cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Slackware
Fra Softlanding Linux System (SLS) til Slackware
Volkerding hadde ingen intensjoner om å presentere hans modifiserte SLS-versjon for almenheten. I april 1993 foreslo Brett Person, som var ansvarlig for å teste operativsystemet, at Volkerding burde dele sitt arbeid på internett via en FTP-tjener. Men Volkerding antok at «SLS ville snart komme i en ny versjon som inkluderte disse tingene», så han utsatte valget noen få uker. Forskjellene mellom SLS og Volkerdings modisiferte versjon var nå blitt såpass følsom, at Peter MacDonald ble bedt om å gjennomgå sitt arbeid med SLS, for å løse problemene som hadde plaget distribusjonen. Dette gjorde at SLS ble alment kjent for sine mange feil og mangel på vedlikehold, noe som skapte misnøye blant brukerne. I motsetning til hva Volkerding forventet, gjorde MacDonald krav på en intellektuell eiendomsrett til skriptet for installasjon som stammet fra SLS. Volkerding fikk fortsatt lov til å kjøre en FTP-tjener med dette skriptet, men besluttet seg for ikke å gjøre noen andre endringer i systemet før han fullstendig hadde omskrevet skriptet. Hans intensjon var nå å lage en ny distribusjon, og han begynte å integrere oppdateringer og ny programvare så snart de var blitt gjort tilgjengelige. På denne tiden var det mange brukere på internett som forespurte en ny versjon av SLS. Volkerding svarte med å poste en melding på Usenet-gruppen comp.os.linux med tittelen «Er det noen som ønsker et SLS-lignende 0.99pl11A system?» (Anyone want an SLS-like 0.99pl11A system?). Meldingen fikk mange positive responser. Etter en diskusjon med den lokale systemadministratoren ved MSU, fikk Volkerding tillatelse til å laste opp sin modifiserte SLS-versjon på universitetets FTP-server. Navnet på den nye distribusjonen var Slackware.
Den første versjonen, Slackware versjon 1.00, ble gitt ut 17. juli 1993. Denne datoen er noen ganger feilaktig gjengitt som 16. juli, men i den opprinnelige annonseringen stod det skrevet «17 Jul 1993 00:16:36 GMT». Distribusjonen omfattet 24 stk 3½" diskettbilder som kunne lastes ned anonymt fra FTP, fordelt på 13 disketter som omfattet «A-serien» og 11 disketter som omfattet «X-serien».
A-serien omfattet alt man kunne forvente fra SLS-seriene A, B, og C, samt en alfaversjon av Linuxkjernen (versjon 0.99pl11). Den støttet emulering av flyttallsprosessor, vanlige harddisker, TCP/IP, UNIX System V IPC, PS/2-datamus og var optimalisert for 32-biter 80486 mikroprosessorer. Den støttet MINIX file system, ext2, FAT (filsystemet til MS-DOS), Network File System og procfs. Linuxkjernen var kompilert med GNU C Compiler 2.4.5 og libc 4.4.1. Det fulgte med kildekode til Linux DOS Emulator versjon 0.49, en OSS om versjon 0.99pl11 av Linuxkjernen, nettverksprogrammet NET-2, Unix-skallene KornShell (ksh) og tcsh 6.04, GNU C Compiler (gcc), GNU C++ Compiler (g++) og GNU Objective C versjon 2.4.5 med libc versjon 4.4.1, epostklienten mailx, kildekode for et eksperimentelt 16-biter applikasjonsprogrammeringsgrensesnitt for Microsoft Windows (WinAPI16), utstyrsdrivere for lydkort, verktøy for diskquota, samt det skriptbaserte programmeringsspråket Tcl 6.7 med programeksempler. Slackware 1.0 benyttet oppstartslasteren LILO og kunne startes opp fra OS/2's fleroppstartshåndterer hvis ønskelig.
X-serien omfattet alt man kunne forvente fra SLS sin X-serie, samt XFree86 1.3 (en fri implementasjon av vindussystemet X), vindusbehandleren Open Look Virtual Window Manager, en XS3-tjener for S3 Graphics grafikkort (S3 911, S3 911A, S3 924, S3 801, S3 805, S3 805i, S3 928, S3 805p og S3 928p), bildefremviseren XV 3.00 og PEX-filer fra XFree86.
Responsen var overveldende og universitetets FTP-tjenere, som var vert for distribusjonen, viste seg å være utilstrekkelig, idet en flom av FTP-forbindelser krasjet tjeneren kontinuerlig. Volkerding prøvde i flere dager å ordne problemet, uten særlig suksess. Det skyldtes stabilitetsproblemer i Linux, knyttet til TCP/IP-protokollen. Etter å ha forklart problemet på ftp.cdrom.com fikk han hjelp av firmaet Walnut Creek CDROM, som tilbød arkiveringsplass på deres FTP-tjenere. Dette var et amerikansk selskap som distribuerte fri programvare, shareware og freeware på CD-ROM. Det samme selskapet ble i 1995 den offisielle distributør av Slackware-prosjektet.
Versjon 1.1
Versjon 1.1 ble lansert 5. november 1993. Linuxkjernen var fortsatt i en alfautgave, selv om den var oppgradert til versjon 0.99.13. GNU C Compiler, GNU C++ Compiler og GNU Objective C var oppgradert til versjon 2.5.2, libc til 4.4.4 og XFree86 var oppgradert til versjon 2.0. Også for de andre programvarepakkene var det mindre oppgraderinger.
Versjon 2.0
Versjon 2.0 ble lansert den 2. juli 1994. Linuxkjernen var for første gang blitt en stabil utgave, nemlig versjon 1.0.9. Seks forskjellige utgaver av utviklingsversjoner av versjon 1.1.18 av kjernen fulgte også med, så vel som kompilerte versjoner av 1.1.10 og 1.1.16. GNU C Compiler var oppgradert til versjon 2.5.8. Libc ble levert i versjon 4.4.4, samt i versjonene 4.5.24 og 4.5.26. XFree86 var oppgradert til versjon 2.1.1. Det var flere nye applikasjoner for XFree86, deriblant gnuplot, xfig, xfractint og xpaint. Distribusjonen ble levert sammen med UUCP 1.05, GNU Emacs 19.25 og Lucid Emacs 19.10. Nytt var også det distribuerte filsystemet Andrew File System 6.3. I tillegg til GCC (GNU C Compiler, GNU C++ Compiler og Objective C), ble distribusjonen lansert sammen med det objektorienterte språket Smalltalk 1.1.1, Perl 4.036, Tcl 7.3/Tk 3.6, incr Tcl 1.3, TclX 7.3a, GNU Common Lisp 1.0, GNU Pascal og GNAT (GNU Ada). Programvare for generering av kompilatorer var også tilgjengelig, i form av Flex 2.4.6 (en generator av leksikalske analysatorer) og LALR-parsergeneratorene GNU Bison 1.22 og Berkeley Yacc. Kildekoden til manualene (som var tilgjengelig gjennom Linux-kommandoen man) var skrevet i teksteditoren troff, og var åpent tilgjengelig.
