cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
«Leipzig» (1931)
«Leipzig» var en tysk lett krysser, hun hadde et søsterskip «Nürnberg». «Leipzig» var det fjerde tyske skipet som bar dette navnet.
Under den spanske borgerkrigen deltok hun i den internasjonale blokaden.
Under store deler av andre verdenskrig patruljerte hun i Østersjøen. Hun deltok også under bombarderingen av flere byer under invasjonen av Sovjetunionen i juni 1941.
På slutten av andre verdenskrig ble hun tatt over av Royal Navy.
I 1946 ble hun senket i Nordsjøen.
Knarrevik/Straume
Knarrevik/Straume er en betegnelse for de to adskilte tettstedene Knarrevik ogStraume i Øygarden kommune i Vestland som statistisk ofte er blitt regnet som en enhet. Tettstedene hadde innbyggere per.
Tettstedet Knarrevik ligger ved Sotrabroens landfeste på østsiden av Lillesotra og er skilt fra Bergen kommune av Vatlestraumen. Tettstedet Straume ligger på vestsiden av Lillesotra og er skilt fra Knarrevik av et et fire kilometer bredt utmarksområde. Til det samlede tettstedet Knarrevik/Straume hører også bebyggelsen på Bildøy samt på Koltveit på østsiden av Storesotra.
Sentrumsfunksjonene og kommuneadministrasjonen i Øygarden kommune ligger på Straume, 15 km vest for Bergen sentrum. Der ligger også kjøpesenteret Sartor Storsenter.
Live in San Francisco
Live in San Francisco er et dobbelt konsertalbum og en DVD med den amerikanske gitaristen Joe Satriani.
Konsertalbumet ble utgitt av Sony BMG 19. juni 2001.
Sporliste
Disk 1
Disk 2
Sheryl Crow
Sheryl Suzanne Crow (født 11. februar 1962 i Kennett i Missouri) er en amerikansk rockesanger, skuespiller og låtskriver. Hun skrev sin første låt da hun var 13 år og har siden tatt universitetsutdannelse i musikk.
Før Crow startet sin solokarriere jobbet hun som korist for blant andre Michael Jackson, Sting, Rod Stewart, Stevie Wonder, Foreigner, Joe Cocker, Sinéad O'Connor og Don Henley. Hun har også skrevet låter sammen med Wynonna Judd, Celine Dion og Eric Clapton.
Crow fikk sin første hit i 1994 med låten «All I Wanna Do». I 1995 vant hun tre Grammy-priser og har spilt inn filmmusikk og medvirket i en rekke filmer.
Crow var forlovet med syklisten Lance Armstrong, men dette forholdet tok slutt våren 2006.
Ktoniske guder
Ktoniske guder er i gresk mytologi det som tilhører underjorden (fra gresk χθονιος, «som hører til jorden», «jordnære», eller mer nøyaktig «i eller under jorden», fra χθών, khthōn, «jorden», bokstavelig «underjordisk».
I gresk mytologi henviser khthon til underverdens guder eller ånder i jordens indre framfor på dens overflate eller ytre (et område som tilhører Gaia) eller «land» (som tilhører χώρα, khora). «Undersøkelser av ktoniske religion er vanskeliggjort av det faktum (bortsett fra det kjente unntaket med dramatikeren Aiskhylos) at det er kun mager oppmerksomhet i våre litterære kilder. De ktoniske guder har i seg selv etterlatt tilsvarende få spor i de arkeologiske nedtegnelser da de vanligvis ikke ble dyrket i templer. Likevel kan det ikke være tvil om at de representerte en vital og varig gren i gresk religion.»
Ktonisk kontra olympisk
På norsk har «jordguder» eller «jordiske guder» en ulik betydning. Khthonie og khthonios hadde en mer nøyaktig og teknisk betydning i antikkens Hellas og henspilte framfor alt på offerkulten omkring guden. Mannlige guddommer bar ofte tilnavnet Χθόνιος Kthonios, eksempelvis kunne Hades bli omtalt som Zevs Kthonios, herskeren av underverden, og den tilsvarende hunkjønnsformen var Χθονία, Kthonia, som med Persefone, Hades’ hustru. Tilsvarende tilhørte erinyerne, «de mørke» eller «de sinte», kvinnelige ktoniske hevngudinner; de ble tidvis referert til som «helvetes» eller riktigere, «underjordiske gudinner» (χθόνιαι θεαί). Hesiod benyttet det kollektive begrepet kthonioi for titanerne.
I den ktoniske kulten ble offerdyret slaktet i en bothros, «grop» eller megaron, «nedsenket kammer». I kulten omkring de olympiske gudene ble isteden dyret ofret på en bomos, et «alter». De ktonske gudene hadde dessuten en forkjærlighet for svarte offer framfor hvite og gavene ble ofte brent fullstendig for de ble begravd framfor å bli tilrettelagt og utdelt blant tilbederne.
Mellom kategoriene
De to guddommelige sfærene var imidlertid ikke helt vesensforskjellige eller skilt. Noen olympiske guder som Hermes og Zeus kunne bli gitt ktoniske offer og epiteter på enkelte steder og i henhold til hvor man befant seg kunne mennesker bli opphøyd til guder, slik tilfellet var med Herakles og Asklepios, og de ble æret som enten guder eller ktoniske helter.
Noen guder lar seg ikke klassifiseres etter disse begrepene. Til Hekate ofret man eksempelvis hundevalper ved vegkryss, det vil si noe helt annet enn en olympisk kult, men samtidig ikke av den type kult man assosierte med Persefone eller heltene. På grunn av sine underjordiske oppgaver ble imidlertid Hekate å bli klassifisert som ktonisk guddom.
Presidenten (kortspill)
Presidenten (alternative betegnelser: «Boms og president», «Boms», «President og slave») er et kortspill med opprinnelse i Japan. I Japan kalles spillet enten Daifugō (大富豪, stormillionær) eller Daihinmin (大貧民, storfattigmann).
Regler
Konfliktlinjene går oftest ut på hvilken rangering kortene skal ha. I kortspillet som er utgangspunktet til Presidenten, det japanske Dai Hin Min, er ess rangert som det høyeste kortet. Deretter følger konge, dame, knekt, og så videre helt ned til 2.
I det amerikanske kortspillet «Tycoon», som er en amerikansk tilpasning av det samme spillet, er 2 det høyeste kortet. Deretter følger Ess, Konge, Dame helt ned til 3. I «Tycoon» kan en toer legges på uavhengig av om runden består av enkeltkort, dobbelt, eller trippel. Runden vil da bli avsluttet, og den som la toeren får anledning til å legge ut et nytt kort. Dersom man skulle sitte igjen med kløver 3 blir man automatisk boms.
