cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Olav
Utvikling og utbredelse
Ólaf R  og Ólæif R  er blant de ti vanligste mannsnavnene funnet i nordiske runeinskripsjoner fra vikingtiden, og navnet var derfor sannsynligvis svært vanlig i datidens Norden. De vanligste skrivemåtene for navnet var olafr og ulaf R , som på Lundagårdssteinen: «Þorgísl, sønn av Ásgeirr Bjørns sønn, reiste disse steinene til minne om begge sine brødre, Ólafr og Óttarr, gode jordeiere.» På en av Bjäresjösteinene står det: «Frede reiste denne stein etter sin svoger Olav, en meget god gutt.» Navnet er satt sammen av det urnordiske navneleddet anu (= ane, stamfar) og laibaR, (= levn, etterkommer, arving). Ved overgang fra urnordisk til norrønt ble *Anulaibar trukket sammen til Olafr. I vikingtiden havde navnet formen Anlaib på irsk og Anlaf på angelsaksisk. Olav Tryggvason kalles Anlaf i et diplom fra 991.
Gøy på landet (TV-serie)
Programkonseptet ble solgt til 35 land.
Olav
Utvikling og utbredelse
Olav eller Olaf var et svært vanlig navn i Norge i middelalderen. Over 550 forskjellige personer med navnet er nevnt i Regesta Norvegica. Etter reformasjonen ble navnet mer utbredt enn før, kanskje som en hyllest til den landflyktige biskopen Olav Engelbrektsson, men variantene Ola og Ole var da blitt mer populære. Men Olav var igjen blant de mest brukte navnene på guttebarn i perioden rundt 1880–1950, med en topp i 1906, muligens forårsaket av at kronprins Olav som var døpt Alexander, fikk navnet Olav i 1905 da hans far Haakon VII ble norsk konge. Varianten Olaf hadde tidligere vært den mest populære varianten av de to, men ble etter 1905 mindre vanlig enn Olav.
Olof var et vanlig navn i Sverige på 1800-tallet og fram til midten av 1900-tallet.
Ólafur har vært et svært vanlig navn på Island siden 1800-tallet.
Olav er i dag et vanlig navn i Norge og i Estland. Formene Olavi og Ólafur er svært vanlige i henholdsvis Finland og Island. Andre utbredte former er Olof i Sverige og Finland, Ólavur på Færøyene, Uolevi i Finland, Olaf i Tyskland og på Færøyene, og Olov i Sverige.
Olav var per 1998 det femte vanligste andrenavnet i dobbeltnavn på menn i Norge. De vanligste kombinasjonene var: Per Olav, Jan Olav og Svein Olav.
Gøy på landet (TV-serie)
Seertall
Premieren ble sett av 202 000. Premieren av sesong to ble sett av 132 000, mens reprisen senere på kvelden hadde så mange som 271 000 seere.
Cordelia (sommerfugl)
Cordelia er en slekt av glansvinger som tilhører underfamilien stjertvinger (Theclinae).
Levevis
Larvene lever på agnbøkslekten (Carpinus).
Utbredelse
Slekten er utbredt i Kina inkludert Taiwan.
Adva Cohen
Adva Cohen (hebraisk: אדוה כהן‎; født 24. mars 1996) er en israelsk friidrettsutøver som konkurrerer i mellomdistanseløp og hinderløp.
I 2021 representerte hun Israel på øvelsen 3000 meter hinder under Sommer-OL 2020 arrangert i Tokyo der hun løp forsøksheat, men kvalifiserte seg ikke til finalen.
Ceratophyllus
Ceratophyllus er en slekt som hører til ordenen lopper (Siphonaptera). Som andre lopper er de parasitter som lever i bolene eller reirene til varmblodige dyr. Lopper regnes til de vingede insektene til tross for at alle artene er helt vingeløse.
Utseende
Familien Ceratophyllidae som slekten tilhører, er gjerne brunrøde eller mørkbrune lopper med avlang kroppsform, flattrykt fra sidene. De er gjerne middelsstore lopper.
Liv og utvikling
Familien Ceratophyllidae suger blod fra gnagere og fugler. Man antar at familien opprinnelig gikk på gnagere (ekorn og beslektede grupper), men hoppet over på fugler på et senere tidspunkt. Som vanlig hos lopper lever larvene av avfall, hudrester og de voksne loppenes avføring, mens de voksne insektene er blodsugere.
Betydning for mennesker
Ingen av disse artene har mennesket som normal vert, men fugleloppa (Ceratophyllus gallinae) er den arten som vanligvis biter mennesker i Norge. Denne arten lever i ulike slags fuglereir, og kan komme inn i hus om det er fuglereir i tak eller vegger. Denne arten får man lett på seg om man rensker fuglekasser for gamle reir – et kjøttmeisreir kan inneholde flere tusen fuglelopper. Fugleloppa kan ikke overleve lenge på menneskeblod.
Utbredelse
Slekten forekommer i først og fremst i Europa og Nord-Amerika.
Tarchies
Han viste seg når markene skulle pløyes og lærte etruskerne om spådommer og å lese varsler. Han er enten sønn eller sønnesønn av Tinia (tilsvarende romerske Jupiter og greske Zevs), eller han ble født direkte fra en nypløyd åker. Han er avbildet med to slanger som føtter, og noen kilder hevder at han var en daimon.
Til Kari
«Til Kari» er en norsk country instrumental skrevet av Øystein Sunde og utgitt september 1970 på Sundes på debutalbum 1001 fnatt.
Denne instrumentalen var til ære for Kari Svendsen som var Sundes kollega i det norske bluegrass-bandet Christiania Fusel & Blaagress. En av Sundes store gitarinspirasjoner var Chet Atkins, og det høres på selve hovedtema i sangen.
Notene ble publisert i noteboka *Viser uten slips
OFI Kreta
OFI eller Ómilos Filáthlon Heraklíou, gresk: Όμιλος Φιλάθλων Ηρακλείου (stiftet 1925) er en gresk idrettsklubb fra Iraklio, som er administrativt senter på Kreta.
Smodicum
Smodicum er en slekt av biller som tilhører den artsrike underfamilien Cerambycinae i familien trebukker (Cerambycidae).
Utseende
Middelsstore, avlange, blanke, gulbrune til rødbrune trebukker. Kroppsformen er nokså sylindrisk med korte bein og litt flat. Antennene er kortere enn kroppen, pronotum har rundede sider, dekkvingene er parallellsidige.
Utbredelse
Gruppen er utbredt i Mellom- og Sør-Amerika (nordover til det sørvestlige USA).
Vologases VI av Partia
Vologases VI av Partia etterfulgte sin far Vologases V på tronen til det partiske imperiet i 209. Kort tid etter at han kom på tronen gjorde hans bror Artabanes IV opprør mot ham, og ble herre over mesteparten av imperiet. Men Vologases VI opprettholdt makten i Babylonia, hans mynter er datert helt til 228.
