cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Steve Lukather
Keyboardisten David Paich og trommeslageren Jeff Porcaro var Lukathers beste venner på skolen, og de ville ha han med da de skulle starte Toto i 1976. Lukather var medlem av Toto frem til bandet ble oppløst i 2008. Lukathers talentfulle gitarspill og hans vennskap med de allerede etablerte studiomusikerne Paich og Porcaro, gjorde at han fikk mange spilleoppdrag som studiomusiker på 1970- og 1980-tallet.
Han er en produktiv låtskriver, og har komponert og vært medkomponist på mange låter både for Toto og for flere andre artister. I løpet av karrieren har han spilt på hundrevis av konserter og medvirket på et utall av album for Toto og andre kjente musikere. Sommeren 2008 forlot han Toto, og dermed var bandet i praksis oppløst. I 2010 var han med på gjenforeningsturneen til Toto som var til inntekt for Mike Porcaro, som har fått diagnosen ALS. Lukather har blitt nominert til Grammy tolv ganger og han har vunnet fem priser.
Adenitt
Adenitt er inflammasjon i og dermed irriterte og ømme kjertler, som ved spyttkjertelbetennelse. Brukes også om lymfeknutene (som ikke er kjertler) ved halsbetennelse. Det er da teknisk sett lymfeadenitt.
Sakhalin
Sakhalin (russisk: Сахали́н; japansk: 樺太 – Karafuto) er en russisk øy i den nordlige delen av Stillehavet. Øya er Russlands største med et areal på 78 000 km², en lengde på 948 km og en bredde på mellom 25 og 170 km.
Et jordskjelv målt til 7,5 på Richterskalaen inntraff 28. mai 1995, og 2000 mennesker omkom i byen Neftegorsk.
Historie
Sakhalins urbefolkning var Xianbei og Hezhe-stammene, som livnærte seg av fiske. Kineserne i Ming-dynastiet kjente øya som Kuyi (kinesisk: 苦夷, pinyin: Kǔyí), og senere som Kuye (kinesisk: 庫頁, pinyin: Kùyè). Ifølge Shengmus bok (kinesisk: 聖武記, pinyin: Shèngwǔjì), sendte Ming-Kina 400 soldater til Sakhalin i 1616, men trakk dem senere tilbake ettersom de ikke anså at det eksisterte noen trussel mot kinesisk kontroll over øya. En Ming-grensestein finnes fremdeles på Sakhalin.
Kina under Qing-dynastiet krevde også suverenitet over øya, og Sakhalin var formelt under kinesisk styre fra og med Qing-dynastiet. Men ettersom de kinesiske myndighetene ikke hadde en militær tilstedeværelse på øya, forsøkte folk fra både Japan og Russland å kolonisere øya. Den japanske bosetningen Ootomari ble etablert i 1679. Kartografer fra den japanske Matsumae-klanen laget et kart over øya, og kalte den «Kita-Ezo» (Nordre Ezo, Ezo er det gamle navnet på Hokkaidō). Nertsjinsk-traktaten i 1686 bekreftet Sakhalin som kinesisk territorium. Men Russland startet uansett å okkupere øya, med en hær dannet av straffanger, fra og med 1700-tallet.
I 1855 underskrev Russland og Japan Shimoda-traktaten, som erklærte at begge lands borgere kunne bosette seg på øya, russere i nord og japanere i sør, uten en klar grense mellom dem. Russland gikk også med på å avvikle militærbasen sin ved Ootomari. Etter opiumkrigen tvang Russland Qing-herskerne til å undertegne Aigun-traktaten og Pekingkonvensjonen, hvor Kina mistet alle territorier nord for Heilongjiang (Amur) og øst for Ussuri, inkludert Sakhalin, til Russland. Russerne opprettet en straffekoloni i 1857, men den sørlige delen av øya ble holdt av japanerne til Sankt Petersburg-traktaten i 1875, da de avsto den til Russland i bytte mot Kurilene. Etter Den russisk-japanske krigen undertegnet Russland og Japan i 1905 Portsmouth-traktaten, som resulterte i at den sørlige delen av øya, sør for 50° N, igjen tilfalt Japan. Russerne beholdt de øvrige tre-femtedelene av området. Sør-Sakhalin ble administrert av Japan som Karafuto-chō (japansk: 樺太庁), med hovedstaden Toyohara, nå kjent som Juzjno-Sakhalinsk.
Sakhalin ble etter andre verdenskrig integrert som en del av Russland. De aller fleste japanerne som hadde bodd der tidligere flyttet tilbake til Japan, men av koreanerne ble minst en tredjedel nektet repatriering, og de og etterkommerne ble kjent som sakhalinkoreanere.
Béla Zsitnik
Béla Zsitnik (født 17. desember 1924 i Győr, død 12. januar 2019) var en ungarsk roer som deltok i de olympiske leker i 1948 i London, 1952 i Helsingfors og 1960 i Roma.
Zsitnik vant en olympisk bronsemedalje i roing under Sommer-OL i 1948 i London. Sammen med Antal Szendey og Róbert Zimonyi som var styrmann, kom de på tredjeplass i konkurransen toer med styrmann bak Danmark og Italia. Roøvelsene ble gjennomført i perioden 5. til 8. august 1948 på Themsen.
Tårnveien
Tårnveien finnes flere steder:
Draug
Draug og Draugen kan sikte til
Rudolf Reichling
Rudolf Reichling (født 23. september 1924 i Zürich, død 23. november 2014 i Stäfa) var en sveitsisk roer som deltok i de olympiske leker 1948 i London.
Saltens Dampskibsselskab
Saltens Dampskibsselskab (SDS) var et norsk rederi med hovedkontor i Bodø. Rederiet ble stiftet i 1868, og drev lokalruter og godstrafikk i Salten. Det første skipet var DS «Saltdal» som ble overlevert fra Akers mekaniske verksted i 1870. I 1981 ble rederiet slått sammen med Bodø-rederiet Det Nordlandske Dampskibsselskab (NDS). I 1990 ble rederiet oppkjøpt av Ofotens og Vesteraalens Dampskibsselskab (OVDS), og Saltens Dampskibsselskab var nå blitt et 100 % eid datterselskap av OVDS.
Ignazio Busca
Ignazio Busca (født 31. august 1731 i Milano i Italia, død 12. august 1803 i Roma) var en av den katolske kirkes kardinaler. Han var blant annet nuntius i Flandern og Kirkestatens statssekretær 1796–1797.
Han ble kreert til kardinal den 30. mars 1789 av pave Pius VI, med Santa Maria della Pace som tittelkirke.
Hans avvisende politikk overfor Frankrike førte til den første franske invasjon, som endte med Tolentino-traktaten 15. mars 1797. Under den andre franske invasjon av Roma ble hans eiendommer plyndret og hans bibliotek ført til Frankrike.
