cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Montenegros kommuner
Montenegro har 21 kommuner (Општина, opština), og to bydelsadministrasjoner (градска општина, gradska opština), som er selvstyrte enheter under ledelse av Podgorica kommune.
En egen Hovedstadslov regulerer at Podgorica består av en kommune (Podgorica), to bydelsforvaltninger (Urban municipalities, Градске општине, Gradske opštine) – Bydel Golubovci og Bydel Tuzi – og på lavere nivå i alt 57 lokale bydelskretser (local communities, мјесне заједнице, mjesne zajednice), hvor innbyggerne deltar i lokalt styre av lokale velferds- og kommunikasjonsfunksjoner.
Mulige fremtidige kommuner
Det har vært fremmet forslag om oppdeling av hnhv Plav og Berane, og oppretting av to nye kommuner
Også den albanske majoriteten i dagens bydelskommune Tuzi i Podgorica har krevd selvstendig kommunestatus, foreløpig uten hell.
Rossbu kapell
Rossbu kapell ved Putten seter nær Høvringen er et privateid kapell som ble oppført av Alf Christian Rossow og innviet den 19. september 1999. Det er en langkirke med rektangulært skip og ganske korte tilbygg med kor og våpenhus i hver sin ende av bygget. Skip og våpenhus har saltak, mens taket på koret er valmet. Nordøst for kapellet står en støpul med kirkeklokke. Antall sitteplasser anslås til 50.
Det er ikke kirkegård ved kapellet.
Tobia Bocchi
I 2021 representerte han Italia på tresteg under Sommer-OL 2020 i Tokyo, og ble slått ut i kvalifiseringen på 13. plass med resultatet 16,78 m.
Tofte Fremad Idrettsforening
Tofte Fremad Idrettsforening (stiftet 26. august 1914) er et norsk idrettslag fra Hurum i Buskerud. Idrettslaget er resultat av en sammenslutning i 2013 mellom Tofte Idrettslag og Idrettsforeningen Filtvet Fremad. Tofte Fremad IF driver med fotball og skisport, samt mosjonsløp og allidrett.
Filtvet Fremad
Fodbollklubben Fremad ble stiftet på Filtvet 26. august 1914. Klubben ble etter krigen pålagt å endre navn til Filtvet Fremad for å unngå forveksling med andre idrettslag med navnet Fremad. Klubben var aktiv i fotball og skisport. Skikjørersøstrene Hedda og Ingrid Berntsen har representert Filtvet Fremad gjennom hele sine respektive karrierer.
Tofte IL
Tofte Idrettslag ble stiftet 1. september 1919 som Brakkenes Ballklubb. I 1921 byttet klubben navn til Roy, angivelig oppkalt etter en navngjeten hund på Tofte. Klubben oppsto i miljøet rundt Tofte cellulosefabrikk og ble raskt dominerende i lokalmiljøet, for eksempel gikk idrettslaget Freidig (stiftet 1912) inn i Roy. Da Arbeidernes Idrettsforbund (AIF) ble opprettet i 1924, meldte Roy seg inn. Samme år vant klubben det første arbeidermesterskapet i fotball. I 1925 meldte imidlertid Roy seg ut av AIF og inn i Norges Fotballforbund. Som en reaksjon på dette ble Idrettsforeningen Djerv stiftet. Djerv rekrutterte hovedsakelig fra ansatte ved Hurum fabrikker og forble medlem i Arbeidernes Idrettsforbund fram til krigsutbruddet i 1940.
I 1945 slo Roy og Djerv seg sammen og dannet Tofte Idrettslag.
Sammenslutning
Fotballgruppene i Filtvet Fremad og Tofte begynte i 2009 å stille felles lag i alle aldersgrupper. Årsaken var vansker med å skaffe nok spillere hver for seg. I november 2011 anbefalte en arbeidsgruppe med medlemmer fra begge idrettslagene at Filtvet Fremad og Tofte burde «forenes som ett idrettslag». Årsmøtene i begge idrettslagene gikk inn for sammenslutning, og det ble etter hvert vedtatt at navnet skulle være Tofte Fremad Idrettsforening. Klubbfargene skulle være rødt (fra Tofte) og svart (fra Filtvet Fremad). Like før sammenslåingen hadde Filtvet Fremad 421 og Tofte IL 332 medlemmer.
Anlegg
Tofte Fremad IF disponerer to fotballbaner: Filtvet stadion (Fremadbanen), der underlaget er gress, og Tofte stadion i Bjerkelunden, der det legges kunstgress. Det er klubbhus i tilknytning til begge anleggene.
Tula-ekspedisjonen 1830–1833
Tula-ekspedisjonen 1830–1833 var en ekspedisjon til Antarktis med hensikt å finne nye selfangstfelter. Ekspedisjonen ble utstyrt av det engelske hvalfangstselskapet Samuel Enderby & Sons, og sjøfareren John Biscoe ledet ekspedisjonen som kaptein på briggen «Tula».
Sammen med kutteren «Lively» seilte «Tula» fra London og besøkte Falklandsøyene i november 1830. Etter et mislykket forsøk på å finne de tidligere rapporterte Auroraøyene (muligens identiske med Shag Rocks), fortsatte ekspedisjonen til Sør-Shetlandsøyene i desember. Ekspedisjonen fortsatte sørover og krysset polarsirkelen 22. januar før den fortsatte østover. Én måned senere, 24. februar 1831, fikk ekspedisjonen øye på nakne fjelltopper i horisonten. Biscoe antok helt korrekt at de var en del av det antarktiske kontinentet og kalte området Enderby Land til ære for sin oppdragsgiver. Den 28. februar ble en odde observert og navngitt Cape Ann. Fjellet bakenfor odden ble senere gitt navnet Mount Biscoe. Etter å ha kartlagt kystlinjen i en måneds tid, var Biscoe og hans besetning i dårlig fysisk forfatning. De satte seil for Australia og nådde Hobart på Tasmania i mai, men to besetningsmedlemmer døde av skjørbuk på overfarten.
Ekspedisjonen overvintret i Hobart før den vendte tilbake til Antarktis neste sesong. På veien sørover var de i november-desember 1831 innom Chathamøyene, der de kunne rapportere om moriorier, og Bountyøyene. I dette farvannet var selforekomstene nærmest blitt utryddet. Biscoe forsøkte også å finne de tidligere rapporterte Nimrodøyene i Sørishavet. I løpet av 1900-tallet ble det fastslått at dette var ikke-eksisterende fantomøyer.