I mellomtiden hadde Ardasjir I, grunnleggeren av sassanide-dynastiet beseiret og drept Artabanes i 226 og erobret de østlige provinsene av Partia. I løpet av de neste får årene, ekspanderte Ardashir videre hans nye imperium, og må ha drevet ut eller beseiret Vologases kort tid etter 228.
Jouko Launonen
Jouko «Jokke» Ilmari Launonen (født 3. juni 1939 i Jyväskylä) er en tidligere finsk skøyteløper. Han var aktiv mellom 1961 og 1968. Hans beste plassering i et internasjonalt mesterskap var 2.-plass under VM på skøyter, allround i 1965 i Oslo. Hans beste plassering under OL var 4.-plass på 1500 meter i 1964 i Innsbruck.
The Pit and the Pendulum
The Pit and the Pendulum er en amerikansk stumfilm fra 1913, regissert av Alice Guy-Blaché.
Handling
Historien begynner med en ung og pen jente ved navn Isabelle, som sitter på en høyde. Men der blir hun angrepet av Pedro. Hun blir heldigvis reddet av en snill og modig medisin-student.
Men Pedro insisterer på å ta hevn, og besøker det lokale klosteret hvor Alonzo arbeider for å hjelpe de fattige.
Kriegsmarine
Forløperne for Kriegsmarine var Den tyske keiserlige flåte (1871–1918) og Reichsmarine (1919–1935) i Weimarrepublikken i mellomkrigstiden. Etter andre verdenskrig ble de få gjenværende skipene i Kriegsmarine fordelt mellom seierherrene. Etter at Vest-Tyskland rustet opp igjen og ble medlem av NATO i 1956, ble marinen i landet uformelt referert til som forbundsmarinen. Da DDR (Øst-Tyskland) opprettet sin egen militære styrke samme år, Nationale Volksarmee, fikk den sjømilitære delen navnet Volksmarine. Etter Tysklands gjenforening i 1990 fikk marinen navnet Deutsche Marine.
Skipene til Kriegsmarine ble utplassert til farvannet rundt Spania under den spanske borgerkrigen (1936–1939) under dekke av å håndheve ikke-intervensjon, men støttet i realiteten nasjonalistene mot de spanske republikanerne.
I januar 1939 ble Plan Z, et massivt skipsbyggingsprogram, beordret, som krevde jevnbyrdighet overflateflåten til den britiske marinen innen 1944. Da andre verdenskrig brøt ut i september 1939, ble Plan Z skrinlagt til fordel for et krasjbyggeprogram for ubåter i stedet for store krigsskip, og land- og luftstyrker ble prioritert av strategiske ressurser. Den øverstkommanderende for Kriegsmarine (som for alle grener av væpnede styrker i perioden med absolutt nazimakt) var Adolf Hitler, som utøvde sin autoritet gjennom Oberkommando der Marine («Marinens Overkommando»).
Blant Kriegsmarines mest betydningsfulle skip var dens ubåter, hvorav de fleste ble konstruert etter at Plan Z ble forlatt i begynnelsen av andre verdenskrig. En taktikk kalt «ulveflokk» var en raskt sammensatte grupper av ubåter som angrep britiske konvoier under første halvdel av slaget om Atlanterhavet, men denne taktikken ble stort sett forlatt i mai 1943 da U-båt tap økte. Sammen med ubåtene ble panserskip (inkludert hjelpekryssere) på overflaten brukt for å forstyrre alliert skipsfart i de første årene av krigen, de mest kjente av disse var de tunge krysserne «Admiral Graf Spee» og «Admiral Scheer» og slagskipet «Bismarck». Adopsjonen av konvoi-eskorte, spesielt i Atlanterhavet, reduserte imidlertid effektiviteten angrepskipene mot konvoiene.
Etter slutten av andre verdenskrig i 1945 ble Kriegsmarines gjenværende skip delt opp mellom de allierte maktene og ble brukt til forskjellige formål inkludert minesveiping. Noen ble lastet med overflødige kjemiske våpen og senket.
Opprinnelse etter første verdenskrig
I henhold til vilkårene i Versaillestraktaten fra 1919 fikk Tyskland bare tillatelse til en minimal marine på 15,000 personell, seks kapitalskip (hovedskip) på ikke mer enn 10,000 tonn, seks kryssere, tolv destroyere, tolv torpedobåter, og ingen ubåter eller hangarskip. Militære fly ble også forbudt, så Tyskland kunne ikke ha noen marinefly. Under traktaten kunne Tyskland bare bygge nye skip for å erstatte gamle. Alle tillatte skip og personell ble overtatt fra Kaiserliche Marine, omdøpt til Reichsmarine.
Fra første stund arbeidet Tyskland for å omgå de militære restriksjonene i Versaillestraktaten. Tyskerne fortsatte å utvikle ubåter gjennom et ubåtdesignkontor i Nederland (NV Ingenieurskantoor voor Scheepsbouw) og et torpedoforskningsprogram i Sverige hvor G7e-torpedoen ble utviklet.
Allerede før nazistenes maktovertakelse den 30. januar 1933 vedtok den tyske regjeringen 15. november 1932 å sette i gang et forbudt program for flåteopprustning som omfattet ubåter, fly og et hangarskip. Kriegsmarine ble dannet 1. juni 1935 under ledelse av storadmiral Erich Raeder og markerte starten på et stort byggeprogram av tyske skip.
Lanseringen av det første lommeslagskipet, «Deutschland» i 1931 (som erstatning for det gamle pre-dreadnought slagskipet «Preussen») var et skritt i opprettelsen av en moderne tysk flåte. Byggingen av «Deutschland» forårsaket bestyrtelse hos franskmennene og britene da de hadde forventet at begrensningene i Versaillestraktaten ville begrense erstatningen av gamle slagskipene med nye kystforsvarsskip, egnet kun for defensiv krigføring. Ved å bruke innovative konstruksjonsteknikker hadde tyskerne bygget et tungt skip egnet for offensiv krigføring på åpent hav mens de fortsatt holdt seg til bokstavelig til traktaten.
I 1934 ble kjølen strukket på slagskipet «Gneisenau», i 1935 på «Scharnhorst» og i 1936 «Tirpitz» og «Bismarck».
Nazistisk kontroll
Da nazistene kom til makten i 1933, begynte Adolf Hitler snart på frekt vis å ignorere mange av traktatens restriksjoner og framskyndet den tyske marinens opprustning. Den tysk-britiske flåteavtale av 18. juni 1935 tillot Tyskland å bygge en flåte tilsvarende 35 % av den britiske overflateskiptonnasjen og 45 % av britisk ubåttonnasje; slagskip skulle begrenses til ikke mer enn 35,000 tonn. Samme år ble Reichsmarine omdøpt til Kriegsmarine. I april 1939, da spenningene eskalerte mellom Storbritannia og Tyskland over Polen, opphevet Hitler ensidig begrensningene i den tysk-britiske flåteavtale.