Verktøyene for å fjerne og installere programvarepakker var forbedret, og det var inkludert nye verktøy til å lage dine egne programvarepakker. Med filsystemet UMSDOS 0.3a ble det mulig å kjøre Linux på toppen av et MS-DOS filsystem (FAT). UMSDOS kunne installeres på en datamaskin med en harddisk på bare 4 Mb, uten at det var behov for ekstra partisjonering. Versjonen hadde også av en ny «contrib»-katalog med over 40 Mb med ekstra programvarepakker. Brukere ble oppfordret til å bidra med nye programvarepakker som de hadde satt sammen.
Utviklingen av Slackware 2.0 ble sponset av det amerikanske selskapet Morse Telecommunications, Inc.. Tidligere i 1994 var Volkerding blitt kontaktet av Michael Johnston i dette selskapet. Han foreslo å lage LiveDistro-utgaver av Slackware på CD-ROM, i tillegg til de som ble lastet ned via FTP. Volkerding som ønsket å finne bedre måter å distribuere Slackware på, tok imot tilbudet. Morse Telecommunications fikk en dollar for hver CD de solgte, men samarbeidet ble avbrutt etter bare seks måneder, hvoretter Walnut Creek CDROM ble den offisielle distributør. Livedistribusjonen krevde en rotpartisjon på 7–10 megabyte som kunne være enten Linux eller MS-DOS. Det fulgte også med en diskett for oppstart i tilfelle datakrasj.
Versjon 2.1
Versjon 2.1 ble lansert den 31. oktober 1994. Linuxkjernen var oppgradert til versjon 1.1.59, men versjonene 1.1.54 og 1.1.58 fulgte også med. GNU C Compiler, G++ og Objektive C var oppgradert til versjon 2.5.8 og libc til versjon 4.5.6. XFree86 var oppgradert til versjon 3.1, og vindusbehandleren Open Look Virtual Window Manager var fortsatt en del av pakken. Installasjonen omfattet 76 stk 1.44 Mb disketter, noe som var et tegn på distribusjonens økende popularitet. Av andre utviklingsverktøy kan nevnes Smalltalk 1.1.1, Perl 4.036, Tcl 7.3/Tk 3.6, incr Tcl 3.6a, TclX 1.5, GNU Common Lisp, GNU Pascal, GNAT (GNU Ada), Flex 2.4.7, GNU Bison 1.22 og Berkeley Yacc. Distribusjonen ble levert sammen med UUCP 1.0.5, GNU Emacs 19.27 og Lucid Emacs 19.10.
Versjonen inneholdt en rekke videospill, som var hentet fra Berkley Software Distribution (BSD).
Versjon 2.2
Versjon 2.2 ble lansert den 30. mars 1995. Linuxkjernen var oppgradert til versjon 1.2.1, men versjonene 1.1.54, 1.1.55, 1.1.58 og 1.1.92 fulgte også med. GNU C Compiler, G++ og Objektive C var oppgradert til versjon 2.6.3 og libc til 4.6.27.
Utviklingen videre
I 1999 gikk Slackwares utgivelsesnummer direkte fra 4 til 7. Dette ble forklart av Patrick Volkerding som et PR-stunt for å vise at Slackware var minst like oppdatert som andre Linux-distribusjoner, da mange lå rundt versjonnummer 6 på den tiden.
I 2005 ble GNOME-skrivebordsmiljøet droppet fra fremtidige utgivelser av Slackware. Dette ble ansett av en del i Linux-miljøet som en betydelig endring fordi GNOME ble brukt i svært mange Linux-distribusjoner. For å bøte på dette begynte mange dugnadsbaserte prosjekter å tilby komplette GNOME-distribusjoner for Slackware.
I 2009 ble den første offisielle 64-bitsversjonen av Slackware lansert. Entusiaster kunne prøve ut denne allerede i mai, selv om den ikke ble lansert offisielt sammen med versjon 13.0 før 26. august. Mesteparten av arbeidet med x86-64-versjonen blir kreditert til Eric «AlienBOB» Hameleers.
Pakkeadministrering
Slackwares pakkeadministreringssystem kan installere, oppgradere og fjerne pakker fra lokale kilder, men gjør ingen forsøk på å spore og administrere deler den er avhengig av, og er derfor avhengig av at brukeren sikrer at systemet har alle mappene og programmene som kreves av den nye pakken. Hvis noen av disse mangler, kan man risikere at det ikke kommer noen indikasjoner på problemet før man forsøker å ta i bruk programvaren.
Slackware-pakker er gzippede tar-filer med filnavn som slutter på .tgz og .txz. Fra versjon 13.0 ble standardpakkeformatet endret til .txz, selv om enkelte pakker relatert til pakkebehandling fremdeles er i .tgz. Hovedgrunnen for dette bytte var fordi lzma-algoritmen komprimerer bedre, samtidig som ytelsen ikke er nevneverdig dårligere enn gzip. En pakke inneholder filer som trengs i programvaren som installeres, såvel som ekstra filer som brukes av Slackware sin pakkeadministrasjon. Filene som danner en del av programvaren som installeres, er organisert slik at, når de er åpnet inn i en rotkatalog, blir filene plassert i sine installert plasseringer. De andre filene er de plassert under install/-katalogen i pakken.
To filer blir ofte funnet i install/-katalogen, som er slack-desc- og doinst.sh-filene. Disse er ikke satt direkte inn i filsystemet på samme måte som de andre filene i pakken. slack-desc-filen er en enkel tekstfil som inneholder en beskrivelse av pakken som blir installert. Dette brukes når du ser på pakker ved hjelp av pakkeadministratoren. doinst.sh-filen er et shell-skript som vanligvis er ment for å kjøre kommandoer, eller gjøre endringer som ikke kunne ha vært gjort bedre ved å endre innholdet i pakken. Dette skriptet er kjørt på slutten av installasjonen av en pakke.
Brytningen fra avhengigheter
Swaret og slackpkg ble inkludert som ekstrapakker til Slackware 9.1 på sin andre CD, men ble ikke installert som standard. Swaret ble fjernet fra distribusjonen fra og med Slackware 10.0, men er fortsatt tilgjengelig som en tredjeparts pakke.
slapt-get er et kommandolinjeprogram likt APT. Men mens slapt-get ikke gir avhengighetløsninger for pakker inkludert i Slackware distribusjonen, gir det et utgangspunkt til å bryte fra avhengigheter. Flere pakkekilder og Slackware baserte distribusjoner drar nytte av denne funksjonaliteten.
