cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Tennis under Sommer-OL 1992
Tennis under Sommer-OL 1992 som ble avholdt i Barcelona i Spania ble spilt utendørs. Den amerikanske tenåringen Jennifer Capriati slo regjerende mester Steffi Graf i kvinnenes singlefinale. Marc Rosset ble den første fra Sveits som vant olympisk gull i tennis.
David Bryan
Privatliv
Rashbaum ble født i en jødisk familie i New Jersey. Han giftet seg med April McLean i 1990, og sammen har de tre barn, Gabrielle Luna og Colton Moon (tvillinger), og Tiger Lily.
Bon Jovi
Bon Jovis diskografi
Empirisme
Empirisme er en filosofisk erkjennelsesteori som betoner erfaringens rolle i etableringen av kunnskap. Det kan også kalles erfaringsfilosofi. Klassisk empirisme står i motsetning til rasjonalisme som betoner tenkningens rolle i erkjennelsen.
Empirisme må ikke forveksles med empiri. I dag er det allment akseptert at viten og vitenskap er basert på empiri (med unntagelser som for eksempel matematikk). Men det er stor forskjell på de idealer for empirisk forskning som ligger i empirisme og i andre epistemologier som for eksempel hermeneutikk. Empirisme står for oppfatningen at våre observasjoner er gitte, hvor hermeneutikk står for den oppfatning at våre erfaringer er betinget av vår forståelse, vårt språk og sosiale og kulturelle bakgrunn. Dette avspeiler seg i ulike metodeidealer i for eksempel empiriske og hermeneutiske forskningstradisjoner.
«A priori» versus «a posteriori»
Det har blitt hevdet at all erkjennelse er a priori innenfor rasjonalismen da den menneskelige fornuft er i besittelse av de prinsipper som gjelder for virkeligheten. Herover er det blitt hevdet av empirismen at all erkjennelse av virkeligheten er a posteriori (og må bygge på erfaringen). Mange empiriske filosofer, som for eksempel John Locke og David Hume, har argumentert for at all viten er grunnleggende a posteriori og at a priori viten ganske enkelt ikke er mulig. Skillet mellom a priori og a posteriori er tett tilknyttet med skillene mellom analytisk / syntetisk og nødvendig / kontingent.
Kjente empiriske filosofer
Empirisme er særlig forbundet med Storbritannia mens rasjonalisme er mer forbundet med Frankrike og Tyskland. Blant de mest kjente empiriske tenkerne er Francis Bacon, John Locke, George Berkeley, David Hume og John Stuart Mill.
Kritikk av empirismen
Empirisme representerer et forsøk på å fjerne metafysiske og ideologiske spørsmål fra vitenskapen. Kritikerne har imidlertid pekt på at rene observasjoner ikke eksisterer, at våre observasjoner (eller observasjonsutsagn) er teoriavhengige. Den amerikanske filosof Wilfrid Sellars (1912–1989) hevdet at klassisk empirisme er en myte som er basert på læren om det gitte. Ved å neglisjere den åpne diskusjonen av metafysiske, teoretiske og ideologiske spørsmål tenderer empirismen mot å skjule tilhengernes ideologiske engasjement. På denne måte ses empirisme som kun en blant mange andre ideologier. Man har av denne grunn kalt den for «den usynlige vitenskapsteori».
Kritikk av empirisme eksisterer i alle de erkjennelsesteorier som utgjør empirismens alternativer. Den klassiske kritikk kommer fra rasjonalismen som betoner at sanseerfaringer er av liten verdi hvis det ikke eksisterer et begrepssystem til å innordne dem i. Marxistisk og feministisk erkjennelsesteori har påpekt at forskernes klassetilhørighet og kjønn kan påvirke forskernes oppfattelser, og således er empirismens erklærte nøytrale og objektive utgangspunkt forfeilet.
Empirisme i moderne vitenskap
I de fleste vitenskaper kan man konstatere en konkurranse mellom empirisme og ulike alternativer. For eksempel er det i biologisk systematikk forskere som vil klassifisere dyr og planter ut fra deres «likhet». Systematisk biologi står i motsetning til andre retninger som baserer seg på evolusjonsteoretisk rekonstruksjon. De empiriske metodeidealene kommer til uttrykk i at det skal gjøres så få teoretiske forutsetninger som mulig. Når man måler «likheten» mellom to organismer må man således ikke prioritere mellom vesentlige og uvesentlige likhetstrekk ettersom disse ikke i seg selv bygger på observasjon, men skal prinsipielt stille alle trekk like. Herved kan man gå inne i absurditeter ved at for eksempel hannen og hunnen er så forskjellige at de må klassifiseres som forskjellige arter eller at et dyr forvandler seg så meget i utviklingen at for eksempelvis en larve og en sommerfugl ikke kan klassifiseres som samme art.
Innenfor medisin er det særlig den retning som betegnes som «evidensbasert medisin» som er mest tydelig inspirert av empirismens metodenormer.
Innenfor psykologi kommer empirismen særlig tydelig til uttrykk i adferdspsykologien (også kalt for behaviorismen). Empirismen er her dobbeltbundet. Når psykologer studerer mennesker og dyr, kan de ifølge behaviorismen kun studere deres iakttakbare adferd som er resultatet av en iakttakbar påvirkning (stimulus-response teori; S-R). Et begrep som hukommelse er ikke vitenskapelig da den ikke kan iakttas. Istedenfor taler adferdspsykologene om «forsinkede reaksjoner». Men det er ikke kun i psykologenes studier av organismer hvor empirismen spiller inn. Det enkelte menneskes psykologi må også etter empirismen forstås som rent erfaringsbetinget, det vil si innlæring blir den sentrale teori som skal forklare alle psykologiske forhold.
Antirealisme
Det er en misforståelse at empirisme og positivisme er realistiske posisjoner, mens for eksempel hermeneutikk er det motsatte. Empirisme og positivisme er antimetafysiske. De vil holde seg til det gitte i iakttakelsen. Derfor anser empirismen det for metafysikk å anta at det bak det iakttatte er en virkelighet. Empirisme er derfor i motsetning til for eksempel kritisk realisme og andre former for realisme.
Arsène Wenger
Arsène Wenger (født 22. oktober 1949 i Strasbourg i Frankrike) er en fransk fotballtrener og tidligere fotballspiller.
Spilleren
Wengers aktive karriere var relativ anonym. Han begynte som forsvarer eller sweeper for diverse amatørklubber (Mutzig (71–73), Mulhouse (73–75) og Vauban Strasbourg (75–78)), mens han var student på «Institut Européen d'Etudes Commerciales Supérieures de Strasbourg» på Robert Schuman Universitetet, der han fullførte en mastergrad i økonomi i 1974.
