og minst-mulig-forsinkelses egenskapene er omtalt i Scargle (1981), hvor det er foreslått en forlengelse av Wold-dekomposisjonen.
Tennis under Middelhavslekene 2013
Tennis under Middelhavslekene 2013. Tennis var en av flere sporter under de syttende middelhavslekene som ble arrangert i Mersin i Tyrkia i perioden 20. til 30. juni 2013. Det var fjortende gangen som tennis var med på programmet under middelhavslekene. Det var single- og doubleturneringer for både damer og menn. Tyrkia ble beste nasjon med to gullmedaljer foran Slovenia som også vant to gull.
Wolds teorem
Wolds representasjon er avhengig av uendelig mange parametere, selv om de vanligvis forfaller ganske raskt. Den autoregressive modellen er et alternativ som trenger kun få koeffisienter dersom dens korresponderende moving average har flere. Disse to modellene kan bli slått sammen til en autoregressiv-moving average (ARMA) modell, eller en autoregressiv integrert moving average (ARIMA) modell dersom det involverer ikke-stasjonæritet (se Scargle (1981) og referansene der). I tillegg gir dette dokumentet en forlengelse av Wolds teorem som tillater mer allmenngyldighet for moving average (at den ikke nødvendigvis er stabil, kausal eller har minimum forsinkelse) fulgt av en strengere karakterisering av innovasjonen (identisk og fordelt uavhengig (iid), ikke bare ukorrelert). Denne forlengelsen tillater muligheten for modeller som er mer egnet til fysiske og astrofysiske prosesser og kan i sær fortolke modellenes fremtidige retning.
Lise Ringheim
Lise Ringheim (født 15. mai 1926 på Frederiksberg, død 25. september 1994) var en dansk skuespiller og sanger.
Opprinnelig turnerte hun som jazzsanger, men i 1948 begynte hun på Det Kongelige Teaters Elevskole hvor hun ble uteksaminert i 1950. Hun fikk deretter ansettelse ved Det Kongelige Teater og med unntak av perioden 1975–1980 var hun her resten av sin karriere.
I tillegg til sin virksomhet ved teatret, medvirket hun i flere filmer. Hun mottok Bodilprisen for beste kvinnelige hovedrolle i 1961 for rollen som Eva i filmen Den sidste vinter.
Familie
Ringheim var datter av skuespiller Arvid Ringheim. Hun var gift to ganger; med Hans-Henrik Krause fra 1950 til 1953 og med Henning Moritzen fra 1971 til sin død. Hun er mor til Marianne Moritzen.
Gram (etternavn)
Gram er et etternavn:
Motilal Banarsidass
Motilal Banarsidass (MLBD) er et ledende indisk forlag som har utgitt bøker om sanskrit og indologi siden 1903. Forlaget har sitt hovedkvarter i Dehli, India. Forlaget utgir og distribuerer serier, monografiler og vitenskapelige publikasjoner om Asiatisk religion, filosofi, historie, kultur, kunst, arkitektur, arkeologi, språk, litteratur, lingvistikk, musikkvitenskap, mystisisme, yoga, tantra, okkultisme, medisin, astronomi, astrologi og andre beslektede emner. Forlaget har pr dato publisert mer enn 25,000 bøker.
HKB 36./979 Skaatöy
Festningsanlegget ble bygget av den tyske okkupasjonsmakt i perioden 1941-45, og brukte i stor grad nordmenn som arbeidskraft. I dag eies området av Staten ved Miljøverndepartementet. Anlegget har flere underjordiske huler som er intakte og kan utforskes av besøkende. Det skal ha vært ca. 200 tyske soldater stasjonert på festningen. I løpet av krigen ble det aldri avfyrt skudd mot fiendtlig mål fra festningen.
