cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Glendalough
Sankt Kevins kirke eller «kjøkken»
Denne bygningen med steintak hadde opprinnelig bare et kirkeskip, med inngang i vestenden og et lite rundhodet vindu i østgavlen. Øvre del av vinduet kan sees over det som ble korbuen da koret (nå mangler) og sakristiet ble tilført senere. Det bratte taket, dannet av overlappende steiner, støttes innvendig av et halvsirkelformet hvelv. Tilgang til torpet eller takkammeret var gjennom en rektangulær åpning mot den vestlige enden av hvelvet. Kirken hadde også et gulv i tømmer første etasje. Klokketårnet med sin koniske hette og fire små vinduer rager opp fra vestenden av steintaket i form av et rundt tårn i miniatyr. Det er vanligvis kjent som «Sankt Kevins kjøkken», da klokketårnet ligner en kjøkkenskorstein. Det ble imidlertid ikke tilberedt mat her.
Sankt Ciarans kirke
Restene av denne kirken ble avdekket i 1875. Kirken antas for tiden å minnes sankt Kieran, grunnleggeren av Clonmacnoise, en klosterbosetning som hadde assosiasjoner til Glendalough i løpet av 900-tallet.
Mariakirken eller Vår Frues kirke
En av de tidligste og best konstruerte av kirkene, St. Mary's or Our Lady's Church, består av et kirkeskip med senere kor. Dens vestlige døråpning i granitt med en arkitrav, har skråstilte karmer og en massiv overligger. Undersiden av overliggeren er innskrevet med et uvanlig andreaskors (X-formet kors). Østvinduet er rundhodet, med hettelist og to svært slitte utskårne hoder på utsiden.
Trefoldighetskirken
Trinity Church (Trefoldighetskirken) består av kirkeskip, med en fin korbue. Den ligger ved siden av hovedveien. En firkantet døråpning i vestgavlen leder inn i et senere anneks, muligens et sakristi. Et rundt tårn eller klokketårn ble konstruert over et hvelv i dette kammeret. Denne falt i en storm i 1818. Døråpningen satt inn i skipets sørvegg stammer også fra denne perioden. Utstikkende konsoller ved gavlene ville ha båret takets kanttømmer.
Frelserens kirke
Den siste av Glendalough-kirkene, St. Saviours priory, ble bygget på 1100-tallet, sannsynligvis på tiden til Lorcán Ua Tuathail. Skipet og koret med sine fine dekorsteiner ble restaurert på 1870-tallet ved hjelp av steiner funnet på stedet. Den romanske korbuen har tre ordener, med svært ornamenterte kapitlér. Østvinduet har dekorsom består av en slange, en løve og to fugler som holder et menneskehode mellom nebbene. En trapp i den østlige veggen fra en tilstøtende husbygning ville ha gitt tilgang til et rom over koret.
Reefertkirken
Denne kirken, som ligger i en lund med trær, er fra rundt år 1100. De fleste av de omkringliggende murene er moderne. Navnet stammer fra Righ Fearta, gravstedet til kongene. Kirken, bygget i enkel stil, har en døråpning i granitt med skrånende karmer og flat overligger, og korbue i granitt. De utstikkende kragsteinene ved hver gavl bærer oppe kanttømmer til taket. Øst for kirken er det to kors, ett av dem med et forseggjort flettemønster. På den andre siden av Poulanass-elven, nær Reefert, er restene av en annen liten kirke.
Sankt Kevins celle
Bygget på en steinete utløper over innsjøen, var denne steinkonstruksjonen 3,6 meter i diameter med vegger 0,9 meter tykke og en døråpning på østsiden. Bare fundamentene er blitt bevart i dag, og det er mulig at cellen hadde et spisst tak av stein, lik eneboerhyttene av stein på øya Skellig Michael i grevskapet Kerrysom har form som minner om bikuber.
Sankt Kevins seng
Sankt Kevins seng er en hule i fjellveggen omtrent 8 meter over nivået til Upper Lake på dens sørlige side (med klippene over seg). Det var angivelig et tilfluktssted for Kevin og senere for Lorcán Ua Tuathail. Delvis menneskeskapt, går den 2 meter inn i fjellet.
Caher
Denne sirkulære innhegningen med vegger av stein på den jevne bakken mellom de to innsjøene er 20 meter i diameter og er av ukjent dato. Like ved ligger flere kors, tilsynelatende brukt som stasjoner på pilegrimsleden.
Temple-na-Skellig
Denne lille rektangulære kirken på den sørlige bredden av Upper Lake er kun tilgjengelig med båt, via en rekke trinn fra landingsplassen. Vest for kirken er en hevet plattform med murer av stein, hvor det trolig har stått bolighytter. Kirken, delvis gjenoppbygd på 1100-tallet, har en døråpning i granitt med skråstilte karmer. Ved østgavlen er et innskrevet latinsk kors sammen med flere slette gravheller og tre små kors.
Hjalarljod
Hjalarljod er en festouverture av Eivind Groven. Den ble skrevet til en konkurranse i anledning åpningen av det nye rådhuset i Oslo, som sto ferdig til 900-årsjubileet for Oslo by i 1950. Tre komponister utmerket seg og ble premiert og oppført: Ludvig Irgens-Jensen, Karl Andersen og Eivind Groven. Hjalarljod er det av de tre verkene som lever sterkest i ettertid, og kalles gjerne Rådhusmusikken. I juryen satt Odd Grüner Hegge, Øyvin Fjeldstad og Olav Kielland. Førsteoppførelsen fant sted i Nationaltheatret 15. mai 1950. Dirigent var Odd Grüner Hegge.
Tittelen er sammensatt av to ord, hjale og ljod: Hjale – som i hjaling, betyr «å synge så det gir gjenklang i skog og fjell», en slags blanding av sang og rop. Det er en måte å gi seg til kjenne på ute i naturen, brukt av folk med behov for å kommunisere over store avstander i friluft, jf. Laling. Ordet «ljod», betyr «lyd».
Tittelen betyr «lyd/klang av hjaling». Hjalarljod står i et dialogforhold til en folketone fra Gudbrandsdalen og er rik på farger og kontraster. Verket veksler mellom jubel og inderlighet. Oppbygningen er stram, og det gjøres mye bruk av blåsere. Den synkoperte Gangarrytmen ligger stadig under og bidrar til den ekstatiske framdriften. Musikken er opprinnelig skrevet for symfoniorkester. Hjalarljod finnes også for korps.
São Luis do Piauí
São Luis do Piauí er en kommune i delstaten Piauí i nordøstregionen av Brasil.