Wenger ble profesjonell i 1978, og debuterte for RC Strasbourg mot AS Monaco FC. Han spilte bare tolv kamper for laget, deriblant også to kamper da laget vant Ligue 1 i 1978-79, og han spilte en kamp i UEFA-cupen samme sesong, den eneste smaken han fikk av europeisk fotball. I 1981 ble han utnevnt til trener for klubbens ungdomslag.
Manageren
Managerkarrieren begynte hos AS Nancy, der han tok over i 1984. Wenger hadde liten suksess i klubben, og i hans tredje og siste sesong rykket klubben ned til Ligue 2 etter 19.-plass i Ligue 1.
Hans suksess tok derimot av da han ble manager i AS Monaco FC i 1987. I sin første sesong (1987–88) vant laget ligaen og i 1991 vant de den franske cupen. Han signerte flere kvalitetsspillere, blant annet Glenn Hoddle, George Weah og Jürgen Klinsmann. Han signerte også den 23 år gamle Youri Djorkaeff fra RC Strasbourg, som kom på en delt førsteplass om toppscorer-tittelen (med 20 mål) i Wengers siste sesong i klubben. På grunn av sin lojalitet til klubben takket han nei til forespørsler om å lede FC Bayern München og det franske landslaget, men etter en dårlig start på sesongen 1994-95 fikk han likevel sparken i klubben.
Han flyttet da til det japanske laget Nagoya Grampus Eight, der han var i suksessfulle 18 måneder. Han ledet laget til seier i den nasjonale cupen, Emperor's Cup. Og han førte laget bort fra en bunnplassering (siste tre) til en andreplass i ligaen. I Grampus ansatte han Boro Primorac som sin assistent og han skulle komme til å bli en viktig medarbeider også senere i Arsenal FC. Wenger hadde blitt en venn av viseformannen i Arsenal, David Dein, etter at de hadde møtt hverandre da Wenger var på en kamp mellom Arsenal og Queens Park Rangers i 1988. Etter at Bruce Rioch forlot Arsenal i august 1996, ble Wenger anbefalt til Dein av Gerard Houllier, som da var teknisk direktør i det franske fotballforbundet. Arsenal bekreftet utnevnelsen 28. september 1996, og Wenger tok offisielt over 1. oktober. Wenger var Arsenals første manager som kom utenfra De britiske øyer. Selv om han tidligere hadde blitt vurdert som teknisk direktør i FA, så var han et relativt ukjent navn i England.
Selv før han tok over klubben rent formelt startet han å forme laget på sin måte. Han hadde bedt om at klubben signerte de franske midtbanespillerne Patrick Vieira og Rémi Garde en måned før han tok over klubben. Hans første kamp som manager var 2-0-seieren over Blackburn Rovers 12. oktober 1996. I hans første sesong kom laget på tredjeplass, og misset en plass i Mesterligaen på målforskjellen.
I sin andre sesong som manager (1997–98), vant Arsenal både «the Premiership» og FA-cupen, klubbens andre «The Double». Ligatittelen kom etter at Arsenal hadde tatt igjen forspranget på tolv poeng som Manchester United hadde opparbeidet tidligere i sesongen, og to kamper før sesongslutt var tittelen sikret. En av nøkkelene til suksessen var backrekken som han «arvet» med Tony Adams, Nigel Winterburn, Lee Dixon og Martin Keown. Samtidig så signerte han, i tillegg til Vieira, Emmanuel Petit og Marc Overmars, men også tenårings-angriperen Nicolas Anelka som dannet spisspar sammen med Dennis Bergkamp.
De påfølgende sesongene var uten relativt store resultater, selv om Arsenal var nære på flere ganger. I 1999 tapte de ligatittelen med et poeng til Manchester United, og United slo også ut Arsenal i ekstraomganger i semifinalen i FA-cupen. Deretter tapte laget finalen i UEFA-cupen på straffespark-konkurranse til Galatasaray, og i 2001 tapte laget FA-cupfinalen 2-1 mot Liverpool FC. For å endre dette signerte Wenger noen nye spillere. Den kontroversielle signeringen av Sol Campbell fra Tottenham Hotspur FC var en, og i tillegg signerte han Fredrik Ljungberg, Thierry Henry og Robert Pires.
Selv om noen av de nye signeringene trengte litt tid til å tilpasse seg, så var de med på å sikre en ny «the double» i sesongen 2001–02. Det store øyeblikket var i den nest siste kampen for sesongen, borte mot Manchester United, da Sylvain Wiltord lagde kampens eneste mål og sikret ligatittelen. Det var klubbens tredje dobbelt-mesterskap, og klubben hadde spilt rekordmessige 23 hjemmekamper uten tap. Etter en svært god start på sesongen 2002–03, så det ut til at Arsenal ville forsvare mesterskapet for første gang. Laget deltok med en utrolig kombinasjon av angrepsvillig fotball, og med fart og fantasi. Men mot slutten av sesongen buttet det mot, og Manchester United passerte «the Gunners» på tabellen. Arsenal rotet bort en to måls ledelse mot Bolton Wanderers (resultat: 2-2), og tapte tittelen hjemme mot Leeds United. Arsenal vant derimot FA-cupen i 2003, så sesongen var ikke ødelagt.
I sesongen 2003–04 tok Arsenal tilbake ligatittelen og satte en uslåelig rekord ved å gå gjennom ligasesongen ubeseiret, og var det første laget som gjorde det siden Preston North End i 1888–89. Totalt gikk «The Invincibles» 49 kamper uten tap, før seiersrekken ble brutt. Et år tidligere hadde Wenger blitt latterliggjort for å ha hevdet at det var mulig for Arsenal å gå ubeseiret gjennom en hel sesong. Den neste sesongen (2004–05) vant Arsenal FA-cupen, og totalt har laget under Wengers ledelse vunnet tre ligatitler og fem FA-cup titler, noe som gjør han til Arsenals mest suksessfulle manager gjennom historien. Det eneste som mangler er en tittel i Mesterligaen, der det nærmeste laget har kommet er finalen (lagets første) i 2005–06, med tap mot FC Barcelona 2-1.
14. august 2010 ble det offentliggjort at Wenger har forlenget sin kontrakt med Arsenal FC, den nye kontrakten binder han klubben til juni 2014. .
17. mai 2014 vant Arsenal FA-cupen 3-2 over Hull City FC etter ekstraomganger og Wenger vant sin første tittel på ni år.
