cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Karplanter på norsk rødliste 2010
Nær truet
Ulmus glabra alm NT
Valeriana officinalis legevendelrot NT
Veronica anagallis-aquatica vassveronika NT
Vicia orobus vestlandsvikke NT
Datamangel
-
Nationella insatsstyrkan
Nationella insatsstyrkan er en taktisk politienhet i den svenske Polismyndigheten som er spesialtrent for å håndtere spesielt vanskelige og farlige situasjoner der menneskeliv står i fare, blant annet terrorisme, gisselsituasjoner, kidnapping, grove våpenovertredelser o.l. Styrken skal også kunne håndtere andre farlige situasjoner, for eksempel der mennesker sitter fast i tunneler, sjakter, og lignende.
Nationella insatsstyrkan ble opprettet i 1991 og består (per 2004) av 53 polititjenestemenn og to sivilt ansatte. Styrken er underlagt Rikspolisstyrelsen og sorterer under Rikskriminalpolisen. Den trener ofte sammen med det svenske forsvaret og har hatt et aktivt samarbeid med de svenske amfibieregimentene. Styrken er organisert med en sjef med stab, og åtte operative grupper:
Drabantby
Drabantby er et bysamfunn utenfor selve bykjernen. Den skiller seg gjerne fra forstedene ved at den bygges mer planmessig, i større målestokk, mer konsentrert, med gode kommunikasjoner (ofte tunnelbane) til sentrum.
I moderne byplanlegging anlegges ofte et bi-sentrum med tilliggende boligstrøk, oftest utenfor periferien av en større by. Drabantbyen skal ha god forbindelse med moderbyens sentrum og interne kommunikasjonsnett. Vanligvis pendler en stor del av arbeidstagerne til moderbyen. Drabantbyen skal likevel også by på lokale arbeidsmuligheter og ha vanlige butikker for dagligvarer med mer, serviceforetak, skoler, barnehager og andre fellesinstitusjoner, slike som kino og bibliotek. Drabantbyen kan ha legekontor, kirke og så videre. Fellesinstitusjonene kan være konsentrert rundt for eksempel en jernbanestasjoner eller en T-bane- eller bussholdeplass.
Navnet drabantby ble først brukt i dansk (ca. 1920, sammen med datterby og planetby), i norsk fra 1930-årene, idet soveby mest ble brukt i 1950-årene.
Norge
Lambertseter syd for Oslo sentrum er blitt kalt Norges første drabantby, men det var flere drabantbyer som ble bygget tidligere. Lambertseter ble regulert og tegnet for OBOS av Frode Rinnan og ferdig i 1953. På Etterstad startet byggingen allerede i 1946. Også Keyserløkka, der byggingen startet i 1948, kan regnes som en drabantby.
I 1960- og 1970-årene kom de store drabantbyene i Groruddalen, nordøst for sentrum. Men drabantbyer dannes også rundt mindre moderbyer. Gulset og Klyve i Skien er ganske store. De er bygd rundt 1970-årene. Gulset er størst, med 18 948 innbyggere. I Trondheim ble drabantbyene Saupstad, Kolstad og Flatåsen oppført på slutten av 1960-årene og begynnelsen av 1970-årene.
Et annet eksempel er blokkbebyggelsen fra slutten av 1960-årene og tidlig 1970-årene da Vallefjellet og Gullskåret på Rolvsøy, utenfor Fredrikstad ble bygget.
Ahmed Ramzy
Ahmed Ramzy (født 23. mars 1930 i Alexandria i Egypt, død 28. september 2012) var en egyptisk skuespiller som spilte hovedrollene i mange egyptiske filmer på 1950-, 1960- og 1970-tallet.
Ramzy ble uteksaminert fra Alexandrias Victoria College og deretter begynte han på en karriere som skuespiller. Ramzy har en bror, Dr. Hassan Bayoumi, som fulgte i deres fars fotspor og opprettet sin egen medisinske praksis i London. Ramzy hadde hovedrollen i mange kjente og mindre kjente filmer og han var meget kjent for hans rolle som den morsomme playboy og romantiske skjørtejeger, men på 1960-tallet begynte nye og yngre aktører å dukke opp i flere av de rollene som Ramzy tidligere hadde spilt i, men det stoppet ham ikke fra å gå hans egen vei. Ramzys aktive år som skuespiller begynte å falme på grunn av hans høye alder og skiftende stemninger på kino.
Tower Hill Memorial
Tower Hill Memorial er et britisk, nasjonalt krigsminnesmerke over sjøfolk fra handels- og fiskeflåten som falt i første- og andre verdenskrig og som ikke fikk annen grav enn havet. Minnesmerket ligger i London, i søndre del av Trinity Square Gardens, rett nord for Tower of London.
Den delen av minnesmerket som er viet falne i første verdenskrig ble åpnet 12. desember 1928. Det består av en overbygd korridor der det er oppsatt tolv bronseplater med navnene på omkring 12 000 falne. Monumentet er tegnet av Edwin Lutyens.
Minnesmerket over de falne i andre verdenskrig ble innviet av dronning Elisabeth II 5. november 1955. Det er utformet som en nedsenket, halvsirkelformet hage der minneplater med navnene på over 24 000 falne britiske og andre sjøfolk er plassert omkring et bronsebasseng med en kompassrose. Denne delen av monumentet er tegnet av Edward Maufe.
De to delene av minnesmerket er forbundet av rekker av statuer som representerer offiserer og mening mannskap. Hoveddelen av innskriften her lyder: «THE TWENTY-FOUR THOUSAND OF THE MERCHANT NAVY AND FISHING FLEETS WHOSE NAMES ARE HONOURED ON THE WALLS OF THIS GARDEN GAVE THEIR LIVES FOR THEIR COUNTRY AND HAVE NO GRAVE BUT THE SEA.» Denne delen av minnesmerket er utformet av Charles Wheeler.
Navnene på de falne som minnes i Tower Hill Memorial er innført i et register som fysisk huses i Trinity House Corporation og som er søkbar på internett gjennom den generelle databasen over falne fra Storbritannia og samveldelandene.
Minnesmerket inneholder også norske navn.
Edgar Stakset
Edgar Stakset (født 30. april 1937 i Steinkjer) er en norsk tidligere fotballspiller. Han fikk 26 landskamper for. Han debuterte 28. august 1960 mot, og spilte for landslaget frem til 1967.
Stakset spilte store deler av karrieren for Steinkjer Idretts & Fotballklubb. Han ble kåret til Årets spiller i norsk fotball av VG i 1965. I årene 1972 til 1973 hadde han et mellomspill som spillende trener hos Beitstad før han gjorde comeback i steinkjertrøya før 1974-sesongen. Etter dette hadde han kortere perioder som spillende trener hos Stod, Verdal og Sverre.
