cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Torget (Brønnøy)
Rett utenfor Torget er det mange små og store øyer og vær som man kan se fra Torghatthullet, blant annet Torværet og langt i det fjerne Sandværet. Mange av øyene eies privat og det er hus på noen få av øyene.
På Torget har det bodd folk i flere hundre år og derfor har det vært skole der. Det var en liten skole på 70-tallet som for mange år siden er lagt ned. Etter den ble lagt ned åpnet en ny og større skole, grendeskolen, som i dag bare brukes som grendehus og leies ut til fester og lignende.
Torget og Brønnøysund var et sted hvor flere tyske soldater kom under 2. Verdenskrig. Flere av de tyske soldatene bodde i værene rett utenfor Torget og på Torget under krigen.
Torghatten-ulykken var en flyulykke som inntraff den 6. mai 1988 da et norsk Widerøe-fly av typen Dash 7 (reg. LN-WFN) styrtet i Torghatten ved Brønnøysund under innflyving til Brønnøysund lufthavn, Brønnøy. Alle 36 ombord mistet livet, noe som gjør det til den dødligste ulykken med et Dash 7-fly.
Placebo (band)
Placebo er et alternativ rock band som består av Brian Molko (vokal, gitar), Stefan Olsdal (bass) og Steve Forrest (trommer).
Bandet begynte i 1994 da Molko og Olsdal, som tidligere hadde gått på skole sammen, møttes i London. De ga ut sitt første album i 1996 med navnet «Placebo». 1. oktober 2007 sluttet trommeslager Steve Hewitt i bandet. I 2008 ble han erstattet av Steve Forrest, som er bandets nåværende trommeslager. I juni 2009 slapp Placebo sitt nyeste album, det første med Steve Forrest på trommer.
Den norske forfatteren Rune Salvesen brukte en oversettelse av en sangtittel fra albumet Without You I'm Nothing som tittel på sin debutbok, Pur morgen.
Norje
Norje er et tettsted i Sölvesborg kommune i Blekinge län i Sverige. I 2010 hadde tettstedet 657 innbyggere.
Heavy metal og hardrockfestivalen Sweden Rock Festival har siden 1998 blitt arrangert hver sommer i Norje.
1. Bamble
1. Bamble speidergruppe (grunnlagt 8. september 1976) er en speidergruppe under Grenland krets av Norges speiderforbund. Gruppen har tilholdssted i speiderhuset på Rugtvedt i Bamble.
Hallgeir Pedersen
Hallgeir Pedersen (født 24. mai 1973 i Tromsø) er en norsk jazzmusiker (gitar) og komponist.
1. Bamble
Historikk
Speidergruppen ble startet opp som en avdeling under 1. Brevik speidergruppe 4. oktober 1975, men siden pågangen om å bli speider var stor ble det søkt Norsk Speidergutt-Forbund om å bli selvstendig speidergruppe. Jentespeiding hørte den gang til under Norsk Speiderpikeforbund, mens gruppen derimot ønsket å inkludere jenter og å bruke Norsk Speidergutt-Forbunds program også for jentene. Etter noe diskusjon tillot Norsk Speidergutt-Forbund 8. september 1976 opprettelsen av 1. Bamble Speidergruppe som en prøvegruppe for felles-speiding. Siden har det vært både jenter og gutter i gruppen.
1. Bamble Speidergruppe ble dermed den første speidergruppen i Norge med både jenter og gutter.
Hallgeir Pedersen
Oppvekst
Han vokste opp i Finnmarksbygda Øksfjord. Hans første jazzgruppe var «Alta Jazz Trio», som han festival-debuterte med på Varangerfestivalen i 1995. Deretter spilte han sammen med bassist Dag Erik Pedersen i trioen til den rumenske pianisten Constantin Tanase (Nuti Tanase Trio).
Hallgeir Pedersen Trio
Fra 1999 ledet han sin egen Hallgeir Pedersen Trio med Trond Sverre Hansen (trommer) og Konrad Kaspersen (bass) og deltok blant annet på Trondheim Jazzfestival. Trioen spilte inn sin første plate, West Coast Blues (Pedersens debut) på klubben Blå i Oslo. Utgivelsen høstet god kritikk i blant annet jazztidsskriftet: Orkesterjournalen (nr.1, 2003) og det amerikanske magasinet Just jazz Guitar (nr.5, 2003). Her tolkes egne komposisjoner, samt låter av Wes Montgomery og Kenny Burrell. Pedersen var også i 2002 første mottaker av Randi Hultins minnepris. På trioens andre plate, Wistful (2004) tolkes bl.a hans ballade, Theme for Thorgeir, dedikert til, Thorgeir Stubø. Bluero (2006), innspilt i Rainbow Studio med Jan Erik Kongshaug bak spakene, var trioens tredje utgivelse.
Jazz Jorda Rundt
Trioen deltok med synthgruppa Bol i NRK radios bidrag til EBU, Jazz jorda rundt i 2003. Denne konserten ble kringkastet til 18 land. Bjørn Alterhaug har siden plata Wistful, vært trioens faste bassist. Trio-utgaven, Pedersen/Alterhaug/Hansen, mottok Norsk kulturråds ensemblestøtte i 2005, spilte på Moldejazz samme år, samt Vossajazz i 2006.
Solist
Hallgeir Pedersen har vært solist med en rekke ensembler, blant annet med Norsk Universal Orkester i 2003 (under ledelse av Lars Erik Gudim), med Jubileums-varitéet på Kongsberg jazzfestival i 2004 og har spilt med den samiske artisten Iŋgor Ántte Áilu Gaup på den sjøsamiske festivalen Riddu Riđđu (2003). Han har medvirket på flere av trompetist Tore Johansens prosjekter, bl.a som medlem av Tribute til Lars Gullin (2004, 2005). Hallgeir Pedersen ble valgt til å representerte Norge på International Bebop Guitar-meeting, i 2006, sammen med en rekke utenlandske gitar-kolleger, bl.a Louis Stewart (Irland), Martin Taylor (England) og Randy Johnston (USA).
