cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Don’t Bore Us, Get to the Chorus!
Albumet ble ikke utgitt i USA før i 2000, da med en annen sporliste. «You Don't Understand Me», «June Afternoon», «I Don't Want To Get Hurt» og «She Don't Live Here Anymore» var nye låter til dette albumet. «You Don't Understand Me», «June Afternoon» og «She Don't Live Here Anymore» ble utgitt som singler.
«It Must Have Been Love» har tidligere kun vært utgitt på Pretty Woman-lydsporet, og «Almost Unreal» har kun tidligere vært utgitt på Super Mario Bros-lydsporet, men ble utgitt på singel i hhv 1991 og 1993.
Albumet har solgt i overkant av 5 millioner eksemplarer.
Fonon
I fysikken er et fonon en kvantisert, kollektiv eksitasjon, som regel i en krystall eller annet fast medium. Eksitasjonen er relatert til vibrasjoner av nodene i krystallen og beskriver mange viktige egenskaper til faste stoff, slik som termisk- og elektrisk ledningsevne. Eksitasjonene med lange bølgelengder gir opphav til lyd i mediet, derav navnet fonon, som er avledet av «stemme» på gresk.
Kovancılar
Kovancılar er en by med 39 341 innbyggere (2015) i den tyrkiske provinsen Elazığ. Den ligger nord for Palu, nordøst for Elazığ, sør for Mazgirt og sørvest for Karakoçan.
Fylkesvei 436 (andre betydninger)
I Norge finnes fylkesvei 436 i de følgende fylkene:
Fonon
Begrepet fonon er analogt til foton, som er en lyseksitasjon.
Valerie Kleiser
Hun representerte Østerrike under Vinter-OL 2018 i Pyeongchang, hvor hun ble nummer 10 i toer-bob.
EM i roing 1972
EM i roing 1972 (europamesterskapet i roing) ble arrangert i Brandenburg i Øst-Tyskland i 1972.
Oomorphoides
Oomorphoides er en slekt av biller som tilhører familiegruppen bladbiller (Chrysomelidae).
Utseende
Små, mørke, brede, blanke, hvelvede bladbiller.
Utbredelse
Slekten er utbredt i Sørøst-Asia.
Kopru su
Kopru su er en elv i Tyrkia som ligger nær Pamfylia og som renner ut i Middelhavet. Geografer i antikken kalte den Eurymedon.
Ved dens munning beseiret den athenske generalen Kimon i 460-årene f.Kr. (tidspunktet er omstridt) en stor persisk styrke av skip og menn som beveget seg vestover. De to felt- og sjøslagene varte en dag. Kimon erobret eller ødela hele den fønikiske styrken på 200 triremer.
En romersk flåte ledet av Lucius Aemilius Regillus beseiret i 190 f.Kr. Antiokos III sin selevkidiske flåte ledet av Hannibal ved elven.
NM i hopp uten tilløp 1958
NM i hopp uten tilløp 1958 var en del av NM i friidrett 1958.
Mesterskapet ble arrangert i Tønsberg 23. februar. Arrangør var IF Tønsberg-Kameratene.
Fylkesvei 438 (andre betydninger)
I Norge finnes Fylkesvei 438 i de følgende fylkene:
Benzendikarboksylsyre
Benzendikarboksylsyre er en gruppe kjemiske forbindelser som er dikarboksylderivater av benzen. Benzendikarboksylsyre kommer i tre isomerer:
Alle isomerer deler molekylvekten 166,13 g / mol og den kjemiske formelen C8H6O4.
Jules Develle
Jules Paul Develle (født 12. april 1845 i Bar-le-Duc, død 30. oktober 1919 i Paris) var en fransk politiker.
Develle var opprinnelig. En tid var han Jules Grévys sekretær. Develle ble i 1877 medlem av deputertkammeret, og i 1879 understatssekretær i Émile de Marcères regjering og i 1881 i Charles de Freycinets. Han etterfulgte Marie François Sadi Carnot som ordfører for gruppen Union démocratique og var landbruksminister i Freycinets, René Goblets, Émile Loubets og Alexandre Ribots regjeringer (1886-1887 og 1890-1893). Han var også utenriksminister i Charles Dupuys regjering og ble senator i 1910. Develle var også et innflytelserikt medlem av forskjellige senatskomiteer.
Allround-NM på skøyter 1983 for herrer
Allround-NM på skøyter 1983 for herrer ble avholdt 26. og 27. februar 1983 på Nytrømoen idrettsplass i Tynset. Teknisk arrangør var Tynset Idrettsforening.
Norgesmester ble Rolf Falk-Larssen fra Trondhjems SK.
Kong Olav V, norsk skøytesports høye beskytter, var til stede under andre dag av stevnet. Det var første gang at Olav V hadde Tynset som mål for sin reise, da han tidligere bare hadde vært på gjennomreise gjennom kommunen. Tynset Janitsjarorkester spilte under arrangementet. NRKs Karen-Marie Ellefsen kommenterte fra stevnet i deres dekning av norgesmesterskapet.
7. divisjon fotball for menn 2019
7. divisjon fotball for menn 2019 var det åttende nivået i norsk fotball 2019.
Oslo
Oslo 1: (opprykk) Oslo 2: Oslo 3:
Telemark
6. div: (beholdt plassen) 7. div, avd 1: 7. div, avd 2: /
Hordaland
Hordaland 3: Hordaland 4: (opprykk)
Slaget ved San Jacinto
Slaget ved San Jacinto ble utkjempet 21. april 1836 mellom Mexico og Republikken Texas som en del av Texasrevolusjonen. General Sam Houston beseiret med sine styrker på cirka 1 400 soldater, den 800 mann store meksikanske styrken under ledelse av president Antonio López de Santa Anna, ved elven San Jacinto. Slaget pågikk kun i cirka tyve minutter og de meksikanske tapene var 630 døde, 208 sårede og 562 ble tatt til fange. Tapene på Texas sin side var betydelig mindre; ni døde og 26 skadde.
Den mexicanske presidenten, Santa Anna, ble tatt til fange dagen etter og ble holdt som krigsfange. Kort tid etterpå signerte han fredstraktaten som krevde at de meksikanske styrkene skulle forlate regionen og bane vei for den nye uavhengige Republikken Texas.
Bakgrunn
I de første årene av den meksikanske uavhengighetskrigen kom mange anglo-amerikanere som nybyggere til Tejas, som den gang var en del av den meksikanske delstaten Coahuila y Tejas. I 1835 gikk de til opprør mot den meksikanske regjeringen ledet av general Santa Anna, etter at denne hadde satt ut den meksikanske forfatning av 1824 og etablert diktatorisk styre i Mexico. Samtidig som de inntok noen mindre utposter og sloss mot meksikanske militærgarnisoner, dannet texanerne sin egen foreløpige regjering og laget utkast til en texansk uavhengighetserklæring.
