cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Fannin County (Texas)
Fannin Countys totale areal er 2 329 km² hvorav 20 km² er vann. I 2000 hadde fylket 31 242 innbyggere og administrasjonssenteret ligger i byen Bonham. Fylket har fått sitt navn etter James Fannin.
Den kinesiske borgerkrig
Kommunistiske opprør i by og land
Kominterns sak syntes tapt. Det ble nå gitt nye ordrer fra Moskva: Kommunistene skulle få i stand væpnede opprør i både byer og på landet som en forberedelse til det man regnet ville bli en revolusjonær folkereisning. Kommunistene forsøkte og mislyktes i å innta byer som Nanchang, Changsha, Shantou og Guangzhou. Angrepene begynte med et mytteri blant kommunistiske koumintangstyrker den 1. august 1927, kalt Nanchangopprøret. Samtidig ble det satt i gang et bondeopprør (kalt innhøstningsoppstanden) i området rundt Changsha i Hunan-provinsen. Det ble ledet av Mao Zedong, men det ble raskt slått ned.
Opprørerne i Jinggangfjellene
Mao var en kommende stjerne blant kommunistene. Etter innhøstingsoppstanden hadde Mao trukket seg tilbake med en del av de overlevende til Jinggangfjellene. Der forente han sine krefter med restene av opprørsskarene under Zhu De, Chen Yi og Zhou Enlai. De hadde også trukket seg tilbake til disse fjellene, etter Nanchangopprøret.
Den kinesiske sovjetrepublikk i Jiangxi
Med Zhu Des hjelp bygde Mao opp en liten, men effektiv geriljahær. Etter press fra Guomindang ble hovedkvarteret lagt noe lenger mot sør i 1931, og sovjetrepublikken Jiangxi ble grunnlagt. Han eksperimenterte med landsbruksreformer og gav tilflukt til kommunister som flyktet fra høyrekreftenes utrenskninger i byene. Geriljabasen vokste raskt, og i 1928 behersket opprørerne allerede et område med en befolkning på over 500.000.
Disse årene var imidlertid også preget av maktkamper mellom Mao, som ville drive geriljakrig med bøndenes støtte, og Komintern-orienterte grupper som satte sin lit til at revolusjonen skulle seire ved proletariatets medvirkning (altså satset på byenes industriarbeidere). Denne spliden ble kalt Striden mellom de to linjer.
I Jinggangshan ble Mao også kjent med sin tredje livsledsagerske, He Zizhen. Yang Kaihui hadde Mao latt være hjemme i Changsha, og der ble hun arrestert av Guomindang, og henrettet i 1930. De barna hun hadde med Mao måtte en stund slå seg gjennom som gatebarn i Shanghai, inntil de ble oppsport av kommunistene og brakt utenlands.
Sovjetrepublikken angripes og omringes
Etter at Chiang Kai-shek hadde forhindret et kuppforsøk mot hans regime anført av Feng Yü-hsiang, Yen Hsi-shan og Wang Ching-wei (1929–30), vendte han straks sin oppmerksomhet mot de gjenstående lommer av væpnet kommunistisk motstand. Hans to første ekspedisjoner slo feil, og den tredje ble avbrutt på grunn av Mukden-episoden. Det fjerde felttoget (1932–1933) var til å begynne med ganske fremgangsrikt, men Chiangs styrker ble stygt skamfert da de forsøkte å trenge inn i hjertet av Maos kinesiske sovjetrepublikk. Til slutt satte han inn et femte felttog mot slutten av 1933, der han lot seg rådgi av tyske militære rådgivere, fremfor alt general Hans von Seeckt, mannen som hadde hatt ansvar for den hemmelige opprustningen av det tyske Reichswehr etter første verdenskrig. De anbefalte en omringelsestaktikk med bruk av befestninger rundt Jiangxi. Det ble bygd blokkhus med maskingeværstillinger, så tett at hele området mellom blokkhusene som regel lå innen skuddvidde, og stillingene ble stadig flyttet fremover. På høstparten 1934 stod kommunistene overfor det totale nederlag, og de rådgivere Moskva hadde sendt dem, for det meste tysktalende, som Manfred Stern og han som var deres de facto militære øverstkommanderende, tyskeren Otto Braun, begynte å legge fluktplaner.
Tiden var nå inne for Kuomintang å utslette KKP, for deretter å vende oppmerksomheten mot de gjenværende krigsherrene, for så til slutt å gjenerobre Mandsjuria fra japanerne. Men slik skulle det ikke gå.
Den lange marsjen
Kommunistene forstod tidlig i oktober 1934 at sovjetrepublikken i Jiangxi måtte oppgis; de var trengt tilbake i et lite hjørne. På terskelen av nederlaget trakk de seg tilbake til Yan'an i fjellområdene nord i provinsen Shaanxi.
Spørsmålet om hvordan de i det hele klarte å unnslippe fra fellen i Jiangxi, som var omringet av flere lag blokkhus og overlegne styrker, har verken offisiell kommunistisk eller nasjonalistisk historieskrivning svart fyldestgjørende på. Begge sider hhv. roser eller klandrer KMTs allierte kantonesiske støttestyrker som lot de 80 000 i kommunistenes hovedstyrke toge ut uten å gjøre noe. Men uavhengige historikere fremhever at samtidige kilder belegger at Chiang Kai-shek med overlegg lot kommunistene dra. De dro nemlig vestover og inn i provinser som oppførte seg som autonome – (Guizhou, Sichuan og Yunnan). Dette var områder Chiangs sentralregjering gjerne ville bringe inn i folden, og strategien var å gjete de kommunistiske opprørerne dit slik at KMT kunne følge etter og bli hyllet som befriere som gjenopprettet ro og orden.
Det var under Den lange marsjen at Mao under konferansen i Zunyi med hjelp fra Zhou Enlai klarte å etablere seg som Det kinesiske kommunistpartiets anfører.
Kommunistisk konsolidering under Den annen kinesisk-japanske krig
Selv etter den japanske invasjon og okkupasjon av Mandsjuria nektet Chiang Kai-shek, som så på kommunistene som den største trusselen, å inngå noen allianse med kommunistene mot Japan. Men flere av hans generaler så annerledes på saken. Den 12. desember 1936 ble Chiang kidnappet av Kuomintang-generalene Zhang Xueliang og Yang Hucheng og tvunget til å inngå våpenhvile med kommunistene. Det hele går nå under navnet Xian-episoden. Begge parter ble enige om å innstille kampene mot hverandre og danne en ny front (Den annen enhetsfront) som skulle kaste all sin kraft mot japanerne.