Han deltok ved konklavet 1799–1800 som valgte kardinal Chiaramonti til pave Pius VII.
Episkopalgenealogi
Hans episkopalgenealogi er:
Garnethill
Garnethill er et område i den nordøstlige delen av sentrum i Glasgow, Skottland. Området er hovedsakelig boligstrøk og ligger på en høyde.
I Garnethill ligger blant annet Glasgow School of Art og Skottlands første synagoge (grunnlagt i 1879).
Garnethill er også tittelen på en romanen fra 1998 av Denise Mina, den norske tittelen er Døden på Garnethill.
Trautgruva
Trautgruva ligger i Nord-Odal, og er den største gruva som har vært i drift i kommunen. Den er 100 meter lang og 10–20 meter bred.
I perioden 1770 til 1830 ble det utvunnet jernmalm som ble fraktet til Odals Verk i Sør-Odal. For å få ut malmen i Trautgruva ble det først brukt fyrsetting og senere også bergkrutt. Ved fyrsetting ble setteved stilt opp mot veggen der det skulle brytes malm. Når setteveden brant ble fjellet varmt og sprakk, slik at malmen kunne brytes og heises opp av gruva.
Vannkunsten
Det som var spesielt med Trautgruva var det mekaniske lensesystemet – en såkalt vannkunst – som pumpet vann ut av gruva. Vannkunsten ble også kalt vasskonsta eller bare konsta på odøling.
Kunsten besto av et vannhjul, som var 8 meter i diameter, og et 800 meter langt stangfelt i tillegg til selve pumpeinnretningen.
Malmen ble fraktet med hest og slede på vinterstid til Odals Verk. Ruta gikk på isen over Råsen og Storsjøen, en tur på to døgn. En malmlast veide omtrent 600 kilogram.
I dag
Restene av anlegget er godt bevart og kan ses ved å følge skiltet tursti. Nord-Odal kommune har rester av anlegget og en modell av vannkunsten i sin lokalsamling.
Atlantic City
Kollektivtrafikk
Atlantic City trafikkeres med tog av NJ Transit fra Philadelphia. NJ Transit driver også busstrafikk med tilslutning til det øvrige New Jersey. Dessuten finnes det mange charterbusser fra nærliggende byer som New York og Baltimore.
Schaerbeek stasjon
Schaerbeek stasjon er en jernbanestasjon den belgiske kommunen Schaerbeek i Brussel i Belgia, den ligger langs strekningen mellom Brussel og Antwerpen og har ingen internasjonal trafikk.
1913 ble stasjonen ombygd i flamsk renessanse-stil, i 1994 ble hele bygningen vernet.
Trondheim studentspeidergruppe
Gruppen er et samlingspunkt for speider- og friluftsinteresserte studenter. Pr. november 2010 var det 32 betalende medlemmer.
Historie
Trondheim studentspeidergruppe ble stiftet 13. september 1956. Den første formannen var bygg-studenten Ivar Børseth. I 1964 ble hytta «Duddelibu» bygget på dugnad. Den var tegnet av arkitekt Svein Hatløy. Sommeren 1977 var TSSG med på å pusse opp den fraflyttet fjellgårdem Skageflå ved Geirangerfjorden.
Roverlaget GibGob RL
GibGob RL er TSSGs roverlag, tidligere kjent som NTH-RL. Navneskiftet ble vedtatt på roverlagets årsmøte i mai 1994, og godkjent av Sør-Trøndelag krets til TSSGs årsmøte i november samme høst.
GibGob RL er medlem av Norges speiderforbund (NSF), mens TSSG er tilsluttet SSR, Studentspeiderrådet. Medlemsmassen til roverlaget er nøyaktig den samme som TSSG sin, ved at TSSG-medlemmer automatisk er medlemmer i GibGob.
Roverlaget var opprinnelig ansvarlig for alle utearrangementene til TSSG, og var bindeledd for alle krets- og forbundsaktiviteter. I dag har GibGob ansvaret for Vinter-5-kamp, som arrangeres i mars på Duddelibu, og årsmøtet i mai.
Erich Schriever
Erich Schriever (født 6. august 1924, død 29. april 2020) var en sveitsisk roer som deltok i de olympiske leker 1948 i London.
Trondheim studentspeidergruppe
Roverlaget GibGob RL
Som TSSG RL og NTH RL, har roverlaget vunnet NSFs nasjonale 5-kamper syv ganger :
Aktiviteter
TSSG har en rekke arrangementer og aktiviteter. En tradisjonell aktivitet er 17. mai-turen til Snøhetta, men de fleste aktivitetene er av sosial art.
Erich Schriever
Schriever vant en olympisk sølvmedalje i roing under Sommer-OL 1948 i London. Han var med på den sveitsiske fireren med styrmann som kom på andreplass i konkurransen bak USA. Roøvelsene ble gjennomført i perioden 5. til 8. august 1948 på Themsen. Mannskapet på den sveitsiske båten var roerne, Rudolf Reichling, Erich Schriever, Émile Knecht, Pierre Stebler og André Moccand som var styrmann.
Trondheim studentspeidergruppe
Studenthytta Duddelibu
«Duddelibu» er hytta til Trondheim studentspeidergruppe (TSSG). Hytta ble bygget på dugnad høsten/vinteren 1963-64 av studentspeidere ved NTH. Hytta er oppført i tre med torvtak. Siden hytta stod ferdig 16. februar 1964 har den vært et naturlig samlingspunkt for studentspeidere fra hele Norge. Hvert år markeres innvielsen av hytta på tradisjonsvis. Denne markeringen foregår helgen som ligger nærmest 16. februar.
Beliggenhet
Duddelibu ligger i Selbu kommune i Trøndelag, omtrent 45 minutter fra Trondheim. Hytta ligger i et kupert myrområde med rike turmuligheter. Vennafjell og Våttåfjell ligger i kort avstand fra hytta, og er naturlige turmål.
Fasiliteter
Duddelibu har teoretisk plass til hele 75 overnattende gjester på en gang, men det høyeste antallet som er bekreftet er rundt 55. Hemsen er utbyggbar til å dekke omtrent hele hytta, noe som gjør at den brukes som en toetasjes bygning.
Det er hverken innlagt strøm eller vann på Duddelibu. Oppvarming foregår ved bruk av vedovn og peis. Vann hentes i brønn i myra. De sanitære forholdene på Duddelibu består av utedo, et badebasseng (kurbad) og en sykkeldusj, "tråkk-og-sprut". Når kurbadet ikke er i bruk, er det dekket med lokk for å unngå ulykker. Kurbadet er også en offentlig godkjent badeplass, og dermed utstyrt med påkrevd nødvendig redningsutstyr som redningsring og livline.