Oppbyggingen av den tyske flåten i perioden 1935–1939 ble bremset av problemer med å samle nok arbeidskraft og materiell til skipsbygging. Dette var på grunn av den samtidige og raske oppbyggingen av den tyske hæren og luftvåpenet som krevde betydelig innsats og ressurser. Noen prosjekter, som D-klasse-kryssere og P-klasse-kryssere, måtte kanselleres.
Den spanske borgerkrigen
Kriegsmarine var første gang i kamp under den spanske borgerkrigen (1936–1939). Etter utbruddet av fiendtlighetene i juli 1936 ble flere store krigsskip fra den tyske flåten sendt til regionen. De tunge krysserne «Deutschland» og «Admiral Scheer», og den lette krysseren «Köln» var de første som ble sendt i juli 1936. Disse store krigsskipene ble ledsaget av en flotilje av torpedobåter. Den tyske tilstedeværelsen ble brukt til å støtte Francos nasjonalister i det skjulte, selv om Tysklands umiddelbare involvering var humanitære hjelpeoperasjoner og evakuering av 9 300 flyktninger, inkludert 4 550 tyske statsborgere. Etter meglingen av den internasjonale ikke-intervensjonspatruljen for å håndheve en internasjonal våpenembargo, ble Kriegsmarine tildelt patruljeområdet mellom Cabo de Gata (Almeria) og Cabo de Oropesa. Tallrike fartøyer tjenestgjorde som en del av disse pliktene, inkludert «Admiral Graf Spee». Den 29. mai 1937 ble «Deutschland» angrepet utenfor Ibiza av to bombefly fra det republikanske luftvåpenet. Totale ofre fra det republikanske angrepet var 31 døde og 110 sårede, 71 alvorlig, for det meste brannskadde. Som gjengjeld beskjøt «Admiral Scheer» Almeria 31. mai og drepte 19–20 sivile, såret 50 og ødela 35 bygninger. Etter ytterligere angrep fra republikanske ubåter mot «Leipzig» utenfor havnen i Oran i Algerie mellom 15. og 18. juni 1937 trakk Tyskland seg fra ikke-intervensjonspatruljen.
Ubåter deltok også i skjult aksjon mot republikansk skipsfart som en del av Operasjon Ursula (oppkalt etter en datter av Karl Dönitz). Minst åtte ubåter engasjerte et lite antall mål i området under hele konflikten. (Til sammenligning opererte den italienske Regia Marina med 58 ubåter i området som en del av Sottomarini Legionari.)
Plan Z
Kriegsmarine anså sin fremste hovedoppgaver å kontrollere Østersjøen og vinne en hærkrig mot Frankrike, ettersom Frankrike ble sett på som den mest sannsynlige fienden i tilfelle krig. Men i 1938 ønsket Hitler å ha muligheten til å vinne en krig mot Storbritannia til sjøs i de kommende årene. Derfor bestilte han planer for en slik flåte fra Kriegsmarine. Fra de tre foreslåtte planene (X, Y og Z) godkjente han Plan Z i januar 1939. Denne planen for det nye tyskeprogrammet for byggingen av en flåte så for seg å bygge omtrent 800 skip i perioden 1939–1947. Hitler krevde at programmet skulle være fullført innen 1945. Hovedstyrken til Plan Z var seks H-klasse slagskip. I versjonen av Plan Z utarbeidet i august 1939 var den tyske flåten planlagt å bestå av følgende skip innen 1945:
Personalstyrken var planlagt å stige til over 200,000.
Det planlagte flåteprogrammet var ikke veldig langt fremme da andre verdenskrig begynte. I 1939 ble to M-klasse kryssere og to H-klasse slagskip lagt ned og deler til ytterligere to H-klasse slagskip og tre O-klasse slagkryssere var i produksjon. Styrken til den tyske flåten ved begynnelsen av krigen var ikke engang 20 % av Plan Z. Den 1. september 1939 hadde marinen fortsatt en samlet personellstyrke på bare 78,000, og den var slett ikke klar for en stor rolle i krigen. På grunn av den lange tiden det ville ta å gjøre Plan Z-flåten klar for aksjon og mangel på arbeidere og materiell i krigstid, ble Plan Z i hovedsak skrinlagt i september 1939 og ressursene som ble bevilget til realiseringen ble i stor grad omdirigert til byggingen av ubåter, som ville være klare for krig mot Storbritannia langt raskere.
Andre verdenskrig
Kriegsmarine deltok i slaget ved Westerplatte og slaget ved Danzigbukta under invasjonen av Polen. I 1939 var store hendelser for Kriegsmarine med senkingen av det britiske hangarskipet HMS «Courageous» og det britiske slagskipet HMS «Royal Oak» og tapet av «Admiral Graf Spee» i slaget ved Río de la Plata. Ubåtangrep på Storbritannias vitale maritime forsyningsruter (slaget om Atlanterhavet) begynte umiddelbart ved krigsutbruddet, selv om de ble hemmet av mangelen på godt plasserte havner å operere fra. Gjennom hele krigen var Kriegsmarine ansvarlig for kystartilleri som beskyttet store havner og viktige kystområder. Den opererte også luftvernbatterier som beskyttet store havner.
I april 1940 var den tyske marinen sterkt involvert i invasjonen av Norge, hvor den led betydelige tap, som inkluderte den tunge krysseren «Blücher» senket av artilleri og torpedoer fra norske landbatterier ved Oscarsborg festning i Oslofjorden. Ti destroyere gikk tapt i slagene ved Narvik (halvparten av tysk destroyerstyrke på den tiden), og to lette kryssere, «Königsberg» som ble bombet og senket av et fly fra Royal Navy i Bergen, og «Karlsruhe» som ble senket utenfor kysten av Kristiansand av en britisk ubåt. Kriegsmarine senket til gjengjeld noen britiske krigsskip under denne kampanjen, inkludert hangarskipet HMS «Glorious».
Tapene i den norske kampanjen etterlot bare en håndfull uskadde tunge skip tilgjengelig for den planlagte, men aldri utførte, invasjonen av Storbritannia (Operasjon Sjøløve) sommeren 1940. Det var alvorlig tvil om at invasjonens sjøruter kunne ha blitt beskyttet mot innblanding fra den britiske flåten. Frankrikes fall og erobringen av Norge ga tyske ubåter kraftig forbedret tilgang til britiske skipsruter i Atlanterhavet. Til å begynne med manglet britiske konvoier eskorte som var tilstrekkelig enten i antall eller utstyr, og som et resultat hadde ubåtene stor suksess for få tap (denne perioden ble kalt den første lykkelige tiden, Die Glückliche Zeit, av tyskerne).