Men alliansen var først og fremst en enhetsfront på papiret, ettersom kommunistene knapt noen gang deltok i noen større fiendligheter mot japanerne. Den praktiske koordinering av kreftene mot Japan var minimal. Selv under Den annen enhetsfronts år var kommunister og nasjonalister hovedsakelig opptatt av å sikre seg best mulige territorielle fordeler i forhold til hverandre i det som gjenstod som «det frie Kina» (dvs. de deler av Kina som ikke var okkupert av japanerne eller styrt av marionettregimer).
Situasjonen ble åpenbar i slutten av 1940 og i 1941, da det kom til større sammenstøt mellom kommunistiske og nasjonalistiske styrker. I desember 1940 krevde Chiang Kai-shek at KKPs nye fjerde armé evakuerte provinsene Anhui og Jiangsu. Under sterkt press gikk kommunisthærens kommandanter med på det, men de falt underveis i nasjonalistisk bakhold og ble grundig slått i januar 1941. Denne hendelsen, som fikk betegnelsen «Nye Fjerde Armé-episoden» svekket KKPs stilling i det sentrale Østkina og betød slutten på ethvert egentlig samarbeid mellom kommunister og nasjonalister. De konsentrerte nå nær all sin innsats om å sikre seg best mulig startposisjon før den uunngåelige gjenopptakelsen av borgerkrigen.
Maos strategi var, etter hans eget utsagn i ettertid: 10% kamp mot Japan, 40% kamp mot kinesiske politiske motstandere, og 50% kamp for å utvide eget maktgrunnlag.
Maktkamp (1945–1947)
Bruken av atombomben og den sovjetiske inntreden på den østasiatiske krigsskueplass fikk Japan til å kapitulere raskere enn noen i Kina hadde forutsett. Under de kapitulasjonsbetingelser som japanerne ble ilagt av amerikanerne skulle de overgi seg til KMT-styrkene, men ikke til kommunistene.
Sovjetiske styrker strømmet samtidig inn i Mandsjuria og inntok japanernes tidligere stillinger og administrerte områdets 700.000 japanske soldater. Senere utpå året skjønte Chiang Kai-shek at han ikke hadde nok ressurser til å forhindre at KKP-styrkene skulle overta i Mandsjuria etter at sovjeterne trakk seg ut, og han gikk derfor i forhandlinger med russerne for å hale ut deres tilbaketrekning til han hadde sendt nok av sine beste styrker og mest moderne krigsmateriell dit. Russerne brukte den ekstra tiden til å demontere hele den mandsjuriske industri og sende den tilbake til sitt krigsherjede hjemland. Den amerikanske general George Marshall ankom så Kina, og var med på våpenhvileforhandlingene mellom KMT og KKP, med det for øye å etablere en bred nasjonal samlingsregjering i Kina. Men verken kommunistene (representert ved Zhou Enlai) eller Chiang Kai-sheks representanter var villige til å inngå kompromisser om visse sentrale spørsmål, og heller ikke til å gi avkall på noen av de territorier de nå behersket etter det japanske nederlaget. Men det var av stor betydning at nasjonalistene dimitterte 1,5 millioner soldater som et tegn på samarbeidsvilje med Marshall, mens kommunistene ikke gjorde noe lignende.
Marshall hadde møtt Mao i Yan'an, og da hadde Mao klart å fremstå som moderat, nærmest fredsæl. Dette møtet var en viktig grunn til at generalen noe senere presset Chiang Kai-shek til en våpenhvile i Mandsjuria, der Kuomintang startet en offensiv i mai og utøvde et meget sterkt press mot kommunistene. Den strategisk viktige byen Siping falt og Changchun og Jilin ble evakuert. Våpenhvilen, som trådte i kraft 7. juni, kom i stand akkurat tidsnok til at kommunistene kunne tilbakekalle ordren til sine styrker om å evakuere Harbin, den eneste større byen de ennå behersket i nord, og gå over til geriljakrigføring. Det er grunn til å anta at dette reddet kommunistene fra et kanskje avgjørende tilbakeslag. I stedet fant de seg nå i en trygg situasjon og med ryggen mot sine venner i Sovjetunionen, som sendte betydelige militære forsyninger over grensen.
KMTs angrep sommeren 1946 fordrev kommunistene med store tap fra Anhui, Henan og Jiangsu. Den direkte forbindelsen mellom Mandsjuria og Yan’an ble kuttet med nasjonalistenes erobring av Zhangjiakou 10. oktober. Også inne i Mandsjuria ble KKP presset tilbake. Sikker på at KMT var nær ved å seire og misfornøyd med Chiangs udemokratiske styremåte, besluttet USAs president Harry S. Truman fra september å stanse videre forsyninger i åtte måneder.
Samtidig brøt forhandlingene sammen. Marshalls posisjon som fredsforhandler ble vanskeliggjort av den økende kløfta mellom Sovjetunionen og USA og begynnelsen på den kalde krigen. Slik Chiang tolket situasjonen hadde amerikanerne valget mellom å støtte hans regime eller se sovjetisk innflytelse i Kina øke betraktelig. Chiangs prestisjetunge og lenge utsatte Nasjonalforsamling åpnet 15. november uten representanter fra kommunistene. Marshall dro hjem januar neste år.
Borgerkrigens avsluttende fase (1946–1949/50)
Med sammenbruddet av forhandlingene flammet borgerkrigen opp med full styrke. Kommunistene kalte denne fasen frigjøringskrigen. Sovjetunionen støttet kommunistene med hjelpesendinger, og amerikanerne gav KMT enorme mengder av militært utstyr både til eie og leie.
Det var bare nå at nasjonalistene forsøkte å vinne folkelig støtte ved sosiale reformer. Men tiltaket var forgjeves både pga. stor offentlig korrupsjon og pga. den ledsagende politiske og økonomiske krisen som blant annet førte til hyperinflasjon. Ved utgangen av 1948 var nasjonalistenes fremtidsutsikter svært dystre. De demoraliserte og udisiplinerte nasjonalistiske styrkene var et lett bytte for den kommunistiske Folkets frigjøringshær. Kommunistene var vel etablert i nord og nordøst. Selv om nasjonalistene hadde flere soldater og var bedre bevæpnet, kontrollerte større områder og nøt stor internasjonal støtte, reduserte både den svake stridsviljen og den omfattende korrupsjonen både kampevnen og oppslutningen i befolkningen. Det må også nevnes at de beste nasjonaliststyrkene hadde tapt mange under annen verdenskrig, mens kommunistene hadde lidd minimale tap.