Den 15. februar 1832 oppdaget de Adelaide Island, og to dager senere Biscoe Islands. Den 21. februar fikk de i syne en lang kyststrekning, og Biscoe antok igjen at det var en del av kontinentet. Han navnga landområdet Graham Land etter First Lord of the Admiralty Sir James Graham og krevde det for Vilhelm IV av Storbritannia. Biscoe gikk i land på Anvers Island og hevdet å ha sett fastlandet av det antarktiske kontinentet. Biscoe fortsatte med kartlegging av kystlinjen, og mot slutten av april 1832 ble han den tredje til å seile rundt det antarktiske kontinentet (etter James Cook og Fabian von Bellingshausen).
På hjemreisen forliste «Lively» ved Falklandsøyene i juli 1832, og besetningen ble overført til «Tula». I begynnelsen av 1833 ankom «Tula» London.
Senere i 1833 tilbød Samuel Enderby & Sons Biscoe å lede en ny ekspedisjon. Han takket imidlertid nei, sannsynligvis av helseårsaker. Han engasjerte seg heller i Vestindia-farten, som tilbød et mye varmere klima. Han deltok også i seilaser til Australia.
Kim Soo-nyung
Kim Soo-nyung (født 5. april 1971 i Nord-Chungcheong), sørkoreansk bueskytter som deltok i de olympiske leker 1988 i Seoul, 1992 i Barcelona og 2000 i Sydney.
Soo-nyung ble olympisk mester i bueskyting to ganger under Sommer-OL 1988 i Seoul. Hun vant både den individuelle- og lagkonkurransen i bueskyting for damer. De andre på laget var Wang Hee-kyung som fikk sølv individuelt og Yun Young-sook som ble nummer tre i den individuelle konkurransen.
Hun vant ytterligere to olympiske gullmedaljer i lagskyting, 1992 i Barcelona og 2000 i Sydney.
Soo-nyung ble verdensmester i bueskyting fire ganger, to- individuelle- og to i VM-gull i lag.
Myrasundet
Myrasundet er et sund mellom øyene Føynland i Færder kommune og Husøy i Tønsberg kommune. Det har navn etter grenda Myra på østkysten av Føynland.
Der hvor sundet er smalest, det ei bru mellom de to øyene. Den første brua ble bygd i 1889. Nordvest for brua har sundet navnet Bjørnebusundet. I sørvest munner Myrasundet ut i Oslofjorden.
På slutten av 1800-tallet var sundet 100 meter bredt på sitt smaleste, men det er nå på kun 5 meter ved brua.
Einar Koefoed
Han representerte Norge under Sommer-OL 1964, der han ble nummer 9.
Bukkehornedderkopp
Bukkehornedderkopp (Mastigusa arietina) er en edderkopp som tilhører familien Rekkevevere. Den lever i symbiose (samliv) med maur, skjult i maurtuen. Maurene godtar dens nærhver, trolig på grunn av stoffer (lukt) den skiller ut. Den er sjelden, det vil si at det ikke er registret mange funn, men det kan skyldes dens noe skjulte levevis. En antar at den ikke er en truet art.
Bukkehornedderkopp er en liten edderkopp, lyst brunlig på farge, både hunnen og hannen kan bli opptil 3,5 mm lang (kroppslengde). Fargetegninger og mønster på kroppen kan variere mye. Hannen har noen uvanlig store pedipalper, der deler av dem bøyer seg bakover hodet, noe likt et bukkehorn.
Den er svært lik værhornedderkopp Mastigusa macrophthalma, den eneste forskjellen er øyestørrelsen. Værhornedderkopp har større sideøyene. Artene kan være fargevariable av utseende. For sikker artsbestemmelse kreves ofte nærmere undersøkelse av de kjønnsmodne edderkoppens kjønnsorganer, hos hunner epigynet og hos hanner pedipalpenes siste ledd.
13. serierunde i Eliteserien 2020
13. serierunde i Eliteserien 2020 startet med –  lørdag 8. august, hoveddelen av kampene ble spilt søndag 9. august og avsluttet med –  mandag 10. august.
Norge under VM i svømmesport 2017
Norge deltok under VM i svømmesport 2017 i Budapest i Ungarn fra 14. - 30. juli 2017.
Mitt Barn Lebensborn
Mitt Barn Lebensborn eller My Child Lebensborn er et BAFTA-belønnet historiedrevet simulasjonsspill for iOS- og Android-enheter, utviklet av norske Sarepta Studio og Teknopilot, utgitt i 2018. I spillet er du adoptivforelder for et krigsbarn i Norge i perioden etter den andre verdenskrigen.
Handling
Spillet er en historiedrevet gjennomgang av hverdagen til et syv år gammelt krigsbarn født fra Lebensborn-prosjektet, i utgangspunktet bygd rundt Tamagotchi-liknende mekanikker, hvor målet er å balansere barnets ulike behov for næring og omsorg. I begynnelsen av spillet får spilleren valget mellom en gutt, Klaus, eller en jente, Karin. Spillerne adopterer barnet i 1951 da det skal begynne på skolen, og konfronteres med ulike situasjoner og beslutninger for å hjelpe det gjennom ulike kapitler i barndommen. Spillet informerer i begynnelsen og slutten av hvert kapittel om den historiske bakgrunnen for hendelsene.
Total spilletid er om lag fire til fem timer.
Utvikling
Spillet er produsert av Teknopilot, med spillutviklingsselskapet Sarepta Studio som co-produsent, som et ledd i multimedieplattformen Wars Don't End. Utviklerne intervjuet norske krigsbarn, og har rådført seg med den norske gruppen Lebensborn Norway. Mitt Barn Lebensborn ble folkefinansiert med 130 000 kroner i en Kickstarter-kampanje i april 2017, og har også fått ulike støtteordninger fra Norsk filminstitutt på rundt 1,5 million kroner siden 2015.
Spillet ble gitt ut på engelsk på Frigjøringsdagen 2018, den 8. mai, og i august 2018 ble det presentert på tysk og norsk i sammenheng med den tyske spillmessen Gamescom i Köln. September 2018 ble det også tilgjengelig på japansk.
Anmeldelser og mottakelse
9. juni ble spillet Mitt Barn Lebensborn omtalt i den britiske avisen the Guardian som «Game of the Month». I Norge ble spillet godt mottatt, med spesiell skryt for å være et spill som bryter ny tematisk mark i dataspill, og for å være et hjerteskjærende innblikk i en mørk tid i norsk historie.
I slutten av mars 2019 ble spillet gjort utilgjengelig for kjøp for franske, tyske, russiske og østerrikske Android-brukere.
Den 4. april 2019 vant spillet en pris i den britiske film- og spill-utdelinga BAFTA for spill som gjør mer enn å underholde i kategorien «Games Beyond Entertainment».
