cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Amund Venger
Nei til EU
Venger var også viktig under oppryddingen i organisasjonen Nei til EU. Etter at kampen var vunnet satt organisasjonen igjen med flere regninger enn de hadde penger til å betale. Amund Venger var på det tidspunktet både generalsekretær i Norges Bondelag og Bondelagets mann i Nei til EU. Han sørget for at omtrent halvparten av gjelda ble betalt, det bidro til at SV og andre organisasjoner også betalte sin del.
Konflikten med Norges Bondelag
Konflikten oppsto da Venger ble presset til å slutte som generalsekretær etter EU-avstemningen i 1994. Han inngikk da en avtale om at han fortsatt skulle være ansatt i Bondelaget og ha samme lønn som før, fram til fylte 60 år. I ettertid var partene uenige om innholdet i arbeidsavtalen. 7. mars 2007 inngikk de et forlik som løste alle uenigheter mellom partene.
John Forsythe
John Forsythe (1918–2010) var en amerikansk skuespiller kjent fra rollen som Blake Carrington i tv-serien Dynastiet (1981-89) og fra Alfred Hitchcocks halvkomiske filmthriller Men … hvem myrdet Harry?
Bakgrunn
Forsythe ble født under navnet John (eller Jacob) Lincoln Freund. Han var den eldste av tre søsken, ble født i New Jersey, men vokste opp i Brooklyn i New York hvor hans far arbeidet som børsmegler. Besteforeldrene var jødiske immigranter fra Russland og Polen.
Som 18-åring fikk han jobb ved Ebbets Field, et baseballstadion i New York.
St. Johanneslogen St. Stefan til de tre Stene
St. Stefan til de tre Stene er en frimurerlosje i Den Norske Frimurerorden (St. Johannesloge nr. 48), som ble grunnlagt den 8. mai 1998 i Sortland. Logen ble fra første stund underlagt Tromsø Provincialloge.
Vesterålen Broderforening ble grunnlagt på Melbo den 26. oktober 1925 underlagt St. Johanneslogen Midnatsol. I 1977 ble den flyttet til Sortland. Den 12. februar 1983 ble den opphøyd til deputasjonsloge, og den 1. juli 1983 ble den underlagt St. Johanneslogen Øystein. I 1998 ble den selvstendig loge. Logens valgspråk er I Broderskap mot Lyset.
John Forsythe
Karriere
Før Dynastiet medvirket Forsythe i noen filmer av Alfred Hitchcock, samt enkelte opptredener i tv-serien The Alfred Hitchcock Hour. På slutten av 1950-tallet til starten av 1960-tallet spilte han hovedrollen i komiserien Bachelor Father, og på midten av 1960-tallet i den mindre vellykkede komiserien The John Forsythe Show. På slutten av 1960-tallet til starten av 1970-tallet hadde han hovedrollen i komiserien To Rome with Love.
St. Johanneslogen St. Stefan til de tre Stene
Logen er oppkalt etter den første kristne martyren St. Stefanus, som ble steinet til døde og som tidligere var skytsengelen til Hadsel kirke i Vesterålen.
John Forsythe
Karriere
I 1980 fikk han rollen som den styrrike oljemagnaten Blake Carrington i såpeserien Dynastiet. Rollen gikk egentlig til George Peppard, men produsentene kom ikke over ens med ham om hvordan rollen skulle tolkes så de skiftet ham ut etter at den første pilotepisode hadde blitt innspilt. En ny pilotepisode med Forsythe ble innspilt høsten 1980 og sendt i 1981. Serien gikk helt til 1989, fordelt på ni sesonger og 220 episoder. I 1991 fulgte en todelt miniserie kalt Dynasty: The Reunion. Forsythe er den eneste som medvirker i alle episodene, samt miniserien.
På 1990-tallet gjorde han seg bemerket som programlederen i TV-serien Videovitne (I Witness Video). I tillegg spilte han en av hovedrollene i komiserien The Powers That Be.
Han hadde stemmen til Charlie i TV-serien Charlie's Angels fra 1970-tallet, samt filmene Charlie's Angels (2000) og Charlie's Angels: Full Throttle (2003). Sistnevnte var han siste filmopptreden.
I 2006 medvirket han i Dynastiet-gjenforeningsprogrammet Reunion: Catfights & Caviar.
Familiære forhold
I 1994 døde Forsythes kone, Julie Warren, etter en beslutning om å koble henne fra en livsforlengende maskin siden hun hadde ligget i koma i lang tid. I 2002 giftet han seg med forretningskvinnen Nicole Carter som var 22 år yngre enn ham.
Forsythe døde etter langs tids kreftsykdom i 2010, 92 år gammel.
Groruditt
Groruditt er en meget sjelden bergart som bare finnes i riftsoner som Oslofeltet. Her finnes den i en stripe fra Grorud til Årvollåsen. Groruditten er en gangbergart med granittisk sammensetning, og den grønne fargen kommer av innholdet av ægirin. Groruditt må ikke forveksles med grorudgranitt som også finnes i Oslofeltet.
Groruditt er en tett og seig bergart, som når den splintres danner skarpe bruddflater. Dette gjorde den godt egnet som materiale for økser og liknende redskaper blant steinalderens groruddøler og andre Oslofolk - groruditten kunne erstatte flint, som ikke fantes her i landet. I Maridalen er det gjort funn som tyder på at Vaggestein og Skar har vært sentrum for produksjon av steinøkser i yngre steinalder.
I moderne tid har man også satt pris på groruditten, både for styrken og seigheten og for skjønnheten.
Liste over kardinaler utnevnt av Benedikt XIII
Liste over kardinaler utnevnt av Benedikt XIII er en liste over de 29 kardinalene pave Benedikt XIII utnevnte i tolv konsistorier i perioden fra 11. september 1724 til 16. september 1740.
Johann F. Meckel den yngre
Johann Friedrich Meckel von Helmsbach (født 17. oktober 1781, død 31. oktober 1833) var en tysk anatom og en av grunnleggerne av teratologien. Han var sønn av anatomen og obstetrikaren Philipp F. T. Meckel og sønnesønn av anatomen Johann F. Meckel den eldre. Av de tre som jobbet med den Meckelske samlingen, var det den yngre Meckel som gjorde mest.
Han var sammen med Étienne Geoffroy Saint-Hilaire grunnlegger av teratologien og har gitt navn til misdannelsene Meckels divertikkel, Meckels syndrom og Meckels brusk.
Han gav ut flere bøker, blant dem Handbuch der pathologischen Anatomie (handbok i patologisk anatomi) i fire bind 1812–1820; og System der vergleichenden Anatomie (System for komparativ anatomi) i seks bind 1821–1831.