Etter en rekke militære tilbakeslag i Mandsjuria, særlig under forsøkene på å innta de større byene, klarte kommunistene etterhvert å sikre seg hele området. En del av den krigslykke som fulgte kommunistene fra 1946 skyldtes at agenter i Kuomintang-hæren, inklusive sentralt plasserte befalingsmenn, holdt Mao underrettet om deres bevegelser og gjorde disposisjoner som muliggjorde ødeleggende kommunistiske bakholdsangrep. Det gjaldt ikke minst de styrker som erobret Maos hovedstad Yan'an. Maos fremste virkemiddel var en nådeløshet som utløste lammende frykt. Da hans tropper ikke klarte å innta Changchun ved et direkte angrep i 1948, beordret han at byen skulle sultes ut: «Gjør Changchun om til en dødens by». Forsvarernes kommandør general Cheng Tung-kuo, en krigshelt fra kampene mot japanerne, nektet å kapitulere. Ettersom det ikke var mat nok til å brødfø de 500.000 innbyggere til juli, forsøkte han å evakuere sivilbefolkningen. Lin Biaos ordre var, med Maos ryggdekning, «Forby sivilbefolkningen å forlate byen». Det utløste snart den ønskede hungersnød, og etter fem måneders beleiring var befolkningen nede i 170.000. Mannefallet var dermed ord større enn under de japanske massakrene i Nanjing i 1937. Byen falt, og strategien – å sulte ut befolkningen – ble benyttet også i en rekke andre byer.
Etter nasjonalistenes nederlag i Mandsjuria kunne kommunistene fokusere på områdene sør for Den kinesiske mur. Den 21. januar 1949 led Guomindangstyrkene katastrofale tap i et slag mot Maos Røde Arme. Peiping ble inntatt av kommunistene, som endret navnet tilbake til Beijing.
Den 20. april 1949 strømmet en kommunistisk hær på 1,2 millioner mann over Yangtzefloden, og tre dager etter falt Kuomintangs hovedstad Nanjing. Mellom april og november falt en rekke viktige byer til kommunistene etter bare svak motstand fra nasjonalistene. I de fleste tilfeller hadde de omliggende landområder og småbyer vært under kommunistisk kontroll lenge før byene falt.
Folkerepublikken Kina ble proklamert den 1. oktober 1949, men kampene fortsatte. Men da Folkets frigjøringshær den 10. desember begynte beleiringen av den siste større GMD-kontrollerte byen på fastlandet, Chengdu, evakuerte Chiang Kai-shek sine styrker og trakk seg tilbake til Taiwan, der GMD videreførte Republikken Kina.
Etter 1949/50
De fleste observatører antok at kommunistene ville invadere Taiwan og styrte Chiangs regjering. På fastlandet var det bare isolerte lommer av motstand, og de overgav seg raskt. Et kommunistisk forsøk på å erobre den nasjonalistkontrollerte øya Quemoy ble stått tilbake i slaget ved Kuningtou, og det stanset de kommunistiske invasjonsforsøkene. I desember 1949 utropte Ching Kai-Shek Taipeh som midlertidig hovedstad for Republikken Kina; den offisielle hovedstaden forble det nå kommunistiskstyrte Nanjing.
Hjalmar Christian Hauge
Hjalmar Christian Hauge (født 3. april 1862 i Kristiania, død 19. desember 1907 på Voksenkollen utenfor Oslo) var en norsk embetsmann og diplomat som også var kammerherre.
Hauge ble cand.jur. i 1886 og var ved Utenriksdepartementets kontor i Stockholm noen år før han i 1889 ble tilknyttet den svensk-norske legasjon i London som attaché. Dernest var han ved legasjonen i Paris i 1890 og legasjonen i Berlin i 1891. Etter en tid som kansellist, var han fra 1897 kammerherre ved Det kongelige hoff. Fra 1901 var han legasjonssekretær ved den svensk-norske legasjonen i Washington. Etter unionsoppløsningen i 1905 ble han den 31. oktober 1905 utropt som den første chargé d'affaires stasjonert ved den nye Norges legasjon i Washington. Han samarbeidet en del med bergenseren Johan Anton Wolff Grip (1844–1922) som hadde fortsatt som svensk sendemann i Washington frem til høsten 1906. Den 21. mars 1906 ble det i statsråd klart at han Hauge ble minister samme sted. Sideakkreditering til legasjonen i Mexico fulgte like efter. Men, Hauge satt bare ett år og rakk bare såvidt å komme i gang med byggingen av legasjonens bygning. Hauge, som var gift med en amerikaner, døde nemlig på skitur ved Voksenkollen rett før jul. Han ble etterfulgt av Ove Gude (1853–1910). Hauge mottok St. Olavs Orden og Kong Oscar IIs jubileumsmedalje, og var ridder av den svenske Nordstjerneordenen.
Han var sønn av forretningsmann og stortingsrepresentant Ole Mathæus Hauge (1806–1868) og Gunhild Marie Brinch (1830) fra Arendal.
Den kinesiske borgerkrig
Etter 1949/50
USA viste ingen iver i fortsatt støtte til Kuomintang, men endret innstilling totalt etter den nordkoreanske invasjon av Sør-Korea den 25. juni 1950. President Harry S. Truman beordret den amerikanske stillehavsflåten inn i Taiwanstredet, og dermed var mulighetene for en kommunistisk invasjon blokkert. Amerikanerne hadde imidlertid ingen lignende blokade av farvannene ved øya Hainan, og kommunistene hadde klart å erobre øya i mai 1950.
Periodiske trefninger mellom KMT og kommunistene fant sted i perifere områder av Fastlands-Kina og særlig langs fastlandskysten mot Taiwanstredet under 1950- og 1960-årene. Det dreide seg blant annet om kommandoangrep, bombetokter og kystbombardering fra Kuomintang-siden.
En gruppe på rundt 1.200 KMT-soldater hadde kommet seg over til Burma og fortsatte angrep inn i den sørkinesiske provinsen Yunnan, under ledelse av general Li Mi. Lis styrker vokste i antall til ca. 6 000, men i 1954 trakk de seg ut av Burma og avdelingene ble oppløst.
Den vedvarende kommunistiske beskytningen av øyene Quemoy og Matsu, som først ble avsluttet i 1979, kan også betraktes som et etterslep av den aldri formelt avsluttede kinesiske borgerkrig.
Veienmoen
Fra gammelt av ble Veienmoen (eller en del av den) også kalt Tatermoen. Dette henger sammen med at taterfolk ofte tok tilhold vest på moen sommerstid, der byggefeltet Veienmoen finnes i dag.
Veienmoen har gangavstand til sentrum i Hønefoss og ligger i tidligere Norderhov kommune, nå del av storkommunen Ringerike.
Veienmoen har tradisjonelt hørt inn under den gamle storgården Veien, og sokner således til Veien skole og Norderhov prestegjeld.