Bragder
Wenger har et meget godt rykte når det gjelder å finne nye talenter. Hos Monaco brakte han inn George Weah, som senere ble «FIFA World Player of the Year» med AC Milan. Weah kom fra det kamerunske laget Tonnerre Yaoundé. I hans tid i Arsenal har han signert spillere som Patrick Vieira, Cesc Fàbregas, Kolo Touré, Robin van Persie og Emmanuel Eboué, og hjulpet dem med forvandlingen til spillere i verdensklasse. Under hans ledelse gikk Arsenals forsvar ti kamper i Mesterligaen uten å slippe inn mål før tapet mot Barcelona i 2006-finalen, dette forsvaret kostet Arsenal mindre enn £ fem millioner å sette sammen.
Selv om Wenger har signert noen «big-money» spillere, så er hans netto-forbruk veldig gunstig i forhold til andre ledende klubber i Premier League, dette iflg. Arsenals formann Peter Hill-Wood. Han uttaler at «Arsene har i grunn bare brukt £4 – £5 millioner netto pr. sesong». Et godt eksempel på dette er kjøpet av Nicolas Anelka som kom fra Paris Saint-Germain for bare £ 500.000 og ble solgt til Real Madrid to år senere for £ 22,3 millioner. Disse pengene ble brukt til å kjøpe tre spillere, Thierry Henry, Robert Pires og Sylvain Wiltord, som alle spilte en viktig rolle i mesterskapene som Arsenal tok i 2001–02 og 2003–04.
I tillegg til å bringe unge og relativt ukjente talent til klubben, så har Wenger også hjulpet noen av de mer erfarne spillerne til en ny karriere i klubben. Dennis Bergkamp, som kom til klubben før Wenger, var på høyden av sin karriere under Wengers ledelse. Wenger brakte også sin tidligere elev i Monaco, Thierry Henry, til klubben. Henry skulle komme til å bli tidenes topp-scorer i Arsenal, og kaptein i klubben.
Wenger har også reformert regimet for trening og diett, ved å fjerne klubbens drikke og søppelmat kultur. Wenger støttet kapteinen Tony Adams, da han stod frem som alkoholiker i 1996. Wengers støtte blir regnet som en viktig faktor i Adams sin rehabilitering og at han kom tilbake i form, noe som sannsynligvis forlenget karrieren med flere år. Wengers regime vedr. trening og diett, har kanskje også bidratt ti å forlenge karrieren til de andre medlemmene av Arsenals backrekke: Nigel Winterburn, Lee Dixon og Martin Keown. Wenger planla tidlig å erstatte de, men oppdaget at det ikke var nødvendig.
Wenger har også hatt en direkte innflytelse på byggingen av lagets nye stadion, Emirates Stadium, og flyttingen til det nye treningsområdet ved London Colney. Han opplever en stor støtte blant Arsenals supporterbase, tilhengerne har stor tro på han som manager og på hans visjoner for fremtiden. Dette kommer klart frem i populære fraser, «Arsene knows» og «In Arsene We Trust», som en ofte ser på fansens bannere på Emirates Stadium.
I den siste sesongen på Highbury i 2005–06, viste fansen sin takknemlighet ved å velge «Wenger Day» som et av flere temaer som ble brukt på hjemmekampene på denne historiske arenaen den sesongen. «Wenger Day» ble holdt på hans 56. fødselsdag, 22. oktober 2005, i hjemmekampen mot Manchester City.
Wenger feiret sitt tiårsjubileum i klubben i oktober 2006.
Davis Dein, Arsenal tidligere viseformann, har beskrevet Wenger som den viktigste manageren i klubbens historie: «Arsene's a miracle worker. He's revolutionised the club. He's turned players into world-class players. Since he has been here, we have seen football from another planet».
Utmerkelser
Wenger ble tildelt den franske Æreslegionen i 2002. I 2020 ble han forfremmet til offiser.
Han ble tildelt en honorær grad av Den britiske imperieordenen for sin innsats for britisk fotball i 2003, sammen med sin landsmann, Liverpool-manager Gerrard Houllier. I 2006 ble Wenger valgt inn i English Football Hall of Fame som en anerkjennelse for hans bedrifter som manager i engelsk fotball. Han var den andre ikke-engelske personen som ble valgt inn, etter den italienskfødte Dario Gradi fra Crewe Alexandra.
Kontroverser
Wengers lag har ofte blitt kritisert for å være udisiplinerte. Mellom 1996 og 2004 fikk laget 52 røde kort. Men i 2004 og 2005, vant Arsenal «Fair Play»-tabellen for sportslig oppførsel, og i 2006 kom de på andreplass etter Charlton Athletic.
I 1999 tilbød Wenger en omkamp av FA-cupens fjerde runde til Sheffield United, umiddelbart etter at kampen var blåst av. Arsenals vinnermål kom etter at Marc Overmars scoret fordi Kanu ikke kastet ballen tilbake til motstanderlaget, etter at ballen var spilt ut av banen p.g.a. en skade på en Sheffield spiller. Arsenal vant omkampen 2-1. Billettinntektene fra omkampen gikk til veldedige formål.
I oktober og november 2005, kom Wenger i en ordkrig med Chelsea FC manageren Jose Mourinho. Mourinho anklaget Wenger for å ha en «uprofesjonell besettelse» i forhold til Chelsea, og han gikk så langt som å kalle Wenger for en «kikker» (voyeur), og han ble sitert på å ha sagt: «He's worried about us, he's always talking about us – it's Chelsea, Chelsea, Chelsea, Chelsea». Wenger svarte ved å påpeke at han bare hadde svart på spørsmål om Chelsea fra en journalist, og beskrev Mourinhos oppførsel som respektløs. Mourinho har senere sagt at han angret på «kikker»-kommentaren og Wenger har godtatt unnskyldningen.
Wenger har ofte blitt kritisert av andre managere i Premier League for at han har få engelske spillere på laget, spesielt i Mesterligaen. Tidligere West Ham United manager, Alan Pardew, sa at Arsenals suksess i Mesterligaen ikke nødvendigvis var en triumf for britisk fotball. Wenger ser på spørsmålet om nasjonalitet som irrelevant, og sier: «When you represent a club it's about values and qualities, not about passports». FAs direktør for fotballutvikling, Trevor Brooking, har forsvart Wenger. Brooking påpekte at mangelen av engelske spillere i en av de mest suksessfulle engelske klubbene, mer var et speilbilde av mengden talenter i England enn en speilbilde av Wenger.
Wenger har også hatt kontroversielle uttalelser om dommerne, i kamper der resultatet ikke har gått hans vei. Etter finalen i Carling Cup i 2007, kalte han en linjedommer for «løgner», noen som førte til sterk kritikk, en FA-etterforskning, en bot på 2.500 pund og en advarsel om fremtidig oppførsel.