Bragernes prosti
Bragernes prosti (Bragernæs Provsti, norrønt: Brakanes prófastdœmi, er et av de historiske prostier i Norge etablert som bindeleddet prosti mellom bispedømme og kirkesogn på 1200-tallet. Prostiet var underlagt Oslo bispedømme (norrønt: Oslóar byskupsdœmi).
Historikk
Det historiske Bragernes prosti, Vestra lutum Osloár prófastdœmi, antas å gå tilbake til den katolske kirke i middelalderen, og omfattet et stort geografisk område på Østlandet. I alle fall fra reformasjonen lå det administrativt under biskopen i Oslo stift.
Biskop Eysteins jordebok
Den mest detaljerte beskrivelsen fra katolsk tid er gitt i Biskop Eysteins jordebok fra omkring år 1400, da prostiet omfattet følgende kirker:
Jens Nilssøns Visitasbøger
I Jens Nilssøns Visitasbøger fra 1591 omfatter Bragernes prosteri følgende prestegjeld:
Norges land og folk :
Ved reskript av 18.12.1739 ble dette store prostiet delt i to, "nye" Bragernes prosti og Kongsberg prosti. Delingen medførte at de vestlige deler langs Oslofjorden forble i Bragernes prosti, mens de indre bygdelagene langs Drammenselven og i Hallingdal ble overført til det nye Kongsberg prosti, som også omfattet Kongsberg by.
Kgl.res 04.05.1819 foreskrev en ny deling, hvor Aker ble lagt til Christiania stiftprosti, og det gjenværende prostiet ble gitt navnet Drammen prosti.
Kevin Melhus
Kevin Okyere Melhus (født 23. oktober 1989) er en norsk bokser fra Skien som debuterte som profesjonell bokser 1. oktober 2016 i Oslo Spektrum. Han ble med det den første profesjonelle bokser til å bokse en kamp på norsk jord siden 1981. Melhus vant kampen mot tyskeren Christian Dulz på knockout. Kampen mellom Melhus og Dulz var oppvarmingskamp til tittelkampen mellom Cecilia Brækhus og Anne-Sophie Mathis, en kamp som fikk tittelen The Homecoming.
Ex Pistols
Ex Pistols var et Sex Pistols «tribute» band. De ble stiftet i London i 1979 av Dave Goodman. Bandet skapte mye rykter og misforståelser på grunn av bandnavnet og musikken som var svært lik Sex Pistols. Steve Jones, Glen Matlock og Paul Cook, som alle var Sex Pistols medlemmer, deltok også i Ex Pistols. Bandet var aktivt i perioden 1979 – 1992. De gav blant annet ut en singel kalt Land of hope and glory.
Tveitafossen
Tveitafossen er en foss i Husedalen i Ullensvang kommune i Vestland. Den er en av fire store fosser i elva Kinso.
Hargeisa
Hargeisa (somali: Hargeysa, arabisk: هرجيسا) er hovedstaden i den selverklærte uavhengige republikken Somaliland i Somalia. Byen har et innbyggertall på 1,2 millioner (2019).
Hargeisa har blitt gjenoppbygget etter borgerkrigen.
Hovedferdselsåren gjennom Hargeisa kalles «Road number 1», og den deler deler byen inn i en nordlig og en sørlig del.
Blindern Studenterhjem
Blindern Studenterhjem er et hybelhus og bofellesskap for studenter i Oslo. Det ligger på Blindern, like ved Universitetet i Oslo. Studenthjemmet ble åpnet i 1925 og er drevet av en privat stiftelse. Både eksteriør, interiør og parkanlegg er fredet.
Shagun Chowdhary
Shagun Chowdhary (født 26. juni 1983) er en indisk skytter som konkurrerer i hagleskyting. Hun representerte landet sitt under Sommer-OL 2012 i London, der hun ble nummer 20 i trap.
Blindern Studenterhjem
Studenthjemmet er kjent for revytradisjon og et aktivt foreningsliv. De om lag 230 beboerne har kost inkludert i husleien og får servert tre måltider hver dag.
Inntil 1976 var Blindern Studenterhjem et rent guttehjem, men i dag er det åpent for studenter av begge kjønn og fra alle studieretninger.
Drift
Stiftelsen Blindern Studenterhjem har som formål å være et godt hjem for akademisk ungdom. Stiftelsen har ikke politiske, religiøse, økonomiske eller andre særformål utover dette.
Styre og råd
Blindern Studenterhjems øverste organ er rådet som møtes en gang i året. Det består av 17 medlemmer. To av medlemmene oppnevnes av universitetsstyret ved Universitetet i Oslo og sju medlemmer utpekes av rådet selv. De øvrige medlemmene er husfar, en tillitsvalgt blant de ansatte og de seks medlemmene av beboernes tillitsmannsorgan kollegiet. Rådets viktigste funksjon er å godkjenne revidert regnskap og kontrollere styrets arbeid.
Styret består av seks medlemmer: husfar, tre rådsmedlemmer, to beboere og de ansattes tillitsvalgte. Styret står for daglig drift i samarbeid med daglig leder. De godkjenner budsjett, husleie og lønninger og skal se til at driften foregår så rasjonelt som mulig.
Husfar er leder i styret og er utvalgt av rådet. Han eller hun er i full jobb utenfor Blindern Studenterhjem, men disponerer portnerboligen og deltar aktivt i det daglige livet på studenthjemmet. Tidligere var det gjerne et kriterium for husfar å ha en akademisk stilling ved universitetet, mens i dag velges husfar blant tidligere Blindern-beboere med engasjement for stedet.
Kollegiet
Blindern Studenterkollegium består av seks medlemmer som er beboernes tillitsvalgte. Kollegiet skal fungere som bindeleddet mellom studentene og administrasjonen, og mellom studentene og styret. Kollegiet har særlig ansvar for saker som direkte berører beboere, slik som brudd på studenthjemmets regler, uoverensstemmelser mellom beboere, romfordeling, kostfradrag og lignende. Det velges tre medlemmer til kollegiet hvert halvår, og disse sitter i ett år. Under kollegiekonstitueringen som foregår etter hvert valg, velger medlemmene internt hvem som skal inneha de enkelte stillingene. Under følger en enkel beskrivelse av de ulike stillingene, og hvem som innehar disse per dags dato.