Liste over kulturminner i Frosta
Liste over kulturminner i Frosta er en oversikt over fredede og/eller bevaringsverdige bygninger og elementer i Frosta. Data er hentet fra Riksantikvarens liste over kulturminner.
ID-nummer består av et lenket tall som går direkte til det aktuelle kulturminnet i Kulturminnesøk.
Roslagen
Roslagen er idag navnet på skjærgården utenfor kysten av landskapet Uppland i Sverige og fastlandet rett innenfor øyene. Det er ingen eksakte grenser for Roslagen, som omtrent omfatter området fra Danderyd i sør til og med Östhammar i nord.
De største øyene i Roslagen er Gräsö, Singö og Väddö. Norrtälje kalles iblant for «Roslagens hovedstad». Andre større steder i Roslagen er Hallstavik, Rimbo, Vaxholm, Åkersberga, Älmsta, Öregrund og Östhammar.
Historie
Roslagens opprinnelige navn, Roden, er et svært gammelt begrep og betegnelsen på kystlandskapet i Svitjod, såvel som strandlandskapet inn i Mälaren, tidvis også kysten ned til Östergötland og skjærgården Sankt Anna.
Stedsnavnet Roslagen har blitt til ved en relativt sen (1400-tallet) sammenslåing av «roden» og «lag». Roden har tilknytning til kystbefolkningen, «de som ror», og «lag» kan bety «lov» eller «flokk». På runestenen «Håkansstenen» ved Hovgården ved Adelsö nevnes bryten Tolir som Bryte i Roden. I middelalderens Östgötalagen nevnes også jarls bryte i Rodens bo. I skriftlige kilder nevnes Roslagen første gang i 1493.
Mange historikere mener at Roslagen kan ha gitt navn til den historiske svenske folkestammen ruserne og Kievriket som på russisk heter Rus. Tilsvarende heter Sverige Ruotsi på finsk og Rootsi på estisk.
1. divisjon bandy for menn 2022/23
1. divisjon bandy for menn 2022/23 var det nest øverste nivået i norsk bandy sesongen 2022/23. Ligaen startet 15. november 2022 og ble avsluttet 11. februar 2023.
Torvik Auto
Torvik Auto A/S var et rutebilselskap i Torvikbukt i Øre kommune (dagens Gjemnes). Selskapet ble opprettet i 1929 og trafikkerte mellom Torvikbukt og Molde, fra 1932 også fra Torvikbukt til Kvalvåg og Eidsvåg. Selskapet gikk i 1939 sammen med Flemma Billag A/S og dannet Nordmøre og Romsdal Billag A/S.
Korbinian Brodmann
Korbinian Brodmann (født 17. november 1868, død 22. august 1918) var en tysk lege (nevrolog), som er best kjent for å ha laget det første cytoarkitektoniske kart av den menneskelige hjerne, s.k. Brodmanns områder.
May Britt Buer
May Britt Buer (født 11. november 1977 i Odda) er en norsk friidrettsutøver som har spesialisert seg på motbakkeløp.
Buer tok gull i NM i motbakkeløp i 2009, 2010 og 2012, og vant også Norgescupen samme år.
Vestlandshallen
Stiftelsen Vestlandshallen er en idrettshall på Myrdal, Åsane, i Bergen kommune. Hallen er på 8 924 m², har en tilskuerkapasitet på ca. 4 800 personer, og består av en kunstgressflate som tilfredsstiller internasjonale (UEFA) krav. Vestlandshallen er også tilrettelagt for messer og konserter. Hallen åpnet i 2000.
Grunnet forsinkelser ved oppgraderingen av Varden Amfi, var Vestlandshallen hjemmebane for Løv-Ham Fotball de første hjemmekampene i 2008.
Glock 35
GLOCK 35 (G35) er en halvautomatisk pistol ifra GLOCK, Østerrike.
Pistolen er en konkurransemodell og ble introdusert i 1998. Pistolen er identisk til GLOCK 34, men i kaliber .40 S&W. Magasinet er to-radet og tar 15 patroner.
Pistolen har forlenget magasinløser og sleideutløser. Den har også lettere avtrekk på grunn av den har 3.5 punds connector som standard kontra 5.5 pund som GLOCK 17 har. Pistolen har også bedre presisjon på grunn av lengre løp og lengre avstand mellom siktene. Pistolen brukes bl.a av enkelte SWAT politistyrker i USA på grunn av presisjonen, og av sportskyttere over hele verden.
Storhamar 2 YA
Storhamar 2 YA, tidligere Storhamar Yngres, er et ishockeylag på seniornivå underordnet Storhamar Hockey og spiller fra 2019 i 3. divisjon. De spiller sine hjemmekamper i CC Amfi.
Historiene bak laget
Storhamar 2 YA, tidligere Storhamar Yngres,  var rekruttlaget til Storhamar Dragons, som het Storhamar 2. Opprettet i 2006 hovedsakelig for å videre utvikle spillere i Storhamar systemet, slik at de som ikke hadde fått spilletid i GET-ligaen kunne spille i 1. divisjon og for å få opp spillere til GET-ligaen. Storhamar 2 spilte fra 2006 til 2012 i 1. divisjon.
Vinteren 2016 startet en gjeng tidligere Storhamar-spillere et hockey-lag som skulle opprinnelig hete «Hamar Vest Hockey» som eksisterte på 1990 og 2000-tallet. Men pågrunn av økonomisk støtte ble det underordnet Storhamar Hockey for spillere rundt Hamar-område og fra andre aldersbestemte lag i Storhamar systemet, og som et rekruttlaget til A-laget som spilte starta i 2. divisjon fra 2016/17 sesong. Og de rykket opp igjen i 2018/2019 til 1. divisjon. men styret i Storhamar YA trakk laget 1. divisjon og degraderte det til 3. divisjon og er nå et ishockeylag på seniornivå underordnet Storhamar Hockey og Storhamar IL.
A Nightmare on Elm Street
A Nightmare on Elm Street er en amerikansk skrekkfilm fra 1984 regissert av Wes Craven. Filmen handler om en gruppe tenåringer som plages av mareritt om en vansiret mann som kaller seg Freddy. Marerittene er svært livaktige, og det blir alvor når flere av dem blir drept i drømme. Hovedrollen spilles av Heather Langenkamp, mens sentrale biroller spilles av Robert Englund, John Saxon, Ronee Blakley, Amanda Wyss, Jsu Garcia og Johnny Depp (hans filmdebut).
Filmen har fått flere oppfølgere, og i 2010 kom en nyinnspilling.