Baddelibu
I tillegg til Duddelibu ligger også Baddelibu på tunet. Baddelibu er et badstuhus med mulighet for overnatting. Badstua er vedfyrt med en komforttemperatur på i overkant av 100 grader. Det er teknisk mulig å nå temperaturer på over 140 grader. Det gjør at Baddelibu kan brukes som stekeovn for større matmengder, siden Duddelibu ikke har vanlig stekeovn. Baddelibu ble oppført på begynnelsen av 1970-tallet.
Overnatting
Overnattinger noteres i hytteboka og ved enkelte runde tall må personen medbringe kake. Følgende antall overnattinger er verdt å merke seg:
Utleie
Duddelibu brukes også av Sør-Trøndelag krets av Norges speiderforbund for speiderarrangement for speidere eller rovere.
Andre studentspeidergrupper
Det har vært studentspeidergrupper på flere steder i Norge, men det er bare TSSG i Trondheim som er aktiv nå.
Storgata (Oslo)
Historie
Storgatas trasé vest for Brugata er en av byens eldste, og var hovedinnfartsåren inn mot Store Voldport ved det nåværende Stortorvet. Gateløpet nordøstover førte på 1700-tallet til løkkeeiendommene i Bymarken. Området ble innlemmet i byen ved byutvidelsen i 1794.
Oppgradering i 2019 og 2020
I desember 2016 la Plan- og bygningsetaten fram en plan for oppgradering av hele Storgata, med vekt på å forbedre framkommeligheten for buss, trikk og gående, ved å ruste opp gategulvet og skape plasser. I mai 2018 vedtok bystyret oppgraderingen, som må gjennomføres for å kunne ta i bruk nye trikker som er bestilt.
Bonnie Wright
Bonnie Francesca Wright (født 17. februar 1991 i London, England) er en britisk skuespiller, mest kjent for sin rolle som «Gulla Wiltersen» i Harry Potter-filmene. Hun har vært med i alle åtte Harry Potter-filmene som er laget.
Hosjö
Hosjö er en bydel og menighet i Falun, Sverige. Bydelen er den østligeste av Falu tettsted og består mest av villabebygelse selv om boligblokker førekommer.
Louis Michel
Louis Michel (født 2. september 1947) er en belgisk liberal politiker.
Michel underviste i germanske språk før han ble politiker.
Han ble medlem av Belgias føderale parlament i 1978. Fra 1999 til 2003 var han Belgias utenriksminister og visestatsminister. Han representerer det fransktalende liberale partiet Mouvement Réformateur.
Fra 2004 til 2009 var han Belgias medlem av Europakommisjonen med ansvar for bistand, nødhjelp og utvikling. Fra 2009 til 2019 var han medlem av Europaparlamentet, der han sluttet seg til Alliansen av liberale og demokrater for Europa.
Han er far til Charles Michel, som har vært Belgias statsminister og president for Det europeiske råd.
Riksarbeidstjenestemedaljen
Riksarbeidstjenestemedaljen (Dienstauszeichnung für den Reichsarbeitsdienst) er en utmerkelse ifra det tredje rike som ble gitt som en medalje ved lang tjeneste i den tyske Reichsarbeitsdienst (Riksarbeidstjenesten).
Design
Medaljen er oval med en eikekrans langs kanten på begge sider, på advers er det et hakekors på et spadeblad, og med to byggstrå i en «V» under. På revers er teksten «Für treue Dienste im Reichsarbeitsdienst» (for tro tjeneste i Riksarbeidstjenesten). Medaljen har blått medaljebånd, og for kvinner er denne i en sløyfe, og den har heller ikke spadebladet på advers.
Welcome Home (Sanitarium)
«Welcome Home (Sanitarium)» er den fjerde sangen og den tredje singlen fra Metallicas tredje studioalbum, Master of Puppets.
Sangtekst
Teksten til Welcome Home (Sanitarium) ble inspirert av Ken Keseys roman Gjøkeredet. Som resten av sangene på Master of Puppets handler denne sangen også om maktesløsthet. Denne teksten handler spesielt om følelsen av galskap og hvordan det er å være fanget i et sanatorium, som forøvrig er en form for galehus. Sangen avsluttes med noen korte stroffer som kanskje kan tolkes som at asylumet blir utsatt for et opprør.
Den Internasjonale Fysikkolympiaden
Den internasjonale fysikkolympiaden (International Physics Olympiad, IPhO, Fysikk-OL) er en fysikkonkurranse for elever i videregående skole. Konkurransen ble første gang arrangert av professor Czesław Ścisłowski i Polen i 1967, og har med få unntak blitt arrangert hvert år siden. På 70-tallet begynte vestlige land å delta og etter hvert også å arrangere konkurransen. Norge deltok første gang i 1984 og var arrangør i 1996.
Welcome Home (Sanitarium)
Musikken
Sangen starter rolig, med harmonisk gitar som skal forestille timer som sakte tikker forbi. Etter den cirka 20 sekunder lange introen starter hovedriffet som vedvarer gjennom hele sangen. Sangteksten så vel som vokal i seg selv blir progressivt tyngre og tyngre etter hvert som sangen kommer videre. Gitarlyden blir også mer "heavy" jo lengre en kommer ut i sangen, og sangen avsluttes med flere soloer. Den originale demoen til denne sangen inneholder en utvidet avslutning som er bygget opp av noen bass og gitar-soloer brukt i "Orion" fra samme album.
Den Internasjonale Fysikkolympiaden
Uttagning og finaler
Hvert deltakerland stiller med fem deltakere. I Norge blir disse fem plukket ut gjennom en konkurranse, arrangert av Norsk Fysikklærerforening i samarbeid med Skolelaboratoriet ved Fysisk institutt, UiO. Alle fysikkelever kan delta i første runde; normalt deltar nærmere 1000. Prøven foregår lokalt på skolene og blir rettet av skolens fysikklærere. De om lag 60 - 70 beste går videre til andre runde. Også denne foregår lokalt, men prøvene blir rettet sentralt. De 18 beste fra andre runde går til norsk finale. Finalistene får et ukes opphold ved Universitetet i Oslo, med undervisning og en avsluttende prøve. De fem beste går videre til Den Internasjonale Fysikkolympiaden.
Welcome Home (Sanitarium)
Live
Welcome Home (Sanitarium) er en av Metallicas mest populære sanger blant fans. Den er en konsertfavoritt og har blitt spilt omkring 700 ganger live. Den har også enkelte ganger blitt kombinert med sangen Master of Puppets. Denne kombinasjonen blir ofte kalt "Mastertarium".
Cover-versjoner
Siden sangen er såpass populær i metal-verdenen og blir sett på som en av Metallicas store klassikere. Følgende band har gjort cover-versjoner av sangen.