Norske regler
I Norge har spillet utviklet seg, og kløver 3 er her det beste kortet.
Reglene vil da bli som følger:
Rottweil
Rottweil er en by i det sørvestre Tyskland. Byen er den eldste byen i den føderale staten Baden-Württemberg. Rottweil ligger mellom Schwarzwald og Schwäbische Alb, og har rundt 25 000 innbyggere. Den gamle byen er kjent for sitt middelaldersentrum. Byen er også kjent for sitt tradisjonelle karneval.
Historie
Rottweil ble grunnlagt av romerne i 73 som Arae Flaviae og ble et municipium, men det er spor av bosettinger tilbake til 2000 før Kristus. Romerske bad og en mosaikk av Orfeus (ca. 180) som kan tidfestes til tiden for den romerske bosetningen. Dagens by ble et hertugsete og hoffsete før 771 og inn i middelalderen ble det en fri riksstad i 1268.
I 1463 gikk byen inn i Konføderasjonen Sveits, som den var tett knyttet til i flere århundre. Både sin status som fristad og sin tilknytning til Konføderasjonen Sveits ble tilslutt tapt som et resultat av området med hærtatt av Napoleon i 1803. Byens utseende har endret seg lite siden 1500-tallet.
Xavier Cugat
Xavier Cugat, født Francesc d'Asís Xavier Cugat Mingall de Bru i Deulofeu (født 1. januar 1900 i Girona i Catalonia, død 27. oktober 1990 i Barcelona) var en katalansk-kubansk-amerikansk fiolinist og orkesterleder. Han var kjent som «Rumbakongen».
Bakgrunn
Da Xavier Cugat var fem år flyttet hans familie til Cuba, der lærte han å spille fiolin. Som tenåring emigrerte han videre til USA og jobbet blant annet som akkompagnatør på turnéene til Enrico Caruso.
Karriere
I noen år på 1920-tallet var Cugat en del av den populære orkesterlederen Vincent Lopez' band og turnerte med dette i England i 1925. I en kort perioden i 1933 spilte han i Anson Weeks' orkester, utenom dette ledet Cugat fra slutten av 20-tallet fortrinnsvis sine egne ensembler. Han holdt først til i Los Angeles og senere i New York, hvor han lenge hadde faste engasjement på Waldorf Astoria Hotel.
Fra august 1933 spilte han regelmessig inn plater på plateselskapet Victor. I 1940 gikk han over til Columbia mens han på 1950-tallet spilte inn på Mercury og fra midten av 1960-tallet på Decca. En av hans største platesuksesser var Perfidia (1940).
Blant hans vokalister var blant annet Dinah Shore.
Fra starten i 1925 medvirket Cugat med og uten sine orkestre i en lang rekke filmer, både som skuespiller og som komponist. Sin siste filmrolle hadde han i 1978.
Cugat var med på å gjøre latinsk-amerikanske danse- og musikkstiler som rumba, conga, mambo og cha-cha-cha populær i USA.
I tillegg til sitt musikalske talent var også Cugat en dyktig karikaturtegner og jobbet en stund profesjonelt med dette. Han var en kvinnebedårer og var gift fem ganger, blant annet med sangerne Abbe Lane og Charo (født María Rosario Pilar Martínez Molina Baeza Rasten). Han var god venn med Salvador Dali. Han har fått to stjerner på Hollywood Walk of Fame.
Jødisk Museum i Oslo
Jødisk Museum i Oslo er et museum i Oslo som skal ta vare på og formidle jødenes historie i Norge. Museet ble opprettet som en stiftelse i 2004, i samarbeid mellom Det mosaiske trossamfunn og Oslo Bymuseum. Initiativtager og første daglige leder var Sidsel Levin. I 2006 ble museet etablert som en selvstendig stiftelse. Museet åpnet for publikum med sin første utstilling i 2008, «Friheten vinnes ikke bare én gang», om jødiske kunstnere i Norge og om jøder som tok del i kampen mot nazismen under 2. verdenskrig.
Museets formål er å samle, bevare, forske på og formidle pålitelig kunnskap om og skape økt forståelse om jødenes historie i Norge, kunnskap om jødisk kultur, dagligliv, religiøs praksis og integrering i det norske samfunnet, samt å være en inspirator for kulturell aktivitet, kunnskapsformidling og debatt. Museet ønsker å være en brobygger mellom de jødiske miljøer og storsamfunnet. Jødisk Museum i Oslo avholder foredrag, konserter, skiftende utstillinger samt annen utadrettet kulturvirksomhet. Temaer museet skal behandle er jødisk kultur, tradisjon og historie samt jødedom i sin alminnelighet.
Pr. 2021 viser museet tre utstilinger: «Det jødiske året - alt til sin tid», om de jødiske hellig- og høytidsdager, «Husk oss til livet – jødiske skjebner 1940-1945» og «Heia jødene!», om idretten som prestasjons- og integrasjonsarena for den jødiske minoriteten.
Museet blir finansiert via midler fra Oslo kommune, Staten, prosjektmidler fra ulike stiftelser, museets venneforening samt private donasjoner.
Museets faste medarbeidere:
Det internasjonale vitenskapsråd
Det internasjonale vitenskapsråd (ICSU) var en internasjonal ikke-statlig organisasjon som arbeidet for internasjonalt samarbeid til de naturfaglige vitenskapers fremme. På engelsk het det International Council for Science, tidligere International Council of Scientific Unions. Organisasjonen ble grunnlagt i 1931 og virket fram til 2018 da ICSU gikk sammen med International Social Science Council (ISSC) og dannet International Science Council (ISC).
Medlemmene av ICSU var de nasjonale vitenskapsakademier og internasjonale vitenskapsforbund, deriblant Den internasjonale matematiske union, Den internasjonale astronomiske union og Den internasjonale union for ren og anvendt kjemi.
Dets målsetting:
ICSU ble grunnlagt for å føre sammen forskere innen naturfagene i internasjonal vitenskapelig innsats. Det betso i 2006 av 104 multidisiplinære nasjonale vitenskapsråd som fulle medlemmer, tilknyttede medlemmer og observatører (naturfaglige vitenskapelige forskningsråd eller naturfaglige vitenskapakademier) og 29 internasjonale, enkelt-disiplinære vitenskapsforbund. ICSU hadde også 23 tilknyttede naturfaglige medlemmer. Norge var representert i ICSU ved Det Norske Videnskaps-Akademi.