Internasjonalt
Andre prosjekter som Pedersen er leder for er Pedersen/Rosengren Quartet, som har eksistert siden 2003. Dette er et samarbeide med den svenske saksofon-giganten, Bernt Rosengren. Ensemblet spilte bl.a på Nordlysfestivalen, Nattjazzen og Oslo Jazzfestival i 2003. På siste turné-runde i 2006, ble den finske altsaksofonisten Jukka Perko, invitert inn i besetningen på bestilling fra Dølajazz. Hallgeir Pedersen har også inngått et samarbeide om en kvartett med pianisten, Ivar Antonsen. Pedersens internasjonale turnévirksomhet strekker seg bla.a fra Russland, Sverige, Ukraina og USA. Oktoberutgaven i 2004 av Orkesterjournalen (Sverige) skrev følgende: -Långt uppe i nordnorska Finnmark finns det lilla samhället Øksfjord. Där bor 30- årige gitarristen Hallgeir Pedersen. Han tilhör kvalitativt sett världseliten på sitt instrument. Så enkelt är det. Mens Moldejazz i sitt program for år 2005, beskrev Pedersen som - jazzgitarist av aller ypperste format, med særpreget spillestil. Hallgeir Pedersen var vinneren av Stubøprisen, 2007.
I 2010 og 2011 var Hallgeir Pedersen musikalsk leder for The Groove Valley Jazzcamp I Beiarn.
Wambo
Wambo er en slekt av biller som hører til underfamilien praktskarabider (Rutelinae) i den store familien skarabider (Scarabaeidae). Slekten omfatter bare én kjent art.
August Schneider
Sin største innsats gjorde han likevel som illustratør av eventyr og sagn for Peter Christen Asbjørnsen. Disse ble utviklet i nær dialog med eventyrfortelleren selv, og etter egne studier av bønder, byggeskikk og fortellerkultur i Setesdal.
Wambo
Utseende
En middelsstor (ca. 18 millimeter), avlang skarabide med forholdsvis kraftige bein, blank, brun med grønnaktig glans. Snuten er bredt skovlformet. Pronotum er parallellsidig i bakre del, rundet avsmalnende i den fremre, fint og spredt punktert. Dekkvingene har middels kraftig punktering som danner uregelmessige punktrader.
August Schneider
Utdannelse
August Schneider var apotekersønn fra Flekkefjord, og til tross for at han selv helst ville bli kunstmaler tvang foreldrene ham til å studere medisin ved Universitetet i Kristiania. Han foretok en reise til Østerdalen i forbindelse med at han i 1860 ble sendt inn til Kristiania for å bli immatrikulert ved universitetet. Fra denne reisen fikk han publisert sine første illustrasjoner i Illustreret Nyhedsblad. Det han som ukebladene helst ønsket var å lage prospekter av norske severdigheter, men han utførte også raske skisser fra aktuelle hendelser i hovedstaden og nærmeste omegn. Til disse skrev Schneider som oftest tekstene selv. Han ble dermed en viktig bidragsyter til datidens illustrerte ukepresse.
Wambo
Levevis
Larvene lever i jorda av røtter, mens de voksne insektene kan finnes gnagende på blader. Disse billene flyr godt og er mest aktive om dagen. Typeksemplarene ble fanget i fallfeller i et område med dyp sand og noe spredt buskvegetasjon.
August Schneider
Utdannelse
Fra 1863, da Vikingen begynte å utkomme illustrert, ble han vittighetsbladets faste tegner. Det ble stadig mer tegning og mindre legestudier, inntil han, etter farens død, brøt over tvert og mottok friplassen ved Johan Fredrik Eckersbergs malerskole. Gratisplassen vant han på sitt ubestridelige talent, i skarp konkurranse med Oscar Arnold Wergeland og flere andre kandidater. Etterat han var blitt elev på malerskolen forsto læremesteren raskt at han ikke burde holde på sin dyktige elev, og hjalp ham til stipendium med en sterk oppfordring til videre studier ved Kunstakademiet i København. Schneider begynte nå også å tegne og skrive for danske Illustreret Tidende, og ble dessuten av en av professorene omtalt som akademiets beste tegner.
Wambo
Utbredelse
Arten er utbredt i Australia (det sørlige Queensland).
August Schneider
Som eventyrillustratør
Etter oppholdet i København ble Schneider kontaktet av Asbjørnsen som ville ha ham til å illustrere eventyr og sagn. Tegningene utviklet han dels i brevveksling med eventyrfortelleren selv, dels gjennom sommerens og høstens studietur til Setesdal, hvor han drev folkelivsstudier og samlet muntlig tradisjon. Det var nå han fikk høre «Soga om Kvitebjørn kong Valemon» som han sendte Asbjørnsen for gjengivelse i ''Norske Folke-Eventyr. Ny Samling'' (1871). Gjennom sine studier av byggeskikk og norske bønder var det han som skapte den nasjonale form som de senere eventyrillustratørene Erik Werenskiold, Otto Sinding og Theodor Kittelsen bygde videre på.
Eget atelier i Antwerpen
Ved årsskiftet 1870-71 ble Schneider student ved kunstakademiet i Antwerpen. Her måtte han sørge for sine egne inntekter og vekslet fra å være en slett elev til å overraske sine lærere med sine bilder. Han leide et privat atelier etter en avdød akademiprofessor og startet sin egen virksomhet som kunstmaler og protrettør.
Schneider fikk depresjoner og tok sitt eget liv i Antwerpen, like etter fylte 31 år. I oversettelse etter den flamske dagsavisen Der Koophandel fortelles det fra hendelsen at:
«Den avdøde hadde stukket seg med en kraftig hånd, ikke mindre enn 12 ganger, på ulike deler av kroppen, hvorav 3 i halsen og 9 i brystet. På bordet fant man 2 flasker med opium og en sprøyte med påskriften 'til innvortes bruk'. Ved siden av ham lå et brev, som fortalte at han frivillig tok sitt eget liv, uten grunn og uten at noen andre hjalp til.»
Framsókn
Framsókn (norsk oversettelse: «Fremskritt») er et liberalt og separatistisk politisk parti på Færøyene. Partiet står sterkest i hovedstaden Tórshavn og omegn.
Den 6. april 2011 ble 2 300 velgererklæringer overlevert til statsminister Kaj Leo Johannesen, og den 13. april ble partiet oppstillingsberettiget til neste lagtingsvalg. Partiets ungdomsorganisasjon, Framsøkin Ungdómur, ble stiftet den 12. august 2011. Ved lagtingsvalget i oktober 2011 fikk partiet 6,3 % av stemmene og to medlemmer av Lagtinget, Poul Michelsen og Janus Rein. Rein meldte seg senere ut av partiet og inn i Fólkaflokkurin.