Hypotrichia
Hypotrichia er en slekt av biller som har larver som eter planterøtter. De hører til undergruppen oldenborrer (Melolonthinae) i den store gruppen skarabider (Scarabaeoidea).
Eksterne lenker
Hypotrichia
Arta (prefektur)
Arta (gresk Άρτα) var et prefektur i Hellas i periferien Ípiros. I forbindelse med en administrativ reform i 2010 ble Hellas' prefekturer avviklet og erstattet av periferienheter.
Hovedstaden i prefekturet var Arta og prefekturet lå nord for Artabukta. I nordøst ligger det fjell med bare en vei inn i Pineiosdalen og Thessalia, og lavtliggende jordbruksområder ligger i vest. Det grenser til prefekturene Preveza i vest, Ioannina i nord, Trikala og Karditsa i øst og Aitolia og Akarnania i sør. Den østlige grensen går langs elven Akheloos og den vestlige ved Louros.
Mye av befolkningen bor i vest, i Arakhthosdalen, sør og øst for Arta.
Geografi
Av elver i området finner en Akheloos, Arakhthos og Louros. Fjellene Athamnia ligger i nordøst og er en del av fjellkjeden Pindos.
Historie
Området rundt Arta ble en del av Hellas i 1880-årene og var den eneste delen av Ípiros som da ble en del av Hellas sammen med Thessalia.
Apokalypsens fire ryttere
Apokalypsens fire ryttere er fire skikkelser i Johannes' åpenbaring, det siste skriftet i Bibelen og kristendommens apokalyptiske fortelling om Guds plan for jordas undergang. Skapningene rir på hester av forskjellig farge og representerer endetidstegn, hendelser og ulykker som angivelig vil skje i endetiden før Kristus kommer tilbake og Gud holder dom over gode og onde mennesker.
Ifølge apostelen Johannes' profetiske framtidsvisjon om historiens avslutning, slippes fire ryttere fri når fire selg på Guds bokrull blir brutt: En verdenserobrer bevæpnet med pil og bue kommer ridende på en hvit hest, en menneskeslakter med sverd på en rød, en kjøpmann med skålvekt på en svart og Døden på en gulblek. Rytterne kan tolkes som personifikasjoner av grunnleggende krefter og kommende katastrofer som pest, krig, hungersnød og død. Skapningene er dessuten budbringere med varsel om dommedag. Rytteren på den hvite hesten har også blitt forklart som symbol på den seirende kristne misjon.
Det allegoriske motivet er kjent fra flere kunstverk.
Fortolkning
I sin religiøse åpenbaring ser apostelen Johannes Gud i himmelen med en forseglet skriftrull eller bok i høyre hånd. Rytterne kommer til syne når de første fire av sju segl en etter en blir åpnet av Guds lam. Lammet kan også være Løven av Judas stamme eller en verdig prins, figurer som alle kan tolkes som Kristus.
Den seirende krigeren med krone på den hvite hesten kan være en hærfører eller konge som er ren og opphøyd. Skikkelsen har blitt tolket både som Kristus og Antikrist. Rytteren med sverd på den flammende røde hesten symboliserer ufred, nedslaktning, krig og konflikt. Rytteren på den svarte hesten har en skålvekt som kan måle og veie fødevarer. Hvete og bygg har høy pris, men ikke matoljer. Det kan vise til matmangel, sult, nød og økonomisk utbytting. Den siste rytteren, som direkte kalles Døden, sitter på en gulblek (gulgrønn) hest, med dødsriket (Hades) følgende etter. Fargen her symboliserer sykdom.
Patricia McCormick
Patricia «Pat» Joan McCormick (født 12. mai 1930 i California, død 7. mars 2023) var en amerikansk stuper som deltok i de olympiske leker 1952 i Helsingfors og 1956 i Melbourne.
1206 Numerowia
1206 Numerowia er en hovedbelteasteroide. Den ble oppdaget 18. oktober 1931 av Karl Wilhelm Reinmuth ved Landessternwarte Heidelberg-Königstuhl i Heidelberg.
Patricia McCormick
Fire år senere, under Sommer-OL 1956 i Melbourne, vant hun to nye olympiske titler i svikt- og tårnstup.
Hellmuth Heye
Hellmuth Guido Alexander Heye (født 9. august 1895 i Beckingen i Tyskland, død 10. november 1970 i Mittelheim i Tyskland) var en tysk offiser (admiral) under den andre verdenskrig. Han deltok også i første verdenskrig.
Karriere i marinen
Etter at Heye sluttet på skolen, meldte han seg med en gang inn i Kaiserliche Marine. Fra april 1939 til september 1940 var han kommandør på den tunge tyske krysseren Admiral Hipper. Den 8. april 1940, da krysseren og andre tyske skip var på vei for å sette i land tropper i Trondheim, møtte flåteavdelingen den engelske jageren HMS «Glowworm» som ble senket. Skipets kaptein, Gerard Roope, druknet mens han utrettelig strevde med å redde andre av mannskapet som var havnet i sjøen.
Gjennom Røde Kors sendte Heye et brev til det britiske Admiralty der han roste det personlige mot som var blitt utvist av «Glowworm»s kaptein og mannskap, og dette bidro til at LtCdr Gerard Roope mottok (posthumt) annen verdenskrigs første Victoria Cross.
I 1941 ble Heye forfremmet til viseadmiral. Fra september til november 1942 var han kommanderende admiral for de tyske marinestyrkene i Svartehavet. Fra april 1944 var han admiral for enheten som omfattet miniubåter, marinens kommandostyrker, sprengningsbåter og kampsvømmere (marinejegere). Han fikk Jernkorsets ridderkors 18. januar 1945.
I 1945/46 var han internert av britiske styrker i Ostholstein.
Sivile karriere
Etter den annen verdenskrigen ble Heye medlem av CDU, og var medlem av Forbundsdagen 1953–1961. I 1961–1964 var han Wehrbeauftragter (ombudsmann for Forsvaret).
Gravkammeret i Tinkinswood
Gravkammeret i Tinkinswood (walisisk Siambr Gladdu Tinkinswood), også kjent som Castell Carreg, Llech-y-Filiast og Maes-y-Filiast, er et megalittisk gravkammer, bygget en gang for 6 000 år siden i neolittisk tid i Vale of Glamorgan i nærheten av Cardiff i Wales.