Epanastatikos Laikos Agonas
Epanastatikos Laikos Agonas (Επαναστατικός Λαϊκός Αγώνας, «Revolusjonær Folkelig Kamp») eller Epanastatiki Pyrines (Επαναστατικοί Πυρήνες, «Revolusjonære Kjerner») er en revolusjonær organisasjon som holder til i Hellas og ble dannet i 1995. Gruppen antas å ha svært få medlemmer og har høyst sannsynlig ikke vært ansvarlig for et eneste terrorangrep siden 2000. Organisasjonen er kun ansvarlig for én persons død.
Organisasjonen blir sett på som en terrorgruppe av US State Department og EUs felles utenriks-og sikkerhetspolitikk.
William Christopher
William Christopher (født 30. oktober 1932 i Evanston i Illinois, død 31. desember 2016 i Pasadena i USA) var en amerikansk skuespiller, best kjent for sin rolle som fader Mulcahy i TV-serien M*A*S*H og i spin-off-serien AfterMASH, og som menig Lester Hummel i Gomer Pyle, U.S.M.C.
Utdanning
Etter New Trier High School i Winnetka, Illinois fortsatte han på Wesleyan University i Middletown, Connecticut i 1954. Han ble uteksaminert i drama og drev også med fekting, fotball, synging og opptrådte på ulikt vis.
Karriere
Etter en rekke ulike roller avanserte Christopher til roller i flere off-Broadway, som for eksempel The Hostage på One Sheridan Square. Debuten på Broadway var Beyond the Fringe. Christopher forlot scenen i New York til fordel for TV-produksjoner i Hollywood, der han hadde roller i The Andy Griffith Show, Death Valley Days, The Patti Duke Show og The Men from Shiloh. Han hadde også roller i Gomer Pyle, U.S.M.C., That Girl og Hogan's Heroes.
I 1972 erstattet Christopher skuespilleren George Morgan i rollen som fader Mulcahy i M*A*S*H. Morgan deltok kun i pilotepisoden. Da serien var over deltok Christopher i fortsettelsesserien AfterMASH som fulgte tre av figurene fra M*A*S*H i tiden etter Koreakrigen. Serien ble kansellert etter to sesonger.
Etter M*A*S*H hadde Christopher gjesteopptredener i flere TV-program og serier, blant annet Mad About You i 1998 og Murder, She Wrote. Christopher fortsatte å jobbe innenfor teater, inkludert en teaterturne i USA midt på 90-tallet med Jamie Farr der han spilte Neil Simons The Odd Couple.
Christopher har også hatt filmroller, så som i The Fortune Cookie, The Private Navy of Sgt. O'Farrell, The Shakiest Gun in the West, With Six You Get Egg Roll og Hearts of the West. Innenfor TV har han blant annet vært innom The Movie Maker, The Perils of Pauline og For the Love of It.
Privat
Han møtte sin kone, Barbara O'Connor, på en blind date. De giftet seg i 1957 og adopterte to sønner, John og Ned. Christopher brukte mye av sin tid med organisasjonen National Autistic Society fordi sønnen Ned er autist. I 1989 skrev han og hans kone boka Mixed Blessings som handler om erfaringene med å ha et barn med autisme.
Christopher ble diagnostisert med krefttypen småcellet karsinom i 2015. Han døde i sitt hjem 31. desember 2016, på dagen ett år etter M*A*S*H-kollega Wayne Rogers.
Basse-Kotto
Basse-Kotto er et prefektur i Den sentralafrikanske republikk. Det ligger sørvest i landet og grenser til prefekturene Ouaka, Haute-Kotto og Mbomou. Det grenser også til landet Den demokratiske republikken Kongo. Grensen til Kongo er elven Ubangi.
Administrativ inndeling
Basse-Kotto er delt inn i fire underprefekturer.
Den lange reisen
Den lange reisen er en norsk romanserie for barn og ungdom, skrevet av Torill Thorstad Hauger. Serien består av fire bøker utgitt mellom 1987 og 1991, og omhandler norsk utvandringshistorie til Nord-Amerika. Ved utdelingen av Kultur- og kirkedepartementets priser for barne- og ungdomslitteratur i mottok Hauger Spesialprisen for Den lange reisen.
Gjennom de fire bøkene følger vi den norske gutten Endre som vokser opp på en husmannsplass sammen med mor, far, søsken og bestefar på midten av 1800-tallet. Familien lever i trange kår og drømmen om et bedre liv i den «nye» verden Amerika vokser. På denne tiden flytter mange nordmenn ut. Når Endres beste venn drar med sin familie, stjeler Endre storbondens gullklokke for å finansiere sin egen reise. I første bind kommer han seg til Christiania (Oslo) og på Amerikabåten.
Charlie Barnett
Charlie Barnett (født 19. september 1988 i Liverpool) er en engelsk fotballspiller som for tiden spiller for Liverpool FC, på juniorlaget og reservelaget. Barnett etablerte seg i klubben så tidlig som i 2003, da han ble fast inventar på U-17-laget på tross av at han bare var 15 år. Han startet sin karriere som høyre midtbane, men har senere blitt omskolert til sentral midtbane, der han har utviklet seg til å bli en kreativ og dyktig ballfordeler (John Owens sammenlignet han med en Quarterback).
John DeFrancis
John DeFrancis (født 31. august 1911 i Bridgeport i Connecticut i USA, død 2. januar 2009 på Hawaii) var en ledende amerikansk sinolog.
Charlie Barnett
Barnett fikk manges oppmerksomhet da han bidrog sterkt til at Liverpool vant FA Youth Cup i 2006. Han scoret mange fantastiske mål samt at han også var svært dyktig på dødballer. Charlie Barnett fikk sin debut på reservelaget i 2005/2006-sesongen, i en kamp mot Derby.
Det russiske keiserdømmet under Sommer-OL 1908
Det russiske keiserdømmet under Sommer-OL 1908. Sportsutøvere fra Det russiske keiserdømmet deltok i tre sporter, bryting, friidrett og kunstløp, under Sommer-OL 1908 i London. Det russiske keiserdømmet kom på tolvteplass med én gull- og to sølvmedaljer.
John DeFrancis
Han var professor i kinesisk språk ved University of Hawaii i USA, og forfattet i særlig 1960- og 1970-årene mange verker som utviklet en ny didaktisk tilnærming til standard kinesisk. Særlig hans Readers-serie ble særlig innflytelsesrik.
Noen av hans viktigste verker tilkom etter at han sluttet som professor.