Rådet handlet som en kraft for utvekslingen av ideer og informasjon og utviklingen av standarder. Hundrevis av kongresser, symposier og andre vitenskapelige møter ble organisert hvert år omkring i verden, og et bredt spekter av nyhetsbrev, håndbøker og journaler ble publisert.
ICSU finansielle hovedkilde var bidragene fra medlemmene. Andre inntektskilder var rammeavtaler fra UNESCO og bevilgninger og kontrakter fra FN-organer, stiftelser og byråer som blir brukt til å støtte den vitenskapelige aktiviteten til ICSUs forbund og interdisiplinære organer.
International Science Council
Fra 2018 ble organisasjonens virke videreført i International Science Council, med sete i Paris.
Nitedals hjelpestikker
Nitedals hjelpestikker er Norges mestselgende fyrstikker. Navnet kommer av at deler av inntektene går til humanitært hjelpearbeid. I 1925 begynte Nitedals Tændstikfabrik å selge «veldedighetsfyrstikker», hvor ett øre per solgte eske gikk til blindesakens arbeid. I takt med inflasjonen ble dette økt til to øre og senere fem. I 1941 ble formålet utvidet til også å omfatte andre veldedige formål. I dag går 5 øre per eske til Hjelpestikkefondet.
Hjelpestikkene produseres i dag av Swedish Match.
Fyrstikkesker i standardstørrelse var tidligere et svært vanlig og kjent produkt. Slike har i lang tid blitt brukt for å vise størrelsen på ulike gjenstander som blir avbildet:
Liste over norske kvinnenavn
Liste over norske kvinnenavn inneholdende fornavn som forekommer flere enn 200 ganger i Norge. Navnene trenger ikke å ha en historisk bruk i Norge; fornavn som er i tråd med utenlandsk navneskikk vil bli listet sammen med andre. Statistikken ble publisert i januar 2020 av Statistisk sentralbyrå utfra grunnlagsdata registrert av Norsk Folkeregister samme år.
Afrikamesterskapet i friidrett 1992
Afrikamesterskapet i friidrett 1992 var det åttende Afrikamesterkapet i friidrett, det ble avviklet i Belle Vue Maurica på Mauritius i perioden 25. til 28. juni 1992.
Statskuppet i Mauritania 2005
Statskuppet i Mauritania 2005 fant sted den 3. august 2005. Diktator Maaouya Ould Sid'Ahmed Taya, som da hadde styrt landet i 21 år, ble kastet av Mauritanias militære styrker og erstattet av Den militære komité for demokrati og rettferdighet. En folkeavstemningen over grunnloven og parlament- og presidentvalg ble planlagt og gjennomført. Det militære styret endte med presidentvalget 11. mars 2007.
Capjongården
Capjongården er en tre etasjers forretningsgård på Bragernes torg i Drammen, bygd av kjøpmann og skipsreder Anthoni Capjon. Den herskapelige gården sto ferdig i 1868.
I årene 1862 til 1905 drev Christian Lauritz Blom manufakturforretning i gården. Drammens og Oplands Kreditbank åpnet i 1875 bankkontor i Capjongården og flere banker har hatt sine kontorer i gården gjennom årenes løp, blant annet Buskerudbanken, Fokus bank og Eiker Sparebank. I dag har Sparebanken Øst sine kontorer her.
Capjongården også kjent som bankgården, er en tre etasjers forretningsgård i italiensk renessansestil oppført etter den store bybrannen i 1866. Bygget er oppkalt etter kjøpmann og skipsreder Antoni Capjon som eide gården. Bygningen fikk kulturminneskilt fra Drammenhistorielag i 2018.
På folkemunne har Capjongården gått under betegnelsen Bankgården, dette fordi det har vært bankvirksomhet i bygget siden 1875. I dag holder Sparebanken Øst til i bygget, og bygget eies også av Sparebanken øst.
21. oktober
21. oktober er den 294. dagen i året (den 295. i skuddår). Det er 71 dager igjen av året.
Navnedag
Birger, Bergljot
Fødsler
Se flere som er født 21. oktober i Kategori:Fødsler 21. oktober.
Dødsfall
Se flere som døde 21. oktober i Kategori:Dødsfall 21. oktober.
Oslo Håndverker Sangforening
Oslo Håndverker Sangforening (OHS) er et mannskor stiftet i 1845 av Johan Gottfried Conradi. Koret var opprinnelig tilknyttet Christiania Haandværkerforening og mesterlaugene, men er i dag frittstående og har medlemmer fra alle yrkesgrupper. Korets historie videreføres ved å bruke «Sangerlauget» og «Mestersangere» om koret og dets medlemmer.
Odense Å
Odense Å er ei elv på øya Fyn sentralt i Danmark. Den er Fyns lengste elv og omtrent 60 kilometer lang, med et nedbørfelt på 550 km². Den har utspring fra Arreskov Sø nordøst for Faaborg, og renner derfra mot nord over Fyn. Den renner gjennom byen Odense, som den har navn etter. Elva munner ut i Odense Fjord.
Oslo Håndverker Sangforening
Oslo Håndverker Sangforening har spilt en aktiv rolle i Oslos musikkliv siden 1845, og har vært ledet av dirigenter som har vært toneangivende i sin tid. Under ledelse av dagens dirigent Espen Erdal arranger koret egne konserter og opptrer ved ulike tilstelninger og begivenheter.
Odense Å
Man kan leie båter på elva eller ta turer med turbåter til Carlslund. Om sommeren er det ofte med jazzorkester om bord på lørdager.
Oslo Håndverker Sangforening
Aktiviteter
Oslo Håndverker Sangforening deltar hvert år i den offisielle feiringen av 17. mai i Oslo med sang på Vår Frelsers gravlund, og foran Stortinget og Slottet.
Odense Å
I vikingtida hadde festningen Nonnebakken kontroll over elva.
Oslo Håndverker Sangforening
Aktiviteter
Repertoaret til koret er mangfoldig, med vekt på Norske- og Skandinavisk musikk, Europeisk klassisk musikk, samt kirkemusikk. Deler av repertoaret er tilgjengelig som CD-utgivelser. Koret øver ukentlig i Håndverkeren i Oslo og gjennomfører hvert år ca. 10 ulike arrangementer i form av seminarer, konserter eller deltakelse ved andre begivenheter.
Reiser er en viktig del av virksomhet og de siste årene har det vært gjennomført turer til Ungarn, Frankrike, Italia, USA, Norge (Lofoten) og England.
