cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Johannes I Tzimiskes
Veien til keisertronen
Da keiser Romanos II døde i 963 oppfordret Tzimiskes sin onkel til å ta seg utrope til keiser. Etter å ha hjulpet Nikeforos til tronen fortsatte Tzimiskes i ledelsen av det militære forsvaret mot øst. Han ble imidlertid kalt tilbake til Konstantinopel og fratatt sin stilling som følge av en konspirasjon. Etter en tid klarte han å alliere seg med – eller sjarmere – Nikeforos kone Teofano (som var enke etter den tidligere keiseren Romanos II) og hun fikk overbevist keiseren om at Tzimiskes måtte få tilbake sine rettigheter. Sammen med flere andre ledende generaler, blant andre Mikael Bourtzes og Leo Balantes, gjennomførte de et attentat og drepte Nikeforos i 969.
Tiden som keiser
Etter at han ble kronet til keiser i desember 969 sendte Johannes sin svoger Bardas Skleros for å slå ned et opprør iverksatt av Bardas Fokas den yngre, keiserens egen fetter. For å befeste sin stilling giftet han seg med Theodora, datter av tidligere keiser Konstantin VII. Han fortsatte sine kriger mot Kievriket og utkjempet i 970-971 flere slag i området ved Nedre Donau hvor khan (tsar) Boris II av Bulgaria ble tatt til fange. Han beseiret til slutt også storfyrst Svjatoslav I av Kiev og fikk en fredsavtale med ham. Han kom tilbake til Konstantinopel i triumfferd og som symbolhandling erklærte han Bulgaria som annektert og fratok Boris II sine titler og utnevnte ham i stedet til magistros i Østromerriket. Hna sikret dessuten den nordlige grensen ved å tvangsflytte kolonier av paulisianske bogomiler nordover fordi han også mistenkte dem for å sympatisere med imperiets muslimske naboer i øst. (Bogomilene var på dette tidspunkt asketiske kristne, men de som ennå var igjen på 1400-tallet konverterte faktisk til islam.)
Gruppe for inkluderende velferd
Gruppe for inkluderende velferd (GIV) var en forskningsgruppe som studerte fattigdom, sosial eksklusjon og konsekvensene av tiltak rettet mot disse prosessene. GIV ble i 2003 etablert som et seksårig forskningsprogram finansiert av velferdsforskningsprogrammet til Norges forskningsråd og Høgskolen i Oslo (HiO). Siden fikk gruppen en rekke større og mindre prosjekter og oppdrag. GIV var lokalisert ved HiO, nå OsloMet, Avdeling for samfunnsfag, forskningsenheten Sosialforsk.
Johannes I Tzimiskes
Tiden som keiser
I 972 slo Tzimiskes til mot abbasidekalifatet igjen ved en invasjon i det øvre Mesopotamia. Tre år senere invaderte han de muslimske områdene igjen og tok kontroll over en rekke sentrale byer i Midtøsten, blant andre Emesa (det nåværende Homs i Syria), Baalbek (i nåværende Libanon), Damaskus, Tiberias (i nåværende Israel), Nasaret, Caesaria, Sidon og Libanon (i nåværende Libanon). De klarte imidlertid ikke å innta Jerusalem.
Død
Johannes Tzimiskes døde plutselig i 976 etter dette andre felttoget mot abbasidene. Han ble gravlagt i Arslan Hane-kirken i Konstantinopel som han selv hadde gjenoppbygd. Flere kilder har hevdet at han ble forgiftet av sin kammerherre Basileios Lekapenos (angivelig en illegitim sønn av den tidligere keiser Romanos I) for å hindre keiseren i å frata ham sine landeiendommer. Historikeren John Julius Norwich hevder imidlertid at dødsfallet skyldtes en av de svært vanlige sykdommene på den tiden, tyfus, malaria eller dysenteri. Tzimiskes døde barnløs og ble etterfulgt av sin myndling og nevø Basilios II som hadde vært medkeiser siden 960.
Gruppe for inkluderende velferd
Gruppen hadde som mål:
GIV hadde forskningsfokus på sosial inklusjon og eksklusjon i bred forstand. I forskningen til GIV forstås sosial inklusjon som mer enn deltakelse i lønnet arbeid. Økt kunnskap om utsatte gruppers deltakelse på andre arenaer er viktig for en mer helhetlig og effektiv inklusjons-politikk. GIV har gjennom programperioden levert viktige bidrag til forståelse av fattigdom og sosial eksklusjon i Norge gjennom dynamiske analyser og forsøk med implementering og effektevaluering av tiltak.
Prosjekter
Ved utgangen av prosjektperioden hadde GIV nærmere 30 prosjekter. Blant gruppens større prosjekter kan nevnes:
Nasjonale og internasjonale nettverk
GIV deltok i flere forskningsnettverk: PreSenter – forskningssenter innen sykefravær, inkludering og arbeidsrettet rehabilitering; Research Strand 7 in Nordic Centre of Excellence: Reassessing the Nordic Welfare Model; og Group of experts in gender equality, social inclusion, health care and long term care (EGGSI).
Sammensetning
Det var et titalls heltidsforskere ansatt ved GIV, i tillegg til en administrativ koordinator og forskere som hadde mindre stillingsbrøker knyttet til gruppen. GIV var tverrfaglig sammensatt: forskerne hadde sin bakgrunn i fagene sosialt arbeid, sosiologi, statsvitenskap, sosialantropologi, psykologi og kulturvitenskap.
Hinode
Hinode (日の出町 Hinode-machi) er by i distriktet Nishitama, Tokyo, Japan. I 2005 hadde byen 16 023 innbyggere, et areal på 28,08 km², og en befolkningstetthet på 570,6/km². Hinode ble grunnlagt i 1955 ved ei sammenslåing av landsbyene Hirai og Ōguno, og i 1974 fikk den bystatus. Viktige næringsveier i Hinode er skogbruk og produksjon av tømmer hvor de viktigste tresortene er solsypress og kryptomeria. Byen er også Japans største produsent av kister med om lag 200 000 per år. Viktige attraksjoner i Hinode er Hinodefjellet, de varme kildene og lokale jordbruksprodukter som selges i Hinode Kanyō no Sato.
The Divine Wings of Tragedy
The Divine Wings of Tragedy er det tredje albumet til det amerikanske progmetallbandet Symphony X. Det ble utgitt i 1997, og blir ansett som bandets gjennombruddsalbum.
This Year’s Model
This Year's Model er et album fra 1978 av den britiske sangeren Elvis Costello. Det var hans andre album, og det første med gruppa The Attractions. I 2003 kom albumet på 98.-plass på musikkmagasinet Rolling Stones liste over «Tidenes 500 beste album».