Dagligliv
Studenthjemmet tilbyr enkeltrom av ulik størrelse, dobbeltrom og såkalte kombinasjonsrom. Romfordeling foregår etter ansiennitet, det vil si at det er vanlig at man bytter til større rom etter hvert som man har opparbeidet seg en viss botid. Kost er inkludert i husleien for den enkelte beboer. Det blir servert tre måltider hver dag: frokost, middag og kveldsmat. Alle måltider blir inntatt i en felles spisesal. Per dags dato (høst 2016) er månedlig husleie for enkeltrom 7395 kroner, inklusive mat, strøm og internett.
I perioden 15. juni til 15. august flytter så å si alle beboerne ut av studenthjemmet og samtlige arealer blir utleid til Universitetet i Oslos internasjonale sommerskole. Studenter fra hele verden har siden 1947 inntatt Blindern Studenterhjem i sommermånedene. Dette tiltaket sikrer sommerskolen hybler til de internasjonale studentene, samt at det subsidierer pensjonsprisen til studenthjemmets alminnelige beboere resten av året.
Grunnleggelsen
Etter å ha vurdert tomter på Bygdøy, Smestad og Tøyen valgte til slutt byggekomiteen en tomt på Blindern, som på den tiden nærmest var ubebygd. Dette var før det var vedtatt å flytte universitetet til området. Arkitekt Nicolai Beer fikk oppdraget å tegne «Studenterhjemmet på Blindernbakken» som var arbeidstittelen på prosjektet. Byggearbeidene tok til i 1922, men bygget sto ikke ferdig før i 1926. De første studentene flyttet imidlertid inn høsten 1925, så dette regnes som studenthjemmets åpningsår.
1925–1940
Under den offisielle innvielsen i 1926 avsluttet Alette Schreiner sin tale med å si: Schreiner kastet her lys på det som skulle bli studenthjemmets byrde den første tiden – den svært høye husleien. Byggekostnadene hadde sprengt alle rammer; de totale omkostningene var på 2,8 millioner, en million mer enn budsjettert. Det ble derfor nødvendig å sette husleien til 195 kroner per måned i stedet for den planlagte summen på 65 kroner per måned. 195 kroner i måneden var en svimlende sum for den alminnelige student på denne tiden, så kun økonomisk privilegerte studenter hadde råd til å flytte inn. Studenthjemmet høstet til dels kraftig kritikk for dette. I Dagbladet omtalte for eksempel skribenten Pueblo Blindern Studenterhjem som «studenter-paladset».
Studentmiljøet de første årene
Studenthjemmets sosiale miljø ble preget av de høye losjiprisene og må kunne betegnes som relativt homogent. Juss- og medisinstudenter var i flertall, og blindernguttene framsto som borgerlige og konservative hva angår politisk ståsted. Den venstreradikale bevegelsen Mot dag som hadde en viss oppslutning blant studenter og intellektuelle på 1920- og 1930-tallet, fikk ingen medlemmer på studenthjemmet. Man kan imidlertid ikke hevde at blindernbeboerne levde et utpreget luksusliv. Det ble lagt an til mest mulig økonomisk drift, blant annet sto det i reglementet at det var forbudt å brenne leselampe og taklys samtidig. I tillegg var reglementet strengt når det gjaldt damebesøk. Det var forbudt med kvinnelige besøkende etter et visst klokkeslett og aldri uten forhåndstillatelse.
1940–1945
Få dager etter invasjonen i 1940 krevde den tyske okkupasjonsmakten studenthjemmets vestfløy, og i løpet av mai samme år flyttet Gestapo inn. Hjemmet ble dermed delt i en studentfløy og en Gestapo-fløy. Det hersket en isfront mellom studentene og tyskerne. De spiste samtidig, men satt adskilt uten å veksle ord. Oppholdsrommet ble delt med en skillevegg. Blant studentene ble det ble organisert enkelte illegale grupper og i kjelleren til husfar Jan Jansen, Villa Eika øst for studenthjemmet, ble motstandsavisa Bulletinen redigert. Isfronten tok slutt i mars 1942 da husfar ble avsatt, de ansatte sa opp og samtlige studenter flyttet ut. Okkupasjonsmakten (Organisation Todt) disponerte dermed hele anlegget ut krigen, og lederen, SS-Standartenführer Willi Henne (1907-77), satt på kontoret fra april -42 til mai -45 og administrerte derfra nazistenes byggearbeider i hele Norge, med det reelle hovedansvaret for at ca 17.000 slavearbeidere, særlig russere, serbere og polakker, omkom på norsk jord under umenneskelige forhold, bl.a. under arbeidet med jernbanen i Nord-Norge.
I vestibylen i hovedbygget henger en minnetavle for de 20 blindernguttene som mistet livet under andre verdenskrig. Sentrale ledere av den sivile Hjemmefronten som Alf Sanengen, Magnus Jensen og Jan Jansen, hadde bakgrunn fra Blindern Studenterhjem. Spor etter det tyske nærværet kan erfares den dag i dag i form av skriblerier på tysk på enkelte kjellervegger og et markert søkk i gulvet i inngangspartiet til matsalen. Dette stammer fra gjentatt tramping av tyske støvelhæler når de gikk opp i rett på vei inn for å spise.
Det aller mest markante sporet etter tyskerne er bunkeren som er anlagt under vestfløyen og områdene rundt (se eget avsnitt). Den 30. juni 1945 ble Kompani Linge dimittert i en seremoni mellom fløyene på Studenterhjemmet.
1945–1976
Likevel må det understrekes at studenthjemmet i denne perioden gradvis fikk beboere fra nye sosiale grupper og med økt variasjon innen studieretning. Dette hang sammen med at husleien relativt sett var lavere enn hva den hadde vært de første årene, og naturligvis også med at større deler av befolkningsmassen begynte å ta høyere utdanning. Studenter ble rekruttert fra flere sosiale sjikt.
Universitetet vokser seg nærmere
På 1960-tallet foregikk det en storstilt utbygging av universitetet på Blindern, noe som førte til at universitetet vokste nærmere og nærmere studenthjemmet. Dette medførte både fordeler og ulemper for studenthjemmet. En opplagt fordel var at beliggenheten, vegg i vegg med brorparten av universitetet, var svært gunstig for den enkelte student. Spesielt var dette en fordel når det gjaldt tilgangen til lesesalsplasser som det var stor mangel på, og enorm rift om, blant 1960- og 1970-tallets studenter. Beboerne på studenthjemmet kunne nærmest spasere bort på lesesalen i tøfler og morgenkåpe, holde av en plass, gå tilbake og spise frokost, for deretter å begynne dagens leseøkt.