Italia gikk inn i krigen i juni 1940, og slaget om Middelhavet begynte: fra september 1941 til mai 1944 ble rundt 62 tyske ubåter overført dit, og snek seg forbi den britiske marinebasen på Gibraltar. Ubåtene i Middelhavet senket 24 store allierte krigsskip (inkludert 12 destroyere, 4 kryssere, 2 hangarskip og 1 slagskip) og 94 handelsskip (449 206 tonn frakt). Ingen av middelhavsubåtene kom tilbake til sine hjemmebaser, ettersom de alle enten ble senket i kamp eller senket av mannskapet på slutten av krigen.
I 1941 senket «Bismarck», et av de fire moderne tyske slagskipene, HMS «Hood» mens det brøt ut i Atlanterhavet for å angripe handelsskip. «Bismarck» ble på sin side jaget ned av langt mer overlegne britiske styrker etter å ha blitt forkrøplet av en luftutsendt torpedo. Skipet ble deretter senket etter å ha blitt gjort til et brennende vrak av to britiske slagskip.
I november 1941 under kampen om Middelhavet senket den tyske ubåten «U 331» det britiske slagskipet HMS «Barham», som hadde en magasineksplosjon og sank på få minutter, med tap av 862, eller 2/3 av mannskapet hennes.
I løpet av 1941 ble Kriegsmarine og den amerikanske marinen de facto krigførende, selv om krig ikke formelt ble erklært, noe som førte til senkingen av USS «Reuben James». Dette hendelsesforløpet var et resultat av den amerikanske beslutningen om å støtte Storbritannia med Låne- og leie-programmet og den påfølgende beslutningen om å eskortere låne- og leie-konvoier med amerikanske krigsskip gjennom den vestlige delen av Atlanterhavet.
Det japanske angrepet på Pearl Harbor og den påfølgende tyske krigserklæringen mot USA i desember 1941 førte til en ny fase av kampen om Atlanterhavet. I Operation Paukenschlag (engelsk: «Operation Drumbeat») og påfølgende operasjoner frem til august 1942 ble et stort antall allierte handelsskip senket av ubåter utenfor den amerikanske kysten da amerikanerne ikke hadde forberedt seg på ubåtkrigføring, til tross for klare advarsler (dette var den såkalte «andre lykkelige tiden» for den tyske marinen). Situasjonen ble så alvorlig at militære ledere fryktet for hele den allierte strategien. De enorme amerikanske evnen til skipsbygging og flåtestyrkene ble imidlertid nå brakt inn i krigen og mer enn oppveide alle tap påført av de tyske ubåtfarerne. I 1942 fortsatte ubåtkrigføringen på alle fronter, og da tyske styrker i Sovjetunionen nådde Svartehavet, ble noen få ubåter til slutt overført dit.
I februar 1942 ble de tre store krigsskipene stasjonert på Atlanterhavskysten ved Brest evakuert tilbake til tyske havner for utplassering til Norge. Skipene var gjentatte ganger blitt skadet av luftangrep fra RAF, forsyningsskipene for å støtte atlantiske tokt, var blitt ødelagt av Royal Navy, og Hitler følte nå at Norge var «skjebnesonen» for disse skipene. De to slagskipene «Scharnhorst» og «Gneisenau» og den tunge krysseren «Prinz Eugen» passerte gjennom Den engelske kanal (Operasjon Cerberus) på vei til Norge til tross for britiske forsøk på å stoppe dem. Ikke siden den spanske armada i 1588 hadde noen krigsskip i krigstid gjort dette. Det var en taktisk seier for Kriegsmarine og et slag for britisk moral, men tilbaketrekningen fjernet muligheten for å angripe allierte konvoier i Atlanterhavet med tunge overflateskip.
Med det tyske angrepet på Sovjetunionen i juni 1941 begynte Storbritannia å sende arktiske konvoier med militære forskyninger rundt i Norge for å støtte deres nye allierte. I 1942 begynte tyske styrker å angripe disse konvoiene, for det meste med bombefly og ubåter. De store skipene til Kriegsmarine i Norge var sjelden involvert i disse angrepene, på grunn av underlegenhet til tysk radarteknologi, og fordi Hitler og ledelsen av Kriegsmarine fryktet tap av disse kostbare skipene. Det mest effektive av disse angrepene var nesten ødeleggelsen av Konvoi PQ-17 i juli 1942. Senere i krigen ble tyske angrep på disse konvoiene for det meste redusert til ubåtaktiviteter og mengden av de allierte frakteskipene nådde sitt mål i sovjetiske havner.
Etter desember 1943 da «Scharnhorst» hadde blitt senket i et angrep på en arktisk konvoi i slaget ved Nordkapp av HMS «Duke of York», ble de fleste tyske overflateskip i baser ved Atlanterhavet blokkert i, eller nær, havnene deres som Fleet in being, i frykt for å tape dem i kamp og for å binde opp britiske flåtestyrker. Det største av disse skipene, slagskipet «Tirpitz», var stasjonert i Norge som en trussel mot alliert skipsfart og også som forsvar mot en potensiell alliert invasjon. Da skipet ble senket, etter flere forsøk, av britiske bombefly i november 1944 (Operasjon Catechism), kunne flere britiske hovedskip flyttes til Det fjerne østen.
Fra slutten av 1944 til slutten av krigen var den overlevende overflateflåten til Kriegsmarine (tunge kryssere: «Admiral Scheer», «Lützow», «Admiral Hipper», «Prinz Eugen», lette kryssere: «Nürnberg», «Köln», «Emden») sterkt engasjert i å gi artilleristøtte til tilbaketrekkende tyske landstyrker langs kysten av Østersjøen og ved å frakte sivile flyktninger til de vestlige Østersjøens deler av Tyskland (Mecklenburg, Schleswig-Holstein) i store redningsaksjoner. Store deler av befolkningen i østlige Tyskland flyktet fra den nærmer seg den røde armé av frykt for sovjetisk gjengjeldelse og hevn (det fant sted massevoldtekter, drap og plyndring av sovjetiske tropper). Kriegsmarine evakuerte to millioner sivile og tropper i evakueringen av Øst-Preussen og Danzig (dagens Gdańsk) fra januar til mai 1945. Det var under denne aktiviteten at den katastrofale senkingen av flere store tyske passasjerskip skjedde: «Wilhelm Gustloff» og «Goya» ble senket av sovjetiske ubåter, mens «Cap Arcona» ble senket av britiske bombefly, og hver forlis krevde tusenvis av sivile liv. Kriegsmarine ga også viktig bistand i evakueringen av de flyktende tyske sivile av Pommern og Stettin (dagens Szczecin) i mars og april 1945.