Hundrevis av frivillige fra USA strømmet til den unge republikken Texas for å støtte kolonisatorene. Det ble oppstilt to regimenter bestående av disse frivillige for å forsterke texanernes egen regulære hær. Andre frivillige, både tejanos som texianere (anglo-texanere), organiserte også kampgrupper for å forsvare forskjellige steder. Ved San Jacinto var da særlig Kentucky Rifles, et uniformert kompani som ble oppstilt i Cincinnati og det nordlige Kentucky av Sidney Sherman. De var de eneste styrkene i den texanske hæren som bar formelle uniformer. New Orleans Greys var et annet kompani som ble kommandert av regulære texanske offiserer, men var blitt oppstilt i USA der de kjempet i slaget ved Alamo og ble der revet opp.
I 1836 anførte Santa Anna personlig en stridsmakt på flere tusener meksikanske soldater til Texas for å slå ned oppstanden. Først marsjerte han inn i San Antonio de Béjar og beseiret en texansk styrke i slaget ved Alamo, før hans offensive høyre fløy under general José de Urrea knuste en annen texansk enhet i nærheten av Goliad. Santa Anna betraktet fangene som ble tatt som friskarer, og de fleste av dem, 350 texanere, ble henrettet.
General Houston, som kommanderte texanernes hovedstyrke, trakk seg imens langsomt tilbake østover. Presidenten David G. Burnet, som ikke var noen venn av Houston, oppfattet det slik at generalen ikke var villig til å etterkomme de gjentatte oppfordringer til å møte sine forfølgere i kamp. Burnett fryktet at meksikanerne ville rykke frem raskt og uten å møte noen motstand; derfor forlot han og den texanske regjering hovedstaden Washington-on-the-Brazos og krysset fort prærien mot Mexicogolfen, for å gjenetablere regjeringen i Galveston. Umiddelbart etter flyktet tusener av forskrekkede kolonister, både texians og tejanos. Dette ble i ettertid kjent som Runaway Scrape.
Houston marsjerte først i retning av Sabine River, som dannet grensen til De forente stater. Der hadde det samlet seg en forbundshær under general Pendleton Gaines for å beskytte Louisiana i tilfelle Santa Anna skulle prøve på å trenge inn i USA etter at han hadde nedkjempet de opprørske texanerne. Men snart snudde Houston styrkene i sørøstlig retning mot Harrisburg.
Santa Anna forfulgte Houston og planla en felle for ham, ved at han kombinerte tre marsjkolonner som han ville kaste mot Houstons stridskrefter og knuse den. Han holdt så imidlertid til side én kolonne som skulle ta den texanske regjering til fange, og en annen som skulle sikre forsyningslinjene. I mellomtiden anførte han personlig den siste kolonnen mot Houston. Santa Anna kom i kapp med ham den 19. april i nærheten av Lynch's Ferry, og etablerte stilling der elvene San Jacinto River og Buffalo Bayou møttes. Houston selv satte opp leir på den bortre siden av en gresslette, ikke fullt én kilometer unna.
Før slaget
Santa Anna trodde at han hadde tvunget Houston inn i et hjørne, og bestemte seg den 20. april å gi sine egne styrker en hviledag og først angripe den 22. april. Han mottok da også forsterkninger på 500 mann under general Martín Perfecto de Cos, og dermed disponerte Santa Anna om lag 1400 mann. Santa Anna posterte Cos på sin høyre flanke nær elvebredden, og hans eneste gjenværende kanon, en tolvpunder, i sentrum. Han lot anlegge en ca 1,5 meter høy barrikadevoll av forpakningsstykker som beskyttelse for sitt infanteri. Han plasserte kavaleriet på sin venstre flanke, og trakk seg så tilbake for å planlegge neste dags angrep.
Houston fikk fra den texanske krigsminister Thomas Jefferson Rusk samtykke til sin meget dristige plan. Rusk var blitt sendt på troppebesøk av president Burnet for å rådslå med Houston. Rundt klokken 15:30 oppstilte Houston sine menn i kamplinjer for det forestående angrep. De skulle rykke frem i skjul av trær og langsetter en lav ås som løp over det prærieavsnittet mellom de to hærene, slik at meksikanerne ikke skulle kunne oppdage dem for tidlig.
Slaget
En time etter, kl 16:30, etter at speideren Deaf Smith hadde meldt at Vince's Bridges stod i brann, slik at begge hærenes primære retrettvei var avskåret, rykket texanernes hovedkampgeledd fremover. General Houston anførte personlig infanteriet; han hadde 2. frivilligeregiment under oberst Sidney Sherman på sin ytterste venstre, og oberst Edward Burlesons 1. frivilligeregiment som det neste. I midten ble to små artilleriskyts under major George W. Hockley, rullet fremover. Disse var gaver fra borgerne i Cincinnati i Ohio og ble kalt Twin Sisters. De ble støttet av fire infanterikompanier under ledelse av kaptein Henry Wax Karnes. Oberst Henry Millards regiment av regulære texanske soldater utgjorde høyrefløyen. Helt i ytterste høyre rand forberedte 61 texanske kavallerister seg, under den rett før forfremmede oberst Mirabeau B. Lamar, på et ritt i bue og inn i meksikanernes venstre flanke. Lamar var dagen før angrepet fortsatt vanlig soldat, men under en kort fektning mot meksikanerne den 20. april ble han lagt merke til for sitt mot og sin store oppfinnsomhet, og direkte forfremmet til oberst.
Den texanske styrken krysset raskt og stille gjennom det høye gresset til det åpne feltet. Da texanerne var bare et par dusin meter fra den meksikanske leir, istemte de sine kamprop – Remember the Alamo! og Remember Goliad! – og stormet frem. De stanset bare noen meter før de fiendtlige rekkene og åpnet ild.
Hos meksikanerne utløste dette forvirring. Santa Annas hær bestod for det meste av profesjonelle soldater. Deres trening var å gå frem mot fiender på linjer og utveksle skuddsalver. De mexicanske soldatene var blitt helt overrumplet og rakk ikke å områ seg. General Manuel Fernández Castrillón forsøkte fortvilet å yte motstand, men ble snart skutt ned og drept. Hans menn flyktet i panikk og Santa Annas forsvarslinje brøt raskt sammen.
