cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Kvernaland
Navnediskusjon
Det har vært mye diskusjon rundt navnevalget Kvernaland. Det har vært to diskusjoner: Årsaken for diskusjonen er trolig at Kvernelands fabrikk (i dag Kverneland Group), som ble etablert på Kvernaland av Ole Gabriel Kverneland, hadde et postkontor som gjorde at postadressen ble Kverneland. Bygdehistorikerer sier at: ''«Fabrikken og folka som dreiv han fram gjorde så mykje av seg at namnet «Kvernaland» pressa tilbake det eldgamle og tradisjonsrike namnet «Frøyland». »''
Postadressen i dag er Kvernaland. Årsaken til at Kvernaland ble «konstruert» som navn på tettstedet var for å ta vare på den gamle lokale uttalen av Kvernaland nemlig /"kvednalan/.
Kverneland er trolig et resultat av danske embestsmenns skrivemåte av «Kvednaland». Første gang gården Kvernaland ble nevnt i skriftlige kilder var i 1567 og da var skrivemåten «Quenneland».
I dag brukes hovedsakelig «Kverneland» som lokal uttale av navnet, men både «Kvernaland» og «Kvednaland» er i aktiv bruk i dagligtale. Familienavnet eller slekstnavnet er Kverneland.
Frøyland
Gården Frøyland utgjør den største delen av arealet på stedet, og det er her alle sentrale funksjoner på stedet er plassert (skole, barnehager, butikker). Skolekretsen heter Frøyland og består av Frøyland skule og Frøyland ungdomsskule. Videre har idrettslaget og idrettsbanen fått navnet Frøyland idrettslag og Frøyland stadion, og bedehuset heter Frøyland forsamlingshus.
Orstad
Kvernaland grenser til og har vokst sammen med Orstad i Klepp. Her finnes blant annet Orstad skule (som omfatter både barne- og ungdomsskole) og Orstad idrettslag og idrettsanlegg.
Frøyland og Orstad kirke er menigheten på Kvernaland. Dette er den første menighet i sitt slag i Norge som er et eget sogn på tvers av kommunegrenser. Kirken ble ferdig i desember 2008.
Burh
Burh er et angelsaksisk navn for en befestet by, borg, eller annen forsvarskonstruksjon (som bygdeborg). Grensene eller omfanget av de forhistoriske burh kan ofte bli sporet tilbake til grensene eller omfanget av dagens moderne borough.
Et manuskript fra 900-tallet, Burghal Hidage, nevner 30 burher i Wessex, og 3 i Mercia (den gang dominert av vestsaksiske konger), bygget for å forsvare regionen mot angrep fra norrøne inntrengere, vikinger. De fleste av disse ble reist av Alfred den store, en del basert på tidligere romerske strukturer, noen var nybygg i samtiden, men en del kan ha blitt reist senere. Adalstein ga disse burher rettet til å prege mynter. De største av disse konstruksjonene var Winchester, Wallingford og Warwick, og Wallingford og Wareham er de beste bevarte eksemplene med omfattende vollgraver som fortsatt er synlige. Det har blitt beregnet at konstruksjonen av Wallingfords 2,7 km av voller ville ha tatt mer en 120 000 timer per mann å grave. Burhbyer hadde også vanligvis regulære gatestruktur, og en del av disse er også bevart.
Etymologi
Burh og burg var angelsaksiske (gammelengelske) utviklinger av det urgermanske ordet som er rekonstruert som *burg-s, beslektet med verbet *berg-an («å stenge inne for beskyttelse»). De er beslektet med tyske burg og norrøne (norske) borg, og på engelsk har det utviklet seg mangeartet til «borough», «burg», og (særskilt Englands region East Anglia og i Skottland) til «burgh».
I tillegg til de engelske fundamentene som er beskrevet her, ble disse navnene tidvis også benyttet i angelsaksiske oversettelseslån eller varianter av stedegne stedsnavn i andre språk, inkludert brytoniske *-dunon og walisiske caer, eksempelvis i Salisbury.
Hopen
Hopen er ei øy som utgjør en del av Svalbard. Øya ligger i Barentshavet 185 km øst for sydspissen av Spitsbergen. Øya er 33 km lang, 2 km brei og fredet. Bortsett fra en meteorologisk stasjon med en besetning på fire er øya ubebodd.
Bakgrunn
Hopen er omkranset av is store deler av vinteren. I denne perioden får Hopen stadig besøk av isbjørn og fjellrev. Det verserer forskjellige historier om hvordan øya ble oppdaget, men sannsynligvis var det Thomas Marmaduke som først så øya i 1613. Han var en engelsk hvalfanger som arbeidet for Det moskovittiske kompani i London. Han gav øya navnet Hope Island, sannsynligvis etter skuta hans, «Hopewell». Sørspissen av øya heter Kapp Thor etter fiskeriinspektør Thor Iversen som også besteg Iversenfjellet (1924) og ga navn til Iversengrunnen sørøst av Hopen.
Hopen ble fredet som naturreservat 26. september 2003. Hele øya er fredet bortsett fra et lite område rundt Meteorologisk institutts stasjon. Det er fire ansatte stasjonert på Hopen, alle fra instituttet.
Andre verdenskrig
I juni–juli 1942 ble 24 fartøyer i den østgående konvoien PQ17 senket øst for Hopen og mange omkom. Den 4. november ble det sovjetiske dampskipet «Dekabrist» på 7463 brt senket av tyske fly like sør for Hopen med 80 mann ombord. En av totalt fire livbåter som ble firt på sjøen og med 19 mann ombord, deriblant skipper Stepan Polikarpovic Beljajev, tok seg i land på sørspissen av Hopen. De fleste av de 19 omkom i løpet av vinteren, men skipperen, skipslegen og en matros overlevde oppholdet og ble hentet av den tyske ubåten U-703 som brakte dem til Harstad sommeren og høsten 1943.
Under andre verdenskrig bygde tyskerne en meteorologisk stasjon i Husdalen på den sørøstsiden av øya. Stasjonsbygningene brukes i dag av Norge og utgjør den meteorologiske stasjonen Hopen radio.
Hydro Aluminium
Hydro Aluminium AS, tidligere AS Årdal og Sunndal Verk (ÅSV), er et heleid datterselskap av Norsk Hydro.
Norsk Hydro produserer aluminium ved fem verk i Norge: Sunndal, Høyanger, Årdal, Husnes og Karmøy. I tillegg har verket et valse- og resirkuleringsanlegg i Holmestrand. Hovedkontoret til Hydro er på Vækerø i Oslo. Hydro har også et aluminumsverk i Brasil og er deleier i aluminiumsverk i Qatar, Slovakia, Canada og Australia.
Hydro kjøper 18 TWh over 20 år fra Fosen Vind til sine aluminiumverk.