Et desperat tiltak av Kriegsmarine for å bekjempe den overlegne styrkene til de vestlige allierte fra 1944 var dannelsen av Kleinkampfverbände («Små kampenheter»), forkortet K-Verband. Dette var spesielle flåteenheter med froskemenn, bemannede torpedoer, motorbåter lastet med eksplosiver og så videre. Den mer effektive av disse våpnene og enhetene var utviklingen og utplasseringen av dverg-ubåter som Molch og Seehund. I siste fase av krigen organiserte Kriegsmarine også en rekke divisjoner av infanteri fra sitt personell.
Mellom 1943 og 1945 opererte en gruppe ubåter kjent som Monsun-båtene (Monsun Gruppe) i Det indiske hav fra japanske baser i det okkuperte Nederlandsk India og Britisk Malaya. Allierte konvoier hadde ennå ikke blitt organisert i disse farvannene, så i utgangspunktet ble mange skip senket. Imidlertid ble denne situasjonen snart løst. I løpet av de senere krigsårene ble Monsun-båtene også brukt som et virkemiddel til å utveksle viktige krigsforsyninger med Japan.
Fountain County
Fountain County er et fylke i den amerikanske delstaten Indiana.
Fylkesvei 915 (andre betydninger)
I Norge finnes fylkesvei 915 i de følgende fylkene:
Floyd County (Indiana)
Floyd County er et fylke i den amerikanske delstaten Indiana. Per 2012 var befolkningen på 75 283 mennesker. Fylkesetet er New Albany. Floyd er det fylket med det nest minste landarealet i hele delstaten. Det ble opprettet i 1819 av nabofylkene Clark og Harrison.
Luís Figo
Luís Filipe Madeira Caeiro Figo (født 4. november 1972) er en tidligere portugisisk fotballspiller.
Figo spilte senest i den italienske Serie-A-klubben Inter, der han hadde en offensiv rolle på høyrekanten. Figo fikk sitt gjennombrudd i FC Barcelona, og mange husker ham for hans fantastiske mål mot i EM 2000, da han var en sterkt medvirkende årsak til at  nådde semifinalen.
Figo foretok et meget omdiskutert klubbskifte i 2000 da han gikk fra FC Barcelona til erkerivalen Real Madrid. Dette byttet glemmer ikke Barcelona-tilhengerne. Under EM 2004 stormet en supporter inn på banen og kastet et Barcelona-flagg i ansiktet på ham (se Jimmy Jump). Figo ble i 2001 kåret til verdens beste fotballspiller av FIFA, og i 2000 ble han tildelt Gullballen.
I 2005 gikk Figo til Inter, som vant Serie A de to følgende sesongene.
Figo debuterte for mot  12. oktober 1991.
Ragnhild Queseth Haarstad
Gerda Ragnhild Queseth Haarstad (født 4. april 1939 i Grue i Hedmark, død 6. juni 2017 i Oslo) var en norsk Senterparti-politiker. Hun var stortingsrepresentant for Hedmark i fire perioder 1981–1997 og kommunalminister i Sentrumsregjeringen 1997–1999.
Hun var vararepresentant til Stortinget i periodene 1973–1977 og 1977–1981. Før hun ble innvalgt på Stortinget var hun medlem av Grue kommunestyre 1972–1975, medlem av Hedmark fylkesting og fylkesutvalg 1976–1982, formann i fylkeslandbruksstyret 1975–1977 og formann i fylkesskolestyret 1977–1979.
Hun var leder i Senterpartiets kvinnebevegelse, Senterkvinnene, i årene 1988–1994. Hun satt da også i Senterpartiets sentralstyre. Sammen med Berit Ås var hun sentral i etableringen av det første Kvinneuniversitetet i 1983.
Etter realskole og handelsskole gikk hun Musikkonservatoriet i Oslo. Hun var kontorassistent i Oslo før hun gikk husmorskole og landbruksskole. Hun giftet seg i 1961 med Harald Haarstad, bonde på Hårstad på Kirkenær, sønn av bonden og skytterkongen Thorbjørn Haarstad.
Per Solnørdal
Per Solnørdal (født 17. mars 1919, død 8. oktober 1982 i Asker ) var en norsk motstandsmann som gjorde tjeneste i Kompani Linge. Han er kjent for sin innsats under andre verdenskrig, da han ble dekorert med Krigskorset, Norges høyeste utmerkelse.
Andre verdenskrig
Solnørdal ble i 1939 sersjant. Han hadde også utdannelse som radiotelegrafist. Under Tysklands angrep på Norge i april 1940 deltok Sølnørdal i kampen mot inntrengerne. I desember 1941 kom han seg til Storbritannia via Sverige. I Storbritannia gikk han inn i de norske styrkene og ble med i Norwegian Independent Company No. 1, senere kjent som Kompani Linge.
Solnørdal ble i september 1942 sendt i oppdrag til Norge via Sverige for å opprette radioforbindelse til Milorgs sentralledelse, som på det tidspunkt hadde vanskeligheter med etablere stabil radioforbindelse til London. Operasjonen hadde kodenavn «Plover». I januar 1943 ble Solnørdal arrestert av tyskerne. For å unngå å røpe det han visste tok Solnørdal gift, men livet hans ble reddet. Han satt i fangenskap resten av krigen, deler av tiden i fengselet i Møllergata 19 i Oslo og andre deler av tiden i Grini fangeleir.
I statsråd 7. mars 1947 ble Solnørdal tildelt Krigskorset med sverd for sin innsats. Innstillingen konkluderte med tildeling av Krigskorset «For den innsats han gjorde som radiotelegrafist under meget vanskelige arbeidsforhold og for det mot og den høyeste grad av plikttroskap han viste ved å forsøke å ta sitt eget liv, fortjener han den høyeste utmerkelse.»
Etter krigen
Solnørdal fortsatte etter krigen i Forsvaret og tjenestegjorde i Luftvernartilleriet som sjef for Luftvernartilleribataljon sone Rygge. Da han ble pensjonert hadde han grad av oberstløytnant.
Magnar Sortåsløkken
Magnar Sortåsløkken (født 1947) er en norsk SV-politiker og organisasjonsrådgiver. Han var stortingsrepresentant for Hedmark i tre valgperioder fra 1985 til 1997.
Sortåsløkken arbeidet ved Moelven Brug fra 1964 til han ble valgt inn på Stortinget. Etter den politiske karrieren har Sortåsløkken arbeidet som fagsjef og senere spesialrådgiver i Landsforeningen for hjerte- og lungesyke. Han var styreleder i Stiftelsen Rettferd for taperne 2003–2005.