Handling
Tenåringsjenta Nancy og flere ungdommer i hennes omgangskrets plages av særdeles uhyggelige drømmer om en psykopatisk mannsperson kalt Freddy. I drømmene fremstår han med et brannskadet ansikt, en karakteristisk hatt og noen merkelige hansker med påmontert knivblader på fingrene. Nancys drømmer blir stadig mer intense, og en morgen oppdager hun flere flerrer i nattkjolen. Marerittene blir stadig mer livaktige, og omsider flyter drøm og virkelighet over i hverandre. Riktig alvorlig blir det når flere av hennes venner myrdes i søvne. Siden politiet ikke fester lit til Nancys forklaring, må hun selv konfrontere drapsmannen i hans mørke verden. Av foreldrene får hun vite at Freddy var en virkelig person som ble drept for flere år siden.
Popularitet og økonomi
A Nightmare on Elm Street innbrakte $25,5 millioner i USA, noe som ble regnet som meget bra siden produksjonkostnadene var på bare 1,8 millioner dollar. Den havnet på 39. plass over de mest innbringende filmene i USA i 1984.
Filmen bidro til å revitalisere slasher-sjangeren.
Anmelderne
Filmen ble meget godt mottatt av anmelderne, noe som gjenspeiles i at den har fått 94 % på Rotten Tomatoes.
Saupstadbergan
Saupstadbergan (3–21d) er en blindvei på Saupstad sør for Trondheim sentrum. Den har tilførsel fra Saupstadringen i sør og strekker seg i en svak bueform rundt Bergan mot nordøst. Veien fungerer som adkomstveg til flere eneboliger og rekkehus som ligger mellom berget og ned mot Saupstad gravlund. Den var tidligere en arm av Saupstadringen, og boligene i denne gaten hadde derfor adresse dit før gaten fikk sitt nåværende navn.
A Nightmare on Elm Street
Priser
Wes Craven ble tildelt kritikerprisen for denne filmen ved Avoriaz Fantastic Film Festival i Frankrike, mens Heather Langenkamp vant en pris for sine skuespillerprestasjoner i filmen. Det kan ellers nevnes at den ble nominert i klassen beste skrekkfilm ved Saturn Award.
Produksjon
Craven påbegynte manuset til filmen allerede i 1981, men hadde problemer med å finne et filmselskap som ville finansiere den. Først kontaktet han Walt Disney Pictures, men da de krevde at Craven skulle gjøre den mer eget for et yngre publikum, trakk han seg. Han gikk deretter hos Paramount Pictures, men de mente den hadde for mange likhetstrekk med Nattens mareritt, som de nylig hadde produsert. Han fikk også avslag hos Universal Pictures. Til slutt fikk han tilslag hos det relativt ukjente selskapet New Line Cinema, som i hovedsak hadde drevet bare med distribusjon av film. Filmens suksess bidro sterkt til selskapets fremgang på 1980-tallet.
Saupstadbergan
Saupstadbergan fikk sitt navn etter berget som ligger tett inntil veien og som er det høyeste punktet i Saupstadområdet. Veien ender i en snuplass, men har gangforbindelse videre mot Reier Søbstads veg og Kolstad kirke mot nord. Rett vest for Saupstadbergan går Kongsvegen i retning nord/sør. Gården Søbstad søndre (gnr. 197/4) lå helt innerst ved dagens vei og hadde adresse Saupstadringen 119.
Stranden (Oslo)
Stranden er promenaden langs sjøen ved Aker Brygge, fra Brynjulf Bulls plass ved Rådhusbryggene og bort til gangbroen over til Tjuvholmen.
A Nightmare on Elm Street
Produksjon
Den britiske skuespilleren David Warner skulle egentlig ha rollen som Freddy Krueger, men han måtte melde pass etter en tid på grunn av oppdraget kom i konflikt med andre oppdrag han hadde avtalt. Flere i produksjonsteamet var innstilt på å droppe hele filmplanene inntil Robert Englund droppet inn på audition. Englund var ikke så høy som Craven hadde ønsket, men hans iherdighet og innlevelsesevne gjorde at Craven ble overbevist.
Fylkesvei 3330
Fylkesvei 3330 går mellom Strupa i Notodden og Bø i Midt-Telemark.
A Nightmare on Elm Street
Produksjon
Filmens start er nærmest ikonisk. Der får man se Freddy smi sin karakteristiske knivfingerhanske. Denne hansken er et av kjennetegnene på hans ytre. Andre fremtredende kjennetegn er det brannskadede fjeset, hatten, den spesielle strikkegenseren, den grove røsten og den voldsomme latteren.
Stranden (Oslo)
Navnet ble tatt i bruk i 1986 og har tidligere betegnet det som nå heter Dokkveien. Mange av de sentrale bygningene på Aker brygge har adresse Stranden.
Fylkesvei 3330
Veien krysser rullebanen på Notodden flyplass. Ved behov for full lengde på rullebanen blir vegen stengt. Forkortet rullebane kan benyttes uten stenging av veien.
A Nightmare on Elm Street
Andre filmer i serien
Filmen har i tillegg vært opphav til fjernsynsserien Freddy's Nightmares, samt videospill og bok- og tegneserieutgivelser.
Fylkesvei 3330
Frem til 2019 hadde veien betegnelsen fylkesvei 152 (Telemark).
Victor Franz Hess
Victor Franz Hess (Victor Francis Hess) (født 24. juni 1883 på Schloss Waldstein nær Deutschfeistritz i Østerrike,, død 17. desember 1964 i Mount Vernon i USA) var en østerriksk–amerikansk fysiker. Han ble tildelt Nobelprisen i fysikk i 1936 «for oppdagelsen av kosmisk stråling». Han delte prisen med Carl David Anderson, som fikk den «for oppdagelsen av positron».
Han arbeidet ved universitetene i Graz og Innsbruck. Hans kone var jødisk, og i 1938 flyttet han derfor til USA med sin familie for å unngå nazistisk forfølgelse, og ble utnevnt til professor ved Fordham-universitetet samme år. Han ble senere amerikansk statsborger.
József Zakariás
József Zakariás (født 5. eller 25. mars 1924 i Budapest, død 22. november 1971 i Budapest) var en ungarsk fotballspiller som deltok i de olympiske leker Sommer-OL 1952 i Helsingfors. Zakariás ble olympisk mester i fotball under Sommer-OL 1952 i Helsingfors. Han var med på det ungarske laget som vant OL-turneringen foran Jugoslavia og Sverige. Ungarn vant kvartfinalen mot med 7-1 og i semifinalen slo de  med 6-0. Finalen mot Jugoslavia, som ble spilt 2. august, endte med seier 2-0 til. Zakariás spilte fire kamper i turneringen.
Zakariás spilte 35 landskamper for i perioden 1947–1954.