Den Internasjonale Fysikkolympiaden
Norske resultater
Norge har tatt én gullmedalje. Det var Morten Kloster som tok den i 1991, da IPhO ble arrangert på Cuba. Norge har også tatt ni bronsemedaljer: Roar Lauritzen i 1988 (Østerrike), Øyvind Tafjord og Hans Olav Sundfør, begge i 1989 (Polen) og Øyvind Grotmol i 1999 (Italia). Videre Knut Andreas Meyer og Eirik Løhaugen Fjærbu i 2009 (Mexico), Robert Hagala i 2010 (Kroatia), Nikita Klimenko (utvekslingselev fra Hviterussland) i 2017 (Indonesia) og Ola Tangen Kulseng i 2019 (Israel). I tillegg har 26 norske deltakere fått hederlig omtale.
Liste over medlemmer av den britiske Order of Merit
Liste over medlemmer av den britiske Order of Merit er en kronologisk oversikt over personer utnevnt til ordenen Order of Merit siden den ble opprettet i 1902. Ordenen kan til enhver tid ha maksimalt 24 medlemmer fra Storbritannia og de andre samvelderikene. I tillegg kommer æresmedlemmer fra andre land.
Den Internasjonale Fysikkolympiaden
IPhO 2007
Den 38. Internasjonale Fysikkolympiaden ble arrangert i Isfahan i Iran 13. til 22. juli 2007. Det norske laget i 2007 besto av Yi Luo fra Bryne vidaregåande skule, Øyvind Indrebø fra U. Pihl vgs., Olav Røthe Bakken fra Danielsen vgs., og Martin Hauge og Ivar Staurseth, begge fra Skeisvang vgs.Martin Hauge fikk hederlig omtale. 73 land deltok, med 327 deltakere og over 135 ledere, i tillegg til 86 observatører og 17 gjester. Absolutt vinner ble Youngjoon Choi fra Sør-Korea.
Safra Group
Safra Group er et internasjonalt nettverk av private selskaper kontrollert av Safra familien, som består av banker og finansinstitusjoner, industrivirksomhet og telekommunikasjon. Gruppen opererer i USA, Europa, Midtøsten, Latin-Amerika og Karibia.
Safra Group har tallrike ikke-finansielle forgreninger bl. a. i papir- og cellulosesektoren, og et partnerskap har utviklet et av verdens største celluloseprodusent med bleket eucalyptus, Aracruz Cellulose.
Selskapsportefølje
Safra National Bank of New York er en ledende New York-bank. Anerkjent som en av USAs solide banker. Kjernevirksomhet er private banktjenester.
Bank Jacob Safra – Switzerland er en bank med hovedkvarter i Genève, Sveits.
Safra Asset Management Corporation i New York tilbyr rådgivning i forhold til porteføljer av hedgefond.
Banque Safra-Luxembourg S.A. er en uavhengig Europeisk bank.
Banque Safra-France S.A. er et heleid datterselskap av Banque Safra-Luxembourg S.A. Det er registrert i Frankrike.
Banco Safra S.A. er en brasiliansk bank og av Brasils ti største finansinstitusjoner.
Banco Safra (Cayman Islands) Limited er et heleid datterselskap av Banco Safra S.A., registrert på Cayman Islands. Kjent som Safra Cayman, institusjonen tilbyr trade-financing service.
Safra International Bank and Trust Ltd., en bank registrert på Bahamas, fokuserer på formueforvaltning og rådgivningsservice.
Egenkapital og aksjekapital
Gruppen kontrollerer 71.5 milliarder hvorav 36.9 er klientkapital og har 6.3 milliarder i aksjekapital.
Andersen
Andersen er et vanlig etternavn i Norge og Danmark. I 2010 hadde 38,027 nordmenn etternavnet Andersen. Navnet er et patronymikon og betyr «sønn av Anders». Navnet var opprinnelig overveiende brukt som virkelig patronym og kom først i utstrakt bruk som fast etternavn fra 1800-tallet i Danmark og fra rundt 1900 i Norge.
På gang 28
På gang 28 er et musikkassett med diverse artister, utgitt i 1987. Albumet var presentert av Steinar Fjeld.
Borne (Overijssel)
Borne (nedersaksisk: Boorn) er en by og en kommune som ligger i den nederlandske provinsen Overijssel og regionen Twente. Borne har 20,496 innbyggere (per 1. juni 2005).
An Ordinary Day in an Unusual Place
An Ordinary Day in an Unusual Place er Us3s tredje album og kom ut i 1997. Albumet er veldig forskjellig fra de andre albumene som gruppen har gitt ut, antagelig på grunn av at mange av de rapperne og musikerne som var med på de tidligere platene ikke er med på denne. På denne platen viser gruppen seg fra sin samfunnsengasjerte side, både gjennom musikken og collagen i coverbladet.
Borne (Overijssel)
Til kommunen hører tettstedene Borne, Hertme og Zenderen, av disse er Borne det største. Riksvei A35 og A1 og jernbanelinjen Zwolle-Enschede er hovedtrafikkårene til Borne.
Bornes historie begynner i cirka 1206, da det ble omtalt som «Burgunde» i en gaveakte.
Hvalstad stasjon
Hvalstad stasjon er en jernbanestasjon i Asker kommune i Akershus fylke.
Det har vært hele ulike 3 stasjonsbygninger på Hvalstad. Den første ble bygget med Georg Andreas Bull som arkitekt da den smalsporede Drammenbanen stod ferdig 7. oktober 1872, og dannet forbilde for mange andre stasjonsbygninger langs Drammensbanen og Randsfjordbanen. Disse stasjonen ble kalt «Hvalstadtypen».
I forbindelse med fjerningen av den store treviadukten over Hvalstaddalen ble det bygget en ny linje og en ny stasjon stod ferdig i 1915 med Jens Flor som arkitekt. I dag er denne i privat eie, malt gul og blir brukt som dyreklinikk.
Hvalstad stasjon ligger 20,19 kilometer fra Oslo S. og 64,0 meter over havet.
Fra 15. desember 2014 begynte lokaltogene å gå 4 ganger i timen på lokalsporet mellom Asker og Lillestrøm.
Latin-Amerikagruppene i Norge
Latin-Amerikagruppene i Norge (LAG) er en medlemsbasert solidaritetsorganisasjon, som har som hovedaktivitet å støtte sosiale bevegelser i Latin-Amerika og å drive informasjonsarbeid i Norge om latinamerikanske sosiale og politiske forhold.
