cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Edward Frederick Lindley Wood
Lord Halifax er ofte regnet som en av arkitektene bak Storbritannias ettergivenhetspolitikk overfor Tyskland før andre verdenskrig. Han var utenriksminister i Chamberlains regjering fra 1938 etter Anthony Eden som gikk av i protest. Lord Halifax var med og forhandlet frem Münchenavtalen som lot Tyskland annektere deler av Tsjekkoslovakia. Statsminister Chamberlain fremholdt at avtalen betydde «fred i vår tid». Ett år etter angrep Tyskland Polen og andre verdenskrig brøt ut.
Galitsj
Historie
Byen ble første gang nevnt i krøniker i 1234, som Grad Merskij (dvs., byen til Merjaene). Den utviklet seg gradvis til et av de største sentrene for utvinning av salt i Øst-Europa, og overskygget den sørlige byen Halytsj som den er oppkalt etter. På 1200-tallet var byen styrt av en yngre bror av Aleksander Nevskij, og ble i hans linje til 1363, da moskovittene erobret byen og jaget den herskende familien til Novgorod.
Edward Frederick Lindley Wood
Etter at Winston Churchill tok over som statsminister 10. mai 1940 fortsatte Lord Halifax som utenriksminister i ni måneder, derpå ble han utnevnt til ambassadør i USA.
Galitsj
Historie
1400- og 1500-tallet kalles med rette Galitsj' gullalder. På den tid kontrollerte byen mesteparten av den russiske handelen i salt og pelsverk. Dmitrij Sjemjaka og andre lokale fyrster hevdet sin rett til Moskvas krone, og tre av dem tok faktisk Moskvas kreml i besittelse under den store føydale krig.
Edward Frederick Lindley Wood
Bakgrunn
Halifax var av Yorkshire-slekt, fjerde sønn av Charles Wood, 2. viscount Halifax. Han og søsknene var sykelige. Hans tre storebrødre døde unge. Dermed ble det han som skulle arve farens formue og sete i House of Lords. Han ble født uten venstrehånd og vissen venstrearm, men bedrev likevel ridning, jakt og skyting. Dette og hans anglo-katolske fromhet, likesom faren, fikk Winston Churchill til å gi ham tilnavnet «Holy Fox».
Halifax' barndom ble delt mellom to hus i Yorkshire, Hickleton Hall nær Doncaster og Garrowby. Han ble utdannet ved Eton og Christ Church i Oxford, og ble så Fellow ved All Souls College.
Galitsj
Historie
De middelalderske jordvollene ble ytterligere befestet på 1400- og 1500-tallet, og er senere kjent som Sjemjakabakkene. Polakkene brente byen ned til grunnen i 1612. Peter den store rev ned en tre-kreml. Byen gikk ytterligere tilbake i og med overføringen av Russlands utenrikshandel fra Arkhangelsk til St. Petersburg.
Edward Frederick Lindley Wood
Karriere
Halifax var først offiser og avanserte til major ved et dragonregiment. Han var 1910-1925 (konservativt) medlem av underhuset, 1921-22 understatssekretær] for koloniene i Lloyd Georges regjering, oktober 1922–januar 1924 undervisningsminister (under Bonar Law og Stanley Baldwin) samt november 1924-oktober 1925 jordbruksminister i Baldwins andre regjering.
Einar Solbu
Einar Solbu (født 3. februar 1942 i Eidskog) var dekan ved fakultetet for scenekunst (teater, opera, dans og scenografi) ved Kunsthøgskolen i Oslo. Han er utdannet som kirkemusiker ved Musikkonservatoriet i Oslo 1973-1976 og har vært organist i Oslo og Asker.
Edward Frederick Lindley Wood
Karriere
Som minister viste han sitt store administrative talent og ble ansett som særlig fremragende i jordbruksanliggender. Han var en man av dypt religiøs legning og skrev en biografi om John Keble (i serien «Leaders of the church»).
Han ble utnevnt til visekonge av India den 31. oktober 1925, og ble kort tid etter adlet som baron Irwin. Han tiltrådte som visekonge 1. april 1926.
Einar Solbu
Etter utdanningen var han amanuensis og førsteamanuensis, undervisningsleder og studiesjef ved Norges musikkhøgskole. Deretter var han direktør for stiftelsen Grieg-jubileet 1991–1993 og i årene 1994–2005 direktør for Rikskonsertene. Fra 1990 til 1994 var han også generalsekretær for Dronning Sonja Internasjonale Musikkonkurranse. Fra 2005 var han har styreleder ved Den norske Opera. Han ledet arbeidet med Den norske kirkes kulturmelding, som i 2005 resulterte i utredningen Kunsten å være kirke. Han har også vært president i International Society for Music Education og visepresident i International Music Council.
Edward Frederick Lindley Wood
Karriere
I Halifaxs tid som visekonge i India gjennomførte Simon-kommisjonen sitt arbeide. Han hadde da i oppdrag å forsøke å legge grunnen for en fremtidig status som dominion for India, men han mislyktes med å få indiske politiske organisasjoner til å samarbeide med kommisjonen. Forsøkene på å demme opp for Mahatma Gandhis kampanjer i sivil ulydighet var også mislykkede, og Halifax så seg nødt til å forhandle med den fengslede Gandhi, noe som ledet frem til pakten Gandhi-Irwin.
Galitsj
Økonomi og næringsliv
Galitsj Mobilkranfabrikk (russisk: ОАО Галичский автокрановый завод) produserer rundt 20 % av Russlands samlede produksjon av mobile kraner.
Edward Frederick Lindley Wood
Karriere
På 1930-tallet hadde Halifax flere ministerposter i den britiske regjeringen og var utenriksminister 1938-1940. Han var med og forhandlet frem Münchenavtalen som lot Tyskland annektere deler av Tsjekkoslovakia. Halifax ble ansett som en tenkelig statsministerkandidat etter Neville Chamberlain - hvis appeasementpolitikk han hadde støttet - i mai 1940, men Winston Churchill ble i stedet foretrukket. At Halifax ikke hadde sete i underhuset ble betraktet som et problem.
Einar Solbu
Solbu ble i 2013 utnevnt til ridder av 1. klasse av St. Olavs Orden for «innsats for norsk musikk- og kulturliv.»
Jacoba van Heemskerck
Jacoba van Heemskerck van Beest (født 1876 i Den Haag, død 1923 i Domburg) var en nederlandsk kvinnelig maler som assosieres med oppkomsten av kubisme og abstrakt kunst i Nederland.
Edward Frederick Lindley Wood
Karriere
Halifax fortsatte som utenriksminister under Churchill i ni måneder til, men ble senere på året sendt som ambassadør til Washington D.C., en post han hadde til 1946.