Albumet ble utgitt i en rekke ulike varianter i forskjellige geografiske områder, med ulikt bilde på cover og med varierende sporliste. F.eks. finnes Watching the Detectives på den skandinaviske utgaven.
Nikeforos II
Nikeforos II Fokas (gresk: Νικηφόρος Β Φωκᾶς), født 912 eller 913, død 11. desember 969, var bysantinsk keiser fra 963 til 969. Hans store militære bragder bidro til oppblomstringen av Det bysantinske riket i løpet av det 10. århundre.
Familiebakgrunn
Nikeforos Fokas ble født ca 912 og tilhørte den aristokratiske Fokas-familien fra Kappadokia som hadde fostret flere fremstående generaler, inkludert Nikeforos' far Bardas Fokas, hans bror Leo Fokas, og hans bestefar Nikeforos Fokas den eldre, som alle hadde fungert som øverstkommanderende for hæren. Hans mor, hvis navn er ukjent, var fra en annen betydningsfull anatolisk familie, maleinos-familien.
Erobringen av Kreta
Han ble umiddelbart sendt mot østgrensen med en stor og velutstyrt hær. Under felttoget fra 962 til 965 gjenerobret han byen Kilikia som det muslimske kalifatet hadde holdt i over to hundre år. Han marsjerte videre og sammen med sin nevø Johannes I Tzimiskes inntok han byen Aleppo i Syria. De skaffet seg der et formidabelt krigsbytte, en mengde sølv og andre verdier og også kappen til Døperen Johannes som var en stor relikvie, men de gjorde ingen permanent erobring av byen.
Nikeforos hadde giftet seg tidlig, angivelig med en kvinne ved navn Stefania. De hadde en sønn, Bardas, som døde tidlig. Hans kone døde også før han steg i gradene for alvor, og den dypt religiøse Nikeforos sverget at han skulle leve resten av sitt liv i avholdenhet, noe som skulle skape visse problemer etter hvert.
Veien til keisertronen
Sterke krefter ønsket imidlertid å begrense hennes makt, først og fremst den fremtredende statstjenestemannen, evnukken Josef Bringas, som hadde vært en sentral rådgiver for Romanos II. Ifølge samtidige kilder ønsket han å beholde makten i egne hender. Han prøvde også å redusere Nikeforos’ innflytelse. Nikeforos var imidlertid blitt kjent som en seierrik hærfører med støtte fra de militære og hadde også beholdt sterke bånd til aristokratiet. Josef fryktet derfor at han ville ta sikte mot keisertronen og han intrigerte derfor heftig, noe som slo tilbake mot ham selv. På oppfordring fra den unge og fremgangsrike Johannes Tzimiskes, nevøen til Nikeforos, gikk Nikeforos i forhandlinger med regenten Theofano.
Med hjelp av Theofano og patriark Polyevktus fikk Nikeforos kommandoen over de østlige militære styrker, han ble utropt til keiser av dem den 2. juli 963 og han paraderte i Konstantinopel hvor hans partisaner hadde styrtet hans fiende Josef Bringas. Takket være sin militære suksess ble han kronet ved siden av Romanos’ to unge sønner, og på tross av motstand fra patriarken giftet han seg med Theofano.
Senere krigføring
Nikeforos II Fokas utkjempet mange kriger gjennom hele sin regjeringstid. Hans første krig som keiser ble utkjempet mot hamdanidedynastiet i emiratet Aleppo mellom 961 og 962. Hans mål var ikke å erobre emiratet, men å markere sin rolle som en regional makt - byen Aleppo ble grundig plyndret og dets styrker ødelagt, men dets territorier ble ikke annektert. Fra 964 til 966 ledet han en hær på 40.000 mann som erobret Kilikia og gjennomførte raid i Mesopotamia og Syria. I 968 gjennomførte Nikeforos et angrep som nådde byen Tripoli i Libanon og erobret flere befestninger underveis. Målet hans var å avskjære Antiokia fra sine allierte. Byen var uten hell forsøkt inntatt ved beleiring to ganger, i 966 og 968. Nikeforos besluttet nå å legge en styrke på 1500 mann i et fort i Baghras som ligger på veien mellom Antiokia og Alexandretta. Sjefen for styrken, patrikios Mikael Bourtzez, trosset keiserens ordre og inntok likevel Antiokia i et overraskelsesangrep støttet av soldater fra stratopedarken Petros Fokas. Bourtzes ble refset for sin ulydighet og sluttet seg senere til komplottet som drepte Nikeforos.
På imperiets nordgrense startet Nikeforos en krig mot bulgarerne som Bysants måtte betale tributt til. Nikeforos nektet å betale, og bestakk storfyrst Svjatoslav I av Kiev for at han skulle gå til angrep på Bulgaria. Russerne viste såpass styrke mot Bulgaria at Nikeforos igjen allierte seg med bulgarerne for å hindre videre russisk fremmarsj.
Nikephoros II hadde mindre lykke med seg i sin krigføring vestover. Han nektet å betale tributt til Fatimidekalifatet som styrte mesteparten av Nord-Afrika og Sicilia. Han sendte også en militær styrke mot Sicilia under ledelse av sin (uekte) fetter Manuel Fokas, sønn av den gamle generalen Leo Fokas den eldre, i 964-965. Dette felttoget ble mislykket, og Nikeforos måtte slutte fred med fatimidene for å konsentrere kreftene om deres felles fiende, keiser Otto I som nå styrket sitt tysk-romerske keiserrike etter at han ble kronet til keiser av pave Johannes XII i 962. Otto hadde innledet angrep mot bysantinske besittelser i Italia, og Nikeforos forsøkte å vinne tilbake sine posisjoner. Etter noen innledende seire ble hans styrker imidlertid drevet tilbake til sørkysten av Italia.
Forholdet til Det tysk-romerske rike
Det anspente forholdet mellom det østlige og det vestlige Romerriket ble beskrevet av biskop Liutprand av Cremona i hans bok Relatio de legatione Constantinopolitana. Otto hadde drømt om en dynastisk forening av de to romerske rikene og hadde tilbudt Nikeforos ekteskap med sin egen niese Hedwig. Han mislikte sterk at hans tilbud ble avvist, og i 968 sendte han et diplomatisk sendelag til Konstantinopel ledet av biskop Liutprand. Krigeren Nikeforos var ikke diplomatisk anlagt, og han likte slett ikke den glatt-tungede Liutprand. Liutprand fikk meget slett behandling, måtte vente lenge på audiens hos keiseren og ble dessuten holdt tilbake da han ville reise hjem. Han fikk dessuten en meget strabasiøs hjemtur.