Konrad Granström
Konrad Granström (født 21. oktober 1900 død 4. januar 1982) var en svensk sportsutøver som deltok under de olympiske leker 1920 i Antwerpen. Granström ble olympisk mester i turn under OL 1920 i Antwerpen. Han var med på det svenske laget som vant lagkonkurransen i turn svensk system foran Danmark. Det var tre lag fra tre nasjoner med totalt 73 turnere som deltok i konkurransen. Sverige vant med 1363,833 poeng foran Danmark 1324,833 og Belgia på tredje og siste plass med 1094,000 poeng.
Samerådet
Samerådet er samenes ideelle, kulturpolitiske og politiske samarbeidsorganisasjon bestående av samiske medlemsorganisasjoner i Finland, Norge, Russland og Sverige. Samerådet ble grunnlagt i 1956 og er en av verdens eldste urfolksorganisasjoner. Sekretariatet har tidligere ligget i Helsingfors og Utsjok, og er nå i Karasjok. Samerådet er en frivillig og regjeringsuavhengig organisasjon (NGO) som finansierer sin virksomhet gjennom ulike tilskudd. Virksomheten baseres på vedtak, uttalelser, deklarasjoner og politiske program fra Samekonferansen som avholdes hvert fjerde år.
Samerådets overordnede mål
Samerådet arbeider aktivt med å fremme samenes kulturelle, politiske, økonomiske, sivile, sosiale og åndelige rettigheter og interesser gjennom å gi uttalelser og forslag i saker som angår samer i de fire landene. Utover dette øver de påvirkning gjennom deltakelse i internasjonale prosesser som berører urfolk over hele verden, menneskerettigheter, Arktis og miljø, og er permanent deltager i Arktisk Råd . Videre er organisasjonen representert i Arktisk råds urfolkssekretariat (IPS), stiftelsen Lásságámmi, og har observatørstatus i arbeidsgruppen for urfolk i Barentsregionen (WGIP) og FNs økonomiske og sosiale råd (ECOSOC). Da det ikke er noe sameting i Russland, er de russiske samerådsmedlemmene tildelt permanent plass i Samisk parlamentarisk råd (SPR), som i utgangspunktet er et samarbeidsforum for sametingene. De er imidlertid ikke tildelt stemmerett i rådet.
Samerådet vektlegger internasjonalt samarbeid med urfolksorganisasjoner over hele verden og har blant annet nær relasjon til Inuittenes organisasjon The Inuit Circumpolar Council (ICC) som representerer inuitter i Alaska, Canada, Grønland og Chukotka (Russland).
Samerådet arbeider aktivt med saker som angår Arktis og miljø  med det formål å bidra til en bærekraftig forvaltning som sikrer både miljøet, naturresursene og samenes livsgrunnlag for framtiden. Grunnlaget for dette arbeidet er at et sunt og produktivt økosystem er en forutsetning for samenes kultur og identitet.
Organisasjon
Samekonferansen er Samerådets øverste organ, og består av totalt 72 delegater, hvorav samtlige er representanter fra medlemsorganisasjonene i Finland, Norge, Sverige og Russland.
Samerådet består av 15 medlemmer fra medlemsorganisasjonene i de fire landene. Medlemmene oppnevnes av Samekonferansen hvert fjerde år. Samerådet møtes som regel to ganger i året og ledes av rådets president som velges for en periode på to år.
Arbeidsutvalget dannes ved at ett rådsmedlem fra hvert av landene oppnevnes til samerådspresident og visepresidenter. Deres oppgave er å lede organisasjonen og utføre de oppgaver som de blir pålagt av Samerådet.
Administrasjonen består av et sekretariat ledet av en generalsekretær tilsatt av Samerådet, samt av følgende avdelinger:
== Samenes konferanser == Samenes konferanser avholdes hvert fjerde år og utgjør Samerådets øverste organ med sine 72 delegater fra medlemsorganisasjoner i Finland, Norge, Russland og Sverige. Her godkjennes Samerådets virksomhetsberetninger og regnskap for foregående periode samtidig som man behandler resolusjoner for innkomne saker og ny deklarasjon  for Samerådet. Konferansen oppnevner også representanter til Samerådet for kommende periode.
På den første samekonferansen, som ble holdt i Jokkmokk i 1953, ble de oppnevnt en arbeidskomité som skulle forberede etableringen av Samerådet. Samerådet ble så grunnlagt på den andre konferansen, som fant sted i Karasjok i 1956. Det samiske flagget og samenes nasjonalsang er andre eksempel på vedtak som er gjort under samenes konferanser.
Samerådets og samekonferansens arbeid har hatt stor betydning for det samiske folkets status og organisering og utgjør en viktig arena for kommunikasjon og samarbeid i det samiske sivile samfunnet. Samerådet har opparbeidet en posisjon i internasjonale forum.
Medlemsorganisasjoner
For å kunne bli medlemsorganisasjon, forutsettes at man slutter seg til målet for Samerådets virksomhet. Følgende ni organisasjoner har medlemskap i Samerådet:
Blåheggslekta
Blåheggslekta (Amelanchier) er en slekt med løvfellende busker og små trær i rosefamilien. De er populære hageplanter, men forvilles lett og kan opptre som invaderende arter. På norsk ble slekta tidligere kalt søtmispel, og de vanlige dyrkede artene omtales i litteraturen med minst to forskjellige norske navn.
Samerådet
Samerådets prisutdelinger
Samerådets ærespris tildeles en person, organisasjon, forening eller institusjon som gjennom sitt arbeid har bidratt til å styrke det samiske folkets samhørighet og fellesskap, og til å hjelpe samene med å ivareta tradisjoner, levesett, tankesett, språk og andre ikke materielle tradisjoner. Prisen har blant annet blitt tildelt Áillohaš (Nils Aslak Valkeapää), Ole Henrik Magga og Mari Boine.
Blåheggslekta
Beskrivelse
De blir 2–25 m høye og danner ofte tette buskas. Stammene er opprette med som regel grå bark. Torner forekommer aldri, og unge skudd kan være hårete eller glatte. Bladene sitter spredt, er hele, elliptiske til eggrunde og har tannet bladrand. Akselbladene faller tidlig av. Høstfargen er ofte vakker. De tvekjønnede blomstene sitter i klaser. Det er fem hvite, ofte smale, kronblad, fem grifler og mange pollenbærere. Frukten er en kjernefrukt der begerbladene sitter igjen. Kjernehuset er lite utviklet, så frukten minner om et bær.
Samerådet
Samerådets prisutdelinger
Samerådets litteraturpris deles ut hvert andre år som den eneste av sitt slag. Formålet med prisen er å motivere samiske forfattere til å produsere samisk litteratur ved å gi anerkjennelse og bidra til økt oppmerksomhet rundt utgivelsene. Litteraturprisen tildeles bøker som har samisk som grunnspråk, men også i enkelte tilfeller bøker som er oversatt til samisk fra andre minoritetsspråk.