Oslo Håndverker Sagforening samarbeider jevnlig med andre kor, grupper, solister og musikere.
Memphis, Tennessee (sang)
«Memphis, Tennessee» er en amerikansk sang skrevet av rock and roll-sanger og låtskriver, Chuck Berry. Den blir noen ganger forkortet til «Memphis».
Den ble utgitt på singlen Chess 1729 i 1959 som B-siden til «Back to the U.S.A.». Chuck Berry skrev en oppfølger, «Little Marie», som ble utgitt på singlen Chess 1912 i 1964 og på LP-platen From St. Louis to Memphis (Chess LP-1412) samme år.
Teksten
Sangteksten skildrer jeg-personens telefonsamtale med «long distance information»-operatøren. Teksten er villedende og figurenes virkelige roller avsløres, mens historien utvikler seg.
Idet sangen begynner, spør jeg-personen om å komme i forbindelse med menneskene som har ringt ham. Det er ikke kjent hvem de er ennå, men hans onkel blir nevnt. I neste vers snakker han om ei jente med navn Marie. Fra dette tidspunkt kan hun på en eller annen måte være knyttet til ham.
I tredje vers blir det nevnt at jeg-personen var nær denne jenta, og sier at de ble trukket fra hverandre, fordi «her mom did not agree». Fra da av blir lytteren ledet til å tro at jenta var hans elskerinne og at moren ikke var enig med jeg-personen av en eller annen grunn. Når jeg-personen flytter seg til neste vers forklarer han at siste gang han så henne hadde hun «hurry home drops on her cheek that trickled from her eyes».
Han fortsetter med å avsløre at hun bare er seks år og ber inntrengende om at han må se henne igjen. Dette avslører historien, siden vi nå er bevisst om at jenta er hans datter og at moren i virkeligheten er hans fraskilte hustru.
Coverversjoner (i utvalg)
I en interessant vri på en sang, som er komponert rundt teksten til en dominerende sanglinje, spilte gitarist Lonnie Mack inn en fartsfylt instrumental improvisasjon i full lengde, inspirert av Berrys melodi, i 1963. Han kalte låten «Memphis». Macks versjon ble senere anerkjent som startpunktet til gitarsjangeren blues-rock. Macks versjon angir Chuck Berry som sangens opphavsperson. I 1964 spilte sangeren Johnny Rivers inn en annen versjon av låten (som han, etter Mack, kalte «Memphis»). Rivers kopierte Macks tempo og noen av hans instrumentale improvisasjoner samt gjeninnsatte sanglinjen fra Berrys originalversjon.
Etter det liknet Berrys egne livefremførelser av låten Macks og Rivers versjoner like mye som hans egen originalinnspilling. I årene som fulgte gjorde mange andre artister coverversjoner av låten, og den ble én av Berrys mest kommeersielt suksessfulle komposisjoner.
I Wim Wenders' film Alice in the Cities fra 1974 er det en kort scene hvor hovedrollefigurene stanset på en Chuck Berry-konsert, hvor «Memphis» ble fremført.
Sangen blir tradisjonelt spilt på University of Memphis Tigers' hjemmekamper av skolens mmusikkorps, the Mighty Sound of the South.
Norske versjoner
Ivar Hovden og Arve Sigvaldsen har skrevet norske tekster. Hovdens versjon heter «Julevise». Sigvaldsens versjon har tittelen «Memphis, Tennessee».
Julierpasset
Julierpasset er et fjellpass i den sveitsiske kantonen Graubünden mellom dalene Surses i nordvest og Engadin i sydøst. Passet skiller mellom tilsigsfeltene av Nordsjøen (via Julia og Rhinen) og Svartehavet (via Inn og Donau). Sydøstoppfarten er kort (7 km fra Silvaplana) og har en relativt liten høydeforskjell (469 m) til passet. Derimot kan hele den 36 km lange dalen til elven Julia betraktes som passets nordvestoppfart. Høydeforskjellen er her på hele 1448 m, som overvinnes i flere bratte trinn fordelt over dalen. Den siste landsbyen på denne strekningen før passet er Bivio (9 km og 515 høydemeter fra passet).
Gjennom arkeologiske funn på passhøyden er det sikkert at det fantes en kjerrevei over passet allerede i romertiden. Julierpassets relativt ufarlige topologi gjorde ruten Malojapass–Julierpass til en av antikkens viktigste nord–syd-forbindelser over Alpene. I middelalderen overtok Septimerpasset, som bare ligger noen kilometer lenger vest, mye av denne funksjonen. I tillegg begynte St. Gotthard- og Splügenpasset å bli viktige transportveier. Først da helårsveien over Julierpasset ble bygd (påbegynt 1820), fikk det tilbake noe av sin opprinnelige betydning.
Gudenå
Gudenå er ei elv i Jylland, og den lengste elva i Danmark. Den er 176 kilometer lang og har et nedbørfelt på 2 643 km². Elva har utspring fra Tinnet Krat i Vejle kommune, bare en halv kilometer sørøst for kilden til Skjern Å, og munner ut i Randers Fjord, rundt 10 kilometer øst for Randers.
Mersmak i Skien
Arrangementet ble gjennomført for første gang i 2008, og har som målsetning å øke publikums interesse for mat, opplevelse av nye smaker, tradisjonsmat og kortreist mat.
Gudenå
Elvas løp
Fra kilden renner elva først mot sørøst, hvor den danner grensa mellom kommunene Vejle og Hedensted. Den passerer byen Tørring, hvor den løper sammen med Alsted Mølleå fra sør, og snur deretter gradvis mot nordøst. Ved grensa til Horsens kommune løper elva sammen med sin første større sideelv, Mattrup Å, fra vest. Etter å ha passert landeveien Silkeborg-Horsens renner elva gjennom tre små kunstige innsjøer som oppsto i 1924 ved oppdemmingen til Vestbirk vannkraftverk.
Mersmak i Skien
På grunn av koronapandemien ble ikke festivalen arrangert i 2020,, og hadde en redusert utgave i 2021.