Verket framstiller aluminium ved bruk av elektrolyse. 4% av elektrisitetsproduksjonen i Norge blir brukt til å lage aluminium ved Sunndal Verk.
Norsk Aluminium Company
Norsk Aluminium Company (Naco) i Høyanger ble etablert i 1915 med basis i Høyangers vannkraftressurser.
Aktieselskapet Høyangfaldene, som det først het, bygde ut vannkraft for å skaffe elektrisk kraft til aluminiumsverket.
I 1919 ble datterbedriften Nordisk Aluminiumindustri A/S etablert i Holmestrand for produksjon av kjøkkenutstyr, blant annet kasseroller. Her ble merkevaren Høyang utviklet, med produkter som kaffekjeler, saftkokere og trykkokere. Naco hadde også datterselskaper i Sverige og Danmark. I 1922 ble det amerikanske selskapet Alcoa medeier med halvparten av aksjene. I 1928 overtok det kanadiske aluminiumskonsernet Alcan Alcoas aksjer. I 1969 ble selskapet innlemmet i Årdal og Sunndal Verk.
Årdal og Sunndal Verk
Årdal og Sunndal Verk (ÅSV) ble opprettet som det statlige aluminiumselskapet Årdal Verk i 1947 og bygde først ferdig aluminiumsverket i Årdal som var påbegynt av den tyske okkupasjonsmakten under andre verdenskrig.
Det tyske selskapet A/S Nordag begynte i 1941 å bygge aluminiumsfabrikker i Årdal og i Saudasjøen. Etter frigjøringen i 1945 tilfalt Nordag den norske stat. Årdal verk startet aluminiumsproduksjon i 1948. I 1951 vedtok Stortinget bygging av et aluminimusverk på Sunndalsøra, og selskapet fikk da navnet Årdal og Sunndal Verk. Aluminiumproduksjonen i Sunndal startet i 1954.
I 1967 kjøpte Alcan halvparten av aksjene i ÅSV, mens den norske stat ble største enkeltaksjonær i Alcan. Alcan hadde fra før aluminiumsverk i Høyanger og fabrikk for videreforedling i Holmestrand. Disse ble innlemmet i ÅSV.
Halvparten av Alcans aksjer i ÅSV ble kjøpt tilbake av Staten i 1974, og de resterende aksjene ble kjøpt i 1979.
ÅSV ble i 1986 fusjonert med Norsk Hydros lettmetalldivisjon, og det nye selskapet fikk navnet Hydro Aluminium.
Henry Morgan
Henry Morgan (født 	24. januar 1635, død 25. august 1688) var en dristig og hensynsløs pirat av walisisk opprinnelse som fikk et navn i Karibia som leder for sjørøvere og kapere.
Bakgrunn
Henry Morgan var den eldste sønn av Robert Morgan, en lavadelsmann (væpner) i Llanrhymny i Glamorgan helt syd i Wales. Detaljene fra hans tidligste liv er uklare. Etter sigende ble han som gutt kidnappet i Bristol og solgt som slave til en plantasjeeier på Barbados og kom deretter til Jamaica. Derimot var hans onkel Edward Morgan viseguvernør (Lieutenant-Governor) av Jamaica, det vil si defacto nestleder av provinsen, og må ha maktet å få satt ham fri eller han rømte selv. Henry Morgan giftet seg med sin onkels datter, sin kusine Mary.
Kaptein
Det er derfor sannsynlig at han var den kaptein Morgan som slo seg sammen med flåten til Christopher Myngs i 1663 og deltok i ekspedisjonen som erobret de spanske bosetningene ved Vildemos, Trujillo og Granada.
I 1666 var Morgan kommandør av et skip i Edward Mansfields ekspedisjon som tok øya Old Providence (Santa Catalina), og da Mansfield ble fanget og drept av spanjolene kort tid etter ble Morgan valgt av buccaneerene som deres admiral.
Admiral
I 1668 ga guvernøren av Jamaica, Sir Thomas Modyford, ham oppdraget å ta noen spanske fanger på Cuba for å kunne avsløre noen detaljer om et truende angrep mot Jamaica. Med ti skip og til sammen 500 mann gikk Morgan i land på Cuba, erobret og herjet Puerto Principe, og seilte deretter mot den befestede og godt voktede byen Puerto Bello i Panama. Det er sagt at Morgans menn benyttet jesuitter som de hadde tatt til fange som menneskelige skjold da de erobret det tredje og den aller vanskeligste festningen. Den spanske guvernøren av Panama ble forskrekket av den dristige ekspedisjonen og forsøkte forgjeves å tvinge inntrengerne ut, og til slutt klarte Morgan å presse ut en løslatelsessum for å forlate stedet.
Kritikk for grusomheter
Disse ekspedisjonene hadde i betydelig grad gått hinsides det oppdrag som Morgan hadde fått og ble fulgt av betydelige grusomheter og overdrivelser, men guvernøren av Jamaica dekket over det hele under begrunnelsen at det var nødvendig for England å ha frie hender til å angripe spanjolene hvor enn det var mulig. I London påsto Admiralitetet offentlig at de var uvitende til hendelsene mens Morgan hans mannskap returnerte til deres base i Port Royal på Jamaica for å feire.
Nye ekspedisjoner
Modyford ga imidlertid Morgan et nytt oppdrag mot spanjolene, og han utførte det ved å herje de cubanske kystområdene. I januar 1667 ble Morgans største skip ved en ulykke blåst i filler som følge av en overstadig fest om bord. Morgan og hans offiserer unnslapp uten større men.
Herjingen av Maracaibo
I mars herjet han Maracaibo i Venezuela hvor beboerne hadde flyktet da de engelske seilene først ble oppdaget. Morgan tilbrakte en del uker i den venezuelanske bosetningen Gibraltar ved innsjøen Maracaibo hvor han torturerte flere av de rike beboerne for å få avslørt hvor rikdommen var skjult. Da han kom tilbake til Maracaibo lå det tre spanske skip og sperret utfarten til Det karibiske hav. Likevel klarte han å ødelegge disse, fikk betydelig med skatter fra ett av de spanske skipene som hadde strandet, og presset en stor løslatelsessum for å forlate området. I tillegg klekket han ut en sinnrik plan for et falskt angrep fra land mot festningen som overbeviste guvernøren at han måtte snu kanonene. Dermed kunne Morgan og hans skip seile trygt ut uten beskytning. Tilbake på Jamaica fikk han igjen kritikk for unødvendige grusomheter, men ble ikke straffet av Modyford.
Kaper
Spanjolene på siden side handlet tilsvarende og da Morgan fikk en ny kommando, som kommandør for alle krigsskip på Jamaica, og krige mot alle spanske interesser, ødelegge deres skip og havner, betalt ved utbytte tatt fra spanjolene. Morgan og hans mannskap var derfor i juridisk forstand kapere, ikke pirater.