Alternativt gir NetBSDs pkgsrc støtte for Slackware, i tillegg til andre UNIX-like operativsystemer. pkgsrc gir en avhengighetsløsning for både binær- og kildepakker.
Tredjeparts
Oppbevaringsteder for brukerens vedlikeholdte, tredjeparts Slackware-pakker leveres av slacky.eu og Slackware Current eXtended Desktop, som omfatter dels nyere versjoner av programvarer, dels programvare som ikke er utgitt i noen form av Slackware utviklerne. Disse oppbevaringstedene blir ofte brukt i forbindelse med tredjeparts pakkeadministrasjonsprogramvare, som for eksempel Swaret og slapt-get.
Dropline GNOME, GSB: GNOME SlackBuild, GWARE og Gnome-Slacky er prosjekter beregnet til å tilby Slackware-pakker for GNOME. Disse prosjektene finnes fordi Slackware ikke offisielt inkluderer GNOME, men et stort antall brukere foretrekker å ha GNOME installert uten å måtte gå gjennom den tidkrevende prosessen med å kompilere den fra kildekode.
Et annet prosjekt for å bygge GNOME er det automatiserte byggeskriptet SlackBot.
Slackware-familien
Som nevnt innledningsvis, har Slackware gitt opphav til en «familie» av beslektede Linuxdistribusjoner. Listen nedenfor er inndelt i 18 aktive, 4 sovende og 59 tidligere distribusjoner, som er utgått fra Slackware.
Versjoner
1) Versjonene 8.0 – 14.1 benyttet forskjellige versjoner av KDE Software Compilation. Versjon 4.14.3 (november 2014) var siste versjon av denne. KDE ble i desember 2014 splittet opp i tre deler: KDE Applications, KDE Frameworks 5 og KDE Plasma 5. For versjon 14.2 og utover følger denne tabellen versjonsnumrene til KDE Plasma.
Frank Mathiesen
Frank Mathiesen (født 13. februar 1969) er en norsk tidligere fotballspiller som var målvakt for, og. Han gikk over i rollen som keepertrener etter å ha lagt opp etter Aalesunds FKs nedrykk fra Tippeligaen i 2003.
Westland WS-51 Dragonfly
Westland WS-51 Dragonfly helikopter var bygget av Westland Aircraft som en lisensbygget versjon av det amerikanske Sikorsky S-51. Foruten militært bruk, ble det også solgt til sivile aktører.
Konstruksjon og utvikling
I desember 1946 ble det inngått avtale mellom Westland Aircraft og Sikorsky som gav Westland anledning til å bygge en britisk versjon av S-51 på lisens. Disse ville bli utstyrt med 500 h/k Alvis Leonides stjernemotor. En modifisert versjon ble også utviklet av Westland som Westland Widgeon, men denne ble ingen økonomisk suksess.
Helikopteret i bruk
Det ble bygget 51 sivile WS-5. Bruksområdene kunne være spredning av insektsmidler, mens andre ble brukt av Silver City Airways til VIP-transport, andre av Evening Standard til transport av aviser. Helikopteret ble eksportert til bl.a. Japan, Belgisk Kongo, Mexico og Norge.
Museale helikoptre
Et stort antall er bevart i luftfartsmuseer.
Ischnauchen
Ischnauchen er en gruppe av biller som tilhører den artsrike underfamilien Cerambycinae i familien trebukker (Cerambycidae). Slekten omfatter bare én kjent art.
Systematisk inndeling
Slektslisten følger.
PGA-touren 2018/19
PGA-touren 2019 var den 104. sesongen av PGA-touren. Sesongen begynte i oktober 2018 og ble avsluttet i september 2019.
Brekketunnelen
Brekketunnelen er en to-løps motorveitunnel på E18 i Tønsberg kommune i Vestfold og Telemark. Tunnelløpene er 556 meter lange. Tunnelen har to kjørefelt i hvert løp.
Liste over nasjonalparker i Chile
Liste over nasjonalparker i Chile omfatter alle 36 nasjonalparkene i Chile. De blir administrert av Corporación Nacional Forestal (CONAF). Nasjonalparkene dekker totalt et areal på 91 403 km².
Andeskrikkand
Andeskrikkand (vitenskapelig navn Anas andium) er en fugl i andefamilien.
Susan
Susan er et engelsk kvinnenavn dannet som en variant av Susanne, som betyr «lilje». Varianter av navnet er Susann og Suzan.
Etymologi
Susan er en engelsk sideform av Susanne, som stammer fra det hebraiske Susanna eller Sjōsjannā som betyr «lilje». Det persiske ordet for lilje er Sausan, og har gitt opphav til det arabiske navnet Susan (også skrevet Sawsan).
Kunståret 2003
Kunståret 2003 er en oversikt over hendelser, fødte og avdøde kunstnerpersonligheter i 2003.
Susan
Utbredelse
Susanne har vært i bruk på norsk siden 1500-tallet.
Både i England og USA var Susan et vanlig på 1800-tallet og igjen på midten av 1900-tallet.
Berømte kvinner med navnet Susan
Personene er ordnet etter fødselsår
Bayern rundt
Bayern rundt er et tysk sykkelritt. Rittet startet i 1980, men var et amatørritt de første ni årene. Rittet holdes som regel i mai og er ca. 800 kilometer (varierer fra år til år) fordelt på fem etapper.
Hans Eleonardus Møller
Hans Eleonardus Møller (født 8. november 1804, død 12. september 1867) fra Skien var en norsk skipsreder samt pioner innen norsk skipsassuranse og besiktigelsesvesen. Han var også stortingsmann og ordfører.
Møller startet forretning i Porsgrunn 1821 og bygde opp en betydelig rederivirksomhet. Han var med å etablere flere skipsassuranseforeninger i Norge, deriblant Porsgrunds Søforsikringsselskab i 1853. Han var sentral ved etableringen av klassifiseringsselskapet Det norske Veritas i 1864.
Stortingsmann
Møller var stortingsrepresentant for Bratsberg amt 1845, 1851, 1857 og 1858, samt vararepresentant 1848.
Xylografi
Xylografi er en grafisk trykkmetode der bilder blir skåret inn i den harde endeveden av buksbom. Ordet «xylografi» er fra gresk sammensatt av prefikset xylo, som betyr «tre», og suffikset grafi, som betyr «skrift», altså «treskrift».
Billedtrykk og «leselyst»
Metoden ble oppfunnet av gravøren Thomas Bewick, og representerte en revitalisering av tresnittet. Trykkplatene, som på fagspråket omtales som stokker, hadde så harde og tette fibre at skjæringen kunne utføres som tonsnitt. Den forfinede metoden gjorde ikke bare xylografiet konkurransedyktig med billedgjengivelsen i de langt mer arbeidskrevende dyptrykksmetodene, kobberstikk og litografi, men stokkene kunne også som høytrykk monteres direkte inn i settekassene sammen med teksttypene.