En ulempe ved utbyggingen av universitetet var at Blindern Studenterhjem måtte leve med en overhengende fare for ekspropriasjon av hele anlegget. Universitets- og høgskolekomiteen av 1960, den såkalte Kleppekomiteen etter lederen Per Kleppe, foreslo at studenthjemmets arealer skulle benyttes til å utvide universitetsområdet. Komiteen uttalte i 1963: «Det er dog komitéens forutsetning at man snarest mulig søker å gjøre den resterende del av Blindern Studenterhjems område bebyggelig for universitetsformål.» Krefter ved studenthjemmet mobiliserte for bevaring, og etter flere runder med forhandlinger med universitetet og myndighetene, ble det vedtatt å leie ut idrettsplassen nord for hovedbygget. Den er i dag parkeringsplass for universitetet.
1960-tallet var også preget av forandringer til nytte for studentvelferden blant beboerne. Det minimalistiske festlokalet Valhall, som befinner seg i østfløyens kjeller, ble åpnet i 1965, mens studenterhytta Småbruket i Bærumsmarka ble skaffet til veie i 1967.
Politisk tendens
Slutten av 1960-årene og begynnelsen av 1970-årene var preget av konflikter som sto i nær sammenheng med 68-eropprøret og den generelle radikaliseringen av studentmiljøet. Studenthjemmet og dets beboere måtte forholde seg til endringene i samfunnet rundt. Syv av beboerne ved hjemmet har vært formenn i Det Norske Studentersamfund i perioden 1947–1972; seks av dem har representert Den Konservative Studenterforening (DKSF). Ved valget til styret i Studentersamfunnet i 1967 ble det flertall til DKSF, og tre av studenthjemmets beboere ble innvalgt i styret. Valgseieren over det røde alternativet ble angivelig sikret gjennom busslaster som fraktet Blindern-gutter til valglokalet.
I takt med avpolitiseringen av studentlivet har den politiske konformiteten ved Blindern Studenterhjem avtatt siden 1970-årene.
Damesaken
Den største omveltningen i studenthjemmets historie skjedde i 1976 da det ble åpnet for at også jenter skulle kunne flytte inn. I sine første 50 år hadde Blindern Studenterhjem vært et rent guttehjem, men tidlig på 1970-tallet ble det stilt spørsmål ved denne praksisen. I november 1973 ble det ved et allmannamøte reist spørsmål om studenthjemmet kunne åpnes for kvinnelige studenter. Det ble deretter nedsatt en «damekomité» med mandat «å utrede praktiske spørsmål i forbindelse med «damer på Bruket»». Komiteen leverte to utredninger, blant annet med forslag til endringer i statuttene og diverse nødvendige utbedringer. Ved allmannamøtet 29. oktober 1974 stemte 66,2 prosent av beboerne ja til spørsmålet: «Bør kvinner bli leietagere ved Blindern Studenterhjem?» I februar året etter vedtok styre og råd at ordet «mannlig» skulle tas ut av studenthjemmets statutter for inntak. Det ble bestemt at kvinnelige studenter skulle kunne tas inn fra og med høsten 1976. Den høsten flyttet 36 jenter inn på Blindern Studenterhjem. Siv Hunstad var den aller første kvinnelige blindernbeboeren.
1976 til 2000
Det viste seg raskt at det var vellykket å la jenter bo på studenthjemmet. Hele 1970-tallet var likevel preget av økonomiske utfordringer, og man innførte derfor dugnad, etter en avstemning blant beboerne. Dugnadsordningen, som fortsatt eksisterer, går ut på at alle beboere to ganger per semester blir satt til å utføre ulike kostnadsbesparende oppgaver. De første årene omfattet ordningen blant annet oppussing av rom, men dette sluttet man med på 1990-tallet etter flere episoder med misnøye med det utførte arbeidet. Dugnaden har etter hvert blitt vridd i retning av forefallende arbeid slik som postsortering, toalettvask, raking og plukking av sneiper. Andre kostnadsbesparende tiltak som kom på 1970-tallet var å la studentene forsyne seg med mat selv og vaske sine egne rom.
St. Johanneslogen St. Clemens til den rette Vinkel
St. Johanneslogen St. Clemens til den rette Vinkel er en frimurerlosje i Den Norske Frimurerorden (St. Johannesloge nr. 49), som ble grunnlagt den 1. oktober 1998 i Oslo. Logen ble fra første stund underlagt Den Norske Store Landsloge.
Blindern Studenterhjem
1976 til 2000
I 1987 ble biljardrommet i kjelleren gjort om til festlokale og bar. Billa, som baren heter, er senere modernisert flere ganger.
Fredning
I 1992 foreslo studentsamskipnaden å reise et Studentenes hus på Blindern Studenterhjems tomt, og på omtrent samme tid ønsket Oslo kommune å legge Blindernveien i ny trasé over parkanlegget. Det var tydelig at studenthjemmets arealer fremdeles var truet. Det ble derfor startet arbeid for å få anlegget fredet. I 1995 kom den første innstillingen om fredning fra riksantikvaren, og i 1997 ble både bygningene, store deler av innboet (inkludert pissoaret i kjelleren) og hele parkanlegget vedtatt fredet.
St. Johanneslogen St. Clemens til den rette Vinkel
Logen er oppkalt etter Pave Sankt Clemens I, som var de sjøfarendes helgen.
Blindern Studenterhjem
2000 til 2012
Kvalitetsreformen som ble innført ved universitetene i 2003 har fått en viss innvirkning på bomønsteret på studenthjemmet. Et sentralt element i reformen var kortere og mer intensive studier. Dette har gjort at den gjennomsnittlige botid for beboere på Blindern Studenterhjem har blitt kortere. Da reformen trådte i kraft, ble det uttrykt en viss skepsis til om studentene ville være i stand til å opprettholde det høye aktivitetsnivået på studenthjemmet. Denne frykten har imidlertid vist seg å være ubegrunnet. Studenthjemmet har i denne perioden hatt et miljø som kan sies å speile student- og ungdomsmiljøet omkring seg både politisk, sosialt og økonomisk. Det har vært stor variasjon av studier blant beboerne. Fra å være utrolig kostbart i sine første år, ble Blindern Studenterhjem på 1990- og tidlig 2000-tall ansett som et relativt billig alternativ blant studenter.
Arkitektur
Studenthjemmet er i nyklassisistisk stil, en stil som hadde en kort popularitet på omtrent ti år omkring første verdenskrig. Denne byggestilen hadde som forbilde nordisk empiretradisjon fra begynnelsen av 1800-tallet, med vekt på stramme symmetriske enheter.