Innenrikspolitikken
Nikeforos brukte mye penger på hæren og krigføringen, og ble tvunget til å spare på andre områder. Han skar ned på utgiftene til domstolene og presteskapets immunitet. Han stanset også byggingen av nye klostre. Hans tunge skatter gjorde ham upopulær i folket og medførte flere opprør. Han ble til slutt forlatt av sin kone som konspirerte med sin elsker Johannes Tzimiskes, som var Nikeforos’ nevø. Konspirasjonen førte til et attentat ledet av Johannes, og hvor Nikeforos ble drept i sitt sovekammer i 969.
Nikeforos var en dypt religiøs mann, og han bisto sin venn, munken Athanasios med å grunnlegge klosteret Great Lavra i Athos i Maledonia.
Attentatet mot Nikeforos
Da populariteten hans sank tok hans kone Johannes Tzimiskes som sin elsker og de la planer for å for å ta livet av Nikeforos. Etter hvert omfattet også konspirasjonen Mikael Bourtzes (den vanærede kommandanten som inntok Antiokia noen måneder tidligere) og hans tjener Theodoros, Leo Balantes og Leo Pediasimos. De sammensvorne klarte å snike seg inn i palasset og tok seg inn i keiserens sovekammer der de drepte ham. Ifølge den samtidige historikeren Leo the Deacon ble liket først mishandlet, deretter kastet ut av vinduet. Senere ble Nikeforos gravlagt i De hellige apostlers kirke i en av marmorsarkofagene som Konstantin den store hadde fått laget seks hundrå tidligere. På en innskrift ved graven hans skal det angivelig ha stått «Du beseiret alle, bortsett fra en kvinne.» (Ώ πλην γυναικός τα δ 'άλλα Νικηφόρος). Historikeren John Julius Norwich bemerker at han nok hadde fortjent et bedre endelikt.
I løpet av de siste tiårene på 900-tallet forsøkte Fokas-familien flere ganger å overta keisertronen. De lyktes nesten da Nikeforos’ nevø Bardas Fokas den yngre gjorde opprør mot keiser Basilios II. Opprøret stoppet opp da Bardas døde, sannsynligvis av hjertesvikt.
Forfatteren Nikeforos
Nokeforos forfattet en bevart avhandling om militær taktikk, kjent som «Praecepta Militaria» med verdifull informasjon om datidens krigføring. Han skrev (muligens) også en mindre kjent bok «Om gjennombrudd» (engelsk: «Om Skirmishing») som beskrev geriljalignende militær taktikk mot en overlegen invasjonsstyrke. Det er trolig at det ikke var keiseren selv som skrev den, men at den ble skrevet til ham av en av de militære lederne, kanskje Leo Fokas.
Samtidige beskrivelser
Biskop Liutprand av Cremona, som må betraktes som en svært partisk og kritisk kilde, beskrev Nikeforos slik: «Et monster av en mann, en pygme, storhodet med små øyne, avskyelig kort og tykt, grålig skjegg…» og så videre. Liutprands beskrivelse av Nikeforos som nærmest et avskyelig misfoster er tydelig preget av den elendige behandlingen han og hans delegasjon fikk under sitt besøk i Konstantinopel.
Mens Liutprand beskriver keiserens hår som «stritt» sier den mer nøytrale kilden Leo the Deacon at det var svart med «stramme krøller» og uvanlig langt.
Familie
I sitt første ekteskap med en ikke navngitt kvinne av Maleinos-familien hadde Nikeforos en sønn:
Dayton
Dayton kan vise til:
USA
Dayton Robinson, California
Hater (album)
Hater er det selvtitulerte debutalbumet til Hater, utgitt i 1993. Albumet klarte seg ikke så bra kommersielt og det ble tolv år til neste studioalbum ville bli gitt ut. Dette er det første albumet der Ben Shepherd synger i alle sangene.
Sataniske vers (roman)
Sataniske vers (engelsk: The Satanic Verses) er en roman av den indisk-engelske forfatteren Salman Rushdie. Da boka ble utgitt i 1988, skapte den mye oppstyr, spesielt i den muslimske verden, da mange muslimer anså bokas innhold for blasfemisk, ettersom Rushdie i et kapittel henviser til en apokryf muslimsk legende, der profeten Muhammed i et svakt øyeblikk anerkjenner andre guddommer enn Allah. India var det første landet som helt bannlyste boka, og andre land fulgte så etter.
Etter boken ble utgitt ble flere bokhandlere angrepet som en reaksjon på utgivelsen.
Forlagssjef William Nygaard i Aschehoug forlag - som hadde utgitt boken - ble utsatt for et attentat i 1993. Han ble truffet av tre skudd, men overlevde.
Handling
Historien følger om indere, Gibreel Farishta og Saladin Chamcha, som flyr fra India til England. Flyet sprenges av terrorister og styrter i Den engelske kanal, men de to inderne overlever på magisk vis. Mystiske ting begynner å skje. Den ene omvandles til en engel, og den andre får utseendet og lukten til Djevelen. I et av kapitlene drømmer engelen om muslimens profet, Muhammed. Han drømmer at Muhammed godtar at det finnes flere guder enn Allah. Både Gibreel Farishta og Saladin Chamcha er skuespillere med indisk-muslimsk bakgrunn. Farishta er en Bollywood-stjerne som spesialiserer seg på å spille forskjellige hinduistiske guder. Chamcha er en emigrant som har brutt med sin indiske identitet, og arbeider som voiceover-artist i England.
Begge karakterene sliter med å fortsette livet etter kapringen av flyet de satt i. Farishta oppdager kjærligheten, sammen den engelske fjellklatreren Allie Cone. Men forholdet deres blir snart overskygget av hans psykiske lidelse. Chamcha, som mirakuløst har gjenvunnet sin menneskelige form, ønsker å ta hevn på Farishta for å ha forlatt ham etter deres fall fra det kaprede flyet. Han ødelegger derfor Farishtas forhold til Allie. Både Chamcha og Farishta vender etter hvert tilbake til India. Farishta kaster Allie av et høyhus i et annet utbrudd av kraftig sjalusi, og begår deretter selvmord. Chamcha har i mellomtiden forsonet seg med sin fremmedgjorte far og sin egen indiske identitet, og bestemmer seg for å bli værende i India.
Jaysuma Saidy Ndure
Jaysuma «Jays» Saidy Ndure (født 1. januar 1984 i Bakau, Gambia) er en gambisk-norsk friidrettsutøver. Han har vært norsk statsborger siden 2006, og er siden norsk og nordisk rekordholder på både 100 meter og 200 meter. Han er medlem av IL i BUL. Han ble den første nordmannen som løp 100 meter på under 10 sekunder, i et stevne i Lausanne 30. juni 2011.