Følgelig, etter å ha herjet kysten og innlandet i og på Cuba satte Morgan kursen for Panama. Han gjenerobret øya Santa Catalina den 15. desember 1670 og den 27. desember hadde han også tatt festningen Chagres med det resultat at rundt 300 av garnisonen ble drept. Med 1400 mann dro han oppover elva Chagres og kom fram til byen Panama den 18. januar 1671, beseiret en mye større styrke enn sin egen og tok byen. Tyvgodset ble sagt å ha oversteget 100 000 pund av datidens valuta. Berømmelsen fra dette vågestykket ble opphevet av den sedvanlige herjingen og grusomhetene som hans mannskap utførte på den vergeløse byen.
Samtidig hadde England avsluttet sin krig mot Spania, og til tross for at Morgan tidligere hadde mottatt kongelig støtte for sine handlinger mot spanske interesser ble han arrestert og sendt til England i 1672 for stå ansvarlig som pirat. Hans hell snudde seg igjen ved at kong Karl II av England hørte om hans dåder, og adlet ham i 1674 og lot ham returnerte til Jamaica det påfølgende året for få stillingen som nest-guvernør.
Holmsbupram
Holmsbupram fra Drammensfjorden er den mest avanserte prammen i Norge med et vakkert utseende som gjorde den til en meget populær båt også kjent som «norske pram».
Henry Morgan
Alkoholiker
Morgans helse var bortimot ødelagt av drikking og utsvevende liv og det tok til slutt livet av ham. Han døde rik på gods, øyensynlig av tuberkulose, men uten barn. Han ble gitt en helts begravelse ved salutt fra skipene i havnen og fra festningen Fort Charles. Hans hustru Mary arvet ham. Fire år senere, i 1692, ødela et jordskjelv Port Royal, inkludert gravlunden og Morgans grav.
Holmsbupram
Prammen
Som båttype med en geografisk spredning til langs kysten mot Skagerrak på Sørlandet og Østlandet, blir prammen brukt og bygget som robåt til småfiske og transport i beskyttet farvann langs kysten, og som lettbåter for mindre fartøyer på kystfarten. Det har også eksisterte flere typer av denne båttypen, forskjellige fra distrikt til distrikt, men det er to hovedtyper, Arendalsprammen og Holmsbuprammen.
Det er vanskelig å si noe eksakt om den norske prammens opprinnelse, men det er hevdet at den kom med de hollandske håndverkere som flyttet til Sør-Norge på 1600-tallet. Men som båttype er alle norske prammer videreutviklet i de siste århundrene til å bli en helnorsk allmuebåt som hadde spredt seg over hele landet fra Øst-Norge.
Holmsbuprammen
Holmsbuprammen er en pramtype som har sin utbredelse i Drammensfjord og oslofjordområdet, den er klinkbygget med speil i begge ender. Den skiller seg ut fra de andre prammene med sin langsmale form og et noe større spring. Speilet i nesa er mindre enn på Arendalsprammen. Den fremstår som lettere og noe mer formfullendt enn sin fetter fra sør. Holmsbuprammen blir bygget i størrelse 14-18 fot. Det ble bygget både 9 bords og 11 bords prammer. 11 bordingen ble kalt bånngarnspram. 18 fotingen bygget av 9 bord var regnet som den tradisjonelle fiskerprammen som ble brukt av fiskerne i Holmsbu. Denne hadde plass til to roere. Prammen er ikke verdens beste eller vakreste robåt, den er fremfor alt et rimelig og godt svar på de arbeidsoppgavene som en trengte båt til; fiske og transport. Prammen laster mye og kan komme seg fram på svært grundt vann, som det er mye av i regionen. Den flate bunnen gjorde den enkel å henge etter fiskeskøyta, og prammen var bla. derfor en naturlig del av et fiskebruk. Prammen var allemannsbåten og beholdt populariteten langt inn i motor og plastbåtalderen. Akterspeilet gjorde den lett og motorisere. I eldre tider var det vanlig med spriseil på prammen, avdriften ble forsøkt korrigert ved å legge ut en åre. En flatbunnet båt er verken en god robåt eller en god seiler, Ved Svelvik hvor vi kan si er kjerneområdet for prammen, var det vanlig å bruke strømmen til hjelp. Ved å kjenne tidspunkt for endringer i strømmforholdene kunne man komme seg til og fra uten for store anstrengelser.
Norske pram
Denne båttypen er den som oftest ble kalt «den norske prammen» i utlandet, spesielt av danskene som importerte et stort antall prammer for benyttelse på det grunne kystfarvannet omkring Jylland, spesielt Vesterhavskysten mot Nordsjøen. Som lettbåt hadde de vist seg å være godt egnet som en stødig båt selv i røft sjø.
Denne evnen førte til en stor utbredelse ikke bare langs norskekysten mot nord, men også til andre land som Danmark. Betegnelsen på de norskbygde prammer, spesielt holmsbuprammen, kom av denne eksporten til de andre landene mot Nordsjøen deriblant Storbritannia.
Just Fontaine
Just Fontaine (født 18. august 1933, død 28. februar 2023) var en fransk fotballspiller og -trener.
Ossi Blomqvist
Ossian Olavi «Ossi» Blomqvist (født 12. mai 1908 død 3. oktober 1955) er en tidligere finsk skøyteløper som deltok i OL 1928, OL 1932 og OL 1936. I 1928 ble han nummer ti på 5000 meter og han deltok også på den avbrutte 10 000 meteren. Fire år senere deltok han på 1500 meter løpet, 5000 meter konkurransen og 10 000 meter løpet, men ble utslått i heatene i alle tre øvelsene. I OL i 1936 kom han på en femteplass i 10 000 meter konkurransen, sjetteplass på 5000 meter løpet, niendeplass på 1500 meter og på en nittendeplass på 500 meter.
Just Fontaine
Han begynte sin profesjonelle fotballkarriere i US Casablanca, der han spilte 1950–53. Fra 1953 spilte han tre sesonger med OGC Nice, og scoret 44 mål for klubben. I 1956 byttet han klubb til Stade de Reims, og på sine seks sesonger scoret han 121 mål. Totalt scoret Fontaine 165 mål på sine 200 kamper i ligaen, og ble mester to ganger, i 1958 og 1960.
Ossi Blomqvist
Blomqvist var president i det finske skøyteforbundet (Suomen Luisteluliitto) i 1953–1955.
Just Fontaine
Hans meritter i den blå landslagstrøyen står det også respekt av. I sin landslagsdebut 17. desember 1953 gjorde han hat-trick da vant 8-0 over. På sju år scoret han 30 mål på 21 kamper.
Just Fontaine gjorde også stor suksess under sitt eneste fotball-VM i Sverige 1958. Fontaine scoret hele 13 mål på sine seks kamper under turneringen. Han ble VMs toppscorer, og Frankrike tok VM-bronse. Fontaine var den som hadde scoret flest VM-mål frem til 1974 da Gerd Müller gikk forbi med totalt 14 mål. Men Fontaine gjorde alle sine mål i én VM-turnering, og har fremdeles rekorden for flest antall scoringer under ett og samme VM-sluttspill.