Frøken Vable
Frøken Vable (orig. engelsk Miss Quackfaster, senere også Miss Typefast) er en fiktiv figur fra Disney-tegneseriene. Hun er onkel Skrues sekretær som holder styr på ham. Hun opptrådte første gang i 1961, i historien Gode, gamle tiøringen (engelsk The Midas Touch) av Carl Barks.
Hærens Tekniske Korps
Hærens Tekniske Korps (HTK) var et korps i Hæren som drev Ny Tøjhus, Våbenarsenalet og Hærens Geværfabrik. Korpset ble opprettet som konsekvens av forsvarsforliket i 1909 og hærloven av 1909. Korpsets leder ble generalmajor generaltøymester M.N. Nørresø og direktør ble Herman Tuxen.
I forbindelse med omlegningen av Forsvaret ble korpset i 1967 oppslukt av den nye avdelingen Hærens Materielkommando. Mellom 1952 og 1961 blev korpset benevnt Forsvarets Krigsmateriel Forvaltning.
Hærens Tekniske Korps bestod av Hærens våpenarsenal og Hærens ammunisjonsarsenal. Korpset fremstilte i samarbeide med sivilindustrien størstedelen av Hærens materiell, nemlig våpen og ammunisjon.
Hærens Tekniske Korps hadde hovedkvarter på Ny Tøjhus ved Amager Boulevard i København. I forbindelse med opprettelsen ble der oppført en administrasjonsbygning og en kommandantbygning på Ny Tøjhus til bruk for korpset. Disse to bygninger eksisterte frem til nedrivningen i 2001.
I 1937 medførte en lov endringer av korpsets struktur og organisasjon. Det medførte at generalfelttøymesteren ble sjef for korpset, som heretter bestod av følgende avdelinger:
Richard Gough
Charles Richard Gough (født 5. april 1962 i Stockholm) er en skotsk tidligere fotballspiller og senere trener som spilte midtstopper i sin aktive karriere. Han er mest kjent for sine perioder hos Dundee United FC og Rangers FC, men var også en del av Skottlands tropp under VM i fotball 1986, VM i fotball 1990 og EM i fotball 1992.
Klubbkarriere
Svenskfødte Gough begynte sin fotballkarriere hos Charlton Athletic FC i 1978, hvor hans skotske far Charlie Gough hadde spilt på midten av 1960-tallet. Året etter flyttet familien til Sør-Afrika, hvor han spilte for Wits University FC. Samme år søkte han seg tilbake til Storbritannia, hvor han prøvespilte for den skotske storklubben Rangers FC, før han deretter fikk spille kamper for University College Dublin AFC. I 1980 ble han signert av Dundee United FC, hvor han spilte over 160 seriekamper og scoret 23 mål over seks sesonger, og hjalp klubben med å vinne seriemesterskapet i 1982/1983-sesongen.
Gough etablerte seg fast på et Rangers-lag som presterte å vinne hele ni seriemesterskap på rad fra 1988/1989-sesongen til 1996/1997-sesongen. Han ble én av tre spillere for Rangers som ble tildelt ni serievinnermedaljer i denne perioden, de andre var Ally McCoist og Ian Ferguson. I 1997 forlot han Skottland til fordel for USA og MLS-klubben Kansas City Wizards, hvor han fullførte én sesong, etterfulgt av et kortere opphold hos Rangers i 1997/1998-sesongen. Han returnerte til USA sesongen etter, hvor han skrev under på en kontrakt med San Jose Clash.
Etter et kortere låneopphold hos Nottingham Forest FC i 1999 skrev han under på en kontrakt med Premier League-klubben Everton FC, som da var under ledelse av hans tidligere Rangers-manager Walter Smith. Gough fikk to sesonger på Goodison Park, og fikk bære kapteinsbindet ved flere anledninger. I 2001 dro han videre til Australia for å bli spillende trener for Northern Spirit FC, som på denne tiden var en samarbeidsklubb med Rangers. Etter å ha spilt to kamper la han opp som aktiv fotballspiller.
