cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Modergudinne
Anatolia - Çatalhöyük
I Anatolia, dagens Tyrkia, var den neolittiske bosetningen i Çatalhöyük fra tiden rundt 7500 f.Kr. og framover den første man antar man har fått bevis for en dyrkelse av en modergudinne. Et påfallende trekk ved denne kulturen er dens kvinnelige statuetter og småfigurer. James Mellaart, den første som gjorde utgravninger i Çatalhöyük, argumenterte for at disse figurene, velformet og grundig gjort, skåret og skulpturert i marmor, blå og brun kalkstein, skifer, kalsitt, alabast og leire, representerte en kvinnelig guddom av type store gudinne. Skjønt en mannlig guddom eksisterte også, «... statuer av kvinnelige guddommer var i overlegent antall de mannlige guddommene, som dessuten ikke synes å være representert i det hele tatt etter Nivå VI» Til dags dato har 18 nivåer blitt identifisert. Disse forseggjorte statuetter har blitt funnet hovedsakelig i områder som Mellaart antar var helligdommer. En imidlertid, en majestetisk gudinne som sitter på en trone flankert av to løvinner, har blitt funnet i en kornbinge, noe som Mellaart antar må bety at det var gjort bevisst for sikre høstingen eller beskyte matlageret.
I en rapport fra september 2009 om oppdagelsen av rundt 2000 statuetter er Hodder sitert på å ha uttalt: «Çatalhöyük ble utgravd på 1960-tallet på metodisk vis, men uten å benytte en fulle utstrekning av naturvitenskapelige teknikker som er tilgjengelig for oss i dag. Sir James Mellaart som utgravde stedet på 1960-tallet kom opp med alle slags ideer om måten stedet var organisert på og hvordan de levde og videre,» sa han. «Vi har nå begynt arbeidet her siden midten av 1990-tallet og kom fram til svært annerledes tanker om stedet. Et av de mest opplagte eksemplene av dette er at Çatalhöyük er kanskje mest kjent for ideen om modergudinnen, men vårt arbeid har mer nylig tendert til å vise at det faktisk er svært få bevis på en modergudinne og svært få bevis på en form for kvinnebasert matriarkat. Det er bare en av mange myter som moderne vitenskapelig arbeid har underminert.»
En annen arkeolog, Lynn Meskell, har forklart at mens de opprinnelige utgravningene funnet kun 200 figurer har nyere utgravninger avdekket 2000 små statuetter. Av disse er de fleste av dyr, og mindre enn fem prosent er av kvinner.
Cucuteni-kulturen
Fra 5500 til 2750 f.Kr. blomstret Cucuteni-kulturen i den regionen som i dag består av Romania, Moldova og sørvestlige Ukraina. Den har etterlatt ruiner av bosetninger som har hatt opptil 15 000 beboere som har drevet landbruk, tamdyr og mange keramiske levninger av steintøy og figurer i leire. En del av disse figurene synes å representere modergudinnen; se illustrasjon i denne artikkelen.
Antikkens Hellas
I Egeerhavet, Anatolia og oldtidens kulturer i Midtøsten ble en modergudinne dyrket i former av Kybele, «hun med håret», en gudinne for naturen og fruktbarhet, i Lilleasia fra neolittisk tid og senere i Hellas. Hennes tilsvarende gudinneskikkelse i romersk mytologi er Magna Mater eller Store mor eller «Urmoderen». Opprinnelig var Kybele en frygisk eller luvisk gudinne. Som Gaia, eller den tilsvarende minoiske Rhea, inkarnerte Kybele den fruktbare jorden
De olympiske gudinner i løpet av Hellas klassiske tid hadde mange vesenstrekk med modergudinnens attributter. «Gudinnene i den greske polyteisme, så forskjellig og komplementære,» observerte Walter Burkert i Homo Necans (1972), «de er uansett konsekvent ens med de i et tidligere stadium, hver en eller annen ganske enkelt ble dominerende i en helligdom eller by. Hver av Store Mor presiderte over et mannlig samfunn; hver er avbildet i deres finstas som Herskerinne over villdyrene, og Herskerinne av helligdommen, selv Hera og Demeter.»
De arkaiske lokale gudinnene som ble dyrket i bysamfunnet Efesos i Lilleasia, hvis kultstatue ble kledd opp i halsbånd og bryststykker påhengt med runde fremspring ble senere identifisert av grekerne som Artemis, men var antagelig opprinnelig en modergudinne.
Anna Perenna-festivalen til grekerne og romerne for nyttårsfeiringen, rundt 15. mars i samråd med jevndøgn, kan ha vært en festival for modergudinne, iallfall opprinnelig. Ettersom solen er betraktet som en kilde for liv og føde, kan denne festivalen være betraktet som lik med modergudinnen.
Romersk
Afrodites motpart i romersk mytologi er Venus og ble etterhvert adoptert som en modergudinnefigur. Hun ble sett på som mor til hele det romerske folk ved å være mor til Romas stamfar Aineias, og stamfar til alle påfølgende romerske herskere, og på Julius Cæsars tid ble hun også kalt for «Venus Genetrix» (Mor Venus).
Magna Dea er latin for «Store Gudinne» og kan referere til en enhver betydelig gudinne som ble dyrket i løpet av den romerske republikken eller det romerske keiserriket. Magna Dea kunne bli gitt som tiltale eller tittel til en gudinne som overhode av panteon, som Juno eller Minerva, eller en gudinne dyrket monoteistisk. Juno kan ha hatt sitt opprinnelse i den etruskiske modergudinne og hennes identitet ble slått sammen med den romerske gudinne på et senere tidspunkt.
Keltisk
Den irske gudinnen Anann, tidvis kjent som Danu, har hatt betydning som en modergudinne, om man bedømmer fra Dá Chích Anann i nærheten av Killarney i grevskapet Kerry. Den dag i dag er tilnavnet på to høyder i nærheten av Killarney kjent som «Annans brystvorter». Irsk litteratur navngir den siste og mest begunstige generasjon av guddommer «Danus folk» (Tuatha de Danann).
Germansk
På 100-tallet e.Kr. nedtegnet den romerske forfatteren Tacitus de religiøse ritualene blant germanske stammer som fokuserte på den kvinnelige guddommen Nerthus og som han kaller for Terra Mater, «Moder Jord». Framtredende i disse ritualene var en prosesjon med gudinnen på vogn som ble trukket gjennom landskapet. Blant de syv eller åtte stammene som etter sigende dyrket henne listet Tacitus anglere og langobarder.