Franz Xaver Bronner
Liv og virke
Som sønn av en ansatt ved en fabrikk som produserte murstein, ble Bronner i 1776 munk i benediktinerklosteret Donauwörth i Bayern. I 1782 ble han innviet i Illuminatus-ordenen og i 1783 mottok han sin ordinasjon ved klosteret.
Fra 1798 til 1801 ledet han kanselliet til den sveitsiske ministeren Philipp Albert Stapfer. I 1799 var han redaktør og utgiver av Helvetisches Tagblatt, og fra 1799 til 1800 av Freyheitsfreund.
I årene 1804–1810 og 1817–1827 arbeidet han som larer i kantonalskolen Aarau. Fra 1810 til 1817 var han også professor i fysikk ved det statlige universitetet i Kasan i Russland. Fra 1829 var han kantonal-arkivar i Aarau.
Dåhjort
Dåhjort (Dama dama) eller dådyr er én av kun to arter i slekten Dama som videre inngår i tribuset Cervini i hjortefamilien (Cervidae). Arten er en fremmedart i Norge, men det finnes rømte oppdrettsdyr som lever og formerer seg i Sørøst-Norge. Dåhjorten ble trolig domestisert for omkring 3 000 år siden.
Beskrivelse
Dåhjort kjennetegnes av sine små, nærmest hvite flekker langs sidene og ryggen. Den har som oftest rødbrun sommerpels og ei svart hårstripe som går langs nakken og ryggen på dyret, men fargene kan variere fra ganske lys til nærmest sort. Vinterpelsen er generelt noe mørkere enn sommerpelsen. Dåhjorten viser større variasjon i utfarging enn våre andre hjortedyr. I fangenskap øker gjerne fargevariasjonen sammenlignet med viltlevende populasjoner, på grunn av redusert genetisk variasjon og redusert seleksjon fra rovpattedyr. Buken og bena er lysere og ensfarget. Bakre og øvre del av lårene er dekket av hvite hår og utgjør det såkalte «speilet».
Dåhjort er mindre enn norsk hjort, men betydelig større enn rådyr. Hannen kalles dåbukk og hunnen hind eller kolle. Hindene er fullvoksne i 3-årsalderen og veier da gjerne ca. 40-65 kg. Bukkene er fullvoksne i 5-årsalderen og veier da gjerne ca. 80-120 kg.
Bare bukkene utvikler gevir. Geviret er viktig både for individenes sosiale status og som våpen i kamper bukkene imellom. Det første settet vokser fram ved ett års alder, da kun som to rette stenger uten forgreininger. Bukkene bærer geviret gjennom hele vinteren, og feller det først i april-mai. Umiddelbart etter felling begynner et nytt gevir å vokse fram. Under veksten er det omgitt av et mørkt hudlag (basten). Basten inneholder et rikt nettverk med nerveceller og blodårer, og sørger for vern og tilførsel av oksygen og næring i vekstperioden. Mot slutten av august eller i begynnelsen av september er det nye geviret utvokst og hardnet. Basten tørker ut og blir «feid» av mot busker og trær.
Utbredelse
I eem-mellomistiden var dåhjort vanlig i store deler av Europa, blant annet i Danmark og England. I tidligere mellomistider var andre Dama-arter utbredt i Europa. Etter siste istid fantes arten bare i Lilleasia og kanskje sør på Balkan og i Italia. Dåhjortene i Levanten, Irak og Iran ble tidligere regnet som en underart (Dama dama mesopotamica), men de fleste regner dem nå som en egen art, persisk dåhjort (Dama mesopotamica). Dåhjort er innført av mennesker til store deler av Europa og deler av Amerika, Asia, Australia, New Zealand, Fiji og Sør-Afrika.
Arten er opprinnelig fra Tyrkia og innført i Argentina, Belarus, Belgia, Canada, Chile, Danmark, Estland, Fiji, Finland, Frankrike, Irland, Latvia, Litauen, Luxembourg, Moldova, Nederland, New Zealand, Norge, Peru, Polen, Portugal, Romania, Russland, Slovakia, Sør-Afrika, Spania, Storbritannia, Sveits, Sverige, Tsjekkia, Tyskland, Ukraina, USA, Ungarn, Uruguay og Østerrike.
Norge
Arten er innført til Norge. Viltlevende dåhjort er imidlertid et resultat av rømninger fra viltoppdrett. I all vesentlighet har slike dyr etablert seg i Østfoldtraktene, blant annet på Hankø og øst for Glomma. Jakt på dåhjort er tillatt i hele landet mellom 25. september og 23. desember.
I Norsk svarteliste 2012 var dåhjort vurdert til høy risko. I Fremmedartslista 2018 er den nedgradert til lav risiko på grunn av moderat invasjonspotensial og ingen kjent økologisk effekt.
Atferd
Dåhjorten er mer av et flokkdyr enn vanlig hjort. Den foretrekker åpne kulturlandskap med god tilgang på grasbeite vår og sommer, mens den gjerne trekker inn i skogen om høsten og vinteren. Sammenlignet med andre hjortedyr er den ganske stasjonær og svært sky. Den bruker også i større grad synet til å orientere seg med, og er mindre avhengig av lukt og hørsel. Dette har med sikkerhet sammenheng med at dåhjorten ferdes mer i åpen terreng, der synet er viktigst for den. Det er kjent at den kan gjenkjenne urørlige menneskeskikkelser. Den er heller ikke like glad i å svømme.
Forplantning
Brunsten starter i oktober-november. De eldre bukkene etablerer egne brunstområder (ca. 2 dekar), og markerer disse med lukt, feiemerker og brunstgroper. Dette området blir forsvart mot rivaler, samtidig som bukken prøver å samle seg harem. Kommer det andre bukker inn på reviret blir det gjerne en konfrontasjon. Underlegne bukker vil raskt trekke seg unna. Brunsthylet, som gjerne beskrives som et kraftig snork, tiltrekker seg paringsvillige hinder.
Hindene går drektige litt under åtte måneder, og føder som regel kun én kalv. Kalvene ligger gjemt i vegetasjonen inntil de er sterke nok til å følge med på flokken. Den flekkede pelsen gir god kamuflasje. Hinder og kalver danner egen flokker, adskilt fra dåbukkene, i periodene utenom paringstiden.
Camaros
Camaros var et rockeband fra Halden. Bandet ble startet i 1998 og spilte sin siste konsert 25. desember 2006. Bandet var et av vinnerbandene under Zoom 2001 og ble sendt på den påfølgende Zoom-turneen i Norge, England og Popkomm-festivalen i Tyskland våren 2002. I 2002 kom debutalbumet Romantique og i 2005 bandets andre og siste album Glad, Evil and Bad. De ble gjenforent for konserter i 2014.