Blindern Studenterhjem består av en hovedbygning med to framspringende fløyer. Alt dette er i gult, pusset tegl med hvite vinduer. Takene er valmet og har sortglasserte takstein. Fløyene ligger fritt fra hovedbygningen, men er forbundet med den ved ganger under bakken. Ankomst til studenthjemmet skjer langs midtaksen, opp den såkalte pærealleen, eller langs tverraksen fra innkjørselen ved portnerboligene. Det finnes nyklassiske detaljer i interiøret, blant annet buer og sirkelrammer i matsalen, foajeen og biblioteket. Peisestua er i mørk brun eik og har samme stil, men med større forsøk på gammel, engelsk atmosfære. Den totale bygningsmassen er på 9000 kvadratmeter.
Hage- og parkanlegget rundt er designet av hagearkitekten Ellef Grobstok. Totalt er eiendommen på cirka 30 mål. På vestsiden og nordsiden av hovedbygningen er det slakt hellende gressbakker og slyngete veier i engelsk stil. Her finnes det også fotballøkke, sandvolleyballbane og to tennisbaner. Tidligere var det også friidrettsanlegg med fotballbane nord for hovedbygget, men denne ble gjort om til parkeringsplass for universitetet på 1960-tallet.
Bunkeren
Under andre verdenskrig etablerte den tyske okkupasjonsmakten en 1200 kvadratmeter stor bunker under deler av Blindern Studenterhjem og parkanlegget rundt. Dette anlegget ble benyttet som kommandosentral. Etter krigen tok forsvaret over bunkeren, og den ble utvidet og omgjort til beredskapssenter for Meteorologisk institutt. Virksomheten ble avviklet tidlig på 2000-tallet, og Stiftelsen Blindern Studenterhjem overtok bunkeren i 2005.
Fjellanlegget hadde opprinnelig tre innganger: én i studenthjemmets kjeller, én like ved Blindern stasjon og én i skråningen langs studenthjemmets vestside. Ventilasjonsanlegget var avslått de siste årene forsvaret disponerte anlegget, noe som førte til store mugg- og sopproblemer. Per 2020 var bunkeren avstengt fordi det ble ansett som helseskadelig å besøke den.
Foreningsliv
Det finnes en mengde ulike foreninger og aktiviteter blant beboerne på Blindern Studenterhjem. Enkelte har røtter tilbake til studenthjemmets tidligste år. Foreningen Blindern Studenterhjem er en paraplyorganisasjon for enkelte av foreningene. Dette er for å koordinere aktivitetene og forvalte de økonomiske midlene på en fornuftig måte. Foreningsstyret, som består av en leder og en økonomisjef samt lederne for de ulike foreningene, velges av studenthjemmets beboere.
Festforeningen
Festforeningen, inntil 1996 bare kalt Foreningen, er ansvarlig for underholdnings- og arrangementstilbudet på Blindern Studenterhjem. De driver Billa Bar og arrangerer aktiviteter og fester for studenthjemmets beboere og andre. Festforeningens leder velges for ett halvår. Lederen utpeker så de andre medlemmene.
Idrettsforeningen Blindern Studenterhjem (IFBS)
Idrettsforeningen Blindern Studenterhjem har eksistert siden 1925, og er studenthjemmets egen idrettsforening. IFBS har som mål å aktivisere beboerne og arrangerer ukentlige løpeturer, årlige skiturer, og diverse andre arrangementer og turneringer. På studenthjemmet finnes både tennisbane, treningsrom og fotballbane som IFBS tar i bruk.
Hyttestyret
Hyttestyret drifter Smaabruket, studenterhjemmets hytte ved Brunkollen i Bærumsmarka. Hytta har 24 sengeplasser og hems. Hvert semester arrangeres det hytteturer for beboerne.
Pigefaarsamlingen
Alle jenter på Blindern Studenterhjem er automatisk medlem av Pigefaarsamlingen, som har som mål å skape godt miljø blant jentene på studenthjemmet. Pigefaarsamlingen har sitt eget rom – pigerommet – der de inviterer til TV-kvelder og annet. Pigefaarsamlingens styre sitter et halvt år om gangen, og i forbindelse med valget hvert semester arrangeres en stor og meget populær fest for alle jentene på studenthjemmet.
Blindern Haarn oc Blaese Orchaester
Haarn oc Blaese er studenthjemmets orkester og ble stiftet i 1956. Orkesteret deltar på de aller fleste arrangementer på studenthjemmet, men er også den av studenthjemmets foreninger som er mest synlige utenfor Blindern. Orkesteret er åpent for alle som kan spille eller ønsker å lære å spille et instrument. Orkesteret er lett gjenkjennelig på sin svært uryddige marsj iført sjakett og gule stillongs, ledet av Il Maestro.
cHorus Buchus
cHorus Buchus er et mannskor tilknyttet studenthjemmet. Koret har røtter tilbake til våren 1926, da hjemmets mest betydningsfulle beboer, Georg Klem, stiftet Blindern Sangforening. I årenes løp har koret flere ganger vært startet opp på nytt på grunn av inaktivitet. Koret hadde lenge vært sovende da beboer Stefan Theofilakis blåste liv i det i 2004, da med et nytt navn, cHorus Buchus, siden den gang har koret holdt seg aktivt til i dag (juni, 2022).
Bukkekollegiet
Bukkekollegiet består av tre beboere som forvalter en av studenterhjemmets eldste og mest eiendommelige tradisjoner, Bukkeordenen, som ble innstiftet i 1926 av Georg Klem. Blindern Studenterhjems høye beskytter er Hans Majestet Den Blinde Bukk, og tidligere beboere eller andre som har gjort en særskilt innsats for studenterhjemmet kan bli tildelt Hans Majestets orden under den såkalte bukkefesten, som arrangeres annethvert år i perioden 20. februar / 20. mars. Ordenen har tre grader, Halv Bukk (= Ridder), Hel Bukk (= Kommandør) og Høy Bukk (= Storkors). Bukkefest nr. 47 ble i 2022 ledet av Buktaleren Marte Ous Sandnes, Bokholderen Helene Svalheim og Bokbinderen Johan Christian Brun.
Blindernrevyen/UKA på Blindern
Blindernrevyen ble startet i 1932 og har hittil blitt arrangert 40 ganger, senest i februar 2019. Den er en av de lengstlevende tradisjoner i Oslos studentverden. Arrangementet, som siden 1961 har blitt arrangert annethvert år, har vokst seg stort og omfatter en rekke konserter, temadager og temabarer, i tillegg til selve revyen. I 2003 tok man navnet UKA på Blindern for hele arrangementet og formaliserte samarbeidet med UKA i Trondheim, UKEN i Bergen og UKA på Ås. UKA med Blindernrevyen ( som ikke må forveksles med den årlige skolerevyen på Blindern videregående skole ved Sognsveien),  foregår i starten av vårsemesteret, og forut for og under denne perioden er tilnærmet alle beboere i en eller annen grad involvert i forberedelsene av revyen og nachspielet i kjelleren. De beste sangnummerne fra revyene og andre festlige anledninger samles i Studenterhjemmets egen sangbok, HEXUS, som i oktober 2018 kom med sin 7.utgave. Sangboka er på 224 sider og inneholder nå 105 sanger, samtlige skrevet av beboere, fra perioden 1928 - 2017.