Formål
Organisasjonens formål er «å støtte de latinamerikanske folkenes kamp:
Historie
Engasjementet for Latin-Amerika fikk et kraftig oppsving i etterkant av statskuppet mot den radikale presidenten Salvador Allende i Chile i 1973. Samme høsten ble Solidaritetskomiteen for Chile dannet, og fikk for første gang en stor oppmerksomhet for solidaritetsarbeid i Latin-Amerika. Høsten 1975 brøt medlemmer fra bl.a. AUF, SV, Venstre, Samorganisasjonen ut og dannet Chileaksjonen, fordi de mente AKP-ml hadde kuppet Chile-komiteen. Chileaksjonen vokste sterkt og hadde 47 lokallag, 3,000 personer og 16 organisasjoner som medlemmer i 1977. Senere ble det opprettet støttekomiteer og nettverket som jobbet med Nicaragua, El Salvador og Argentina. Aktivister fra disse ulike miljøene dannet i 1977 Latin-Amerikagruppene i Norge (LAG). I Oslo var noen av initiativtakerne Ivar Hippe, Nili Diloya and Mette Hjelmark.
Solidaritetsbrigadene
En av LAG Norges hovedaktiviteter er utvekslingsprosjektet solidaritetsbrigadene. To ganger årlig sender organisasjonen grupper av unge voksne til samarbeidsorganisasjoner i Latin-Amerika. Brigadeopplegget varer i et år, hvorav de første 4-5 månedene innebærer uteopphold i brigadelandet og de siste seks månedene blir brukt til informasjonsarbeid i Norge. Under uteoppholdet bor brigadistene hos vertsfamilier på landsbygda og deltar i familienes hverdagsliv, jobber med lokale organisasjoner og deltar på politiske møter med sivilsamfunnsorganisasjoner, sosiale bevegelser og andre aktører. Brigaden utplasseres hos LAGs samarbeidsorganisasjoner og tar del i organisasjonens arbeid.
Hver høst mottar LAG brigadister fra sine partnerorganisasjoner som deltar i LAGs arbeid i tre måneder. Organisasjonen legger også til rette for utvekslinger mellom samarbeidsorganisasjonene i Latin-Amerika. . Hovedsamarbeidspartnere per 2016 er De jordløses bevegelse i Brasil, Coordinador Nacional Agrario (CNA) i Colombia, samt CONAVIGUA og CUC i Guatemala. Tidligere har LAG også hatt brigader i El Salvador, Bolivia og Mexico. Brigadene finansieres av den statlige utvekslingsorganisasjonen Fredskorpset.
LAG sender også menneskerettighetsobservatører til Chiapas i Mexico.
Organisasjon
LAG Norge er en medlemsbasert organisasjon, og store deler av aktivitetene utføres av lokallagene. Ved utgangen av 2010 hadde organisasjonen 756 betalende medlemmer, fordelt på lokallag i flere større byer i Norge. Per 2016 hadde organisasjonen lokallag i Oslo, Bergen, Trondheim, Stavanger, Kristiansand, Tromsø og Bodø. LAG har også flere utvalg og undergrupper skapt for å arbeide med spesielle tema. Blant disse er Kvinneutvalget og Chiapasgruppa, hvor sistnevnte arbeider med urfolks- og menneskerettighetsproblematikk i den mexicanske delstaten Chiapas.
LAG Norge organiserer hvert år en politisk opplysningskampanje om et tema eller situasjon, og organiserer i den forbindelse «Latin-Amerikauka» i månedskiftet september-oktober, med gjester fra organisasjoner og bevegelser fra regionen. Organisasjonen gir også ut en årbok annenhvert år, Latin-Amerikaboka, vekselvis med Afrikaboka som utgis av Fellesrådet for Afrika. Medlemsbladet heter LatinAmerika, og utkommer fire ganger i året til medlemmer og abonnenter. Bloggen Folk og røvere i Latin-Amerika  er driftet av LAG Norges lokallag i Trondheim.
LAG er medeier i Verdensmagasinet X, og medlem i nettverksorganisasjonene Attac, Norges Sosiale Forum, Forum for utvikling og miljø og Handelskampanjen, samt støttemedlem i Alliansen Ny Landbrukspolitikk.
Organisasjonen holder til i Solidaritetshuset, et kontorfellesskap bestående av organisasjoner fra den norske solidaritetsbevegelsen, i Frivillighetshuset på Tøyen i Oslo.
Grunnet opplysningsarbeidet om internasjonale spørsmål, utvikling og nord/sør-problematikk mottar LAG offentlig støtte gjennom Norad. Andre viktige inntektskilder er medlemskontingent og støtte fra ulike fagforeninger, deriblant Industri Energi.
Italiensk adel
Italiensk adel består av personer og slekter som historisk var eller er anerkjent som adelige av de ulike suverene herskerne på Den italienske halvøy. Før Italias samling i perioden 1861–1870 bestod «Italia» av en rekke ulike stater, herunder Kongeriket Sardinia, Kongeriket De to sicilier (som før 1816 var delt i Kongeriket Napoli og Kongeriket Sicilia), Storhertugdømmet Toscana, Hertugdømmet Parma, Hertugdømmet Modena, Hertugdømmet Savoia, Hertugdømmet Milano, Pavestaten, diverse republikker og østerrikske provinser i Nord-Italia. Disse statene hadde hver sin adel med ulike tradisjoner. Kongeriket Italia (1861–1946), som alle de tidligere statene og landområdene (bortsett fra Vatikanet) ble en del av, var en videreføring av Kongeriket Sardinia og anerkjente den eksisterende adelen i de nye landområdene. Etter Italias samling var det to stater på Den italienske halvøy som hadde en offisiell adel og som fortsatt foretok adlinger: Kongeriket Italia og Den hellige stol. Kongeriket Italia anerkjente den pavelige adelen i konkordatet i 1929 med uttrykk for at det var en bekreftelse av en allerede eksisterende anerkjennelse; traktaten innebar også en automatisk anerkjennelse av fremtidig pavelig adel. I 1948 vedtok Republikken Italia, etterfølgeren til kongeriket, en ny grunnlov som innebar at adelens offentlig-rettslige stilling (dvs. offisielle anerkjennelse) bortfalt i Republikken Italia. Den hellige stol har ikke avskaffet adelen, men nyadlinger har bare forekommet unntaksvis etter Pius XIIs død i 1958; Johannes Paul II foretok noen få adlinger under sitt pontifikat. Paul VI avskaffet også den romerske adelens privilegier ved Det pavelige hoff.
Titler
Titlene som var offisielt anerkjent av Kongeriket Italia var
Ikke alle titlene eksisterte i alle delene av Italia. Det var store forskjeller mellom de historiske italienske statene. De sørlige kongerikene Napoli, Sicilia og Sardinia, samt Pavestaten, brukte titlene som var vanlige i andre monarkier som Spania, Frankrike og England: Fyrste/prins, hertug, marki, greve, baron. Tittelen vicomte var ikke like vanlig i Italia.