Østerrike under Sommer-OL 1972
Østerrike under Sommer-OL 1972. 111 sportsutøvere, nittisju menn og fjorten kvinner fra Østerrike deltok i femten sporter under Sommer-OL 1972 i München. Østerrike kom på 31.-plass med en sølv- og to bronsemedaljer. Seileren Hubert Raudaschl var Østerrikes flaggbærer under åpningsseremonien.
Tistedal stasjon
Jernbanelinjen mellom Halden stasjon og Tistedal stasjon regnes som en av de bratteste linjestrekningene i landet. Over en avstand av 4 kilometer mellom stasjonene, er høydeforskjellen 93 meter. Dette stigningsforholdet overgås bare av Flåmsbanen.
Basefarm
Basefarm AS var et norsk aksjeselskap etablert i 2000 og en europeisk driftsleverandør av IT-løsninger. Selskapet ble i 2018 kjøpt opp av Orange og er fra 2022 innlemmet som en del av Orange Business Services som inngår i den globale telekommunikasjonsoperatøren Orange Group. Basefarm hadde over 500 ansatte, og leverte tjenester innenfor områdene sky, datasenter, sikkerhet og big data.
Hovedkontoret lå i Nydalen i Oslo, og selskapet hadde også kontorer i Stockholm, Amsterdam, Berlin, Frankfurt og Wien.
Fredrik Ohlsén har vært selskapets konsernsjef siden 2017. Basefarm Norge hadde i 2017 en total omsetning på 560 MNOK, EBITDA (resultat før avskrivninger og finans) på 152 MNOK og 272 ansatte.
Historie
I 2000 sluttet Viksaas og 7 kolleger i it-selskapet Infostream ASP og etablerte Basefarm. Schibsted gikk inn som den dominerende eieren 1. oktober 2000. .
Infostream ble i mai 2004 kjøpt av Telecomputing for 19 millioner kroner og endret navn til Telecomputing IS. I oktober 2006 kjøpte Basefarm Telecomputing IS for 40 millioner kroner. Reiten & Co kjøpte Schibsted sin andel på 69,4 prosent av Basefarm i 2009 for 130 millioner kroner. I 2011 kjøpte Basefarm nettdriftsselskapet Webdeal. Basefarm og Webdeal hadde i 2010 en samlet omsetning på omtrent 295 millioner kroner og til sammen 215 ansatte.
WebDeal AS som var en norsk leverandør av hostingtjenester ble i 2011 fusjonert inn i Basefarm AS.
20. mars 2012 hadde Basefarm en særlig publisert hendelse da en frem til da en teknisk feil førte til utlevering av feil personinformasjon.
I juli 2018 kjøpte Orange 100% av aksjene i Basefarm Holding for 350 millioner euro og er nåværende eier.
I september 2022 ble Basefarm fusjonert inn i merkevaren Orange Business Service - senere omdøpt til Orange Business.
Stuping under Sommer-OL 1924
Stuping under Sommer-OL 1924. Stuping var med på OL-programmet for femte gang i 1924 i Paris. Det ble konkurrert i fem øvelser, tre for herrer og to for damer.
Hârșova
Hârșova (bulgarsk: Harsovo/Хърсово, tysk: Hirsova) er en by langs Donaus høyre bredd, vest i landskapet Dobrudsja, Constanța (fylke) i Romania.
Etymologi
Navnets opprinnelse er uklart. Suffiksen ova er av slavisk opprinnelse. Ordstammen kan være et rudiment av det antikke navnet Carsium, men en tyrkisk opprinnelse blir også diskutert.
Befolkning
I 1930 var de ca 3 500 innbyggerne fordelt på ca 600 tyrkere og de øvrige rumenere. Etter avslutningen av den andre verdenskrigen steg innbyggertallet fra 3 726 i 1948 til 10 394 i 1992. I 2002 bodde det i Harsova 10 097 personer, herunder 8 987 rumenere, 983 tyrkere, 76 sigøynere, 31 russere eller lippovanere og 12 ungarere Av disse bodde 9 674 i den egentlige byen og 423 i landsbyen Vadu Oii.
Kommunikasjoner
Hârșova er uten jernbaneforbindelse. Gjennom byen løper Europavei 60 som går over Giurgeni-Vadu Oiibroen over Donau, reist mellom 1968 og 1971. Det er bussforbindelse til Constanța.
Severdigheter
I byen finnes ruiner av den romerske borgen Carsium og den osmanske festningen. Det er gjort arkeologiske utgravninger fra romersk, bysantinsk og osmansk tid og som kan ses i museet inne i byen. Den ortodokse kirken er knyttet til lippovanerne. Det er oppført flere større bolighus i sinti- og roma-arkitektur sørvest i byen.
Lars Undli
Lars Inge «PayTwo» Undli (født 11. november 1970 i Oslo) er en norsk breakdancer og graffitikunstner. Han er mest kjent under artistnavnet «PayTwo», eller «Pay 2» fra breakdancegruppa Atomic B-Boys.
Liv og virke
Undli startet med breaking i 1984, og er både norsk og skandinavisk mester i breaking. Han var initiativtakeren til gruppen Atomic B-Boys, som han startet sammen med hiphop-tvillingene Andre «Tech Rock» Eriksen og Kevin «Karma» Eriksen. Han har arbeidet med Riksteateret og som koreograf for TV-showet «Danse-feber» på TVNorge. Undli har også arbeidet med musikeren og produsenten Tommy Tee i Tee Productions. Lars Undli er også graffitimaler (se bilder på Pay-twos myspace ), og freestyleskater.
Lars Undli har tidligere jobbet i skobutikken «Sole Service», men jobber nå i datterselskapet Hall Of Fame som også har utsalgssted i Oslo sentrum. Jobben i skobutikken passet godt til hans hobby, som består ev en stor skosamling av Adidas, Puma og Nike. Spesielt modellene Adidas Superstar, Campus, Converse All-Stars, Nike Air Jordan" I-VII',  Clyde ' og 'Dunk'.''
Meritter
NM 1997: Seier i «B Boy One on One», delt tittel med André «Tech Rock» Eriksen
Annet
I 2006 sprayet Lars «PayTwo» Undli og André «Tech Rock» Eriksen russebussen «Psycho».
Atomic B-Boys
Atomic B-Boys er en norsk breakegruppe. B-boy er ett uttrykk for en som breaker («break-boy»). Gruppen består av Lars «PayTwo» Undli, tvillingene Andre «Tech Rock» Eriksen og Kevin «Karma» Eriksen og Bjørn «Sean» Hagen. Hagen trakk seg ut av gruppen i 2000 og satser nå på Boogalooing.