Den typografiske nyvinningen som besto i at tekst og bilder kunne trykkes i samme operasjon, var helt en helt avgjørende forutsetning for fremveksten av den moderne ukepresse. Xylografiet var nemlig både tids- og kostnadsbesparende, og fra begynnelsen av 1800-tallet ble slike billige billedmagasiner, eller illustrerte skillingsblader, et viktig virkemiddel mot analfabetisme. Bildene utbredte leselyst gjennom å skape tekstlig nysgjerrighet hos allmuen (Edvardsen 1997).
Teknikk
Xylografi er i prinsippet samme teknikk som tresnitt, men fordi trykkplaten er laget av endeved fra harde tresorter istedenfor av lengdetre, blir avtrykket finere og mer detaljert. Xylografen skjærer ut motivet med såkalte stikler som også brukes ved kobberstikk. Ved større arbeider limes flere stykker endeved sammen. Xylografiet, det vil si et xylografisk trykk, tåler langt større opplag enn tresnittet fordi det brukes hard og trykkbestandig endeved. Tresortene kan for eksempel være buksbom eller kristtorn
Historikk
Xylografi er kjent fra Kina i det 1. århundre, men kom langt seinere til Europa. Albrecht Dürer (1471–1528) er kjent for sine arbeider med tresnitt og xylografi, men det skulle gå bortimot 350 år etter at Johann Gutenberg oppfant trykkeripressen i 1453 at teknikken med å skjære i tre ble utviklet videre. Teknikken ble tatt opp og gjort kjent av engelskmannen Thomas Bewick (1753–1829) gjennom arbeidene hans på slutten av 1700- og begynnelsen av 1800-tallet.
Oppsving og tilbakegang
Bewick gjorde gravering på en mye hardere treblokk enn tidligere, og istedenfor å skjære på siden av trekkstokken brukte han enden. Istedenfor en kniv brukte han en graveringskniv for kobber med en V-formet spiss. På denne måten kunne han skape meget detaljerte graveringer som likevel skilte seg fra de som ellers ble laget på kobberplater. I motsetning til trykk fra kobberplater, som hurtig ble ødelagt, var trykk fra trestokker tilpasset masseproduksjon på tusener av kopier. Ettersom gravering i tre er en relieffprosess mens metallgravering er det motsatte, kunne tregraveringer bli brukt direkte i trykkeprosessen.
Bewicks oppfinnelse ble utviklet og forbedret av en stor gruppe av profesjonelle tregravører. Magasiner med store opplag, som «The London Illustrated News» og «Harper’s Weekly» i England, hadde mange og store, helsidedekkende illustrasjoner som var et samarbeid mellom håndverkere og tregravører. Gustav Dorés berømte tegninger var likeledes et samarbeid mellom Doré og en gruppe av talentfulle gravører. I Norge ble xylografi brukt i blader som Skilling-Magazin, Illustreret Nyhedsblad, Almuevennen, Norsk Folkeblad, Ny illustreret Tidende m.fl.
Etter hvert som xylografiet ble erstattet av enda raskere og mer mekaniske reproduksjonsmetoder, måtte fagets utøvre enten lære seg sinketsning, en mer mekanisk metode hvor en også kunne overføre fotografier direkte, bli stempelskjærere, eller sikte seg inn mot mer kunstnerisk utførte bilder, f.eks. portretter i ettbladstrykk eller forsidebilder til ukebladene. Utviklingen innen trykkeriteknologien gikk fra 1880-årene av stadig mer i retning av automatisering av billedgjengivelsene. I dag blir gravering i tre kun benyttet for å skape bokplater, kunsttrykk, spesielle kunstutgivelser i begrenset opplag, bokillustrasjoner og i kommersiell kunst.
Jeffrey Skilling
Jeffrey Keith «Jeff» Skilling (født 25. november 1953) er en amerikansk forretningsmann. Han var administrerende direktør for Enron i 2001, og er mest kjent for sin rolle i den velkjente Enron-skandalen. Før Enron var han bl.a. energianalytiker i McKinsey & Company. Han ble dømt i 2006 for flere føderale lovbrudd knyttet til Enrons finansielle kollaps, og soner for øyeblikket sin straff på 24 år og 4 måneder i fengsel.
Gilgit Scouts
Gilgit Scouts (oversatt: Gilgit-speiderne) er navnet på en paramilitær styrke som opprinnelig ble opprettet i 1889 under navnet Gilgit Levies av Algernon Durand, en oberst i den britiske hæren. Styrken hadde opprinnelig sitt hovedkvarter i Gilgit, som var den viktigste byen i Gilgit Agency, som lå innenfor området til vasallstaten Kashmir og Jammu.
Historie
I 1891 kjempet styrken mot styrker fra Hunza i slaget om Nilt under Hunza-Nagar-kampanjen. I 1913 ble styrken reorganisert til kompanistørrelse og fra da av kjent som Gilgit Scouts, samtidig som den ble tatt opp i Frontier Corps.
Da Gilgit Scouts ble etablert, var dens styrke 582 mann. Rekrutteringen i Gilgit Scouts var basert på anbefalingene til mirer og rajaer (herskere) i området. Mirenes og rajaenes nære slektninger fikk direkte oppdrag i korpset til Gilgit Scouts av den øverste britiske administrasjonen.
Etter delingen av India sluttet Gilgit Scouts seg til den pakistanske hærens styrker i deres angrep mot styrkene til den tidligere vasallstaten Kashmir og Jammu under den første Kashmirkrigen. Ifølge den britiske majoren William Brow, en gang kommanderende offiser, la Gilgit Scouts en hemmelig plan for å etablere «Republikken Gilgit-Astor(e)» etter at de hadde beseiret de væpnede styrkene til maharajaen av Kashmir den 1. november 1947, men 2. november ble likevel det pakistanske flagget heiset i Gilgit. Etter at krigen var over, drev Gilgit Scouts sin aktivitet som en paramilitær styrke i Gilgit-Baltistan frem til 1975, da styrken ble slått sammen med regimentet Northern Light Infantry.
Athens State University
Athens State University er et delstatseid universitet i Athens i delstaten Alabama, USA. Det ble opprettet i 1822.
Ved universitetet var det 2 777 studenter og 177 vitenskapelig ansatte i 2006, og samme året var skolepengene US$ 3 870 for studenter folkeregistrert i Alabama. Studiene gis opp til bachelornivå.