Sjong seterkapell
Sjong seterkapell er et kapell i Lesja kommune, Innlandet fylke. Byggverket er i tre og har 50 plasser.
Kapellet er en ominnredet høyløe på seteren til Lesja prestegård. Det ble innviet den 25. mars 1981.
En kirkeklokke henger i en støpul laget av en furustamme på begynnelsen av 1990-tallet.
Marsilio Ficino
Marsilio Ficino (født 19. oktober 1433 i Figline nær Firenze i Italia, død 1. oktober 1499 i Careggi) var en italiensk filosof, filolog, lege, prest og humanist.
Bakgrunn
Marsilio Ficinos fødested Figline lå ca. 25 km sørøst for hans oppvekstby Firenze. Faren, Diotifeci d’Agnolo di Giusto, var livlegen til den berømte florentinske statsmann Cosimo de' Medici. Navnet Ficino kommer av Fecino, en diminutiv av Diotifeci.
Som nesten sekstiårig fortalte Ficino fra sin barndom at Cosimo skulle ha møtt den bysantinske høylærde Georgios Gemistos Plethon på Konsilet i Firenze, og der vunnet ham for platonismen. Cosimo skal ha blitt så slått av den bysantinske platonikeren at han bestemte seg for å grunnlegge et akademi i Firenze etter forbilde fra det platonske akademi i Athen. Videre skulle Cosimo allerede dengang ha tiltenkt den da seks år gamle Ficino en rolle der, og derfor sørget for at han fikk en utdannelse som passende skulle forberede ham til dette. Selv om denne fremstillingen eventuelt skulle være noe overdrevet, kan det likevel leses ut av det at den unge florentiner ble tidlig eksponert for den platonisme som ble propagert av Plethon i Italia. Han skriver at han allerede i barndommen «fulgte den gudelike Platon».
Studier
Ficino studerte både artes liberales og medisin i Firenze. Blant hans lærere var humanisten Cristoforo Landino og den skolastisk sinnede Aristoteles-kommentator Niccolò Tignosi, som underviste i medisin og aristotelisk filosofi. Ficino tilegnet seg den skolastiske metode og terminologi som skulle sette spor i hans skrifter, og fikk gode Aristoteles-kunnskaper. Videre beskjeftiget han seg med Lucretius, satte pris på denne og skrev om ham, men senere brant han det opp. I brevet De divino furore siterte han i desember 1457 tilsluttende til den panteistiske tenker David av Dinant, men distanserte seg senere fra hans tanker. I alle tilfeller viste han seg eksperimentelt åpen for tankeganger som ikke uten videre var forenlige med den kirkelige troslære. Hans hovedininteresse var imidlertid Platon, som han i 1456 tok for seg i et sammenfattende kompendium med tittelen Institutiones ad Platonicam disciplinam. Den gang kunne han imidlertid ennå ikke lese Platon på originalspråket, og forholdt seg fortsatt til latinsk materiale. I 1457 skrev han en avhandling Om vellyst, sett fra forskjellige filosofiske vinkler.
Så dro han ifølge sin biograf Corsi til Bologna for å fortsette medisinstudiene; dette besøk betviles imidlertid av annen forskning. Noen medisineksamen eller legepraksis ble det ikke noe av.
Oversettervirke
Marsilio Ficino ble leder for Platon-akademiet i Firenze, det vil si det nevnte prosjektet. På oppdrag fra Cosimo de Medici oversatte han Platon fra gresk til latin (publisert i 1482), likeså Hermetica og en rekke av nyplatonikernes skrifter, som for eksempel Iamblichus og Plotin. Gjennom disse oversettelsene fikk samtiden tilgang til tanker som gjennom middelalderen hadde vært oversett eller lite kjent; Ficino regnes derfor med blant dem som la grunnlaget for renessansens sterke interesse for antikken.
Prest
Marsilio Ficino ble presteviet 18. desember 1473, og beskjeftiget seg også med teologi. Han ville skape en syntese av platonsk filosofi og kristen teologi, forsøk kjennetegnet av synkretistiske tendenser. Blant hans hovedverk var hans traktater om sjelens udødelighet (Theologia Platonica de immortalitate animae) og De religione christiana.
Marcello Lippi
Marcello Lippi (født 12. april 1948 i Viareggio) er en italiensk fotballtrener som er landslagstrener for.
Biografi
I løpet av spillerkarrieren, som begynte i 1969, spiilte Lippi for Savona Calcio, U.C. Sampdoria og A.C. Pistoiese. Han ble trener i 1982 for Sampdorias ungdomslag, og etter diverse jobber i lavere divisjoner, ble han hovedtrener i Serie A i 1989 for A.C. Cesena. Deretter gikk Lippi til A.S. Lucchese, Atalanta B.C. og SSC Napoli.
I 1994 tok Lippi over Juventus og førte dem blant annet til fem seriemesterskap og en seier i Mesterligaen i 1996. Han førte så laget til denne finalen de to neste sesongene, men begge tapte Juventus mot henholdsvis Borussia Dortmund og Real Madrid. I 1998/99-sesongen ble han etterhvert byttet ut med Carlo Ancelotti, da resultatene uteble. Etter dette ble han sjef for Inter uten all verdens resultater. Han overtok Juventus igjen foran 2002/03-sesongen og førte klubben frem til et nytt seriemesterskap og en ny finale i Champions League, hvor Juventus tapte for AC Milan. Dette var Lippis tredje strake tap i en Champions League-finale.
Etter to sesonger i Juventus ble han ansatt som trener for i juli 2004, etter at Giovanni Trapattoni hadde gitt seg. Under Lippis ledelse kvalifiserte Italia seg til VM i Tyskland 2006. Under mesterskapet imponerte Italia mer og mer, og vant til slutt hele VM for fjerde gang i landets historie. De slo på straffespark i finalen og kunne juble over sitt fjerde gull i fotball-VM.
Etter VM-gullet la Lippi opp som trener, men etter den skuffende italienske innsatsen i EM 2008 under Roberto Donadoni gjorde Lippi comeback som landslagstrener for Italia.