Blant de senere angelsaksere har trolldom, omformet av kristne, kjent som Æcerbot, blitt bevart i nedtegnelser fra 900-tallet. Trolldommen involverte en prosesjon gjennom markene mens man påkalte den kristne Gud for en god høst, og påkalte «eorþan modor» (Moder Jord) og «folde, fira modor» (Jorda, menneskenes mor).
I sentrale Tyskland er legender som angår Frau Holle blitt nedtegnet gjennom hele middelalderen. Hun opptrer som en nyttig gudinne som beskyttet veving og aktiviteter i hjemmet. Frau Holle rir gjennom jordbruksmarkene under Helligtrekongersaften og stundom skal hun ha spurt de lokale bøndene om hjelp for å reparere vognen sin. De som hjalp henne ble belønnet med gjødsel som snart ble forvandlet til gull. Blant hennes mange navn er Holda, Berchta, Perht, og Frekka, og det sistnevnte navnet leder direkte til Odins hustru Frigg. Mange tyske skikker for innhøstningen omhandler Odin (Wotan, Godan, Wold) og Frau Holle. I flere tyske legender er hun kjent som Frau Goden, og er knyttet til Oskorei (også kalt for Åsgårdsreia). Goden er ganske enkelt et annet navn for Odin, igjen en indikasjon på at Frau Holle er sannsynlig et minne om Frigg, Odins hustru. I Snorre Sturlasons Den yngre Edda (også kalt for Snorre-Edda eller Prosa-Edda), skrevet mer enn to århundre etter den formelle kristne konverteringen av Island, er imidlertid Jorden og Frigg presentert som uavhengige eksistenser. Den norrøne gudenavnet Lodyn (se også Fjorgyn) er i germansk mytologi knyttet til Frau Holle, foruten også til en gudinne, Hludana. Dette navnet er funnet etset inn i flere inskripsjoner på votivgaver fra den romerske tiden.
Norrøn
Skaldediktningen er kjenningen «Odins hustru» derimot en vanlig dikterisk betegnelse for Jorden. Jorden kan i norrøn diktning bli nevnt som Jörð (Jord), Fjörgyn (Fjorgyn eller Fjorgvin, betydningen er «jord» ), Hlóðyn (Lodyn, også et annet navn for «jord») og Hlín (Hlin, også antatt som et annet navn for Frigg). Fjorgyn er i den norrøne mytologien jordens gudinne, og hun er en av Odins hustruer og er mor til Tor. Fjorgyn lever sammen med broren Fjorgynn i et søskenekteskap. Sistnevnte er rett og slett en maskulin form for Fjorgyn, og er tidvis nevnt som Friggs far. De fleste gudinner i den norrøne gudeverden er så abstrakte at de ble brukt som kvinnenavn i kjenninger. De fleste av dem er knyttet til kjærlighet og fruktbarhet, og knyttes da til Frøya. Fremst står Frigg, Odins hustru og Balders mor, og kan lettere sammenlignes med Juno enn Venus. I Voluspå kalles hun Lin, men knyttes også til andre navn. I Grimnesmål kalles hun Saga som har samme ordrot som «å si», det vil si at hun er sannsigerske, hun kan spå.
Det har blitt foreslått å sette en sammenheng mellom figuren Nerthus, som kun Tacitus er kilden til, og andre figurer (særlig de som kan telles blant vanegudene) som er nedtegnet i norrøne opptegnelser om norrøn mytologi på 1200-tallet, også Frigg. På grunn av mulige etymologiske forbindelser har den norrøne guden Njord blitt foreslått som ektefelle til Nerthus. I «Loketretten», et kvad fra Den yngre Edda, er det sagt at Njord skal blitt far til sin berømte barn ved sin egen søster. Denne søsteren kjennes ikke ved navn. Også hans barn, Frøy og Frøya, kan i utgangspunktet ha vært én guddom, og i senere tradisjoner blitt splittet i en hunkjønns- og en hankjønnsvariant.
Njord og barnene hans, Frøy og Frøya, er alle guddommer for fruktbarhet og grøderikdom. Filologene har forsøkt koblet norrøne Njord, som er av hankjønn med nordgermanske Nerthus, som er av hunkjønn, og disse to opprinnelig var den samme. Det er mulig at Tacitus har misforstått kildene sine: i fruktbarhetskulter er det gjerne et gudepar av begge kjønn, eller i det minste en androgyn, tvekjønnet guddom som senere splittes i to kjønn; Njord og hans søster av likelydende navn, som blir mytologisk opphavet til nok et søskenpar, Frøy og Frøya. Navnene deres er samnavn som betyr Herre og Herskerinne. I løpet av tidlig vikingtid overtar Frøya for Frigg som den store fruktbarhetsgudinnene i Skandinavia. Frigg hører ikke til vanene, som er et rent nordisk fenomen, og mens Frigg ble oppfattet som den elskelige husfrue, er vanegudinnen Frøya langt mer kompleks. Hun knyttes til den fysiske kjærlighetsakten, men også trolldom og spådom, og krig. Hun er den som mest gir gjenklang av oldtidens modergudinne.
Hinduisme
Ved tider henviser den vediske litteraturen til henne som Viraj, den universale moderen, som Aditi, gudenes mor, og som Ambhrini, den ene født av Urhavet. Durga representerer moderskapet myndige og beskyttende vesen. En inkarnasjon av Durga er Kali som kom fra hennes forhode under krig (som et virkemiddel for å beseire Durgas fiende Mahishasura). Durga og hennes inkarnasjoner er særlig dyrket i Bengal.
I dag er Devi sett i mangfoldige former som alle representerer de skapende krefter i verden, som Maya og prakriti, kraften som galvaniserer den guddommelige eksisens inn i en selvprojeksjon som kosmos. Hun er ikke bare Jorden, skjønt selv dette perspektivet er dekket av Parvati (Durgas tidligere inkarnasjon).
Alle de ulike hinduistiske kvinnelige eksistensene er sett på som å forme de mange ansiktene til den samme kvinnelige guddommen. Imidlertid har billedspråk i hinduistisk kunst som omfatter mor og ammende barn, som i avbildningen av Yashoda og Krishna.
I sanskrit står begrepet Yaganmatri for «Universets mor».
Kristendom
Jomfru Maria har mottatt mange titler innenfor katolisismen, som «Himmelens dronning» og «Havets stjerne», og disse er velkjente fra tidligere tradisjoner i Midtøsten. På grunn av denne vekselvirkningen har protestantismens anklaget katolisismen for å ære jomfru Maria som en gudinne, men den katolske kirke har alltid fordømt «dyrkelse» av jomfru Maria. En grunn til denne anklagen er den katolske praksis å benytte bønnerop som et middel for kommunikasjon framfor som middel for dyrkelse. Katolikker tror at døde som følger deres Gud har evig liv og kan hører bønner i himmelen fra levende her på jorden.