Wantsumkanalen
Wantsumkanalen er navnet på et tidligere sund, som nå er fylt opp av silt og tørrlagt, beliggende i Kent, England, mellom Isle of Thanet og det daværende engelske fastlandet. På den tidligere bunnen av sundet ligger nå elvene Wantsum og den nedre delen av Stour.
Historie
Fra forhistorisk tid til middelalderen var Wantsumkanalen et opptil 3 kilometer bredt sund, hvor elva Stour munnet ut ved Stourmouth, omtrent midtveis i sundet. Den søndre enden av sundet møtte Den engelske kanal ved Richborough (romersk navn: Rutupiae), nær byen Sandwich, mens den nordre enden møtte Thames-estuaret ved Reculver (romersk navn: Regulbium). At romerne valgte å bygge fort på begge stedene viser betydningen av denne ruten, hvor all romersk skipsfart mellom London og kontinentet vanligvis gikk, og som vikingene brukte da de raidet Canterbury i 839.
Avsetninger av silt, sand og småstein ved Stonar, ved sørenden av sundet, gjorde at det gradvis ble grunnere, og trafikken til Canterbury gikk etterhvert i sin helhet via den nordlige enden, og brakte Fordwich til forgrunnen som byens uthavn. Oppsiltingen fortsatte, spesielt på 1100- og 1200-tallet, da augustinske munker begynte med landgjenvinning. På 1500-tallet hadde endelig hele Wantsumkanalen blitt til tørt land, unntatt dreneringsgrøftene som gikk på kryss og tvers over det tidligere sundet. Den nåværende elva Wantsum, er strengt tatt bare den sentrale dreneringsgrøfta i den nordlige delen av det tidligere sundet. Elva Stour, som tidligere rant mot nord til Reculver, har nå utløp mot sør ved Pegwell Bay.
På 1700-tallet truet oppmudring den rike havnebyen Sandwich, og arbeid ble satt i gang for å lage sluser og vannveier for å kontrollere vannet. Dette arbeidet var imidlertid mislykket, og som et resultat ligger Sandwich nå et godt stykke fra havet.
Med tiden vasket erosjonen langs kysten bort mesteparten av det tidligere romerske fortet ved Reculver. Deler av vestveggen kan imidlertid fremdeles ses nær kirketårnene. Denne kirken ble grunnlagt rundt 669, lenge etter at romerne hadde dratt sin vei, og de to tårnene ble lagt til på 1100-tallet. Kirken ble revet tidlig på 1800-tallet, men kirketårnene ble stående igjen som en navigasjonshjelp for skipstrafikken langs kysten av Kent. Både tårnene og restene av fortet er i dag viktige som turistattraksjoner.
Da Beda skrev sin Historia ecclesiastica gentis Anglorum rundt 731 hadde det nordre utløpet av Wantsumkanalen blitt kjent som «elva Yenlade».
Kai Georg Wiese
Kai Georg Wiese (født 17. september 1940) er en norsk tidligere seiler.
Han representerte Norge under Sommer-OL 1968, der han ble nummer 21.
Nedre Vøiens Bomuldsspinderi
Nedre Vøiens Bomuldsspinderi, eller Vøiens Bomuldsspinderi er en tidligere tekstilbedrift på Sagene i Oslo. Den ble etablert av Knud Graah i 1846. Spinneriet produserte tråd og stoffer. Dette var Norges sjette tekstilbedrift. Den ble i 1946 slått sammen med nabobedriften Hjula Veveri. Rett ved siden av spinneriet, på den andre siden av Akerselva, lå Den Norske Hesteskosømfabrik.
Jordmorpadde
Jordmorpadder, også kjent som fødselshjelperpadder eller jordmorfrosker, (Alytes) er en amfibieslekt i familien skivetungefrosker (tidligere Discoglossidae). Dette er små padder som sjeldent blir større enn 5 cm. Arten finnes i store deler av Europa inklusivt nordvest i Afrika og på øya Mallorca. Det særegne med denne typen padde er måten de tar vare på eggene, her spiller hannpadda en sentral rolle. Rett etter befruktning surrer hannene eggene rundt bakbena og på ryggen for å beskytte dem helt til de er klar for klekking. Når det er klart for klekking går padda i grunne dammer og lar så rumpetrollene komme ut av eggene. Måten hannpadda tar vare på eggene har gitt den navnet Jordmorpadde.
Forplantning
De mannlige jordmorpaddene har ansvaret for å beskytte eggene. Eggene er surret fast rundt bena og ryggen hvor de forblir normalt 3-6 uker, før de klekkes. Paddene bor i fuktige hull, hver padde har et hull eller en grop den kommer tilbake til. For å unngå at eggene blir tørre tar hannene regelmessige bad. Når eggene er klare til å klekkes, finner hannen en dam. Rumpetrollene kryper deretter ut av eggene og ned i vannet.
Forsvar
Ryggen til jordmorpadda er dekket med små vorter. Under angrep avgir disse vortene en sterkt luktende gift som forsvarsmekanisme. Giften bidrar også til å holde strengene med egg som hannen bærer trygge mot angrep. Giften er så kraftig at padda har relativt få fiender, men den blir jaktet på av langt større dyr som hegre, kråker og laks. Rumpetrollene har ikke disse vortene og besitter heller ingen gift, derfor blir de ofte byttedyr til fisk og insekter.
Alytes cisternasii
Vitenskapelige navn: Alytes cisternasii
Kjent som: Iberisk jordmorpadde
Visuelle kjennetrekk: Denne arten skiller seg ut med at den vanligvis er brunfarget med mørke flekker og en hvit/lys underside. Det særegne for denne arten er at den har vorter som ofte er rødlig i fargen. Den Iberiske padden har små vorter ved øyelokkene, og en rad med større vorter fra trommehinnen til lysken. Hannpaddene kan bli opp til 36mm og hunnpaddene noe større, 42mm.
Alytes dickhilleni
Vitenskapelige navn: Alytes dickhilleni
Kjent som: Betic jordmorpadde
Visuelle kjennetrekk: Alytes dickhilleni har et fargeaspekter med et grått parti på ryggen med gråsorte små punkter, hvor hver og en har litt hvitt i seg, dette gjør at denne arten får et særegent "skittent" utseende. De rød-oransje kjertlene som finnes på mange andre arter, er fraværende hos betic jordmorpadden. jordmorpaddens Hud er forholdsvis glatt og skinnende, selv om noen større vorter er til stedet langs sidene av ryggen. Padden har en markert linje med hvite kjertler som går langs sidene på kroppen. Kjertlene som befinner seg bak hode ved hvert øye er korte og slanke, men godt markert. Lemmer, fingrer og tær er relativt lange og øynene er store med en vertikalt formet pupill. Denne padden er en liten art med en lengde på 35 mm.