Blåheggslekta
Økologi og utbredelse
De aller fleste artene hører hjemme i Nord-Amerika, og nordlige USA og sørlige Canada har det største mangfoldet. Det er to arter i Øst-Asia. Prydblåhegg (A. ovalis) vokser i Europa, Nord-Afrika og Sørvest-Asia, mens Amelanchier parviflora kun forekommer i Hellas og Tyrkia. Fem arter med amerikansk opprinnelse er naturalisert i Europa. Kanadablåhegg (A. lamarckii) dyrkes og finnes forvillet i Europa. Den er en hybrid mellom to nordamerikanske arter, men finnes ikke naturlig i Nord-Amerika.
Bruk i hager
Artene i blåheggslekta er populære hageplanter ettersom de har store mengder hvite blomster om våren og blad med vakre høstfarger. Det hender også at de blir dyrket for fruktens skyld, spesielt taggblåhegg. De fire vanligste artene i Norge er
Invaderende arter
Fruktene til artene i blåheggslekta er ettertraktet av fugler, og de kan derfor spre seg hurtig og langt. Når de etablerer seg i naturen, kan de fortrenge stedegne busker, skape busksjikt der de ikke finnes naturlig og forstyrre balansen mellom busker med frukt og fruktetende fugler. Artsdatabanken har vurdert invasjonspotensialet til de fire artene som er funnet forvillet i Norge.
Artene med status svært høy risiko skårer fire poeng av fire i «invasjon», det vil si artens spredningsevne, og tre poeng av fire i «effekt», det vil si artens effekt på økosystemer.
Eburophora
Eburophora er en slekt av biller som tilhører den artsrike underfamilien Cerambycinae i familien trebukker (Cerambycidae).
Utseende
Middelsstore, langstrakte, brune trebukker, gjerne med hvite flekker. Antennene er kortere enn kroppen. Pronotum er rundet og omtrent så langt som bredt. Dekkvingene er avsmalnende bakover, litt tilspissede. Lårene er litt klubbeformede.
Levevis
Larvene lever i død ved, mest av løvtrær.
Utbredelse
Slekten er utbredt i Australia.
Erkeengel
Det bibelske uttrykket erkeengel betyr «den øverste engel», eller «overengelen». Uttrykket forekommer kun i Det nye testamente i Bibelen, og selv der bare to ganger, i begge tilfeller i bestemt form entall: «erkeengelen». Det er bare én engel som blir direkte omtalt som erkeengel i Bibelens kanon – nemlig erkeengelen Mikael. Erkeenglene har en sterk posisjon i den katolske kirkes hagiografi og liturgi.
Nevnt i Bibelen
Uttrykket erkeengel forekommer følgende steder i Bibelens kanon:
Teologiske synspunkter
[[Fil:Sangiovanniintop.jpg|thumb|Englehierarkiet er fremstilt i kuppelen i Baptisteriet til Domkirken i Firenze.
Pseudo-Dionysius Areopagitten utviklet en lære om englene der han plasserer dem i det Himmelske hierarki etter deres funksjon og i hvilken avstand de er fra det guddommelige.
De fleste kristne retninger har imidlertid tradisjoner for at flere av englene som omtales i bibelen og andre religiøse skrifter også er erkeengler. Forskjellige syn har gjort seg gjeldende. The Anchor Bible Dictionary sier: «Muligens fins det en enkelt overordnet engel og/eller en liten gruppe av erkeengler (sedvanligvis fire eller syv).» Verket The Imperial Bible–Dictionary sier at Mikael er erkeengelen og at det har vært forskjellige oppfatninger om ham: «Enten er han Herren Jesus Kristus, Guds sønn, eller også er han en av de såkalte syv erkeengler.»
Enkelte trosretninger som mener at De deuterokanoniske bøker hører til Bibelens kanon, viser til den deuterokanoniske boken Tobit som nevner «de sju engler som trer fram for Herren i hans herlighet og tjener ham» og mener at disse «sju engler» sikter til erkeengler.
Tre engler regnes som erkeengler i mange tradisjoner: Mikael, Gabriel og Rafael. Det er disse tre som omtales ved navn i Bibelens kanon i tillegg til De deuterokanoniske bøker.
Den pseudepigrafiske Enoks bok kaller de fire siste erkeenglene Uriel, Raguel, Sariel og Jerahmeel, mens fra andre apokryfiske kilder har vi variantene Jophiel, Izidkiel, Hanael og Kefrael.
I jødedommen snakkes det noen ganger om at det er syv erkeengler: Mikael, Gabriel, Rafael , Uriel, Sariel, Raguel og Remiel. De tre førstnevnte blir gjerne sett på som de høyere erkeengler.
Noen kristne samfunn (deriblant Den norske statskirke) mener også at det er flere erkeengler. I den katolske kirkes tradisjon er det fire erkeengler: Mikael, Gabriel, Rafael og Uriel. Den ortodokse kirke snakker man tradisjonelt om syv erkeengler, og de omfatter i tillegg til disse, Selafiel, Jegudiel og Barakiel.
I islam snakker man om fire erkeengler, Mikael, Gabriel (arab. Jibril), Izrail (Azrael) og Izrafil. Sistnevnte ses vanligvis på som identisk med Rafael i den kristne tradisjon. Gabriel gav profeten Koranen, Mikael beskyttet israelittene, Izrail er dødens engel og Izrafil skal blåse i hornet på den ytterste dag.
Håndball under Sommer-OL 1980
Håndball under Sommer-OL 1980. Håndball var med på det olympiske programmet for fjerde gang under OL 1980 i Moskva. Tolv herrelag og seks kvinnelag. Øst-Tyskland vant gullmedaljene i herreturneringen og Sovjetunionen vant dameturneringen.
Dronning Elizabeth-øyene
Dronning Elizabeth-øyene (engelsk: Queen Elizabeth Islands) er ei gruppe øyer lengst nord i Canada, mellom 74° og 83°N. Samlet areal er om lag 419 000 km². Øygruppa er skilt fra Grønland ved Naresstredet, og fra de sønnenforliggende kanadiske øyene Baffinøya og Kitlineq (Victoria Island) ved Lancastersundet og Melvillesundet. Administrativt hører øygruppa til Nunavut-territoriet.
Klimaet er arktisk, vegetasjonen er tundra, og flere av øyene har store isbreer.
Øyene ble i 1953 gitt navn etter dronning Elisabeth II av Storbritannia.
Sørumsmarka
Sørum (gnr. 47) og Sørumsmarka (av norr. Suðrheimr) ligger i tidligere Norderhov kommune, nå del av storkommunen Ringerike. Motorisert tilkomst til området går via Ringveien og Sørumsgata, som det er avkjøring til ved sørenden av Skjæringsbrua.