Ved valget i september 2015 fikk Framsókn igjen valgt to medlemmer av Lagtinget, Poul Michelsen og Hanna Jensen. Framsókn dannet koalisjonsregjering med Javnaðarflokkurin og Tjóðveldi med Michelsen som utenriks- og næringsminister. I noen dager høsten 2015 meldte Annika Olsen fra Fólkaflokkurin overgang til Framsókn, men gikk tilbake til sitt gamle parti.
Høsten 2019 ble Poul Michelsen rammet av hjerneblødning. I mars 2020 holdt Michelsen en avskjedstale i Lagtinget, der han frasa seg lagtingsplassen og lederskapet i Framsókn. Framsókn valgte Michelsens varamedlem, som nå rykket opp til fast lagtingsmedlem, Ruth Vang, til ny partileder.
Fylkesvei 8012
Fylkesvei 8012 går mellom Hummelvika og Bukta i Loppa kommune med ferger til Sør-Tverrfjord og til Øksfjord. Veistrekningen er 3,6 km lang, fergestrekningene 39,1 km.
Frem til 2019 hadde veien betegnelsen fylkesvei 71 (Finnmark).
Wonder Man
Wonder Man er en tegneseriefigur og superhelt som opptrer i Marvel Comics' tegneserie-utgivelser.
Scunthorpe United FC
Scunthorpe United Football Club er en engelsk fotballklubb. Klubben ble stiftet i 1899, den gang med navnet Brumby Hall. Klubben ble valgt inn i The Football League i 1950. «The Iron», som er kallenavnet til Scunthorpe United, spiller hjemmekampene sine på Glanford Park i Scunthorpe. Byen Scunthorpe ligger aller lengst sør i den engelske regionen Yorkshire og Humber, omtrent sju mil øst for Sheffield.
Wonder Man
Figuren ble oppfunnet av forfatter Stan Lee og tegnerne Don Heck og Jack Kirby, og han dukket opp for første gang i Avengers nr. 9 (1964). Wonder Man opptrer som regel i tegneseriene om superhelt-gruppen The Avengers, men har også hatt en egen serie som utkom med 29 nummer fra 1991 til 1993 skrevet av Gerard Jones.
Scunthorpe United FC
Både Kevin Keegan og Ray Clemence startet sine karrierer som fotballspillere for Scunthorpe på 1960-tallet, før de ble hentet til Liverpool F.C.. Ray Clemence er for tiden en av klubbens visepresidenter sammen med Ian Botham, som i en årrekke var kaptein for det britiske cricketlandslaget, og som også spilte fotball for klubben i perioder på 1980-tallet, og sammen med tidligere engelsk landslagstrener Graham Taylor.
14. april 2007 sikret de opprykket til The Championship gjennom seieren 2–0 over Huddersfield, men oppholdet der ble kortvarig, og de rykket ned igjen året etter. Men etter seier 3–2 i playoff-finalen mot Millwall 24. mai 2009 rykket de på ny opp til The Championship på første forsøk etter nedrykket.
Wonder Man
Historie
Simon Williams var sønn av en velstående forretningsmann Sanford Williams, eier av Williams Innovations. Simon arver en ammunisjonsfabrikk etter farens død, men bedriftens fortjeneste synker på grunn av hans største konkurrent Tony Stark og hans bedrift Stark Industries. Etter råd fra broren Eric forsøker Simon å underslå penger fra bedriften, men dette blir oppdaget og Simon blir arrestert. Simon klandrer Tony Stark for alle disse problemene, og han godtar et forslag fra skurken Heinrich Zemo - etter at trollmannen betaler hans kausjon.
Scunthorpe United FC
Det ble to sesonger på rad for laget i det nest øverste selskap. 30. mai 2011 ble det klart at klubben måtte belage seg på spill i League 1 igjen etter nederlag mot Nottingham Forest.
Wonder Man
Historie
Den desperate Simon Williams sier seg enig i å bli forvandlet til en ion-drevet skapning med overmenneskelige krefter, med enorm styrke og utholdenhet. Simon får kallenavnet Wonder Man, og blir deretter sendt for å bli medlem av The Avengers - med instruksjoner om å forråde de andre superheltene i et kritisk øyeblikk - slik at Zemos Masters of Evil kan ødelegge The Avengers fullstendig. The Avengers blir snart lokket i en felle. Wonder Man blir også presset til å arbeide for S.H.I.E.L.D. og blir romantisk involvert med en annen Avenger, kalt Carol Danvers.
DOA
D.O.A. er et canadisk hardcore punk-band som har holdt det gående siden 1978. Bandet har gitt ut over 20 album, og har hatt stor innflytelse på en rekke andre band, deriblant Red Hot Chili Peppers, Green Day, Offspring og No Means No.
Ysane
Ysane er et småsted i Sölvesborg kommune i Blekinge län i Sverige. I 2005 var Ysane regnet som et tettsted, og hadde da 212 innbyggere, men i 2010 var innbyggertallet sunket under 200, som er grensen for å regnes som tettsted i Sverige.
Phaenomeridinae
Phaenomeridinae er en gruppe av biller som hører til familien skarabider (Scarabaeidae).
Utseende
Middelsstore, ovale, en tanke flate skarabider. Kroppens overside er glatt og nokså blank, grønnlig eller blåaktig, men ikke med briljant metallglans. Antennene har et påfallende stort, kølleformet innerste ledd. Pronotum er bredest ved bakkanten. Scutellum er stort og avlangt trekantet, dekkvingene har dype lengdestriper. Beina er forholdsvis korte, uten pigger på yttersiden av leggene.
Utbredelse
Gruppen finnes i Afrika.
Systematisk inndeling
Denne gruppen bør kanskje betraktes som en undergruppe av praktskarabider (Rutelinae).
Antikkens greske filosofi
Mange av dagens filosofer hevder at gresk filosofi har påvirket mye eller det meste av tankene i Vesten siden dens begynnelse. Alfred Whitehead hevdet en gang at «Den sikreste generelle karakterstikk av den europeiske filosofiske tradisjon er at den består av en rekke fotnoter til Platon.» En klar og ubrutt linje av innflytelse førte fra antikkens greske og hellenistiske filosofer til middelalderens islamske filosofer og til middelalderens kristne filosofi og videre til den europeiske renessanse og opplysningstid.