De viktigste er The Chinese Language: Fact and Fantasy (1986), der han avdekker og retter på en rekke svært utbredte feiloppfatninger om kinesisk språk og kinesisk skrift; og boken Visible Speech (1989), der han foretar lignende avklarer vedrørende den historiske utvikling av skriftspråket.
Han var utgiver av «ABC»-rekken av kinesisk-engelske ordbøker.
Tidligere i sin karriere var han medutgiver av tidsskriftene Journal of the American Oriental Society (1950–1955) og Journal of the Chinese Language Teachers Association (1966–1978).
Verker
Bind av John DeFrancis i Yale Language Series:
Bøker og monografier:
Ordbøker
Som utgiver av Supplementary Readers for Intermediate Chinese Reader serien (Far Eastern Publications, Yale University, 1976):
Guichón (kommune)
Guichón er en kommune (spansk: municipio) i Paysandú-departementet i det nordvestlige Uruguay. Hovedstaden heter Guichón.
Historie
Guichón ble grunnlagt i 15. mars 2010.
Regjeringen
Ordføreren (alcalde) i kommunen er Lourdes Suárez (2010-2020) fra Partido Nacional.
Robert Paul
Robert Paul (født 2. juni 1937 i Toronto) var en canadisk kunstløper som deltok i de olympiske vinterleker 1956 i Cortina d'Ampezzo og 1960 i Squaw Valley.
Paul ble olympisk mester i kunstløp under Vinter-OL 1960 i Squaw Valley. Sammen med Barbara Wagner vant han konkurransen i parløp, foran Marika Kilius / Hans-Jürgen Bäumler fra Tyskland og Nancy Ludington / Ronald Ludington fra USA.
Paul ble verdensmester i kunstløp fire ganger på rad, 1957–1960, alle i parløp sammen med Barbara Wagner.
São Miguel da Baixa Grande
São Miguel da Baixa Grande er en kommune i delstaten Piauí i nordøstregionen av Brasil.
Provinsen Tomás Barrón
Tomás Barrón er en provins i departementet Oruro i Bolivia. Hovedstaden er Eucaliptus.
Bruniquel
Bruniquel er en kommune i departementet Tarn-et-Garonne i regionen Occitanie sør i Frankrike.
Befolkningsutvikling
Antall innbyggere i kommunen Bruniquel
Keiser Shun
Keiser Shun (regjerte angivelig fra 2258 til 2211 f.Kr.) er en mytisk kinesisk hersker, en av legendenes  tre opphøyede keisere og fem vise konger. Han omtales også som Den store Shun, Yu Shun og som Youyu-shi. Han ble født som Yao Chonghua.
Han hadde byen Puban (i dagens Shanxi) som sin hovedstad. Han ble gitt herskerstaven av keiser Yao i en alder av 53 og døde da han var 100, etter å ha overdratt makten til Yu den Store.
Theresa Weld
Theresa Weld Blanchard (født 21. august 1893 i Massachusetts, død 12. mars 1978 i Massachusetts) var en amerikansk kunstløper som deltok i de olympiske leker 1920 i Antwerpen, 1924 i Chamonix og 1928 i St. Moritz.
Weld vant en olympisk bronsemedalje i kunstløp under sommer-OL 1920 i Antwerpen. Hun kom på tredjeplass i single for damer, bak Magda Julin og Svea Noren fra Sverige.
Execration
Execration er et norsk death metal-band startet i 2004.
Bandet fikk Spellemannprisen 2014 i klassen metal for sitt tredje album; Morbid Dimensions.
TV4 Norge
TV4 Norge var en norsk TV-kanal, startet og eid av svenske TV4. Kanalen ble startet i 1990, men ble nedlagt allerede i 1992, fordi kanalen ikke var lønnsom. Kanalen viste blant annet film hver dag klokken 20.00 og 22.00.
Harald Møller var kanalens redaktør fra 1991 til 1992.
Kanalen gikk konkurs høsten 1992 etter å ha opparbeidet en gjeld på 10 millioner. De hadde 20 ansatte.
Manna
Manna er føden som ifølge Mosebøkene ble gitt fra Gud til jødene i ørkenen på mirakuløst vis, manna fra himmelen. Israelittene hadde tilgang på manna helt til de begynte å høste av jorden i sitt nye hjemland. Moderne historikere antar manna dreide seg om plantesaft fra tamarisker som vokser på Sinaihalvøya, spesielt Tamarix mannifera, eller gresshopper som var tillatt å spise (kosher).
Manna brukes også som betegnelse på enhver gudegitt eller åndelig næring.
Doctor Who
Doctor Who er en britisk science fiction-serie som har gått på BBC siden 1963. Serien ble nedlagt i 1989, men gjenoppstod i 2005. Serien handler om en mystisk tidsreisende som kaller seg selv The Doctor («Doktoren»). Doktoren reiser i tid og rom sammen med sine følgesvenner i en tidsmaskin som utvendig likner en politiboks, men på innsiden er mye større.
Manna
Utvinning av manna
Manna utvinnes fra mannaask (Fraxinus ornus) på Sicilia og i Calabria. En lager snitt i stammen og lar sevje renne ut. For å høste en viss mengde er det nødvendig å gjøre et snitt daglig og ca. en gang i uken skrape fra stammen med spesielt utstyr. Fersk sevje har en fiolett farge og er bitter. Smaken blir søt etter stivning og fargen blir hvit innen en uke.
Doctor Who
Serien er ifølge Guinness rekordbok den science fiction-serien som har gått lengst på TV. Den er også en viktig del av britisk populærkultur.
Doctor Who er kjent for fantasifulle historier og banebrytende bruk av elektronisk musikk (først produsert av BBC Radiophonic Workshop og senere av andre komponister). Den er også kjent for oppfinnsomme lavbudsjettseffekter som ble brukt frem til TV-filmen i 1996. I Storbritannia og andre land har serien blitt en kultserie på linje med den amerikanske Star Trek og har hatt stor innflytelse på flere generasjoner britiske manusforfattere; mange av dem vokste opp med serien. Den har også blitt roset av både kritikere og publikum som et av de beste britiske TV-programmene.
Manna
Bruk av manna
Manna brukes nå som et mildt avføringsmiddel, særlig hos barn. Smaken er søtlig på grunn av høyt innhold av monosakkarider. Manna fra manna-ask inneholder opptil 50 % mannitol, hvorav navnet, og den lakserende effekten er vesentlig på grunn av osmotisk binding av vann i tarmen. Manna er et av innholdsstoffene i hamburgerte.