Bibelen viser til den personifiserte Himmelske Visdom (Hagia Sophia) i hunkjønnsbegreper. De fleste katolikker mener at «Gud Faderen» er maskulin og at Jesus var en mann, og videre at «kirken» er Guds kvinnelige motpart og Jesus’ brud.
En del kristne er uenig i denne lære og hevder at Gud innbefatter og overstiger både maskulinitet og femininitet. Fra deres synsvinkel er grammatisk kjønn benyttet for å adressere guddommen kun en konvensjon, og maskuline betegnelser for treenigheten karakteriserer et forhold og er ikke et kjønn i seg selv. Imidlertid er dette synet et relativt nylig fenomen, og ville ha blitt betraktet som kjetteri i kristendommens tidlige historie.
Ikonene av Den svarte madonna er en fremstilling av jomfru Maria med svart hud i middelalderens Europa. Framstillingen er mystisk da bakgrunnen ikke er åpenbar og det framstilt flere teorier om årsaken. Den mørke huden har blitt tolket som en afrikansk arketypisk moderfigur. En sådan teori, blant annet fremmet av professor Stephen Benko, antar en opprinnelse fra oldtidens gudinner, særlig den egyptiske gudinne Isis med hennes sønn Horus sittende på hennes fang, som har blitt videreformidlet og videreutviklet i kristen kontekst med Maria og hennes sønn Jesus. En enklere teori er de fleste eksemplene på mørk farging har sin naturlige årsak i det treverket som ble benyttet til utformingen av figurene eller endringer av farge over tid. Motargumentet er de påfallende klare fargene i klærne på en del av figurene med mørke ansikter og hender.
På mange språk som eksempelvis gammelsyrisk har det ordet som forklarer «ånd» et kvinnelig kjønn. I tidlig kristen litteratur i disse språkene er derfor Den hellige ånd diskutert i kvinnelige former, særlig for tiden før ca. år 400. Dette forholdet mellom billedspråket i kvinnelig erfaring er tvetydig da forholdet mellom symboler og sosial virkelighet er vanskelig å avgjøre. Hva som likevel er klart er at kvinnelige religiøse symboler blomstret i stor rikdom i Syria, særlig dyrkelsen av jomfru Maria, før denne kvinneligheten tilsynelatende ble vanskelig eller farlig for kirken og det kom en merkbar maskulin endring etter år 400 hvor den hellige ånd ble overveiende grad referert til som «Han» framfor «Hun». Om den tidligere tradisjonen hadde bakgrunn i en langt eldre tradisjon av en hedensk gudinnedyrkelse er ikke urimelig, men heller ikke lett å fastslå.
Nyhedendom
Modergudinnen, sammenslått og kombinert med forskjellige kvinnelige figurer fra ulike kulturer i fortiden og nåtiden er fremmet og dyrket av moderne wicca og andre religiøse eller filosofiske samfunn (Se Trippelgudinnen).
Wicca og en del andre former for nyhedninger dyrker modergudinnen. Mest vanlig er hun dyrket som en trippelgudinne; vanligvis forestilt som arketypene Jomfruen, Moderen og Den eldre kvinnen. Hun er assosiert med fullmånen og med Jorden. Mange hedenske eller førkristne religioner i oldtiden hadde modergudinner og det har blitt argumentert at Jesus’ mor var en videreformidling av mønstrene til disse.
Begrepet «Store Mor» i seg selv kan referere til en modergudinne i en del samtidige nyhedenske religioner. Selv blant de som ikke hedenske, kan et uttrykk som «Moder Jord» være i vanlig bruk og personifiserer jordens økologi som et fruktbar og bærekraftig mor. «Moder Jord» er et motiv som opptrer i mange mytologier. Moder Jord er en fruktbar gudinne som legemliggjør den fruktbare jord og er vanligvis mor til andre guddommer, og er således også sett på en særlig beskytter av moderverdigheten og fødsler. Jorden var sett på som den mor som alt liv hadde sin opprinnelse i. Denne tanken går antagelig tilbake til de første jordbrukssamfunnene.
Peridexia
Peridexia er en slekt av billene i delgruppen (underfamilien) sandjegere i familiegruppen løpebiller.
Fri tanke
Fri tanke er et tidsskrift og nettavis som utgis av Human-Etisk Forbund. Tidsskriftet er forbundets medlemsblad med en utgivelsesfrekvens på fire ganger i året, og hadde i 2015 et opplag på 68 500. På internett er Fri tanke en nettavis for livssyn og livssynspolitikk med jevnlig oppdaterte saker.
Peridexia
Utseende
Middelsstore, slanke og langbeinte, svarte sandjegere med gule tverrbånd på dekkvingene. Artene etterligner trolig enkelte vepser.
Fri tanke
Tidsskriftet og nettavisa redigeres etter redaktørplakaten på bakgrunn av Human-Etisk Forbunds verdigrunnlag. Ansvarlig redaktør er Kirsti Bergh.
Peridexia
Levevis
Disse artene lever i skog der de ofte løper omkring på bladverket til busker og trær.
Utbredelse
Arten er utbredt på Madagaskar.
Cisterne
Sisterner tettet med gips og kalk er avdekket i neolittiske landsbyer i Midtøsten, eksempelvis ved Ramad og Lebwe, og ved slutten av 3000-tallet f.Kr., som ved Jawa i nordøstlige Libanon, var sisterner vesentlig nyskapende teknikker for vannhåndtering i varme og tørre jordbrukssamfunn.
Jiquiriçá
Jiquiriçá er en kommune i delstaten Bahia i nordøstregionen av Brasil.
Cirrus SR20
Cirrus SR20 er navnet på et enmotors småfly som har vært i produksjon siden 1999. Det er forøvrig kjent som det første flyet med påmontert fallskjerm (Ballistic Recovery Systems).
Den 28. mai 2010 styrtet et fly av denne typen i Sirdal i Norge. Alle de fire ombord kom uskadd fra ulykken takket vært den påmonterte fallskjermen.
Militær bruk
I 2011 anskaffet United States Air Force 25 fly til bruk ved United States Air Force Academy under betegnelsen T-53A. Det erstattet T-52, basert på Diamond DA40.