Alytes maurus
Vitenskapelige navn: Alytes maurus
Kjent som: Marokkansk jordmorpadde
Visuelle kjennetrekk: Alytes Maurus er svært lik den "vanlige" jordmorpadda utseendemessig, med sine store rødlige vorter på underarmene, anklene og fra trommehinnen til lysken. kroppsfargen varierer fra blek til brun med små sorte prikker, brune prikker, oliven eller grønne flekker, med flekker av grått på halsen og brystet. Den Marokkanske jordmorpadden kan vokse opp til 40 – 50 mm i total lengde, som hos de andre jordmorpaddene blir hunnpadden noe større enn hannpadden.
Geografiske område: Den marokkanske jordmorpadden er funnet i Rif og Atlanterfjellene i Marokko, opp til 2000 moh.
Alytes muletensis
Vitenskapelige navn: Alytes muletensis
Kjent som: Mallorkansk jordmorpadde
Visuelle kjennetrekk: Fargen på denne arten varierer, den vanligste fargen er grønn-gull, med mørkegrønne til sorte flekker av varierende størrelser og form over ryggen. Det er ofte en svart trekant til stede på hode mellom øynene. Undersiden er hvit og glattere enn baksiden. Øynene er store og har en vertikalt formet pupill. Lemmene, fingrene og tærne er relativt lange. Den Mallorcanske jordmorpadden er en liten padde med relativt stort hode, Huden er forholdsvis glatt og skinnende, selv om noen større vorter er til stede langs sidene av ryggen. Bortsett fra en liten forskjell i størrelse mellom hann og hunn padda, er det ganske vanskelig å skille dem ut ifra utseende. Denne padden er relativt liten i forhold til sine slektninger. Hunnpadden er den som blir største og blir opp til 38 mm, som er noe større enn de voksne hannpaddene som når en lengde på opp til 34,7 mm.
Alytes obstetricans
Vitenskapelige navn: Alytes obstetricans''
Kjent som: Vanlig jordmorpadde
Visuelle kjennetrekk: Denne jordmorpadden er den mest kjente, ettersom den dekker et større geografisk område enn dens arter. Den "vanlige" jordmorpadden har en kroppsfarge som varierer fra bleik til brun med små sorte, brune, oliven eller grønne prikker, med flekker av grått på halsen og brystet. Padden har store vorter på underarmene og anklene, og på rad fra trommehinnen til lysken. Hannpaddene er noe mindre enn hunnpaddene, noe som man ser i andre slekter av springpadder (frosker og padder). Hannpaddene kan bli opp til 42 mm og hunnpaddene kan nå opp til 50 mm i lengde.
Sergej Palagin
Sergej Vjatsjeslavovitsj Palagin (russisk: Серге́й Вячесла́вович Пала́гин; født 26. mars 1968 i Saratov i RSFSR i Sovjetunionen, død 6. november 2020 i Krasnodar i Russland) var en russisk militærpilot og oberstløytnant som kjempet i Nord-Ossetia-konflikten, den første Tsjetsjenia-krigen, den andre Tsjetsjenia-krigen, Dagestankrigen og Ossetiakrigen. Han ble hedret med blant annet tittelen Helt av den russiske føderasjon (2004).
Hans aktive tjenestetid i de sovjetiske og russiske militære styrker strakk seg fra 1985 til 2014. Palagin fikk tilnavnet «bror» (Братишка) av sine soldater som ofte ble reddet av hans erfarne helikoptermannskap i kritiske situasjoner.
Den 6. november 2020 døde Palagin.
Slaget ved Avarajr
Slaget ved Avarajr (armensk: Ավարայրի ճակատամարտ Avarayri čakatamart) ble utkjempet den 2. juni 451 e.Kr. på Avarajr-sletten i Vaspurakan mellom en kristen armensk armé under Vardan Mamikonjan og Sasaniderriket (Det nypersiske riket). Det regnes som et av de første slagene til forsvar for kristendommen. Selv om perserne seiret på slagmarken, viste slaget seg å være en stor strategisk seier for armenerne, siden Avarajr banet vei for Nvarsak-avtalen i 484, som bekreftet Armenias rett til å praktisere kristendommen fritt.
Slaget blir sett på som en av de mest betydningsfulle begivenhetene i armensk historie. Kommandøren for de armenske styrkene, Vardan Mamikonjan, regnes som en nasjonalhelt og er kanonisert av den armenske apostoliske kirke.
Bakgrunn
Kongedømmet Armenia var i 301 e.Kr., under Tiridates III, grunnleggeren av Arshakuni-dynastiet, den første nasjon til offisielt å konvertere til kristendommen. I 428 oppfordret armenske adelsmenn sasanidiske Bahram V om å avsette Artashes IV. Som et resultat ble Kongedømmet Armenia underlagt Sasaniderriket som en koloni med sasanidisk guvernør. De armenske adelsmennene ønsket til å begynne med perserstyret velkommen, forutsatt at de fikk lov til å praktisere kristendommen. Men sasanidiske Yazdegird II var bekymret for at den armenske kirken var hierarkisk avhengig av den latin- og gresktalende kristne kirken (alliert med Roma og Konstantinopel snarere enn den arameisk-talende og persisk-støttede østkirken), og forsøkte å tvinge den armenske kirken til å forlate Roma og Bysants til fordel for østkirken, eller til ganske enkelt å konvertere til zoroastrismen. Han innkalte de ledende armenske adelsmennene til Ktesifon, og presset dem til å kutte båndene med den ortodokse kirken. Yazdegird II selv var en zoroaster snarere enn en kristen, og hans bekymring var ikke religiøs, men handlet om å sikre politisk lojalitet.
Ifølge armensk tradisjon ble det gjort forsøk på å rive kirker og bygge ildtempler, og en rekke zoroastriske prester ble, med persisk militær støtte, sendt for å erstatte de armenske prestene og undertrykke kristendommen.
Men Yazdegird IIs politikk provoserte frem, heller enn forebygget, et kristent opprør i Armenia. Da nyhetene om tvangen nådde Armenia, brøt det ut et masseopprør. Da de kom tilbake, sluttet adelsmennene, under ledelse av Vardan Mamikonjan, seg til opprørerne. Da Yazdegird II fikk høre dette, samlet han en massiv hær for å angripe Armenia. Vardan Mamikonjan søkte hjelp i Konstantinopel, da han hadde et godt personlig forhold til keiser Theodosius II som hadde gjort ham til general, og han kjempet tross alt for å forbli i den ortodokse kirken. Men hjelpen kom ikke i tide.