Bakgrunn
Ndure er født i Bakau, og vokste opp i Gambia. Han flyttet til Norge som 18-åring, i 2002. Ndure ble norsk statsborger i 2006. Han har vært sponset av Den internasjonale olympiske komité som en del av et utviklingsprogram. Han er bosatt på Blystadlia i Rælingen, utenfor Oslo.
Han drev hovedsakelig med basketball og volleyball på high school i Gambia, og var innom landslaget i volleyball, men prøvde seg også på sprint. Han slo kameraten sin på 100 meter, men fordi kameraten da ble sint valgte Ndure å heller løpe 200 meter, for å bevare vennskapet. I juni 2001 deltok han i det vestafrikanske mesterskapet i friidrett, og vant 200 meter der med ny gambisk rekord på 21,27 sekunder. Til tross for dette begynte han ikke å trene aktivt og satse på sprint, men ville heller spille basketball og volleyball.
Han flyttet til Oslo i 2002, og gjenopptok friidretten. Han begynte å trene i IL i BUL, med Olav Magne Tveitå som trener. Tveitå er fortsatt Ndures trener. Han ble etter hvert sammen med tidligere 400 meterløper Heidi Trollsås, som også var hans manager fram til 2008, da han signerte avtale med svenske Daniel Westfeldt som manager. Han signerte også en 5-årsavtale avtale med Nike i 2008.
I 2016 ble Ndure dømt til 75 dagers fengsel for vold mot ekssamboeren sin. Dommen ble anket til lagmannsretten som endret straffen til 30 dagers ubetinget fengsel.
2002
Ndure begynte å konkurrere mer aktivt i 2002, etter flyttingen til Norge, og konkurrerte også internasjonalt. Han deltok på 200 meter i junior-VM i friidrett 2002 på Jamaica, men ble slått ut i innledningsheatet, med 5.-plass i sitt heat, der han løp på 21,53 sekunder. En uke senere deltok han i Samveldelekene 2002 i Manchester i England, og satte ny gambisk rekord i innledningsheatet med 21,25 sekunder. I kvartfinalen forbedret han denne rekorden til 21,20 sekunder, men ble likevel slått ut, med 15. beste tid sammenlagt i kvartfinalene.
Han løp 100 meter på 10,66 i et stevne i Drammen i august.
2003
I 2003 hadde Ndure fortsatt framgang, men fikk ikke sitt internasjonale gjennombrudd. Han løp sin første 400 meter i mai, i et stevne i Oslo, og satte da personlig rekord på 48,76 sekunder. I juli satte han sin første gambiske rekord på 100 meter, med tiden 10,52 i Gøteborg, og slo dermed Lamin Sanyangs tidligere rekord, satt i 2001. Dagen etter satte han også ny gambisk rekord på 200 meter, med 21,18 sekunder.
I juniorafrikamesterskapet i friidrett 2003 fikk han gull på 200 meter og bronse på 100 meter, bak hhv. Emmanuel Ngom Priso og Peter Emelize. Her løp han på 21,23 og 10,59 sekunder, men hadde for mye medvind til at disse er offisielle rekorder. Han deltok også i VM i friidrett 2003, kun 19 år gammel, men ble slått ut i innledningsheatet på 200 meter med 21,42 sekunder. Han kom på 6.-plass av de 7 deltakerne i sitt heat.
2004
Innendørs satte Ndure personlig rekord på 6,77 sekunder på 60 meter i Gøteborg i februar, og han kom på 2.-plass på 60 meter i NM i friidrett innendørs 2004, bak Martin Rypdal. Han brøt 21-sekundersgrensen på 200 meter i mai, og løp på 20,69 i et stevne i Szombathely, og slo med det sin egen gambiske rekord på distansen. I samme stevne forbedret han også den gambiske rekorden på 100 meter to ganger, først til 10,46, deretter til 10,37. I Afrikamesterskapet i friidrett 2004 kom han på 3.-plass, bak Olusoji Fasuba og Idrissa Sanou, med tiden 10,43. Dette var Gambias tredje medalje i afrikamesterskapet i friidrett - de to foregående ble vunnet i 1996. Han deltok også på 200 meter, og kom der på 6.-plass i finalen, med 21,19 sekunder.
Under forberedelsene til OL satte han ny gambisk rekord på 100 meter i Malmø, med 10,29, deretter senket han denne rekorden til 10,27 på Lillehammer.
I OL i Athen 2004 var Ndure flaggbærer for Gambia under åpningsseremonien. Gambia stilte med kun to utøvere i dette OL; Ndure og Adama Njie. Han ble slått ut i mellomheatene på både 100 m og 200 m, etter å ha satt ny gambisk rekord med 10,26 i forsøksheatet på 100 m, og kom på 3.-plass i sitt heat, bak Francis Obikwelu og Ronald Pognon. I kvartfinalen løp han på 10,39, og gikk ikke videre til semifinalen. På 200 meter gikk de fire beste fra hvert innledningsheat videre, samt de fire neste utøverne med best tid, og Ndure kom på 5.-plass i sitt heat, med tiden 20,78, og gikk videre på tid. Han kom på 6.-plass i sitt kvartfinaleheat, og gikk ikke videre i konkurransen.
2005 - norgesmester innendørs
I februar 2005 vant han 60 meter i NM i friidrett innendørs 2005, foran Martin Rypdal og Kjetil Falkegård.
Han sesongdebuterte utendørs i Florø 4. juni, med 100 meter på 10,53 og 200 meter på 21,14. I Warszawa i juni satte han ny gambisk rekord på 200 meter, med 20,57, og han løp 100 meter på 10,31 i samme stevne. Han løp også 100 meter på 10,18 i juli, men dette var med 3,7 m/s medvind og tiden teller ikke offisielt.
I august deltok Ndure i friidretts-VM i Helsingfors for Gambia. På 200 m ble han nr 5 i sitt semifinaleheat med tiden 20,75. Han var 7 hundredels sekund fra en finaleplass. En uke etter VM vant han et stevne i Malmø, der han igjen forbedret sin gambiske rekord på 200 meter, til 20,51 sekunder.
2006 - norsk statsborgerskap
Han deltok i Samveldelekene 2006 i Melbourne, men ble slått ut i semifinalen på 200 meter der. Han kom på femteplass i sin semifinale med tiden 20,70, og var kun 0,04 sekunder bak Uchenna Emedolu som tok den siste finaleplassen i dette heatet. Etter Samveldelekene konkurrerte han ikke før i slutten av april, da han løp 200 meter på 20,89 i Dakar, og han løp på 20,59 i Super Grand Prix i Doha.