Doctor Who
Serien ble opprinnelig vist på fjernsyn fra 1963 til 1989, da den ble satt på pause av BBC. En TV-film ble laget i 1996 og serien kom tilbake for fullt i mars 2005. De nye episodene blir produsert av BBC Wales, mens den canadiske TV-stasjonen CBC bidrar med finansieringen. CBC er i rulleteksten listet opp som medprodusent selv om den ikke har noen innvirkning på serien. I Norge viste NRK2 sesongen fra 2005 fra og med 28. september 2005.
Historie
Doctor Who hadde premiere klokken 17.15 23. november 1963 på BBC One. Sydney Newman, som var sjefen for dramaavdelingen hos BBC, utviklet serien sammen med Donald Wilson, C.E. Webber, skribent Anthony Coburn, manusredigerer David Whitaker og Verity Lambert. Sistnevnte fikk også jobben som produsent for serien. Åpningsmelodien ble komponert av Ron Grainer og utført av Delia Derbyshire hos BBC Radiophonic Workshop.
Seriedelen hos BBCs dramaavdeling produserte programmet de neste 26 årene. Etter synkende seertall og dårlig sendetidspunkt ble serien suspendert i 1989 av Jonathan Powell, controller hos BBC One. Selv om serien praktisk talt var kansellert (skuespilleren Sophie Aldred sa i dokumentaren Doctor Who: More Than 30 Years in the TARDIS at hun ble fortalt at serien var kansellert), hevdet BBC at den var bare satt «på pause» og ville returnere.
Mens serien var av lufta ble det laget hørespill og skrevet bøker hvor mange av skuespillerne fra serien medvirket. BBC annonserte i september 2003 at de hadde begynt med å produsere en ny serie. I mellomtiden hadde BBC Worldwide i flere år prøvd å finne finansiell støtte til å lage en spillefilm.
Den nye serien debuterte med episoden Rose på BBC One 26. mars 2005. Episoden fikk så gode seertall (10,81 millioner) at BBC allerede fire dager senere annonserte at en julespesial og en sesong til skulle lages. Den nye serien har etter 2013 hatt syv sesonger, med flere spesial-episoder.
Format
I perioden 1963–1989 var hver episode en del av en større historie. Flesteparten av disse historiene var fire eller seks episoder lange. I de siste årene ble det også vanlig med historier som var tre episode lange. Det finnes tre nevneverdige unntak; The Daleks' Master Plan, som var tolv episoder lang; den ti episoder lange The War Games og The Trial of a Time Lord, som var fjorten episoder lang. Sistnevnte varte en hel sesong og bestod av fire underhistorier, hver med en separat tittel.
Serien var laget for å være delvis pedagogisk og en serie hele familien kunne se på på lørdagskvelden. Det var meningen at historiene skulle skifte mellom å finne sted i viktige perioder i historien (slik som den franske revolusjon, romerriket og slaget ved Culloden), noe som skulle lære den yngre delen av seerne om disse hendelsene, og historier som skulle finne sted i fremtiden. Disse skulle lære seerne om vitenskap. Dette var reflektert i den originale besetningen da serien begynte. En av dem var naturfaglærer og en annen var historielærer.
Det endte opp med at science fiction-aspektet tok over og de historiene som omhandlet en periode i jordens fortid ble faset ut etter The Highlanders (1965). Disse historiene var også upopulære blant de som laget serien. Serien fortsatte med å ha historier som foregikk i fortiden, men tidsperioden ble brukt som et bakteppe for science fiction-historier. Unntaket er Black Orchid som foregikk på 1920-tallet i Storbritannia og som ikke hadde noen science fiction-elementer, bortsett fra at Doktoren reiser i tid.
De første historiene var som føljetonger, hvor hver historie fortsatte der hvor den forrige sluttet og hver episode hadde sin egen tittel, selv om de ble produsert som atskilte historier med sine egne produksjonskoder. Etter The Gunfighters (1966)) gikk produksjonsteamet over til å bruke et navn på hele historien og episodene fikk et nummer. Hva man skal kalle de første historiene blir ofte debattert blant fans.
Doctor Who gikk på BBC i 26 sesonger, fra 23. november 1963 til 6. desember 1989. Noen av de mer fremtredende skribentene som skrev for serien var Terry Nation, Henry Lincoln, Douglas Adams, Robert Holmes, Terrance Dicks, Dennis Spooner, Eric Saward, Malcolm Hulke, Christopher H. Bidmead, Stephen Gallagher, Brian Hayles, Chris Boucher, Marc Platt og Ben Aaronovitch.
Siden 1963 har det blitt vist over 700 episoder av Doctor Who. Disse har variert i lengde fra 25 minutter (lengden brukt på de aller fleste episodene) til 90 minutter (The Five Doctors og TV-filmen).
Seriens format ble forandret da den begynte igjen i 2005. Episodene gikk over til å vare 45 minutter og hver episode var en separat historie, bortsett fra tre to-delere. Russel T. Davies er i dag produsent og hovedskribent for serien. Mark Gatiss, Paul Cornell, Robert Shearman og Steven Moffat bidrar også med historier. Etter 4 sesonger i den nye serien, har nå Doctor Who gått forbi Star Treks antall episoder (rundt 726). Skuespilleren som innehar tittelrollen for øyeblikket er kontraktfestet for tre nye sesonger.
Den nye serien blir filmet i 625-linjers PAL DigiBeta i 16:9. Sony tilbydde BBC et HD-kamera for den nye serien som en del av en sponsoravtale, men det var for sent til at det kunne brukes på den nye serien. På daværende tidspunkt kunne BBC heller ikke kringkaste i HD. Fra og med spesialepisoden The Waters of Mars, november 2009, spilles Doctor Who nå inn i HD.
Doktoren
I begynnelsen av serien var Doktoren en mystisk person fra en annen planet, som man visste veldig lite om. Alt man fikk vite var at han og hans barnebarn Susan levde i eksil og de reiste rundt i en maskin som ble kalt for Tardis (forkortelse for Time And Relative Dimension(s) In Space). Tardisen ser ut som en gammeldags politiboks på utsiden på grunn av en funksjonssvikt i kameleonkretsen. Den er også større på innsiden enn på utsiden.
Doktoren var i begynnelsen bråsint og skummel, men han mildnet etterhvert. Det ble senere fortalt at han var på flukt fra sin egen art som kaller seg for tidsherrene (Time Lords), og han kan også regenerere når han holder på å dø. En av bivirkningene er at han skifter utseende totalt. Dette gjorde det mulig å bytte ut skuespilleren som spilte Doktoren når han ville slutte i serien. Det har vært elleve forskjellige skuespillere som har spilt Doktoren på TV.