Slaget
Den 66.000 mann sterke armenske hæren gikk til nattverd før slaget. Hæren bestod av sivile snarere enn militære styrker, men de armenske adelsmennene som ledet den, var dyktige soldater, mange av dem veteraner fra Sasaniderrikets kriger med Roma og nomadene i Sentral-Asia. Armenerne hadde lov til å opprettholde en kjerne av sin nasjonale hær, under ledelse av en kommandør (sparapet) som tradisjonelt kom fra adelsfamilien Mamikonjan. Det armenske kavaleriet var på denne tiden i praksis en elitestyrke, som ble høyt verdsatt som en taktisk alliert av både Persia og Bysants. I dette særskilte tilfellet var både offiserer og soldater ytterligere motivert av et ønske om å redde sin religion og levemåte. Den persiske hæren, som skal ha vært tre ganger større, innbefattet krigselefanter og det berømte Savārān-kavaleriet. Flere armenske adelsmenn med svakere kristne sympatier, ledet av Vasak Siuni, gikk over til perserne før slaget og kjempet på deres side. I slaget hadde Vardan suksess til å begynne med, men han ble til slutt drept sammen med åtte av sine fremste offiserer.
Etterspill
Etter Sasaniderrikets seier, fengslet Yazdegird II et antall armenske prester og adelsmenn, og utnevnte en ny guvernør for Armenia.
Rud (Lunder)
Rud eller Ruud (gnr. 151 bnr. 1) er en storgård beliggende i Soknedalen (Lunder kirkesogn) i Ringerike kommune, Buskerud. Selve gården utgjør i overkant av 24 300 daa og består for det meste av produktiv barskog, som gran og furu.
Rud (av norr. Ruð som betyr rydning) blir første gang nevnt i skriftlige kilder i 1528 (NRJ. IV 147), men er med stor sikkerhet mye eldre (selv om opprinnelsen er uavklart). I 1723 nevnes gården med to oppsittere.
Bygningsmassen ligger på en høyde langs fylkesvei 179 mellom Sokna og Solli, nord for Torevannets østbredd. Landbrukseiendommen strekker seg derfra og nordover mot grensen til Flå og nordvesterover lands Langevatnet, Breidvatnet, Sætertjern og Nordtjern ved Haverstingen.
På eiendommen er det blant annet registrert funn etter en steinalderbosetning (fredet) og en gravhaug fra jernalder (uavklart), samt at det er påvist minst elleve kullgroper (hvorav ni er fredet og to er uavklarte) fra perioden jernalder-middelalder.
Hans Mehren
Hans Mehren (født 24. januar 1945) er en norsk tidligere seiler.
Han representerte Norge under Sommer-OL 1964, der han ble nummer 9.
Defense Information Systems Agency
Defense Information Systems Agency (DISA) er etaten for informasjons- og kommunikasjonsteknologi i det amerikanske Forsvarsdepartementet. DISA ble opprettet 12. mai 1960 som Defense Communications Agency og fikk sitt nåværende navn i 1991. Etaten har sitt hovedkvarter på Fort Meade i Maryland og ledes av en militær direktør med generalløytnants eller viseadmirals grad.
Jean-Marc Ayrault
Jean-Marc Ayrault (født 25. januar 1950 i Maulévrier, Maine-et-Loire) er en fransk politiker. Han var Frankrikes statsminister, utnevnt av president François Hollande fra 15. mai 2012 til 31. mars 2014, da han ble han erstattet av Manuel Valls. Han ble utenriksminister i forbindelse med omrokering av regjeringen i februar 2016. Han har tidligere vært borgermester i Nantes, medlem av den franske nasjonalforsamlingen 1986–2012 og parlamentarisk leder for sosialistpartiet (PS) 1987–2012.
Biografi
Ayrault ble født i 1950 i Maulévrier i Maine-et-Loire. Faren var fabrikkarbeider. Ayrault studerte tysk ved universitetet i Nantes og arbeidet deretter en periode som tysklærer. Denne utdanningsbakgrunnen skiller Ayrault fra mange andre franske topp-politikere som typisk har utdannelse fra de elitepregede Grandes écoles.
Som 27-åring ble han i 1977 valgt til borgermester i Nantes-forstaden Saint-Herblain og ble med det den yngste borgermesteren for en kommune på over 30 000 innbyggere. Han beholdt denne posisjonen fram til han i 1989 ble valgt til borgermester i Nantes. Han ble senere kontinuerlig gjenvalgt i første runde og var den lengst sittende borgermesteren av en større by i Frankrike fram til han gikk av 21. juni 2012.
Under presidentvalgkampen til Hollande fungerte Aurault som spesialrådgiver, med spesielt ansvar for kontakt med partier og politiker i andre land, særlig Tyskland.
Regjeringsperioden
JAyrault ble utnevnt til statsminister av president François Hollande 15. mai 2012 og presenterte sin regjering 16. mai. Regjeringen hadde 34 ministre, hvorav 16 var plassert under en annen minister som ministre déléguée. I tillegg til medlemmer fra det franske sosialistpartiet inkluderte regjeringen to medlemmer fra venstrepartiet Parti radical de gauche, to medlemmer fra De Grønne og et medlem uten ordinær partitilknytning. For først gang i Frankrikes historie var halvparten av medlemmene kvinner. Sentrale statsråder var utenriksminister Laurent Fabius og finansminister Pierre Moscovici. Najat Vallaud-Belkacem ble regjeringens talsperson.
I det første statsrådet ble det besluttet at presidents og regjeringens lønninger skulle senkes med 30%.
I det franske parlamentsvalget i juni 2012 ble Ayrault gjenvalgt i første runde.
I tråd med fast praksis i forbindelse med parlamentsvalget gikk Aurault av som statsminister 18.juni 2012. Ettersom sosialistpartiet ved valget hadde oppnådd rent flertall i nasjonalforsamlingen ble han straks gjenoppnevnt av president Hollande. Den nye regjeringen som da ble utnevnt hadde fire flere medlemmer (tre fra sosialistpartiet og en av fra PRG) slik at den tilsammen hadde 38 medlemmer, hvorav halvparten kvinner.
I 2019 ble han utnevnt til kommandør av Æreslegionen.
Grammoptera
Grammoptera er en slekt av biller som hører til underfamilien blomsterbukker i den artsrike familien trebukker.
Utseende
Nokså små, mørke trebukker, oftest med noe avdempet, metallisk glans. Antennene er tynne og omtrent så lange som kroppen. Kroppsformen er forholdsvis bred. Pronotum er mer eller mindre klokkeformet, dekkvingene nokså jevnbrede. Beina er nokså lange og tynne.
Levevis
De aller fleste blomsterbukkene har larver som lever i død ved, men det finnes også enkelte som lever i urter, i nedfalne kongler etc. Ingen angriper levende planter. De voksne billene, som oftest er aktive midt på sommeren, besøker gjerne blomster, særlig skjermplanter og andre planter med hvite, åpne blomster. Dette gjelder dog ikke alle artene. Blomsterbukkene er livlige insekter i motsetning til de fleste andre trebukker som virker ganske trege.