Elisabeth Berge
Hun ble uteksaminert som siviløkonom fra Norges Handelshøyskole i 1978, og som Master of Arts i økonomi fra University of California i 1979. Hun arbeidet i Olje- og energidepartementet fra 1981 til 1990, fra 1986 som departementskonstituert departementsråd. Deretter arbeidet hun i Statoil fra 1990 til 2004, fra 2001 som informasjonssjef. I 2004 ble hun utnevnt til departementsråd i Olje- og energidepartementet. Hun var departementsråd til høsten 2019 og gikk av med pensjon 1. mars 2020.
Hun var styremedlem i Statnett fra 1992 til 2000 og Kavli Foundation fra 1999 til 2004.
Sørmela naturreservat
Sørmela naturreservat ligger sør på vestersiden på Andøy a i Nordland. Naturreservatet ligger nord for Sørmela, på vestsiden av Andøya. Området har et areal på 1 317 dekar, hvorav 570 dekar sjøareal. Området er vernet for å sikre et av de største og best utviklete sanddynesystemene i Nordland, som er vesentlig større enn noe system f.eks. i Trøndelag og Troms.
Momcsilló Tapavicza
Momčilo Tapavica eller Momcsilló Tapavicza (født 14. oktober 1872, død 10. januar 1949 i Pula) var en ungarsk sportsutøver som deltok under sommer-OL i Athen i 1896.
Tapavica kom på delt tredjeplass singleturneringen under OL 1896 i Athen. Han tapte semifinalen mot Dionysios Kasdaglis som siden tapte finalen til britiske John Pius Boland. Det ble ikke spilt noen kamp om tredjeplass, begge tapende semifinalistene, Tapavicza og Konstantinos Paspatis fra Hellas, kom på tredjeplass.
Tapavicza deltok også i vektløfting, han kom på sjetteplass i tohåndsløft, og bryting,
Anton Schjøths gate (Oslo)
Anton Schjøths gate (1-25, 2-18) er en gate på Valleløkken i bydel St. Hanshaugen, på Oslo vest. Gaten starter i krysset ved Geitmyrsveien, men går over i en smal gangvei før neste kryssende vei Von der Lippes gate. Gaten går til Ullevålsveien. Mellom Von der Lippes gate og Ullevålsveien er gaten preget av fasjonable og fornemme bygårder med vakre hager. Alle forhagene er beplantet med bugnende syrintrær og prydbusker. Nr. 1-9 består av eksklusive byvillaer som tilhører den såkalte Frølichbyen. Eiendomsprisene i Anton Schjøths gate er blant de høyeste i landet, med kvadratmeterpriser på opp mot 115.000 kr.
Gaten er oppkalt etter Anton Schjøth som var en norsk embetsmann på 1800-tallet.
Ivar Brandvold
Han ble uteksaminert fra Norges tekniske høgskole som sivilingeniør i mekanikk.
Han arbeidet deretter ved Kongsberg Engineering og deretter Norsk Hydro i 1984. Etter at han avanserte til boresjef i Norsk Hydro, sluttet han i 2007 og begynte som Chief Operating Officer i DNO ASA. Høsten 2009 sluttet Brandvold i DNO for å begynne som administrerende direktør i riggselskapet Fred. Olsen Energy.
Neumarkt in der Oberpfalz
Neumarkt in der Oberpfalz er en by i den tyske delstaten Bayern, i det sydlige Tyskland.
Washington County (Ohio)
Washington County er et fylke i den amerikanske delstaten Ohio. Det ligger i sørøst i staten og det grenser mot Noble County i nord, Monroe County i nordøst, Athens County i sørvest og mot Morgan County i nordvest. Det har også grense mot delstaten Vest-Virginia i sør og øst.
Washington Countys totale areal er 1,658 km² hvorav 13 km² er vann. I 2010 hadde fylket 61,778 innbyggere og administrasjonssenteret ligger i byen Marietta.
Fylket ble grunnlagt i 1788 og er oppkalt etter USAs første president George Washington.
Luton Town Supporters Club
Luton Town Supporters Club er en uavhengig, men offisielt anerkjent supporterklubb til Luton Town FC. Klubben ble etablert i 1988, og er medlem av den nasjonale Supporterunionen for britisk fotball (Football Supporters’ Federation, FSF).
Klubbens formål er å styrke båndene mellom fotballklubben og supportere, og samtidig fremme medlemmene og supporternes interesser. I dette ligger også informasjonsflyt til medlemmene og legge til rette for diskusjonsfora. Klubben arrangerer årlig Christmas Quiz and Presentation evening.
Supporterklubben styres av en komité, som hver år velges av medlemmene. Alle komitémedlemmer er frivillige.
Luton Town Supporters Club of Scandinavia
Luton Town Supporters Club of Scandinavia (LTSCS), er Luton Town Supporters Clubs skandinaviske avdeling. LTSCS er medlem av Supporterunionen for britisk fotball. Den skandinaviske supporterklubben ble stiftet 25. februar 1991 av nordmannen Lars-Petter Rønnestad, som siden også har vært formann.
I årene 1991 til 2001 gav supporterklubben ut til sammen 36 nummer av medlemsbladet "The Hatters Magazine". LTSCS var den første supporterklubben i Skandinavia som gav ut et medlemsblad på 100 sider, som skjedde i 1992. Siden 2001 har det ikke vært utgitt medlemsblad, og driften er nå nettbasert på egne hjemmesider.
Medlemsrekorden fra 1994 lyder på 108 betalende medlemmer. I takt med at Luton Town har falt dramatisk nedover ligasystemet, har medlemstallet sunket. Siste årene har derfor LTSCS hatt i overkant av 40 medlemmer. Medlemskapet koster 100 kroner i året.
Loyal Luton Supporters Club
I 1990 brøt en gruppe ut av Luton Town Supporters Club, og etablerte den alternative supporterklubben, Loyal Luton Supporters Club.
Air Norway
Air Norway var et virtuelt norsk flyselskap. Selskapet var et samarbeidsprosjekt mellom Ørland kommune og det danske flyselskapet North Flying. Selskapet hadde ikke egne tillatelser til å drive flyselskap, men på samme måte som Color Air gjorde, kjøpte det tjenesten fra et godkjent flyselskap. Air Norway var dermed ikke et flyselskap, men solgte billetter til flyginger som skjedde under det danske flyselskapet North Flying A/S sin AOC (Air Operator Certificate).
Rutenettet besto av destinasjonene Ørland, Fagernes, Oslo og Ålborg. På Ørland–Oslo–Ørland-strekningen er Luftforsvaret den største kunden, med reisende til og fra Ørland hovedflystasjon. Strekningen Fagernes-Oslo var en anbudsrute som Air Norway drev for Samferdselsdepartementet.