François Bourgeon
François Bourgeon (født 5. juli 1945) er en fransk tegneserietegner og grafisk kunstner. Han ble første gang publisert i 1972, og da Vindens passasjerer (Les Passagers du Vent) ble publisert i det franske tegneseriemagasinet Circus i 1979, ble albumet øyeblikkelig anerkjent som en av de viktigste moderne europeiske tegneserier i sin samtid. Sin beskjedne produksjon til tross, i tegneseriesammenheng, er Bourgeon allerede anerkjent som en klassisk tegneserieskaper, blant annet for sine evner som forteller og for sine autentiske og estetiserende fargeillustrasjoner. Bourgeon lever i dag i Cornouaille i Bretagne i Frankrike.
Historisk nøyaktighet
Hans tegneserier strekker seg fra sjøromaner, fiksjon fra middelalderen og til framtidsfabel (science fiction). Innholdet karakteriseres ofte av vold og seksualitet hvor den episke fortellingen dreier seg om sterke kvinnelige karakterskikkelser som henholdsvis Isa, Mariotte og Cyann. Bourgeon er kjent for sin ekstremt grundige bakgrunnsforskning; eksempelvis hans seilskip fra 1600-tallet eller hans detaljerte klesdrakter fra 1300-tallet, og har et rykte for omhyggelig historisk nøyaktighet.
Bakgrunn
Han tegnet sine første tegneserie året etter, L'Ennemi Vient de la Mer. Han fikk utgitt en rekke mindre tegneserier i Fripounet, foruten 'Brunelle et Colin' in Djin, skrevet av Robert Génin, og med tema fra middelalderen. Han hadde også noen mindre serier i Pif Gadget som skapte Le Serpent de Mer, Le Secret de Wilhelm Storitz og La Vouivre. Alt dette var bare som svenneprøver å regne for hans store oppgave: I 1979 begynte han å tegne på den berømte sjøhistoriske tegneserien i fem bind, Les Passagers du Vent (på norsk Vindens passasjerer), som først gikk som føljetong i magasinet Circus.
Vannhull
Et vannhull er en depresjonslignende fordypning i bakken, der vann ansamles og blir stående, fordi vannhull mangler naturlige utløp. Vannhull er derfor viktige ressurser for dyrelivet i området.
François Bourgeon
Reisende med vinden
Vindens passasjerer forteller om sjøferden til Isa, en ung kvinne på 1700-tallet, fra de stormfulle kystene i Europa til Afrika og slavehandelen, og over Atlanterhavet til den nye verden Amerika. Dette fembindsverket alene vitaliserte en trend for historiske tegneserier i Frankrike. Bourgeon både skrev og tegnet den sammensatte fortellingen med like deler av vold og begjær, urettferdighet og rettferdighet, slaveri og opprør, alt pinlig nøyaktig i alle detaljer og illustrert i delikat farger, men samtidig realistisk.
Den dominerende hovedpersonen er den sterke, handlingskraftige og munnrappe Isa som driver handlingen framover. I barnslig overmot bytter hun identitet med en venninne, og blir tvunget til å vokse opp i et kloster. Første bind preges av hennes vilje til å gjenerobre sin rett plass og identitet, men mislykkes da både hennes dobbeltgjenger som broren blir drept. Fra da av er hun på flukt, drivende med vinden.
Til tross for den detaljerte historiske nøyaktigheten i omgivelsene og detaljene er Isa selv en historisk anakronisme. Hennes sterke vilje og frigjorte seksualitet har nok heller sin bakgrunn i kunstnerens egen 1980-talls virkelighet enn i 1700-tallet. Hennes engelske venninne Mary oppfører seg like aggressivt og pågående som Isa, mens Isas kjæreste Hoel er mer passiv og deltagende. De kvinnelige figurenes bramfrie seksualitet er uansett sjelden kost i tegneseriesammenheng, men de fremstår begge som helstøpte personligheter.
Etter 2008 er Bourgeon i gang med en oppfølger til Vindens Passasjerer. Denne serien er nå ute med to bind, og fortsetter historien om Isa, fortalt retrospektivt fra 1863 av en aldrende Isa til ei ny ungjente under den amerikanske borgerkrigen.
Skumringens venner
Bourgeon gikk tilbake til høymiddelalderen med Les Compagnons du Crépuscule (Skumringens venner). Utgivelsen har vunnet en rekke internasjonale priser deriblant den norske Sproingprisen for beste utenlandske tegneserie i 1991.
I Skumringens venner er handlingen lagt til 1300-tallets Frankrike med alt det innebærer av krig, svartedauden som nærmer seg, overtro, heksefrykt, riddere uten ridderlighet og jomfruer uten dyd. De tre hovedpersonene er den rappkjeftige Mariotte (som av utseende er lik Mary fra Vindens passasjer), den unge opportunistiske feigingen Anicet, og en eldre, kynisk og arrete ridder hvis navn aldri oppgis. Fortellingen kretser rundt deres selsomme reise gjennom forheksede skoger, raserte landsbyer og korrupte borger. Det er et sterkt innslag av fantasi og magi, selv om noe av det «forklares» vekk som drømmer og mareritt. De fantastiske elementene blandes med en skitten realisme slik at møtet med skogsdvergene oppfattes som like «realistisk» som soldatenes massakrer.
Ridderen uten ansikt er den sentrale antagonisten, en idealist og en drømmer, og samtidig en herdet leiesoldat. Han begynner som en liten vasall, som har det med å vinne ridderturneringer tross i en ufullstendig rustning og et bulkete skjold. Dette er en hån mot de høyadelige, som lar ham forulykke under allmenn latter. Han blir slept av areaen etter stigbøylen og ligger syk et år. Under pleietida blir han stelt av Blanche, den yngste av tre søstre, som trolig elsker ham, men er ulykkelig gift med adelsmannen Jean Cotoi. Under hundreårskrigen samler ridderen en leietropp, og går inn for å hevne seg på alle som har vært mot ham. Han bekjemper hele høyadelen for egen regning. Men skjebnen innhenter ridderen da han prøver å finne igjen Blanche, og han blir lurt av sin egen troppfører, som har drept både Blanche og mannen hennes før ridderen når inn til byen. I en visjon viser en gammel ridder seg hos ham og gir ham et større oppdrag, «å kjempe mot den svarte kraften». Denne ridderen etterlater et våpenskjold i hvitt og rødt, som ridderen siden reiser videre med alene. Slik er det han finner Anicet og Mariotte.