Den 2. juli senket han den gambiske rekorden på 100 metet til 10,27, med 0,5 sekunders medvind, i Gøteborg. Han valgte å ikke delta i Afrikamesterskapet i friidrett 2006. I verdensfinalen i Stuttgart 2006 løp han inn til 6.-plass og ny personlig rekord og gambisk rekord, med 20,47. Totalt endte han på 5.-plass i World Athletics Tour i 2006.
I desember 2006 fikk Ndure norsk statsborgerskap. Likevel kunne han ikke representere Norge i internasjonale mesterskap fordi det gambiske friidrettsforbundet ikke godkjente at han representerte Norge og gav ham karantene på ett til tre år.
2007 - norsk rekord
Ndure sesongdebuterte i Super Grand Prix i Doha i mai, der han løp 200 meter på 20,62 sekunder. I Malmø i begynnelsen av juli satte han personlig rekord på 200 meter, med 20,45. Senere i juli satte han personlig rekord på både 100 og 200 meter i et stevne i Tallinn, med 10,10 sekunder på 100 meter og 20,25 sekunder på 200 meter.
Den 7. august 2007 satte Ndure ny norsk og nordisk rekord på 100 meter da han løp på 10,07 i DN Galan i Stockholm – ett hundredels sekund raskere enn Geir Moens gamle rekord. I sitt første NM vant han gull både på 100 m og 200 m og fikk også kongepokalen for sin seier på 100 m. I tillegg fikk IL i BUL sølv på 1000 meter stafett, bak IL Gular.
Den 14. august 2007 ble det kjent at Ndure avla positiv prøve på cannabis i et stevne i Luzern 28. juni. Saken ble henlagt i Norge av Antidoping Norge. IAAF med henvisning til sine regler og retningslinjer gav Ndure en advarsel. Han nektet for å ha røykt cannabis, og forklarte at han fikk i seg rusmiddelet gjennom ufiltrert te, som han ikke kjente til inneholdt cannabis.
8. september 2007 løp han sin første A-finale i Golden League, og løp inn til en 2.-plass i møte med flere VM-finalister fra VM i Osaka. Samme dag ble det kjent at Norge og Gambia er enige om at Ndure kan representere Norge. 16. september 2007 vant han sin første A-finale i Golden League. Han løp inn til tiden 10,14 sekunder i Berlin og slo briten Marlon Devonish med en hundredel. Den 9. september tangerte han sin norske rekord i et stevne i Rieti, Italia. Senere samme måned, 22. september, senket han rekorden med ett hundredel til 10,06 sekunder, i IAAF World Athletics Final i Stuttgart. Dagen etter løp Ndure inn til ny norsk rekord på 200 meter i samme stevne, og slo Geir Moens 11 år gamle rekord. Med tiden 19,89 var han første nordmann under 20 sekunder. Tiden ville holdt til sølv i VM i Osaka 2007, og er den 5. beste tiden som ble oppnådd i 2007. Han kom på 2.-plass i Memorial Van Damme, og vant med det sitt første Golden League-stevne.
2008 - ny norsk rekord
Sesongen startet godt med norsk rekord i et løp i Doha i Qatar allerede 9. mai. 10,01 på 100 meter med 1,4 m/s vind i ryggen. Sesongen ble ikke som forventet, men preget av muskelskade i et lår. Imidlertid vant han 100 meter i NM i friidrett 2008, foran Henrik Johnsen og Christian Settemsli Mogstad, og vant kongepokalen for sin prestasjon.
2009 - VM i Berlin
Ndure satte personlig rekord på 400 meter i San Diego i april, med 48,71 sekunder, og han satte personlig rekord på 300 meter med 33,76 sekunder i Åpningsstevnet på Bislett i Oslo 19. mai. Han ble tatt ut til VM i friidrett 2009 i Berlin, der han løp både 100 og 200 meter. På 100 meter nådde han semifinalen, etter 10,16 i kvartfinalen, men ble slått ut i semifinalen. På 200 meter stilte han ikke til start på grunn av skade i kneet.
2010 - EM-finaler og norsk rekord
I EM i friidrett 2010 i Barcelona ble Ndure nummer 6 på 100 meter og nummer 5 på 200 meter etter å ha vært blant medaljefavorittene i begge øvelsene. Han fikk to gull i NM i friidrett 2010 - på 200 meter individuelt og på 4 x 100 meter stafett sammen med IL i BUL.
29. august løp Ndure 100 meter på 10,00 sekunder i Rieti i Italia, og senket sin to år gamle norske og nordiske rekord med ett hundredel. Han ble nummer syv i et felt der Nesta Carter fra Jamaica vant på 9,78 og europamester Christophe Lemaitre satte ny fransk rekord med 9,97 på fjerdeplass. Tiden gir delt syvendeplass på listen over tidenes raskeste europeere.
Han fikk én 3.-plass i Diamond League 2010, i British Grand Prix, og kom med det på delt 9.-plass på 200 meter sammenlagt, med ett poeng.
2011 - under 10 sekunder
I oppkjøringen til sesongen 2011 innledet Ndure samarbeid med den amerikanske treneren John Smith. Den 30. juni 2011 brøt han, som første nordmann, 10-sekundersgrensen på 100 meter. Han løp på 9,99 i et stevne i Lausanne, og endte på femteplass. Asafa Powell vant løpet, på 9,78.
Han sikret Norge 12 poeng i Lag-EM i friidrett 2011 i tyrkiske Izmir, da han vant 100 meter på tiden 10,19. Norge deltok her i First league. Han vant også 200 meter, og Norge rykket opp til Super League etter at laget kom på 3.-plass sammenlagt. Han vant 100 meter i NM i friidrett 2011, med tiden 10,29, og fikk også gull på 1000 meter stafett.
I VM i friidrett 2011 i Daegu deltok han både på 100 og 200 meter. Han kvalifiserte han seg til semifinalen på 100 meter, men ble slått ut i semifinalen, med tiden 10,21. På 200 meter løp han inn til andreplass i sitt semifinaleheat, bak Usain Bolt, og ble med det kvalifisert til finalen. I finalen løp han på 19,95 sekunder, som var sesongbestenotering for hans del, og kom på 4.-plass.
I Diamond League 2011 fikk han til sammen 5 poeng, og kom med det på 3.-plass i sammendraget på 200 meter. Han kom på 2.-plass både i Prefontaine Classic i Eugene og i Bislett Games i Oslo denne sesongen.
Etter sine gode resultater i 2011 ble han kåret til «Årets Navn i norsk friidrett» av Friidrettens venner.
2012 - EM-medalje
Ndure tok bronsemedalje i EM i Helsingfors 28. juni 2012 med tiden 10,17. I NM i friidrett 2012 tok han gull på 200 meter, med tiden 20,91.