Hundrevis av demoraliserte og forvirrede meksikanske soldater flyktet. Mange av dem havnet i morasset ved elvebredden og satt fast der. Bare noen få meksikanere holdt stand og forsøkte å slå texanerne tilbake. Deres trening hadde imidlertid ikke forberedt dem på nærkamp mot de godt bevæpnede texanere, ofte mann mot mann. General Juan Almonte kommanderte restene av den organiserte mexicanske motstanden, men kapitulerte også etter en ikke så lang tid med sine 400 gjenværende soldater. Resten av Santa Annas en gang så stolte hær brøt sammen i kaos. Etter kamper på bare 18 minutter hadde de texanske styrkene nedkjempet dem, drept 630 mexicanske soldater, såret 208 og tatt 730 til fange.
Under den korte, men heftige kampen ble Houston såret i venstre fotledd. Santa Anna klarte å unnkomme slagfeltet.
Konsekvenser
Ettersom Santa Anna verken kunne finnes blant døde eller fangede, ble det neste morgen sendt ut en letetropp bestående av James A. Sylvester, Washington H. Secrest, Sion R. Bostick og en mr. Cole. Da Santa Anna ble funnet, hadde han lagt av sin flotte uniform, og han utgav seg først for å være en vanlig soldat. Først da han kom inn i en annen fangegruppe, ble det åpenbart: De saluterte ham entusiastisk som El Presidente. Houston skånte hans liv, fordi han ønsket få avsluttet fiendtlighetene, og at han ville ved forhandling få Santa Anna og hans gjenværende styrker til å forlate Texas. Vicente Filisola ledet de meksikanske styrkenes retrett.
Den 14. mai undertegnet Santa Anna Velasco-traktatene, som forpliktet ham til å trekke seg og sine styrker ut av texansk mark, og i gjenytelse for sikkert leide tilbake til Mexico, gå inn for anerkjennelse av den nye republikken Texas.
Den frie tilbakeferden ble imidlertid ikke realisert, og Santa Anna var krigsfange i seks måneder. Under denne tiden ble han avsatt av sin regjering, og alle de avtaler han hadde undertegnet ble erklært for ugyldige. Til slutt bragte man ham til Washington, D.C., der han møtte president Andrew Jackson, ført han tidlig i 1837 i forsmedelse og skam fikk vende tilbake til Mexico.
Da var i mellomtiden den texanske uavhengighet blitt et fait accompli, selv om Mexico anerkjente den formelt først ved Guadalupe Hidalgo-traktaten, ved anslutningen av den amerikansk-meksikanske krig i 1848.
Inverness Caledonian Thistle FC
Historie
Klubben ble stiftet i 1994 da Inverness-klubbene Caledonian FC og Inverness Thistle FC slo seg sammen. Begge klubbene hadde spilt i amatørligaen Highland League, men hadde søkt om å bli opptatt i den skotske fotballigaen. For å øke sjansene for å bli opptatt i ligaen, valgte klubbene å slå seg sammen, til stor motstand fra tilhengerne. Taktikken bar imidlertid frukter, og Caledonian Thistle ble innlemmet i den profesjonelle ligaen sommeren 1994.
Caledonian og Inverness Thistle var relativt suksessfulle amatørklubber, med henholdsvis 18 og 8 seriemesterskap i Highland League.
Den nye klubben tok i bruk Caledonians bane Telford Street Park til sin hjemmebane. Men ligaen hadde satt som betingelse for å ta opp den nye klubben at de skulle bygge en ny bane i løpet av få år. Arbeidet med nye Caledonian Stadium startet i 1995, og banen ble tatt i bruk i november 1996. Samme år ble navnet på klubben endret til Inverness Caledonian Thistle.
Inverness Caledonian Thistle gjorde det bra i ligaen. I sin tredje sesong vant de 3. divisjon (nivå 4) våren 1997. Våren 1999 ble de nummer 2 i 2. divisjon, og rykket igjen opp. I november 2003 vant de Challenge Cup, en cup for lagene i 1., 2. og 3. divisjon. Samme sesong nådde de semifinalen i den skotske cupen. Våren 2004 vant de 1. divisjon, og rykket opp i øverste divisjon.
Caledonian Stadium tilfredsstilte imidlertid ikke kravene til stadionanlegg i skotsk Premier League, som blant annet gikk ut på at banene i divisjonen måtte ha en tilskuerkapasitet på minimum 10 000. Dette kravet ble imidlertid senket til 6 000.
Da klubben vant Scottish Football League First Division i 2004, hadde de det problemet at banen ikke tilfredsstilte kravene til Scottish Premier League. Laget delte derfor bane med Aberdeen på Pittodrie den første halvdelen av 2004-2005-sesongen, mens det ble foretatt utbedringsarbeider på Caledonian Stadium.
Disse utbedringsarbeidene inkluderte bygging av to nye tribuner ved hver andre av banen og ga den mer en 7 500 sitteplasser. Disse tribunene ble bygget i løpet av bare 47 dager av entreprenørselskapet Tulloch Construction Company, som også er klubbens største aksjonær. Den første kampen i skotsk Premier League på Caledonian Stadium ble spilt 29. januar 2005. Klubben ble nummer 8 i sin første sesong i Premier League.
DR Politik
DR Politik er en dansk radiokanal levert av mediehuset Danmarks Radio (DR). Kanalen sender debatter fra Folketinget direkte.
Inverness Caledonian Thistle FC
Historie
Klubben har senere utvidet med en ny, liten tribune, «West Stand», med en kapasitet på 400 plasser og beliggende tvers ovenfor hovedtribunen «Main Stand». Det foreligger planer å bygge ut hele denne vestsiden med ny tribune, tilsvarende «Main Stand». Dette vil gi stadionet en tilskuerkapasitet på rundt 10 000 plasser. Andre planer, som å bygge sammen hovedtribunen med «North Stand» vil ytterligere kunne økte publikumskapasiteten.
DR Politik
DR Politik er en av DRs Digital Audio Broadcasting-kanaler (DAB) og sender kun når det er debatter i Folketinget. Debattene kan også følges på Folketingets hjemmeside, via DRs nettradio eller på DR2, normalt frem til klokken 17.
Inverness Caledonian Thistle FC
Historie
Klubben rykket ned i Scottish First Division etter å ha kommet på 12.-plass i Skotsk Premier League 2008–2009. Etter bare en sesong i First Division, rykket laget opp igjen.
Inneværende sesong
Rangering: 1. poeng, 2. målforskjell, 3. antall scorede mål.