Hver inkarnasjon har hatt sin egen personlighet og særheter. Dette er en liste over alle de som har spilt Doktoren:
Richard Hurndall spilte den første Doktoren i episoden The Five Doctors i 1983 siden William Hartnell døde i 1975. I 2017 spilte David Bradley rollen som den første Doktoren i Peter Capaldi’s siste episode Twice Upon a Time.
Tidsherrer kan regenerere tolv ganger, men i sesongavslutningen (julespesial) i 2013 avslørte doktoren at han hadde slått systemet og kunne regenerere enda en gang. I TV-filmen fra 1996 ble det avslørt at Doktoren er halvt menneske på morssiden (noe som var veldig kontroversielt blant en del fans) og i 2005 ble det avslørt at den niende Doktoren var den siste av sitt slag.
Regenereringen ble alltid skrevet inn i historien før 2005. Da serien begynte igjen i 2005, ble det ikke vist at den åttende Doktoren regenererte og ble til den niende Doktoren. Russel T. Davies sa i en episode av Doctor Who Confidential at å vise regenereringen etter en så lang pause ville ha forvirret mange av seerne og siden man ikke visste hvem den åttende Doktoren var så hadde man også mistet dramatikken. Den niende Doktoren kommenterer utseendet sitt i episoden Rose, noe som indikerer at regenerasjonen har skjedd nylig. Dette ble også plukket opp senere, ved 50-årsjubileet i 2013, da det ble skrevet inn en ekstra Doktor (Krigs-Doktoren) mellom den åttende og den niende Doktoren.
Christopher Eccleston valgte å slutte i serien etter bare en sesong og han regenerte til den tiende Doktoren i episoden The Parting of the Ways. Tennants første episode som den tiende Doktoren var The Christmas Invasion som ble vist 25. desember 2005. David Tennant spilte inn tre sesonger fulle sesonger. 2009 var et pauseår i Doctor Who og hadde ingen sesong. Det ble i stedet fire/fem spesialepisoder fordelt utover året;
The Next Doctor (desember 2008) The Dead Planet (april 2009) The Waters of Mars (november 2009) The End of Time, del 1 (desember 2009) The End of Time, del 2 (januar 2010)
The End of Time satte en stopper for David Tennants fire år som Doktoren. Den dobbelte spesialepisoden ble vist på BBC ONE første juledag (del 1) og første nyttårsdag (del 2). Tennant er derved den som foreløpig har spilt doctoren nest lengst (etter Tom Baker).
Følgesvenner
Det har vært noen disputter blant fans om hva som definerer en følgesvenn. De fleste er dog enige om at minst tretti (inkludert K-9 mark I og II) møter kriteriene for å være en følgesvenn i serien.
Følgesvenn er ordet som blir brukt for å definere de som reiser med Doktoren blant fans. Pressen refererer til dem som følgesvenner og assistenter. I serien har de ikke blitt definert med et spesielt ord. Doktoren introduserer dem ofte ganske enkelt som venner.
Selv om mange av Doktorens følgesvenner er unge, attraktive jenter så har de som lager serien opprettholdt et tabu mot romantikk i tardisen. Det har dog ikke stoppet fans fra å spekulere i om det har vært noe mer mellom enkelte av følgesvennene og Doktoren og da spesielt mellom den fjerde Doktoren og Romana som var fra Gallifrey som hem selv. Tom Baker og Lalla Ward som spilte disse rollene hadde også et forhold under innspillingen av serien og de var også gift en kort stund. Tabuet ble brutt i TV-filmen fra 1996 hvor den åttende Doktoren kysset Grace Holloway. Da serien begynte igjen i 2005, inkluderte forfatterne flere scener hvor personer Doktoren og Rose Tyler møtte på, trodde at de hadde et forhold, noe de benektet gang på gang.
Tidligere følgesvenner har dukket opp flere ganger i serien, da som oftest for jubileumsspesialer. Sarah Jane Smith (spilt av Elizabeth Sladen) dukket opp i episoden School Reunion i 2006 etter at hun sluttet i serien for nesten tretti år siden. K-9 var også med i denne episoden etter å ha vært borte fra serien siden The Five Doctors fra 1983. Rose Tyler (spilt av Billie Piper) gikk i utgangspunktet ut av serien da den tiende Doktoren gjorde det, men de returnerer begge i 50-årsspesialen.
Fiender
De mest berømte skurkene er autonene, cybermennene, sontarerne, iskrigerne, yetiene, silurianerne og Master (en annen tidsherre som tørster etter makt over universet). Av alle de som Doktoren har møtt opp gjennom årene er det dalekene som er de meste berømte. Dalekene er dødelige mutanter som beveger seg rundt ved hjelp av maskiner, og de kommer fra planeten Skaro. Davros, skaperen av dalekene, ble også en gjenganger i serien etter at han ble introdusert i historien Genesis of the Daleks.
Dalekene ble skapt av Terry Nation (som laget dem som en allegori til nazistene) og Raymond Cusick, som jobbet som designer på serien. Nation skrev også serien The Avengers på 1960-tallet. Senere skapte han seriene Survivors og Blake's 7 og han skrev episoder for populære amerikanske serier som MacGyver. Dalekene debuterte i den andre historien, The Daleks, noe som gjorde at seerantallet gikk i været og udødeliggjorde Doctor Who. Det har til og med vært laget et frimerke med en dalek for å feire britisk popkultur i 1999.
Musikk
Det originale arrangementet av kjenningsmelodien fra 1963 var komponert av Ron Grainer og utført av Delia Derbyshire hos BBC Radiophonic Workshop. Det er viden kjent som et viktig og innovativt stykke innen elektronisk musikk. Det ble laget ved å loope tapebiter av et opptak av en pianostreng og forskjellige lyder fra oscillatorer og filtre. Derbyshires arrangement ble brukt ut sesong 17 i 1980, med bare mindre forandringer gjort underveis.
På 1970-tallet laget Jon Pertwee, som hadde spilt den tredje Doktoren, en versjon av melodien med tekst som ble kalt Who Is The Doctor. I 1988 ga The Justified Ancients of Mu Mu (senere kjent som The KLF) ut en singel som het Doctorin' the Tardis under navnet The Timelords. Den nådde nr. 1 på hitlistene i Storbritannia. Andre som har laget sine egne versjoner av melodien er Orbital, Fourplay, The Pogues, og komiker Bill Bailey. Melodien har også dukket opp på mange samle-CD-er og den finnes også som ringetone for mobiler. Fans har også produsert og distribuert sine egne mikser av melodien.