Landslagskarriere
Gough fikk sin landslagsdebut for den 30. mars 1983 i en EM-kvalifiseringskamp mot. Han ble deretter tatt ut i landslagstroppen til VM i fotball 1986 i Mexico av landslagstrener Alex Ferguson, hvor han spilte i alle tre gruppespillkamper mot (0–1),  (1–2) og  (0–0). Han ble også tatt ut i troppen til det påfølgende verdensmesterskapet i Italia av landslagstrener Andy Roxburgh, hvor han kun fikk spille gruppespillkampen mot (0–1).
Gough ble også tatt ut som kaptein i troppen til EM i fotball 1992 i Sverige, hvor Skottland møtte (0–1),  (0–2) og  (3–0). Etter å ha kommet på kanten med landslagstrener Roxburgh og Craig Brown valgte han å trekke seg fra landslagsspill i 1993, og tilsammen fikk han 61 landskamper og seks mål fra 1983 til 1993.
Trenerkarriere
Den 30. november 2004 ble Gough ansatt som manager for Livingston FC, og reddet klubben fra nedrykk i 2004/2005-sesongen. Han valgte dog å avslutte arbeidsforholdet i mai 2005 etter å ha kranglet med klubbledelsen vedrørende overgangsbudsjettet og mangel på ambisjoner.
Konfliktåret 1859
Dødsfall
…
Metanephrops motunauensis
Metanephrops motunauensis er en utdødd art i hummerfamilien. Den var en av 20-21 arter i slekten Metanephrops, som fortsatt har 17-18 gjenlevende, tropiske arter. Arten hadde to klør som va like lange og store, og altså ikke en større knuseklo slik dagens hummere har.
Denne arten levde i pliocen.
Thames-Coromandel
Thames-Coromandel er et distrikt på Nordøya på New Zealand. Distriktet omfatter Coromandelhalvøya og Firth of Thames sørøst for Auckland. Hovedsetet er byen Thames. Thames-Coromandel var det første distriktet som ble etablert på New Zealand da det ble etablert i 1975. Ved folketellingen i 2013 hadde distriktet 26 178 innbyggere.
Turn under Middelhavslekene 2013
Turn under Middelhavslekene 2013. Turn var en av flere sporter under de syttende middelhavslekene som ble arrangert i Mersin i Tyrkia i perioden 20. til 30. juni 2013. Det var syttende gangen som turn var med på programmet under middelhavslekene. Det var fjorten øvelser, åtte for menn og seks for kvinner. Italia ble beste nasjon med fem gullmedaljer foran Spania med tre.
Lansana Conté
Lansana Conté (født 30. november 1934 i Dubréka i Fransk Guinea, død 22. desember 2008 i Conakry) var en guineansk offiser og politiker for Parti de l'Unité et du Progrès. Fra 3. april 1984 til sin død var han Guineas andre president. Contá var muslim og tilhørte soussou-folkegruppen.
Bakgrunn
Conté studerte ved militære skoler i Elfenbenskysten og Senegal, som da var en del av Fransk Vest-Afrika. I 1955 vervet han seg til den franske hæren. I 1957 var han stasjonert i Algerie under Algeriekrigen. Etterpå vendte han tilbake til Guinea, som 2. oktober 1958 fikk sin uavhengighet fra Frankrike, og der ble han med i den nye guineanske hæren med rangen sersjant. Han steg i gradene til han ble assisterende stabssjef for hæren i 1975.
Politiker
I 1980 ble han valgt inn i parlamentet.
26. mars 1984 døde Ahmed Sékou Touré, som hadde vært Guineas president helt siden uavhengigheten i 1958. 3. april samme år ledet Conté et militærkupp mot den midlertidige regjeringa til Louis Lansana Beavogui. De neste åra ledet Conté en militærregjering, som ledet landet vekk fra den sosialistiske linja som forgjengeren Sékou Touré hadde ført. I 1985 slo han ned et kuppforsøk, hvor om lag 100 militære ble henrettet for å ha deltatt i kuppforsøket.