Galitsj
Økonomi og næringsliv
Byens industri fremstiller også stålfat, sko og klær. Det er også et sagbruk i byen.
Jacoba van Heemskerck
Hun studerte kunst ved det kongelige akademiet i Haag, hadde private studier hos maleren Hart Nibbrig og dro videre til Paris, til Eugene Carrières atelier, Académie Carrière. Dette var ikke et vanlig skritt å ta for kvinner på denne tiden.
Galitsj
Økonomi og næringsliv
Byen er et mindre knutepunkt på den transsibirske jernbanen.
Jacoba van Heemskerck
Etter dette tok hun opphold i hjembyen, inntil hun og partneren Marie Tak van Poortvliet flyttet til Domburg på Zeelands Nordsjø-kyst, der de lot et hus bygge og fortsatte å dyrke kontakten med avant-garden i kunstverdenen. Partneren fikk seg etter hvert en stor samling arbeider av kjente kunstnere, som for eksempel Fernand Léger og Vasilij Kandinskij.
Galitsj
Kultur
Historiske monumenter i Galitsj omfatter forskjellige bygninger fra keiserdømme-perioden i russisk historie. Spesielt bemerkelsesverdig er Paisijevklosteret, grunnlagt tidlig på 1300-tallet og med en femkuplet katedral fra 1500-tallet og en trekuplet kirke fra 1642.
Kristian Hovde
Alf Kristian Hovde (født 6. desember 1903 i Vikersund, død 19. august 1969 samme sted) var en norsk langrenns- og kombinertløper som konkurrerte på 1920- og 30-tallet. Senere var han bakkesjef i Vikersundbakken.
Jacoba van Heemskerck
Hun kjente godt til kunstretningene, og var påvirket av kubismen og Rudolf Steiners antroposofiske fargeteorier. På dette grunnlaget er kontraster, som skarpe farger mot dempede, og horisontale elementer mot vertikale, viktige virkemidler. I 1910 malte hun sammen med Piet Mondrian. De gjorde gjerne hver sin versjon av samme landskap. Som ham beveget hun seg via luminismen og kubismen til den abstrakte kunsten, men mens hans kunst ble stadig mer geometrisk i formen, ble hennes åpnere, friere og mer intuitiv.
Kristian Hovde
Hovde ble nummer 4 på 30 km i Holmenkollen i 1927 og nummer 2 på 50 km samme sted i 1928. I 1930 tok han 4. plass på 17 km i VM, også det i Holmenkollen. Året etter ble han norgesmester på 30 km på Hamar. Samme år tok han sølvmedalje på 18 km under VM i Oberhof, og dessuten 5. plass på 50 km og 4. plass i kombinert. I OL i Lake Placid i 1932 ble han nummer 13 på 18 km. Han tok 4. plass på 18 km i Holmenkollen i 1934.
Jacoba van Heemskerck
Van Heemskerck fortsatte hele livet å prøve å avbilde verdenen hun bar i seg; for å oppnå dette brukte hun mye symbolikk, som seilskip, broer og trær. Hun brukte klare farger og konturer. Utover i karrieren ble bildene mer og mer abstrakte, uten helt å forlate det en kunne kjenne igjen. Denne abstraheringen brakte henne berømthet og suksess, spesielt i Tyskland. I galleriet «Der Sturm» i Berlin ble hennes verker utstilt hvert eneste år fra 1913 og frem til hennes død.
Hun gikk etter hvert i glemmeboken, bortsett fra at nazi-regimet erklærte arbeidene for «entartet» i 1937. Det ble også beslaglagt fire av hennes arbeider. Dette var situasjonen frem til Gemeentemuseum Den Haag arrangerte den første utstillingen med hennes verker i 1982. Den gang ble hennes velskapte glassmalerier ansett for å være et slags merkelig eksperiment, mens studier foretatt i begynnelsen av 2000-tallet viser at det var omvendt. Hennes malerier og tegninger var et forvarsel for glassmaleriene hun laget helt på slutten av karrieren. I glassmaleriene endte hennes søken etter å forbinde farger og lys. Disse hadde stort sett forblitt uoppdaget, og for utstillingen i den Haag i 2005 ble tre av de ni vinduene hun hadde laget til Marinekasernen i Amsterdam spesielt restaurert. Det ble utgitt monografier til begge utstillingene – på nederlandsk.
Kristian Hovde
Kristian Hovde var medlem i komiteen som planla og fikk bygd Vikersundbakken. Senere sto han på for å få utbygd bakken som til slutt ble Nordens første og eneste skiflygingsbakke i 1966. Han drev Hovde Skifabrikk, som han overtok etter faren Alfred i 1938.
Nathalis
Nathalis er en slekt av dagaktive sommerfugler i gruppen hvitvinger. De lever i Mellom-, Sør- og Nord-Amerika.
Rossendale
Rossendale er et administrativt distrikt i Lancashire i England. Det består av flere små, tidligere industribyer i dalen elven Irwell renner gjennom. Administrasjonssenteret er Rawtenstall.
Kristian Hovde
Kristian Hovde var bror til skihopperen Arne Hovde.
Rossendale
Distriktet ble opprettet 1. april 1974 ved sammenslåing av Bacup, Haslingden, Rawtenstall, deler av Ramsbotton og Whitworth.
Nathalis
Utseende
Ganske små (vingespenn 20-32 millimeter), gule eller hvitaktige sommerfugler med forholdsvis smale vinger. Den ytre delen av forvingen er mørk. Undersiden har et stort innslag av mørkere skjell og virker derfor "skitten".
Levevis
Larvene lever på planter i kurvplantefamilien.
Utbredelse
Slekten er utbredt i Nord-, Mellom- og det nordligste Sør-Amerika. Nathalis iole er utbredt i Mellom-Amerika og de sørligste statene i USA, men kan om sommeren vandre opp til de nordligste delstatene i USA. Her kan den imidlertid ikke overleve vinteren.
Systematisk inndeling
Slektskapsforholdene mellom hvitvingenes delgrupper og slekter kan være avklart i ulik grad. Derfor kan endringer skje. Denne slekten danner trolig en basal gruppe innen Coliadinae sammen med slekten Kricogonia.
Jan Hus
Jan Hus (tsjekkisk; tysk: Johann(es) Hus(s), født 1. juli 1372 i Husinec i kongeriket Böhmen, død 6. juli 1415 i den frie riksstaden Konstanz i det tysk-romerske rike) var en før-protestantisk kristen tenker og reformator fra kongeriket Böhmen. Han satte igang en religiøs bevegelse basert på John Wyclifs idéer. Hans tilhengere ble kalt husitter. Den katolske kirke anså dette som kjetteri, så Hus ble bannlyst i 1411, dømt av konsilet i Konstanz, og brent på bålet den 6. juli 1415. Hus tok navn etter hjemplassen sin, Husinec.