I det siste bindet dukker det opp en merkelig prest, som snart viser seg å være Merlin. Han er ute etter å rette opp likevekten mellom kreftene, («Merlins tre kongeriker»), og dette kan bare skje dersom alle søstrene omkommer. Mot slutten har Neyrelles manipulasjoner ført Carmine og ridderen opp på kjetterbålet, men Merlin kaller på en okseflokk som renner ned Neyrelle. Hun blir trampet til døde mens søsteren dør på bålet. Etter dette går en leiehær løs på byen til Neyrelle, og rottene bringer pesten med seg slik at også disse omkommer. Bare Mariotte og hennes nye venner overlever.
Avslutningen er tydelig inspirert av Ingmar Bergmans film Sjuande Inseglet. Som i filmen er det bare en gjøglertrupp som overlever, sammen med Mariotte. Ridderskikkelsen har en grotesk likhet med Don Quijote, i det han er ute etter å «bekjempe all ondskap».
Avslutningen gir likevel et visst håp for framtida. Alle tre bind åpner med ordene «Denne krigen skal ha vart i hundre år, lite skiller den fra den forrige eller de som fulgte. Krigen slår ned på landsbygda som hagl eller pest...» Avslutningen parafraserer dette med ordene «Som tornenes hvite blomst kan kjærlighet springe ut, selv i krigens hjerte. Så hardnakket er livet, så vakker er jenta...», og avslutningen viser Mariotte og Aymon sovende i hverandres armer.
Cyanns historie
Beretningen er en framtidsfabel, men fortsatt med en sterk kvinnelig hovedfigur, Cyann, som drivende kraft for fortellingen.
Estetikk
Bourgeons fortellerteknikk er svært filmisk og benytter bevegelig kamera fra leserens synsvinkel, noe som gir dynamikk og bevegelse i tegninger. Fortellerteknikken bygger Bourgeon muligens på sveitseren Coseys filmatiske teknikk i serien om Jonathan, mens han i sine store scenarier stundom kan minne om Hugo Pratts serie om Corto Maltese. Hans tegnestil er detaljert.
Forlagsproblemer
Da Bourgeons faste forlag siden 1983, Casterman, ble kjøpt opp av en større korporasjon, Flammarion, oppsto det konflikter. Bourgeon merket seg at Flammarion først bearbeidet salgstallene for minske forfatterhonorarene foruten å foreta seg flere andre uregelmessigheter. Forfatterne tok forlaget til retten i 1999 mens forlaget gikk til retten med en annen sak og angrep forfatterne for å misligholde produksjonstakten. Kontrakten mellom forfatterne og det opprinnelige forlaget Casterman hadde derimot aldri spesifisert en bestemt produksjonstakt for hvert album. På tross av dette dømte retten den 30. oktober 2001 i forlagets favør og beordret forfatterne å produsere et album (det tredje i serien) med en straff på 1000 euro for hver misligholdt dag.
Den 27. april 2004 omgjorde en appellrett dommen fra den tidligere retten. I mellomtiden hadde disse forhandlingene blitt en «cause célèbre» i Frankrike på grunn av de intellektuelle spørsmålene og rettighetsspørsmålene som ble reist i litterære sirkler. Til slutt vant forfatterne sin frihet og deres rettigheter og det tredje albumet i Cyann-syklusen kom endelig ut i 2005, åtte år etter det foregående, men da på et annet forlag, Vents d'Ouest.
Cyann-syklusen (Le Cycle de Cyann)
Ikke oversatt til norsk. Skrevet av Claude Lacroix
Triyatno
Triyatno (født 20. desember 1987) er en indonesisk vektløfter, som konkurrerer i 69 kg. Han representerte landet sitt under Sommer-OL 2012 i London, der han tok sølv.
Puritanical Euphoric Misanthropia
Puritanical Euphoric Misanthropia er det femte studioalbumet til Dimmu Borgir og ble utgitt 2001.
C & W
C & W er et musikkalbum med Lillian Askeland, utgitt i 1970. Dette er hennes debutalbum.
Biel-turneringen i sjakk
Biel-turneringen er en stormesterturnering i sjakk som årlig arrangeres i den sveitsiske byen Biel/Bienne. Turneringen inngår i Biel Internationales Schachfestival (tysk) eller Bienne Festival international d'échecs (fransk), som er blitt arrangert årlig siden 1976.
Nordmannen Magnus Carlsen har deltatt fem ganger. Han ble nummer seks i 2005, kom på andreplass bak Aleksandr Morozevitsj i 2006, vant i 2007, ble nummer tre i 2008 og vant i 2011.
Sigvard Jonsson
Bengt Sigvard Jonsson (født 27. februar 1923, død 17. desember 1969) var en svensk langrennsløper med meritter innen langløp.
Jonsson gikk for og vant Vasaloppet i 1956 på tiden 5.23.36. I 1949 hadde han tatt andreplass på femmila i Holmenkollen.
Han deltok med pallplasseringer i en rekke årganger av Flyktningerennet, herunder fire seiere i henholdsvis 1953, 1954, 1956 og 1957.
I det daglige arbeidet Jonsson i skogen, som skogsarbeider og tømmerfløter.
William Dobson
Dobson var en av van Dycks elever, ble kongelig hoffmaler, og senere også kammerherre. Han levde et utsvevende liv, og havnet til og med i gjeldsfengsel. Han døde i stor fattigdom.
Vibrato
Vibrato er store, hørbare svingninger i frekvensen på en tone. Det brukes mye under spilling på strenge- eller blåseinstrumenter eller ved hjelp av stemmen. Formålet med vibrato er å gi tonene mer dynamikk og variasjon enn det vanlige «tørre» anslaget. Klassisk måte å frembringe vibrato på strengeinstrumenter er å la hånden som er plassert på instrumenthalsen bevege seg parallelt med strengene mens strengen trykkes ned. Etter hvert ble det vanlig blant annet innen jazz og blues å dra strengen fram og tilbake sidelengs, noe som ga en mye kraftigere vibrato.
Variasjoner av vibrato blir også mye brukt i elektroniske effekter for å modifisere eller pynte på lyden. Eksempler på dette er Leslie-høyttalere, chorus og phaser.
Eurovision Young Musicians
Eurovision Young Musicians (norsk: Eurovisjonens konkurranse for unge musikere) er en musikkonkurranse for musikere under 19 år som har blitt arrangert av Den europeiske kringkastingsunionen (EBU) siden 1982. Den regnes som en av de viktigste musikkonkurransene i verden. I motsetning til Eurovision Song Contest utpeker en internasjonalt sammensatt fagjury vinnerne.
Den fjernsynsoverførte finalen arrangeres hvert annet år.
Ungarn under VM i friidrett 2019
Ungarn deltok under VM i friidrett 2019 (utendørs) fra 27. september til 6. oktober 2019 i Doha i Qatar.