Utbredelse
Slekten er utbredt i Holarktis og Asia.
Den låste døren
Den låste døren, (originaltittel: Secret Beyond the Door) er en amerikansk film noir fra 1948 regissert av Fritz Lang, med Joan Bennett og Michael Redgrave i hovedrollene.
Handling
Oppførselen til Mark Lamphere, en arkitekt, blir mer og mer merkelig kort tid etter bryllupsreisen hans sammen med sin nye brud Celia, og hun begynner snart å oppdage at Mark har en rekke hemmeligheter. Det viser seg at Mark var gift før, hans første kone døde under mistenkelige forhold, og de hadde en sønn sammen. Han har også en veldig lojal sekretær, Miss Robey, hvis ansikt er vansiret.
Hotel Knaust
Hotel Knaust er et hotell i Sundsvall, grunnlagt av Gustaf Ferdinand Knaust 1891. Hotellet ble bygd etter den store Sundsvallsbrannen i 1888, etter tegninger av Sven Malm.
Den låste døren
Handling
Men det ser ut til at Mark sliter med en del vrangforestillinger, og ting kan tyde på at han har til hensikt å myrde Celia. Men en forstyrret frøken Robey ender opp med å sette fyr på hjemmet deres, hvorpå Mark forløser seg selv i Celias øyne ved å redde livet hennes.
Hotel Knaust
Knaust var det fine hotellet i Sundsvall på trepatronenes tid, kjent for sin store trapp, der man gjerne skålte inn nyåret og lot selskap fotografere.
Hotellet ble stengt i 1978, men åpnet på nytt i 2002 med navnet Elite Hotel Knaust.
Valhalla (tegnefilm)
Valhalla er en dansk tegnefilm fra 1986, instruert av den danske tegner Peter Madsen og den amerikanske Disney-animatøren Jeffrey James Varab. Filmen er basert på tre av historiene fra tegneserien Vallhall, tegnet av Peter Madsen. Filmens manus ble skrevet av Peter Madsen og Henning Kure.
I februar 2003 ble det igangsatt en underskriftskampanje for at få filmen utgitt på dvd, og filmen fikk ny premiere på kino i 2003.
Handlingsreferat
Tor og Loke besøker Midgard, og en kveld søker de tilflukt for natten ved et avsidesliggende våningshus, bebodd av et par vanlige bønder og deres to barn - en gutt som heter Tjalvi og hans yngre søster Röskva. Thor tilbyr sjenerøst en av geitene hans som drar vognen hans til et måltid, som en middag for dem alle. Men han advarer om at ingen av dem skal ødelegge dyrets bein. Men Loke, alltid forræderisk, overtaler gutten Tjalvi til å gjøre nettopp dette.
Neste morgen gjenoppliver Thor sin geit, men blir rasende når han oppdager at dyret har blitt halt etter måltidet deres. Loke foreslår at de tar med seg gutten Tjalvi tilbake til Åsgard som tjener som kompensasjon for den skadde geita. Gudene og deres nye tjener forlater gården, og reiser tilbake til Åsgard via broen Bifrost. Når de kommer frenm, oppdager de at Røskva også har gjemt seg i vognen. Derfor får hun reise sammen med broren sin til Thors hjem Bilskirnir. Men Thor er veldig ofte hjemmefra på nye eventyr, noes om etterlater Tjalvi og Røskva med de samme oppgavene de gjorde hjemme på gården.
Men en dag dukker Loki opp sammen med en liten jotun-gutt ved navn Quark, som bare benytter seg av ikke-verbal kommunikasjon. Men nesten umiddelbart forårsaker gutten kaos i torden-gudens hjem. Først påstår Loki at Quark fulgte etter ham hjem. Men til slutt bekjenner at Loke måtte ta med seg Quark fordi han tapte et veddemål mot Utgards-Loke, og nå må beholde gutten frem til Quark klarer å oppføre seg skikkelig. Men Thor og Sif blir snart sprø av Quarks mange påfunn. Men etter hvert oppdager barna og Quark ut at de har noe til felles, og de blir venner med hverandre. Men Quark stikker til slutt derfra, for å møte Odin som holder til i det nærliggende Valhalla.
Først skal Loki vinne en spise-konkurranse mot en jotun ved navn Loge. Thor blir deretter utfordret til å drikke fra et gigantisk drikkehorn, men hornet ser ikke ut til å tømmes uansett hvor mye han forsøker å drikke. Thor krever en annen utfordring, og jotunene ber ham løfte katten til Útgards-Loki i stedet. Til tross for kattens tilsynelatende lille størrelse, er Thor bare i stand til å løfte en av kattens poter fra gulvet. For å gjenvinne deres ære, og ikke tape ansikt, krever Thor en rettssak. Útgards-Loki henter derfor sin gamle mor, Elle, som til tross for hennes svake og gamle utseende likevel ser ut til å skremme alle de andre jötunene. Men barna Tjalvi, Röskva og Quark oppdager at jötunene faktisk bruker magi for å jukse.
Stemmer
Filmen ble animert til engelskspråklig lydspor. Dubbing på andre språk ble foretatt i ettertid.
Australsk mesterskap i friidrett 2022
Australsk mesterskap i friidrett 2022 var den 99. utgaven av det nasjonale mesterskapet i friidrett for utøvere fra Australia. Mesterskapet ble arrangert fra 26. mars til 3. april 2022 i Sydney Olympic Park Athletic Centre i Sydney.
References
<References />
Isle of Thanet
Isle of Thanet er ei tidligere øy som i dag er det østligste punktet i Kent i England. Fram til middelalderen lå det et opptil 3 kilometer bredt sund, kalt Wantsum-kanalen mellom fastlandet og øya, men sundet mudret til og Isle of Thanet er i dag bare ei halvøy. Arkeologiske funn viser at det har bodd mennesker her siden steinalderen. I dag er Thanet en turistdestinasjon og et jordbruksområde. Fra havnebyen Ramsgate går det ferge til kontinentet.
Under romerne, mens Thanet ennå var ei øy, var Richborough på sørsida av Wantsum-kanalen en av de viktigste havnebyene deres i Storbritannia. Det siste skipet seilte mellom øya og fastlandet i 1672.
Oriflame
Oriflame Cosmetics S.A. (Luxembourg) er et MLM-konsern i kosmetikkbransjen grunnlagt 1967 i Sverige av brødrene Jonas af Jochnick og Robert af Jochnick. Selskapet selger produkter innen hudpleie, kosmetikk og andre relaterte produkter gjennom 3 millioner uavhengige distributører. Selskapet har siden mars 2004 vært børsnotert på NASDAQ OMX Stockholm. Selskapet oppgir å omsette for 1,5 milliarder euro årlig.