Gudenå
Elvas løp
Elva snur nå mot nord og renner inn i vestenden av innsjøen Mossø, den største av en lang rekke sjøer i det midtjyske sjøhøyland, som Gudenå nå renner inn i. I østenden av sjøen ligger også munningen av Tåning Å, som er utløpet fra Skanderborg Sø. Gudenå, som her danner her grense mellom kommunene Horsens og Skanderborg, fortsetter nordover fra Mossø, og mottar like etter sideelva Salten Å, som kommer fra Salten Langsø lengre vest. Gudenå og Salten Å. Etter samløpet renner elva mot øst og inn i Gudensø, og like nord for denne ligger den kunstige Rye Mølle Sø, vest for byen Ry. Ved demningen til Rye Mølle faller elva rundt 1,5 meter og renner ut i Birksø, hvor også Knudå fra Knudsø og Ravnsø munner ut. Etter Birksø følger den store Julsø, med Himmelbjerget som nabo i sør, og deretter Borresø med byen Sejs langs nordbredden, og endelig Brassø.
Mersmak i Skien
I 2022 ble Mersmak arrangert som vanlig igjen med over 80 utstillere. Det ble estimert til å være over 50 000 besøkende på Mersmak 2022.
Gudenå
Elvas løp
Fra Brassø til Silkeborg Langsø kalles elva Remstrup Å, og renner gjennom byen Silkeborg. Like før munningen i Silkeborg Langsø er elva oppdemmet, opprinnelig for å drive maskinene i den nå nedlagte Silkeborg Papirfabrik. Nedenfor demningen er det nå anlagt et kunstig stryk for at fisk skal kunne passere og vandre videre oppover vassdraget. Båttrafikken kan passere forbi demningen gjennom en sluse og en kort kanal fra Silkeborg Havn ned til Silkeborg Langsø. Etter Silkeborg fortsetter elva mot nord og passerer gjennom Sminge Sø, hvor Gjern Å kommer inn fra øst, og like før Kongensbro løper Gudenå sammen med Alling Å.
Ved grensa til Viborg kommune renner elva ut Tange Sø, Danmarks største kunstige innsjø, som ble dannet da Gudenaacentralen (Tangeværket) ble bygget i 1921. Tange Sø får også tilløp fra Tange Å fra Grathe Hede ved Thorning. Gudenå snur nå mot øst og passerer byene Bjerringbro og Ulstrup. Ved Langå kommer den store Lilleå, som har utspring like nord for Århus, inn fra sør. Like før Randers kommer Gudenås største sideelv, Nørreå, inn fra vest. Elva fortsetter rundt 10 km øst for Randers til den munner ut i Grund Fjord, den innerste delen av Randers Fjord. Den nederste delen av elva er sterkt påvirket av tidevannet, som er merkbart til oppstrøms for Stevnstrup, rundt ei mil vest for Randers.
Historie
Den øverste del av Gudenåen har tidligere hatt flere forskjellige navn. Det aller øverste, bekkelignende løpet har hett Hammermølleå, litt lengre nede het elva Stovgårdså, Træden Å, Bredvadå og Vorvadså. Fra og med utløpet fra Mossø het den Sønderå eller bare Den Store Å. Det var først på strekningen nedstrøms fra Silkeborg at elva bar navnet Gudenå, som betyr, «den som er viet til gudene». I Snorres Heimskringla brukes betegnelsen Godnarfjördr om Randers Fjord, og i Øm Klosters Krønike fra begynnelsen av 1200-tallet heter den Guthnesse. .
Helt tilbage fra forhistorisk tid har Gudenåen vært en av Jyllands hovedveier. De mange boplassene langs vassdraget vitner om dette, og tross mange fall og hindringer har det nok vært lettere å transportere ting vannveien enn gjennom et villnis med ingen eller i beste fall elendige veier.
Man har i gamle rettsprotokoller funnet vitnesbyrd om pramfart på 1400-tallet. Kong Kristoffer av Bayern (1418-48) kunngjorde at «trekkarer hadde lov til å slepe prammer opp langs elva med tau».
I 1799 ble det utarbeidet en plan som innebar regulering av ålegjerdene og anlegg av en handelsplass ved Silkeborg, men planen strandet på motstand fra loseierne langs elva, ikke minst fra Ans Kro, som fryktet konkurransen om kjøpmannshandelen, som de stort sett hadde enerett på.
Først på 1800-tallet anla man den første trekksti.
Etterhvert ble pramfolkene dyktigere, og det ble anlagt torvefabrikker og teglverk langs elva, som utviklet seg til områdets hovedtrafikkåre for både varer og passasjerer.
Med etableringen av Silkeborg Papirfabrik og opprettelsen av en handelsplass nådde pramfarten sin storhetstid. I 1842 ble det opprettet et elvestyre, som kom fram til en avtale mellom loseierne langs elva og pramfolkene, og som oppkrevde en avgift av prammene til vedlikehold av ruten. I 1851-52 fikk man en bevilling til utdypning av elva og til anlegg av en ordentlig trekkvei. Denne trekkveien er i dag lagt ut som gangsti med offentlig adgang.
Markus Rosenberg
Nils Markus Rosenberg (født 27. september 1982) er en svensk tidligere fotballspiller.
Han ble utviklet i Malmö FF men ble i 2004-sesongen utlånt til Halmstads BK fordi han ikke ble sett på som god nok for førsteelveren. I Halmstad hadde han imidlertid suksess og ble toppscorer i Allsvenskan. I januar 2005 debuterte Rosenberg i 1-1 kampen mot og skåret Sveriges eneste mål. Tilbake i Malmö var han plutselig fast på laget og ble toppskårer i den første Royal Leagueturneringen. I 2005 gikk Rosenberg til nederlandske Ajax for cirka 40 millioner svenske kroner.
I sin første obligatoriske kamp for Ajax mot Brøndby, 10. august 2005, scoret han et mål i 2-2 oppgjøret. I sin ligadebut mot RBC Rosendaal var han nest sist på 1-0 målet og skåret selv 2-0 målet. Den 27. september 2005, på sin 23-årsdag, kom han inn mot Arsenal i Mesterligaen og skåret ett mål, men Arsenal vant kampen 2-1.
Live Inferno
Live Inferno er det eneste konsertalbumet til det norske death metal-bandet Cadaver, utgitt 2002.
Fylkesvei 4550
Fylkesvei 4550 går mellom Mosvangen og Mariero i Stavanger. Veien er 3,4 km lang.
Hamadryas (sommerfugl)
Hamadryas er en slekt av sommerfugler som hører til gruppen Biblidinae i den store familien flikvinger (Nymphalidae). Disse tropiske sommerfuglene lever i Sør- og Mellom-Amerika. Det eksisterer også en planteslekt Hamadryas.
Utseende
Stort sett middelsstore (vingespenn 35 – 100 mm) sommerfugler med noe smale vinger. Slekten utmerker seg ved å være spettete i brunt og grønt. Vingenes ytterkant er bølgete eller svakt flikete, sjeldnere jevn.