Det har vært spekulert om gresk filosofi på sin side har vært påvirket av en eldre visdomslitteratur og mytologiske kosmologier i oldtidens Midtøsten. Martin Litchfield West har gitt kvalifisert samtykke til dette synet ved å hevde at «kontakt med orientalsk kosmologi og teologi bidro til å frigjøre de tidligste greske filosofenes forstilling; den ga dem unektelig mange tankevekkende ideer. Men de lærte seg selv å resonnere. Filosofi, slik vi forstår den, er en gresk oppfinnelse.»
Den påfølgende filosofiske tradisjonen var så påvirket av Sokrates slik den er presentert av Platon at det tradisjon i å referere til den greske filosofien fra før Sokrates som førsokratisk filosofi. Perioden som fulgte denne og fram til Aleksander den stores kriger er referert til som klassisk gresk filosofi som så ble etterfulgt av hellenistisk filosofi.
Bakgrunn
Det er vanlig å inndele de gamle grekeres historie i perioder som oppsummeres i stikkord, selv om de ikke må oppfattes helt bokstavelig, kun tilnærmet:
På sitt eget språk kalte grekerne seg aldri for «grekere». Graeci var det romerske navnet. I mykensk tid var de antagelig kjent som akajere, etter samtidige hettitiske opptegnelser å dømme, og dette var et av flere navn som benyttes av Homer for å bety grekere. I løpet av de mørke århundrer i Hellas erstattet betegnelsen «hellener» for godt andre betegnelser, og «Hellas» ble fellesnavn for dem alle. I dag er Hellas navnet på et land, men i antikken fantes det ikke i vår betydning. Hellas var en abstraksjon slik kristendommen var det i middelalderen. Grekerne var aldri en geografisk eller samlet enhet. Etter hvert spredte grekerne seg til de egeiske øyene, kysten av Lilleasia og oppover mot Svartehavet, til sørlige Italia og bortimot hele Sicilia, til kysten av Kyrene i dagens Libya og til Marseille i dagens Frankrike. Alle disse spredte grekere var seg selv bevist at de tilhørte en felles kultur — «vår felles avstamning, felles språk, felles templer og ritualer, våre felles seder og skikker», som Herodot (VIII 144) uttrykte det. De som ikke snakket gresk ble samlet i samme bås og kalt for barbarer, det vil si uforståelig tale.
Grekerne bygde mektige templer som var gudenes boliger, ikke kultsted. For å be og takke gudene trengtes altere, og de fantes over alt, i hjemmene, på markene, torgene, utenfor templene, men sjelden inne i templene. Det greske ordet for prest, hiereos, ble brukt om en form for offentlige tjenestemenn, og noen steder var kultadministrasjonen en særrett for gamle adelsfamilier. Enhver husstand kunne holde seg med sin guddom. Religion var mangeartet og den greske mytologien likeså. I tillegg fantes det mysteriekulter, som også hadde betydning for gresk filosofi, ved disse forholdet seg til sammenhengen mellom guder eller det guddommelige og mennesker.
Mysteriekultus og filosofi nærmer seg problemene og forklaringene på hver sin måte i den greske arkaiske tiden. Mystikerne søkte tilbake til opphavet i gud gjennom ekstasen for å få styrke til å leve og dø. De joniske naturfilosofene på 500-tallet f.Kr. tenkte seg et arkhe eller urstoff for å forklare hvorledes alt er blitt til. Hva er verden? Hva er mennesket? Disse spørsmålene er ikke nye, men tidligere var svarene av mystisk art, fortalt i fortellinger som at Jorda fødte himmelen, Zevs, Poseidon og Hades var tre guder som styrtet titanene og delte verden og universet mellom seg og skapte menneskene. Slike forklaringer finnes i alle kulturer og sivilisasjoner. Det spesielle med gresk filosofi var at Tales fra Milet og hans etterfølgere stilte allmenne spørsmål og kom opp med allmenne, fornuftsbestemte og «upersonlige» forklaringer. Tales søkte en forklaring som ikke var mystisk og deretter å finne lover eller regler som kunne bli forstått i en begripelig sammenheng. I praksis ble myter erstattet av filosofi, frambrakt av den menneskelige fornuft alene.
Førsokratisk filosofi
Konvensjonen med å karakterisere de filosofene som i tid var aktiv før Sokrates som førsokratiske ble etablert med utgivelsen av Hermann Diels' Fragmente der Vorsokratiker fra 1903; skjønt begrepet hadde ikke sin første opprinnelse hos ham. Begrepet er betraktet som filosofisk nyttig, men det som kom til å bli kjent som den athenske skolen (dannet av Sokrates, Platon og Aristoteles) signaliserte en inngående endring i filosofiske emner og metoder. Friedrich Nietzsches tese er at denne grunnleggende endringen begynte med Platon framfor Sokrates (derav hans terminologi med «førplatonsk filosofi») var ikke tilstrekkelig for å forhindre gjennomslaget av frasen «førsokratisk filosofi».
Det kan tidvis være vanskelig å avgjøre den egentlige linje av argumenter som en del av førsokratene benyttet for å understøtte deres særskilte syn. Selv om de fleste av dem produserte betydelige tekster, har ingen av tekstene blitt bevart i deres fullstendige form. Alt som er tilgjengelig er fragmenter og sitater ved senere filosofer og historikere. De førsokratiske filosofene avviste tradisjonelle mytologiske forklaringer på fenomener som de så rundt seg og kom isteden med mer rasjonelle forklaringer til spørsmål som:
Felles for alle menneskelige virksomheter er språket. Den grunnleggende hensikt er å samles om et felles mål. Enighet er grunnforutsetningen. Det er også forutsetningen for logikken. For all filosofisk debatt ligger skillet mellom det som er sant og det som ikke er sant. «Helt siden Tales», skrev Bertrand Russell en gang, «har filosofene prøvd å forstå verden». Filosofien begynner med å stille de riktige spørsmålene og finne allmenngyldige svar. Av den grunn er det riktig å begynne gresk filosofi med Tales. .