Han deltok i sommer-OL 2012 i august. I kvalifiseringsheatet sitt på 200 meter løp han på 20,42, som holdt til fjerdeplass i dette heatet, men tiden var ikke god nok til at han gikk videre i mesterskapet.
Han endte med ett Diamond League-poeng i 2012, etter en 3.-plass på 200 meter i Doha i mai, der han løp på 20,34 sekunder.
2013 - VM i Moskva
Ndure deltok på 60 meter i EM i friidrett innendørs 2013 i Göteborg. Her løp han på 6,65 i kvalifiseringsheatet, som var sjette raskeste tid. I semifinalen løp han inn til 6,59, som var tredje raskest av alle. I finalen fikk han tiden 6,61, som hold til 4.-plass, 9 hundredeler bak italienske Michael Tumi som fikk bronsemedaljen. Jimmy Vicaut vant dette løpet med tiden 6,48.
I Bislett Games i juni kom han på 2.-plass, kun slått av Usain Bolt, og fikk tiden 20,36. Han deltok også i Lag-EM i friidrett 2013 i Gateshead, der han fikk to pallplasseringer; han kom på 2.-plass på 100 meter, bak Jimmy Vicaut, og fikk samme plass på 200 meter, bak Christophe Lemaitre. Med disse to resultatene sikret han Norge 22 poeng, men dette holdt ikke til at Norge beholdt plassen i Super league. Ndure var norsk lagkaptein i dette europamesterskapet.
Den 4. juli løp han inn til 3.-plass i Diamond League-stevnet Athletissima i Lausanne, med tiden 20,40.
I Windsprint-stevnet i Sundsvall 28. juli løp han 100 meter på 9,95, som er den raskeste 100 meter som er løpt av en nordmann noensinne. Imidlertid var det for mye medvind (3,0 m/s) til at tiden teller som norsk rekord. I samme stevne løp han også 200 meter på 20,12 sekunder.
2014
Ndure sesongåpnet innendørs i Flanders Indoor Meeting i Gent i Belgia, der han vant 60 meter på tiden 6,65. Den 15. februar deltok han også i Florø Indoor, der han kom på 2.-plass på 60 meter med tiden 6,65, som var samme tid som Dariusz Kuć, som vant løpet. Han satte norsk rekord på 100 meter med tiden 10,19 sekunder.
Han fortalte i april at han slet med vond rygg, de samme problemene som gjorde at han ikke løp 100 meter i VM i friidrett 2013. Han stilte til start som eneste nordmann i Diamond League-stevnet i Doha 9. mai, der han løp sin første 200 meter for sesongen, der han løp inn til 4.-plass med tiden 20,43. Senere i mai fikk han beskjed om at han er kvalifisert til EM i friidrett 2014.
I Florø Grand Prix i juni løp han 100 meter på 9,92 i innledningsheatet, men for sterk medvind gjorde at dette ikke telte som ny norsk rekord. I finalen vant han på tiden 9,95 med 1,9 m/s medvind, som ble godkjent som norsk rekord der og da, men i ettertid er norgesrekorden underkjent, fordi vindmåleren var ute av stilling, og dermed ikke målte korrekt vind. I Bislett Games 11. juni kom han på 5.-plass på 100 meter, med tiden 10,19.
Han vant 100 meter i Lag-EM i friidrett 2014 i Tallinn i Estland, på tiden 10,12. Lykourgos-Stefanos Tsakonas fra Hellas kom på 2.-plass, og Rytis Sakalauskas på 3.-plass. Ndure vant også 200 meter, og skaffet dermed Norge 24 poeng i denne lagkonkurransen, og bidro til at Norge rykket opp til Super League i Lag-EM i friidrett 2015.
I august deltok han i EM i friidrett 2014 i Zürich. På 100 meter løp han på 10,30 i innledningsheatet og 10,23 i semifinalen, og ble dermed kvalifisert til finalen. I finalen løp han på 10,35, og endte på 6.-plass. Han løp også 200 meter, men løp på 20,78 og ble slått ut i innledningsheatet. Uken etter EM vant han 100 meter i NM i friidrett 2014, og fikk også kongepokalen.
I november opplyste Olympiatoppen at de hadde brutt samarbeidet med Ndure fordi han hadde inngått en avtale med pyramideselskapet Vemma om promotering og salg av energidrikken Verve som ikke var godkjent av Olympiatoppen.
2015
Han sesongåpnet i Flora Indoor i slutten av januar, der han vant 60 meter med ny banerekord på 6,62, noe som var hans beste sesongåpning på seks år. Han løp på 6,61 i innledningsheatet og 6,62 i finalen da han vant IFAM Indoor 2015 den 7. februar.
Han åpnet utendørssesongen i IFAM Oordegem-stevnet i Gent 23. mai, der han vant 100 meter på tiden 10,28. Han deltok også på 200 meter, der han løp på 21,06 og kom på 2.-plass. Den 6. juni vant han 100 meter i Norwegian Grand Prix Florø Friidrettsfestival 2015, med tiden 10,32, men i Bislett Games kom han sist i mål på 200 meter, og endte på 7.-plass. Han stod over Lag-EM i friidrett 2015 på grunn av en ryggskade han hadde slitt med gjennom våren.
I NM i friidrett 2015 forsvarte han seieren sin på 100 meter fra 2014. I tillegg fikk IL i BUL bronse på 1000 meter stafett.
2016
I sesongåpningen i Florø Indoor Games i begynnelsen av februar vant han både 60 meter og 100 meter. Tidene hans ble 6,76 og 10,49.
Han sesongdebuterte utendørs i et stevne i Clermont i Florida den første helgen i mai, og løp der 100 meter på 10,35. I Brussels Grand Prix den 19. juni kom han på 2.-plass på 200 meter med tiden 20,43, bak Adam Gemili, og greide med det det norske OL-kravet på 200 meter. Den 1. juli vant han 200 meter i Norwegian Grand Prix på Bislett, med 20,66.
Kajana lufthavn
Kajana lufthavn er en flyplass sju kilometer nordvest for byen Kajana i Finland.
Elektronisk stemme-fenomen
Elektronisk stemme-fenomen (Electronic voice phenomenon, EVP) er et fenomen innenfor parapsykologien der elektroniske opptaksmidler antas å kunne benyttes til lydopptak av åndestemmer. EVP føyer seg inn i en tradisjon i parapsykologien der ny teknologi antas å kunne benyttes til å dokumentere ånder. I USA fikk EVP et oppsving i 1950-årene. Friedrich Jürgenson (1903–1987) og Konstantīns Raudive (1909–1974) mente å ha gjort lydbåndopptak av stemmer som de tolket som de dødes forsøk på å kommunisere med de levende.