Utbredelse
Slekten er utbredt over det meste av Sør- og Mellom-Amerika, mot nord til Arizona.
CrossOver
CrossOver (tidligere kjent som CrossOver Office) er programvare som gjør det mulig å kjøre windowsbaserte programmer på Linux-maskiner og Apple Mac OS X uten at Microsoft Windows er installert.
Gallo pinto
Gallo pinto er en tradisjonell matrett i Mellom-Amerika som består av bønner og ris. Retten kan spises til alle måltider, og særlig i Costa Rica og Nicaragua spises den ofte to eller tre ganger daglig. Gallo pinto er Nicaraguas og Costa Ricas nasjonalrett.
Selv om retten består av de samme ingrediensene, tilberedes den på ulik måte fra land til land, og bønnesorten varierer. I Costa Rica brukes vanligvis svarte bønner, mens røde bønner er vanligere i Nicaragua. Foruten bønner og ris, tilsettes også ofte andre ingredienser, som koriander, løk og paprika.
Navnet
Gallo pinto er spansk og betyder ordrett «malt hane». Navnet stammer trolig fra fargen som risen får av bønnene, som minner om fargen til en flekkete hane. I enkelte deler av Mellom-Amerika, blant annet i El Salvador, går retten under navnet casamiento («ekteskap»).
Jessica Folcker
Jessica Folcker (født 9. juli 1975 i Täby, Stockholms län) er en svensk sanger og låtskriver av populærmusikk og fotomodell.
Jessica Folcker föddes 1975 i Täby kommun. Hennes døpenavn er Jessica Elisabeth Angelique Folcker, og hennes mor, Anette er svensk, mens hennes far, Louis, er fra Senegal i Vest-Afrika. Før hun slo igjennom som sanger arbeidet hun som korist. Hun synger refrenget i Leila Ks «Electric».
Allerede som liten var Folckers intressert i å synge og underholde. Hennes største musikalska idoler var Tina Turner, Madonna og George Michael. Senere studerte hun seks år ved Adolf Fredriks musikskola der hun lærte seg å bruke stemmen sin riktig. Ved 17 års alder gikk gjorde hun ferdig gymnasiet og hadde deretter noen tilfeldige ansettelser. Hun begyntee i en klesbutikk som var eid av den svenska musikkomponisten Dr. Alban. Han skjønte at Folcker hadee et stort potensiale som sanger og ba henne følge med til Cheironstudioet. Under de påfølgende årene var Jessica Folcker bakgrundssanger og sang refrengen i hiphop og danspoplåter. Folcker var gjesteartist på låter til sangere som Ace of Base, E-type, DeDe og Papa Dee. År 1994 spilte hun inn danspoplåten «U Make Me Feel Alright» av komponisten Amadin. Låten ble utgitt som 12"-vinyl, CD og maxi-platerr og ble også gitt ut som en singel via Cheiron. Låten ble aldri så veldig populær kom ikke inn på Sverigetopplistan. På sensommeren sang hun på Dr. Albans singel «Let the Beat Go On». Denne låten slo bedre an og nådde en 17:e plass på "Sveriges singelliste". Låten blev også en topp tyve-notering i Nederland og Frankrike.
Folcker hadde på slutten av 1990-tallet en rekke hitsanger som «How Will I Know», «Tell Me What You Like» og «I Do». I 2005 ga hun ut sitt første og hittil eneste svenske musikkalbum som blant annet inneholdt sangen «Om natten» som hun konkurrerte med i Melodifestivalen 2005. Hun deltok også i Melodifestivalen 2006, men da på engelsk med sangen «When Love's Coming Back Again».
Diskografi
Studioalbum
Samlingsalbum
Singler (utvalg)
Oberalppasset
Oberalppasset er et fjellpass i Sveits som forbinder dalene Surselva (i Graubünden) med Urseren (i Uri). Passet er en viktig vest–øst-forbindelse i Sveits (f.eks. mellom Lausanne og Chur) og krysses i dag av både vei og jernbane. Allerede i middelalderen var Urseren på passets vestside kirkelig underlagt klosteret i Disentis/Mustér på passets østside, selv om Urseren hørte til kantonen Uri og Disentis til Graubünden. Dette illustrerer passets historiske betydning.
Regina Caeli
Regina Caeli (ev. Regina Cæli – Himmelens dronning) er en bønn som i Den katolske kirke tradisjonelt bes tre ganger om dagen; morgen, middag og kveld. Samtidig ringes det i kirkeklokkene, tre ganger tre enkeltslag. Den bes fra påskedag til lørdag før treenighetssøndag; mellom treenighetssøndag og skjærtorsdag bes i stedet Angelus.
Klokkeslagene under angelusbønnen er bevart i Den norske kirkes tradisjon med å ringe tre ganger tre slag i klokkene etter hver gudstjeneste.
Himmelens Dronning (Regina Cæli)
På norsk er bønneteksten slik, når den bes vekselvis:
La oss be: Gud du som har verdiget deg ved din Sønns, vår Herres Jesu Kristi oppstandelse å fryde verden, gi oss den nåde, at vi ved hans jomfruelige Mor Marias forbønn må oppnå det evige livs gleder. Ved ham, Kristus, vår Herre
Stellenbosch
Stellenbosch er den nest eldste europeiske bosetningen i provinsen Wes-Kaap i Sør-Afrika etter Cape Town og ligger 50 km unna Cape Town langs bredden på Eerste River. Byen ble kjent som City of Oaks eller Eikestad på afrikaans på grunn av sitt store antall eiketrær som ble plantet av grunnleggeren langs gatene.
Universiteit Stellenbosch ligger her, og Technopark Stellenbosch er et moderne forretnings– og forskningskompleks som ligger i den sørlige delen av byen nær Stellenbosch golfbane.
Byen er også kjent for Coetzenburg friidrettsbane hvor mange friidrettsstjerner trener i vinterhalvåret
Historie
Byen ble grunnlagt i 1679 av guvernøren i Kappkolonien, Simon van der Stel, som oppkalte den etter seg selv. Stellenbosch betyr «Stels skog». Den ligger ved breddene av Eerste River («første elv»), navnet skyldtes at det var den første nye elven han nådde og fulgte den da Jan van Riebeeck sendte ham fra Cape Town på en ekspedisjon over Kapp for å utforske territoriet mot det som i dag er kjent som Stellenbosch. Nederlenderne var dyktige i hydraulisk ingeniørkunst, og de laget et system av furer til å lede vann fra Eerste River i nærheten av Thibault Street gjennom byen langs van Riebeeck Street til Mill Street hvor en mølle ble bygget. Byen vokste så raskt at den fikk en uavhengig lokal myndighet i 1682 og magistrat med ansvar for 25 000 km² i 1685.