Hormersdorf
Hormersdorf er en tidligere kommune sørvest for Chemnitz i DDR og Fristaten Sachsen. Kommunen tilhørte tilhørte Kreis Stollberg (1952–1990), Landkreis Stollberg (1994–1997) og deretter Erzgebirgskreis (1997–2013) i Direktionsbezirk Chemnitz i den sørlige delen av Fristaten Sachsen.
Sammen med byene Zwönitz og Elterlein ble den 21. mars 2008 en del av forvaltningsfellesskapet Zwönitz-Hormersdorf med sete i Zwönitz. Kommunen ble innlemmet i Zwönitz den 1. januar 2013.
Hormersdorf hadde 1 565 innbyggere den 31. desember 2010.
Stjørdal Basketballklubb
Stjørdal Basketballklubb (SBBK) er en basketballklubb i Stjørdal. Den ble opprinnelig grunnlagt av en kameratgjeng, blant annet mangeårig spiller Terje Bakken, på slutten av 80-tallet (sannsynligvis i 1988). En periode samarbeidet klubben tett med Singsaker basketballklubb i Trondheim. De første sesongene spilte dermed flere av klubbens medlemmer seriekamper for Singsakers lag.
Siden 1991 har klubben vært medlem av Norges Idrettsforbund, og fra sesongen 1991-1992 har klubben hatt lag i seriespill. Klubben var inntil nylig Trøndelags eneste basketballklubb etter at både Levanger Basketballklubb og Levangerstudentenes idrettslag la ned sine basketlag for noen år siden. Den er nå én av tre klubber etter at nyskapningene Innherred Basketballklubb og Steinkjer Basketballklubb nylig kom til.
Klubben jobber især med utvikling av unge spillere og har de siste sesongene hatt en rekke spillere med på regionlag både på gutte- og jentesiden. En rekke spillere fra klubben har spilt for flere ulike 1.-divisjonsklubber, Andreas Geving for Gimle og NTNUI, Audun Rimehaug for NTNUI, Håvard Geving for Trondheim Tornadoes. Sistnevnte har også tidligere vært tatt ut på landslagssamlinger for aldersbestemt landslag. Sesongen 2013-2014 ble Sofie Kjeldsand fra klubben innkalt til landslagssamling for U16-landslaget. Petter Valstad er sommeren 2014 invitert til forbundets talentcamp, som en av 23 spillere i førsteuttaket. Dette er en del av landslagsaktiviteten for de yngre spillerne.
Sverigemesterskapet i rullestolcurling 2008
Sverigemesterskapet i rullestolcurling 2008 ble arrangert i november 2008 av Svenska Curlingförbundet.
Franklin County (Indiana)
Franklin County er et fylke i den amerikanske delstaten Indiana.
Sund & Bælt Holding
Sund & Bælt Holding ⅍ er et dansk statlig holdingselskap som ivaretar den overordnede styring av datterselskapene A/S Storebælt, A/S Øresund, Sund & Bælt Partner ⅍, BroBizz ⅍, ⅍ Femern Landanlæg og Femern ⅍. Selskapet beskjeftiger 127 ansatte, hvorav størstedelen er beskjeftiget i ⅍ Storebælt. Sund & Bælt er også med i fellesforetaket (joint venture) EasyGo.
Sund & Bælt ivaretar en lang rekke oppgaver med hensyn til transporten over Storebælt, Øresund og i fremtiden også Fehmarnbelt. Sund & Bælt Partner arbeider dog med rådgivningsarbeide, primært i utlandet, i forbindelse med større byggeprosjekter. Ekspertisen i selskapet bygger på erfaringene fra anlegget av Storebæltsbroen og Øresundsbroen.
Drangedal stasjon
Drangedal stasjon på Sørlandsbanen ligger i Prestestranda, som er kommunesenter i Drangedal kommune i Telemark. Stasjonen ligger 204,96 km fra Oslo og 75,7 moh.
Stasjonen ble ubemannet i 1999. Alle fjerntog inkludert nattog stopper i Drangedal.
Sørestisk
Sørestisk (lõunaeesti kiil; også ofte kalt võro(-seto)-språk, etter en by sør i Estland) er et lite østersjøfinsk språk som blir brukt i de sørøstlige delene av Estland. Tradisjonelt er sør-estisk blitt ansett for å være en dialekt av estisk, men grammatikken skiller seg på flere områder sterkt fra standard estisk. I likhet med finsk har f.eks. sør-estisk vokalharmoni, noe standard estisk ikke har. Andre grammatiske trekk minner mer om livisk. Brukere av språket har lenge blitt utsatt for et sterkt normeringspress. En sørestisk folkebevegelse arbeider derfor for at språket skal få status som minoritetsspråk.
Meie Essa (Fader vår)
''Meie Essa taiwan: pühhändetus sago sinno nimmi. Sinno rikk tulgo. Sinno tahtmine sündko kui taiwan, nida ka ma pääl. Meie päiwaliko leiba anna meile täämba. Nink anna meile andis meie süda, nida kui ka meie andis anname ommile süüdleisile. Nink ärra sada meid mitte kiusatuse sisse; enge pästa meid ärra kurjast: Sest sinno perralt om rikk, nink wäggi, nink awwustus iggawestsel ajal. Amen.''
Gudvangen (andre betydninger)
Gudvangen  har flere betydninger:
The Port of Doom
The Port of Doom er en amerikansk stumfilm fra 1913. regissert av J. Searle Dawley.
Handling
Detektiv Kate Kirby oppdager at en skipskaptein har blitt sendt ut på en reise hvor han er dødsdømt, av kapteinens konkurrent på grunn av hans kjærlighet til rederi-eierens datter.
Knud Erik Kirkegaard
Knud Erik Kirkegaard (født 17. mai 1942 i Sevel i Vestjylland) er en tidligere, dansk politiker (KF). Han var Danmarks arbeidsminister 1989–1993 samt medlem av Folketinget 1984–1994 og 1997–2005.
I 1970-årene var Kirkegaard formann i de konservative velgerforeningene i Aulum-Haderup, Holstebro og Ringkjøbing amt. Kirkegaard var valgt til Folketinget fra Ringkjøbing amtskrets 1984–1994 og 1997–2005, etter å ha blitt nominert fra Holstebro krets. Han var arbeidsminister i Poul Schlüters regjeringer 1989–1993, formann i Folketingets kommunalutvalg 1998–2001 og formann i den konservative folketingsgruppen 2001–2005. Han søkte ikke gjenvalg til Folketinget i 2005. Han var medlem av kommunestyret i Aulum-Haderup 1978–2001 og i Herning 2010–2013.
Fulton County (Indiana)
Fulton County er et fylke i den amerikanske delstaten Indiana.
Henry Fox-Strangways, 3. jarl av Ilchester
Henry Stephen Fox-Strangways, 3. jarl av Ilchester, (født 21. februar 1787, død 8. januar 1858) var en britisk politiker (whig).