Bakgrunn
Guttene ble tidlig dratt mot hiphop-miljøet og har vært aktive innen både rap og graffiti i tillegg til breaking. Lars Undli var initiativtakeren til gruppen Atomic B-Boys i 1991 sammen med Hagen. Atomic B-Boys har vunnet norgesmesterskapet i breaking flere ganger. Gruppen ble svært populær, turnerte i mange år både i Norge og internasjonalt og kan sies å ha vært en foregangsgruppe innen norsk hiphop.
I 1999 samarbeidet Atomic B-Boys med streetdancegruppen Incredible Red og turnerte med showet «Access to par 1000» under navnet «Atomic Red».
I Scandinavian BOTY 2000, slo Atomic B-Boys seg sammen med svenske «Moves Per Minute», under navnet «Nasty 9», og vant mesterskapet.
Atomic B-Boys koreograferte og fremførte Norges første breaketeaterforestilling; «Evolution of Style» første gang i 1999, og showet turnerte med Riksteatret i 2003.
Meritter
Vinnere av:
Ragadiina
Ragadiina er en gruppe av sommerfugler som hører til underfamilien ringvinger (Satyrinae) i den store familien flikvinger (Nymphalidae).
Utseende
Små til middelsstore, brunlige sommerfugler. Ragadia-artene er påfallende stripete, med alternerende, omtrent jevnbrede lyse og mørke tverrstriper på vingene.
Levevis
Artene i slekten Acrophtalmia er uvanlige da de ikke går på enfrøbladete planter som de fleste ringvinger, men derimot på karsporeplanter i dvergjamnefamilien (Selaginellaceae).
Utbredelse
Gruppen er utbredt fra Bhutan i vest til Molukkene i øst, med størst artsmangfold på Filippinene.
Uddeholm
Uddeholm er et tettsted i Hagfors kommune i Värmlands län i landskapet Värmland i Sverige. I 2010 hadde tettstedet 667 innbyggere.
Harald Ulrik Sverdrup (1813–1891)
Harald Ulrik Sverdrup (født 1813 i Sem, død 1891) var en norsk prest og politiker. Sverdrup var ordfører i Balestrand fra 1849 til 1879, og satt på Stortinget fra 1851 til 1876 med unntak av perioden 1871–1873.
Harald Ulrik Sverdrup var bror av Johan Sverdrup.
Kaappuntfyr
Det er to Kaapuntfyr (Afrikaans: Kaappuntvuurtoring) ved Kaappunt på Kapphalvøyen i Sør-Afrika.
Bergsvatnet (Høyanger)
Bergsvatnet er en innsjø i Høyanger kommune i Sogn og Fjordane. Den er regulert som magasin for Høyanger K5A kraftverk.
Filmåret 1968
Filmåret 1968 er en oversikt over lanserte filmer, fødte og avdøde filmpersonligheter i 1968.
Marie Duplessis
Oppvekst
Marie Duplessis ble født Rose Alphonsine Plessis i Nonant-le-pins, Normandie, Frankrike. Hennes far ble de facto halliken hennes da hun var rundt 12 år gammel. I en alder av 15, flyttet hun til Paris hvor hun fant arbeid i en kjolebutikk. Som registrert i kunsten har Marie Duplessis tydeligvis vært en svært attraktiv ung kvinne, med en liten og nett figur og et sjarmerende smil. Innen hun var 16, hadde hun blitt klar over at fremtredende menn var villige til å gi henne penger i bytte for hennes selskap både i private og sosiale sammenhenger. Hun ble kurtisane og lærte å lese, skrive og å holde seg à jour med verdens hendelser, slik som å kunne snakke om disse temaene med sine klienter og ved sosiale sammenkomster.
Livet som kurtisane
Duplessis var både en populær kurtisane og vertinne i en salong, hvor politikere, forfattere og kunstnere samlet seg for stimulerede samtale og sosialt samvær. Hun red i Bois de Boulogne og gikk i operaen. Hun fikk også sitt portrett malt av Édouard Viénot.
Marie Duplessis døde av tuberkulose i en alder av 23 år den 5. februar 1847. To av hennes tidligere elskere, svenske grev von Stakelberg og den fransk grev Édouard de Perregaux, som hun hadde giftet seg med en kort stund før, var ved hennes side. Innen et par uker etter hennes død ble hennes eiendeler auksjonert bort for å betale gjelden hennes. Likevel skal hennes begravelse på Montmartrekirkegården ha vært overdådig, og hundrevis av mennesker var til stede.
Dumas romantiske roman Kameliadamen dukket opp innen et år var gått. I boken ble Dumas "Armand Duval" og Duplessis "Marguerite Gautier". Dumas tilpasset også sin historie som skuespill, noe som inspirerte til Verdis opera La Traviata.
Slaget om Westerplatte
Slaget om Westerplatte 1.– 7. september 1939 stod mellom den polske garnisonen på Westerplatte og angripende tyske styrker. Dette var det første slaget i Europa under andre verdenskrig og markerte innledningen til invasjonen av Polen.
Bakgrunn
I 1925 hadde Folkeforbundet gitt Polen tillatelse til å opprette et militært transittdepot på Westerplatte, og dette var operativt fra året etter. Dette lå innenfor territoriet til Fristaden Danzig (nå Gdańsk), og var svært konfliktfylt for den vesentlig tyske befolkningen i Danzig. Polen fikk lov til å ha en væpnet vaktstyrke på 88 soldater på Westerplatte, men i forbindelse med den politiske og militære spenningen i 1939 hadde denne styrken økt til 182 soldater. Det var ingen egentlige befestninger, men en del forsterkede vakthus skjult i skogen. Den polske garnisonen var adskilt som en enklave i Fristaden Danzig og bare et smalt eid knyttet denne til fastlandet. Den militære strategien var for polakkene at dersom garnisonen ble angrepet, skulle den holde stand i 12 timer slik at regulære polske enheter kunne komme til unnsetning.
Det tyske angrepet
I slutten av august 1939 hadde det tyske slagskipet SMS «Schleswig-Holstein» seilt til Fristaden Danzig, angivelig som et ordinært flåtebesøk, og ankret opp i kanalen utenfor Westerplatte. Ombord var det imidlertid stormtropper («Stoßtruppen») som hadde ordre om å angripe Westerplatte 25. august. Denne ordren ble imidlertid trukket tilbake rett før iverksettelsen, på bakgrunn av den britisk-polske militærpakten som ble underskrevet samme dag, samt tysk usikkerhet etter Italias nøling om å stå ved sine forpliktelser i Stålpakten. Kl 04.40 1. september 1939 innledet Tyskland felttoget mot Polen, og fem minutter etter åpnet SMS «Schleswig-Holstein» fiendtlighetene med en bredside mot den polske garnisonen på Westerplatte. Deretter stormet de tyske styrkene i land, men møtte uventet hard motstand fra de polske styrkene, som hadde lagt seg i et nøye planlagt bakhold som fanget inn de tyske angriperne etter at de hadde forsert muren mot byen som utgjorde første forsvarslinje.