Seerantall
Doctor Who har alltid blitt vist på BBC One hvor flere millioner har sett på. Serien var mest populær på slutten av 1970-tallet da seerantallet var oppe i 12 millioner. Under streiken hos ITV i 1979 gikk antallet opp til 16.1 millioner for episode fire av historien City of Death, som er det høyeste seerantallet serien noen gang har hatt. Det er ingen episoder av serien som har blitt sett av færre enn tre millioner første gang de har blitt vist. På slutten av den originale serien var antallet nede i tre til fem millioner, noe som ble sett på som dårlig på den tiden og var ifølge BBC Board of Control en av hovedgrunnene til at serien ble satt på pause. Noen fans ser på det som en dårlig grunn siden serien ble vist på samme tid som Coronation Street som var, og fremdeles er, den mest populære serien i Storbritannia. BBCs visning av Rose, den første episoden da serien startet på nytt i 2005, hadde 10,81 millioner seere. Den kom på tredjeplass over hvilke program som hadde flest seere på BBC One den uka og på sjuendeplass når man inkluderte alle TV-kanalene. Hele sesongen hadde i gjennomsnitt 7,5 millioner seere.
Serien har også mange tilhengere i Australia, hvor den fortsetter å bli vist på grunn av de sterke båndene mellom BBC og Australias allmennskringkaster ABC. Det finnes også tilhengere i USA hvor serien ble vist på 70- og 80-tallet på PBS-stasjoner. New Zealand var det første landet utenfor Storbritannia som viste Doctor Who. Der begynte den i september 1964 og fortsatte i mange år, inkludert den nye serien. I Canada debuterte serien i januar 1965, men CBC viste bare de første 26 episodene. TVOntario plukket opp serien på 70-tallet og fortsatte med å vise den helt til den sluttet i 1989.
Bare fire episoder har blitt vist første gang på andre kanaler enn BBC One. Episoden som ble laget for 20-årsjubileet i 1983, The Five Doctors, ble vist på WTTW i Chicago i USA 23. november, to dager før den ble vist på BBC One. En versjon av historien Silver Nemesis fra 1988 hvor alle tre episodene ble redigert sammen til en episode, ble vist på TVNZ i New Zealand etter at den første episoden i historien hadde blitt vist på BBC One, men før andre og tredje episode hadde blitt vist. TV-filmen fra 1996 premierte 12. mai på CITV i Edmonton i Canada, 15 dager før den ble vist på BBC One og to dager før den ble vist på Fox i USA.
Det har vært noen strider om hvorvidt serien passer for barn. Mary Whitehouse sendte flere klager til BBC på 70-tallet på grunn av skremmende eller blodig innhold. Ironisk nok så ble programmet mer populært etter hennes uttalelser, spesielt hos barn. John Nathan-Turner, som produserte serien på 80-tallet, har visstnok sagt at han så frem til Whitehouses kommentarer siden seerantallet ville stige etter at hun hadde sagt dem. På 70-tallet meldte Radio Times fra om at en mor hadde sagt at hennes sønn ble vettskremt av kjenningsmelodien. Radio Times var unnskyldende, men melodien bestod.
Det var flere klager på seriens innhold enn bare musikken. I løpet av Jon Pertwees andre sesong som Doktoren, var historien Terror of the Autons høydepunktet når det gjaldt å skremme barn. Den inneholdt morderiske plastdukker, påskeliljer som dreper intetanende ofre og robotmenn uten ansikt som opptrådte som politi. Andre nevneverdige øyeblikk i dette tiåret var da Doktoren tilsynelatende ble drept av Goth i The Deadly Assassin, og den angivelige negative fremstillingen av kinesere i The Talons of Weng-Chiang.
Serien har blitt, eller blir, vist på TV ukentlig i Australia (ABC), Belgia (één), Brasil (People+Arts), Canada (på engelsk på CBC og på fransk på Ztélé), Danmark (Danmarks Radio), Finland (TV2), Frankrike (France 4), Hongkong (ATV World), Ungarn (RTL Klubs COOL TV), Israel (Yes Weekend), Italia (Jimmy), Japan (BS-2, en av NHKs kanaler), Malaysia (Astro Network), Nederland (NED 3), New Zealand (Prime TV), Norge (NRK2), Polen (TVP 1), Russland (STS TV), Spania og Latin-Amerika (People+Arts), Sør-Korea (KBS – det første dramaet som har blitt solgt til KBS), USA (Sci Fi Channel), Style UK (en del av Showtime Arabia) for Midtøsten, Nord-Afrika og Levanten. Serien har også blitt solgt til Tyskland (Pro 7), Hellas (Skai TV), Sverige (SVT) og Romania (TVR). En spesiell logo, som bruker katakana, ble laget for de japanske sendingene: ドクター・フー.
Mange av historiene er tilgjengelige på VHS og DVD og til salgs i Storbritannia, Australia og USA. Alle historiene som fremdeles eksisterer har blitt utgitt på VHS og BBC holder på med å utgi de på DVD. En plate med episoder fra 2005-sesongen har også blitt utgitt på UMD og flere er planlagt.
Fans
Doctor Who har fått mange fans fra hele verden. Serien har blitt en del av britisk populærkultur hvor den er sett på som en familieserie og blir vist på BBCs hovedkanal, BBC One.
Ordet «whovian» (likt ordet «trekkie» for Star Trek) blir brukt av pressen for å referere til fans av Doctor Who. Ordet brukes også mye av fans, om fans.
Kjente fans inkluderer komikere Jon Culshaw, David Walliams og Matt Lucas, cricketspiller Graham Gooch, sanger og skuespillerinne Toyah Willcox, science fiction-forfatter og kritiker Harlan Ellison og YouTube stjernene Phillip Defranco(Sxephil) og Charlie McDonnell(Charlieissocoollike).
I Norge
Seriens popularitet i Norge er antatt å være begrenset, da den i liten grad har vært åpent tilgjengelig for det norske publikum. NRK viste første sesong av den gjenopplivede serien mellom 2005 og 2006, men utover dette har serien først og fremst vært vist på BBC Nordic, hvor det kun har vært vist episoder fra tidligere sesonger.
Seriens norske fanbase trådte imidlertid frem i forbindelse med 50-årsspesialen i 2013. Entusiaster over hele landet fikk overbevist norske kinoer om å vise episoden, og Oslo Kinos første visning av episoden ble utsolgt på 10 minutter.