Karl IX
Karl IX kan vise til flere konger:
Østerrike under Vinter-OL 1992
Østerrike under Vinter-OL 1992. Femtiåtte sportsutøvere, førtifem menn og tretten kvinner fra Østerrike deltok i ni sporter, aking, alpint, bobsleigh, kunstløp, langrenn, skihopping, kombinert, hurtigløp på skøyter og skiskyting under Vinter-OL 1992 i Albertville i Frankrike. Østerrike ble fjerde beste nasjon med seks gull- sju sølv- og åtte bronsemedaljer. Akeren Angelika Neuner var Østerrikes flaggbærer under åpningsseremonien.
Kang Gee-eun
Kang Gee-Eun (født 15. oktober 1990) er en sørkoreansk skytter som konkurrerer i hagleskyting. Hun representerte landet sitt under Sommer-OL 2012 i London, der hun ble nummer 19 i trap.
Allround-NM på skøyter 1975 for damer
Allround-NM på skøyter 1975 for damer ble avholdt 11. og 12. januar 1975 på Jordal Idrettspark, Jordal i Oslo. Teknisk arrangør var Arbeidernes Skøyteklubb. Det ble også arrangert Junior-NM for damer samtidig. Dette var første gang at juniordamene gikk fire distanser i junior-NM.
Norgesmestere ble Lisbeth Korsmo, Oslo IL for senior damer og Anne Gjersem, Gjøvik SK for junior damer. Begge ble mestere ved den daværende regel om at man hadde vunnet mer enn halvparten av distansene, de hadde forøvrig også lavest poengsum som var neste kriterium for å kåre en mester.
1. serierunde i Tippeligaen 2008
1. serierunde i Tippeligaen 2008 startet lørdag 29. mars klokken 19:00 med Vålerenga mot Aalesund. Runden fortsatte med fem kamper søndag 30. mars, fire kamper klokken 18:00 og én kamp klokken 20:00. Runden avsluttet mandag 31. mars klokken 19:00 med Rosenborg mot Lyn.
Fluetjern
Fluetjern (cirka 93 daa) er ei evje (tjern) som er tilknyttet Ådalselva og inngår i Ådalselva naturreservat. Den ligger på vestbredden av elva, vis-a-vis Hen i Ringerike kommune, Buskerud. Motorferdsel er ikke tillatt i tjernet. Ådalselva naturreservat med Fluetjern inngår i Tyrifjorden våtmarkssystem IBA.
Astoxenus
Astoxenus er en gruppe (slekt) av biller som hører til underfamilien gullbasser (Cetoniinae) i den artsrike gruppen Scarabaeoidea.
Levevis
Billene lever underjordisk i tuene til maur og termitter. De voksne billene er trolig rovdyr, larvene lever muligens av dødt plantemateriale som maurene og termittene frakter inn til tua.
Utbredelse
Slekten er utbredt i Afrika.
Calophyidae
Calophyidae er en familie med plantelus som regnes til undergruppen sugere (Psylloidea). De er insekter med sugende munndeler og hører til i den store gruppen nebbmunner.
Utseende
Små (2 – 6 mm), nokså kompakte insekter. Calophyidae ligner mye på familien Psyllidae men skiller seg ved visse trekk ved vingenes årenett. Hodet er ganske stort og bredt, bredere enn thorax, antennene er forholdsvis korte, vanligvis kortere enn hodets bredde. De består av 10 eller (sjeldnere) færre ledd, det tredje leddet er betydelig lengre enn de øvrige. I ansiktet har de to mer eller mindre kjegleformede framspring, som vanlig for Psylloidea. Vingene er glassklare med tydelig årenett, formen er ganske variabel. De har et vingemerke (pterostigma) ved forkanten, men dette kan være ganske smalt. Vingeårene har en liten gaffel (M1+2) rett bak spissen og en større gaffel (CuA1) ved bakkanten, men ingen lukkede celler inne i vingen.
Levevis
Mange av disse artene er knyttet til planter i familien Anacardiaceae, eller andre plantefamilier i ordenen Rutales. De nymfene som er kjent, danner stort sett galler på vertsplantene. Flere arter lever på mangotrær og kan muligens gjøre noe skade der.
Utbredelse
De fleste av de kjente artene lever i tropiske og subtropiske områder av Sør- og Mellom-Amerika og Asia. Dette er naturlig siden de plantefamiliene de lever på, stort sett finnes i varme klima. Noen få arter forekommer i Australia, Palearktis og Nord-Amerika.
Canada under Sommer-OL 1912
Canada under Sommer-OL 1912. Trettisju sportsutøvere fra Canada, alle menn, deltok i sju grener under Sommer-OL 1912 i Stockholm. Canada kom på niendeplass på den uoffisielle medaljestatistikken med tre gull-, to sølv- og tre bronsemedaljer. OL-troppen besto av atten friidrettsutøvere, ti roere, tre skyttere, to syklister, to stupere, en svømmer og en kunstner.
Trykksystem
Et trykksystem er et område i jordatmosfæren der lufttrykket er lavere eller høyere enn normalt. Termodynamiske effekter i atmosfæren og havet fører til at høy- og lavtrykk kontinuerlig oppstår og dør ut.
Trykksystemer på værkart
På værkart kan vi se en grafisk framstilling av trykksystemer, ofte sammen med værfronter. Lavtrykksystemer merkes med en stor L, med mindre de er tropiske stormer eller tropiske sykloner da spesielle værsymbol blir brukt. Høytrykkssystemer merkes med en stor H. Hvor kraftige trykkssystemene er kan vi se etter hvor tett isobarene ligger.
Lavtrykksystemer
Lavtrykkssystemer har som regel syklonske egenskaper. På den nordlige halvkule blåser vinden mot klokka rundt lavtrykket på grunn av corioliseffekten, mens den blåser med klokka rundt lavtrykket på den sørlige halvkule. Lavtrykksystemer fører som regel til skyet vær og nedbør, og innimellom kraftig vind om lavtrykket er kraftig nok.
De kraftigste uværene i historien har oppstått i forbindelse med syklonske lavtrykkssystemer. Tornadoer har for eksempel svært lavt trykk i senteret.
Det laveste lufttrykket i havnivå som er observert er på 869,96 hPa. Det skjedde i det vestlige Stillehavet under tyfonen Tip den 12. oktober 1979.
Høytrykksystemer
Høytrykksystemer er ofte karakterisert med klart og kjølig vær. Vinden blåser antisyklonsk rundt høytrykk, det vil si med klokka på den nordlige halvkule og mot klokka på den sørlige halvkule.