Den miletiske skole
Tales fra Milet, vurdert av Aristoteles som den første filosof, hevdet at alle ting kom fra vann. Det er ikke fordi han ga en kosmogoni at John Burnet kaller ham for «vitenskapens første mann», men ettersom han ga en naturalistisk forklaring på kosmos og begrunnet den med fornuft. I henhold til tradisjonen var Tales i stand til å forutse en solformørkelse og lærte egypterne hvordan å måle høyden på en pyramide. Med at alle ting kom fra vann henviste Tales til et urstoff (arkhe) som var opprinnelsen til alt. Aristoteles har resonert seg til at Tales vannteori, som i seg selv er en form for skapelseshistorie, har basert seg på biologiske observasjoner: alle tings næring er fuktige, og av varme oppstår ved fuktighet, og videre.
Tales inspirerte den miletiske filosofiskole og ble fulgt av Anaximander. Hos ham er det et begrep som kan gjengis med «materiell årsak og grunnleggende element», noe som neppe er meget forskjellig fra Tales' begrep i hans vannteori. Arne Næss kaller dette for enkelhets skyld for «opphav». Anaximander tar opp Tales' teori, men gir en ny løsning. Han argumenterte at substratet eller arkhe kunne ikke være vann eller noe av de klassiske elementene, men måtte isteden være noe mer fundamentalt enn vann. Alle tings opphav er, mente han, et ápeiron, som kan oversettes til «det ubegrensede» eller «det ubestemte». Hans begrunnelse var at ettersom verden synes å bestå av motsetninger, som varmt og kaldt, tørt og vått, kan en ting bli det motsatte av seg selv, og havne ut av likevekt med hverandre. I dette måtte begge deler være en manifestasjon av et underliggende substrat som er ingen av delene.
En tredje filosof fra Milet, Anaximenes, argumenterte på sin side for at urstoffet var luft, skjønt John Burnet har argumentert at med dette mente han det var en form for transparent dis, eter. Bertrand Russell mente luftteorien var et tilbakeskritt. Luft, i en form av fortynning og fortetning, er det samme som sjelen er lagd av og akkurat slik den holder oss i live, bevarer den også verden. Pytagoreerne overtok senere dette synet.
Til tross for deres forskjellige svar søkte de miletiske filosofene etter en naturlig substans som ville forbli uendret til tross for framtoning i ulike former, og således representerte de det første vitenskapelig forsøket på å besvare spørsmålet som ville føre til utviklingen av den moderne atomteorien. Milesierne spurte, sier Burnet, «etter φύσις i alle ting».
Pytagoreerne
Pythagoras levde omtrent på den samme tiden som Xenofanes gjorde det, og i kontrast til den sistnevnte, har pytagoreerne som filosofisk retning søkt å forene religiøs tro med fornuft. Pytagoreerne førte videre mysteriekultene og de dannet selv et hellig samfunn som krevde innvielse og taushetsplikt av de innvidde. Denne dualismen mellom det mystiske og tilbaketrukne, og det utadvendte mot samfunnet, har alltid vært en fruktbar del av gresk filosofi. Platon var preget av pytagoreeisk mystisisme, men absolutt ikke Aristoteles. Begge hadde interesse for politisk filosofi. Til tross for pytagoreernes mystisisme, eller kanskje på grunn av den, ble de trukket inn i den kompliserte politikken i de greske byene i Italia hvor de ble midtpunkt for fraksjonsstrid og revolusjon.
Det er lite som er kjent om Pythagoras' liv, og ingen av egne skrifter har blitt bevart. Det er godt mulig at han var en mystiker som hans etterfølgere introduserte rasjonalisme til hans mystisisme, eller omvendt at han var en rasjonalist som hans etterfølgere podet med mystisisme.
Det er sagt om Pythagoras at han kom fra øya Samos, en rivaliserende by til Milet, at han hadde vært en elev av Anaximander og til ha suget til seg kosmologiske forestillinger som omfattet ideen om at kosmos er konstruert av sfærer, viktigheten av det uendelige, og at luft eller eter er arkhe til alt. Pytagoreerne tok også til seg primitive tabuforestillinger om askese og avhold, vektla renselse, sjelevandring, og en konsekvent respekt for alt dyreliv. På den andre side ga de opphav en vitenskapelig tradisjon og enda mer til matematikken. Det er matematikerne som er de sanne avtakerne til pytagoreerne, mente Bertrand Russell.
Vitenskap er i seg selv ikke religiøs, og den ble ikke forvrengt av den orfiske mystikken hos Pythagoras. Pytagoreernes musikkinteresse kan godt skyldes deres askese, men de oppdaget også tallforholdene i det som vi kaller for toneinterevallene. Av de tallmessige forholdene i musikken fant de fram til en matematisk forestilling om harmoni i betydningen likevekt. Det går videre til forestillingen om den gylne middelveg i livsstilsfilosofien, og i læren om de fire temperaturer. Alt dette har sin bakgrunn hos Pythagoras, og som senere dukker opp hos Platon. «Alle ting er tall», skal Pythagoras ha sagt, og innenfor geometrien skal han ha oppdaget den berømte setningen om at kvadratet på hypotenusen er lik summen av kvadratene på de to andre sidene. I sin verdensforklaring bygger han direkte på milesierne og kombinerte det med sine teorier om tall. Det er pytagoreernes interesse for tall som ga opphav til det som siden ble kalt for idélæren, eller teorien om universaliene. Når en matematiker beviser en setning om triangler, snakker han om den figur som ikke er tegnet, men som finnes i hans bevissthet. Det er en sondering mellom hva som sanses og hva som oppfattes, noe som senere fikk betydning for både teologien og filosofien.
Xenofanes
Xenofanes var født i byen Kolofon i Jonia en gang rundt 565 f.Kr., som var et område hvor den miletiske skole var dominerende, og han kan ha plukket opp en del av de miletiske kosmologiske teoriene. Hva som er kjent fra en del av de fragmenter som har overlevd av hans skrifter er at han viste en form for skeptisisme som ble mer omfattende uttrykt senere. Han argumenterte at hver av fenomenene hadde en naturlig framfor en guddommelig forklaring på et vis som minnet om Anaximanders teorier. Han mente også at det var kun én enkeltstående gud. Han drev gjøn med antropomorfisme (tilskrivelse av menneskelige egenskaper eller vesen) i den greske religion ved å hevde at om kuer ville hevde at gudene så ut som kuer, hester som hester og løver som løver, akkurat som etiopierne hevdet at gudene var stumpneset og sorte, og at trakerne hevdet at de var lyshudet og rødhåret. Se også artikkel Antikkens religionskritikk.