Jan Hus' henrettelse var en katalysator for den protestantiske bevegelsen. Hans omfattende skrifter setter ham i en særstilling i den tsjekkiske litteraturhistorien. Han stod også bak innførelsen av diakritiske tegn i det tsjekkiske språket. I dag står en statue av Jan Hus på det gamle torget i Praha, «Staroměstské náměstí», ganske symbolsk med ryggen til en katolsk kirke. Her ser han streng og mager ut. I virkeligheten var han en mann med sans for humor, og da han satte stor pris på god mat og godt øl, var han heller rund.
Jan Hus-dagen (Den upálení mistra Jana Husa) den 6. juli, jubileumsdagen for hans henrettelse, er en offentlig helligdag i Tsjekkia.
John Wycliffe som mentor
Etter at kong Wenzel av Bøhmens søster, Anne, giftet seg med Richard II av England i 1382, ble de filosofiske verkene til Wycliffe kjent i Bøhmen. Som student hadde Hus blitt interessert i disse verkene, spesielt skriftene om filosofisk realisme. Hus' vei mot geistlige reformer startet da han ble kjent med Wycliffes teologiske verk. Den såkalte husismen på begynnelsen av 1400-tallet var ikke noe annet enn wycliffisme overført til bøhmisk jord.
De teologiske skriftene til Wycliffe fikk omfattende utbredelse i Bøhmen. De kom fra England i 1401 og 1402 med Jerome av Praha, og Hus var sterkt berørt av dem. Universitetet ble dannet som en følge av fremkomsten av de nye doktrinene, men forbød i 1403 diskusjoner rundt de 45 tesene i Wycliffes verk.
Pavelig splittelse
Forholdene ved universitetet i Praha avhang i stor grad av utfallet av striden med pavekirken. Kong Wenzel, som var på nippet til å tilrive seg all makt, men til dels ble hindret av pave Gregor XII, nektet å slutte seg til sistnevnte, og beordret sine geistlige til å utvise nøytralitet mot begge pavene. Kongen forventet også at universitetet skulle gjøre det samme. Erkebiskopen forble trofast mot Gregor, og ved universitetet var det bare den bøhmiske nasjon, med Hus som sin talsmann, som holdt seg nøytral. Forbitret over denne holdningen inngikk kong Wenzel, med støtte fra Hus og andre bøhmiske ledere, en forordning der det ble innvilget tre stemmer til den bøhmiske nasjon når det skulle tas bestemmelser ved universitetet. De utenlandske nasjonene, spesielt Tyskland, fikk én stemme. Som en konsekvens av dette forlot mange tyske doktorer, lærere og studenter universitetet, og dannet universitetet i Leipzig. På denne måten mistet Praha sin internasjonale rolle og ble et rent tsjekkisk universitet med rundt 1 000 studenter og Jan Hus som sin første rektor.
Brudd med den katolske kirken
Universitetet i Praha skulle spille en stor rolle i utviklingen i Bøhmen. Hus prøvde å spre sin lære utover i Europa. Erkebiskopen, som tidligere hadde støttet Hus, begynte å skjønne at bevegelsen som Hus hadde startet, var en trussel mot kirkehierarkiet. Erkebiskopen sluttet seg derfor til paven som Pisa-konsilet hadde innsatt, Alexander V. I 1410 ble 200 wycliffske skrifter brent utenfor erkebiskoppens palass i Praha. Preknene som Hus holdt i Betlehemskapellet, ble også forbudt, og da han likevel fortsatte å preke, ble han ekskommunisert. Dette førte til store opptøyer i Praha; folk demonstrerte mot avgjørelsen og støttet Hus. Kongen grep nå inn og sørget for at Hus fikk tale fritt, og at erkebiskopen måtte betale erstatning for de brente skriftene. Kongens posisjon var imidlertid generelt svekket på grunn av hans utsvevende liv. Han hadde lagt seg ut med både geistlighet og adel når han ravet beruset gjennom Prahas gater med svirebrødrene sine.
I 1412 ble det et fullstendig brudd med paven, da Hus for første gang kritiserte avlatshandelen i Bøhmen. I denne striden gikk Hus for første gang åpent mot selve autoriteten til paven. Dette bruddet med den katolske kirken førte også til et brudd i den husittiske bevegelsen, ettersom det teologiske fakultetet ved universitetet holdt fast ved paven. Tre menn som hadde kalt avlaten for et bedrag, ble halshugd. Studentene i Praha tok vare på likene deres og gjorde dem til martyrer.
Tractus de Ecclesia
Tilstandene i Bøhmen antok nå en revolusjonær karakter. Paven ekskommuniserte Hus og alle hans tilhengere og beordret at Betlehemskapellet skulle rives, men da de tyske borgerne i Praha prøvde å gjøre dette, ble de drevet bort med makt av husittene. Kong Wenzel fryktet den revolusjonære kraften som lå i Hus og hans bevegelse, så han fikk Hus til å flytte til slottet Kozi hradek. Rundt dette slottet vokste senere husittbyen Tábor frem. Det var her Hus skrev sitt hovedverk, ­­­Tractus de Ecclesia. I det utformet han sin kirketeori, han sluttet seg til Wycliffe og skriver at kirken er samfunnet for dem som er forutbestemt til evig lykke. Det var dette begrepet om predestinasjonslæren som i særlig grad skilte Hus fra den katolske kirken.
Konsilet i Konstanz
I sine siste år var Hus opptatt av å spre sin lære over hele den kristne verden, noe som kan være grunnen til at han møtte opp på konsilet i Konstanz, til tross for at han ble advart av sine venner. Men Hus stolte på sine agitatoriske evner, og mente at hans tanker skulle vinne oppslutning på konsilet.