Tapte episoder
Mellom 1967 og 1978 ble store deler av det eldre materialet på video og film, som var lagret hos BBC, ødelagt eller spilt over. Dette inkluderer mange episoder av Doctor Who og hovedsakelig episoder med den første og andre Doktoren (William Hartnell og Patrick Troughton). Arkivet er komplett fra og med historien War Games og utover, bortsett fra at noen episoder med Jon Pertwee finnes bare i svart-hvitt. I alt mangler 108 av de 253 episodene som ble produsert i 1960-årene i BBCs arkiver.
Noen episoder har blitt returnert til BBC fra arkiver hos andre TV-stasjoner som hadde kjøpt episodene for å vise de, og fra privatpersoner. Tidligere videoer med fargeopptak har også blitt returnert fra fans, så vel som 8mm-filmer fra klipp som ble vist i andre programmer. Lydopptak av alle de savnede episodene finnes fordi noen seere tok opp lyden fra TV-en da episodene først ble vist.
I tillegg finnes det fotografier tatt av John Cura, som ble ansatt av BBC for å dokumentere filmingen av mange av deres mest populære programmer på 50- og 60-tallet, inkludert Doctor Who. Disse har blitt brukt av fans for å rekonstruere tapte episoder. Disse rekonstruksjonene har blitt tolerert av BBC, forutsatt av at de ikke blir solgt og at de ikke blir distribuert digitalt.
I april 2006 annonserte Blue Peter at hvis du fant en episode så ville du få en dalekmodell i full størrelse.
Spin-offs
Doctor Who har blitt vist som teaterstykke flere ganger. Tidlig på 70-tallet spilte Trevor Martin Doktoren i Doctor Who and the Daleks in the Seven Keys to Doomsday, som også hadde med tidligere skuespillerinne fra serien, Wendy Padbury. Pertwees Doktor dukket også opp via film. Tidlig på 90-tallet spilte både Jon Pertwee og Colin Baker Doktoren i en musikal kalt Doctor Who - The Ultimate Adventure. David Banks (best kjent som forskjellige cybermenn) spilte Doktoren to ganger under denne oppføringen fordi Jon Pertwee var syk. Det finnes også andre amatørstykker, og Terry Nation har også skrevet et som het The Curse of the Daleks, som ble oppført på 60-tallet og inkluderte ikke Doktoren i det hele tatt.
Doktoren har også dukket opp i to filmer: Dr. Who and the Daleks i 1965 og Daleks - Invasion Earth 2150 AD i 1966. Begge var stort sett gjenfortellinger av historiene The Daleks og The Dalek Invasion of Earth, men med større budsjett og mange forandringer på konseptet. I disse filmene spilte Peter Cushing en menneskelig forsker kalt Dr. Who, som reiste med sine to barnebarn og andre følgesvenner i en tidsmaskin som han har oppfunnet. På grunn av dette og mange flere forandringer er ikke disse filmene regnet som en del av handlingen i serien, selv om Cushings Doktor senere dukket opp i både tegneserie- og bokform. Sistnevnte ble brukt i et forsøk på å forene filmenes og seriens kontinuitet.
En pilotepisode for en potensiell spin-off-serie, K-9 and Company, ble laget og vist i 1981. Elisabeth Sladen spilte her på nytt Sarah Jane Smith, som hun tidligere hadde spilt i Doctor Who. John Gleeson, som hadde hatt stemmen til K-9 i Doctor Who spilte han også i denne episoden. Det ble aldri satt i gang produksjon av en serie etter piloten.
Bøker basert på Doctor Who har blitt publisert fra midten av 1960-årene og frem til i dag. Doktoren har også dukket opp i flere hørespill og i historier på Internett.
Etter suksessen med den nye serien i 2005, fikk Russel T Davies i oppdrag å lage en ny spin-off-serie på 13 episoder som fikk tittelen Torchwood, et anagram av Doctor Who. Denne serien handler om en hemmelig gruppe i nåtidens Storbritannia som etterforsker utenomjordiske hendelser og kriminalitet. John Barrowman har hovedrollen og spiller Jack Harkness, som han tidligere spilte i Doctor Who. Serien premierte på BBC Three høsten 2006, og har hatt totalt fire sesonger.
Veldedighetsepisoder
For 30-årsjubileet i 1993 ble det laget en spesialepisode som het Dimensions in Time. Den ble produsert for veldedighetsprogrammet Children in Need og hadde alle overlevende skuespillere som hadde spilt Doktoren og mange av hans tidligere følgesvenner. Episoden er ikke tatt seriøst av de fleste. Den handler om at Rani har åpnet et hull i tiden, noe som gjør at Doktorens forskjellige inkarnasjoner og tidligere følgesvenner møter monstre fra seriens fortid. Den hadde også en crossover med såpeoperaen EastEnders; episoden fant sted i denne seriens Albert Square og omkring Greenwich og Cutty Sark. Episoden var en av flere 3D-programmer som BBC produserte på denne tiden. De brukte et 3D-system som brukte Pulfrich-effekten, noe som betydde at man trengte briller med et mørkt glass. Bilde så helt vanlig ut for folk som ikke hadde brillene. Denne episoden har ikke blitt gitt ut av BBC fordi at de som var med gjorde det gratis for veldedighet mot at BBC ikke tjente penger på den. Det er derfor også usannsynlig at den vil bli sett igjen.
I 1999 ble en spesialepisode til laget som het Doctor Who and the Curse of Fatal Death. Den var laget for Red Nose Day og senere utgitt på VHS. Den var en parodi på serien og den var på fire episoder, slik som historiene, inkludert cliffhanger (VHS-versjonen var delt opp i bare to episoder). I denne historien møter Doktoren (Rowan Atkinson) på Master og dalekene. Doktoren går gjennom flere genereringer og hans andre inkarnasjoner er spilt av Richard E. Grant, Jim Broadbent, Hugh Grant og Joanna Lumley. Den var skrevet av Steven Moffat, som også bidro med to manuskript for den nye serien i 2005 og vil skrive en episode for nåværende sesong.
18. november 2005 ble en ubetitlet, 7 minutter lang episode vist under årets Children in Need. Den fant sted mellom episodene The Parting of the Ways og The Christmas Invasion.
Parodier
Doctor Who har blitt satirisert og parodiert ved flere anledninger av komikere som Spike Milligan og Lenny Henry. Doctor Who fans har også blitt gjort narr av på programmer som Saturday Night Live.