Begge hans sønner døde før ham, og han ble etterfulgt som jarl av Ilchester av sin halvbror William Thomas Horner Fox-Strangways.
Fylkesvei 916 (andre betydninger)
I Norge finnes fylkesvei 916 i de følgende fylkene:
Humle (plante)
Humle er en flerårig, urteaktig staude som tilhører hampfamilien. Humle kan bli 6-7 meter høy, og visner ned til rota hver vinter. Planten vokser i likhet med mange andre klatreplanter svært fort. Når veksten er på det kraftigste, kan den vokse opp mot 20 cm i døgnet.
Hunnkonglen av humleplanten bærer blomstene og de uutviklede fruktene. Humle har vært kjent i Danmark i hvert fall siden år 1000, og har vært dyrket i Norge i over tusen år. Frostatingsloven fra 940 fastsatte bøter for dem som stjal epler og humle fra annen manns eiendom.
VM i Ironman 70.3 2010
VM i Ironman 70.3 2010 (verdensmesterskapet i Ironman 70.3) ble arrangert i Clearwater i Florida i USA i 2010.
Humle (plante)
Humleplanten er hardfør og vokser vilt over store deler av Norge. Hunnkonglene er grønngule, hannblomstene har fem små kronblad og henger i løse klaser.
VM i Ironman 70.3 2010
Ironman 70.3 er en halv Ironman, altså 1.9 km svømming, 90 km sykling og 21.1 km løping.
Humle (plante)
Dyrking og formering
Humleplanten må ha støtte og bør stå ved et gjerde, en mur eller en spalier. Plant den solrikt i gjødslet jord som er i god hevd. Så frøene ute sent på våren og tynn plantene med 10-30 cm avstand. Humle kan plantes slik at den vokser rundt en stolpe eller over en gammel trestamme. Den danner en meget pen skjerm. Vann humlen godt i tørt vær og gi den gjødsel om våren. Hunnkongler til tørking samles tidlig om høsten, og planten klippes tilbake sent på høsten. Humle kan rotdeles om våren.
Bruk
Humle er mest kjent fordi den siden middelalderen i Europa er blitt brukt til ølbrygging, hvor den bidrar med bitterhet og aroma til ølet. Stoffer i humlen kan også gjøre ølet mer holdbart. Kombinasjonen av alkohol og humle skaper et sterkt antibakterielt miljø. Øltypen «India pale ale» ble opprinnelig brygget i England og fraktet med båt til India. Øltypen ble derfor utvilket for å tåle å krysse ekvator to ganger før det ankom India i fullt drikkelig tilstand. Dette var før man kunne pasteurisere øl, og i stedet tilsatte man humle i slike mengder at det ferske ølet smakte overveldende bittert. Det ble luftet før avreise for å unngå eksplosjoner under frakt. Den lange sjøreisen fra England, hvor det ble brygget, til India tok ofte over et år, og underveis mildnet smaken til noe som av flere beskrives som «hvitvin». Humle er den dyreste ingrediensen i de fleste øltyper.
Til naturmedisinsk bruk hevdes det at avtrekk av tørkede kongler kan drikkes varmt mot søvnløshet. Alternativt kan humle tas som kosttilskudd, og finnes i sammensatte produkter kombinert med andre naturlige søvnfremkallende urter. Humle kan, ifølge enkelte kommersielle aktører, virke avslappende på nervene, og kan bidra til å bedre søvnkvaliteten ved å forebygge og redusere nervøsitet, rastløshet, urolig søvn og andre søvnforstyrrelser. Personer som lider av depresjon, gravide og kvinner som ammer bør ikke bruke naturmedisinske preparater av humle.
Som krydder kan humle brukes som smakstilsetning i en sommersuppe sammen med andre grønnsaker. Om sommeren kan man koke unge humleskudd møre og servere med smeltet smør og sitron.
Humle kan føre til akutt hypertermi (forhøyet kroppstemperatur) hos tamhunder og tamkatter.
Kortholder
En kortholder er en gjenstand som benyttes til å holde/feste enkeltvise kort av typen ID-kort, nøkkelkort, smartkort, kodekort til kassapparater o.l. eller for å oppbevare flere kort av typen betalingskort, førerkort og andre kort av tilsvarende størrelse.
Kortholder til plastkort
Holdere for ett eller flere kort kan deles inn i fire hovedkategorier: Kortholdere er i de fleste tilfeller laget i plast, eventuelt med deler i metall.
Kortholdere for oppbevaring av flere kort
Kortholdere for flere kort brukes for å oppbevare betalingskort, førerkort, og andre kort av tilsvarende størrelse. Denne typen kortholder er ofte laget av metall, men kan også være laget av andre materialer. Denne typen kortholder kan brukes i stedet for lommebok av personer som bruker betalingskort i stedet for kontanter.
Rubin Langmo
Rubin Langmo også kjent under dekknavnet Ruben Larsen (født 9. mars 1920 i Telemark, død 24. januar 1981 i Oslo) var en norsk motstandsmann som gjorde tjeneste i Kompani Linge under andre verdenskrig. Han ble tildelt Krigskorset med sverd, Norges fremste utmerkelse.
Andre verdenskrig
Etter at Tyskland angrep Norge 9. april 1940 tjenestegjorde Langmo som militærpoliti i Valdres. Etter at kampen mot okkupantene var oppgitt i Sør-Norge forlot han Norge om bord på MK «Nyo» som gikk ut fra Ålesund den 30. mai 1940. MK «Nyo» gikk til Baltasound på Shetland.
I Storbritannia gikk han inn i de norske styrkene for å fortsette kampen mot okkupantene. Han ble etter hvert med i Norwegian Independent Company No. 1, senere kjent som Kompani Linge. Langmo var blant de første nordmenn som ble rekruttert til Special Operations Executive og fikk opplæring i etterretning og sabotasje.
Allerede i juni 1940 var Langmo tilbake i Norge, der han deltok i en sprengningsaksjon mot rørgaten til Bjølvefossen kraftverk i Hardanger. Aksjonen mot kraftanlegget i Ålvik 17. juni 1940 regnes som den første sabotasjeaksjon mot industrianlegg i Norge under okkupasjonen.
I romjulen 1941 deltok han i Måløyraidet, der han tjenestegjorde som kaptein Martin Linges assistent. Langmos innsats ble særlig lagt merke til av det britiske Special Operations Executive, som også utarbeidet innstilling om dekorering. I statsråd 19. juni 1942 ble sersjant Langmo tildelt Krigskorset med sverd «For fremragende tapperhet under raidet på Måløy 27. desember 1941.»
Langmo deltok i august 1942 i Diepperaidet, den allierte landgangsaksjonen ved Dieppe i Nord-Frankrike. Han ble senere på høsten 1942 sendt til østlandsområdet for å støtte oppbygningen av Milorg (Operasjon Bittern). Mot slutten av krigen var Langmo i Nord-Norge, der han fungerte som oversetter og assistent for den allierte overkommandoen.