Hus ble arrestert da han kom til Konstanz. Den tysk-romerske keiseren Sigismund gjorde en del forsøk på å få satt Hus fri, han fikk blant annet igjennom at Hus skulle få forsvare seg offentlig for konsilet i tre dager, men Sigismund fant fort ut at Hus var en hindring for arbeidet som skulle gjøres på konsilet. Sigismund bad derfor om at Hus ikke skulle bli satt fri før han hadde trukket tilbake alle sine lærdommer. En omfattende kjetterprosess ble igangsatt, som endte med at Hus ble overlatt til den verdslige makten og brent på bålet 6. juli 1415. Rådet som dømte ham, vedtok at alle hans skrifter på latin og tsjekkisk, som få av dem uansett kunne lese, skulle brennes. Etter domsavsigelsen ble hans tonsur fjernet ved at resten av håret hans ble klippet av, og han fikk på seg en høy hatt av papir, påtegnet tre djevler som grep fatt i en ulykkelig sjel. Bøddelen og vaktene dro ham med seg til retterstedet, som lå på veien til Gottlieben, nær våre dagers gassverk. Det stinket grusomt der, siden borgerne brukte stedet til å kaste fra seg døde dyr. På veien passerte Hus kirkegården der hans bøker ble brent. Han bad, mengden stirret, bøddelen slo en rusten kjetting om halsen hans og festet ham til en påle, la to knipper ved under føttene hans og plasserte flere knipper, iblandet strå, rundt kroppen hans opp til haken. En keiserlig delegat bad igjen Hus om å angre. Hus nektet, delegaten klappet hans hånd, og veden ble påtent. Hus begynte å synge høyt, men da flammene blåste inn i ansiktet på ham, bad han stille i stedet inntil han døde. Bødlene knuste knoklene hans og skallen med klubber, fikk sin betaling fra delegaten for den dødes klær og sko (som de normalt fikk selge, men disse skulle brennes for at de ikke skulle bli relikvier for de troende), og lette deretter frem hjertet hans fra bålet. Hus' hjerte ble spiddet og stekt i flammene som var igjen. Endelig ble asken etter ham kostet opp og slengt i den nærliggende Rhinen.
Følgene av Hus' død
Reformbevegelsen i Bøhmen levde videre til tross for Hus' død. Straks etter han hadde forlatt Bøhmen, satte en magister ved universitetet i Praha frem forslaget om at også lekfolket skulle få både brød og vin ved nattverden, noe som straks fikk stor tilslutning. Reformbevegelsen fikk på denne måten et symbol, og kunne bruke det som slagord i striden mot den offisielle kirka. Kravet om altervin til lekfolket hadde dessuten mye større slagkraft hos folket enn Wycliffes filosofi hadde.
Både kong Wenzel og dronning Sofia viste åpenlyst sin indignasjon over henrettelsen av Hus. I et møte med adelsmenn fra Bøhmen og Mähren, dannet de en konføderasjon, som lovte å ikke adlyde konsilet, og paven skulle de bare adlyde når han innrettet seg etter Bibelen. I 1417 kunngjorde universitetet i Praha at Hus var en martyr, og at kommunion sub utroque specie (med både brød og vin) var det eneste rette. Bøhmen var nå i praksis løst fra den katolske kirken, et skille som skulle vare i 200 år.
Selv om folket, adelen og kongehuset var enige i splittelsen med den katolske kirken, skulle det bli uenigheter innenfor reformpartiet. Kravene som reformpartiet hadde satt opp var: Bibelen som eneste religiøse autoritet, altervin til lekfolk, gudstjeneste på tsjekkisk. Denne gruppen ble kalt ultraquistene eller kalixtinerne, etter kravet om kalken til lekfolket. De var mindre revolusjonære da de ville holde fast på de tradisjonelle kirkelige institusjonene, og ønsket ikke å skape en ny kirkeorganisasjon.
Taborittene
I den store delen av befolkningen, og hos noen adelsmenn, vokste det frem en mer radikal bevegelse, kalt taboritter etter byen Tabor. De var i høy grad nasjonalister og ville rydde alt som var tysk ut av Bøhmen. På det religiøse plan var de sterkt inspirert av Wycliffes idéer, og gikk til tider lenger enn det Hus hadde gjort. De forkastet alt innen kirken som ikke var påbudt i Bibelen, som relikviedyrkning, faste, avlat og skriftemål. De var imot et skille mellom prester og lekfolk, og krevde at de geistlige skulle leve i fattigdom.
Gjennomførelsen av taborittenes radikale kristne omveltning skulle skje på revolusjonært vis. Som Herrens menn skulle de med våpenmakt gjennomføre en nyskapning av samfunnet. Forbildene deres var heltene i Det gamle testamentet som førte krig til Guds ære. Taborittene kom med disse radikale innslagene til å bli selve kjernen i den tsjekkiske reformbevegelsen.
Imidlertid ignorerte de Hus' påbud om å behandle de fattige pent. Bøndene ble like mye tynt og tynget av den nye protestantiske adelen som de ble av prester og munker i katolsk tid. Husittene herjet kirkene, brente flere biblioteker med verdifulle gamle skrifter, og da de erobret Hrad, festningen i Praha, ødela de store kunstskatter.
Når taborittene i tillegg hevdet at alle var like for Gud, og at alle klasseskiller måtte fjernes, oppfattet den protestantiske adelen dem som en like stor trussel som pavemakten. Denne indre striden blant husittene svekket dem sterkt, og endte med nederlaget i slaget ved Det hvite berg i 1620. Husittene var heller ikke konsekvente i sin oppfatning av at alle er like for Gud. Jødemassakrene i Praha i 1420 ble iverksatt av dem.
Professor Thomas Garrigue Masaryk brukte Hus 'navn i sin tale ved Geneva University 6. juli 1915, til forsvar mot Østerrike og i juli 1917 for tittelen på det første korpset med tropper som hans legioner i Russland.
Heinrich Böll
Heinrich Böll (født 21. desember 1917 i Köln i Tyskland, død 16. juli 1985 i Kreuzau-Langenbroich) var en tysk forfatter og vinner av nobelprisen i litteratur for 1972.
Barndoms- og krigsår (1917-1945)
Heinrich Böll ble født i Köln (Neustadt-Süd: Ecke Alteburger Strasse / Teutoburger Strasse). Faren, Viktor Böll, var snekker og moren het Maria (født Hermann). Heinrich var farens åttende barn og tredje sønn, Maria var farens andre hustru. I den småborgerlige familien Böll var romersk-katolsk tro og avvisning av nazismen selvfølgeligheter.
Böll gikk i årene 1924 til 1928 på katolsk folkeskole og fortsatte så på det statlige humanistiske Kaiser-Wilhelm-Gymnasium. Etter abitur i 1937 begynte han som bokhandlerlærling hos Math. Lempertz i Bonn, men sluttet allerede etter elleve måneder. I denne perioden gjorde han også sine første forsøk som forfatter. I 1938 ble Heinrich Böll innkalt for ett års tjeneste i Reichsarbeitsdienst. Sommeren 1939 begynte han på studier i germanistikk og klassisk filologi, og skrev sin første roman Am Rande der Kirche. Allerede på sensommeren ble han imidlertid innkalt til militærtjeneste. Böll var soldat i Wehrmacht og ble sendt til Frankrike, Romania, Ungarn og Sovjetunionen. Han ble såret fire ganger, og fikk også en gang tyfusfeber. Etter dette kom han i amerikansk krigsfangenskap i april 1945, men ble løslatt i september samme år.
Under en permisjon fra fronten i 1942, giftet Böll seg med Annemarie Cech som han hadde kjent i lengre tid. Deres første sønn, Christoph, døde allerede i sitt første leveår i 1945. Sønnene Raimund, René og Vincent ble født i 1947, 1948 og 1950.