Historie
Tinkinswood var en gang en landsby, men alt som er igjen i dag er gravkammeret som ble bygget for rundt 6000 år siden og rundt regnet 1000 år før Stonehenge ble konstruert. Stedet ble utgravd i 1914 og på innsiden av gravkammeret ble det funnet 920 menneskebein hvor bortimot alle av disse var brutt i to. Det viste at minst førti mennesker i all aldre og kjønn ble gravlagt her i løpet av neolittisk tid, og tyder på at gravkammeret ble benyttet av hele bosetningen. De døde ble antagelig etterlatt ubeskyttet inntil de ble flyttet inn i gravkammeret. Steintøy og keramikk preget av neolittisk stil og fra traktbegerkulturen (engelsk Beaker culture) er blitt funnet, noe som antyder at gravkammeret har blitt benyttet av et samfunn over en lang periode av tid, antagelig opp til tidlig bronsealder. Restaureringsarbeid har blitt gjort på denne tiden med en søyle av teglstein for å støtte den store dekksteinen.
Myter og legender
Mange av mytene og legendene i Tinkinswood er assosiert med gravstedet i St Lythans, som ligger rett i nærheten. Legenden forteller at den som tilbringer en natt ved Tinkinswood kveldene før Maidagene, Sankt Johannesdag (23. juni) eller Vintersolverv ville enten dø, bli gal, eller bli en poet. Dette er legender som tilsvarer en generell legende om fjelltopper. Gruppen av kampesteiner sørøst for monumentet skal etter sigende ha vært kvinner som ble gjort om til stein for at de danset på sabbaten, en annen legende som hyppig knyttes til dysser.
Lintøy
Lintøy er duker, laken, putevar, dynetrekk og håndklær. Ordet benyttes selv om tekstilene ikke nødvendigvis er laget av lin. Lintøy er et begrep innenfor storhusholdninger som sykehjem, sykehus og hoteller (også ombord på skip). Der finnes et eget lagerrom eller skap som gjerne kalles lintøyrom eller -skap, hvor lintøy, andre tekstiler og forbruksartikler oppbevares. Ved hoteller og institusjoner er det husøkonomen som har hovedansvaret for at det er nok lintøy, og at det er rent.
Opprinnelsen til ordet er tekstiler som fortrinnsvis ble fremstilt av lin, da ikke bare sengetøy og duker, men f.eks. også brudelin, et tynt brudeslør av lin.
Len
Hasheem Thabeet
Hasheem Thabeet (født Hashim Thabit Manka 16. mars 1989) er en tanzanianisk basketballspiller for NBA-klubben Oklahoma City Thunder.
Collegekarriere
Haseem Thabeet spilte for University of Connecticut i tre år før han kom til NBA. Der spilte han totalt 68 kamper disse sesongene. Griffin ga i gjennomsnitt 0,5 målgivende pasninger per kamp, stjal ballen i gjennomsnitt 0,6 ganger ganger per kamp, blokkerte i gjennomsnitt 4,2 skudd per kamp og scoret i gjennomsnitt 13,6 poeng per kamp.
Mamphis Grizzlies
Thabeet ble trukket opp av klubben Memphis Grizzlies som nummer to i første opptaksrunde i draftet i 2009. Den 24. februar 2011 ble han byttet bort til Houston Rockets mot Shane Battier og et drafttrekk for første runde.
Oklahoma City Thunder
Thabeet signerte sommeren 2012 for Oklahoma City Thunder på free transfer.
Dar khan manai khuvsgalt uls
«Dar khan manai khuvsgalt uls» («Vårt hellige, revolusjonære land») er Mongolias nasjonalsang. Teksten er skrevet av Tsendiin Damdinsüren, mens melodien er komponert av Bilegiin Damdinsüren. Sangen ble antatt som nasjonalsang i 1950. Den nå værende teksten er fra 1991, mens en tidligere tekst ble brukt i perioden fra 1961 til 1991.
Coryninae
Coryninae er en delgruppe av klubbvepser som hører til blant plantevepsene. Larvene lever av å gnage på bladene av planter i slektene Geranium og Potentilla. Utviklingen tar normalt ett år.
Systematisk inndeling
Coryninae er i tradisjonell systematikk plassert i gruppen plantevepser, men denne regnes som en parafyletisk gruppe. Det vil si at gruppen Pamphilioidea er søstergruppene til stilkvepsene, slik at stilkveps stammer fra treveps.
Toronto FC
Toronto FC er en kanadisk fotballklubb i Toronto. Klubben spiller i Major League Soccer, og er det første laget utenfor USA som spiller i serien.
Thyce
Utseende
Nokså store (ca. 25 millimeter), avlange, noe blanke, rødbrune oldenborrer. Oversiden er sparsomt hårete og fint punktert, kan ha spredte, små skjell. "Snuten" (clypeus) er litt oppoverbøyd og tvert avbrutt foran.
Toronto FC
Klubben ble grunnlagt i 2006 og eies av MLSE.
Joaquin Phoenix
Joaquin Rafael Phoenix, også kalt Leaf Phoenix, (født 28. oktober 1974) er en puertoricansk-født amerikansk skuespiller.
I 2020 ble han tildelt Oscar for beste mannlige hovedrolle i filmen Joker.
Phoenix' far, John Lee Bottom, er av irsk og spansk herkomst; hans mor, Arlyn Sharon Dunetz, var født i The Bronx i New York av jødiske emigranter fra Ungarn og Russland. Kort etter at de møttes ble paret med i sekten Guds barn og begynte å reise rundt i Syd-Amerika som misjonærer. Joaquin Phoenix ble født i San Juan i Puerto Rico og bodde der til han var seks år gammel; han snakker flytende spansk.
Joaquin er nummer tre av fem barn; han er bror av River (1970–1993.
Etter å ha forlatt sekten og returnert til USA (hvoretter de tok etternavnet Phoenix), oppmuntret John og Arlyn Phoenix barna til å utvikle sine kreative evner. Siden søsknene hadde naturrelaterte navn, endret Joaquin navnet sitt til Leaf (løv).
Karriere frem til 2008
Etter Walk the Line var han også med i We Own the Night med Mark Wahlberg og Eva Mendes, Reservation Road med Jennifer Connelly og Mark Ruffalo, samt Two Lovers med Gwyneth Paltrow. Dette ble de siste filmprosjektene hans på en stund.
Prosjektet I'm Still Here
Det ble et voldsomt kjør rundt Phoenix da han tilsynelatende møtte opp beruset i talkshowet Late Show with David Letterman i 2008. Han var iført solbriller, tykt skjegg og et fjernt uttrykk, og svarte aldri med hele setninger. Det hele ble avsluttet med at Letterman – tydelig forbannet – gjorde narr av Phoenix på slutten av programmet, hvor han sa: "Joaquin, I'm sorry you couldn't be here tonight." ("Joaquin, det var leit at du ikke kunne være til stede her i kveld.") Etter denne opptredenen mente mange at skuespilleren trengte hjelp og at han var mentalt forstyrret.