I Nord-Italia og Toscana var situasjonen mer kompleks, fordi det var mange ulike autoriteter som tildelte titler. Italienske kommuner (også i Kongeriket Napoli) og republikker tildelte tittelen patrisier, som i Kongeriket Italia ble ansett som en adelsklasse. Republikken Venezia tildelte også føydale titler. I republikkene Venezia og Genova hadde statsoverhodet tittelen doge, en variante av duca (hertug).
Før 1806 var Nord-Italia (bortsett fra Venezia) og Toscana en del av Kongeriket Italia, som var en del av det tysk-romerske rike. Keiseren forbeholdt seg retten til å utnevne hertuger og prinser/fyrster. De norditalienske monarkene hadde mottatt fra keiseren retten til å tildele lavere føydale titler (fra marki og nedover), siden disse monarkene ofte var prinser/fyrster og hertuger selv.
Under renessansen hadde disse herskerne erobret alle byrepublikkene bortsett fra Venezia, Genova, Lucca, San Marino og Ragusa. I det meste av Italia ble derfor patrisierne innlemmet i den lavere adelen.
Etter Italias samling integrerte Consulta Araldica de ulike tradisjonene i det hierarkiet som er beskrevet over.
Leira
Leira er et tettsted i Nord-Aurdal kommune i Innlandet. Tettstedet har innbyggere per 1. januar, og ligger ca. fire kilometer sørøst for kommunesenteret Fagernes. Leira er et knutepunkt for gjennomgangstrafikk på Europavei 16 samt veier mot Fagernes lufthavn, Leirin og fylkesvei 51 mot Gol.
Etter at Europavei 16 ble lagt utenom sentrum, er det meste av butikker og aktivitet flyttet fra hovedgata Kongsvegen til Valdres Storsenter på motsatt side av Europaveien. På Leira finner man også Valdres folkehøgskule, Valdres Storhall og Valdres vidaregåande skule. Leira stasjon står igjen etter at Valdresbanen ble nedlagt – her er det i dag et restaureringsverksted for eldre ovner. I tillegg har Leira campingplasser, pensjonater, spisesteder og flere servicebedrifter i tillegg til tre matbutikker. Mattilsynet i Oppland har i dag lokale kontorer i den gamle kjøpesentergåren «Leirasenteret».
Fra tangen i Strandefjorden går det i dag gangbro over til boligområdet Førsøddin. Broen ble åpnet i 2011. Det eksisterer dessuten planer for konferansesenter og opplevelsessenter.
Mike Porcaro
Liv og virke
Mike Porcaro spilte bass ved noen få uoffisielle anledninger med bandet helt siden dets tidlige tid på midten av 1970-tallet, men ble ikke offisielt medlem før i 1982 (like etter utgivelsen av albumet Toto IV), da han kom inn i stedet for David Hungate som sluttet for å begynne som studiomusiker i Nashville. Han erstattet Hungate på bass på albumets musikkvideoer og den påfølgende turneen.
Mike Porcaro var bror til de tidligere Toto-medlemmene Jeff Porcaro og Steve Porcaro. Deres far er den kjente jazz-trommeslageren og perkusjonisten Joe Porcaro.
Sykdom
Porcaro hadde mottatt diagnosen amyotrofisk lateralsklerose (ALS) i 2007. Han sluttet derfor å turnere med bandet, men ble fremdeles regnet som offisielt medlem. I februar 2010 ble Porcaros diagnose offentliggjort av bandet og TOTO var i 2010 og 2011 på en lang verdensturne for å samle inn penger til behandling og for å gjøre hverdagene bedre for Porcaro. I september 2012 ble det rapportert i magasinet Classic Rock han klarte seg så godt som kunne forvente med hans sykdom, men han var bundet til rullestolen etter at sykdommen hadde utviklet seg. Den 15. mars døde Porcaro mens han sov i sitt hjem i Los Angeles.
Læringsmiljø
Læringsmiljø er summen av alle de forhold som kan tenkes å virke inn på elevenes muligheter til å tilegne seg kunnskap samt fysisk og psykisk helse.
Beriktigelsesbevegelsen
Beriktigelsesbevegelsen (kinesisk: 整风运动, Zhèngfēng yùndòng) var den første ideologibevegelse igangsatt av Mao Zedong og Kinas kommunistparti (KKP). Den fant sted i de kommunistiskkontrollerte områdene av Kina i årene 1942 til 1945. På den tiden var maktsenteret og hovedstaden for de kommunistiske områdene Yan'an i provinsen Shaanxi. Den ble i utgangspunktet presentert som en positiv anledning til folk til å la seg rettlede eller beriktige. Den gikk snart over til en kampanje mot intellektuelle som var preget av den over tyve år gamle 4. mai-bevegelsen for å erstatte kulturen som oppstod under den med den nye kommunistiske kultur. Kampanjen førte til at den kommunistiske ledelse innordnet seg bak Mao, og fikk tydelig markert Partiets opphøyede maktanspråk i befolkningen. Mer enn 10 000 mennesker ble drept under beriktigelsesprosessen.
Læringsmiljø
Ifølge Læringsplakaten som er en del av Kunnskapsløftet, skal den offentlige skolen sikre at det fysiske og psykososiale arbeids- og læringsmiljøet fremmer helse, trivsel og læring (Opplæringsloven kapitel 9a).
Beriktigelsesbevegelsen
Det kinesiske kommunistiske partis offisielle tilbakeblikk
Ifølge Det kinesiske kommunistiske parti var meningen med kampanjen å gi de mange tusener av nye partimedlemmer som var tilkommet siden 1937 en grunnleggende forståelse for marxistisk teori og leninistisk partiorganisering. Et like viktig mål var å legge bak seg tendensen til blindt å legge sovjetiske erfaringer og direktiver til grunn. Mao understreket ar kampanjen var innrettet mot å «beriktige misforståtte oppfatninger», men ikke gå ut mot folkene som hadde slike oppfatninger.
Læringsmiljø
Elevundersøkelser og annen forskning tyder på at læreren har avgjørende betydning for læringsmiljøet
Beriktigelsesbevegelsen
Bakgrunn
I 1930-årene hadde ikke Yan'an opplevd krigshandlinger. Dette var det området Mao nådde frem til etter «den lange marsjen». Området var preget av kameraderi uten korrupsjon, noe beriktigelseskampanjen skulle snu om på
Fase I
Tiden fra mai 1941 til februar 1942 var en forberedelsestid. Kampanjen begynte 1. februar 1942 med Mao Zedongs tale Korriger arbeidsstilen i partiet. En bok ved navn ''«Dokumenter til beriktigelseskampanjen» ble sirkulert internt. Der var det med essays som «Mot liberalismen»» og Liu Shaoqis «Hvordan være en god kommunist».