Forum for natur og friluftsliv
Forum for natur og friluftsliv (FNF) er et bredt sammensatt samarbeidsnettverk av natur- og friluftslivsorganisasjoner på fylkesnivå. FNF har som formål å arbeide for at natur- og friluftslivsinteressene blir ivaretatt i aktuelle saker i de enkelte fylkene.
Heinrich Böll
Barndoms- og krigsår (1917-1945)
Under den andre verdenskrig ba han gjentatte ganger i brev fra fronten, sine foreldre om å sende Pervitin (amfetamin), som i begynnelsen av krigen ble utdelt i store mengder til soldatene. Også etter krigen skal han i periode ha vært amfetaminavhengig.
Forum for natur og friluftsliv
FNF er et samarbeid mellom Norsk friluftsliv, Friluftsrådenes Landsforbund og Samarbeidsrådet for naturvernsaker (SRN). Hvilke organisasjoner som deltar kan variere fra fylke til fylke. Deltakende organisasjoner kan komme fra paraplyorganisasjonene Norsk Friluftsliv, SRN, Samarbeidsrådet for biologisk mangfold (SABIMA) og Norges kulturvernforbund.
Heinrich Böll
Litterær begynnelse (1945-1950)
Under krigen skrev Böll for det meste brev. Etter krigens slutt begynte han igjen å skrive skjønnlitterære tekster, men måtte skaffe seg inntekter gjennom forskjellige småjobber. Han immatrikulerte seg ved universitetet, mest for å få tilgang til rasjoneringskuponger for matvarer. I denne perioden var det framfor alt hustruen som var lærer, som stod for familiens faste inntekt. Bölls første etterkrigsroman, Kreuz ohne Liebe, utkom i juli 1946, som bidrag i en konkurranse. Hans første noveller ble publisert i 1947 i tidsskrifter. Deres sentrale temaer var krigen og misforhold i det tyske samfunnet etter krigen. Noen av de beste novellene utkom i 1950 i samlingen Wanderer, kommst du nach Spa..., som gav Böll et navn som novellist. Ytterligere noveller fra de første fredsårene ble publisert i 1983, delvis i bearbeidet form, i samlingen Die Verwundung.
Forum for natur og friluftsliv
Det er oppretta ei sentral styringsgruppe for å koordinere arbeidet i FNF. Norsk Friluftsliv i Oslo fungerer som sekretariat for styringsgruppa.
Heinrich Böll
De viktigste verkene (1951-1971)
Bölls første store suksess var hans debut hos Gruppe 47 i mai 1951. Han hadde riktignok publisert noen verk, men de hadde ikke hatt særlig respons hos det lesende publikum. Etter forslag fra Alfred Andersch ble Böll innbudt til Gruppe 47s møte i Bad Dürkheim. Böll leste satiren Die schwarze Schafe og vant i Bad Dürkheim - om enn knapt over Milo Dor - ved sin første framtreden Gruppe 47s litteraturpris, fikk en prissum på 1 000 mark og som en direkte følge derav også en forlagskontrakt med Kiepenhauer & Witsch.
De følgende årene ble Bölls mest produktive. Da utkom blant annet Wo warst du, Adam? (1951), Und sagte kein einziges Wort (1953), Haus ohne Hüter (1954), Irisches Tagebuch (1957), Doktor Murkes gesammeltes Schweigen und andere Satiren (1958), Billard um halbzehn (1959), Ansichten eines Clowns (1963) og Ende einer Dienstfahrt (1966).
En offentlig og engasjert person (fra slutten av 1960-årene)
I Adenauer-eraen var Böll en uttalt motstander av den konservativt-katolske kansleren og han levde opp til sin venstreprofil også deretter: I 1970 ble han president for den tyske PEN-klubben og kort etter i 1971 til internasjonal president. Det vervet innehadde han til 1974.
I 1972, det året han ble tilldelt nobelprisen i litteratur og et år etter utgivelsen av Gruppenbild mit Dame, skapte han innenrikspolitisk skandale. Han gikk i et essay med tittelen Vil Ulrike ha nåde eller fritt leide? i Der Spiegel inn for en mer menneskelig kurs overfor terroristene i Røde armé-fraksjonen (RAF) og han berørte spesielt Ulrike Meinhofs person og utvikling. I denne sammenheng angrep han også skarpt Springerpressens journalistikk. I konservative kretser ble han deretter betraktet som en «sympatistør i ånden» med terrorismen og fikk unngjelde for det. Forbundsdagsrepresentanten Friedrich Vogel (CDU) talte på den tiden om «Böller og Brücknere» (Peter Brückner) som terrorens intellektuelle medskyldige. Da myndighetene ikke anså det som utelukket at Böll skulle kunne holde i skjul ettersøkte RAF-medlemmer, gjennomførte de den 1. juni 1972 en husransakelse hjemme hos ham i Langenbroich. Han klaget fem dager senere skriftlig hos innenriksminister Hans-Dietrich Genscher. De nøyaktige omstendighetene omkring aksjonen, og særlig antallet medvirkende tjenestemenn, er omstridte. Mens Böll hevdet at opp til tyve politi deltok, mente innsatslederen Helmut Conrads at bare han selv og en kollega fra kriminalpolitiet hadde vært hjemme hos Böll. Robert Spaemann, som den dagen befant seg i Bölls hus, hevdet at han hadde sett et flertall tungt bevæpnede politifolk.
I 1974 utkom i Tyskland Bölls formodentlig mest kjente verk, Katharina Blums tapte ære, som var et bidrag til 1970-årenes debatt om samfunnsvold og som særlig skarpt kritiserte Springerpressen. Boken ble oversatt til over tretti språk og ble filmatisert av Volker Schlöndorff.
Han kritiserte skarpt den katolske kirken og uttrådte demonstrativt i 1976, men uten at å ha forlatt sin katolske tro. Böll støttet fredsbevegelsens kamp mot Natos rustningsbeslutning den 12. desember 1979 og deltok i 1983 i en blokade av rakettbasen Mutlangen.
Bölls skrev og gav ut sitt siste verk, Kvinner i flodlandskap, en roman som utspilles i Bonn, i 1985. I dag er denne roman, liksom Das Treibhaus av Wolfgang Koeppen, et litterært minnesmerke over den tyske midlertidige forbundshovedstaden i årene 1949 til 1989, skjønt et på ingen måte smigrende slikt.
Sykdom og død
Mange kolleger og politikere deltok i begravelsen, deriblant også forbundspresidenten Richard von Weizsäcker.