Det første angrepet viste seg mislykket, og tyskerne innledet et nytt bombardement. Samme morgen ble så andre angrepsbølge satt inn, men også dette ble slått tilbake. De tyske styrkene led større tap enn ventet og de polske forsvarerne konsentrerte forsvaret. Deres eneste feltkanon ble satt ut av spill etter å ha avfyrt 28 granater mot de tyske posisjonene. Etter slagets første dag, var bare en polsk soldat blitt drept og syv såret (hvorav tre senere døde).
I de kommende dagene ble de polske styrkene utsatt for flere kraftige bombardementer, herunder et kraftig stupbombeangrep i to bølger fra Junkers Ju 87. Den tidligere frodige Westerplatte, som tidligere hadde vært et spa med grønne, frodige parkområder, ble gjennom disse bombardementene omdannet til et månelandskap. Flere angrep langs land ble slått tilbake av de stadig mer utslitte polske styrkene, samtidig som den polske radioen kringkastet rapporter om den heroiske motstanden på Westerplatte hver morgen.
Polsk kapitulasjon
7. september konkluderte den polske kommandanten, major Henryk Sucharski at situasjonen var håpløs. Forsvarerne av Westerplatte manglet både vann og medisinsk utstyr, og det var umulig for dem å ta vare på de sårede. Allikevel møtte hans beslutning om å overgi seg motstand blant flere av hans offiserer og soldater. De tyske angriperne var så imponerte over det polske forsvaret at den tyske kommandanten, general Friedrich Eberhardt tillot Sucharski å bære den polske seremonielle sabelen ved overgivelsen av garnisonen og senere i fangenskapet (den ble senere konfiskert).
Ettervirkninger
Den sterke polske motstanden på Westerplatte ble en viktig faktor for kampmoralen på polsk side, både i motstanden mot det tyske angrepet, men også den senere motstandskampen mot de tyske okkupantene. Det er senere en myte at de polske forsvarerne hadde kjempet til siste mann, og at alle døde. I 1943 ble en polsk styrke oppkalt etter forsvarerne av Westerplatte, kalt ''1. polske panserbrigade av forsvarerne av Westerplatte''. Etter krigen har en rekke polske fartøyer og skoler blitt oppkalt etter «forsvarerne av Westerplatte» eller «heltene fra Westerplatte».
Ruinene av kasernene og vakthusene står fremdeles. Etter krigen ble et av disse gjort om til museum. To 280 mm granater fra SMS «Schleswig-Holstein» står ved inngangen.
Belgia under Sommer-OL 1972
Belgia under Sommer-OL 1972. Åttiåtte sportsutøvere, åttito menn og seks kvinner fra Belgia, deltok i fjorten sporter under Sommer-OL 1972 i München. Belgia kom på 29.-plass med to sølvmedaljer.
Abelone-saken
På denne tiden var Vaterland ennå sentrum for bondehandelen, med skjenkesteder, prostitusjon og bondefangeri. Den velstående og respekterte bonden Nils Gulbrandsen Kinde skjøt og drepte innehaveren av et serveringssted, men ble frikjent da retten godtok hans påstand om selvforsvar. Under rettssaken kom det frem at serveringsstedet langt på vei fungerte som en bordell der kundene risikerte å bli ranet, og drapsofferets enke, Abelone Constance Kristensen, kom nærmest til å fremstå som den skyldige. Avsløringene vakte stor oppsikt, og førte til offentlig uro og demonstrasjoner. I etterkant av saken satte myndighetene i gang tiltak for å komme prostitusjonen og bondefangeriet til livs. Abelone Kristensen ble dømt til 15 dagers fengsel for hallikvirksomhet.
Saken dannet bakgrunnen for Jon Flatabøs underholdningsroman ''Den skjønne Abelone eller dronningen i Vaterland. Sensationel fortælling fra det mørke Kristiania'', og bidro til Vaterlands plass som «Kristianias Whitechapel» i norsk kriminallitteratur.
Kvitøya
Den ble første gang sett av nederlenderen Cornelis Giles i 1707, og bar på eldre kart navnet Gil(l)es Land. Den første sikre observasjonen av øya er fra 1876, av nordmannen Johan Kjeldsen, som gav øya sitt nåværende navn. Det østligste punkt på Svalbard og så også i Kongeriket Norge er Kræmerpynten på Kvitøya, (33°30'58,74" E). I underkant av 60 km rett øst for Kræmerpynten ligger Victoriaøya, den vestligste av øyene som regnes til Frans Josef Land og dermed en del av Russland. Delelinjen mellom norsk og russisk sektor ligger langs 35° østlig lengdegrad, 28 km øst for Kremerodden.
Det var på Kvitøya sommeren 1930 at Bratvaag-ekspedisjonen kom over en seilduksbåt, som raskt viste seg å være restene etter Salomon August Andrées ekspedisjon. I 1897 hadde han som mål å nå Nordpolen med ballong. Levningene etter ekspedisjonens medlemmer ble funnet på den isfrie vestpynten av øya. Mannskapet hadde ikke utstyr for å klare seg gjennom vinteren og omkom høsten 1897.
Kvitøya spiller ei sentral rolle i Jon Michelets roman Orions Belte, og filmen med samme navn, der mannskapet på fraktefartøyet «Sandy Hook» oppdager en sovjetisk lyttestasjon på øya.
Storøya
Storøya er ei øy som utgjør en del av Svalbard. Øya ligger rett øst for Nordaustlandet. Øya er en del av Nordaust-Svalbard naturreservat.
Den sørligste halvdelen av øya er dekket av en isbre. Arealet av øya er om lag 56 km². Det høyeste punktet er Storøyjøkulen ca. 245 moh.
Kaappunt fyr
Kaappunt fyr (afrikaans: Kaappuntvuurtoring) er ett av to fyr ved Cape Point i Kapp det gode håp naturreservat ved det sydligste punktet av Kapphalvøyen i Sør-Afrika. Det første tårnet ved Cape Point ble satt opp 1. mai 1860, 272 meter over havet. Tårnet var derimot for høyt, og ble ofte skjult i tåken. Det nye tårnet ble satt opp 95 meter over havet. Grunnstenen til det nye tårnet ble lagt den 25. april 1914, men ble først tatt i bruk etter første verdenskrig. Tårnets lampe ble tent ved solnedgang den 11. mars 1919 av en tre år gammel jente, Thurl Cooper, datter av fyrets ingeniør H. C. Cooper.
Canada Goose
Canada Goose (fullt navn: Canada Goose Expedition Clothing Outfitters) er et canadisk klesmerke som produserer yttertøy som spesielt er egnet for kaldt klima. Det mest populære plagget er dunjakken «Expedition Parka». I ekspedisjonsparkaene bruker Canada Goose dun fra and. innvendig i jakken for isolasjon, og prærieulv-pels på hetten for isolasjon for vær og vind.