I juli og august samme år kom kommunistpartier med vedtak om «Forskning og analyse» og «Forbedring av partimedlemskapet». En ledelsesgruppe for kampanjen ble nedsatt, med Mao som direktør og Wang Jiaxiang stedfortredende direktør. På dette tidspunkt hadde Partiet 800.000 medlemmer, men de større beslutninger ble gjort av en krets på 150 medlemmer.
Fase II
Fra februar 1942 til oktober 1943 var kampanjen på sitt høyeste. Mao holdt talen «Korriger arbeidsstilen i partiet» ved åpningen av Partiets sentrale skole (中共中央黨校). I foredraget «Mot den klisjéprega skrivestilen i partiet» for partikadrene i Yan'an i februar 1942 utla han beriktigelsesbevegelsens mål og metoder i stor detalj. Tusener av partimedlemmer var tilstede under foredraget.
Fase III
Tredje fase varte fra oktober 1943 til 1944, eller april 1945, avhengig av kildene man legger til grunn. Den er generelt kjent som fasen «Oppsummeringen av partiets historie». Høyerestående ledere studerte partiets historie for å prøve å enes om tidligere større stridsspørsmål ved å innrømme «feil». 1943-delen av perioden hadde et element kalt redningskampanjen. Medlemmene nedtegnet sine bekjennelser og innrømmelser, og rettet ofte pekefingeren mot andre partimedlemmer for å beskytte seg mot andres falske anklager mot dem selv. Det hele ble til en ond sirkel av falske tilståelser, beskyldninger og motbeskyldninger som sendte mange uskyldige i døden.
En nøkkelperson i denne kampanjen var sjefen for det hemmelige politi, Kang Sheng. Wang Ming var et av partimedlemmene som ble plukket ut og avtvunget bekjennelse av «feil». Han ble delvis felt av falske anklager fremført av hans tidligere venn Bo Gu, som forøvrig senere ble fordømt selv, for å ha fulgt en «feilaktig venstreavvikende linje» i provinsen Jiangxi. Andre ledende kommunister som Zhang Wentian øvet også selvkritikk. Wang Shiwei ble et velkjent offer.
Bakgrunn
Med mer forskningsarbeid av både kinesiske og utenlandske historikere er det fremkommet et alternativt bilde av Beriktigelsebevegelsen. Her er blant annet professor Gao Huas arbeid «How Did The Red Sun Rise: The Cause And Effect Of Zheng feng In Yan'an» av betydning. Med dette materialet fremstår kampanjen mest som et tiltak igangsatt av Mao for å sikre hans egen status som øverste leder og diktator av Det kinesiske kommunistparti.
Fase I
Selv om Mao hadde grepet makten innen Partiet etter Zunyi-konferansen, var han enda ikke den helt overveldende dominerende lederskikkelse. Selv om han hadde vunnet maktkampen mot Zhang Guotao, var han fremdeles bare én av flere i det øverste lederskikt, sammen med Zhou Enlai, Wang Ming og Zhang Mintian. Videre ble hans bidrag til revolusjonen på landsbygda og hans status som øverste leder anfektet av andre partiledere som for eksempel Xiang Zhongfa, Zhang Guotao og Li Lisan, og av intellektuelle som Zhou Enlai, Qu Qiubai og de 28 bolsjeviker. Og på samme tid var Mao, i motsetning til Wang Ming, et helt ubeskrevet blad i Komintern.
Etter Zunyi-konferansen ble det dannet en tremanns militær kommandogruppe. Maos vei til makten var brolagt av politiske knep for å fravriste den daglige militære kommando fra Zhou og Wang, de to andre i tremannsgruppen. Med støtte fra gamle underordnede fra hans tid i Jiangxi, som for eksempel Lin Biao og Peng Dehuai, lyktes Mao i dette. Wang hadde tilbragt mange år som student utenlands og ikke hadde noen maktbase i det militære. Zhou hadde store helseplager fra tiden under «den lange marsjen» og hadde ikke krefter til å føre militær kommando noe lenger.
Vider evar Partiets daværende generalsekretær Zhang Mintian en heller intellektuell type som verken fremstod som noen ildfull revolusjonær eller hadde særlige maktambisjoner. Mao utnyttet Zhangs beskjedenhet og overtok skritt for skritt den daglige ledelse av partiledelsen. Da «den lange marsjen» var over var det allerede mange som i noen grad betraktet Mao som den øverste leder. Det hjalp også at den potensielle rival Liu Shaoqi, som stod sterkt blant kommunistene i det nordlige Kina, inntok standpunkter som styrket Maos versjon og oppfatning av tidligere politiske tildragelser internt i Partiet. Mao fant dermed samtidig en pålitelig forbundsfelle for fremtiden.
Senere i perioden benyttet Mao sine ferdigheter til å manøvrere slik at han fikk konsolidert sin maktbase og gradvis bryte ned samholdet mellom hans motstandere, Zhang Guotao og medlemmer av de 28 bolsjeviker. Under det kinesiske kommunistpartis sjette nasjonalkongress sitt sjette plenarmøte, i 1938, ble Maos status som øverste leder både for partiet og de væpnede styrker i noen grad stadfestet. For å ytterligere styrke sin makt foretok Mao en rekke omorganiseringer av Partiet og av enkeltpersoners oppgaver, slik at det ble vanskeligere for de 28 bolsjeviker og for Wang Ming, som da nettopp var kommet tilbake fra Moskva. Med støtte fra Liu og fra hans krets, blant annet folk som Peng Zhen og Bo Yibo, vant Mao igjen i maktkampene ved hjelp av knep og ved å få brutt opp Wangs  allianse med Zhou og andre veteraner i partiledelsen. I 1941 vant Mao en overveldende seier over sin erkerival Wang under et forlengelsesmøte i Politbyrået.
Fase II
Én gruppe ble kalt «dogmatikerne». Det var folk som Wang Ming og de 29 bolsjeviker. De hadde studert utenlands og blitt for ukritiske overfor de utenlandske tolkningsmodeller. Den andre gruppen ble kalt «empirisistene», og i denne båsen satte Mao partifolk som Zhou Enlai, Ren Bishi, Peng Dehuai, Chen Yi, Li Weihan, Dengfa og andre som støttet Wang Ming. Mao tvang dem til å kritisere seg selv og andre i egne kampsesjoner. De måtte alle skrive bekjennelser der de bad om unnskyldning for sine feilgrep. Dette materialet ble da ammunisjon som Mao kunne benytte seg av senere, etter behov, mot sine gamle partikamerater.
Mao hadde lite til overs for den importerte sovjet-ortodokse marxisme og leninisme, og ville erstatte den med sin egen pragmatisme. Han anklaget dem som foretrakk marxismen-leninismen i dens klassiske form for å være dogmatiske, og hevdet at de skadet den kinesiske revolusjon.