Babbis Friis-Baastad
Hun debuterte som så mange på den tiden i Barnetimen for de minste; i 1956 med Tulutta og Makronelle, som kom i bokform i 1960. Hennes bokdebut kom med Æresord, som hun vant Dammprisen med i 1959. Hun skrev i alt åtte bøker. Hun fikk Kirke- og undervisningsdepartementets pris for fire av sine bøker, og det er også disse bøkene som representerer den røde tråden i forfatterskapet: den etiske bevisstheten, og solidariteten med og omsorgen for personer som står i fare for å støtes ut. I Æresord sliter hovedpersonen Tott med å holde sitt dyrebare løfte om å ikke forråde en venn. I Kjersti (1962), som hun også vant Dammprisen med, sliter hovedpersonen med den utstøtingen hun møter blant jevnaldrede på grunn av et vansiret ansikt. Kjersti er forfatterens største internasjonale suksess, men både Hagemann og Vold er enige om at den neste boken, Ikke ta Bamse! (1964), er hennes mesterverk, litterært sett. Jeg-fortelleren Mikkel på 13 bærer et tungt ansvar for den utviklingshemmede broren «Bamse» på 15; den «store lillebroren» som i vanvare har skadet en yngre gutt på fotballbanen. Bruken av jeg-forteller, den bevisste rytmen i skrivestilen, og bruken av et flukt/jakt-motiv er effektive virkemidler i boken. Du må våkne, Tor (1967) er en samling korte fortellinger fra den livsfjerne hovedpersonens dagdrømmer. Boken er et tidlig eksempel på tilrettelegging for lesesvake.
Fylkesvei 43 (andre betydninger)
I Norge finnes fylkesvei 43 i de følgende fylkene:
Feleti Sevele
Feleti Sevele (født 7. juli 1944 i Ma’ufanga i Nuku'alofa) er en tongansk politiker. Han var statsminister i Tonga fra 2006 til 2010. Sevele var den første folkevalgte statsminister og den første ikke-adelige som ble utpekt til denne posten. Han kom til makten etter protester for mer demokrati i landet. Vanligvis har kongen utpekt et medlem av kongefamilien eller en adelig til stillingen som statsminister. I slutten av desember 2010 ble Seveli erstattet som statsminister av en adelsmann.
Sevele er utdannet ved University of Canterbury i New Zealand og har doktorgrad i utviklingsøkonomi. Sevele har vært konsulent for Asian Development Bank og sjeføkonom i South Pacific Commission. Han har arbeidet i næringslivet og har vært direktør for Tonga Oil Mill og Tonga Pacific Navigation Company. Videre har han vært generalsekretær for Tonga Amateur Sports Association og Tongas olympiske komite. Han ble første gang innvalgt i parlamentet i 1999 og vant gjenvalg i 2002 og 2005. Sevele har vært arbeids-, handels- og industriminister.
Muuga (Harjumaa)
Muuga er en bydel og en isfri havn i Viimsi kommune like øst for Tallinn, i Harjumaa fylke. Siden Estlands uavhengighet i 1991 har havnen blitt modernisert med nye og internasjonale kornlagre, kjølelager og en ny oljeterminal. Selskapet Tallink, som er det største i Estland, driver hurtiggående ferjer mellom Tallinn og Helsingfors fra Muuga.
I tillegg har BLRT Grupp et større skipsverft i Muuga – det største i Estland. I sørvest ligger Iru kraftverk som fyres med naturgass og noe lettolje.
Jens Jørn Bertelsen
Jens Jørn Haahr Bertelsen (født 15. februar 1952 i Guldager) er en dansk tidligere landslagsspiller i fotball.
Landslagskarriere
Bertelsen debuterte for i Bergen i 0–0 kampen mot. Den da 24 år gamle Bertelsen spilte på midtbanen sammen med Niels Tune og Petter Poulsen. Tre år senere hadde han spilt tre landskamper. Det var først da Sepp Piontek tiltrådte i 1979, at Bertelesen ble en etablert landslagsspiller, noe han forble de ni etterfølgende årene. Han var også med under fotball-EM 1984 og fotball-VM 1986.
Berthelsen scoret i 1979 i Cádiz mot i 3–1 kampen. Hans andre mål kom i 1986, da han også ble matchvinner i Idrætsparken i 1–0mot i Danmarks første kvalifiseringskamp til fotball-EM 1988. Han spilte sin siste landskamp i en alder av 35 år, i Cardiff i 0–1 kampen mot i 1987. Selv om Bertelsen var med i 24 kamper, hvor ikke scoret mål, vant Danmark flere kamper enn de tapte, med 32 seiere, 12 uavgjorte og 25 tap. Bertelsen spilte også fem kamper for Danmarks U21-landslag i 1975.
Bertelsen var en liten midtbanesliter av rang. Han var konstant i bevegelse og var dyktig til å erobre baller. På landslaget var hans oppgave å få tak i ballen, og slippe den raskt videre med presise avleveringer. Når Piontek skulle ta ut landslagstroppen, startet han som regel med å skrive JJB på blokken sin. Bertelsen var også kjent under kallenavnet Sjønne.
Seniorkarriere
Bertelsen startet som 8-åring i den lokale klubben Sædding-Guldager Idrætsforening. Det var først som 21-årig, at han skiftet til Esbjerg fB, som han spilte for i to omganger. Da Bertelsen vendte hjem fra utlandet i 1987, ble han spillende trener i Esbjerg. I alt spilte han 317 kamper og lagde 42 mål for klubben.
I 1976 var han med på å vinne pokalfinalen (2–1 over Holbæk), og han ble kåret til finalens pokalfighter. I 1979 var han med på å vinne det danske mesterskapet med Esbjerg. Samme år ble han kåret til Årets fotballspiller i Danmark. Det var først som 30-årig, at Bertelsen valgte å bli profesjonell i udlandet. Han måtte forlate belgiske Seraing, da klubben gikk konkurs.
Etter karrieren
Før utreisen hadde Bertelsen, som var opplært i forretningen Sportland, vært kjøpmann, assurandør og regnskapsmann. Etter at han vendte hjem, kjøpte han i 1989 Jensens Bøfhus i Esbjerg, som han fremdeles eier. Han var på et tidspunkt engasjert i kjedens restauranter i Horsens og Fredericia, men trakk seg senere ut igjen. Bertelsen var i en årrekke formann for Esbjerg Erhvervsklub.
Michael Arndt
Michael Arndt er en amerikansk manusforfatter.
Arndt ble uteksaminert fra New York University, og jobbet som manusleser og som assistenten til Matthew Broderick, før han satset på en karriere som manusforfatter.
Hans første produserte manus, var den prisbelønte Little Miss Sunshine (2006).
Arndt skrev manuset til Toy Story 3, basert på et utkast av Andrew Stanton.