Oriflame var blant de første kosmetikkselskaper som sa nei til dyreforsøk i utvikling og testing av kosmetiske produkter.
I Norge skal Oriflame ha mer enn 10.000 distributører Selskapet er medlem av Direktesalgsforbundet i Norge, og forbundets leder Jan Fredrik Torgersen er tidligere administrerende direktør i Oriflame Norge. Salget foregår i stor grad via såkalte home-parties.
Utfordringer internasjonalt
I 2010 erklærte iranske myndigheter at Oriflame drev med ulovlig virksomhet og stengte selskapets avdeling i Teheran. Fem personer ble arrestert, blant disse en svensk statsborger. Det ble påstått at Oriflame var et pyramidespill plantet av vestlige krefter med mål om å destabilisere landets økonomi, og at selskapets distributører drev med spionasje. De arresterte medlemmene ble senere løslatt.
I 2014 havnet Oriflame i konflikt med russiske skattemyndigheter, og fikk i august et skattekrav på 21 millioner euro etter en skatterevisjon av selskapet. Oriflame har avvist dette kravet. Denne saken kom i tillegg til problemer med salget i Øst-Europa som følge av konflikten mellom Ukraina og Russland. I 2021 ble Oriflame angrepet av hackere som fikk tak i kopier av passene til 1,5 millioner russiske medlemmer.
Hayko
Hajko Hakobjan, med kunsternavnet Hayko (armensk: Հայկո Հակոբյան, født 25. august 1973 i Jerevan i Den armenske sosialistiske sovjetrepublikk i Sovjetunionen, død 29. september 2021 i Jerevan i Armenia) var en armensk sanger som representerte sitt land i Eurovision Song Contest 2007 i Helsingfors i Finland. I finalen havnet Hayko på åttende plass.
Hayko døde av covid-19 den 29. september 2021, 48 år gammel.
Ragnhild Kaarbø
Ragnhild Kaarbø (født 26. desember 1889 i Harstad, død 20. august 1949) var en norsk kunstner som i hovedsak malte kubiske komposisjoner, portretter og stilleben. Hun er i dag representert i Nasjonalgalleriet, i tillegg til at kunsten hennes er å finne i Harstad kirke og Harstad bibliotek, samt private samlinger både i Norge og utlandet. I 2011 fikk hun et eget rom i Galleri NordNorge, hvor man kan finne 18 av hennes verk samlet.
Utdannelse
Som datter av Rikard Kaarbø, Harstad bys grunnlegger, vokste Ragnhild Kaarbø opp i solide kår i barndomshjemmet Kaarbøgården. Hun gikk på internatskole i Celle i Tyskland, og det var her hun bestemte seg for å satse på en karriere innen kunsten. I 1909 fikk hun undervisning ved Statens Håndverks- og Kunstindustriskole. Samme år fikk hun også undervisning av Henrik Sørensen og av Harriet Backer fra 1909 til 1910. Senere fortsatte hun utdannelsen i Paris før hun fra 1912 til 1914 gikk i lære hos Kees van Dongen. Dette resulterte i sterke, eksotiske og ekspressive kvinneportretter.
Kunstnerisk virke
Under første verdenskrig malte Kaarbø bymotiver, landskaper og kystlandskaper i relativt sterke farger. I 1918 holdt hun sin første separatutstilling i Kunstnerforbundet i Kristiania, en utstilling som vakte pressens interesse, og flere kritikere lovde henne gode muligheter.
Mellom 1920 og 1930 oppholdt hun seg hovedsakelig i Paris. I 1920-årene fulgte hun undervisningen til flere kjente kunstnere, blant annet André Lhote og Pedro Araujo. På midten av 1920-tallet tok hun et radikalt valg i forhold til tidligere skoler og lærere, og hun selv uttalte at hun «kom under mangeslags innflytelse» og at hun snart befant seg i «i avantgarden av de mest radikale». Fra 1925 til 1927 var hun elev av Fernand Léger og Amédée Ozenfant ved Académie Moderne. Det var her hun ble kjent med plankubisme og purisme, og disse kom til å få stor betydning for kunsten hennes, og det var i denne perioden hun malte sine hovedverker.
I Frankrike deltok hun på flere utstillinger, blant annet stilte hun ut to verk på Salon d'automne i 1922 og deltok på elevutstillingen Exposition Académie Moderne i Galerie d'Art Contemporain i 1926 og ved Exposition de l'Académie Moderne Léger–Ozenfant i Galerie Aubier i 1927. Sammen med sju andre skandinaviske kunstnere deltok hun i 1927 på utstillingen Otte skandinaviske kubister på Kunstnerforbundet. De radikale uttrykkene vakte enorm interesse og førte til presseboikott av Kunstnerforbundet. Tiden var ikke moden for slik kunst i Norge, og utstillerne ble hånt av hovedstadens kunstkritikere.
Den dårlige mottakelsen i Norge til tross, fikk hun god respons og mange utstillingsmuligheter i Paris. Likevel besluttet hun å dra hjem til Norge, hvor hun gjemte bort sine puristiske og plankubistiske verk og fokuserte på impresjonismen. Hun fokuserte nå på landskapsmalerier i røff stil med brede og djerve penselstrøk.
I 1927 var hun en av kunstnerne og arkitektene som etter invitasjon fra Arno Berg, daværende byantikvar i Oslo, utarbeidet forslag til hvordan hovedstadens bygningsmasse kunne bli mer fargerik og innbydende. Initiativet til dette byutviklingsprosjektet kom fra hennes tidligere lærer Henrik Sørensen.
Kaarbø deltok på en del kollektivutstillinger både i inn- og utland i 1920- og 1930-årene. Her kan nevnes Exhibition of Norwegian Art i London i 1928, Nordisk Konstutställning i Göteborg 1939 og International Women Painters, Sculptors, Gravers i New York i 1940. Da Harstad kunstforening ble startet i april 1935, var Kaarbø en av de første utstillerne.
Privatliv
Hun var svært språkmektig; i tillegg til norsk talte hun tysk og engelsk og tok timer i fransk hos en katolsk prest i Harstad før hun dro til Paris.
Hun bodde store deler av livet i Oslo, men om somrene dro hun hjem til Nord-Norge, hvor hun gjerne stilte bilder ut for salg. I 1945 fikk hun hjerneslag, noe som førte til at hun ble lam i venstre hånd. Dette var fatalt for henne, da hun var keivhendt.