Historie
Selskapet startet sin rute mellom Oslo og Ørland den 23. mai 2003 med en Fairchild Metro, leid inn fra det danske flyselskapet North Flying. Foretaket ble etablert på initiativ av Ørland kommune, som ønsket et sivilt ruteflytilbud fra kommunen til Oslo-området. Selskapets operasjoner ble utvidet året etter, da ruten Ørland–Oslo ble forlenget til også å inkludere Ålborg. Intet trafikkgrunnlag ble lagt til grunne for denne satsingen, og det var heller snakk om en praktisk omlegging av rutetabellen, slik at flyet kunne flys mer effektivt til sin base på Ålborg lufthavn. Den nye ruten gav likevel Sun Air of Scandinavia, et selskap som allerede var etablert på ruten Ålborg–Oslo en viss konkurranse.
I 2005 kjøpte Ørland kommune seg inn som deleier i selskapet, og forvalter nå flyselskapet sammen med North Flying og private investorer. I og med at North Flying er deleier regulerer selskapet operasjoner etter behov. Dette betyr at Air Norway på kort varsel kan få tilført ekstra kapasitet ved spesielle anledninger.
Flåte
Selskapets fly eies, og opereres av danske North Flying, og flyr derfor på dansk registrering.
Lindau
Lindau er en by i den tyske delstaten Bayern, i det sydlige Tyskland.
Caught in a Life
Caught in a Life er det første albumet til DonkeyBoy. Albumet ble gitt ut oktober i 2009, og toppet VG-lista høsten 2009. Donkeyboy var også en periode innehaver av både første- og andreplassen på singlelista med singlene «Ambitions» og «Sometimes» fra dette albumet.
Lindau
Byen er delt mellom fastland og en øy ute i Bodensee. En vei- og en jernbanebro binder disse sammen. Byen ble først nevnt av en munk fra St. Gallen i 882, i forbindelse med et nyopprettet kloster for nonner i byen. Byen inneholdt flere viktigere riksklostre. Selv hadde den status som riksby fra 1275 til 1802.
Byen ligger i nærheten av grensen mellom Østerrike, Sveits og Tyskland.
Det er en populær by å feriere i, også området rundt. Spesielt populært er det å sykle, gå turer, svømming, golf og ski. Kirker, katedraler og rådhuset er Lindaus hovedattraksjoner. Årlig møtes nobelprisvinnere her, og casinoet i byen tiltrekker mange.
Teisdalen naturreservat
Teisdalen naturreservat ligger i Sømna kommune i Nordland. Naturreservatet har et areal på 221 dekar. Området er vernet for å bevare ei usedvanlig frodig og variasjonsrik edelløvskogsli som ikke har vært gjenstand for merkbar hogst.
Modest Mouse
Modest Mouse er et amerikansk indierockband som ble dannet i 1993. Frontfiguren Isaac Brock har også et sideprosjekt med gruppa Ugly Casanova. Bandet debuterte med albumet Sad Sappy Sucker i 1994 og har gitt ut totalt sju album.
Kurantbanken
Kurantbanken, fullstendig navn, Den københavnske Assignations-, Veksel- og Laanebank, var en dansk-norsk bank som fikk kongelig oktroa i 1736. Den var organisert som et privat aksjeselskap og var den første dansk-norske seddelutstedende bank.
Banken fikk rett til å utstede sedler som lovlig betalingsmiddel i forhold til staten (men ikke mellom borgere). Sedlene skulle være fullt innløselige (mot sølvmynt).
Banken fikk tillatelse til utlån med en maksimal rente på 5 % (dog faktisk fastsatt til 4 %). Utlån kunne skje mot pant i obligasjoner, fast eiendom og varer. Banken kunne også låne ut uten sikkerhet. Banken mottok innlån mot et oppbevaringsgebyr på 1 promille.
Banken ytet etterhånden store beløp som lån til staten, og seddelmengden ble utvidet langt over, hva som kunne dekkes av sølvbeholdningen. I 1745-1747 og fra 1757 ble sedlene uinnløselige, og i 1773 ble banken nasjonalisert ved at aksjonærene mottok obligasjoner i stedet for aksjene. Fra statens side var Heinrich Schimmelmann ansvarlig for gjennomføringen av nasjonaliseringen. Bankens ledelse ble fra 1782 overtatt av statsminister Ove Høegh-Guldberg.
Den dansk-norske Speciesbank
Det rent papirbaserte seddelsystem og sammenblandingen av bankens og statens finanser synkende tillit til valutaen og svingende valutakurser. I 1791 søkte man derfor å etablere Speciesbanken i København etter modellen fra hertugdømmene. Banken ble etablert som et privat aksjeselskap, mens Kurantbanken fortsatte. Speciesbankens sedler skulle være innløselige, og bankens sølvbeholdning skulle alltid forholde seg til seddelmengden som 10 til 19. Samtidig skulle alle Kurantbankens sedler innløses med et fast beløp om året, men til variabel kurs, og sedlene skulle heretter brennes offentlig av bøddelen på Kongens Nytorv i København. En av ideene var, at Kurantbankens sedler herved ville stige i verdi til pari i forhold til de sølvinnløselige speciessedler.
Speciesbanken ble imidlertid også blandet dypt inn i statens finanser ved store lån, og i 1799 også ved at staten lånte halvdelen av bankens sølvbeholdning. Også tap knyttet til Københavns brann i 1795 og fallitter under gjenoppbygningen bidro til bankens problemer. Heretter var det ikke mulighet for oppkjøp kurantbanksedler.
I 1799 ble så Depositokassen opprettet, den ble finansiert ved at Kurantbanken skulle levere de nødvendige midler i sine sedler. Ved Danmark-Norges inntreden i Napoleonskrigene i 1807 ble seddelmengden kraftig utvidet. Verdien av sedlene var ved utgangen av 1812 kun 1/14 av det pålydende.
Direktør for speciebanken og depositokassen 1791-1804 var Ove Malling.
Rigsbanken
Ved statsbankerotten i 1813 ble både Kurantbanken og Speciesbanken stengt. For å erstatte disse ble det etablert en Rigsbank som skulle utstede riksbankdalersedler, og som skulle innløse kurantsedlene med 1 riksbankdalerseddel for 6 riksdaler kurant. Målt i underliggende formel sølvverdi svarte dette til en reduksjon av kurantdalerens verdi til 5/48 av pålydende. Bankens grunnkapital ble fremskaffet ved en engangsskatt på 6 % av alle faste eiendommer som en prioritetsgjeld. Ove Malling var fungerende overdirektør.
Som følge av den fortsatte belastning på statens finanser under krigen var det ikke tillit til den nye institusjonen. Verdien av en riksbankdaler sank til 1/64 av det pålydende, tilsvarende en reduksjon i verdien av kurantbankdaleren til om lag 1/600 av pålydende.
I 1818 ble Rigsbanken nedlagt, og dens aktiva og passiva ble overført til Danmarks Nationalbank med den hensikt å få en adskillelse av denne banks forhold fra statens finanser.