Heraklit
Heraklit tilhører en strømning i gresk filosofi som skilte seg vesentlig fra den milesiske, akkurat som Pythagoras. Vi vet at Heraklit levde etter Pythagoras og Xenofanes da han fordømte dem sammen med Homer ved å vise til at mye lærdom ikke kan lære en mann å tenke. Som Tales og hans milesiske etterfølgere var også Heraklit fra handels- og kultursentrumet på den greske kysten av Anatolia. Han holdt il Efesos, et stykke nord for Milet. Han har fått tilnavnet «den dunkle». Det er mulig at han selv var irritert over hvor dårlig han ble forstått, og som Arne Næss nevner at når det er så mange direkte sitater etter Heraklit, kan vi til dels takke hans dunkelhet. Senere skribenter våget ikke å tolke ham, men gjenga ham direkte.
I motsetning til den miletiske skole, som hevdet at det var minst ett stabilt element som var roten til alt, lærte Heraklit at «Det går ikke an å stige ned i den samme elv to ganger», og dessuten «Nye og atter nye vannmasser strømmer dem i møte som stiger ned i en og samme elv». Dette er ikke lett å trenge inn. Arne Næss tolker Heraklit til at elv ikke er en bestemt ting, men en prosess. Den elven som rant i fjor eksisterer ikke mer. I år flyter en nye elv i den forstand at det er nytt vann. På samme vis er mennesket foranderlig i det som Heraklit kaller «panta réi», «alt flyter» eller «alt er i bevegelse». Alt er i uoppnåelig forandring, ingenting består.
Eleatene
Parmenides fra Elea støpte sin filosofi mot de som holdt «det er og er ikke det samme og ikke det samme, og alle ting reiser i motsatte retninger». Mens den milesiske skole, som foreslo at urstoffet kunne være en rekke ting (vann, luft og ápeiron), argumenterte Parmenides at det første prinsipp av Væren var En, udelelig og uforanderlig. Væren, argumenterte han, er per definisjon evig, mens bare det som kan bli tenkt, en ting som er kan ikke være mer eller mindre, og fortynningen og fortetningen til mileserne er umulig i henhold til Væren; og til sist, som bevegelse krever det noe som eksisterer atskilt fra tingen som beveger seg (det tomrommet som det beveger seg i), det Ene eller Væren kan ikke bevege seg ettersom det ville kreve at «tomrom» både eksisterer og ikke eksisterer.
Dette er også dunkel filosofi, men i forhold til Heraklit har Arne Næss oppsummeres det slik: sansenes vitnesbyrd er upålitelige (både Heraklit og Parmenides), ettersom noen ting synes å bevege seg fra sted til sted gjennom tiden, ettersom noen ting synes å forbli i ro, mens det i virkeligheten er uoppnåelig bevegelse overalt (Heraklit); fordi noen ting synes å forandre seg, mens det i virkeligheten aldri er noen forandring (Parmenides); etc. Parmenides' posisjon innebærer at virkeligheten er en enhet og mangfoldet er en illusjon. I et læredikt «påstår han at virkeligheten er en kule eller at den er som en kule, eller han forkynner på mystisk vis at den er en kule.» Til tross for det dunkle og uklare har det ikke forhindret at Parmenides fikk innflytelse hos senere filosofer. Han inspirerte både Platon og Heidegger.
I støtte til Parmenides forsøkte hans elev Zenon fra Elea å bevise at konseptet med bevegelse var absurd og at slik bevegelser ikke eksisterte eller var selvmotsigende. Virkeligheten var ett og uforanderlig. Et av bevisene kalles Akilles og skilpadden: Skilpadden får et forsprang, skjønt hvis Akilles løper fortere enn skilpadden vil vi forvente at han før eller siden når den igjen, men Zenons bevis er at Akilles aldri kan innhente skilpadden for uansett hvor lite forspranget er og hvor fort Akilles løper vil skilpadden likevel ha kommet et lite stykke videre og således i det uendelige. På samme måte som film gir inntrykk av bevegelse mens det egentlig er en sammenhengende rekke av enkeltstående bilder, men beviset er uansett absurd. Det er hva som kalles Zenons paradoks.
Pluralisme og atomteori
Styrken i Parmenides' logikk var nok til at en del påfølgende filosofer forlot den miletiske monoteisme, Xenofanes, Heraklit og Parmenides, hvor en ting var arche, og tilpasset seg pluralisme, blant annet Empedokles og Anaxagoras. Det var, sa de, tallrike elementer som ikke var reduserbare til et annet element og disse ble satt i bevegelse ved kjærlighet og strid (som hos Empedokles) eller ved tanken (som hos Anaxagoras). De var enige med Parmenides at det var intet som kom til væren eller døde hen, skapelse eller forfall, de sa at tingene synes å komme til væren og dø hen grunnet elementer ut av hva de satt samme av eller tatt fra hverandre mens de selv var uforanderlige.
Empedokles satte fram læren at fire grunnstoffer eller elementer: jord, vann, ild og luft. Gjennom Aristoteles fikk dette stor betydning. Anaxagoras utarbeidet en form for kjemisk teori som går ut på at det er litt av hvert i alt, «...intet oppstår, eller forgår...»
Leukippos foreslo en ontologisk (læren om det som er felles, vesenet, ved alt som er) pluralisme med en kosmogoni basert på to hovedelementer: vakuum (tomrommet) og atomer. Disse, ved hjelp av deres iboende bevegelse, krysset tomrommet og skaper virkelige materielle legemer. Hans teorier var ikke godt kjent på Platons tid, men det ble til sist en del av arbeidet til hans elev Demokrit.
Atomisme (fra gresk atomos, i betydning «udelbar») er det eneste brukbare kompromiss mellom eleatenes syn og sunn fornuft. At atomene skulle være gjenstand av evig bevegelse kan ha kommet fra en observasjon av dansende støv i en solstråle og var således ingen tilfeldig oppdagelse. Atomene, og bare atomene, er udelelige, og àtoma kan antagelig oversettes i Demokrits betydning som «det som fremkommer når man spalter noe inntil ytterligere deling er umulig».
Demokrit gjennomførte et skille mellom tingene slik de virkelig er og slik de synes for oss. Ut fra et atomisk syn består verden rundt oss i virkeligheten av atomer i bevegelse, men vi fornemmer den på ulikt vis. Således kan man skille mellom primære og sekundære sansekvaliteter. På den ene siden har vi form, størrelse og stofflighet, og på den andre siden finnes farge, lyd og smak.