Etter verdenskrigen
Etter krigen arbeidet Langmo flere år i utlandet, blant annet i Sør-Amerika, Karibia og Frankrike. Han seilte også i utenriksfart. Da han i 1963 vendte tilbake til Norge, ble han fengselsbetjent. Langmo var i mange år ved Oslo kretsfengsel.
Langmos krigsopplevelser fortelles i boken Operasjon Norge, som ble utgitt i 1981. På grunn av samarbeidet med Martin Linge og deltagelsen i Måløyraidet, der Linge falt, omtales Langmo også i forfatteren Espen Haavardsholms bok ''Martin Linge – min morfar. Familieroman med fotografier'' (utgitt 1993).
Utmerkelser
I tillegg til Krigskorset med sverd ble Langmo også tildelt Deltagermedaljen med rosett og Haakon VIIs 70-årsmedalje.
Fylkesvei 918 (andre betydninger)
I Norge finnes fylkesvei 918 i de følgende fylkene:
Latharimoen naturreservat
Latharimoen naturreservat er et naturreservat på Lathari (Samisk: Láhttar) i Alta kommune. Reservatet dekker et område på 0,179 km² mellom utløpet til Altaelva og Transfarelva, ut mot Altafjorden. Formålet med fredningen er å bevare et skogområde med alt naturlig plante- og dyreliv og med alle de naturlige økologiske prosessene. Bærlyngfuruskog av denne typen på sandterrasser er sjelden å finne så lite påvirket av inngrep. I Finnmark er det kun her man finner sammenhengende furuskog helt ned til sjøen.
Samuel Rowlands
Samuel Rowlands (født ca. 1573, død 1630) var en engelsk forfatter.
Navigatør
En navigatør er personen ombord på et skip eller fly som er ansvarlig for navigasjonen. Navigatørens hovedoppgave er å følge med på skips og flys posisjoner til enhver tid. Andre ansvarsområder inkluderer å planlegge turen, gi råd til kapteinen eller flykommandøren om estimert tid til destinasjon når man er i rute, og å unngå farlige situasjoner.
Samuel Rowlands
Biografi
Han skrev pamfletter i prosa og vers som beskrev særegenheter og pussigheter i den lavere middelklasse på hans tid. Han synes ikke å ha hatt noen særlig synlighet i tidens litterære kretser, men hans verker kaster lys over utviklingen av folkelig litteratur og samfunnslivet i London, der han bodde. Han hadde særlig kontakt med folk av middelklasse og lavere klasser. Årene 1600–1615 arbeidet han for bokhandlerne William White og så George Loftus, som publiserte hans pamfletter.
Gibson County (Indiana)
Gibson County er et fylke i den amerikanske delstaten Indiana.
Egon-Schiele-Museum
Egon-Schiele-Museum i Tulln er et museum i Niederösterreich dedisert til østerrikske maleren Egon Schiele som var født i Tulln.
Historie
Planleggingen av Egon Schiele-Museum startet i 1980. Fengselet i Tulln, som ble bygget i 1898, har blitt renovert i den forbindelse. Som et apropos hadde Schiele faktisk vært fengslet i 1912 i Neulengbach. Museet ble åpnet 12. juni 1990 som er markering av 100-årsdagen for Egon Schieles fødsel.
Det er vist mer enn 100 objekter i 12 rom. 90 malerier av Schiele og mange fotografier fra hans og familiens hans liv er utstilt. I første etasje finnes det materiale fra Schieles barndom i Tulln, skoletiden i Klosterneuburg og hans tid som student i Wien. Det finnes blant annet mange tegninger utført av unge kunstnere.
Berømte malerier som er utstilt innbefatter Blick über verschneite Weingärten auf Klosterneuburg som Schiele malte i 1907, og Zerfallende Mühle fra 1916
Mer informasjon om museet idag
Egon Schiele-Museum befinner seg nær elven Donau. Det er utstillinger av samtidskunstnere hvert år.
Justice (avis)
Justice var en ukeavis i Storbritannia som ble utgitt fra 1884 til 1933. I begynnelsen var avisen partiorganet til den sosialdemokratiske føderasjon.
Avisen ble første gang utgitt i januar 1884, samtidig som den demokratiske føderasjon skiftet navn til den sosialdemokratiske føderasjon etter en sammenslåing med Arbeidernes frigjøringsliga. Mange utgaver av avisen utkom sammen med byline «Organet for sosialdemokrati».
Avisen publiserte en rekke arbeider av blant annet Pjotr Kropotkin, Edward Aveling og Alfred Russel Wallace.
I 1911 ble det partiorganet til det britiske sosialistpartiet, og deretter i 1916 avisen til det nasjonale sosialistiske parti. Etterhvert som det sistnevnte partiet stort sett var blitt absorbert av Labour Party, skiftet avisen i 1925 navn til «sosialdemokraten» (Social Democrat) og ble en månedlig publikasjon frem til dens nedleggelse i 1933.
William Henry Vanderbilt
William Henry Vanderbilt (født 8. mai 1821 i New Brunswick i New Jersey i USA, død 8. desember 1885 i New York City) var en amerikansk forretningsmann, og sønn av Cornelius Vanderbilt. Han overtok og videreførte farens jernbaneimperium etter dennes død i 1877.
I 1841 giftet han seg med Maria Louisa Kissam, og sammen fikk de åtte barn. Han pensjonerte seg i 1883, og døde to år senere 64 år gammel.
Karl Otfried Müller
Karl Otfried Müller (født 28. august 1797 i Brieg i Schlesien, død 1. august 1840 i Athen og begravd i Kolonos utenfor byen) var en tysk klassisk filolog som også arbeidet innen antikkens arkeologi og historie.
Bakgrunn
I 1806 flyttet familien til Ohlau der faren fikk en ny stilling. Tidlig i skoletiden la manmerke til Karls store talenter. I 1814 begynte han på det da nettopp grunnlagte Universitetet i Breslau, og beskjeftiget seg med forskjellige sånd- og naturvitenskaper. Han hørte forelesninger av blant annet Henrik Steffens og i klassisk filologi av Ludwig Friedrich Heindorf. Sistnevnte gjorde ham kjent med Barthold Georg Niebuhrs «Römischer Geschichte». Dette førte til at han helt ut ville vie seg filologien.
Han studerte så under noen av samtidens fremste gammelfilologer, Friedrich August Wolf og August Boeckh. I 1816 begynte han ved Universitetet i Berlin, der han fulgte Friedrich Schleiermacher, Karl Wilhelm Ferdinand Solger, Friedrich August Wolf, Philipp Buttmann og August Boeckh.