Number9dream
Boken utspiller seg i Tokyo, hvor den snart 20 år gamle Eiji Miyake er på oppdrag for å finne faren sin som han aldri har møtt.
Handlingsreferat
Eiji venter ved en kafé foran Panopticon-bygningen i Tokyo. Akiko Kato, farens advokat, arbeider i denne bygningen. Eiji planlegger å møte Akito, og finne ut hvem faren hans egentlig er. Kapittelet veksler mellom beskrivelser av Eiji som venter ved kafeen, og fantasiene hans om møtet med Akiko Kato: først ser han for seg å prøve å bløffe seg inn i bygningen, før han stormer bygningen med våpen og stjeler filen hans. Deretter en enorm flom, som kan senke hele Tokyo under vann - og drukner ham. Deretter følger han subtilt Akiko Kato inn i en kinosal, og avlytter hennes møte med faren samtidig som en surrealistisk film spilles på kino-skjermen. Eiji driver ut av sine våkne drømmer, og tilbake ved kafeen observerer han alle kundene og servitrisene. Han blir tiltrukket av en servitør med en vakker hals, og han deler sigarettene sine med en gammel mann som ligner Lao Tsu. Men Eiji finner imidlertid aldri motet til å konfrontere Akiko Kato, om hvor faren hans befinner seg.
I Tokyo mottar Eiji to brev. Den første var fra Akiko Kato, som forsøker å avskrekke Eiji fra å lete mer etter faren sin. Det andre brevet var fra moren hans, Mariko Miyake, som avslører detaljer om hans og Anjus fødsel og barndom. Moren deres hadde en velstående gift elsker. Men når hun ble gravid, forlot mannen henne. Mariko var en alkoholiker som var uegnet til å oppdra barn. Hun bestemte seg på et tidspunkt for å kaste Eiji fra balkongen utenfor leiligheten hennes. Men før hun rakk å gjennomføre denne planen, falt Eiji ned en trapp. Etter Eijis skader bestemmer moren seg for å bringe barna til øya, og gi dem til hennes egen mor slik at hun kan oppdra barna hennes. Samtidig som han spiller i en arkadespill, blir Eiji venn med Yuzu Daimon - en rik juss-student. Daimon venter på en jente som ikke dukker opp, så han bestemmer seg for å ta med Eiji til en bar med juletema i Shibuya. De plukker opp et par unge kvinner og Daimon tar dem med til en eksklusiv bar, hvor han oppfører seg veldig frekt mot servitrisen - som heter Miriam.
Daimon tar med seg Eiji og kvinnene til et hotell hvor de drikker og bruker narkotika. De har sex, men neste morgen våkner Eiji og oppdager at han har blitt stående igjen med regningen for hotellet. Daimon har forsvunnet. Eiji stikker av fra de ansatte ved hotellet, og befinner seg snart i nærheten av den samme baren foran Panopticon hvor han satt i begynnelsen av romanen. Han hjelper servitrisen med den vakre halsen, blir venn med henne og lærer navnet hennes: Ai Imajo. Men Eiji blir kidnappet av en yakuza-gjeng, og Daimon har også blitt kidnappet. Eiji oppdager at det foregår en yakuza-krig: Den gamle sjefen, Konosuke Tsuru, har forsvunnet og hans to underordnede, Jun Nagasaki og Ryutaro Morino, sliter med å erstatte ham. Det var Morino som fikk Eiji og Daimon kidnappet, fordi de tidligere hadde vært respektløse mot Miriam - Morinos datter.
Eiji våkner sener ei et ukjent hus. Han får besøk av Buntaro, utleieren sin, og oppdager at han er sønn av fru Sasaki - Eijis sjef ved t-banestasjonen. Fortellingen veksler deretter mellom Eijis opphold i huset, og en surrealistisk fortelling skrevet av fru Sasakis søster: Historiens hovedpersoner er tre antropomorfe dyr: Goatwriter, en litterær geit som samler og skriver historier. Fru Comb, hans tjener og kokk. En høne og Pithecanthropus, hans altmuligmann, en primitiv Hominidae. De bor i en ødemark som er ødelagt av krig. De bor i en buss, som reiser rundt av egen vilje.
Buntaro reiser på ferie med sin gravide kone, og ber Eiji passe på videoutleie-butikken hans i mellomtiden. Eiji tar kontakt med Kozue Yamaya, som etterforsket faren hans på vegne av Morino. Han ber henne gi ham informasjonen, men hun forsvinner før hun svarer. Senere blir han kontaktet av bestefaren Takara Tsukiyama, som ber om å få møte ham. Eiji forteller om en tragisk hendelse fra fortiden hans, når han ufrivillig forårsaket et barns dødsfall. Når Eiji går til en avtale med bestefaren, er ste-moren og søsteren hans der i stedet. Bestefaren hans har dødd. Eiji får seneere jobb ved et pizza-bakeri. En dag mottar han en pakke fra Kozue Yamaya: hun avslører at da hun var en ung mor, ble hun og babyen hennes kidnappet av Yakuza-medlemmer som betaling for ektemannens gjeld.
I tillegg ble Yamaya tvunget til å prostituere seg. Barnet hennes, også kalt Eiji, ble drept og organene hans solgt ulovlig i en Organdonasjon. Hun antas å være død, men sendte informasjon om Yakuza-medlemmer til flere personer hun stoler på - inkludert Eiji. Suga blir oppdaget, i forsøk på å hacke Pentagon. Han blir tilbudt jobb for dem i Saratoga, Texas. Men før han reiser til Amerika, gir han Eiji et spesielt datavirus som kan spre all slags informasjon via e-post. Eiji finner også en samtale på telefonsvareren sin, fra noen som påstår å være faren hans. Men når han går til denne avtalen, oppdager han at han har blitt narret av Yakuza.
Miltenberg
Miltenberg er administrasjonsby i landkreis Miltenberg i regierungsbezirk Unterfranken i delstaten Bayern i det sydlige Tyskland. Byen hadde i 2007 et innbyggertall på 9501, et areal på 60,18 km², og ligger 129 moh. Byens borgermester er Joachim Bieber (CSU).
Det opprinnelige Miltenberg ligger på venstre bredd av elva Main, og byen har ofte blitt skadet av oversvømmelser ved flom i Main. På begynnelsen av 1900-tallet vokste Miltenberg mot Landkäufen i nabokommunen, på Mains høyre bredd. Miltenberg ligger ved jernbanen fra Aschaffenburg til Wertheim (Maintalbahn).
Fantomet 1965
1965 var den andre årgangen av Fantomet i Norge. Det ble utgitt to blader dette året, og begge historiene ble skrevet av Lee Falk og tegna av Wilson McCoy. Begge forsidene ble tegna av Rolf Gohs.