Frankrike under Sommer-OL 1908
Frankrike under Sommer-OL 1908. 208 sportsutøvere fra Frankrike, alle menn, deltok i flere sporter under Sommer-OL 1908 i London. Frankrike ble fjerde beste nasjon med fem gull-, fem sølv- og ni bronsemedaljer.
Kunståret 1780
Kunståret 1780 er en oversikt over blant annet utgravninger, fødte og avdøde personer med tilknytning til kunst i 1780.
2. divisjon fotball for menn 2012
2. divisjon fotball for menn 2012 bestod av 56 lag fordelt på fire avdelinger. Det offisielle navnet var i 2010 og 2011 «Fair Play ligaen», i 2012 ble ligaen omtalt som «Oddsenligaen». Serien startet 14. april og ble avsluttet lørdag 20. oktober.
Opp- og nedrykk
Vinneren i hver avdeling rykket opp til 1. divisjon, mens tre lag fra hver avdeling rykket ned til 3. divisjon.
Opprykk:, , og
Målscorere
27 mål
24 mål
23 mål
City of London Police
City of London Police er City of Londons politistyrke. Den er ikke del av Metropolitan Police Service, som har ansvaret for resten av Stor-London. City of London Politi har rundt 1 200 ansatte, hvorav 800 er polititjenestemenn. Det er politistasjoner ved Snow Hill, Wood Street og Bishopsgate.
2. divisjon fotball for menn 2012
Målscorere
19 mål
City of London Police
Den moderne politistyrken ble stiftet i 1839, da Corporation of London bestemte seg for å modernisere politiet for å unngå at den eldre styrken ble innlemmet i Metropolitan Police. Dens historie går lenger tilbake, da den er en direkte etterfølger etter City of London Watch som ble grunnlagt i det 13. århundre.
2. divisjon fotball for menn 2012
Målscorere
17 mål
16 mål
City of London Police
Olympiske leker
Londonpolitiet har stilt lag i tautrekking under tre olympiske leker. Under OL 1908 i London ble de olympiske mestere, de beseiret Liverpoolpolitiet i finalen. Fire år senere under OL 1912 i Stockholm fikk de sølvmedalje, de tapte mot Stockholmpolitiet. Siste gangen tautrekking stod på det olympiske programmet var under OL 1920 i Antwerpen. Londonpolitet vant finalen over Nederland og de er dermed regjerende olympiske mestere i tautrekking.
2. divisjon fotball for menn 2012
Målscorere
15 mål
14 mål
13 mål
12 mål
11 mål
10 mål
Edwin Coratti
Edwin Coratti (født 19. juni 1991) er en italiensk snøbrettkjører.
Han representerte Italia under Vinter-OL 2018 i Pyeongchang, hvor han ble utslått i kvartfinalen i paralellstorslalåm.
Under Vinter-OL 2022 i Beijing, ble han utslått i kvalifiseringen.
Øyvind Gløersen
Øyvind Gløersen (født 22. mai 1986 i Oslo) er en norsk langrennsløper som representerer Rustad IL.
Han er tvillingbror til Anders Gløersen, som også er langrennsløper.
Ved NM på ski 2008 vant han og broren gull på sprintstafetten, foran Eldar Rønning og Johan Kjølstad. Ved NM på ski 2010 fikk de samme to bronse på lagsprint, der Tomas og Petter Northug vant gull.
Internasjonalt har han vunnet gull på sprint i Skandinavisk Cup i 2008, på Lygna Skisenter. I Skandinavisk Cup 2010 i Jõulumäe fikk han sølv på sprinten.
Gløersen giftet seg med Ragnhild Haga 28. mai 2022.
Gløersen var fra desember 2014 til juni 2019 stipendiat i fysikk ved Universitetet i Oslo. Han tok doktorgrad i juni 2019. Han jobbet også ved Norges idrettshøgskole. Gløersen er forsker ved SINTEF i Trondheim.
Peter Frödin
Peter Frödin (født 1964 i København) er en dansk skuespiller og sanger.
Hans karriere begynte i 1984 på Merkurteatret. Senere spilte han samme med Hella Joof, Martin Brygmann og Paprika Steen på Café Teatret i København, hvilket ble begynnelsen på et mangeårig samarbeide med gruppene Lex & Klatten og Det Brune Punktum.
Sammen med Joof gjorde han også barneprogrammet Bullerfnis i årene 1990-92. Han er videre kjent fra reklamer for Tuborg øl. I 1991 hadde han en sentral rolle i filmen Grev Axel regissert av Søren Fauli.
Salem Misjonsforsamling
Salem misjonskirke NLM Bergen er en luthersk menighet i Bergen. Menigheten tilhører Norsk Luthersk Misjonssamband, og holder til i Salem Konferansesenter i Bergen sentrum. Menigheten ble dannet i 1890, men fikk først sitt eget lokale i 1924. Menigheten het opprinnelig Bergen Fellesforening, men endret dette i 2017 til dagens navn. Menigheten har gudstjenester lørdager kl 19.30 for unge voksne og studenter, og søndager kl. 11.00. I tillegg drives tenåringsarbeidet, Tenfest, på fredager.
Menigheten driver Salem Åpen barnehage, og har også et eget Nærmiljøsenter og Frivilligsentral som holder norskkurs, driver besøkstjeneste, gir leksehjelp og arrangerer datakurs for eldre.
Salem Konferansesenter
Salem Konferansesenter drifter menighetens bygg og driver utleie på det kommersielle markedet.
ISO 3166-2:TK
ISO 3166-2:TK er Tokelaus del av ISO 3166-2, som er del av ISO 3166-standarden utgitt av International Organization for Standardization, som definerer koder for navna til hovedinndelingene (f.eks. delstater eller fylker) av alle land med kode i ISO 3166-1.
Det er for tiden ikke definert noen ISO 3166-2-koder for Tokelau.
Anguillas ISO 3166-1 alfa-2-kode er TK.
Jitaúna
Jitaúna er en kommune i delstaten Bahia i nordøstregionen av Brasil.
Allahs have (1916)
Allahs have er en amerikansk stumfilm fra 1916, regissert av Colin Campbell.
Handling
Når moren hennes stikker av sammen med en elsker, og faren hennes dør, forsøker Domini Enfilden å glemme alle problemene i Beni Mora - en oase i Sahara. Ved ørken-hotellet møter hun, og forelsker seg, i Boris Androvsky. De blir snart gift av pastor Roubier.