Andrea Pirlo
Andrea Pirlo (født 19. mai 1979 i Brescia, Italia) er en italiensk fotballttrener og tidligere fotballspiller. Han spilte også for.
Spillerkarriere
Pirlo har tidligere spilt for Brescia Calcio,, Reggina Calcio og AC Milan før han kom til Juventus i 2011. Med Milan har han vært med på å vinne to ligamesterskap og to Champions League-titler.
Pirlo spilte for Italia i EM 2004, og var med på laget som tok bronse under OL 2004 i Athen.
I Italias åpningskamp mot under VM 2006 i Tyskland, scoret han det første målet på et nydelig langskudd fra 20 meter (Italia vant 2-0). ble verdensmestere etter at de vant finalen mot Frankrike.
Andrea Pirlo startet sin karriere som et bindeledd mellom midtbanen og spissene, men grunnet lite spilletid fikk han sjansen som sentral midtbanespiller. Dette gjorde han så bra at han har fast plass både på det og på Juventus. Pirlo er regnet som en av verdens beste sentrale midtbanespillere, og denne statusen bygget han opp med sin presise og kreative pasningsfot, ro og sin gode skuddfot. Han dannet i mange år en fryktet midtbane for Milan sammen med Gennaro Gattuso og Clarence Seedorf. Et samarbeid som gjorde at Pirlo fikk maks ut av sitt potensial.
Trenerkarriere
30. juli 2020 ble han ansatt som ny hovedtrener for Juventus FC U23.
28. mai 2021 fikk han sparken som hovedtrener for Juventus FC.
Dagligtale
Dagligtale er det språket som blir brukt i det daglige liv. Dette er det språket som har høyest kommunikasjonspotensial, det blir brukt til uformelle, private situasjoner der høyspråk (med sine formelle egenskaper) setter for strenge grenser for uttrykksmulighetene.
Dagligtale utføres vanligvis muntlig og i person-til-personkommunikasjon. Både gester, mimikk og tonefall vil derfor støtte opp under kommunikasjonen. Situasjonen vil også tillate umiddelbar feedback, noe som kan trengs dersom deltakerne ikke er i besittelse av samme vokabular (kommer fra samme område).
Dagligtalen følger ofte andre normer enn de som gjelder for ett skriftspråk. En kan allikevel ikke si at slike avvik er «ukorrekte». Dette kan virke problematisk for legfolk fordi grammatikker og ordbøker tar lite hensyn til dagligtale, de vil derfor ofte tro at det er «galt» språk. Noen steder, som for eksempel i Bergen, er dagligtalen og dialekten gjort til gjenstand for større ord- og vendingslister. En slik blir punktvis presentert i begge bergensavisene med forklaringer.
«Dialekt» og «dagligtale» er ikke synonymer.
J.G. Zinn
Jens Giødvad Zinn (født 21. august 1836 i København, død 20. april 1926 på Frederiksberg) var en dansk arkitekt. Han er særlig kjent for hovedbygningen og herskapsstallen til herregården Fuglsang på Lolland og flere bygninger på Marinestasjon København.
Folketellingen 1870
Folketellingen 1870 var en nominativ folketelling som ble utført i ladesteder og byer.
Tellingen ble utført med skjemaer som ble trykt i de enkelte byer, og som derfor varierer noe i utforming.
En rekke steder mangler i sin helhet: Hølen, Hamar, Åsgårdstrand, Stathelle, Kragerø, Farsund, Sandnes, Stavanger, Vardø og Vadsø. I tillegg mangler enkeltlister fra andre steder.
Arkivtilhørighet og digital tilgjengelighet
Folketellingen 1870 inngår i arkivet «Statistisk sentralbyrå, Sosioøkonomiske emner, Folketellinger, boliger og boforhold» og oppbevares i Riksarkivet. Folketellingen 1870 er tilgjengelig i søkbar og skanna form i Digitalarkivet for byene Kongsvinger, Lillehammer og Gjøvik.
Maxthon
Historie
Maxthon startet som MyIE, som ble laget av Changyou, en kinesisk programmerer som ville forbedre Internet Explorer. Changyou forlot prosjektet i 2000, men han publiserte koden rutinemessig på BBS. Etter det fortsatte Jeff Chen utviklingen, og ga ut en ny versjon, MyIE2. MyIE2 vokste raskt, og brukere verden over hjalp til i områder som plug-ins (tilleggsprogram), skins (utseende, tema) og debugging (feilretting).
Agusan del Sur
Agusan del Sur er en filippinsk provins i regionen Caraga i landsdelen Mindanao. Den grenser i nord til provinsen Agusan del Norte, i øst til Surigao del Sur, i sørøst til Davao Oriental, i sør til Davao de Oro og Davao, og i vest til Bukidnon og Misamis Oriental. Provinssetet er i Prosperidad.
Politisk inndeling
Agusan del Sur er delt i 11 "municipalities" (landkommuner).
Leken går videre
Leken går videre er en roman av Ernst Orvil, utkommet på Gyldendal i 1952. Romanen er på 156 sider og er Orvils ellevte.
Orvil bruker i Leken går videre en allvitende forteller som kjenner flere av personenes indre, og som i tillegg for egen regning kommenterer personene og begivenhetene. Det er avsnitt av essayistisk karakter, som handler om «leken» i livet, dvs. hvordan det sosiale spillet mellom menneskene fortoner seg: «Kampen om likevekten i livet er uten hensyn. Hver og en søker sin egen likevekt. Derfor blir kampen om likevekten en kamp mellom mennesker istedenfor en kamp inne i hver enkelt. Det blir en avgjørelse mellom mennesker istedenfor en avgjørelse i mennesket. Og leken går videre -» Stundom kan utsagnene få et aforistisk preg: «Men braket er ikke til i og for seg. Det fødes i hørselen.»
Orvils lyriske evne kommer godt til uttrykk i romanen. Han unngår konsekvent det alminnelige og banale i uttrykksmåten, og gjør i særlig grad bruk av allitterasjon som virkemiddel.
Handling
Sønnene Arild og Bent viser seg å bli ganske ulike. Bent er tung og stødig, går ikke på dans, men interesserer seg for bergarter og fossiler. Arild har et flyktig sinn, og blir ikke avkrevd mye arbeid på garden. Faren har en gang da han ble redda opp av en råk gitt Gud det løftet at Arild skal bli prest, og det løftet tenker han å holde. Arild blir sendt til byen til teologiske studier, men studiene ender i utskeielser både med hensyn til livssyn og livsstil, og han blir en belastning på familieøkonomien. Når det er forbi med teologien, finner Arild ut at han vil til teateret. Her seg det ut til at han har funnet det rette for seg; hans hang til det uegentlige og forstilte folder seg ut ved teateret, og han gjør en slags karriere.