Vishy Anand
Viswanathan «Vishy» Anand (tamilsk: விசுவநாதன் ஆன; født 11. desember 1969 i Mayiladuthurai i Tamil Nadu) er en indisk stormester og tidligere verdensmester i sjakk. Han ligger på 2.-plass på FIDEs ratingliste per mai 2015 med en rating på 2804.
Siden Bobby Fischer var verdensmester tidlig på 1970-tallet, er Anand dermed blant dem som i betydelig grad har bidratt (sammen med blant andre nordmannen Magnus Carlsen, ungareren Péter Lékó og bulgareren Veselin Topalov) til å bryte det sterke hegemoniet som spillere fra Sovjetunionen og dens etterfølgerstater har hatt i verdenseliten i sjakk gjennom mange tiår.
Karrière
Anand ble født i Mayiladuthurai men kom kort etter fødselen til Madras i samme delstat, Tamil Nadu. Han ble som femtenåring i 1984 den yngste inder til å oppnå tittelen internasjonal mester (IM). I en alder av 16 år ble han indisk mester og vant tittelen to ganger senere. Han spilte sine partier i lynsjakktempo, noe som ga ham tilnavnet «Lightning Kid». I 1987 ble han den første juniorverdensmester i sjakk fra India, og i 1988 ble han Indias første stormester (GM).
«Vishy», som han ofte kalles, nådde for alvor internasjonalt toppnivå først på 1990-tallet ved å vinne turneringer som Reggio Emilia 1991 (foran Garri Kasparov og Anatolij Karpov). Selv på dette nivået fortsatte han å spille i sitt karakteristiske høye tempo. I 1991 tapte han etter stikkamp mot Karpov i kvartfinalen i FIDEs VM-matcher.
I 1995 spilte han en tittelmatch i utbryterorganisasjonen Professional Chess Association mot Kasparov i New Yorks World Trade Center. Etter en rekke på 8 remiser (rekord for starten på en VM-match), vant Anand 9. parti etter et vakkert offer på dronningfløyen, men tapte deretter fire av de fem neste partiene. Han tapte matchen 10,5 – 7,5.
Blant Anands siste turneringsseire er den prestisjefylte Corus-turneringen i 2003, 2004 og 2006 (delt med Topalov) og Dortmund i 2004. Han er den eneste spiller som har vunnet Corus-turneringen fem ganger.
Anand har vunnet sjakkens Oscar i 1997, 1998, 2003 og 2004. Hans fire Oscar-titler bringer ham på delt førsteplass med Kasparov, én foran Fischers tre. Sjakkens Oscar gis til årets beste spiller etter en avstemning blant ledende sjakk-kritikere, forfattere og journalister, gjennomført av det russiske sjakkmagasinet 64.
Hans partisamling My Best Games of Chess, ble utgitt i 1998 og oppdatert i 2001.
Verdensmester
Etter flere gode forsøk vant Anand endelig FIDE-VM i 2000 etter å ha slått Aleksej Sjirov 3,5–0,5 i finalen i Teheran. Han mistet tittelen da Ruslan Ponomarjov vant FIDEs cupturnering i 2002.
Han kom på delt andreplass i FIDEs VM-turnering 2005 (sammen med Peter Svidler) med 8,5 poeng på 14 partier, 1,5 poeng bak vinneren Veselin Topalov. I VM-turneringen i Mexico i 2007 vant han med 9 poeng av 14 foran Vladimir Kramnik og israeleren Boris Gelfand og ble dermed udiskutabel verdensmester.
I verdensmesterskapmatchen mot Kramnik i oktober 2008, spilt i Bonn forsvarte Anand tittelen sin etter en 6,5–4,5-seier. Anand tok en tidlig ledelse med to svartseire i det 3. og 5. parti, og en hvitseier i det 6. Selv om Kramnik vant det 10. partiet sikret Anand matchseieren med remis i det 11. partiet. Anand forsvarte verdensmestertittelen med sifrene 6,5–5,5 i en kamp mot Veselin Topalov i mai 2010. I mai 2012 forsvarte han på nytt verdensmestertittelen, denne gang mot Boris Gelfand. Matchen sto 6-6 etter de ordinære partiene, men Anand vant det påfølgende tie-break med sifrene 2,5-1,5.
I november 2013 tapte han VM-match mot Magnus Carlsen som vant tre partier og spilte sju uavgjorte.
Verdensmester i hurtigsjakk
I oktober 2003 arrangerte FIDE en hurtigsjakkturnering i Cap d'Agde og definerte den som verdensmesterskap i hurtigsjakk. Hver spiller hadde 25 minutter til hvert parti med et tillegg på 10 sekunder for hvert trekk. Anand vant turneringen foran ti andre av de tolv spillerne øverst på FIDEs ratingliste (Kasparov var den eneste som manglet).
Han ble igjen verdensmester i desember 2017.
Indisk heder
Han ble hedret med den indiske utmerkelsen Padma Shri for sin innsats.
Eksempelparti
På sin vei til å vinne FIDE-VM i 2000, slo Anand GM Viktor Bologan med de hvite brikkene. Her er trekkene i algebraisk notasjon (analyse av GM Ljubomir Ftacnik):
'''1. e4 e5 2. Sf3 Sc6 3. Lb5 a6 4. La4 Sf6 5. O-O Le7 6. Te1 b5 7. Lb3 d6 8. c3 O-O 9. h3 Sb8 10. d4 Sbd7 11. Sbd2 Lb7 12. Lc2 Te8 13. Sf1 Lf8 14. Sg3 c5 15. d5 c4 16. Lg5 Dc7 17. Sf5 Kh8 18. g4 Sg8 19. Dd2 Sc5 20. Le3 Lc8 21. Sg3 Tb8 22. Kg2 a5 23. a3 Se7 24. Th1 Sg6 25. g5! b4!?''' Anand har et sterket kongeangrep, så Bologan forsøker å få motspill ved å ofre en bonde. '''26. axb4 axb4 27. cxb4 Sa6 28. Ta4 Sf4+ 29. Lxf4 exf4 30. Sh5 Db6 31. Dxf4 Sxb4 32. Lb1 Tb7 33. Ta3 Tc7 34. Td1 Sa6 35. Sd4 Dxb2 36. Tg3 c3(Se diagram) 37. Sf6!! Te5''' Hvis 37...gxf6, 38. gxf6 h6 39. Tg1! Dd2! 40. Dh4 gir hvit et uimotståelig initiativ. '''38. g6! fxg6 39. Sd7 Le7 40. Sxe5 dxe5 41. Df7 h6 42. De8+ 1-0'''
Dejan Stanković
SS Lazio
Stanković ble solgt til SS Lazio i 1998 for en sum av 7.5 millioner euro. Han spilte for Lazio i 6 sesonger der han blant annet vant Serie A i 2000, Coppa Italia i 2004, og cupvinnercupen i 1999.