Kholm
Kholm (russisk: Холм) er en by i Novgorod oblast i Russland. Den ligger ved samløpet av elvene Lovat og Kunja, rundt 200 km sør for Novgorod. Innbyggertall: 4 325 (folketelling 2002).
Bosetningen ble først nevnt i 1144 som Kholm pogost. Gjennom middelalderen motsto byen talløse beleiringer fra litauere, polakker og svensker. Under andre verdenskrig var byen okkupert av Wehrmacht fra 1941 til 21. februar 1944. Byen ble fullstendig ødelagt, og dens nåværende befolkning er bare en tredjedel av antallet før krigen.
Guðmundur Þórður Guðmundsson
Guðmundur Þórður Guðmundsson (født 23. desember 1960 i Reykjavík) er en islandsk håndballtrener og tidligere -spiller. Han er fra 2017 trener for Islands herrelandslag i håndball. Han var trener for Islands herrelandslag i håndball også i periodene 2001–2004 og 2008–2012, og har trent Danmarks herrelandslag i håndball, den danske klubben GOG Svendborg TGI samt Bundesligaklubbene TSV Bayer Dormagen og Rhein-Neckar Löwen.
Som spiller spilte Guðmundsson 230 landskamper og skåret 356 mål for det islandske landslaget. Han deltok i OL 1984 der Island kom på sjetteplass og i OL 1988 der Island kom på åttendeplass.
Som landslagstrener har Guðmundsson trent det islandske landslaget til OL-sølv i 2008 og EM-bronse i 2010, og han trente Danmark til gull under Sommer-OL 2016 i Rio.
Apollo 4
Apollo 4 var den første ubemannede romferden som brukte bæreraketten Saturn V. I tillegg var det første gang første og andre trinn på bæreraketten ble testet.
Mål
Dette var den første turen hvor bæreraketten Saturn V ble benyttet og første gang anlegget rundt rampe 39 ble brukt. Fordi mye utstyr ble benyttet for første gang på denne ferden, var hele 4098 instrumenter i bruk for å sjekke at ferden gikk som den skulle.
Dette var første gang alt ble testet samtidig. Tidligere var delene blitt testet hver for seg, men for å nå Kennedys mål om å nå månen før 1970 besluttet man å gjøre en samlet test. Enkelte av forskerne var imot dette, men innså at dette måtte skje dersom mennesket skulle kunne sette sin fot på månen før 1970.
Nyttelasten på ferden var en kopier av servicemodulen og månemodulen slik at systemene og varmeskjoldet kunne testes før gjennomføringen av en bemannet romferd.
Delene ankommer
Det tredje trinnet i raketten som ble bygget av Douglas Aircraft Company, kom først til Kennedy Space Centre i ett spesialbygget fly. Andre trinn som ble bygget av Boeing i Louisiana ble fraktet via en elv ned til anlegget. Kommando- og servicemodulen (KSM) var på plass 1. juledag 1966 og andre trinn 12. januar 1967. Ulykken med Apollo 1 to uker senere førte til omfattende kontroller av fartøyet og dette resulterte i at 1407 større og mindre problemer ble rettet.
20. februar var raketten ferdig kontrollert og klar til oppskyting. Den ble fraktet ut til rampen og ble skutt opp 26. februar 1967, seks måneder etter planen.
Oppskyting
Etter to måneder med testing var raketten endelig klar for oppskyting og 6. november var den klar for å fylle drivstoff. Totalt ble det fylt 89 lastebillass med flytende oksygen, 28 med flytende hydrogen og 27 jernbanevogner med raffinert parafin.
Oppskytingen gikk uten problemer og plasserte Apollo 4 i bane 185 km over jordoverflaten. Etter to omløp rundt Jorden tente det tredje trinnet på nytt og sendte romskipet i en ellipseformet bane med en apogeum på mer enn 17 000 km. Kommandomodulen tente da på nytt og sendte romskipet ytterligere 100 km ut i rommet før den tente motoren en siste gang og gikk inn i atmosfæren igjen med en hastighet på 40 000 km/t.
Bilder
Det ble brukt høyhastighetskamera på ferdene, derfor ser det ofte ut som separeringen av modulene skjer i sakte film. Kameraene fra begge sider av raketten overlevde turen og det finnes derfor bilder av delingen fra flere vinkler.
Bilder fra Apollo 4 ble benyttet i Star Trek episoden "Assignment: Earth."
Kommandomodulen etter ferden
Kommandomodulen ble etter ferden plassert på John C. Stennis Space Center i Bay St. Louis, Mississippi.
Tiina Sanila-Aikio
Tiina Juulia Sanila-Aikio (født 25. mars 1983 i Sevettijärvi i Enare i Finland) er en finsk skoltesamisk politiker og rockemusiker. Fra 2015 til 2020 var hun den tredje sametingspresidenten i det finske Sametinget, og den første kvinnen. I 2001 var hun leder av Suoma Sámiid Guovddášsearvvis.
I 2005 ble Sanila den første musikeren til å utgi en rocke-CD der alle sangtekstene er på skoltesamisk. CD-en Sääʹmjânnam rocks! («Sameland rocker!») ble utgitt av det finske plateselskapet Tuupa Records Oy. I forbindelse med festivalen Ijahis Idja i Enare den 26. mai 2007, lanserte Tiina Sanila sin andre skoltesamiske CD Kåʹllkueʹll še måttmešt tålkk.
I desember 2006 ble Tiina Sanila tildelt kulturprisen fra Lapplands län i Finland for sitt arbeid.
Kevin Joseph Aje
Kevin Joseph Aje (født 25. april 1934 i Amper i Nigeria, død 27. mai 2019 i Sokoto) var en nigeriansk katolsk prelat og biskop av Sokoto.
Prest
Biskopen av Jos, John J. Reddington SMA, ordinerte ham til prest den 12. juni 1966.
Biskop
Pave Johannes Paul II utnevnte ham til koadjutorbiskop av Sokoto den 15. oktober 1982. Paven konsekrerte ham personlig som biskop 6. januar året etter; medkonsekratorer var Duraisamy Simon Lourdusamy, sekretær for Kongregasjonen for folkenes evangelisering, og Eduardo Martínez Somalo, sostituto i Statssekreteriatet.
Etter at Michael James Dempsey O.P. trakk seg tilbake den 3. desember 1984, etterfulgte biskop Aje ham som ordinarie biskop av Sokoto. Han ble den tredje biskop der, og den første som var født i Nigeria. Den 11. desember 1988 lanserte biskop Aje under en katolsk konferanse et «Mobilaity Programme», som skulle fremme katolske legfolks i å ta en mer aktiv rolle i deres streven etter frelsen.