Mao opprettet «Den sentrale almene studiekomite» for å lede kampanjen, og den bestod av hans nære allierte Kang Sheng og Li Fuchun, Peng Zhen og Gao Gang. Senere tilkom Liu Shaoqi. Denne midlertidige strukturen tilsidesatte både politbyrå og partisekretæriat og overtok den daglige partiledelse. Slik ble den en av de mektigste grupperinger innen kommunistpartiet. Gruppen gjorde det mulig for Mao å utøve sitt lederskap fullstendig autoritært, uten de hindre som valg og valgperioder innebar. Videre ble Partiets vanlige kollektive beslutningsprosesser en saga blott, og Mao omgjorde Yan'an til sitt eget imperium. Slik fant Mao-diktaturet sin varige fasong.
Fase III
Som kampanjen framskred i det høyere partilederskap, var propaganda- og kulturarbeidet ledet av Zhang Mintian, Bo Gu og deres «dogmatiske» leir. Mao sendte sin favoritt Lu Dingyi 陆定一 for å gjennomføre beriktigelsene, og han oppfordret stabsfolk til å kritisere byråkratiet og hierarkiet i Partiet. Dette var for å lokke folk frempå for å få blottlagt hvem som var misfornøyde med partistyret.
Noen partimedlemmer antok at Mao var mottakelig for kritikk, og gav utløp for sitt sinne over det hierarki og den forskjellsbehandling som preget Yan'an. Den mest berømte kritikk ble rettet av Wang Shiwei, en fri ånd som gikk inn for demokrati og vitenskap. Hans essay avdekket og fordømte Yan'an-hierarkiets og byråkratiets sanne ansikt, noe som irriterte Mao over all måte. Wang ble gikk merkelappen trotskist og ble arrestert av Det sentrale sosialdepartement, som var en tro kopi av Sovjetunionens OGPU. Wang ble henrettet i 1947.
Under Peng Zhens ledelse begynte Den sentrale partiskole å applisere beriktighetskampanjen innen sin egen studentmasse. Store mengder partimedlemmer ble tvunget stil å skrive essays med bekjennelser og selvkritikk. Folk måtte imed jevnlig rapportering gjøre rede for sine taler og sine daglige gjøremål. Dette ble kjent som frelsesstadiet. Dette stadiet var preget av en forsterket anti-trotskist-kampanje og av mistro mot nykommere fra områder styrt av Guomindang. Det sentrale sosialdepartement grep kontrollen over kampanjen og jekket den opp til en masseforfølgelseskampanje i 1943.
Kang Sheng, Peng Zhen og Li Kenong lot ingen anledning gå fra seg til å demonstrere sin makt i det som nå var blitt en ren heksejakt. Tusener av særlig ferskere vanlige partimedlemmer som kom fra områder styrt av Guomindang ble utrenset, varetektsfengslet, fordømt fra tid til annen, utsatt for fysisk eller psykisk tortur, eller genettet. Mange av dem fikk merkelappen «guomindangspioner» eller «antipartiaktivister». Også deres familie og slekt ble utsatt for krenkelser. Den eneste måten de kunne unnslippe slik vedvarende forfølgelse var å tilstå forbrytelser som de aldri hadde begått, og deretter angi andre.
Etappene i Vuelta a España 2007
Nedenfor følger topp-tre plasseringene på de 21 etappene i Vuelta a España 2007.
2. etappe: Allariz – Santiago de Compostela, 148.7 km
02-09-2007
3. etappe: Viveiro – Luarca, 153 km
03-09-2007
4. etappe: Langreo – Lagos de Covadonga, 185.1 km
04-09-2007
5. etappe: Cangas de Onís – Reinosa, 157.4 km
05-09-2007
6. etappe: Reinosa – Logroño, 184.3 km
06-09-2007
7. etappe: Calahorra – Saragossa, 176.3 km
07-09-2007
Nilsen
Nilsen er et vanlig etternavn i Norge. I 2010 hadde 35,864 nordmenn etternavnet Nilsen. Navnet er et patronymikon og betyr «sønn av Nils».
Etappene i Vuelta a España 2007
8. etappe: Cariñena – Saragossa, 52.2 km (tempo)
08-09-2007
9. etappe: Huesca – Cerler, 167.6 km
09-09-2007
11. etappe: Oropesa – Algemesí, 191.3 km
12-09-2007
12. etappe: Algemesí - Hellín, 176 km
13-09-2007
13. etappe: Hellin - Torre-Pacheco, 176.4 km
14-09-2007
14. etappe: Lumbreras - Villacarrillo, 207 km
15-09-2007
15. etappe: Villacarrillo - Granada, 201.4 km
16-09-2007
16. etappe: Jaen - Puertollano, 165 km
18-09-2007
17. etappe: Ciudad Real - Talavera de la Reina, 175 km
19-09-2007
18. etappe: Talavera de la Reina - Ávila, 153.5 km
20-09-2007
19. etappe: Ávila - Alto de Abantos, 133 km
21-09-2007
20. etappe: Villalba, 20 km (tempo)
22-09-2007
21. etappe: Rivas Vaciamadrid - Madrid,, 104.2 km
23-09-2007
Svartfjell (Lenvik)
Svartfjell (nordsamisk: Čáhppesvárri) er et fjell, ei bygd og en grunnkrets på Senja, i Lenvik kommune, Troms. Svartfjellet ligger vest for tettstedet Gibostad og har en høyde på 344 moh. Bygda Svartfjell ligger sør for fjellet, ved Tømmervatnet.
Svartfjell grunnkrets er, med sine 118,91 km², den arealmessig største i Lenvik kommune, men det bor bare 19 personer innenfor grensene. Den omfatter en stor del av innlandet og fjella på det nordøstlige Senja, og begge de to største innsjøene på øya ligger i grunnkretsen; Lysvatnet og Svartholvatnet (den delen som er i Lenvik). Bebyggelsen ligger langs den 14 km lange veien som går fra fylkesvei 861 ved Landøya sørvest for Gibostad til endepunktet på Bukkemoen, like nord for nordenden av Lysvatnet.
Den første bygda man kommer til er Svartfjell. Omtrent halvveis på strekningen kommer man til Lysvatnet, hvor veien går langs nordøstsiden. Her ligger Nymoen, som er den grenda hvor det bor flest folk. Der Lysvatnet er på sitt smaleste, omtrent midtveis, går det bro over, og veien fortsetter nordover langs vestsiden av vatnet. Like vest for brua ligger Lysbotn kraftverk. På Bukkemoen, der veien slutter bor familien som forvalter Nord-Senja reinbeitedistrikt.