Tidlig i 1990-åra gjennomførte Conté en prosess i retning sivilt styre. Politiske partier ble legaliserte i 1992, og 19. desember 1993 ble det arrangert et presidentvalg. Conté stilte som kandidat for det nye partiet Parti de l'Unité et du Progrès (Partiet for enhet og fremgang), og vant med 51,7 % av stemmene, til tross for anklager om valgfusk.
I 1996 overlevde han enda et kuppforsøk. Conté vant et nytt presidentvalg 14. desember 1998 med 56,1 % av stemmene. I november 2001 ble det holdt en folkeavstemning som utvidet presidentperioden fra 5 til 7 år, og hevet avgrensinger på hvor mange perioder én president kunne sitte. Endringene ble godkjente, offisielt med 98,4 % av stemmene, men opposisjonen avviste dette som valgfusk. Presidentvalget 21. desember 2003 ble boikotta av alle utenom én opposisjonskandidat, og Conté vant med 95,3 % av stemmene.
I januar 2007 var det omfattende uro i hovedstaden Conakry og store demonstrasjoner mot president Conté. Nesten hundre mennesker skal ha blitt drept i sammenheng med demonstrasjonene. Conté avviste å gå av.
Den 23. desember 2008 kunngjorde styresmaktene i Guinea at Conté hadde dødd dagen før. Senere same dag kunngjorde en militærjunta ledet av Moussa Dadis Camara at den hadde avsatt regjeringa i landet.
Orchestia montagui
Orchestia montagui er en art i slekten Orchestia innenfor tangloppefamilien av ordenen Senticaudata, som inngår i gruppen av amfipoder.
Carlos Lessa
Carlos Francisco Theodoro Machado Ribeiro de Lessa, bedre kjent som Carlos Lessa (født 30. juli 1936 i Rio de Janeiro i Brasil, død 5. juni 2020 samme sted) var en brasiliansk økonom og professor.
Bakgrunn
Han kom fra en velstående familie i Rio de Janeiro og ble utdannet ved ledende privatskoler i hjembyen. I 1959 tok han eksamen i økonomi ved Universidade do Brasil (det senere Universidade Federal do Rio de Janeiro, UFRJ) og fikk senere mastergrad fra Conselho Nacional de Economia.
Karriere
Han var 1961–1964 professor ved Instituto Rio Branco, som er den brasilianske diplomatskolen, og underviste ved FNs økonomiske kommisjon for Latin-Amerika og Karibia (1962–1968), ved Institutt for latinamerikansk integrasjon (1966–1969) og ved Universitetet i Chile (1967).
Han ble landsforvist til Chile etter militærkuppet i Brasil i 1964, og var der en tid før han etter AI-5 (1968) kunne vende tilbake til Brasil og fortsette sin yrkesutøvelse i hjemlandet. I Brasil underviste han ved Universidade Estadual de Campinas (Unicamp, 1979–1994) og ved det økonomiske fakultet ved Universidade Federal Fluminense. Han var med på å grunnlegge Unicamps økonomiske institutt.
I 1980 fikk han doktorgrad i humanvitenskap fra Universidade Estadual de Campinas.
Lessa virket som professor ved Universidade Federal do Rio de Janeiro (det tidligere Universidade do Brasil) og ble i 2002 valgt til rektor for Universidade Federal do Rio de Janeiro. Han innehadde denne stilling en kort periode, fra juli 2002 til mars 2003.
I 2003 ble Lessa president for Banco Nacional de Desenvolvimento Econômico e Social (den brasilianske utviklingsbank), utnevnt av landets president Luiz Inácio Lula da Silva. Dette vervet innehadde han fra januar 2003 til november 2004, og hans fratreden var en følge av en rekke meningsforskjeller om den økonomiske politikken mellom ham og presidenten for Brasils sentralbank Henrique Meirelles og ministeren for utvikling, industri og utenrikshandel Luiz Fernando Furlan
Lessa var sterkt engasjert i den brasilianske karnevalsfeiring og grunnla Minerva Assanhada, en karnevalsgruppering bestående hovedsakelig av ansatte og studenter fra hans universitet.