Under Ajes tid som biskop gjenvant Nigeria demokratiet og valgte sin første muslimske president. Forut for valgene i 2007 hadde biskop Aje og andre kristne ledere oppfordret nigerianere til å stemme «for en president som er villig til å gi rom for alle religiøse syn i respekt for de forskjellige bakgrunner og etniske sammensetninger i Afrikas største land». Aje støtte på problemer da hanprøvde å bygge nye kirker i en overveiende muslimsk delstat, man var entusiastisk til pave Johannes Paul IIs ønske om at Legion of Christ skulle gjøre bidra særlig i Europa for å vitalisere den kristne tro. Under sin tid som biskop appelerte han uten fremgang til delstatsregjeringene for Sokoto og Zamfara om at den katolske kirke skulle få landrettigheter som ville muliggjøre byggingen av et sykehus.
Den 10. juni 2011 innvilget pave Benedikt XVI hans aldersrelaterte avskjedssøknad.
Episkopalgenealogi
Hans episkopalgenealogi er:
Samfunnsvitenskap og profeti
Samfunnsvitenskap og profeti (originaltittel The Poverty of Historicism, «Historisismens elendighet») er en av den østerriksk-britiske filosofen Karl R. Poppers mest sentrale bøker. Verket kom først ut som en artikkelserie i 1944/45, og som bok hos forlaget Routledge (London) i 1957. Boka har blitt trykt opp en rekke ganger (1960 og 1961 med mindre rettelser) og er oversatt til 30 språk – til norsk av Bernt Vestre i 1971 (Gyldendal, Oslo).
Bokens tittel
Originalutgavens tittel, «Historisismens elendighet» (The Poverty of Historicism), er en kritisk referanse til Marx’ «Filosofiens elendighet» (Misère de la philosophie), som i sin tur var en kritikk av Proudhons «Elendighetens filosofi» (Philosophie de la misère). Tittelen på den norske oversettelsen må ikke misforstås dithen at Popper bare beskylder samfunnsvitenskapelige strømninger for historisisme og profeti, han avdekker noen av de samme feilene i naturvitenskapene (eller, mer korrekt, i scientismen).
Offeret
Offeret (Offret) er en svensk film fra 1987. Den var den siste filmen som russeren Andrej Tarkovskij regisserte før han døde.
Handling
Handlingen finner sted på ei lita svensk øy. Alexander (Erland Josephson) er en gammel forfatter. Han skal snart feire fødselsdag. Han inviterer venner og kjente til en sammenkomst, men natta før bryter en gedigen atomkrig ut i Europa. Alexander, som er svært religiøs, ber til Gud om at krigen skal slutte. Hvis Herren oppfyller ønsket hans, lover Alexander at han skal ofre seg helt og utslette seg selv psykisk.
Ligner på Bergman
Offeret blir ofte sammenlignet med filmene til Ingmar Bergman. Tarkovskij har i denne filmen benyttet seg av flere av Bergmans medarbeidere, blant annet fotografen Sven Nykvist, skuespillerne Erland Josephson og Allan Edwall, samt scenografen Anna Asp.
Fotografering
Fotografen Sven Nykvist benytter seg av lange og dvelende tagninger. Filmen åpner med en 9 minutter og 26 minutter lang tagning, som har rekorden som den lengste tagningen i en Tarkovskij-film. Tagninger som varer lengre enn 5 minutter er svært vanlig i denne filmen, og den består av tilsammen 115 tagninger (noe som er svært lite i en såpass langvarig film).
BAFTA Awards
Vinner:
Cannes filmfestival
Vinner:
Nominert:
Guldbaggen
Vinner:
Valladolid International Film Festival
Vinner:
Trollheimshytta
Trollheimshytta er ei betjent turisthytte som ligger i fjellområdet Trollheimen i Møre og Romsdal og Sør-Trøndelag. Hytta er eid av Trondhjems Turistforening. Hytta har 80 senger i sesongene, 26 senger i den selvbetjente perioden og er da låst med DNT-nøkkelen. Den har fått navn etter fjellkjeden den ligger i, nemlig Trollheimen.
Beliggenhet
Trollheimshytta ligger i Surnadal kommune midt i Trollheimen i Møre og Romsdal. Hytta ligger sør for Gråsjøen i lavlandet i en bjørkeskog midt imellom mange fjell, blant annet Trollhetta, Snota og Geithøtta, der hytta ligger 540 moh.
Troldheimshytten
I slutten av 1880-årene begynte turgåerne i Norge å oppdage mulighetene for turer i Trollheimen, og Trondhjems Turistforening og Kristiansund og Nordmøre Turistforening startet å planlegge en turisthytte som skulle ligge midt inne i Trollheimen. Fra før var det bare noen leide setrer som ble brukt til kvarterer i Trollheimen, og nå skulle dette bli den første turisthytta TT hadde bygd selv, nemlig Trollheimshytta, eller Troldheimshytten som den ble kalt den gangen. Hytta ble plassert på den plassen fordi den hadde mange fine turløyper og fjell i rimelige turer fra hytta, blant annet Trollhetta, Snota, Sadelen og Geithøtta.
Byggingen av Trollheimshytta ble påstartet i 1889. Den avkjøpte tomtens tidligere eier Fiske ble satt til å bygge hytta, og den 11. juli 1890 ble hytta innviet. Hytta var et toetasjes hus med kjøkken, spisestue, peisestue og to små soverom samt vertinnerom i første etasje, og to store saler med mange soveplasser i den andre etasjen. Hytten hadde da 16 soveplasser, med mange av dem som dobbeltsenger, slik at det gikk fint an med sengeplasser til rundt 25 gjester.
Samarbeidet mellom Trondhjems Turistforening og Kristiansund og Nordmøre Turistforening hadde hittil gått greit. Avtalen var at den økonomiske bekostningen av hytta skulle bli delt likt mellom de to foreningene. Men KNT hadde ikke betalt sin del av regningene, og TT ble da irriterte på dem over at de ikke kunne gjøre ferdig regnskapet. Men KNT betalte ikke, og etter nesten 5 års forhandlinger ble hytta overtatt av Trondhjems Turistforening den 17. mars 1895.
Hytta var såpass ny at stiene til andre plasser fra hytta ikke var så gode. Derfor måtte folk fra TT restaurere stiene ofte. T-er ble malt på steiner, og stier ble ryddet for trær i lavlandet. Verre var det at frittgående, beitende kyr, særlig okser, som ble løslatt fra gårder i Rindalen, kom og raserte stiene, og i tillegg kunne være en trussel for turgåerne. Så, turer i okseområdet ble til og med frarådet å ferdes på i en av årbøkene til TT.