Bent blir hjemme, og må ta av for farens og moras stigende vanskeligheter. En periode omgås han Hild, som er datter av Anders. Anders har i mellomtida slått seg stort opp på skogspekulasjon og sagbruksdrift, og er blitt en kakse i bygda. Bare Hjertrud vet at Bent og Hild er halvsøsken, og når hun tror at de to er i ferd med å utvikle et forhold, får hun det for seg at Hild må vekk.
Faren har bare hatt uhell i sine økonomiske disposisjoner; han må selge skogen og snart er garden pantsatt til opp over pipa. Erik ser i et forvirret øyeblikk Anders som den som er skyld hans egne ulykker, og en måte å ramme Anders på, er å ta fra han noe han har kjær.
Eksterne lenker
Ernst Orvil: Leken går videre : roman, Gyldendal, 1952 - tilgang for norske IP-adresser på nb.no
Athlon
Athlon er en x86-arkitektur mikroprosessor fra AMD. Athlon ble lansert 23. juni 1999.
Athlon Thunderbird
Athlon «Thunderbird» er basert på samme mikroarkitektur som den opprinnelige Athlon-en, men i stedet for 512 kB L2-cache på hovedkortet har den 256 kB L2-cache på selve chipen, noe som resulterer i vesentlig høyere ytelse.
Athlon XP
Athlon XP er basert på «Palomino»-mikroarkitekturen, som løser mange av forgjengenes svakheter. Blant de viktigste forbedringene er en reduksjon i strømforbruket på 20%, som også betyr 20% mindre varme enn sin forgjenger. Imidlertid ble denne reduksjonen snart spist opp av økningen i klokkefrekvens, og en Athlon XP klokket på 1733 MHz vil bruke mer strøm og bli varmere enn en Athlon 1400 MHz.
Athlon 64
Athlon 64 kan beskrives som en Athlon XP med turbo i form av støtte for 64-bits instruksjoner, integrert minnekontroller, større L2-cache og støtte for SSE2-instruksjonssettet. Fra AMDs side ble det gjort mye ut av at Athlon 64 er den første 64-bits x86-prosessor, og dermed kompatibel med vanlige forbrukerversjoner av Windows, selv om Windows på dette tidspunktet ikke var basert på 64-bit-teknologi.
Advanced Micro Devices
Marc Muniesa
Marc Muniesa Martínez (født 27. mars 1992) er en spansk fotballspiller som spiller for den qatarske klubben Al-Arabi SC (Qatar).
Last Train Home (Lostprophets)
Last Train Home er den andre singlen fra Lostprophets sitt andre studioalbum Start Something. Last Train Home er den mest berømte sangen fra Lostprophets, den kom på Top 1 på Modern Rock Tracks og er den eneste av Lostprophets sanger som har kommet på top 1. Last Train Home er den sangen som har blitt mest spilt mest på MTV og på Radioen
Sangen var på spillet NFL Street.
Marc Muniesa
Han spilte for Barcelona Atlétic, altså B-laget til FC Barcelona. Han fikk sin debut for Barcelonas A-lag i sesongen 2008/2009, men ble utvist etter bare ti minutters spill.
Statens innkrevingssentral
Statens innkrevingssentral (SI) er en enhet i Skatteetaten.
Marc Muniesa
Sommeren 2013 signerte han for Stoke City FC og deres nye manager Mark Hughes. Han har for det meste vært reserve, men har spilt ni kamper i sesongen 2013/14, hvor fem har vært som innbytter. Han spilte fra start i 3-2-seieren mot Chelsea 7. desember 2013.
Statens innkrevingssentral
SI ble etablert den 1. juli 1990 i Mo i Rana som et forvaltningsorgan underlagt Justisdepartementet. Den 1. januar 2001 ble virksomheten flyttet til Finansdepartementet. Fra 1. januar 2015 ble SI en del av Skatteetaten.
Marc Muniesa
Muniesa er midtstopper, men kan også brukes som back. Utenfor banen er han god kamerat med Everton's Gerard Deulofeu, mannen som scoret det første målet mot Stoke i Muniesa's første kamp. Kampen endte forøvrig 4-0 til Everton, men Muniesa var blant Stoke's beste den dagen. Han er mest kjent for sin gode spilleforståelse og innsats.
Statens innkrevingssentral
Med 65 faste stillinger ble det i 1991 innkrevd 355 millioner kroner. I 2010 ble 3,5 milliarder kroner innkrevd av 365 ansatte.
Marc Muniesa
Den 2. juli 2013 meldte han overgang fra FC Barcelona til Stoke City FC, hvor han skrev under på en fireårskontrakt.
Statens innkrevingssentral
Oppdragsgiverne er blant annet politi, domstoler, NRKs lisensavdeling, Vegdirektoratet, Statens lånekasse for utdanning (SLK) og Tolletaten.
Siden 2005 har etaten krevd inn inkassokrav fra SLK, hatt et felles saksbehandlersystem for namsmenn og forliksråd, og vært pengeinnkrever for statlige momskrav.
SI er også driftssentral for politiets økonomisystem og namsmannssaksbehandlersystem, SIAN.
Chaperon (hodeplagg)
Chaperon, også kalt kaprun på dansk og norsk  og i eldre tid kapperøllike, er forskjellige historiske hodeplagg som ble båret av kvinner og menn i middelalderen i Europa. Betegnelsen brukes særlig om en turbanliknende formvariant av struthette.
Kapruner var opprinnelig hetteslag, altså skulderkapper med hette, gjerne med haleformet hettespiss. På 1300-tallet ble det imidlertid mote å gå med de varme skulderhettene som en luftigere bylt oppå hodet: Man stakk ikke hodet opp gjennom halsåpningen på vanlig måte, men rullet tilbake stoffkanten omkring ansiktsåpningen til den dannet en ring som deretter ble satt ned på toppen av hodet.
Den nye måten å bære plagget på, gjorde at det forandret utseende totalt. Istedenfor skulderkappe med spiss hette fikk man en merkelig lue med hodekrans, der skulderkappen og hettetuten hang ned, som tøystykker man kunne dandere på siden eller drapere omkring halsen. Plagget ble tilpasset den nye bæremåten og endte som overdådige og stoffrike hatter. Disse ble overklassemote blant menn i den franske gotikken på 1400-tallet.
Ordet chaperon er fransk for «hette» eller «lue» og uttales enten «sjap'rång», [ʃaprõ] eller [ʃapərˈɔ]. Det er dannet av chape som igjen er hentet fra middelalderlatin cappa, 'kappe'.