Lessas sønn Rodrigo Lessa er singer-songwriter og musiker.
Den 5. juni 2020 døde Lessa i Rio de Janeiro i en alder av 83 år av komplikasjoner forårsaket av covid-19.
Konfliktåret 1851
Dødsfall
…
Wilhelmina Bay
Wilhelmina Bay er ei bukt på vestkysten av Antarktishalvøya. Den er om lag 30 kilometer bred og ligger mellom Reclus Peninsula og Cape Anna på Danco Coast.
Bukta ble oppdaget 29. januar 1898 av Belgica-ekspedisjonen under ledelse av Adrien de Gerlache og navngitt etter dronning Wilhelmina av Nederland. Foyn Harbour mellom Nansen Island og Enterprise Island i Wilhelmina Bay ble i perioden 1912 til 1930 aktivt benyttet som ankringsplass for flytende hvalkokerier. Bukta ble fotografert fra fly av Falkland Islands and Dependencies Aerial Survey Expedition 1955–57 og delvis kartlagt av bakkemannskaper fra Falkland Islands Dependencies Survey 1957–58.
Stød
Stød (utt. ) er en karakteristisk fenomen i dansk fonologi. Det blir som regel realisert som knirkestemme, men kan også være en glottal plosiv. Stød har kanskje oppstått som en videreutvikling av tonelag, som finnes i norsk, svensk og noen sørlige danske dialekter.
Tabellen viser noen minimale par der bruk eller fravær av stød er det eneste som skiller uttalen av to forskjellige ord.
Hery
Uttale
Navnet uttales som engelsk hair, altså med stum y på slutten.
Kjente personer med navnet
Personene i listen er ordnet kronologisk etter fødselsår.
Azat Karatsurin
Azat Karatsurin (russisk: Азат Динарович Карачурин; født 8. november 1995) er en russisk funksjonshemmet skiskyter og langrennsløper. Han konkurrerer i klassen LW5/7 for stående utøvere, og har en gullmedalje i skiskyting ved Paralympiske vinterleker 2014 i Sotsji som fremste internasjonale meritt.
Karriere
Karatsurin deltok ved VM i skiskyting og langrenn for funksjonshemmede 2011, der han fikk han sølv på 3 km jaktstart i skiskyting. På 7,5 km skiskyting kom han på 4.-plass, og sprinten (1 km) kom han på 16.-plass. Han fikk sølv på 3 km jaktstart i langrenn, og han kom på 4.-plass på 7,5 km. Han stilte ikke til start på 20 km langrenn.
Ved VM i 2013 fikk han 9.-plass på 12,5 km skiskyting som beste resultat. Han kom for øvrig på 11.-plass på 15 km og 13.-plass på 7,5 km skiskyting. Han stilte ikke til start på de to distansene han var påmeldt i langrenn.
Han representerte Russland ved Paralympiske vinterleker 2014 i Sotsji, der han fikk to medaljer i skiskyting; han vant 12,5 km og fikk bronse på 7,5 km. I tillegg kom han på 4.-plass på 15 km. Han kom på 12.-plass på 10 km langrenn, og ble slått ut i semifinalen på langrennssprinten, der han endte på 10.-plass sammenlagt.
Liverpool FC i 2017–18
Liverpool FC kom på 4. plass i Premier League og 2. plass i Champions League i sesongen 2017–18.
Drammen tollsted
Drammen tollsted (også kjent som Tollboden ) ligger i i Drammen. Hovedbygningen ligger i nummer 1 B mens ekspedisjonsbygningen har adresse 1 C. De opprinnelige bygningene ble tegnet av arkitekt Paul Due.