Dette kunne være en faktor til at besøkstallet gikk ned fra 1893 og til rundt 1900. I starten ble hytta godt besøkt, men etterhvert dalte gjesteantallet, noe TT ikke var særlig fornøyd med. Noen sa grunnen var nettopp oksene som streifet rundt i Trollheimen, TTs teori var at sykkelen hadde blitt populær i Norge, og at folk heller ville dra på sykkeltur enn å dra til fjells. Dette endret seg heldigvis i starten av 1900-årene, da folk begynte å gå på ski til hyttene, og besøksprotokollen, som var ganske liten, måtte byttes ut.
Vedlikehold
Så, sommeren 1899 var det tid for oppussing. Nord- og sørveggen ble panelert og malt. Samtidig ble vinduslemmene byttet ut, og hoveddøren fikk en ytre dør, slik at den indre døren ble bevart lenger. I 1902 ble TT pålagt å ha brannsikring i tilfelle brann, slik at folk kunne komme seg ut fra andreetasjen via vinduene, så stiger ble satt opp til toppetasjen. I 1906 fikk betjeningen på Trollheimshytta satt opp et avkledningsrom ved en kulp nære hytta, og det ble anledning for å bade på Trollheimshytta. Året etter ble mulig å sende post ukentlig fra hytta, noe som ble en stor suksess, og i 1908 på sommeren ble dessuten en rute over Geithøtta lagt slik at man kunne komme tørskodd fra vest uten å gå om Trollhetta, da den ruten var veldig lang.
Og så, i 1910, begynte besøksantallet å stige betraktelig. Dette var trolig på grunn av at Thamshavnbanen hadde blitt åpnet to år siden, og skapte lettere tilgang til hytta. Det begynte å bli trangt i spesielle deler av sesongen, og Trondhjems Turistforening begynte derfor å tenke på påbygning av hytta, noe som skulle starte to år senere.
Påbyggingen
Høsten 1912 ble påbyggigen av Trollheimshytta startet og var forventet ferdig i påsken 1913, noe som ikke ble tilfelle. Grunnarbeidet ble med en gang gjort, og over vinteren og til den 6. juli 1913 var veggene ferdig. Så måtte arbeidet vente litt i sommersesongen på grunn av at det var svært vanskelig å få tak i arbeidskraft på grunn av slåttonna som var satt igang. Nå var byggingen allerede på overtid. 1. september samme året, ble arbeidet startet på igjen, og i oktober var taket ferdig oppsatt. Så ble det en pause over vinteren fordi det ble umulig å frakte tømmer opp til hytta på grunn av at myrene ikke hadde blitt frosset igjen, og ikke før i februar 1914 ble arbeidet påbegynt igjen. Da påsken satte inn samme år, var innredningen i hytta ferdig, og det som manglet da var bare noe småtteri hist og her, blant annet peisen som ble ferdig murt i 1916.
Nå som Trollheimshytta hadde blitt større, hadde både spisestua og kjøkkenet blitt utvidet, hytta hadde fått en splitter ny pesiestue, og det ble nye soverom samt at de gamle ble delt opp, slik at det ble flere sengeplasser i hytta. Til sammen hadde det nå blitt en omtrent 23 senger å ligge på. På grunn av påbyggelsen ble pågangen til hytta stor, og Trollheimshytta holdt for første gang i 1914. Slik skulle det fortsette å være mange år fremover.
Enda en utvidelse
I tjue år fungerte Trollheimshytta som normalt. Små vedlikeholdsarbeider ble gjort av personalet som jobbet på hytta, og besøksantallet holdt seg på den samme plassen. Så, midt under andre verdenskrig, i 1943 ble Trollheimshytta okkupert av tyskerne, og dermed stengt for uvedkommende. Men da krigen var ferdig, ble det rekordantall av besøkende på sommeren, med hele 1366 gjester. Slik fortsatte besøkstallet å stige, med 1291 overnattinger i 1946 og hele 1536 i 1948. Hytta var ikke beregnet for så mange personer, og noe måtte helt klart bli gjort.
Det som hadde skjedd av forbedring i hytta var mye. Hytta hadde i første øyekast blitt større. Kjøkkenet hadde også blitt utvidet betraktelig, og i den tidligere forholdsvis beskjedne entréen, hadde de nå fått plass til et kontoravlukke for betjeningen. Et nytt betjeningsrom hadde kommet, og en spisestue hadde blitt plassert i nybygget. I andre etasje ble det nye vaskerom for kvinner og herrer, og et trengt tørkerom ble godt mottatt sammen med 33 nye senger, slik at Trollheimshytta nå kunne huse 56 gjester. To vedovner ble også plassert i gangen slik at hytta enkelt kunne varmes opp i påska.
Vedlikehold og fornyelser
Da midten av 1960-årene meldte seg, og årene videre utover, var det klart for oppussing, nybygging ov vedlikehold av hytta. Etter 14 år med det samme kjøkkenet, ble i 1966 kjøkkenet oppusset. Dessuten ble det bygd et uthus for å ha ved i, utetoaletter og en skistall, samt at et nødbu ble oppført. Men i 1974 ble uthuset bygget om til et midlertidig selvbetjeningskvarter, og et nytt uthus ble da plassert ved stallen. Dessuten ble veggene på Trollheimshytta panelert og taket ble lagt med eternitt slik at man ikke lenger skulle bekymre seg om lekkasje fra taket. Så, i 1978 ble hytta utstyrt med en mobiltelefon og to år senere fikk hytta et aggregat som ble hovedsakelig brukt til kjøkkenet samt noe lys i gangen. I årsskiftet 1986–1987 ble alle vinduene skiftet ut med nye, og året etter ble selvbetjeningskvarteret bygget ut slik at hytten skulle romme 8 flere gjester, og Trollheimshytta kunne nå huse 64 turgåere.
Så kom det i 1990 påbud fra staten om at kjøkkenet, sanitæranlegg og brannsikkerheten måtte forbedres. Så, i 1992 startet fornyelsen av hytta. Utedo fra selvbetjeningskvarteret ble bygget om til hunderom, og nye utedo ble bygd i et eget hus bak hytta. Dessuten ble et nytt kjøkken bygd i en forlengelse bakover hytta, og en trapp ble satt på kjøkkenets gamle plass. Det var alt som skulle til for at brannsikringene var i orden. Over kjøkkenutbygget ble det nå plassert dusjrom for damer og menn samt et rom til å huse betjeninga. Spisesalen ble også større og en ny resepsjon hadde blitt bygd i entréen. Så da hytta var ferdig 25. juli 1994 ble det satt igang en stor feiring.