Storevatnet (Høyanger)
Storevatnet er en innsjø i Høyanger kommune i Sogn og Fjordane. Den er regulert som magasin for Høyanger K5A kraftverk. Storevatnets naturlige utløp er mot vest til Kråkelva, men under kraftutbyggingen på 1960-tallet ble vannføringen ført mot øst til Bergsvatnet i Øyrelvas nedbørfelt.
Synaptic
Synaptic er et Gtk-basert program for å håndtere installasjon og sletting av programvare på Unix-lignende operativsystemer som benytter seg av APT pakkesystemet.
Voerde-West kraftverk
Anlegget ble påbegynt omkring 1970, stod ferdig i 1985 og ble nedlagt i 2017. Brenselkilden var steinkull. Operatør var energiselskapet STEAG AG med 75% eierandel, mens RWE Power eide 25%.
CO2-utslippene ved det største anlegget i 2008 var ca. 6 726 000 tonn. Utslippene ved det minste anlegget ble halvert i 2008 og var ca. 1 664 800 tonn, mens det samme årets kvote var 1,78 mill tonn.
Synaptic
Fri programvare
Synaptic er fri programvare og en del av GNU-prosjektet.
I bruk
I Synaptic finner man en liste over programvare som i er tilgjengelig i APT kildene. Der kan man markere pakker som skal installeres eller slettes. Når man er ferdig med å markere de endringene man ønsker, kan man trykke på «utfør» knappen og Synaptic laster ned nødvendige filer, sletter, installerer og konfigurerer mest mulig automatisk.
Alternativer
Synaptic er laget for GNOME, men kan også brukes i andre skrivebordsmiljø, slik som KDE eller Xfce.
Cuba (sjokolade)
Cuba er en sjokolade produsert av Nidar. Den består av nougat og sprøristede mandler, og ble lansert i 1938.
Ingredienser
Sukker, tørrmelk, mandler (11%), vegetabilsk fett, kakaosmør, kakaomasse, hasselnøtter, kakaopulver, emulgator (soyalecitin), salt og aroma (vanillin)
Étienne Balázs
Étienne Balázs, opprinnelig Istvan Balázs (født 24. januar 1905 i Budapest i Østerrike-Ungarn, død 29. november 1963 i Paris) var en ungarsk sinolog.
Liv
Balazs tilbrakte barndommen og ungdomsårene i Budapest. Gjennom religionshistoriske studier kom han via buddhismen til sinologien. I 1923 fortsatte han i Berlin det studiet han hadde innledet i Budapest, og tok i 1930 doktorgraden under professor Otto Franke med magna cum laude. På grunn av sitt opposisjonelle arbeid måtte Balazs forlate Tyskland i 1935. Etter at Paris ble okkupert, flyttet han med sin kone i 1940 til Meauzac i department Tarn-et-Garoune. Der ble han i fem år.
En samling av Balazs' artikler er utgitt på fransk av Paul Demiéville under navnet La bureaucratie céleste. Disse artiklene gir en enestående god beskrivelse av den konfucianske stats byråkrati, og går detaljert inn på det komplekse forhold mellom keisere og mandariner. Det var mandarinene som var de virkelige bærere av dette kinesiske statsskikket.
Bragernesåsen østre og vestre batteri
Bragernesåsen østre og vestre batteri er to batterianlegg som ligger på Bragernesåsen i Drammen. Batteriet var ett av mange fort og skanser som ble etablert på Østlandet fra slutten av 1890-tallet som ledd i arbeidet med å løsrive Norge fra unionen med Sverige.
Østre batteri ligger ca. 300 m øst for Spiraltoppen, og er en åpen batteristilling som Vestre batteri, men vesentlig større; brystvernet er 70 m langt, og kan gi plass til opptil åtte 10,5 posisjonskanoner. Skuddfeltet dekker nåværende E18 og jernbanen gjennom Kobbervikdalen.
Fylkesvei 533 (andre betydninger)
I Norge finnes fylkesvei 533 i de følgende fylkene:
Fylkesvei 2122
Fylkesvei 2122 går mellom Øksna og Rustad i Elverum kommune. Veien er 5,8 km lang.
Frem til 2019 hadde veien betegnelsen fylkesvei 533 (Hedmark).
Jens Graasvoll
Jens Graasvoll (1946–2017) var musikkpedagog og professor ved Universitetet i Agder.
Hans-Georg von Friedeburg
Hans-Georg von Friedeburg (født 15. juli 1895 i Strassburg, død 23. mai 1945 i Flensburg) var en tysk orlogsoffiser. Han var den siste kommanderende admiralen i Kriegsmarine.
På tross av at han hadde en jødisk bestemor var han en ivrig nazist som støttet opp om det tredje rike. Det ble flere ganger rettet anklager mot hans jødiske bakgrunn, men han ble beskyttet av Heinrich Himmler.
Da Karl Dönitz ble det tredje rikes siste fører i 1945, tok Hans-Georg von Friedeburg over som den øverste leder av Kriegsmarine. Tidlig i mai 1945 ble Friedeburg pålagt å forhandle fram en fredsavtale med de allierte. To uker etter at han skrev under avtalen begikk han selvmord.
Liste over Belgias statsoverhoder
Under følger en liste over Belgias statsoverhoder:
Belgiernes konge
Monarken omtales som «belgiernes konge» (Roi des Belges, Koning der Belgen ) og ikke «konge av Belgia».
Regjeringens medlemmer som kollektivt statsoverhode
Belgias forfatning av 1831, artikkel 79 (endret til artikkel 90 i 1994): «Fra kongens død og fram til eden blir avlagt av tronfølgeren eller av regenten, blir kongens konstitusjonelle makt utøvd - i det belgiske folks navn - av ministrene, som samles i rådet, og under deres ansvar».
Giurgeni-Vadu Oiibroen
Giurgeni-Vadu Oiibroen er en bro over Donau mellom landsbyene Giurgeni og Vadu Oii, den siste i byen Hârşova.
Broen er 1450 m lang og med et hovedspenn på 160 m.
Johann Friedrich Joseph Sommer
Johann Friedrich Joseph Sommer (født 26. januar 1793 i Kirchhundem, død 13. november 1856 i Arnsberg) var en tysk skribent, utgiver, politiker og jurist fra Sauerland. Juridisk stod han den historiske rettsskolen til Friedrich Carl von Savigny nær. Teologisk beveget han seg mellom ultramontanisme og liberalisme, og politisk blir han regnet som en del av den tidlige prøyssiske liberalistiske bevegelsen.
Rødøy kommunestyre 1995−1999
Rødøy kommunestyre 1995−1999 er en oversikt over representanter og vararepresentanter i Rødøy kommunestyre etter kommunestyrevalget i 1995.