Inter Milan
I 2004 signerte han for Inter der han ble gjenforent med tidligere manager og medspiller Roberto Mancini, og i februar samme år debuterte han mot AC Siena. Han spilte sin kamp nr. 100 for klubben i 2006. Stanković spilte for Inter til 2013.
Hostage Rescue Team
Hostage Rescue Team (HRT) er en taktisk enhet innen den amerikanske etterforskningsetaten FBI. HRT ble etablert i 1982 for å stille til rådighet en taktisk utvei ved gissel- og terrorsituasjoner i USA. Enheten besto opprinnelig av 50 agenter, men har i dag 91. Medlemmene jobber fulltid i enheten og er blant de best trente og utstyrte stridsmannskaper i verden. HRT har sitt hovedkvarter ved FBI-akademiet i Quantico i Virginia.
HRT fikk verdens oppmerksomhet etter hendelsene på Ruby Ridge og i Waco, og måtte gjennom reorganisering og utskiftninger for å komme i nåde igjen.
Johannes Heftye (1849–1907)
Johannes Thomassen Heftye (født 13. juli 1849, død 10. mai 1907) var en norsk jurist og fjellklatrer. Heftye gjennomførte førstebestigning av Store Knutsholstind i 1875. Han er likevel mest kjent for å ha funnet frem til det som nå kalles Heftyes rute på Store Skagastølstind i Jotunheimen i 1880. Ruten blir regnet som standardveien til toppen.
Bakgrunn
Heftye var sønn av bankier Tho. Joh. Heftye (1822–1886) og Marie Jacobine Meyer (1826–1895), og bror av telegrafidirektør Thomas Heftye. Han vokste opp på Villa Frognæs i Drammensveien. Heftye var utdannet jurist.
Knutsholstind
I Heftyes ungdomstid ble Knutsholstind, som ligger ved Svartdalen mellom Bygdin og Gjende, av mange regnet som Norges høyeste, og mange regnet tinden som ubestigelig. Heftye hadde arvet farens sans for friluftsliv og fjell, og hadde et utpreget konkurranseinstinkt. Flere engelske klatrere hadde prøvd å bestige den uten å lykkes.
Polemikk
Etter Knutsholstind klatret ikke Heftye mer før Slingsbys bestigning av Storen i 1876 – og Harald Petersens i 1878 – tok glansen fra hans egen bragd. Han bestemte seg da for at han også skulle bestige Storen, og vise at den ikke kunne sammenlignes med hans egen bestigning av Knutsholstind.
Den 14. august 1880 startet han fra seteren i Stølsmaradalen sammen med to årdøler, Peder Melheim og Vetle-Jens Klingenberg, og kom over ryggen ned i Midtmaradalen. Han ville følge Slingsbys rute, men tok feil av veien og kom opp på bandet mot Skagastølsdalen. Derfra fant fant de frem til en renne, den som senere fikk navnet Heftyes renne, som førte dem videre mot toppen. Her måtte førerne gå foran og dra Heftye opp med tau.
Det at han faktisk nådde toppen av Storen, og samtidig hadde oppdaget en ny rute dit, var ikke det viktigste for Heftye. Han ville først og fremst få frem hvor lett det var å klatre på Storen, og dermed hvor ubetydelige prestasjoner Slingsbys og Petersens bestigninger var, i forhold til hans egen bestigning av Knutsholstind.
Dette kom frem da han i 1881 utga en bok om Skagastølstindenes turisthistorie og om sin egen innsats der. Her sier han blant annet at:
… enhver på dette felt kompetent dommer vil anse det som bevist at Store Skagastølstind i henseende til vanskelighet å bestige er en topp av annen rang.
Samme år som boken kom ut var Slingsby i Jotunheimen. Han ga Heftye svar på tiltale ved å bestige Knutsholstind sammen med Johannes Vigdal og Marie Sølfestsdatter, en av seterjentene på Gjendebu, og sa attpåtil, med en smule overdrivelse, at han ikke hadde behøvd å ta seg for med hendene på hele turen.
Ƶ
Ƶ og ƶ (Z med en strek gjennom) ble tidligere brukt i det sovjetiske jaŋalif alfabetet for tyrkiske minoritetsspråk, der den representerte lyden [ʒ]. Slik sett tilsvarer den den kyrilliske bokstaven ж.
Johannes Heftye (1849–1907)
Polemikk
Heftye svarte med et avisinnlegg, der han i sterke ordelag kritiserte Slingsby for å ha tatt med en vergeløs kvinne på så farlig ekspedisjon som Knutsholstind. Han skriver blant annet at: «vi må be Gud bevare oss for noensinne å komme så langt i emansipasjonen at våre landsmanninner skulle falle på for alvor og i almindelighet å bestige Knutsholstind».
Ƶ
I polsk, brukes gjerne Ƶ gjerne som en annen utgave for Ż, slik at den lettere kan skilles fra Ž.
Johannes Heftye (1849–1907)
Polemikk
Heftye gjennomførte denne sommeren også en serie med bestigninger, som Torfinnstind og Stølsnostind, samt traversering av Memurueggen. Men alle var topper der Slingsby hadde vært før ham, og poenget så ut til å være å vise at det ikke var noen bestigninger som kunne måle seg med hans egen Knutsholstind.
Ƶ
Når man bruker Ƶ i håndskrift, har streken ingen funksjon utover det å gjøre det lettere å gjenkjenne bokstaven, og skille den fra andre bokstaver/tegn den ligner på, som 2 og L.
Johannes Heftye (1849–1907)
Polemikk
I april 1882 skrev Heftye en lang artikkel i avisen Dagen der han i kvasse og sarkastiske vendinger kritiserte Slingsby, Vigdal og Sølfestdatters ekspedisjon til Knutholstind, og slo fast at Slingsby bare var ute etter å gjøre hans prestasjon mindre, noe han vil ha seg frabedt, spesielt av en utlending.
Ƶ
Ƶ ble noen ganger brukt istedenfor Z som symbol for zaire, myntenheten til Zaïre, dagens Kongo.
Johannes Heftye (1849–1907)
Dramatikk
I 1882 kjøpte Heftye herregården Austrått i Ørland for 100 000 kroner av Ole Rise. Han anla en ny vei et stykke fra gården og nektet samtidig folk å bruke den gamle veien som gikk rett ved. Dette provoserte lokalbefolkningen, og andre juledag i 1899 var det en del folk som gikk på den forbudte veien. Dette utløste en dramatisk konfrontasjon, som endte med at Heftye skjøt og drepte en mann. Adresseavisen kunne dagen etter melde at Heftye var arrestert. Drapet ble omtalt i landets største aviser, og flere skillingsviser tok for seg tragedien. I rettssaken som fulgte, fikk imidlertid ikke Heftye noen straff, da man fant at han handlet i nødverge. Heftye eide Austrått frem til 1906.