Sofisme
Den første mannen som kalt seg selv en sofist, i henhold til Platon, var Protagoras, som han presenterte som at å lære at alle dyder er konvensjonelle og kan ikke læres. Enten har man dyd eller ikke. Protagoras skal ha hevdet at «mennesket er målet for alle ting, av tingene som er, at de er, og av tingene som er ikke, det de er ikke,» noe Platon tok som en indikasjon på en radikal perspektivisme, hvor en del ting synes å være en måte for en person (og er faktisk på den måten) og som en annen måte for en annen person (og er så faktisk på den måten); følgelig kan man ikke på noen måte se på naturen for rettledning i henhold til hvordan man lever sitt liv.
Den nedsettende bruken av «sofist» stammer fra deres fiender, inkludert Platon, som henviser til uheldige sider av deres virksomhet som ført av relativt ufilosofiske personer. På grunn av deres slagferdighet og sans for det oppsiktsvekkende, har sofistene blitt sammenlignet med dagens tabloidjournalister.
Sokrates
Sokrates, født i Athen på 400-tallet f.Kr., markerer et vannskille i antikkens greske filosofi. Athen var et sentrum for læring, med sofister og filosofer som reiste over hele Hellas for å lære fra seg retorikk, astronomi, kosmologi, geometri og så videre. Den store statsmannen Perikles var nært knyttet til denne nye lærdommen og var en venn av Anaxagoras, men hans politiske fiender rammet ham ved å dra fordel av en konservativ reaksjon mot filosofer. Det ble en forbrytelse å undersøke tingene over himlene eller under jorden, emner som ble betraktet som ugudelig og krenkende. Etter sigende ble Anaxagoras anklaget og flyktet i landflyktighet på en tid da Sokrates var rundt tyve år. Sokrates ble opplagt anklaget etter denne loven, straffet og dømt til døden i 399 f.Kr. I den versjonen av Sokrates forsvarstale slik den er presentert av Platon, hevder han at det er den misunnelse som frambrakte ved å være filosof som dømte ham.
Mens det var filosofi før Sokrates, var det Sokrates, sier Cicero, som var «den første som brakte filosofien ned fra himlene, plasserte den i byene, introduserte den til familier og forpliktet den til å undersøke liv og moral, og godt og ondt.» I dette er Sokrates grunnleggeren av politisk filosofi. Grunnene for denne vendingen mot politiske og etiske emner er fortsatt et emne som diskuteres. For Aristoteles var begrepet for vitenskap epistéme og ga en klar forestilling for hva som skilte vitenskap fra andre former for åndsvirksomheter: en vitenskapsmann vet ikke bare at noe er slik — det er noe erfaringen kan fortelle — men han vet hvorfor det er slik. Filosof var for grekerne en fysiker, men tiden og økende kunnskap ble det behov for å differensiere interessefeltene, og alt kunne ikke lenger plasseres i båsen sofia, visdom. Noen filosofer, som Sokrates, avviste vitenskap i vår betydning av ordet som en mindreverdig syssel. Han avviste også å ta penger for å ta betaling, som sofistene, for å undervise i filosofi. Selv har han trekk som synes mer i overensstemmelse med en profet.
Det faktum at det er mange samtaler som involverer Sokrates, gjengitt av Platon og Xenofon, som ender med at det ikke er oppnådd noen bestemt konklusjon, hvilket vil si apori, har stimulert debatten om meningen av den sokratiske metode. Det er sagt om Sokrates at han forfulgte en undersøkelse i form av spørsmål-og-svar over en rekke emner, vanligvis i forsøket å komme til en forsvarlig og tiltalende definisjon av en dyd.
Mens Sokrates nedtegnede samtaler sjelden gir et endelig svar til spørsmålet under utspørringen har flere maksimer eller paradokser oppstått som han er blitt kjent for. Sokrates lærte at intet som noen begjærer eller trakter etter kan være et onde, og om noen gjør noe som i sannhet er galt, da må det da være gjort motvillig eller av uvitenhet. Følgelig er all dyd kunnskap. Han bemerket hyppig om sin egen uvitenhet, og at han ingenting viste, eksempelvis at han ikke viste hva mot var. Platon presenterer ham som en mann som skilte seg ut fra folk flest ved det faktum at mens de visste ingenting om det edle og gode, viste de ikke at de ikke visste, mens Sokrates visste at han ikke visste om noe edelt og godt.
Tallrike påfølgende filosofiske bevegelser har blitt inspirert av Sokrates. Platon valgte Sokrates til å være den fremste samtalepartneren i sine dialoger, noe som igjen har dannet grunnlaget for de filosofier som kalles platonisme og nyplatonisme. Platons elev Aristoteles har derimot både kritisert og bygd på de doktriner som han tilskrev Sokrates og Platon, noe som utgjorde grunnlaget for aristoteliske lære. En annen av Sokrates' yngre tilhørere, Antisthenes, grunnla den filosofiske skole som ble kjent som kynisme, og han anklaget Platon for å ha forvrengt Sokrates' lære. Zenon fra Kition på sin side tilpasset og modifiserte den kyniske etikklæren inn i stoismen. Epikur studerte under platoniske og stoiske lærere før han forkastet alle tidligere filosofer, inkludert Demokrit, hvis atomteori som hans egen epikurske filosofi hviler på. De filosofiske bevegelser som kom til å dominere det intellektuelle livet i Romerriket ble således født i denne febrile perioden som fulgte Sokrates' aktivitet og enten direkte eller indirekte ble påvirket av ham. De ble også ført videre inn i den muslimske verden fra hvor de greske tankene ble ført tilbake til Vestens tenkning i form av middelalderens filosofi.
Platon
Platon var som Sokrates født i Athen, og tilhørte generasjonen etter Sokrates. Antikkens tradisjon tilskriver 36 dialoger og 13 brev etter Platon. Av disse er kun 24 av dialogene akseptert som autentiske, skjønt dette diskuteres fortsatt innenfor Platon-forskningen.
Platons dialoger har Sokrates som samtalepartner, skjønt ikke alltid den som leder samtalen. En dialog, Lovene, har isteden en «athensk fremmed». Sammen med Xenofon er Platon den fremst kilden til informasjon om Sokrates' liv og forestillinger, og det er ikke alltid lett å skille Sokrates og Platons syn. Mye av hva som er sagt om Platons lære er avledet fra hva Aristoteles rapporterte om ham.