Om vinteren på den nordlige halvkule finner vi ofte vedvarende høytrykk over Nord-Amerika og Sibir, i tillegg til at de ofte oppstår over Nord-Europa. Dette kan føre til kuldebølger, som innimellom kan oppstå svært brått. I indre områder av Nord-Amerika har man observert at temperaturen har falt med så mye som 25ºC på bare noen timer i slike tilfeller.
Høytrykksystemer fører sjelden med seg nedbør siden de produserer lite skyer. I kombinasjon med andre værsystem kan kaldlufta de fører med seg innimellom likevel føre til kraftig snøfall.
Se også
Nordatlantisk oscillasjon
Pressure system רמה ברומטרית 氣壓系統
Paramaribo
Paramaribo er hovedstaden i landet Surinam i Sør-Amerika. Den gamle bebyggelsen fra det 17. og 18. århundre har siden 2002 stått oppført på UNESCOs verdensarvliste.
Paramaribo har et folketall på om lag 250,000 innbyggere, mer enn halvdelen av Surinams befolkning. Innbyggerne i Paramaribo er hovedsakelig av afrikansk, indiansk, indisk, javanesisk, kinesisk og nederlandsk opphav.
Historie
Britene grunnla byen i 1630. I 1651 ble den hovedstad i den britiske kolonien Surinam. Kolonien og byen kom på nederlendernes hender i 1816, og forble det til uavhengigheten.
Det var bybranner i Paramaribo i 1821 og 1832.
Universitetet i byen ble grunnlagt i 1968. I 1975 ble Paramaribo hovedstad i det selvstendige Surinam.
Næringsveier
Byen eksporterer bauksitt, sukkerrør, ris, kakao, kaffe, rom og tropisk tre.
Severdigheter
Paramaribos sentrum er Uavhengighetsplassen (Onafhankelijkheidsplein), som ligger til både presidentpalasset og regjeringsbygningen. Plassen har mange palmer. Andre steder er Surinams museum, myntmuseet og Fort Zeelandia (fra 1600-tallet). Det finnes også flere andre bygninger fra kolonitiden.
Byen har også mange forskjellige religiøse bygninger på grunn av stor etnisk spredning. Der er to synagoger, mange moskeer, to hinduistiske templer, en hollandsk reformert kirke og en romersk-katolsk katedral bygget i 1885 av tre.
Der er mange hoteller i byen. Det største er Torarica Hotel, som også inneholder et kasino.
Baumschulenweg
Baumschulenweg er en ortsteil i Berlins bydel Treptow-Köpenick.
Historie
Ortsteilens navn og historie er nært knyttet til den tidligere Späth'sche Baumschule (Späths planteskole). Franz Späth (1839–1913) var femte generasjons eier av familiens planteskole, da han i 1864 flyttet virksomheten til Neu-Britz, idag Baumschulenweg. Planteskolen fikk et stort oppsving under den botanikkutdannede Franz Späths ledelse og i 1874 oppførte han en stor villa på eiendommen.
Området ble i 1920 innlemmet i Stor-Berlin. Planteskolen gikk ut av slektens eie med Hellmuth Späth (1885–1945). Hellmut Späth ble sendt i konsentrasjonsleir for å ha hatt omgang med jøder og døde i Sachsenhausen.
Etter den andre verdenskrigen ble gartneriet offentlig eiendom og delvis forvaltet av Humbolt-universitetet. Fremdeles disponerer universtitetet den store villaen og arboretet er åpent for offentligheten. Store deler av området ble i DDR-tiden bygget ut med boliger av typen Q3A Plattenbau.
På folkemunne blir ortsteilen gjerne kalt Baume. Et mindre området i orsteilen heter Späthsfelde og navnet har rot i det gamle familienavnet.
Johann Hari
Johann Eduard Hari (født 21. januar 1979 i Glasgow) er en britisk forfatter og journalist som på fast basis har skrevet artikler for The Independent, The Huffington Post og en rekke andre tidsskrifter. I 2015 utga han boken Chasing the scream etter å ha arbeidet med narkotikapolitikk, rusmisbruk og krigen mot narkotika i fire år. Hans TED-talk om samme tema er ett av de mest sette foredragene hos TED noensinne. I 2018 utga Hari boken Lost Connections, om angst og depresjon som samfunnsfenomen.
Plagiatsak
Etter gjentatte anklager om plagiat ble han i 2011 suspendert fra The Independent. Han ble dessuten mistenkt for å ha skrevet ondsinnede artikler om sine kritikere på Wikipedia, der han opptrådte anonymt. Det sistnevnte forholdet har han senere innrømmet. I 2008 mottok han som yngste prisvinner noensinne Orwell-prisen for fremragende politisk journalistikk, men avsløringene om plagiat førte til at han måtte levere tilbake prisen i 2011. Samme år sa han opp stillingen i The Independent.
Nordmarkitt
Nordmarkitt er en dypbergart, lyserød av farge, utbredt i Oslofeltet. Bergarten klassifiseres som en alkalifeltspat-syenitt, og består mest av kali-feltspat (>90 %), med 5 % kvarts og plagioklas, samt små mengder amfibol og pyroksen. Den regnes som Oslos offisielle fylkesstein.
Ingrid Søndenå
Ingrid Katrine Buer Søndenå (født 20. desember 1993) er en norsk tidligere fotballspiller.
Rustad og Lyn
Søndenå begynte sin fotballkarriere på. Det var her hun først ble lagt merke til, og hun ble tatt ut til en landslagssamling med Norges J15-landslag i 2007.
Året etterpå dro Søndenå til, der hun ble med i det dyktige J93-laget deres. I 2009 vant Lyn finalen i Norway Cup på straffespark, og Søndenå ble kåret til banens beste spiller.
Røa
Tidlig i 2010 hospiterte Søndenå med Røa, og hun ble fort tilbudt kontrakt. Hennes offisielle debut kom mot den svært tøffe motstanderen Turbine Potsdam. Deretter fikk Søndenå spille i Røas første kamp i Toppserien 2010. Ettersom skader kom i veien, ble Søndenå flyttet på til både venstre- og høyreback, men hun spiller primært midtstopper.
Søndenå fikk mye tillit den første sesongen, og spilte hele cupfinalen det året. I 2011, derimot, konkurrerte hun mot Gunhild Herregården og Guro Knutsen Mienna, og fikk mindre spilletid. 2012-sesongen ble ødelagt av skader og sykdom etter et flåttbitt.
Vålerenga
Som 19-åring signerte hun for Vålerenga før 2013-sesongen. I sin første sesong for klubben spilte hun 13 kamper, før hun de neste årene etablerte seg i laget og fikk mer spilletid.