En rekke kjendiser gjorde deretter parodier på oppførselen hans, og Ben Stiller gikk lengst da han og Natalie Portman latterliggjorde Phoenix på direkten under Oscar-utdelingen. Stiller spilte en beruset Phoenix i full kostyme fra Letterman-showet mens han tygget på en tyggegummi og gav pinlige svar på spørsmål fra Portman. Det var mange teorier rundt hvorfor Phoenix oppførte seg som han gjorde, men det viste seg at alt hadde sin naturlige forklaring.
Vennen og svogeren Casey Affleck gikk nemlig ut omtrent ett år etter Letterman-fadesen og innrømmet at det hele var et spill for galleriet, fordi han og Phoenix laget en såkalt fiktiv dokumentarfilm (altså en parodi på en dokumentar) som heter I'm Still Here, hvor Phoenix spiller seg selv i en historie der han gir opp skuespill og satser alt på rappemusikk. Affleck hadde regien på prosjektet. Phoenix beklaget seg overfor Letterman, stilte opp på et nytt intervju med talkshow-verten og måtte tåle små stikk gjennom hele programmet.
Han returnerte deretter til vanlig skuespill.
Karriere etter 2012
I 2013 spiller han i Her, en science fiction-film av Spike Jonze, som har Rooney Mara, Amy Adams, Olivia Wilde og Scarlett Johansson i andre roller. Han er også med i James Grays romantiske drama The Immigrant, hvor han spiller mot Marion Cotillard og Jeremy Renner.
Thyce
Utbredelse
Artene lever i det sørvestlige Nord-Amerika (California, New Mexico).
Tretten dager
Tretten dager (originaltittel: Thirteen Days) er en historisk film fra 2000 regissert av Roger Donaldson om Cubakrisen i 1962 sett fra et amerikansk perspektv.
De aller fleste scenene foregår i Det hvite hus og handler om beslutningsprosessen når president John F. Kennedy og hans bror Robert kommer i konfrontasjon med militæret. De militære lederne ønsker en invasjon på Cuba som en reaksjon på at Sovjetunionen har installert missiler på Cuba. Filmen handler ikke så mye om den kalde krigen mellom supermaktene som om konflikten mellom sivile og militære myndigheter over hvilken strategi som skal velges. Filmen er lagt opp slik at mye av handlingen ses gjennom Kenneth O'Donnells øyne, en rådgiver i Det hvite hus. O'Donnell fremstilles av Kevin Costner.
Handling
I oktober 1962 avslører amerikansk overvåking at Sovjetunionen er i ferd med å plassere ballistiske missiler på Cuba. President John F. Kennedy (spilt av Bruce Greenwood) og hans rådgivere ønsker å komme med en handlingsplan for å hindre dette. Kennedy er fast bestemt på å vise at USA ikke vil tillate denne aktiviteten på Cuba, og de planlegger en invasjon av Cuba. Kennedy er motvillig til å invadere Cuba fordi dette kanskje kan føre til at Sovjet rykker frem mot Berlin.
Kennedy-administrasjonen forsøker å finne en løsning som kan fjerne alle de sovjetiske rakettene, men unngå full krig. De avviser en blokade, ettersom dette formelt blir sett på som en krigshandling. Men de kunngjør at de amerikanske styrkene skal stoppe alle skip som kommer inn i kubansk farvann, og inspisere dem for å bekrefte at de ikke inneholder våpen ment for Cuba. Den amerikanske administrasjonen fortsetter å bestille fotografier fra spion-fly, og en av Kennedys rådgivere, Kenny O'Donnell (spilt av Kevin Costner) tar kontakt med pilotene for å sikre at pilotene ikke rapporterer om det hvis de opplever å bli skutt mot. For hvis amerikanske fly blir skutt ned, så kommer amerikanerne til å måtte gjengjelde direkte mot Sovjet.
John A. Scali, en reporter for ABC News, blir kontaktet av en sovjetisk "utsending" Aleksandr Fomin. Gjennom denne kommunikasjonsmetoden tilbyr sovjeterne å fjerne missilene i bytte mot offentlige forsikringer fra USA om at amerikanske aldri kommer til å invadere Cuba. En lang melding i samme tone som den uformelle kommunikasjonen gjennom Fomin, tilsynelatende skrevet personlig av den sovjetiske statsministeren Nikita Khrusjtsjov, mottas også. Men president Kennedy godkjenner angrep og invasjon av Cuba. Et amerikansk rekognoseringsfly sendes over Cuba for å samle etterretning i forkant av angrepet, men blir skutt ned og piloten dør.
Kennedy gjør et siste forsøk på å unngå full krig ved å sende sin bror, Robert F. Kennedy (spilt av Steven Culp) for å møte en sovjetisk ambassadør, Anatoly Dobrynin, fredag ​​kveld bare noen få dager før det planlagte angrepet mot Cuba. Kennedy gjentar kravet om at sovjeterne må fjerne alle deres missiler fra Cuba, og til gjengjeld lover amerikanere å ikke invadere eller hjelpe til med invasjonen av Cuba. Dobrynin insisterer på at USA også må fjerne alle de amerikanske missiler fra Tyrkia, på grensen til Sovjetunionen. Men Kennedy mener at en slik Quid pro quo ikke er gjennomførbart.
Jan Morten Tennøy
Jan Morten Tennøy (født 1. mars 1980) er en norsk fotballdommer. Han ble medlem av i 2003. Han startet dommerkarrieren i 1998. Tennøy har rykket opp i divisjonene og er fra og med 2023 dommer i Eliteereien. I sesongene 2007 og 2008 var han dommer i 2. divisjon. I 2004 ble han kåret Årets mest fremgangsrike dommer i Hordaland fotballkrets.
Elfwin
I J.R.R. Tolkiens fiktive verden Midgard var Elfwin den 19. kongen av landet Rohan.
Elfwin var den første sønnen av Éomer Éadig (Konge av Rohan) og Lothíriel (datter av Prins Imrahil av Dol Amroth). Gjennom sin mor var Elfwin i slekt med Prins Faramir av Ithilien, riksforstanderen av Gondor.
Siden Elfwin styrte i det fjerde tidevervet etter at Vestmarks røde bok var skrevet ferdig er det lite som er kjent fra hans regjeringstid, men det er antatt at siden han var en alliert med Gondor var det igjen kommet fred til Rohirrim etter krigen om ringen. Han ble konge av Rohan i år 63 av det fjerde tideverv, og regjerte i lang tid.