Le Bignon-Mirabeau
Le Bignon-Mirabeau er en kommune i departementet Loiret i regionen Centre-Val de Loire nord i det sentrale Frankrike.
Roses of Picardy
«Roses of Picardy» er en britisk krigstidsballade med melodi av Haydn Wood og tekst av Frederick Weatherly. Waetherly skrev den da han var arméoffiser i 1916. «Roses of Picardy» var én av de mest populære sangene fra den første verdenskrig.
Stykket ble raskt populært og fortsatte å være det i mange år etter sin opprinnelige utgivelse. Britiske soldater hadde sunget den da de ble innrullert til krigstjeneste ved Fronten i Frankrike og Flandern.
Weatherly skrev angivelig teksten etter at han hadde begynt å nære hengivenhet for en fransk enke, mens han fikk beskyttelse i hennes hjem.
Blant de første kommersielle innspillingene var de med Ernest Pike fra 1917 og John McCormack fra 1919. Så sent som i 1967 hadde Vince Hill en Top 20-hit med sangen, som fremdeles ble fremført i første tiår av 2000-tallet.
Hellig krig
Hellig krig, eller religiøs krig (latin: bellum sacrum) er en krig som hovedsakelig er forårsaket eller berettiget grunnet religiøse forskjeller. Beretningen om erobringen av Kanaan av israelittene i Josvas bok, de islamske erobringene på 600- og 700-tallet, og de kristne korstog (1000- til 1200-tallet) og religionskriger (1500- til 1600-tallet) er de typiske eksempler; men et religiøst aspekt i krig har vært del av krigføring så tidlig som i slag mellom de mesopotamiske bystater.
I moderne tid er debatter om det er, og i hvilken grad religiøse, økonomiske eller etniske aspekter som hersker i en konflikt vanlige. Eksempler er krigene i Jugoslavia og borgerkrigen i Sudan. I flere pågående konflikter, som i den israelsk-palestinske-konflikten, borgerkrigen i Syria og krigene i Afghanistan og Irak er religiøse krangler tydelige, men blir ofte beskrevet som fundamentalisme eller religiøs ekstremisme avhengig av observatørens synspunkt.
Erik Høiem
Erik Høiem (født 28. juni 1938 i Trondheim) er en norsk billedkunstner. Han er utdannet ved Kunstskolen i Trondheim 1968-72, og har Kunsthistorie mellomfag fra Universitetet i Bergen 1979. Siden 1971 har han arbeidet innenfor kunstfeltet, dels som billedkunstner, dels som intendant i Trondhjems kunstforening (1971–1980), og deretter som adm. leder for Kunstakademiet i Trondheim fra 1980, en periode også med undervisning i kunsthistorie. I 1991-92 hadde han permisjon fra akademiet for å arbeide som billedkunstner på heltid, i 1993-96 tilbake som adm. leder for Kunstakademiet, og fra 1996 billedkunstner på heltid.
Fremskridtspartiet
Fremskridtspartiet er et dansk politisk parti som var representert i Folketinget mellom 1973 og 1999. Partiet var også en viktig inspirasjonskilde for det norske Fremskrittspartiet, og regnes ofte som det første høyrepopulistiske partiet i vesten som fikk gjennomslag i valg.
Teksmona naturreservat
Teksmona naturreservat ligger på øya Teksmona i Meløy kommune i Nordland. Naturreservatet har et areal på 2 421 dekar. Området er vernet for å bevare et lite påvirket, oseanisk preget barskogområde, med en vegetasjon som er typisk for regionen.
Fremskridtspartiet
Fremskridtspartiet ble grunnlagt i Tivolis restaurant Grøften i 1972 etter initiativ fra Mogens Glistrup. De viktigste politiske synspunktene deres var avskaffelse av inntektsskatten, en kraftig reduksjon av det offentlige byråkratiet og en grunnleggende gjennomgang og forenkling av det danske lovverket. Motstand mot innvandring var ikke fra starten en viktig sak. Det var først etter at Glistrup rundt 1983 erklærte seg som tilhenger av et muslimfritt Danmark at denne saken begynte å overskygge de andre sakene.
Partiet gjorde et brakvalg i 1973 og fikk valgt inn 28 av 175 representanter i Folketinget og ble nest største parti. Partiet forble et stort parti gjennom hele 1970-tallet. Politiske motsetninger og Glistrups rolle bidro imidlertid til motsetninger som i sin tur svekket partiet. En særlig knekk fikk det da Glistrup i 1983 ble dømt for skattesvik, og året etter ble utbrytergruppen De Frie Demokrater dannet. En ny splittelse kom i 1990 da Glistrup selv tok med seg flere fremtredende medlemmer og startet Trivselspartiet, og i 1995 forlot partileder Pia Kjærsgaard partiet sammen med 3 andre Folketingsrepresentanter og dannet Dansk Folkeparti. Da Glistrup i 1999 trådte inn i partiet igjen, var dette en viktig årsak til at hele Folketingsgruppen, som var valgt i 1998, gikk ut av partiet og dannet Frihed 2000 i oktober 1999. Med unntak av Dansk Folkeparti, som i dag i stor grad har overtatt Fremskridtspartiets rolle i dansk politikk, har ikke utbrytergruppene hatt noen valgmessig suksess.
Ernst Simonsen er siden 2009 leder av partiet. Det stilte ikke til valg til Folketinget i 2005, men stilte kandidater i kommuner og regioner, og fikk en valgt representant, Aage Brusgaard i Morsø kommune.
Partiets ungdomsorganisasjon er Fremskridtspartiets Ungdom (FPU), stiftet i 1973.
Anne McCaffrey
Anne Inez McCaffrey (født 1. april 1926 i Cambridge, Massachusetts, USA, død 21. november 2011) var en amerikansk sciencefictionforfatter. Hun var best kjent for bokserien Dragonriders of Pern som handler om den fiktiveplaneten Pern. Hun har hatt et meget omfattende forfatterskap. Boken «The White Dragon» var forøvrig den første sciencefictionromanen som kom på The New York Times’ «100-bestselger liste».
Liv og forfatterskap
McCaffrey ble født i Cambridge, Massachusetts. Hun vokste opp med to brødre, gikk på skole forskjellige steder på USAs østkyst og tok hovedfagseksamen i slaviske språk og litteratur ved Radcliffe College. Hun hadde også utdannelse i sang, med erfaring fra opera.
Hun var gift i perioden 1950 til 1970, fikk tre barn og utvandret deretter til Irland, hvor hun bodde i grevskapet Wicklow. Huset tegnet hun selv og kalte det «Dragonhold-Underhill», med referanse til at det er delvis gravd inn i en bakke.