Sør-Troms
Sør-Troms er et distrikt i den sørligste delen av Troms og Finnmark fylke, som omfatter de sju kommunene Gratangen, Harstad, Ibestad, Kvæfjord, Lavangen, Salangen og Tjeldsund. Sør-Troms har 36 189 innbyggere (1. juli 2013). og et samlet areal på 2 767 km². I noen sammenhenger kalles området for Trondenes. Regionsenteret er byen Harstad.
Eirin Kvandal
Eirin Maria Kvandal (født 12. desember 2001) er en norsk skihopper som representerer Mosjøen IL. Hun debuterte i verdenscupen 18. desember 2020 med en 33.–plass i Ramsau, og vant sitt andre renn i Ljubno 24. januar året etter, bare noen dager etter at hun hadde vunnet en klar seier i NM stor bakke i Granåsen 19. januar 2021.
Kvandal falt og pådro seg en alvorlig kneskade i hopprennet i Hinzenbach i februar 2021, og gikk dermed glipp av Ski-VM 2021.
Andrew Fastow
Andrew Stuart Fastow (født 22. desember 1961) var finansdirektør i Enron, og er mest kjent for sin rolle i den velkjente Enron-skandalen. Fastow var én av nøkkelpersonene bak det komplekse nettverket av spesialforetak som ble brukt til å dekke over selskapets enorme tap. Han ble dømt til 6 år i fengsel, for sin rolle i saken.
Sør-Troms
Sør-Troms og Midt-Troms utgjorde i middelalderen et eget fylke med navnet Trondenes, som ble regnet som en del av Hålogaland. Da fogderiene ble etablert på 1600-tallet ble området innlemmet i Senjen og Tromsø fogderi som omfattet dagens Troms fylke. Fogderiet var en del av Nordlandenes amt frem til 1789, da det ble overført til Vardøhus amt. I 1866 ble fogderiet skilt ut som Tromsø amt, og endret navn til Troms fylke i 1919. Benevnelsen Troms på dette området kom da i bruk.
Kommuner
Sør-Troms er inndelt i sju kommuner:
Politikk
Ved Stortingsvalget 2013 var det 27 138 stemmeberettigede velgere i Sør-Troms. Det ble avgitt 20 043 stemmer. Valgdeltagelsen var dermed 73,9 %. Valgresultatet ga en borgerlig overvekt på 8,7 prosentpoeng (52,3 % H+Frp+KrF+V, 43,6 % Ap+Sp+SV). Tabellen viser stemmefordelingen:
Kislota
Handling
Sasha og Petya lever det vanvittige livet til unge musikere i dagens Moskva: høylytte fester, oppturer og nedturer, hjulet av ustabile forhold til andre mennesker og til dem selv. Samtidig opplever de viktigheten av sann kjærlighet, familie og muligheter.
Franz Overbeck
Franz Camille Overbeck (født 16. november 1837 i St. Petersburg, død 26. juni 1905 i Basel) var en tysk kirkehistoriker og professor ved Universitetet i Basel. Han er også kjent som venn av Friedrich Nietzsche.
Bakgrunn
Franz Overbeck var sønn av den tyske kjøpmannen Franz Heinrich Herrmann Overbeck og Jeanne Camille Cerclet, som var født inn i en fransk familie i St. Petersburg. Han vokste opp først i St. Petersburg, og siden i Paris, før han i 1850 flyttet til Dresden. Han studerte evangelisk teologi ved universitetene i Leipzig, Göttingen, Berlin og Jena. I 1859 fikk han doktorgraden, og habiliterte seg med en avhandling over Hippolyt fra Roma i 1864. Som student sluttet han vennskap med historikeren Heinrich von Treitschke.
Karriere
I 1870 ble Overbeck professor i nytestamentlig eksegese og kirkehistorie ved Universitetet i Basel, hvor han ble værende resten av sin karriere. Inntil 1875 bodde han i samme hus som professorkollegaen Friedrich Nietzsche. De to sluttet et varig vennskap, som blant annet ga seg utslag i en omfattende brevveksling.
I 1889 oppsøkte Overbeck Friedrich Nietzsche i Torino, etter å ha blitt foruroliget over et brev Nietsche hadde skrevet til Jacob Burckhardt. I Torino fant han Nietzsche rammet av sinnssykdom. Han bragte ham med seg tilbake til Basel, hvor Nietzsches familie kunne overta ansvaret for ham. Senere kom Overbeck til å stå svært kritisk overfor Nietzsches søster Elisabeth Förster-Nietzsche og hennes forvaltning av Nietzsches etterlatte papirer gjennom Nietzsche-arkivet. Derfor nektet han også å utlevere sin egen korrespondanse med Nietzsche til arkivet.
Overbeck trådte tilbake fra professoratet i 1897, etter lengre tids sykdom. Hans etterlatte papirer ble redigert av eleven Carl Albrecht Bernoulli.
Overbecks tanker har vært av betydning for blant andre Karl Barth, Karl Löwith og Moses Finley.
917 Lyka
917 Lyka er en hovedbelteasteroide. Den ble oppdaga den 5. september 1915 av Grigorij Neujmin fra Simeiz-observatoriet på Krim. Den skal enten være oppkalt etter en venn av Neujmins søster eller en skikkelse i Henryk Sienkiewicz' roman Quo vadis.
Bartlow
Bartlow er en liten landsby og et verdslig sogn i Cambridgeshire i England, omkring to mil sørøst for Cambridge og 11 km vest for Haverhill i Suffolk. Elven Granta renner gjennom landsbyen. I henhold til folketellingen i 2011 er det 110 innbyggere, inkludert Horseheath.
Sognekirken Bartlow St. Mary er en av de to bevarte rundtårnkirkene i Cambridgeshire; den andre finnes i Snailwell.
Med sine 156 hektar er Bartlow et av de minste sogn i Cambridgeshire. Dens sørlige grense, som var delvis rettet opp ved noen få suksessiv tilfeller som følge av den tidligere jernbanelinjen, deler det fra sognet Ashdon i Essex. Bartlow har også grenser med nabosognene Castle Camps og Shudy Camps i øst, Horseheath i nord, og Linton i vest.
Gravhaugene i Bartlow
Det var sju store gravhauger ved Bartlow. Den høyeste var 15 meter høy og er blant de høyeste i Storbritannia. De er antatt å være fra romersk tid framfor fra steinalderen. Da jernbanen kom på 1800-tallet ble fire av dem jevnet med jorda. Det er bygd en trapp av tømmer på den ene gjenværende som gir tilgang til toppen og utsikten uten å bidra til erosjon. Mange gjenstander er avdekket og er nå oppbevart ved museet i Colchester.