Elfwine Lijst van koningen van Rohan Królowie Rohanu
Weston-super-Mare
Weston-super-Mare er en ferieby ved kysten av Bristolkanalen i Somerset, England, omkring 29 km sørvest for Bristol. Byen er kjent for sine sandstrender, som er populære badesteder selv om det ved lavvann, og det kan være drøye halvannen kilometer fra strandlinjen til vannet. Byen ligger mellom åsene Worlebury Hill og Bleadon Hill, og omfatter også forstedene Oldmixon, West Wick og Worle. I henhold til folktellingen i 2011 har byen 76 143 innbyggere.
Selv om det er spor fra menneskelig aktivitet i området fra jernalderen var det fortsatt en liten landsby helt fram til 1800-tallet da det ble et feriested. Med tilknytning til andre byer med jernbane fikk stedet en vekst, og to pirer ble bygget. Veksten fortsatte fram til andre halvpart av 1900-tallet da veksten dalte når engelskmenn fikk råd og anledning til å reise utenlands på ferie. Et program for byfornyelse er iverksatt med opprettelse av attraksjoner som et helikoptermuseum, Weston-super-Mares-museum, Grand Pier og et akvarium. Hjuldamperen PS «Waverley», som hevder å være siste sjøgående hjuldamper i verden, og MV «Balmoral», også et eldre skip, tilbyr dagsturer fra Knightstone Island til ulike mål i Bristolkanalen og utløpet av elven Severn. Av kulturelle aktiviteter er teatrene The Playhouse, Blakehay Theatre og besøkspaviljongen Winter Gardens.
Beskrivelse
Navnet Weston kommer fra angelsaksisk west tun, «vestlig bosetning». Den beskrivende delen er uvanlig, da man har beholdt middelalderlatinens form, som betyr «over havet», men uttalen er endret. Super ble rett og slett lagt til for skille den fra mange andre bosetninger som heter Weston i bispedømmet.
Byen vokste i viktoriansk tid, da det ble populært å reise på ferie til sjøen. Sammen med Burnham-on-Sea tjente Weston på beliggenheten, nær Bristol, Bath og det sørlige Wales. Da jernbanen kom, begynte tusenvis av turister å komme til byen for kortere opphold. Birnbeck Pier ble ferdigstilt i 1867 for å gi et tilbud til alle de besøkende i form av spillehaller, teservering, tivoli og et fotostudio.
Den nye piren betød at mange besøkende ikke kom inn i sentrum. De startet derfor byggingen av Grand Pier, som ble åpnet i 1904 nær hovedgatene. Den var opprinnelig tenkt å bli 2,4 km lang. Den står fortsatt i forkortet form, men musikkteatret som sto på den ble erstattet av kafeer og forskjellige underholdningstilbud. Den 28. juli 2008 brant den ned til grunnen.
Etter krigen kom en nedgangstid for Weston, såvel som for andre kystbyer. Etterhvert kom tilbudene om billige utenlandsreiser, og med nedleggelser i forskjellige industrivirksomheter kunne færre arbeiderfamilier, som de fra gruvebyene i Wales, reise på ferie. Flere industrinæringer etablerte seg i byen, blant annet flyproduksjon. Med motorveien M5 i nærheten ble transportmulighetene bedret, og byen har fått flere industribedrifter, og mange innbyggere pendler til Bristol.
Turisttrafikken har aldri helt blitt borte, og sørger fortsatt for en del arbeidsplasser i Weston. Et helikoptermuseum, et maritimt opplevelsessenter og en miniatyrjernbane gir nye tilbud til besøkende.
Kjente personer
Blant kjente personer fra Weston-super-Mare er John Cleese, Jeffrey Archer og Jill Dando. Og Richie Blackmore.
Vennskapsbyer
Weston-super-Mare har følgende vennskapsbyer:
Portvenen
Portvenen, portåren eller vena porta er en vene i bukhulen. Den fører blod og næringsstoffer fra tarmen og milten til leveren. I leveren blir giftige stoffer blodet måtte ha tatt opp fra tarmen brutt ned, og overskytende næring konvertert til produkter for lagring. Portåren er derved helt vesentlig for at det kjemiske miljøet i blodet opprettholdes. Venen dannes av årer fra fordøyelsessystemet og milten som løper sammen. Høyt blodtrykk i portvenen kan blant annet føre til skrumplever.
Thomas Byberg
Thomas Hedvin Byberg (født 18. september 1916 i Hommelvik, død 13. oktober 1998 i Hommelvik) var en norsk skøyteløper. Han gikk for Hommelvik Idrettslag og Trondhjems Skøiteklub.
Portvenen
Portvenen er ca åtte centimeter lang hos voksne. Den ligger i øvre høyre kvadrant av bukhulen. Den starter bak halsen på bukspyttkjertelen og går til leveren, hvor den deler seg og fordeles til alle deler av leveren. Slik blir den en av de to kildene som skaffer blod til leveren. Portåren er det eneste stedet i kroppen der en vene greiner ut.
Thomas Byberg
Byberg var en utprega sprinter, og deltok i mindre grad i større sammenlagtmesterskap. Hans beste prestasjon er en delt sølvmedalje på 500 m under OL i St. Moritz i 1948, 0,1 s bak gullvinner Finn Helgesen. Byberg gikk i et seint par, og fikk sannsynligvis dårligere is enn de fleste av konkurrentene. Han var allikevel med i noen internasjonale allround mesterskap. Det uoffisielle Europamesterskapet i 1946 hvor han nok en gang var best på 500m, men gikk for dårlig på de andre distansene for å bli med på milløpet til slutt. Byberg deltok også under Arbeider-Europamesterskapene på henholdsvis Bislett (i 1935, rangert som nr. 13) og Frogner i 1936 hvor han fikk en 6.-plass sammenlagt. Nasjonalt i allround mesterskapene var Byberg å finne på pallen på 500m øverst i 1948 og på 2.-plass i 1947.
Portvenen
Foruten skrumplever kan sykdommer i portvenen føre til ascites (unormal væskesamling i bukhulen), Caput medusae og flere andre sykdommer.
Portåren finnes hos alle virveldyr og hos lansettfisker. Sekkdyr har et åpent sirkulasjonssystem, og mangler en tydelig portåre.
Paula Jean Myers
Paula Jean Myers-Pope (født 11. november 1934, død 9. juni 1995) var en amerikansk stuper som deltok i de olympiske leker 1952 i Helsingfors, 1956 i Melbourne og 1960 i Roma
Myers vant en olympisk sølvmedalje i stuping under Sommer-OL 1952 i Helsingfors. Hun kom på andreplass i tårnstup bak sin landsmann Patricia McCormick.