Heinrich Bölls ettermæle
Bölls første roman, Engelens taushet, som utspiller seg etter andre verdenskrig, ble utgitt posthumt i 1992 av litteraturviteren Werner Bellmann, som også har skrevet et etterord. Romanen ble skrevet i 1949 og var blitt refusert av forlaget Friedrich Middelhauve i 1951. Den kunne imidlertid offentliggjøres kapittelvis og kapitlene fikk utgjøre noveller. Et antall til da helt upubliserte fortellinger utkom i 1995 med tittelen Der blasse Hund og med et etterord av Heinrich Vormweg. Samlingen inneholder også en tekst fra førkrigstiden. Bölls første roman fra etterkrigstiden, Kreutz ohne Liebe, ble publisert i 2002 innen rammen av de samlede verk Kölner Ausgabe. Romanen utspiller seg i nazitiden, såvel før som under krigen. Kölner Ausgabe utkom i 2004 og inneholder også førkrigsromanen Am Rande der Kirche, som foregriper Bölls senere rasende angrep på den katolske kirken som institusjon og på den borgerlige katolisismen, som manifesteres i romanene Engelens taushet og Ansichten eines Clowns.
En rekke institusjoner bærer Bölls navn: Partiet Die Grünen nærstående Heinrich-Böll-Stiftung og Heinrich-Böll-Archiv, en dokumentasjons- og informasjonssentral vedrørende Bölls liv og verk. Bölls feriehus på Achill Island og hans hus i Langenbroich utgjør The Böll Cottage og Heinrich Böll Haus der stipendiater får lov å være. Mange skoler er også oppkalt etter forfatteren. Byen Köln har fra 1985 utdelt en Heinrich-Böll-Preis for prestasjoner innen tyskspråklig litteratur.
Innflytelser på Böll
Böll var dypt rotfestet i sin fødeby Köln, med sin sterke katolisisme og sin heller røffe og drastiske humoristiske sans. I den tidlige etterkrigstiden var han sterkt opptatt av inntrykkene fra krigstiden, som hadde satt så sterke spor i alminnelige menneskers liv, både materielt og psykologisk. Slike mennesker ble heltene i hans forfatterskap. Hans katolisisme var av betydning for hans verk på måter som kan minne om forfattere som Graham Greene og Georges Bernanos, til tross for at han ble kritisk og avvisende overfor hjemlandets katolske kirke.
Nazistenes overtakelse av Köln gjorde et dypt inntrykk på ham; den så å si drev ham i eksil i egen by. I tillegg ble han påvirket av den allierte bombingen under krigen, som raserte byen. han ble likegyldig til det gjenoppbygde Köln. (Böll synes å ha vært enig med William Morris – han lot det bli kjent at han ville ha foretrukket om Kölnerdomen ble latt stå ufullendt, med den eldgamle byggekranen på toppen, som den stod i 1848). Gjennom hele livet stod han i kontakt med fattig og rik i Köln.
Skurkene i hans fortellinger var gjerne myndighetspersoner - i regjering, forretningsliv og kirke, som han refser noen ganger humoristisk og noen ganger giftig, for det han oppfattet som konformitet, feighet, selvtilfredshet og maktmisbruk.
Priser
Han regnes av Arbeitsgemeinschaft Orte der Demokratiegeschichte å være blant de 100 viktigste personer som i løpet av de siste 200 år, har bidratt til dannelsen av demokratiet i Tyskland.
Montan (Italia)
Montan (italiensk Montagna) er en kommune i Etschdalen i regionen Trentino-Syd-Tirol, provinsen Syd-Tirol, Italia. Stedet ligger ca. 15 km syd for Bolzano og ca. 35 km nordøst for Trento. Sentrum ligger høyt over Auer på den østlige dalsiden rett overfor Mendelkamm og med vid utsikt over de sydlige delene av Syd-Tirol og Kalterer See. 93 % av innbyggerne har tysk som morsmål, 7 % italiensk.
Montan er et godt utgangspunkt for fjellvandringer på stort sett godt merkede veier. På andre siden av fjellkjeden ligger naturparken Trudner Horn.
Eliteserien i håndball for kvinner
Eliteserien i håndball for kvinner er den øverste divisjonen i norsk kvinnehåndball. Det offisielle navnet er fra 2019 REMA 1000-ligaen. Serien har tidligere vært kjent under navnene Gildeserien (2000–2005), Postenligaen (2007–2014) og GRUNDIGligaen 2014/15–2018/19.
Ordningen med elitedivisjon ble etablert til 1993/94-sesongen. Til da hadde den øverste serien hatt betegnelsen '''1. divisjon'''.
Eric Griffiths
Eric Ronald Griffiths (født 31. oktober 1940, død 29. januar 2005) var den første gitaristen i The Quarry Men. Han forlot gruppen sommeren 1958. Griffiths arbeidet i fengselsvesenet mesteparten av sitt liv. I 1997 kom de gjenlevende Quarrymen-medlemmene, inkludert Griffiths, sammen og utga et nytt album. Det ble en betydelig suksess og gruppen var ofte på turne frem til 2004. Griffiths døde av kreft i sitt hjem i Edinburgh.
Tasimiidae
Utseende
Små vårfluer (vingespenn 12–18 mm), mørke på farge og lite iøynefallende. Antennene er litt lengre enn forvingene. Forbeina har to sporer, mellom- og bakbeina fire.
Levevis
Larvene lever i klare, hurtigstrømmende bekker. De bygger et rørformet hus av sandkorn og småstein.
Utbredelse
Familien finnes i de østlige delene av Australia, på Tasmania og i det sørlige Sør-Amerika.
Systematisk inndeling
Familiens systematiske plassering er usikker. De bør muligens plasseres i en overfamilie for seg, Tasimioidea.
Fylkesvei 415
Fylkesvei 415 (Fv415) går mellom Myråsen i Åmli og Fiane i Tvedestrand.
Før 1. januar 2010 var veien riksvei, etter at regionsreformen trådte i kraft har den status som fylkesvei.
Generalforsamling
En generalforsamling er den øverste myndighet i en organisasjon eller aksjeselskap. Det innebærer som regel et møte hvor alle medlemmene i en organisasjon eller alle eierne i et aksjeselskap er kalt inn.
I mange frivillige organisasjoner kalles den øverste myndigheten årsmøte eller landsmøte.
Generalforsamlingen velger styre og eiernes representanter til bedriftsforsamlingen i et selskap.
Norge
I Norge kan en generalforsamling også bare bestå av én person hvor det bare er en eier i et aksjeselskap eller som i Vy eller NRK hvor henholdsvis samferdselsministeren og kulturministeren regnes som generalforsamling.
World Taekwondo
World Taekwondo (WT), frem til juni 2017 kjent som World Taekwondo Federation (WTF), er det største internasjonale særforbundet for taekwondo med 209 medlemsnasjoner. World Taekwondo ble opprettet i 1972, og styrer det idrettslige innen taekwondo.