For novellen «Weyr Search», som siden ble trykket i boken Dragonflight, fikk hun Hugo Award for beste langnovelle i 1968. McCaffrey ble dermed første kvinnelige forfatter som vant denne prisen. Fortellingen ble senere utviklet videre til bøkene om Pern. Hun insisterte selv på at hun utelukkende skrev science fiction, og motsatte seg at hennes mest populære bøker lenge ble klassifisert fantasy ettersom de omhandlet drager. I enkelte senere Pern-bøker bestrebet hun seg derfor på å understreke at det kom til å til å bli gitt rasjonelle begrunnelser for dragenes eksistens.
Hun mottok ved utdelingen av Nebulaprisen i 2005 science fiction-forfatternes høyeste utmerkelse, «Grand Master». I 2006 ble hun opptatt i science fiction-forfatternes «Hall of Fame».
Ingen av McCaffreys bøker har blitt oversatt til norsk, men de aller fleste er oversatt til tysk. Et betydelig antall er utgitt på fransk. De to første bøkene om Pern ble også gitt ut på svensk:
Bøker og forfatterskap
Bøkene hennes er skrevet på en slik måte at de ut fra et lesersynspunkt vanskelig lar seg kategorisere som ren fantasy eller ren science fiction. Lenge nøyde hun seg med ett univers der det eneste magiske elementet var at dragene hadde særlig evner som mennesker ikke har. I noen av de andre bøkene finnes andre vesener som har tilsvarende egenskaper. Menneskene er derimot som folk flest, men har utviklet vår kjente teknologi langt videre.
I ett univers parallelt med vårt lar hun ESP-begavede mennesker slå seg sammen for å bedre tjene menneskeheten, først på jorden og senere i generasjonene deretter på nye planeter. Slik elitisme har ikke bare blitt godt mottatt. I noen bøker skildrer hun møtet mellom mennesker og utenomjordiske skapninger. Enkelte av bøkene er kanskje mest egnet for unge lesere. I tillegg kommer enkeltstående bøker og noen romantiske fortellinger.
Dong Fangxiao
Dong Fangxiao (kinesisk: 董芳霄; pinyin: Dǒng Fāngxiāo) er en tidligere kinesisk turner som nå bor på New Zealand.
Hun konkurrerte for Kina under Sommer-OL 2000 i Sydney og tok bronse i lagkonkurransen. Senere ble det funnet ut at hun var under aldersgrensen på 16 år da hun konkurrerte, og Kina ble derfor fradømt bronsemedaljene. USA rykket dermed opp på medaljeplass i øvelsen.
Ett sted i tiden II – Demoer & andre rariteter 1985–2007
Ett sted i tiden II – Demoer & andre rariteter 1985 – 2007 er et musikkalbum utgitt av Åge Aleksandersen på boksen Åge II i 2009.
Fylkesvei 4290
Fylkesvei 4290 går mellom Løyning og Hovland på Eigerøya i Eigersund kommune.
Frem til 2019 hadde veien betegnelsen fylkesvei 61.
Frode Holte
Frode Holte (født 22. november 1982) er en norsk motorsportsutøver. Han kjører for tiden rallycross Divisjon 1 og representerer NMK Konsmo. Frode Holte jobber til daglig som General Manager i Hydmec AS
Birkenes Idrettslag
Birkenes Idrettslag (stiftet 18. november 1924) er et idrettslag i Birkenes som er aktiv innen fotball, orientering, skiskyting og sykkel.
Fotball
Sesongen 2022 er det Geir Atle Ellingsen som er A-trener.
Ski
I 1963 kranset over tyve tusen tilskuere deres anlegg da klubben arrangerte stafett og 50 km langrenn herrer i Norgesmesterskapet på ski, der Harald Grønningen vant og mottok sin kongepokal.
Sykkel
Det er mest kjent for sin sykkel-gruppe, etablert i 1973 av Siggen Realfsen. De arrangerte Norgesmesterskapet i 1976 og 1981 (50 km tempo). Mellom 1979 og 81 var Birkenes sponset av Star-kjøkken og brukte sykler fra Øglænd. Norske og nordiske mesterskap ble vunnet med trener Gunnar Høygilt og toppsyklistene Geir Digerud, Jon Rangfred Hanssen, Dag Erik Pedersen og Arne Klavenes.
I 2024 arrangerer de NM i terreng maraton i forbindelse med at Birkenes IL er 100 år.
Friidrett
Birkenes IL har ikke eget styre, men de arrangerer klubbens største arrangement som er Svalandsgubben også kjent som «Gubben» som er et 27 km langt terrengløp i mye myrer.
Skiptvet
Skiptvet (lokal uttale: Skjetve, ) er en landbrukskommune som ligger i landskapet Østfold i Viken fylke på Østlandet i Norge, ca. 70 km fra Oslo. Kommunens areal er 101,6 km², der 33 km² er jordbruksareal og 42 km² er produktiv skog. Kommunen grenser mot Våler i vest, Indre Østfold i nord og øst, Rakkestad i øst, og Sarpsborg i sør. Høyeste punkt er en navnløs ås øst for Langtjernet, tett ved grensa til Våler kommune, 223,5 moh.
Tettstedet i Skiptvet heter Meieribyen og har innbyggere per 1. januar. Kommunevåpenet forestiller en linnorm.
Historie
Man tror at de første menneskene slo seg ned i Skiptvet for rundt åtte tusen år siden, spesielt i Glommaområdene der det var gode leveforhold. I middelalderen var Skiptvet en del av Vingulmork, som senere ble kjent som Østfold. Vembe skipreide omfattet Skiptvet og Spydeberg. Da Norge ble inndelt i fogderier, tilhørte Skiptvet Rakkestad fogderi.
George Albinson
George Albinson (født 14. februar 1897 i Prestwich i Manchester, død april 1975 i Rochdale) var en engelsk fotballspiller. Han spilte for Manchester United og Manchester City.
Skiptvet
Historie
Det antas at navnet Skiptvet er en sammensetning av to ord. Første delen kan være Skagi, som er gammelnorsk for «noe som rager opp i landskapet» (eller muligens mannsnavnet Skeggi, «mann med skjegg»). Siste delen av navnet er -ptveit, er vanlig i gårdsnavn fra vikingtiden, og betyr «et lite jordstykke».
George Albinson
George Albinson kom til Manchester United i mars 1919. Han debuterte for United i FA-cupen 12. januar 1921 mot Liverpool. Det var den eneste kampen han spilte for United på sine to år. I mai 1921 gikk han til Manchester City. Han spilte midtbane.
Wenche Kjølås
Wenche Kjølås (født 20. desember 1962) er en norsk forretningskvinne.
Kjølås ble født på Stranda i Møre og Romsdal. Hun gikk på Stranda videregående skole, før hun begynte på Norges Handelshøyskole i 1982. Hun var ferdig med sin siviløkonomgrad i 1986.