Doktorens fjerde inkarnasjon (Tom Baker) har vært på flere episoder av The Simpsons, hvor den første var Sideshow Bob's Last Gleaming der Doktoren, Krusty the Clown og Steve Urkel dro til Pentagon som en delegasjon for «velrenommerte representanter for TV». Denne episoden ble vist i samme uken som Doctor Who feiret 33 år. Doktoren har også dukket opp i episoden Treehouse of Horror X hvor han ble kidnappet av Comic Book Guy.
Jon Culshaw imiterte den fjerde Doktoren ofte i BBCs Dead Ringers. Culshaw har ringt opp fire av de som spilte Doktoren – Tom Baker, Peter Davison, Colin Baker og Sylvester McCoy – mens han imiterte den fjerde Doktoren. Dette fikk McCoy til å spørre «Have you been in the pub?» (Har du vært på puben?). Da Culshaw ringte Tom Baker og sa at han var Doktoren, sa Baker «But there must be some mistake...I'm the Doctor...». Baker har tidligere jobbet med Culshaw og var oppmerksom på hans imitasjoner, men ikke da oppringingen fant sted, noe som gjorde at reaksjonen var genuin. På den andre siden sa McCoy at hans reaksjon var falsk siden han hadde blitt advart på forhånd. I julespesialen for Dead Ringers i 2005, rett før The Christmas Invasjon ble vist, imiterte Culshaw både den fjerde og den tiende Doktoren mens den andre, sjuende og niende Doktoren ble imitert av Mark Perry, Kevin Connelly og Phil Cornwell.
Spill
I 1992 laget Midway Games et flipperspill basert på Doctor Who og designet av Bill Pfutzenreuter og Barry Oursler (som også designet klassiske Pin*Bot fra 1986). Temaet i spillet var tidsstrømmer og hadde et arrangement av kjenningsmelodien laget av Jon Hey. Sylvester McCoy la til stemmer på spillet.
I 1997 ble et spill for PC gitt ut av BBC Multimedia. Det hadde stemmene fra alle Doktorene, hvor de to første var imiterte. Spillet het Destiny of the Doctors og handlet om at Master prøvde å utrydde Doktorens tidligere inkarnasjoner fra universet. Selv om spillet ble tatt godt imot av både fans og kritikere, så er det store problemer med å finne ut hvor det passer inn i seriens kontinuitet.
I 2012 ble videospillet Doctor Who: The Eternity Clock gitt ut.
Priser
Selv om Doctor Who var godt likt da den originale serien ble vist, fikk den lite anerkjennelse fra kritikerne. I 1975 vant sesong 11 BAFTAs barnepris for beste drama. I 1996 hadde BBC Auntie Awards som en kulminasjon for sin TV60-sesong hvor de feiret sine 60 år som TV-kringkaster. Doctor Who vant avstemningen som «Best Popular Drama», mot andre populære program som EastEnders og Casualty. I 2000 kom Doctor Who på tredjeplass i en liste over 100 beste TV-program fra det tjuende århundre. Denne listen ble laget av British Film Institute og folk innen TV kunne stemme. I 2005 kom serien på førsteplass i SFX magazines undersøkelse kalt «The Greatest UK Science Fiction and Fantasy Television Series Ever». Den originale serien kom også på åttendeplass i «100 Greatest Kids' Shows» på Channel 4.
Den nye serien som begynte i 2005 har fått mye anerkjennelse blant publikum og kritikere. Den vant prisen for mest populære drama på National Television Awards hvor alle kunne stemme. Christopher Eccleston vant prisen for mest populære skuespiller og Billie Piper for mest populære skuespillerinne. En scene fra The Doctor Dances vant «Golden Moment» på BBCs 2005 TV Moments Awards, og vant alle kategoriene hos BBCs Best of Drama-undersøkelse. Serien vant også Broadcast Magazines pris for beste drama.
Doctor Who ble nominert for beste dramaserie i Royal Television Societys Awards for 2006, men tapte til fordel for Bodies.
Doctor Who mottok også flere nominasjoner i Broadcasting Press Guild Awards for 2006: beste drama, Eccleston for beste skuespiller, Billie Piper for beste skuespillerinne og Russel T Davies for beste skribent. Ingen av dem vant.
22. mars 2006 ble det annonsert på Worldcon 2006 at flere episoder av Doctor Who hadde blitt nominert for Hugo Award for Best Dramatic Presentation, Short Form. De nominerte episodene var Dalek, Father's Day, og dobbelepisoden The Empty Child / The Doctor Dances. The Empty Child / The Doctor Dances vant prisen, Dalek kom på andreplass og Father's Day på tredjeplass.
BAFTA-nominasjonene som ble offentliggjort 27. mars 2006 avslørte at Doctor Who har blitt utvalgt til kategorien for beste dramaserie. Dette er den høyeste og mest prestisjetunge prisen serien noen gang har blitt nominert for. Doctor Who ble også nominert i mange andre kategorier innen BAFTA Craft Awards, inkludert beste skribent (Russel T. Davies), beste regissør (Joe Ahearne), og Break-through Talent (production designer Edward Thomas).
22. april 2006 vant serien fem kategorier (ut av fjorten nominasjoner) i BAFTA Cymru Awards, som blir gitt til programmer laget i Wales. Serien vant beste dramaserie, beste regissør for drama (James Hawes), kostyme, sminke og iscenesetting. Russel T. Davies vant Sian Phillips Award for Outstanding Contribution to Network Television.
Bata lufthavn
Bata lufthavn er den nest største flyplassen i Ekvatorial-Guinea etter Malabo internasjonale lufthavn og er den eneste andre med fast dekke.
São Miguel do Fidalgo
São Miguel do Fidalgo er en kommune i delstaten Piauí i nordøstregionen av Brasil.
Jamie Farr
Jamie Farr (født Jameel Joseph Farah 1. juli 1934 i Toledo i Ohio) er en amerikansk skuespiller av libanesisk antiokisk ortodoks opprinnelse, kjent for sin rolle som korporal Maxwell Klinger i TV-serien M*A*S*H.
Farr ble først ansatt for en dags arbeid som korporal Klinger til innspillingen av M*A*S*H-episode «Chief Surgeon Who?» og viste seg så god at denne dagsjobben ble en elleveårig karriere. Hans karakter kledde seg i kjoler i et forsøk på å overbevise hæren at han var mentalt forstyrret og derfor burde sendes hjem. Han ble engasjert til halvparten av episodene i andre sesong og var en fast del av investaret i M*A*S*H-leiren fra tredje sesong.