Marka
Sørumsmarka er et jordbruksområde som består av et skogs- og åkerlandskap som strekker seg langs riksvei 7 fra Sandaker bru i Ytre Soknedalen til avkjøringen mot Hokksund og riksvei 35 langs europavei 16. Området innbefattet opprinnelig landskapet øst for Sogna, sør for Ve (gnr. 54), vest Veien (gnr. 49), og nord for Prestegaarden (gnr. 42) (Styggedalskrysset) i Ringerike kommune. Opprinnelig tilhørte også den vestligste delen av Veienmoen (området mellom Storskjæringa, Ringveien, Høybyveien og Vestliveien), det aller meste av Tolpinrud (unntatt toppen over Hvelven) og nær halve Sørmoen (lokalt gjerne kalt Bærengsletta), områdene vest for Askveien, Sørum. Det meste har trolig vært skogkledd mark, og navn som Tolpinrud antyder at det kan ha vært furuskog (Pinus sylvestris).
Gårdsbrukene
Sørum-gårdene ligger på et høydedrag i området like vest av E16, der landskapet preges av kornproduksjon. Dette var opprinnelig én stor gård, men den er for lengst delt i flere bruk, hvorav fem i dag er selvstendige gårdbruk av en viss størrelse. Første gang Sørum nevnes i skriftlige kiler er i NRJ. IV 237 i 1528, i forbindelse med gjengjerden. Da ble Ketil paa Sorlinn ført opp med å ha betalt gjengjerden med malt (jfr. sidene 146, 237 og 580 i bind IV). Videre er gården nevnt i 1542, 1578, 1604, 1617, og 1723.
Sørum (gården sør for...) har fått gårdsnavnet sitt etter urgårdens beliggenhet, i dette tilfellet sannsynligvis Ve. Området er kjent for å ha vært et maktsenter som har preget Ringerike i over 600 år, for cirka 1 400–2 000 år siden, og på motsatt side av E16 ligger Hringariki Kulturminnepark, som er kommunens og Buskerud fylkes tusenårssted. Bergensbanen krysser også igjennom dette landskapet, og i tidligere tider var Sørumtoppen en holdeplass for folk som bodde her.
Nándor Hidegkuti
Nándor Hidegkuti (født 3. mars 1922 i Budapest, død 14. februar 2000 i Budapest) var en ungarsk fotballspiller som deltok i de olympiske leker Sommer-OL 1952 i Helsingfors.
Sørumsmarka
Gårdsbrukene
Sørum tilhører de såkalte heim-gårdene og er svært gammel (før vikingtid) i sin opprinnelige form, men den har blitt delt flere ganger og består i dag som fem større gårdsbruk. Søndre Sørum nord (gnr. 47/1) utgjør cirka 331 daa; Søndre Sørum sør (gnr. 47/2) utgjør cirka 196 daa; Østre Sørum (gnr. 47/3) utgjør cirka 500 daa; Nordre Sørum (gnr. 47/4) utgjør cirka 336 daa; og Branddalen (gnr. 47/5) utgjør cirka 443 daa.
Nándor Hidegkuti
Hidegkuti ble olympisk mester i fotball under Sommer-OL 1952 i Helsingfors. Han var med på det ungarske laget som vant OL-turneringen foran Jugoslavia og Sverige. Ungarn vant kvartfinalen mot med 7-1 og i semifinalen slo de  med 6-0. Finalen mot Jugoslavia, som ble spilt 2. august, endte med seier 2-0 til. Hidegkuti spilte fire kamper og scoret ett mål i turneringen.
Røyrtveit naturreservat
Røyrtveit naturreservat var det første naturreservatet som ble vernet i Aust-Agder. Det skjedde 21. juli 1917. Naturreservatet er en barskog i Evje og Hornnes kommune på 49 dekar og er en skogkledd ås 520-550 moh. 76% av arealet er barskog, i naturbase omtalt som «Urskogsområde med dominans av gran».
Sørumsmarka
Gårdsbrukene
Nordre Sørum (bnr. 4–5) ble solgt i 1757 og delt i 1793. Slik oppsto Nordre Sørum (bnr. 4) og Branddalen (bnr. 5). Søndre Sørum (bnr. 1–2) ble delt i skjøte av 27. april 1847, mellom to arveberettigede brødre. Slik oppsto Søndre Sørum nord (bnr. 1) og Søndre Sørum sør (bnr. 2).
Nándor Hidegkuti
Hidegkuti spilte 69 landskamper for i perioden 1945–1958.
Helle Stangerup
Helle Stangerup (født 30. oktober 1939 på Frederiksberg, død 29. mars 2015) var en dansk forfatter som blant annet skrev kriminal- og historiske romaner.
Røyrtveit naturreservat
Fylkesmannen i Aust- og Vest-Agder er forvaltningsmyndighet for området.
Anders Danielsen undersøkte feltet i juni 1949. I tillegg til gran fant han noen eiketrær, osp, bjørk og furu. I skogbunnen fant han blåbær, tyttebær, mikkelsbær, røsslyng, krekling, tepperot, grasene vanlig smyle og blåtopp, noen starrarter, skogstjerne, gul iris, blåknapp og einstape. Han fant også orkideen skogmarihand, det var første gang den var funnet i indre Agder.
Helle Stangerup
Hun ble cand.jur. fra Københavns Universitet i 1966, men valgte forfatteryrket hvor hun i 1967 debuterte med kriminalromanen Gravskrift for Rødhætte. I 1985 utkom Christine, en historisk roman om Christian IIs datter Christine, etterfulgt i 1989 av Spardame om Christian IVs datter Leonora Christine. I 1999 utga hun Saxo: Danmarkskrøniken 1–2 på nåtidsdansk. Romanene er oversatt til flere sprog, deriblant til engelsk, fransk norsk og tysk.
I tidsrommet 1969–1979 var hun gift med lensgreve Adam Wilhelm Knuth (1933–2013) til Knuthenborg, med hvem hun fikk to sønner. Den 29. mars 2015 sov Helle Stangerup inn etter lengre tids sykdom.
Sven Johnson
Sven Johnson (født 12. september 1899 død 7. juli 1986) var en svensk sportsutøver som deltok under de olympiske leker 1920 i Antwerpen. Johnson ble olympisk mester i turn under OL 1920 i Antwerpen. Han var med på det svenske laget som vant lagkonkurransen i turn svensk system foran Danmark. Det var tre lag fra tre nasjoner med totalt 73 turnere som deltok i konkurransen. Sverige vant med 1363,833 poeng foran Danmark 1324,833 og Belgia på tredje og siste plass med 1324,833 poeng