I århundrer var det en forstilling at gravhaugene var etter de som ble drept i slaget ved Ashingdon i 1016 mellom daner og angelsaksere, men arkeologiske undersøkelser har vist at de var gravene til rike familier og er datert til mellom 100- og 200-tallet e.Kr. Ved utgravning på 1800-tallet ble det funnet store kister av tre, dekorerte skåler i bronse, glass og keramikk, og en stol av jern som kunne foldes sammen. Det meste av dette gikk siden tapt i en brann ved Bartlow Hall. En liten romersk villa, som var bosatt fram til slutten av 300-tallet, lå nord for gravhaugene og ble undersøkt i 1852.
Helle Thorning-Schmidts første regjering
Helle Thorning-Schmidts første regjering var Danmarks regjering fra 3. oktober 2011, etter den røde blokkens seier i folketingsvalget den 15. september 2011. Etter en dronningrunde den 16. september, ble Helle Thorning-Schmidt (Socialdemokraterne) utnevnt som forhandlingsleder med ansvar for å danne en ny regjering. Den 3. oktober gikk Thorning-Schmidt til dronning Margrethe II for å meddele at hun var klar til å danne en regjering med Socialdemokraterne, Socialistisk Folkeparti og Radikale Venstre.
Den 30. januar 2014 gikk Socialistisk Folkeparti ut av regjeringen, men fortsatte som støtteparti. Helle Thorning-Schmidts andre regjering, utgått av Socialdemokraterne og Radikale Venstre, ble utnevnt den 3. februar 2014.
Politisk grunnlag
Den røde blokkens flertall ble mindre enn de fleste meningsmålingene hadde spådd, men var allikevel stort nok til å øke den røde blokkens mandattall i Folketinget med 8 mandater til 89. For å kunne danne regjering kreves det en politisk allianse med 90 mandater i ryggen; men rød blokk fikk 2 røde støtter valgt inn i Folketinget på Grønland. Den røde blokken fikk dermed et flertall med 92 mandater mot den blå blokkens 87.
Selv om regjeringssamarbeidet var spådd allerede i forkant av valget, var Socialistisk Folkeparti og Radikale Venstre uenige i flere sentrale økonomiske spørsmål, og danske kommentatorer beskrev arbeidet med å finne en felles regjeringsplattform som «en nervekrig». Regjeringens viktigste mål var å skape balanse i dansk økonomi, og den ville videreføre Lars Løkke Rasmussens reformprogram med nedskjæringer i etterlønn, og heving av pensjonsalder. Regjeringen hadde også som målsetting å få 135 000 flere ut i arbeid, og blant annet skape arbeidsplasser gjennom milliardinvesteringer i infrastruktur.
Ministre
Regjeringen bestod av 23 ministre, hvorav 11 fra Socialdemokraterne, 6 fra Radikale Venstre og 6 fra Socialistisk Folkeparti. I dansk sammenheng var regjeringen historisk på flere måter: Den første kvinnelige statsminister (Helle Thorning-Schmidt), den yngste minister noensinne (26-årige Thor Möger Pedersen) og den første minister av ikke-europeisk opprinnelse (Manu Sareen).
Barry Letts
Barry Letts (født 26. mars 1925 i Leicester i England, død 9. oktober 2009) var en skuespiller, regissør og produsent som er mest kjent for sitt arbeid på BBCs science fiction-serie Doctor Who. Han er en av få som jobbet på serien i både 1960-, 1970- og 1980-årene.
Tidlig karriere
Letts begynte å jobbe som teaterskuespiller. Han spilte senere en av hovedrollene To the Public Danger, som ble regissert av Terence Fisher. Han hadde også en birolle i den høyt ansette filmen Scott of the Antarctic fra 1948.
Fra og med 1950 spilte Letts i flere TV-produksjoner, inkludert et drama med Patrick Troughton, som senere spilte Doktoren i Doctor Who.
Mange av produksjonene var for BBC og Letts sluttet å jobbe som skuespiller etter at han gjennomførte et regissørkurs i 1967. Blant hans første regissørjobber finner man episoder av dramaserien Z Cars og såpen The Newcomers.
Much of this television work was for the BBC and Letts abandoned acting after completing their director's course in 1967. His early directorial work included episodes of the long-running police drama Z-Cars and a soap opera, The Newcomers.
Doctor Who
Letts regisserte Doctor Who-historien The Enemy of the World fra 1968. Det var en kompleks historie fordi Patrick Troughton spilte to roller.
Han ble seriens produsent i 1970 etter at Derrick Sherwin sluttet. Jon Pertwee hadde tatt over rollen som Doktoren etter Troughton. Letts jobbet som produsent for flesteparten av Pertwees historier og ble en farsfigur for «familien» som hadde oppstått blant de som jobbet på serien på denne tiden. Historiene ble kringkastet i farger for første gang og i 1973 produserte han historien The Three Doctors for tiårsjubileet.
Letts fikk et spesielt forhold til manuskriptredigereren, Terrance Dicks, og Robert Sloman som han skrev fire historier med. Letts er en buddist, noe som har påvirket hans bidrag til serien. Han skrev også nekrologen for Sloman i desember 2005.
Letts regisserte også flere historier da han var produsent: Terror of the Autons, Carnival of Monsters, Planet of the Spiders og en del av Inferno etter at Douglas Camfield ble syk. Han regisserte også historien The Android Invasion i 1976.
I perioden 1980–81 returnerte han som produksjonsleder da John Nathan-Turner tok over som produsent. Dette var fordi Nathan-Turner ikke hadde jobbet som produsent før og på grunn av en restrukturering innad i BBCs drama-avdeling kunne ikke sjefen for serier, Graeme MacDonald, tilby sin støtte, slik han hadde gjort tidligere til andre produsenter. JNT, som han ble kjent som, jobbet i ni år som produsent, altså enda lengre enn Letts. Da Doctor Who returnerte i 2005 var Letts med på en hektisk runde med intervjuer for å reklamere for serien.
Letts skrev også to hørespill basert på serien i 1990-årene: The Paradise of Death og The Ghosts of N-Space. Han skrev også flere bøker basert på serien, inkludert Deadly Reunion med Terrance Dicks. Den siste boken, Island of Death, har Jon Pertwees Doktor som hovedperson og den kom ut i juli 2005.
Annet arbeid
Letts var med på å lage og produserte Moonbase 3 med Terrance Dicks.
Han produsetre også Nicholas Nickleby (1977), A Tale of Two Cities (1980), The Hound of the Baskervilles (1982) og The Invisible Man (1984). Alle var en del av BBCs søndagsklassikerserie.
Han var senere regissør på såpeoperaen EastEnders fra 1990 til 1992.
Paradis holdeplass (Bybanen)
Paradis holdeplass er en bybaneholdeplass på Bybanen i Bergen. Holdeplassen ligger på Paradis i Fana bydel, og åpnet 22. juni 2010 sammen med resten av holdeplassene på Bybanen. Reisetiden fra Byparken til Paradis er 20 minutter.