For å styre graderinger og andre aspekter som ikke er direkte rettet mot konkurranser ble det sentrale Kukkiwon opprettet. Kukkiwon ligger i Seoul i Sør-Korea. WT er et såkalt "all-style"-forbund. Det finnes derfor flere ulike taekwondo-stilarter i WT.
WT er det eneste taekwondoforbundet som er godkjent av Den internasjonale olympiske komité.
De første olympiske leker (oppvisningsgren) i taekwondo ble holdt i 1988 i Seoul og i 1992 i Barcelona. Taekwondo ble en fullverdig offisiell olympisk gren fra og med sommer-OL i Sydney 2000, hvor norske Trude Gundersen tok sølv.
I dag praktiseres taekwondo av ca. 70 millioner mennesker fordelt på 208 medlemsnasjoner i WT.
Vitenskapsåret 1911
Vitenskapsåret 1911 er en oversikt over hendelser, prisvinnere, fødte og avdøde personer med tilknytning til vitenskap i 1911.
Skalmeie
Skalmeien stammer fra den orientalske zurna og dukket opp i Europa i middelalderen. I renessansen ble den bygget i c/f-stemming med omfangene piccolo, sopranino, sopran, alt, tenor og bass. Bass-skalmeien er lite håndterlig og krever svært mye luft.
Altavilla Irpina
Altavilla Irpina er en kommune i provinsen Avellino, i regionen Campania. Kommunen har 4,293 innbyggere (2013) og grenser til kommunene Arpaise, Ceppaloni, Chianche, Grottolella, Petruro Irpino, Pietrastornina, Prata di Principato Ultra, Sant'Angelo a Scala og Tufo.
I Altavilla Irpina finnes følgende frazioni: San Trifone, Pannone di sotto, Pannone di sopra, Belvedere, Ponte dei Santi, Pincera, Toro, Sassano og Russo.
Transport
Den har en stasjon på jernbanelinjen Avellino-Benevento.
Avstanden til de store italienske byene :
Type 88 (motorvognsett)
NSB type 88 var et dieseldrevet motorvognsett hos Norges Statsbaner som sammen med NSB type 66 (elektrisk utgave), var de første helhetlige motorvognsettene i Norge og ble lansert under betegnelsen «lyntog». Toppfarten var høyere enn på noe annet norsk tog dengang. Utseendet, særlig i fronten, minner mye om det tyske motorvognsettet Fliegender Hamburger, og togene hadde som denne motorer fra Maybach. I det hele må man se de norske typene 66 og 88 i lys av en internasjonal trend i mellomkrigstiden med framveksten av raske motorvognsett som et ledd i modernisering av jernbanene.
Livsløp
Fire sett, bestående hver av en motorvogn i hver ende og en mellomvogn, ble bestilt allerede i 1939. Krigen forsinket leveringen, men i 1945/46 ble de satt i drift. To nye sett ble levert i 1958. De fikk en noe endret utførelse og ble betegnet som type 88b. Samtlige vogner var bygget av Strømmens Værksted. Settene var i bruk fram til 31. oktober 1970 da de ble erstattet med lokomotivtrukne tog på Rørosbanen. Formelt ble de utrangert i 1973, men ble bare brukt i et par ekstratog (Nordlandsbanen?) etter 1970. Ingen av vognene er bevart.
Bruk
På Dovrebanen ble type 88 satt inn i ekspresstog Et 41/42 mellom Oslo og Trondheim i 1946 som Dovreekspressen, men ble innstilt året etter på grunn av motortrøbbel. Toget gikk mye raskere enn de tradisjonelle damptogene Ht 401/02 og Ht. 405/06. Fra 1950 var de igjen å se i denne trafikken og fortsatte der fram til ruteendringen 30. mai 1965. Deretter gikk de ett år i det nye Et. 1201/02 Oslo-Trondheim, men det ble innstilt allerede ved rutendringen 22. mai 1966. Deretter ble de satt inn i Ht. 301/02 Oslo-Trondheim over Rørosbanen fram til 31. oktober 1970. Om sommeren ble det her kjørt dobbeltsett ved stor trafikk.
På Bergensbanen gikk type 88 først i noen vinterturisttog til Geilo i 1945-46. Fra ruteendringen 15. juni 1951 ble de å se i det nye Et. 61/62 Oslo-Bergen som Bergensekspressen, men NSB våget aldri å kjøre settet over høyfjellet om vinteren. Denne trafikken opphørte i 1964 ved Bergensbanens elektrifisering. (Etter Ulrikentunnelens åpning 1. august 1964, brukte dette toget kun 1 time og 17 minutter mellom Bergen og Voss mens dagens raskeste tog forsatt bare har kommet ned i 1 time og 7 minutter til tross for mange utbedringer av Vossebanen de siste 56 år).
Vadena
Vadena (italiensk) eller Pfatten (tysk) er en kommune i Syd-Tirols Unterland på høyre bredd av elven Adige (tysk Etsch). Stedet ligger 40 km nordøst for Trento og 10 km sørvest for Bolzano (Bozen).
Vadena er ved siden av Laives og Bolzano av de få stedene i Syd-Tirol hvor majoriteten av innbyggerne er italienskspråklig: 62 % mot 38 % tysk.
Vadena ble nevnt i år 860 som Vatina og i 1242 som Fatena.
Kapp Fligely
Kapp Fligely (russisk: Мыс Флигели; Mys Fligely) er det nordligste punktet i Eurasia og Russland. Om man regner Frans Josefs land med til Europa er Kapp Fligely også det nordligste punktet i Europa.
Vadena
Vadena grenser til kommunene Auer, Bolzano, Bronzolo, Eppan an der Weinstraße, Kaltern an der Weinstraße, Laives og Tramin an der Weinstraße.
Kapp Fligely
Kapp Fligely ligger 911 km fra Nordpolen. Stedet ligger nord på Rudolføya i øygruppen Frans Josefs land i Arkhangelsk oblast i Russland.
Neset fikk navn etter den østerrikske-ungarske kartografen August von Fligely (1811–1879).
Václav David
Václav David (født 23. september 1910, død 5. januar 1996) var en tsjekkoslovakisk diplomat, og utenriksminister fra 31. januar 1953 til 8. april 1968. Han var også President of the Chamber of Nations fra 1971 til 1986.
Verket i Tårnsalen
Verket i Tårnsalen er en navnløs installasjon som har fått dette navnet av publikum. Senere er navnet tatt i bruk av verkets opphavsmenn. Verket er lagd av den norske kunstneren Kjell Bjørgeengen og Aernoudt Jacobs. Det befinner seg i den såkalte Tårnsalen i Bergen Kunstmuseum, det tidligere Lysverket i Bergen.