De to er lykkelige frem til kaptein De Trevignac, en middagsgjest, gjenkjenner Boris som den tidligere pastor Antoine - en prest hvis ukuelige lyst tvang ham til å forlate klosteret han holdt til ved. Boris tilstår deretter overfor Domini, som oppfordrer ham til å returnere til klosteret.
Prasat Kravan
Prasat Kravan (khmer: ប្រាសាទក្រវ៉ាន់ ) er et tempel i Angkor, Kambodsja. Tempelet, som ble innviet i 921, ligger vest for Angkor Vat, og sør for Banteay Kdei. Restene, som ble rekonstruert i det 19. århundre av franskmennene, består av fem mursteinstårn på en hevet plattform. På utsiden skiller ikke tempelet seg spesielt ut fra andre i regionen er, men innvendig har det noen uvanlige mursteinsrelieffer. Det sentrale tårnet har relieffer av Vishnu i sin form som Vamana, samt guden overskrevs på sin ørn, Garuda.
ISO 3166-2:PT
ISO 3166-2:PT er Portugals del av ISO 3166-2, som er del av ISO 3166-standarden utgitt av International Orginazation for Standardization (ISO), som definerer koder for navna til hovedinndelingene (f.eks. delstater eller fylker) av alle land med kode i ISO 3166-1.
For Portugal er det definert koder for 18 distrikter og 2 autonome regioner.
Bla, bla, bla
Bla, bla, bla er en norsk humorserie med Anne-Kat. Hærland som gikk på NRK i 2000 og 2003. Serien var et humoristisk harselas av ukeblader med ironi som et klart fremtredende element. Hærland inviterte gjester i studio og dro også ut for å oppsøke personer og steder. Serien inneholdt også faste innslag med diverse sketsjer, og man ble også presentert med skikkelsen Bodil som skulle forestille en kvinne som ikke hadde draget på gutta, og som konstant ble rakket ned på av Hærland. Andre personer som var med i serien var Geir Schau, som spilte i rollen som den rølpete kjæresten til Hærland i sesong to.
Det ble i alt sendt 16 episoder i 2000 som ble fordelt på vår- og høstsesongen 2000. I tillegg ble det sendt seks episoder vinteren 2003.
Første sesong ble i snitt sett av 560 000.
Stormblåst (2005)
Albumet er en ny-innspilling av albumet Stormblåst fra 1996, med et bonusspor («Avmaktslave»).
Asiatisk hovedvei 5
Asiatisk hovedvei 5 går mellom grensen mot Bulgaria i Tyrkia og Tokyo i Japan. I 2015 var deler av strekningen gjennom Kina ikke fastlagt enda.
Langrenn under Vinter-OL for ungdom 2016
Langrenn under Vinter-OL for ungdom 2016 ble arrangert på Birkebeineren skistadion i Lillehammer.
Spasskij versus Petrosjan 1969
Parti fra VM i sjakk 1969. Etter 16 partier var poengstillingen 8-8. Nedenfor følger parti nr. 17:
Hvit: Boris Spasskij
Tim Mastnak
Tim Mastnak (født 31. januar 1991) er en slovensk snøbrettkjører.
Spasskij versus Petrosjan 1969
Svart: Tigran Petrosjan
Alvar Hägglund
Alvar Hägglund (født 13. mai 1913, død 21. oktober 1996) var en svensk langrennsløper som konkurrerte i 1930-årene. Han gikk startetappen for det svenske laget som tok sølv på 4 x 10 km stafett under VM 1939 i Zakopane. De andre på laget var Selm Stenvall, John Westbergh og Carl Pahlin. I det samme mesterskapet ble han også nummer 6 på femmila.
Tim Mastnak
Under Vinter-OL 2022 i Beijing, tok han sølv.
Spasskij versus Petrosjan 1969
Partiet har fulgt de samme trekk som i VM-kampens første parti, men her velger Spasskij en annen fortsettelse.
Her ble partiet avbrutt.
Strengeinstrument
Et strengeinstrument er et musikkinstrument som frembringer toner ved hjelp av strenger som vibrerer. Anslaget på strengene foregår ofte ved bruk av et plekter, en hammer som slår an strengen, ved bruk av fingrene eller ved å stryke en bue over strengene. Den ene hånden brukes vanligvis til å trykke ned strengen på varierende posisjoner på instrumenthalsen, noe som varierer vibrasjonslengden på strengen, og dermed hever eller senker tonen. Eksempler på strengeinstrumenter som er bygget på denne måten er gitar, fiolin, cello, sitar, bassgitar, lutt, mandolin, og banjo. Vanlig antall strenger for denne typen strengeinstrumenter varierer anslagsvis fra fire til tolv.
Andre strengeinstrumenter kan ha strengene spent fast i en ramme uten mulighet til å forandre strengelengden. For å spille alle tonene kreves det derfor mange strenger som hver har en konstant tone. Eksempler på dette er piano, harpe og kantele.
Lollywood
Lollywood (urdu: لالیوڈ) viser til den pakistanske filmindustrien basert i byen Lahore. Navnet er et teleskopord av Lahore og Hollywood. Det produseres årlig over 25 filmer der.
Timothy Olyphant
Timothy David Olyphant (født 20. mai 1968 i Honolulu i Hawaii) er en amerikansk skuespiller. Hans mest kjente roller inkluderer TV-seriene Deadwood, Damages og Justified, i tillegg til filmene Live Free or Die Hard, Gone in 60 seconds og Hitman. Olyphant ble født på Hawaii, men vokste opp i California. Han mottok Theatre World Awards «Outstanding Debut Performance»-prisen for sin rolle som Tim Hapgood i teaterstykket The Monogamist.
Han har hovedrollen i, The Crazies fra 2010. Han er gift med Alexis Kneif, som han møtte på college. De har tre barn sammen.
Diego Collado
Diego Collado (latinsk navn Didacus Colladus; født 1589 i Miajadas i provinsen Extremadura i Spania, død 1638) var en katolsk misjonær. Han trådte inn i dominikanerordenen i Salamanca ca. 1600, og dro til Japan i 1619. Han utgav verker både om japansk og kinesisk språk, og teologiske og kirkehistoriske verker.
Eurovision Young Musicians 2006
Eurovision Young Musicians 2006 var den 13. finalen i Eurovision Young Musicians siden oppstarten i 1982, og ble arrangert 12. mai 2006 på Rathausplatz i Wien. Arrangementet ble produsert av ORF for Den europeiske kringkastingsunionen. 2006 var det internasjonale Mozartåret, og konkurransen var derfor tilegnet Mozart.