Johan L. Fløan
Johan Larsen Fløan (1859–1945) var en norsk gårdbruker, lokalhistoriker og kommunepolitiker. Han drev slektsgården Østre Fløan på Skatval i Nord-Trøndelag.
Oppvekst og skolegang
Han vokste opp på Fløan som sønn av gårdbruker Lars Larsen Fløan og Dordi Kristoffersdatter, født på Berri i Stjørdal (hovedsognet). I tillegg til gårdsdriften hadde faren ansvaret for postkjøringen fire ganger i uken.
Farfaren Lars bodde på kåret, og selv om han ikke var skrivekyndig, lærte han opp barnebarnet fra ABC-boken. Ola Hansen Alstad, som holdt allmueskole i 35 år, skal ha fremholdt Fløan som en av sine beste elever. Fløan gikk amtsskole på Breidablikk i Hegra 1883/1884, men fikk aldri noen høyere utdannelse.
Johan var yngst av fire søsken. Faren delte gården mellom de to sønnene sine i 1890, så Johan fikk skjøte på hovedbølet i 1893. Lars solgte sin part til Johan allerede i 1896, slik at gården igjen ble samlet. To søstre giftet seg til nabogårdene.
Gårdsdrift
Johan L. Fløan fornyet gårdens bygningsmasse, utvidet dyrkingsarealet og drev gården frem til et mønsterbruk. Omkring 1918 hadde han 520 mål innmark, 150 mål udyrket mark og 3 000 mål skog. Fløan engasjerte seg for skogsaken og for viltfredning. Han kjøpte skog, for det meste i Åsen, Langstein og Hegra, men han plantet også skog på snaue høyder ved gården.
Sjøbruket var et fast ledd i gårdsdriften, og gården hadde naust og båt med råseil. Han likte seg på sjøen, og han var fiskerioppsynsmann i Stjør- og Verdalen. I 1891 var han blant hovedmennene i et selskap som skulle anlegge dampskipskai på Fløan. Frosta Dampskibsselskap drev rutegående trafikk med passasjerer og gods mellom Fløan, Frosta og Trondheim frem til midten av 1900-tallet.
I 1932 var han blant grunnleggerne av Stjørdal Potetmelfabrikk på By. Han var også styremedlem i Skatval meieri og flere andre organisasjoner og bedrifter i landbruket.
Familie og husstand
Johan L. og Gusta Oline Fløan fikk til sammen åtte barn, men mistet en sønn som spedbarn. Eldstesønnen Lars fikk skjøte på gården etter foreldrene i 1946.
Det var ellers mange tjenestepiker, gårdsgutter og dagarbeidere på Fløan, som familien fikk et nært personlig forhold til.
Sydney Pollack
Sydney Pollack (født 1. juli 1934 i Lafayette i Indiana, død 26. mai 2008) var en amerikansk skuespiller, filmprodusent og regissør. Hans karriere begynte i 1960-årene gjennom å regissere episoder i TV-serier som The Fugitive og Alfred Hitchcock Presents. Han mottok en Oscar for beste regi for filmen Mitt Afrika (1985).
Johan L. Fløan
Familie og husstand
I løpet av Johan L. Fløans levetid ble alle husmannskontraktene under gården bragt til opphør, og husmannsplassene ble skyldsatt som egne småbruk.
Sydney Pollack
Pollack studerte under Sanford Meisner ved skolen Neighborhood Playhouse i New York før han begynte sin skuespillerkarriere. Han spilte i drøyt tredve Hollywood-filmer. Pollack flyttet etterhvert bak kamera for å regissere og produsere. Han hadde regien på over tyve og var produsent for drøyt førti produksjoner. Pollack var Oscar-nominert for beste regi for filmene De skyter jo hester, ikke sant? og Tootsie. Han regisserte også dramafilmen Våre beste år fra 1973 med Robert Redford og Barbra Streisand i hovedrollene.
Johan L. Fløan
Politiske og offentlige verv
Ved stortingsvalget i 1900 var han valgmann for Nedre Stjørdalen prestegjeld i Nordre Trondhjems amt. Han representerte Venstre, som hadde alle valgmennene fra prestegjeldet. Hovedsaken ved valget var jernbanetraseen nordover (se Hell–Sunnanbanen). Fløan tilhørte valgkollegiets mindretall, som ønsket Hans Konrad Foosnæs, Christoffer Inderberg og Bernhard Øverland, tilhengere av «Beitstadlinjen», som stortingsmenn.
Han var medlem av Skatval herredsstyre fra 1908 til 1931, først på borgerlige felleslister, som etter hvert ble til lister for Bondelaget og Bondepartiet. Ved valget i 1913, da Fløan stod på tredjeplass på «Jordbrukernes liste», vakte det oppsikt at flere fremtredende lokalpolitikere ble vraket fra listen. Ved kumulasjon falt andrekandidaten ut ved valget, mens Fløan fikk nest flest stemmer etter førstekandidaten Karl Eidsvik. Fløan ble derfor valgt til medlem av formannskapet for perioden 1914–1916.
Han skal ha hatt «sin egen lune og ofte spøkefulle måte å debattere på».
Han var også tillitsmann i Stjørdalens Sparebank og Skatval Sparebank i en mannsalder, formann i skogutvalget, medlem av skolestyret og medlem av kommunale kriseutvalg under den første verdenskrig. Han satt også i utvalget som skaffet fallrettigheter og utredet et kommunalt e-verk, men rettighetene ble leid bort til Stjørdal kommunale e-verk.
Han var også hypotektakstmann og skjønnsmann ved forsyningen av nye hester til kavaleriet på Rinnleiret.
Lokalhistoriker og kulturminneverner
Fløan var interessert i lokalhistorie og kulturminnevern. Han samlet på mange gjenstander og opparbeidet seg kontakter i akademia. En rekke oldssaksfunn fra gården ble donert til DKNVS/Vitenskapsmuseet i Trondheim.
Han var med på å organisere de bygdehistoriske avdelingene ved de første landbruksutstillingene i Stjørdal i 1925 og 1935. I 1935 stilte han med 137 gjenstander på utstillingen, flere enn noen annen. Tanken om et eget museum for Stjørdalsbygdene var fremme mens han levde, og Fløan så for seg å donere gjenstander dit.
Johan L. Fløan var blant grunnleggerne av Trøndelag Folkemuseum på Sverresborg og bidrog til at Lo kirke ble innkjøpt og gjenreist der i 1921. Han hjalp også til med å berge restene av Fløan kirke, men fikk ikke se den gjenreist, hverken på Fløan eller på Sverresborg.
Han ble tatt opp som medlem av National Geographic Society i 1929.