Fikkan (Nærøysund)
Fikkan er ei bygd og en grunnkrets i Nærøysund kommune i Trøndelag. Fikkan ligger sørvest på fastlandssida i kommunen, 10 km sørøst for Rørvik. Fikkan grenser til Sandnes i nord, Nærøya i vest, Arnøya i sør, og Varøya i øst.
Fikkan ligger ved Fv769 3 km sør for Sørli vegdele (Fv770). Fra Sørli vegdele er det 7 km vestover til Rørvik, og 13 km østover til Kolvereid. 1,5 km vest for Sørli vegdele ligger Ottersøy vegdele der Ottersøyvegen går 1,5 km nordover til Ottersøya. Fra Fikkan fortsetter Fv769 videre sørover til Varøya. Fra Fikkan går Lundringsveien 3 km vestover til kirkestedet Lundring. Etter 2 km på Lundringsvegen ligger et vegdele der Arnøyvegen starter og går sørover til Arnøya. Herfra går også Flosandveien nordover til Flosand, som ligger nordøst i grunnkretsen.
Fikkan er et gammelt skolested i Nærøy kommune. Skolen ble nedlagt i 2005, og elevene ble overflytta til Nærøysundet skole på Ottersøya.
Den gamle skolebygningen er fremdeles i bruk som Fikkan Flerbrukshus, og brukes bl.a. av Fikkan og omegn Velforening.
Nærøysundet musikkorps har tilhold på Fikkan.
På Fikkan finner vi også Dalen Prestegård.
Nærøydykk AS har adresse på Fikkan.
Fikkan er ei tradisjonell jordbruksbygd og grunnkretsen har 160 innbyggere pr. 1. januar 2021.
Lundring er et kirkested som ligger ved Lundringsvågen i Fikkan grunnkrets. På Lundring ligger Nærøy kirke.
Marrisp
Marrisp (Limonium vulgare) er en flerårig urt i hinnebegerfamilien.
Utbredelse
Marrisp vokser på gjørmete, saltholdig mark. Den ble funnet som ny for Norge av Trond Høy i 2008 i Kragerø: Buskholmene (en gruppe småøyer mellom Jomfruland og Skåtøy. I 2008 ble den rapportert med én forekomst på noen få titalls m², med ca. 20 blomstrende individer og en god del sterile. Minst to generasjoner er til stede i populasjonen. Dette innebærer en reproduserende populasjon, og arten hadde da allerede trolig vært på stedet i over 10 år. Senere i 2008, 2013, 2014, 2015 og 2016 er den angitt fra tre småøyer til i samme gruppen, noe som tyder sterkt på at arten er under etablering i Norge. Marrisp er nå også funnet i Tønsberg (Bliksekilen) i 2017 og Sandefjord (Yorkkilen) i 2019. Arten vil ha fordel av temperaturøkning.
Rødlistevurdering
Generasjonstida er satt til 10 år, dvs. en vurderingsperiode på 30 år.
Martin-Baker
Martin-Baker Aircraft Co. Ltd. er en produsent av flyseter. De var pionerer i utviklingen og produksjonen av utskytningsseter for fly. Selskapets hovedkvarter ligger i Higher Denham, Buckinghamshire, England.
Historie
Selskapet ble etablert som produsent av fly, Martin Baker Aircraft Company, i 1934 av kaptein James Martin (11. september 1893 – 5. januar 1981) og kaptein Valentine Baker MC AFC (24. august 1888 – 12. september 1942). Baker var flyinstruktør og hadde rollen som selskapets testpilot.
Erik Wiik-Hansen
Erik Wiik-Hansen (født 3. juli 1934, død 5. mars 2008) var en norsk seiler.
Martin-Baker
Andre verdenskrig
Martin-Baker utviklet og produserte flere prototyper militære fly før og under andre verdenskrig, selv om ingen av dem ble satt i produksjon. Disse inkluderte:
Erik Wiik-Hansen
Han representerte Norge under Sommer-OL i Acapulco i Mexico i 1968, der han ble nummer 12 i Drake-klassen i seiling. Under OL i München i Tyskland i 1972 var han trener for det norske laget i seiling. Erik Wiik-Hansen var sønn av Harald Wiik-Hansen, som ble norgesmester i Speedway en rekke ganger. Da Norges Seilforbund ble etablert i 1970 var Erik Wiik-Hansen en sentral aktør og meningsyter, og han satt som styremedlem fra 1972 til 1974.
Martin-Baker
Andre verdenskrig
Gjennom hele andre verdenskrig produserte Martin-Baker komponenter som for eksempel armerte flyseter for Supermarine Spitfire. I 1944 ble selskapet kontaktet av Storbritannias Ministry of Aircraft Production for å utvikle et høyhastighets flyutskytningssete for at flyverne skulle kunne redde seg ut i sikkerhet.
Buskullspinnedderkopp
Buskullspinnedderkopp (Emblyna mitis) er en edderkopp som tilhører familien ullspinnedderkopper.
Hybothecus
Hybothecus er en slekt av billene i delgruppen (underfamilien) Pterostichinae i familiegruppen løpebiller.
Utseende
Middelsstore (ca. 10 millimeter), slanke, halvblankt mørkbrunlige løpebiller. Hodet er firkantet, kjevene sigdformede og nesten så lange som resten av hodet, fasettøynene ganske små. Pronotum er avrundet trapesformet, med en fin midtfure on en lengdegrop på hver side ved roten. Dekkvingene er nesten jevnbrede, med fine punkstriper.
Levevis
Artene lever i litt tørre skoger. Flere av dem er alvorlig truet av avskoging.
Utbredelse
Slekten er utbredt i den neotropiske økosonen, én art går så lagt nord som Arizona.
Jaktflaske
Jaktflaske eller lommeflaske er en liten, flat smal flaske av glass for brennevin til jakt- og turbruk. Betegnelsen lommeflaske er også brukt for lommelerker. Jaktflasker er på størrelse med lommelerker, men lommelerker i glass har gjerne et tilnærmet sirkelformet, vertikalt tverrsnitt.
Jaktflasker ble laget på de norske glassverkene fra slutten av 1700-årene. Lommeflasker og jaktflasker er oppført i priskurantene fra Hadeland Glassverk i 1851 og 1856, men de er ikke avbildet.
I 1860-årene kom en ny type jaktflasker, løveflasker. De ble blåst i form svært populære. De har gjerne riksvåpenet med Den norske løve som dekor på siden og ofte også en drueklase. Løveflasker ble blåst både i klart og i farget glass. De ble produsert til omkring 1900 både på norske og på svenske glassverk. Løveflasker er laget både med form som jaktflasker og som lommelerker.
Armenia under Paralympiske sommerleker 2004
Armenia deltok under Paralympiske sommerleker 2004 i Athen i Hellas med to utøvere.