Det var 18 deltagere, og syv ble valgt til å delta i den fjernsynsoverførte finalen. Wiener Symphoniker under ledelse av Christian Arming deltok også.
Strangeways, Here We Come
Strangeways, Here We Come er det fjerde og siste studioalbumet den britiske gruppa The Smiths ga ut. Strangeways er et fengsel i Manchester (som har fått nytt navn nå). Albumet kom på andreplass på den britiske albumlista UK Albums Chart.
Om låtene
Åpningssporet på albumet blir av mange fans sett på som en av Morrisseys beste sanger. Sangen begynner med at han introduserer seg selv som «the ghost of Troubled Joe», og forteller om sine reiser til «mystiske tiddsoner», noe som er en referanse til karakterens far. Dette hender før han begynner å tenke på ideen om å bli forelsket igjen: «Ooh, but don't mention love again, I'd hate the strain of the pain again». Morrissey går tilbake til sitt vanlige tema om mislykkede mennesker som får større framgang enn han selv: «People who are uglier than you and I they take what they need, and leave».
Slutten av sangen inneholder en subtil homoseksuell referanse, der karakteren i sangen ber en mann som er flere år eldre enn ham om å ringe: «Phone me, phone me, phone me».
Dette er forøvrig en av The Smiths' sanger hvor det ikke spilles gitar.
Den andre sangen på albumet er den gitarbaserte «I Started Something I Couldn't Finish», en singelskive som nådde 23.-plass Englands salgsliste. Morrissey synger om seksuell og sosial naivitet, og sin usikkerhet på hva han føler om personen det snakkes om.
Dette er en låt som stikker seg ut fra andre sanger av The Smiths. I den første halvdelen er instrumentet bassen i fokus, noe som er uvanlig for bandet. Den andre halvdelen inneholder Morrissey intenst spillende på et piano, sammen med en trommesolo av Mike Joyce. Denne sangen er en av de som mest tydelig viser The Smiths' innflytelse på Radiohead. Tittelen på sangen nevnes flere ganger, og Morrissey synger kyniskt om verden: «Love, peace and harmony? Very nice, oh, but maybe in the next world».
Låt nummer fire, «Girlfriend in a Coma», er en kontroversiell, men enkel låt. Denne sangen inneholder ett av Johnny Marrs beste gitarriff, og den nådde 13.-plass på Englands hitliste. Morrissey ynger i sangen om sin kjæreste som ligger i koma, og hvordan han ikke vil at det skal skje noe med henne. Litt senere synger han at det var tilfeller hvor han kunne ha myrdet eller kvelt henne, men både myrde og kvele står i anførselstegn i teksten i coveret.
«Stop Me If You Think You've Heard This One Before» er en klassisk The Smiths-låt, både tekstmessig og musikkmessig. Det var planlagt at sangen skulle bli gitt ut som singel i England, men dette skjedde ikke på grunn av ordene "mass murder". Ikke lenge før hadde 17 mennesker blitt drept i Hungerfordmassakren; «And the pain was enough to make a shy, bald, buddhist reflect and plan a mass murder».
De to første minuttene av sangen er en pianosolo akkompagnert av bakgrunnsrop fra en folkemasse. Lyden er hentet fra et lydeffektalbum BBC lagde. Sangen handler om ensomhet: «Last night I felt, real arms around me, no hope, no harm, just another false alarm.» Sangen ble sluppet som singel, og kom på 30.-plass på den engelske salgslista.
«Unhappy Birthday» blir av mange fans sett på som ett av bandets dårligere låter, med en uinteressant tekst akkompagnert av musikk som ikke passer til den. I sangen synger Morrissey om sin avsky mot en ikke-navngitt person, og at han ikke skulle bli lei seg om det skjedde noe alvorlig med personen.
Mange mener dette er den verste sangen The Smiths har laget, med dårlig tekst og dårlig musikk. Den blir gjerne brukt som bevis på de interne stridighetene mellom Morrissey og Johnny Marr.
Albumet avsluttes med sangen «I Won't Share You», en enkel og melodisk låt som bare inneholder sang, bass og en autoharpe. Teksten inneholder en beklagelse over livets «syke og onde» natur, sammen med Morrisseys selvinnsikt («with the drive and the dreams inside / this is my time»). Låten går tekstmessig sammen med bandets karriere, og er en passende avslutning på bandets siste studioalbum.
Liljecronas hjem
Liljecronas hjem er en svensk roman av Selma Lagerlöf fra 1911.
Handling
På bunnen av den uttørkede Svartsjön ligger Lövdala prestegård med sine staller og uthus. Der bor den godhjertede pastor Lyselius og hans vakre datter. Hit kommer den onde stemoren en vakker dag med sine matkunster som lokkemiddel, men avslører snart sitt sanne jeg. Ikke får hun nok av å plage tjenestefolket sitt og spesielt prestedatteren ligger uavlatelig ille til. Vi får følge frøken Maja Lisa gjennomgå plager og elendighet når hun stadig får nye, tyngende oppgaver lagt på sine spede aksler. Ved hennes side står den klarøyde lille jenten last og brast, aldri redd for å si sitt hjertes mening eller forsvare rettferdigheten når det gjelder. Tidene er harde når stemoren får styre på Lövdala, presten selv undertrykker sin vanligvis hyggelige personlighet og blir i stedet en marionett som vender seg mot dem han holder mest av.
The Gates of Eden
The Gates of Eden er en amerikansk stumfilm fra 1916, regissert av John H. Collins.
Handling
Evelyn og kjæresten William Bard ryster samfunnet de bor i, en dag når de kunngjør at de ønsker å gifte seg og få barn.
Resten av samfunnet driver deretter paret ut av byen. Men kort tid før hun skal reise føder Evelyn en datter, som får navnet Eve. Men kort tid etter dør imidlertid Evelyn, og William blir informert om at datteren deres Eve også har dødd. William forlater deretter byen. Men han lover å ta hevn på samfunnet, som han gir skylden for tapet av hele familien hans.
Tyrkia under VM i friidrett 2019
Tyrkia deltok under VM i friidrett 2019 (utendørs) fra 27. september til 6. oktober 2019 i Doha i Qatar.
Dicheirus
Dicheirus er en slekt av billene i delgruppen (underfamilien) markløpere (Harpalinae) i familiegruppen løpebiller.
Utseende
Middelsstore (ca. 10 millimeter), avlange, brunrøde til brunsvarte løpebiller. Oversiden er nokså tett kledt med oppstående hår.
Utbredelse
Slekten er utbredt i det vestlige Nord-Amerika, alle artene forekommer i California.