Platon grunnla sitt eget Akademi, en filosofiskole, i Athen. Det forble en institusjon etter Platons død ca 347 f.Kr. og varte i over 900 år gjennom hele den hellenistiske perioden som skole for skeptisisme inntil det kom til en slutt i år 83 f.Kr.
Ettersom Republikken forutsetter et skille mellom en form for den kunnskap som er eid av filosofen og den som er eid av kongen eller politikeren, undersøker Sokrates (i Platons ord) kun filosofens vesen. I Politikken, på den annen side, er en deltaker referert til som den «elatiske fremmede» og som diskuterer den form kunnskap som er eid av den politiske mann, eller politikeren, samtidig som Sokrates hører på i stillhet. Selv et styre ved en klok mann vil det likevel være å foretrekke å styre ved loven, ettersom den kloke ikke unngå å bli bedømt av de ukloke, og derav er styre ved loven nødvendig.
Både i Republikken og Politikken avslører politikkens begrensninger og fremmer spørsmålet om hvilken politisk orden vil være best for å gi de beste betingelser. Spørsmålet er adressert i Lovene, en dialog som ikke foregår i Athen og hvor Sokrates ikke er tilstede. Samfunnets vesen er beskrevet der er særdeles konservativt, et korrigert eller liberalt timokrati på den spartanske modell eller det før-demokratiske Athen. Demokratiet i Athen, som dømte Sokrates til døden, har Platon lite til overs for, og som et bilde på det bruker han et skip hvor besetningen har begått mytteri mot styrmannen, og det seiler deretter hit og dit uten plan, og uvitende om de farlige farvann.
Platons dialoger har også metafysiske temaer, det mest berømte er hans teori om formene eller idé, som han selv visualiserte gjennom hulelignelsen. Den ikke.materielle abstrakte (men håndgripelig) former (eller ideer), og ikke den materielle verden av endringer vil være kjent for oss via sensasjoner, og innebærer den høyeste og mest grunnleggende form for virkelighet. Idélære hevder at det som menneskene oppfatter som virkeligheten er uansett bare er et vagt gjenskinn av den egentlige virkeligheten: ideenes verden. Eksempelvis er ideen om atleten i seg selv ideen om den perfekte atlet, som alle spesifikke atleter i virkeligheten kan bare håpe på å nærme seg. Den materielle verden er bare en avspeiling eller en skygge av den ideelle verden som finnes i ideene eller tanken. Platon er således begrepsrealist.
Aristoteles
Aristoteles flyttet til Athen fra sin hjemby Stageira i nordlige Khalkidiki i 367 f.Kr. i 18-årsalderen og begynte å studere filosofi, muligens under Isokrates, men begynte til sist i Platons Akademi. Han ble Platons mest kjente elev, men han var ingen vanlig elev, og etter hvert ble han mer og mer selvstendig og også mer kritisk til sin store lærer. Ved Platons død endret Akademiet den filosofiske retningen fra den som Aristoteles fulgte. Han forlot Athen etter tyve år for å studere botanikk og zoologi, og ble personlig lærer for Aleksander den store som da var i tenårene. Han kom til sist tilbake til Athen og åpnet da sin egen filosofiskole, Lykeion. Han likte å lede sine seminarer mens han og elevene spaserte fram og tilbake i hagen, derav navnet peripatikere («de spaserende») om hans elever og senere etterfølgere. Minst 29 av hans avhandlinger har overlevert som en del av corpus Aristotelicum om en rekke emner, inkludert logikk, fysikk, optikk (lyslære), politikk, poesi, estetikk, botanikk og zoologi. Han karakteriseres som den formelle logikkens far. I motsetningen til sine forgjengere som filosofer var mer diktere enn vitenskapsmann var Aristoteles mer vitenskapsmann enn dikter, skjønt han skrev dialoger etter Platons forbilde i ungdommen, men ingen av disse har overlevd.
Aristoteles er ofte portrettert som uenig med sin lærer Platon, og er representert således i Rafaels berømte veggmaleri Skolen i Athen hvor de to store står sentralt i bildet: Platon peker oppover mot ideenes verden, mens Aristoteles peker utover i verden, den materielle verden. Aristoteles kritiserte de politiske regimene som er beskrevet i Platons Republikken og Lovene, og kaller teorien om formene, idélæren, for «tomme ord og poetiske metaforer». Aristoteles er generelt presentert for å ha gitt større vekt til empiriske og praktiske undersøkelser.
I Staten fastslo Platon at det beste antallet mannlige innbyggere skulle settes til 5400. For Aristoteles var dette et grelt eksempel på tallmagi: 1x2x3x4x5x6x7 gir tallet 5400. Aristoteles påpekte at Platon verken skapte et system som kunne holde den mannlige befolkningen på et bestemt antall eller forsto de praktiske konsekvensene av hva det ville innebære. For Aristoteles var det ikke bare én detalj i Platons politiske filosofi, men at hele byggverket hvilte på sviktende grunn. Hans eget politiske verk var bygget på en avansert analyse som han og hans studenter hadde samlet om 158 eksisterende staters forfatningshistorie, skjønt bare den om Athen er blitt bevart for ettertiden. Her analyserer han, klassifiserer, vurderer og anbefaler med hva som er best mulig, ikke bare det som er ønskelig.
Arne Næss hevder at Aristoteles' bidrag til utviklingen av logikk som vitenskap hører til de mest selvstendige og grunnleggende i tenkingens historie. Grunnleggende står hans bevislære. I korthet uttrykker setninger, ifølge Aristoteles, strengt vitenskapelig kunnskap utelukkende hvis de sier noe som ikke kan være sagt annerledes. En argumentasjon med premisser må være både er sanne og primære, og en setning som ikke er bevist (noe som forekommer ved konklusjon i et bevis) heller ikke uttrykker kunnskap. Alle bevis er og må være endelige. Han kritiserer sofistene ved at de ukritisk nøyer seg med premisser som er tilfeldigvis sanne eller allment akseptert. De uttrykker da ikke kunnskap i vitenskapelig forstand. Bevis kan føres ved at man har to premisser, uttrykt ved to setninger, trekker én konklusjon, uttrykt ved én setning. Aristoteles mener at fundamentale setninger som brukes ved oppbyggingen av logikken, er gyldige ettersom de sier noe utvilsomt sant om virkeligheten. Se Aristoteles' syllogismelære.