Kort tid etter at nybyggerne ankom, særlig de franske hugenottene, ble det plantet druer i de fruktbare dalene rundt Stellenbosch, og snart ble den sentrum for sørafrikansk vinindustri.
Den første skolen hadde blitt åpnet i 1683, men utdanningen i byen begynte for fullt i 1859 med åpningen av presteutdannelse for den nederlandske reformerte kirke, og et gymnasium kjent som het Stellenbossche Gymnasium ble etablert i 1866. Noen høyere klasser ble i 1874 Victoria College og i 1918 til universitetet i Stellenbosch. En gutt fra skolen, Paul Roos, kaptein på det første laget som ble kalt Springboks, ble den første som ble rektor på skolen. Han forble rektor til 1940. Da han pensjonerte seg, ble navnet på skolen endret til Paul Roos Gymnasium.
Befolkning
Stellenbosch har en befolkning på rundt 117 713 per 2001, uten å telle med studentene. Dette anslaget er basert på husbeboere. Befolkningen snakker primært afrikaans med store xhosa- og engelskspråklige minoriteter. Den svarte befolkningen snakker primært xhosa, mens hvite snakker afrikaans eller engelsk. De fargede (blandede raser og etterkommere av khoisan) er primært afrikaansspråklige og er i majoritet.
Klima og geografi
Stellenbosch ligger rundt 50 km øst for Cape Town. Den ligger i en kupert region av Cape Winelands og er i ly i en dal på en høyde av rundt 100 moh. I vest ligger Papegaaiberg (afrikaans for «Papegøyefjellet») som egentlig er en høyde. I sør og øst er det høye fjell med Stellenbosch Mountain i sør og Simonsberg, Jonkershoerk-fjellene og store Drakenstein-fjellene i øst og sørøst. Tvillingene (1494 moh) er et landemerke i regionen, den høyeste er Victoria Peak (1590 moh).
Jorda er mørk sedimentær til leiraktig og kombinert med det velldrenerte kuperte terrenget og middelhavsklimaet viser seg ideelt for vindyrking. Somrene er tørre og varme, der det noen dager i februar og mars er over 30°C. Vintrene er kjølige med dagstemperaturer på gjennomsnittlige 16°C. En ser vanligvis snø et par ganger i løpet av vinteren på de omkringliggende fjellene. Våren og høsten har temperaturer rett over 20°C.
Økonomi
Stellenbosch-, Paarl- og Franschhoek-dalene utgjør Cape Winelands, den største av de to viktigste vinregionene i Sør-Afrika. Den sørafrikanske vinindustrien produserer rundt en million liter vin i året. Stellenbosch er det primære stedet for kultivering av og forskning på vindruer. Professor Abraham Isak Perold var den første professor i kultivering av vindruer ved universitetet i Stellenbosch. Stellenbosch vinrute som ble etablert i 1971 er et verdenskjent og populært turistmål.
Slaget ved Fyrileiv
Slaget endte med seier til Magnus og hans menn, som var klart tallmessig overlegne.
Bakgrunn
Forholdet mellom Magnus og onkelen Harald hadde lenge vært dårlig. Harald Gille ble født i Irland og kom til Norge som voksen fordi han hadde funnet ut at han var sønn av kong Magnus Berrføtt. Harald oppsøkte da kong Sigurd Jorsalfare og påstod at han var kongens bror. Sigurd anerkjente Harald som sin bror etter at Harald hadde gjennomført jernbyrd, men avtalen mellom dem var at Harald ikke skulle kreve kongsnavn så lenge Sigurd og sønnen Magnus levde. Magnus var da tenåring, og likte dette dårlig. Trolig fryktet han sin posisjon som kommende konge. Da Sigurd døde i 1130, lot Harald seg ta til konge, og fikk mange støttespillere på grunn av sin gavmildhet og gode humør. Magnus var derimot regnet som både grisk og lite hyggelig.
Slaget representerte et endelig brudd mellom de to kongene etter de fire årene som hadde gått siden Magnus' far og Haralds bror, kong Sigurd, døde. Om sommeren stevnet kong Magnus til seg en stor hær og trakk til seg støtte fra stormennene på store deler av kongeriket. Haralds hentet sine menn fra Viken, blant andre lendmannen Tjostolv Ålesson. Han hadde også med seg sin sammødre halvbror Kristrød. Lavrantsokaften, altså den 9. august, var Harald og mennene hans på gården Fyrileiv da vaktmennene hans fortalte at Magnus var på vei med hæren sin. Ifølge Snorre ville Harald først ikke tro at nevøen ville kjempe mot ham, men rustet opp mennene sine til kamp. Det ble blåst til slag ved en åker like ved gården.
Slaget
Det skal ha blitt et stort og hardt slag, og Magnus' menn var i overtall. 60 av Haralds hirdmenn falt, blant dem broren Kristrød. Harald flyktet til Danmark, til kong Erik Emune, for å søke støtte der. Etter slaget regnet Magnus hele Norge som sitt, og han gav grid til alle av Haralds menn som var såret. De fremste mennene til Magnus mente at de skulle vente i Viken i tilfelle Harald ville angripe sørfra, men Magnus lot i stedet alle dra hjem til gårdene sine.
Snorre siterer fra et kvad av Halldor Skvalldre om slaget:
Fylkingarmer lengre fikk der kong Magnus, for mange menn ham fulgte. Folk falt der i mengde.
Karl Wimmer
Karl Johan Wimmer (født 12. september 1937) er en norsk kunstmaler, bosatt i Ringebu.
Wimmer er utdannet i Tyskland (1960–61), og har hovedsakelig stilt ut regionalt: i Oppland, på Vestlandsutstillingen og på Nord-Norsk Kunstutstilling. Han henter ofte sine motiver fra Venabygdsfjellet. Han fikk Oppland fylkes kunstnerstipend i 1985.
Alexandre Welter
Alexandre Welter (født 30. juni 1953) er en brasiliansk seiler som deltok i de olympiske leker 1980 i Moskva.
Welter ble olympisk mester i seiling under sommer-OL 1980 i Moskva. Sammen med Lars Sigurd Björkström vant han Tornado-klassen foran Peter Due og Per Kjergard fra Danmark og Göran Marström og Jörgen Ragnarsson Sverige. Seilasene ble gjennomført nær Tallinn i perioden 22. juli til 1. august.