Herman Ekeberg
Herman Ekeberg (født 14. mars 1972) er en norsk tidligere fotballspiller som spilte i Mjøndalen IF fra 1988 og fram til høsten 1996, og i Aalesunds Fotballklubb 1997–2006.
Ekeberg la opp etter sesongen 2006. Fra 2008 til 2016 var han markedskonsulent for nett i AaFK. Ekeberg var spilleren som scoret det siste målet i opprykkskampen i 2002 mot Sandefjord, i et oppgjør som endte 5–1 til Aalesund.
Aleksandr Gortsjilin
Aleksandr Pavlovitsj Gortsjilin (Алекса́ндр Па́влович Горчи́лин; født 1992) er en russisk regissør og skuespiller.
Joakim Alexandersson
Joakim Alexandersson (født 27. januar 1976 i Borås) er en svensk fotballspiller som spiller for Mjällby AIF.
Han har tidligere spilt for Dalstorps IF og IF Elfsborg (1994-2005), Aalesunds fotballklubb (2006-2008) og Skeid fotball (på lån i 2007).
918 Itha
918 Itha er en hovedbelteasteroide. Den ble oppdaga den 22. august 1919 av Karl Wilhelm Reinmuth fra Landessternwarte Heidelberg-Königstuhl i Heidelberg. Den er oppkalt etter den hellige Itha.
Paraleptidea
Paraleptidea er en slekt av biller som tilhører den artsrike underfamilien Cerambycinae i familien trebukker (Cerambycidae).
Utseende
Små, rødbrunlige trebukker. Oversiden er fint hårete. Antennene er noe lengre enn kroppen. Dekkvingene er forkortede og dekker ikke bakkroppen, flygevingene (bakvingene) stikker ut bak dekkvingene og gjør at disse billene overflatisk minner om små veps. Beina har klubbeformede lår.
Utbredelse
Slekten er utbredt i det sørlige Sør-Amerika.
Ferdinand Christian Baur
Ferdinand Christian Baur (født 21. juni 1792 i Schmiden bei Fellbach, død 2. desember 1860 i Tübingen) var en tysk evangelisk kirke- og dogmehistoriker. Han innførte den historisk-kritiske metoden i den nytestamentlige forskningen og grunnla den yngre Tübingerskolen.
Liv
Baur studerte teologi ved Evangelisches Stift i Tübingen. I 1817 ble han professor i gamle språk ved seminaret i Blaubeuren, og i 1826 ordentlig professor i evangelisk teologi ved Universitetet i Tübingen.
Den kritiske retningen som ble fulgt av Baur og elevene hans kalls Tübingerskolen.
Opisto Pallavicini
Opisto Pallavicini, også kalt Opio eller Opizio Pallavicino (født 15. oktober 1632 i Genova, død 11. september 1700 i Roma) var en katolsk biskop som var pavelig nuntius i Firenze, Tyskland og Polen, og kardinal.
Bakgrunn
Opisto Pallavicini kom fra Genova og tilhørte adelen. Han tok juridisk doktorgrad utroque iure.
Prest
Han ble presteviet under pave Innocens X (1644-1655), og flyttet til Toma der han ble referendar ved Den apostoliske signatur for nåde og rettferd.
Biskop
Han ble utnevnt til titularbiskop av Ephesus den 27. februar 1668   og ble apostolisk nuntius til Toscana den 1. juni 1668; deretter nuntius til Köln fra 29. november 1672; og deretter nuntius til Polen fra 30. september 1680, der han støttet opp om kampen mot de fremrykkende tyrkerne, som truet Sentraleuropa.
Kardinal
Han ble elevert til kardinalprest i konsistoriet av 2. september 1686 av pave Innocens XI. Han var pontifikal legat i Urbino fra 12. juli 1688 til 1690, og så, den 14. november 1689, fikk han tittelkirken Santi Silvestro e Martino ai Monti.
Han deltok i konklavet i 1689. Etter det ble han den 28. november 1689, overført til bispedømmet Spoleto - men beholdt sin personlige tittel som erkebiskop. Fra 8. august 691 var han biskop-erkebiskop av Osimo, og samme året deltok han i konklaven som valgte pave Innocens XII. Han døde i Roma den 11. september 1700 i Burattipalasset, der han residerte.
Inkarnasjon
Inkarnasjon (fra latin carne, «kjøtt») er det samme som legemliggjørelse og menneskevordelse. Det er sjelens manifestasjon som en trefoldig personlighet – mental, emosjonell og fysisk. I religiøs forstand betyr inkarnasjon at guder tar form som menneske eller dyr. I den kristne tro snakker man om inkarnasjon i forbindelse med at Gud tok menneskeform da han kom ned til jorden som Jesus Kristus.
Veidalselva
Veidalselva (eller Kirkelva) er ei elv som har sitt utspring i Bæretjernet sør i Hobøl i Indre Østfold kommune. Veidalselva er en av fire tilførselselver til Vansjø, og har en midlere vannføring ved utløpet i Vansjø på 0,6 m³/sek.
Elvas biologiske mangfold viste middels høye verdier ved undersøkelse i 2002. Elvas forurensing viste også middels verdier.
Elva har vært demmet opp ved Daler, hvor det en gang var mølle og/eller sagbruk.
Alfaset gravlund og kapell
Alfaset kapell er et gravlundskapell fra 1972 på Alfaset gravlund i bydel Alna i Oslo. Bygget ble tegnet av arkitektfirmaet Blakstad og Munthe-Kaas Arkitekter. Den tyske krigskirkegården ligger på Alfaset gravlund.
Jan Steinholt
Jan Royd Steinholt (født 8. april 1957) er en norsk kommunist med bakgrunn i Marxist-leninistisk forbund og ML-gruppa Revolusjon. Steinholt er redaktør for tidsskriftet Revolusjon og var en av de få offentlige medlemmene i ML-gruppa Revolusjon. Gruppas medlemmer har siden 2007 vært del av Kommunistisk Plattform – marxist-leninistene (KPml).
Alfaset gravlund og kapell
Alfaset gravlund
Området på Alfaset ble kjøpt i 1950 for å legge til rette for en ny gravlund bydelens beboerne. Gravlunden ligger omkranset av Strømsveien mot sør, Nedre kalbakkvei mot øst og Alfasetveien mot nord. I 1952–1953 ble den tyske krigskirkegården på Ekeberg ble flyttet til den nye gravlunden på Alfaset. Resten av gravlunden ble ikke tatt i bruk før september 1972. Gravlunden har i dag egne felt for sigøynere og for Islams Ahmadiyya.