Ruter
Trollheimshytta er et knutepunkt i Trollheimen. Den ligger inni «Den gyldne trekanten», forkortet og mer kjent «trekanten», som er ruten fra Gjevilvasshytta til Jøldalshytta til Trollheimshytta. Dessuten har hytta turer til andre hytter som er Kårvatn, Vassendsetra, Bårdsgården, og en lang tur til Todalshytta. Det skal også nevnes at det er en hel del fjell som det er mulig å besøke, som Snota, Trollhetta, Geithetta og Salen.
Cato Thau-Jensen
Thau-Jenssen er utdannet ved Grafisk Skole i Århus og illustrasjonslinja ved Designskolen i Kolding. Han debuterte som illustratør i 1995, og har siden mottatt flere litterære priser i Danmark.
Paper Route
Paper Route er et amerikansk indie-band fra Nashville, Tennessee, som ble opprettet av Chad Howat i 2004. Musikken deres kan karakteriseres som en blanding av electronika og alternativ rock og kan minne om det langt mer kjente indiebandet the Postal Service.
Landsmøte
Landsmøte er et vanlig navn på årsmøtet i en landsomfattende organisasjon.
I motsetning til i ordinære årsmøter hvor det i de fleste organisasjoner gis møte- og stemmerett til alle medlemmer, foregår de fleste landsmøter etter en modell hvor lokalavdelinger i organisasjonen velger delegater, som så representerer sin underavdeling.
Regional Air Services
Regional Air Services er et tanzaniansk flyselskap med hovedkontor i Arusha. Selskapet er den tanzanianske avdelinga av det kenyanske flyselskapet Airkenya Express, og har innenlangsflyvninger og charterflyvninger i østlige og sørlige Afrika. Selskapet ble grunnlagt i 1997, og starta flygninger i juli 1997.
Flåte
Regional Air Services' flåte består av følgende fly per september 2008:
Natt (mytologi)
Natt eller Natti (norrønt: Nátt) er i norrøn mytologi ei gyger, datter av jotnen Norve, og beskrives som den guddom som en personifisering av natten. Hun tilhører det lag i mytologien som forklarer verdens tilblivelse. Æsene satte Natt, sammen med Dag, som er sønn av Delling, til å gå over himmelen hver dag slik at menneskene hadde noe å telle årene etter. I denne hensikt rir hun hver natt hesten Rimfakse over himmelen.
At hun var gift med Delling og avlet sønnen Dag med ham må betraktes som en variant. Det er fire manuskripter med Gylvaginning, og det eldste av de fire oppgis da også Jord som mor til Dag.
Den eldre Edda
I vers 24 i Vavtrudnesmål spør Odin (forkledd som Gagnråd) jotnen Vavtrudne fra hvor dagen kommer fra, og natten og dens tidevann. I vers 25 svarer Vavtrudne:
Vavtrudne svarer:
I vers 14 av Vavtrudnesmål forteller Odin om hesten til Natt og grunnen til at det dugger hver morgen:
I Sigerdrivamål etter at valkyrien Sigerdriva er vekket av sin tunge søvn av Sigurd Fåvnesbane innvier hun ham som en klok kvinne i en rekke visdommer, om mjød og runer, og lærer ham om hedenske bønner. Det første verset i denne bønnen har en referanse til Dags sønner og døtre av Natt:
Den yngre Edda
I Gylvaginning i Den yngre Edda er Natt igjen personifisert. I et avsnitt hevder Den høye at Natt er datter av jotun som bor i Jotunheim, og beskriver henne som «svart og døkk» (mørkhudet). Han lister deretter hennes tre barn i tre ekteskap: datteren Aud (med Naglfare), Jord (med Ånar) og Dag (med Delling). Sistnevnte Dag var «ljos og fager etter farsætta». Deretter nevnes det at Odin lot Natt og hennes sønn Dag ri over himmelen på hver sin hest hele døgnet: «Den hesten Dag har, heiter Skinfakse, og det lyser over all lufta og jorda frå fakset hans.» Natts hest, Rimfakse, og «kvar morgon doggar han jordet med skummet frå bikslet sitt.»
Skanseparken (Trondheim)
Sør for Kongens gate ligger Ilen kirke og Dronningens bastion med grøntområder rundt kirken. I Skanseparken mot Kongens gate står også bronseskulpturen Ilapiken fra 1964, utformet av billedhuggeren av Arne Durban. Under Trøndelagsutstillingen 1930 ble deler av Skanseparken satt opp med paviljonger og brukt til fiskeriutstilling.
Natt (mytologi)
Den yngre Edda
Den islandske forskeren Haukur Thorgeirsson har pekt på at blant de fire kjente manuskriptene som inneholder Gylvaginning er det forskjeller i familierelasjonene mellom Natt, Jord, Dag og Delling. Avhengig av manuskriptene er enten Jord eller Natt mor til Dag, og gift med Delling. Haukur slår fast at «det eldste manuskriptet, U, tilbyr en versjon hvor Jord er hustru av Delling og mor av Dag mens de andre manuskriptene, R, W og T, plasserer Natt i rollen som Dellings hustru og som Dags mor», og argumenterer for at «versjonen i U kom til ved en tilfeldighet da skribenten av U eller dens forgjenger forkortet en tekst tilsvarende til den i RWT. Resultatet av denne tilfeldighet havnet da inn i den islandske poetiske tradisjonen.»
Henrik Dam
Carl Peter Henrik Dam (født 21. februar 1895 i København, død 17. april 1976 i København) var en dansk biokjemiker. Han ble tildelt Nobelprisen i fysiologi eller medisin i 1943, sammen med amerikaneren Edward Adelbert Doisy for oppdagelsen av K-vitaminet.
Utdanning og tjeneste
Hans foreldre var apotekeren Emil og hans kone, læreren Emilie Dam. Henrik Dam tok eksamen i kjemi i 1920 på Den Polytekniske Læreanstalt og ble deretter vitenskapelig assistent på Højskolen for landbrug og veterinærmedicin. I 1923 fikk han en post som lærer i biokjemi ved Københavns Universitets fysiologiske laboratorium. Han studerte mikrokjemi på Universitetet i Graz under Fritz Pregl i 1925, men vendte tilbake til København, hvor han ble utnevnt til amanuensis ved Institutt for biokjemi i 1928 og professor II året etter. Mens han var der, brukte han en del tid utenlands og i 1934 kom hans doktoravhandling: Nogle Undersøgelser over Sterinernes Biologiske Betydning, og han hadde sin stilling ved Københavns Universitet til 1941.