Hovedbygningen og ekspedisjonsbygget ble bygget i perioden 1876-1878. Ekspedisjonsbygget ble påbygget et pakkhus i 1957.
Opprinnelig lå tollstedet på en øy, Tollbodbøya, men i løpet av 1900-tallet ble elveløpet fylt igjen.
Minnevern
Bygningene er oppført på verneplanen som Kompleks 2482001. Begge bygningenes eksteriør er vernet samt hovedbyggets interiør.
NM i motbakkeløp 2018
NM i motbakkeløp 2018 ble arrangert 2. juni som en del av Skuggenatten Opp i Treungen. Arrangør var Treungen IL.
Lviv
Lviv er en by med ca. 730 000 innbyggere i Ukraina, helt vest i landet. Byen var tidligere kjent under det tyske og jiddische navnet Lemberg, og etter andre verdenskrig som Lvov, fra det russiske navnet på byen.
Lviv er en hovedby i det historiske landskapet Galicja og sentrum for Vest-Ukraina (en av Ukrainas fem hoveddeler). Lviv med omland var del av Østerrike-Ungarn til 1919, deretter del av Polen til 1939, så annektert av Sovjetunionen, okkupert av Tyskland under andre verdenskrig, forble del av Sovjetunionen etter krigen og del av Ukraina fra 1991.
Navn
Byen kalles på ukrainsk: Львів, polsk: Lwów, russisk: Львов, på norsk også skrevet Lvov. Byen var tidligere kjent under det tyske og jiddische navnet Lemberg, og etter andre verdenskrig som Lvov, fra det russiske navnet på byen.
Om byen
Lviv var sentrum for uavhengighetsbevegelsen i Sovjetunionens siste år. Bevegelsen Rukh oppsto i Lviv våren 1989 som en støtte til perestrojka, men med et nasjonalistisk og anti-russisk preg. Ukrainerne dannet 22. januar 1990 (årsdagen for den ukrainske republikk i 1918) en menneskelig kjede fra Lviv til Kyiv.
De fleste av byens jødiske innbyggere ble drept under holocaust. I 1869 hadde Lviv 87 000 innbyggere og i 1914 var det 212 000. I 1914 tilhørte halvparten av byens befolkning den romersk-katolske kirke (105 000 personer, stort sett etnisk polske), 28 % var jødiske (57 400 personer) og 18 prosent gresk-katolske (hovedsakelig rutenere/ukrainere). I 1910 bodde det noen hundre etniske armenere i byen og de hadde sin egen armensk-katolske erkebiskop. I 1910 hadde Lviv en del tyske katolikker og protestanter og en liten russisk-ortodoks menighet. Under sovjetisk styre ble de fleste etniske polske fordrevet og i 1947 var de fleste innbyggerne etniske ukrainere med etniske russere som den største minoriteten. Omtrent 80 % av byens innbyggere hadde flyttet til under eller andre verdenskrig. Av byens befolkning i 1938 var 90 % borte i 1948.
Byen slapp unna de verste forfølgelsene under Stalin i etterkrigstiden.
Kulturminner
Store deler av byen blir av UNESCO regnet som verneverdig.
Gamlebyen i Lviv
I 1998 ble hele gamlebyen i Lviv ført opp på UNESCOs verdensarvliste.
Religion
Lviv har armensk domkirke reist på 1400-tallet, latinsk domkirke fra 1480 og slott fra 1500-tallet. Byen er eller har vært sete for latinsk metropolitt, gresk-rutensk erkebiskop og armensk-rutensk erkebiskop. Lviv er et viktig kultursenter i Ukraina. Bybildet er preget av tiden under Østerrike-Ungarn. Joseph Roth beskrev Lviv som by i et område med flytende grenser.
Samferdsel
Lviv er et jernbaneknutepunkt og har en del industri. Byen har flyforbindelser blant annet til Warszawa, Frankfurt am Main og Wien.