Skeeter Davis
Skeeter Davis (født Mary Frances Penick 30. desember 1931 i Dry Ridge, Kentucky, USA, død 19. september 2004) var en amerikansk countrysanger. Hun er nok mest kjent for balladen «The End of the World» (skrevet av Sylvia Dee og Arthur Kent) fra 1963. Denne låten klatret til andreplass som beste plassering på Billboard-listen. Samme år hadde hun ytterligere en topplassering med syvendeplassen til «I Can't Stay Mad at You» (skrevet av Gerry Goffin og Carole King).
Mary Frances Penick ble født 30.desember 1931 som det første av syv barn til jordbrukerne William Lee og Sarah Rachel Penick (født Roberts), i Dry Ridge i Grant County, Kentucky. Fordi hennes bestefar syntes at hun var fylt med energi som bar, kalte han henne Mary Frances "Skeeter" (slang for stikkemygg). Da Davis var ca.12 år ble hennes morfar drept av broren sin. Etter dette minnes Davis at hennes mor ble "bitter og depressiv". Under barndommen og ungdomstiden til Davis, hadde moren flere forsøk på selvmord. En gang forsøkte moren å hoppe ut av et vindu i leiligheten med Davis og broren i armene. Så Davis forholdt seg mest til sin far.
1948–1956: The Davis Sisters
Skeeter og Betty Jack Davis vant en jodlekonkurranse mens de gikk på high school. Premien var at de fikk mulighet til å synge i et TV-program som "The Davis Sisters" der Skeeter brukte Betty Jack's etternavn. Feres opptreden ga dem muligheten til å opptre på WJR. en radiostasjon i Detroit. Etter at Skeeter og Betty Jack hadde fullført High School i 1949, flyttet de begge til Detroit. Der prøvespilte de inn noen låter for Fortune Records, hvorav en sang, «Jealous Love», ble gitt ut som singel i 1953.
RCA Victor produsenten Steve Sholes hørte demoene deres og ble imponert. Våren 1953 møtte Skeeter og Betty Jack Steve Sholes i RCA-hovedkvarteret i New York. Han tilbød dem en innspillingskontrakt. Etter å ha signert kontrakten, dro Skeeter og Betty Jack fra New York for å starte innspillingerl i Nashville, Tennessee. 23. mai 1953 spilte de inn «I Forgot More Than You'll Ever Know», en sang som tidligere hadde blitt spilt inn av Sonny James. The Davis Sisters turnerte for å støtte singelen i noen radioprograms, men Skeeter Davis husker at begge "var usikre på musikkindustrien". Singelen ble en suksess og lå åtte åtte uker som nummer 1 på countryhitlistene i 1953, og lå også på top 20 på pophitlistene.
1. august 1953, opptrådte The Davis Sisters på the WWVA evening show in Wheeling i West Virginia. Etter midnatt, dro de to fra Wheeling og tilbake til Covington. Rundt 7:00 på morgenen den 2. august, nær Cincinnati, møtte de en bil med en sjåfør som hadde sovnet ved rattet, og krasjet front mot front mot bilen Skeeter og Betty Jack Davis kjørte i. Betty Jack ble drept i kollisjonen, mens Skeeter overlevde, men med store hodeskader. Sjåføren i bilen de krasjet med overlevde også. Lokale aviser rapporterte feilaktig at begge søstrene Davis hadde blitt erklært døde ved "Our Lady of Sorrow Hospital" i Cincinnati.
Etter bilulykken flyttet Davis inn hos moren til Betty Jack, Ollie, mens hun kom seg etter alle skadene. Da Skeeter ble bedre av skadene etter bilulykken, kunne Ollie knapt vente på at hun og Ollie skulle danne The Davis Sisters på nytt og foreslo at Betty Jacks yngre søster, Georgia, skulle ta plassen til storesøsteren i sangduoen. Davis var enig og seks måneder etter ulykken begynte Skeeter i duoen sammen med Georgia Davis. Hun skrev senere i sin selvbiografi at Ollie hadde hjernevasket henne når det gjald å danne en ny musikkduo.
Mellom 1954 og 1956 ga Skeeter og Georgia ut 9 singler på RCA som The Davis Sisters, som ble spilt inn i New York og Chicago, og søstrene turnerte i USA som en del av "The RCA Caravan of the Stars" sammen med bl.a. Minnie Pearl, Hawkshaw Hawkins og Chet Atkins. Singlene som ble innspilt sammen med Georgia ble merkbart mindre populære og klatret ikke så høyt på hitlistene, selv om Davis følte at materialet var bra. De to holdt en hyllningskonsert for Betty Jack på The Grand Ole Opry in 1954. In 1955 ble The Davis Sisters booket til en turne sammen med Hank Snow, The Carter Sisters (minus June) og Elvis Presley. Skeeter Davis fortalte om vennskapet med Elvis Presley i sin selvbiografi.
I 1956 møtte Davis Kenneth DePew, en jernbanearbeider. De to giftet seg ikke lenge etter. Senere fortalte Davis at han hadde giftet seg for pengenes skyld. Ekteskapet ble oppløst lenge etter og the Davis Sisters ble formelt oppløst.
1957–1965: Tidlig solokarriere
Sent på 1950-tallet, mens hun var gift med DePew, led Davis av depresjon og stor sorg på grunn av Betty Jacks død og også hennes ekteskap. Hun gjenopptok opptreden som soloartist og turnerte med Ernest Tubb, og skrev spilte inn sangen «Set Him Free» sammen med ham for RCA, og produsert av Chet Atkins. Sangen gav Davis en Grammy Award-nominasjon for "Best Country Recording". Omtrent på denne tiden, ca 1958, ble Davis og DePew skilt, og hun flyttet til Nashville. Samme år spilte Davis inn «Lost to a Geisha Girl», som et slags svar på Hank Locklin's hit, «Geisha Girl». Låten klatret til #15 og ble hennes første solo hit. Atkins jobbet Davis som gitarist på alle disse innspillingene. Davis foreslo Atkins ofte å spille inn flere spor med Davis' stemme for harmonier som lignet lyden av the Davis Sisters. Dette kan høres på mange av hennes solo-hit, som for eksempel «Am I That Easy to Forget».
Etter dette skrev hun og Marie Wilson «Homebreaker» som ble spilt inn og klatret til #15 på "Hot Country Songs" i november 1959. Samme år ble Davis med i Grand Ole Opry. På den tiden turnerte hun med June Carter, og de to ble gode venner.