Det er kommentert at dette verket er så referanseløst at det nærmer seg privatspråket. Dette står i skarp kontrast til Wickensteins regelbaserte teorier. Jacobs mener at persepsjon er viktig i hans akustiske installasjoner og hva lytteren legger i de lydene han formidler. Det kan derfor legges i dette at han mener kunsten er i et privatspråk. Bjergeengen på sin side mener at kunstverket ikke er ferdigstilt slik det står. Dette kan oppfattes som at kunstneren overlater regelbyggingen til beskueren.
For kunstnerne er det viktig å formidle at lyden som spilles ikke er støy, men et strukturert lydbilde fra virkeligheten.
Kjell Skyllstad
Kjell Skyllstad (født 30. juni 1928 i Hammerfest) er en norsk musiker og professor.
Skyllstad studerte pedagogikk ved Walla Walla University i staten Washington mastergrad (1952). Etter videre studier ved Universitetet i 0slo fikk han tysk utvekslingsstipendium (DAAD) ved Universitetet i München (1959) og mottok graden Mag.art. i musikkvitenskap ved Universitetet i Oslo (1960).
Videre har han vært medlem av SVs Kulturutvalg, styremedlem og formann i Ny Musikk, såvel som mangeårig musikkjournalist i hovedstadens aviser. Som professor emeritus ved Institutt for musikkvitenskap er han fremdeles aktiv engasjert i internasjonalt kultursamarbeid, med spesiell fokus på Sørøst-Asia.
Aernoudt Jacobs
Aernoudt Jacobs (født 1968 i Wilrijk, Belgia) er en belgisk komponist og lydkunstner. Hans kunstneriske lydarbeider er et resultat av feltundersøkelser hvor lydopptakene brukes i komposisjoner. Lyder som understøtter kjennsgjerninger, minner og omstendigheter brukes for å oppnå lydbilder som hensetter lytteren i spesielle sinnsstemninger. Han bruker psyko-akustiske teorier til å påvirke selve lyttingen, og for å forsterke og endre lydens fysiske, rommlige og emosjonelle karakter.
Peter Severin Steenstrup
Peter Severin Steenstrup (født 29. november 1807, død 17. februar 1863) var en norsk sjøoffiser (orlogskaptein), oppfinner og fabrikkeier.
Liv og karriere
Da Peter Severin Steenstrup var kadett, konstruerte han en dampmaskin, og i 1839 anla han et mekanisk verksted. Han hadde da fartstid som skipsfører på Norges første dampskip, Constitutionen. I 1840 hadde han fått i oppdrag å bygge opp Carl Johans Verft i Horten som marinens hovedverft. I 1842 anla han forløperen til Akers mekaniske verksted ved Akerselva i Oslo. I 1854 flyttet verkstedet til Pipervika der det utvidet virksomheten til skipsbygging. Steenstrup ledet verkstedet til sin død. I 1852 var Steenstrup med på å stifte Polyteknisk Forening i Oslo, der han var formann fra 1853 til 1854.
Peter Severin Steenstrups far, Poul Steenstrup (1772–1864), var direktør for Sølvverket på Kongsberg og hadde vært med på Eidsvoll i 1814. Mora var niese av Bernt Anker, dengang Norges rikeste mann, og hadde vokst opp i Paleet i Christiania. 2. april 1835 giftet Peter Severin Steenstrup seg med sin kusine Sophie Augusta Collett (1811–1872) og kom dermed i familie med Camilla Collett og Henrik Wergeland.
Selskapsgolferen
Selskapsgolferen er en svensk filmkomedie fra 1991 med Lasse Åberg og Jon Skolmen i hovedrollene.
Handling
Stig-Helmer begynner å jobbe som gatefeier etter at brødristerfabrikken Toastmaster legges ned av finansieringsselskapet Parvus Finans. På sin første dag plukker han søppel på en golfbane, og får et tilbud: storfinansmannen Bruno Anderson Hage og galleristen Mette har veddet på at alle kan lære å spille golf like bra, om ikke bedre enn Bruno i løpet av en uke, og denne «noen» er selvfølgelig den keitete Stig-Helmer.
Stig-Helmer finner fram onkel Julles gamle golfutstyr fra 20-tallet og begynner å trene. Men for å oppnå resultater i løpet av en uke må han og hans venn Ole få eksperthjelp, og hvor finnes den om ikke i golfens mekka: Skottland.
Georgia (USA)
Georgia er en delstat i USA. Hovedstaden er Atlanta. Den ligger i den sørøstlige delen av landet og er en av Sørstatene. Den har grense mot Tennessee og Nord-Carolina i nord, Sør-Carolina i nordøst, Florida i sør og mot Alabama i vest. I sørøst grenser Georgia til Atlanterhavet.
Historie
Creek og cherokee var de viktigste før-columbianske indianerstammene i Georgia. Dette området hadde også tidlig landbruksproduksjon, med mais- og fruktdyrking inspirert av indianerkulturene i dagens Mexico.
Spanjolene grunnla misjonsstasjonen Santa Catalina i 1566, en av de første hvite bosettinger i dagens USA. Savannah ble grunnlagt som et fristed for fattige og forfulgte europeere av general James Oglethorpe i 1733, og Oglethorpe ledet styrker som beseiret spanjolene fra Florida i en større trefning i 1742. Savannah ble igjen et slagsted under uavhengighetskrigen i 1782, og måtte evakueres.
Plantasjeøkonomien i Georgia krevde tidlig stor slavehandel, og cherokeene ble deportert i 1838-39 under det som kalles Trail of Tears, hvor tusener døde. I 1860 utgjorde de 462 000 afrikanske slavene hele 44% av befolkningen, og Georgia sluttet seg til Sørstatene i konføderasjonen i 1861 for å forsvare jordbrukseksporten til Europa. I september 1864 stod det harde slag i Atlanta og Savannah.
Økonomi
Georgia er den niende største økonomien i USA.
Georgias eldste og tradisjonelt viktigste økonomisektor er landbruket. Historisk var bomull den viktigste jordbruksvaren i staten. I dag domineres landbruket i Georgia av egg- og kjøttproduksjon. Gjennomsnittlig produserer Georgias kyllingindustri 12 millioner kg kjøtt daglig, noe som gjør at staten er blant de ledende innen amerikansk kyllingoppdrett. Arbeidsinnvandring fra Mexico og Mellom-Amerika er svært viktig for statens jordbruksindustri.
Bil- og flydelsproduksjon er de viktigste industrigrenene, ved siden av media og annen tjenesteyting.
Inntekten pr innbygger øker raskt og er nå nesten oppe på føderalt nivå. Arbeidsløsheten er også lav etter amerikansk standard. Som de fleste sørøststatene er energiproduksjonen helt dominert av kullkraft og kjernekraft, med henoldsvis 875, mrd kWh og 32,0 mrd kWh produsert i 2006.
Kilde: The World Almanac 2008, side 45 og 555-587.