På Alfaset gravlund er det bygd en minnelund kalt «Alfasetparken». Minnelunden er bygd med et vannsystem av runde bassenger koblet til hverandre gjennom vannrenner. Store bed med sommerblomster og benker plassert under prydtrær gir området en verdig ro. Nederst i parken står en skulptur av Nicolaus Wiederberg kalt «Silhuetter». Minnesmerket ble satt opp i juni 1999.
Jan Steinholt
Gjennom artikler i Revolusjon, Klassekampen og Friheten har han markert seg som en skarp kritiker av tendenser til trotskisme og anti-stalinisme i den revolusjonære bevegelsen. Steinholt har gjennom mange år markert seg i faglige spørsmål, som i forbindelse med havnearbeiderkonflikten. Han var også blant ledende aktivistene i Komiteen for et fritt Irak.
Alfaset gravlund og kapell
Alfaset gravlund
Menigheter fra flere bydeler sokner til Alfaset gravlund: Abildsø, Bredtvedt, Bøler, Grorud, Haugerud, Manglerud, Oppsal, Romsås og Rødtvet.
Krigskirkegården
Alfaset krigskirkegård er den eldste del av kirkegården. Dette er en tysk krigskirkegård som erstattet Ekeberg krigskirkegård. for falne tyskere under andre verdenskrig ligger beskyttet av en krans av høye grantrær, mot Strømsveien, på gravlundens sørlige del. Gravene er like i utforming og det er ikke tillatt å dekorere en grav med blomster utover 30 cm i diameter. Grunnen er oppgitt å være at like graver symboliserer at de falne har felles skjebne. Kirkegården har et krigsminne utformet som et mausoleum, med navnene på de falne innfelt på veggene inne i det åpne bygget. Gravene ble overført fra Ekeberg krigskirkegård i 1952 og fra Vestre gravlund og Grefsen kirkegård i 1953.
Krematorium
Bystyret i Oslo vedtok våren 2007 å bygge nytt krematorium på Alfaset gravlund, Alfaset krematorium. Bakgrunnen er at Statens forurensningstilsyn ikke lenger godkjente at de to eksisterende krematoriene, Østre krematorium og Vestre krematorium for videre bruk. Det nye krematoriet stod klart i 2009.
Se også
Liste over gravlunder i Oslo
Slangebæreren (TV-serie)
Slangebæreren er en norsk miniserie som gikk på NRK1 i 2005. Serien kan beskrives som et psykologisk krimdrama og er basert på Unni Lindells roman med samme tittel. Serien handler om etterforsker Cato Isaksen, spilt av Reidar Sørensen. En seriemorder går løs i Oslo. Han dreper og legger igjen mystiske lapper under likene med verselinjer fra en barnesang. Problemene tårner seg opp for Cato Isaksen, både i forhold til sine to familier og mordsakene.
Serien ble i gjennomsnitt sett av rundt 650,000 personer, premieren av 704,000.
Rollebesetning
Andre medvirkende: Elsa Lystad (Bergljot Behrens), Gjertrud L. Jynge (Ellen Grue), Nina Andresen-Borud (Cheryl Therkelsen) og Mehran Iqbal (Kim Kahn).
Emma Adbåge
Emma Adbåge, også skrevet Emma AdBåge (født 1982), er en svensk illustratør, barnebokforfatter og tegneserietegner. Hun har særlig skrevet og illustrert bildebøker for barn, hvorav flere har utkommet på andre språk, blant annet Hente Joel som ble utgitt på norsk av Mangschou i 2006. Emma Adbåge debuterte litterært allerede som 18-åring, inspirert av blant annet naboen og illustratøren Tor Morisse.
Emma Adbåge er tvillingsøster til barnebokforfatteren og -illustratøren Lisen Adbåge.
Prosjekt brainstorm
Prosjekt brainstorm (originaltittel: Brainstorm) er en amerikansk science fiction-thriller fra 1983 regissert av Douglas Trumbull. Filmen handler om en gruppe forskere som fremstiller en maskin som kan gjengi menneskets følelser og tanker så virkelighetstro at andre kan gjenoppleve det samme ved å igangsette en playback-funksjon. De får store utfordringer når militære myndigheter vil nyttiggjøre seg oppfinnelsen. Hovedrollene spilles av Christopher Walken, Natalie Wood, Louise Fletcher og Cliff Robertson.
Filmen fikk blandet mottakelse av anmelderne, og ble ingen publikumsuksess.
Handlingsreferat
En gruppe forskere finner opp en maskin som gjør det mulig å registrere følelser fra en persons hjerne, og konvertere slik at andre kan oppleve de samme følelsene. Forskerne inkluderer Michael og Karen som er ektemann og kone som ikke kommer særlig godt overens lenger, samt Michaels kollega Lillian. Etter instruksjon av bedriftens direktør Alex demonstrerer de en enhet for investorer i håp om finansiering. Michael tar også opp hans egne minner fra hans bedre tider med Karen, som han deler med henne. Dette fører til deres forsoning. Lillian blir presset til å ta med Landon til teamet deres, som Lillian ser på som en del av det amerikanske militær-industrielle komplekset. Hun er uenig i planen deres om å få oppfinnelsen utviklet for militært bruk.
Et team-medlem, Gordy, har sex samtidig som han har på seg opptakeren, og deler båndet med kollegaer. En kollega, Hal, bruker en del av båndet for å skape inntrykk av en kontinuerlig orgasme, noe som resulterer i sensorisk overbelastning. Dette fører til at Hal får sparken fra hele prosjektet. Problemene øker når mulighetene for misbruk blir tydeligere. Lillian sliter med hjerte-problemer, og en sigarett-røyker, og får hjerteinfarkt. Lillians opptaker registrerer at hun er i ferd med å dø.
Popularitet og økonomi
Brainstorm ble ingen kommersiell suksess. Den innbrakte ca $10 millioner i USA og havnet på 72-plass over de mest innbringende kinofilmene i USA i 1983.
Produksjonskostnadene var på $18 millioner.
Anmelderne
Den fikk blandet mottakelse av kritikerne, noe som gjenspeiles i at den har fått 59 % på Rotten Tomatoes. Den amerikanske filmanmelderen Roger Ebert gav den 2 av 4 stjerner, mens Leonard Maltin gav den 3 av 4 stjerner.
Priser
Filmen ble indirekte tildelt to Saturn Awards i klassen beste skuespillerinne (Fletcher) og beste musikk (Horner).
Annet
Dette var en siste filmen som Natalie Wood medvirket i før hun omkom i en drukningsulykke. Filmen var under innspilling høsten 1981, men da hun døde ble filmutgivelsen utsatt til 1983.
Panathinaikos
FC Panathinaikos (Παναθηναϊκός) er en gresk idrettsforening. Klubben ble stiftet i 1908 som en fotballklubb; senere ble blant annet basketball og volleyball en del av virksomheten. I alt har klubben nå 482 greske mesterskap fordelt på 21 idretter.