cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Skrivetolk
Skrivetolk er betegnelsen på en person som simultanoversetter muntlig språk til skriftlig tekst.
Skrivetolker brukes hovedsakelig av mennesker med et hørselstap, personer som har vanskelig for å høre hva som blir sagt. Skrivetolking foregår ved at tolkene bruker en pc til å skrive det som blir sagt slik at den hørselshemmede kan lese det på en ekstern skjerm. I tilfeller hvor det er flere brukere anvendes en projektor. Skrivetolket materiale blir ikke lagret, og skrivetolkene har taushetsplikt i likhet med andre tolker.
VM i friidrett innendørs 1997
VM i friidrett innendørs 1997 ble arrangert i bydelen de Bercy øst i Paris i Frankrike over dagene 7. til 9. mars.
60 m
Dato: 7. mars <br style="clear:left;" />
200 m
Dato: 8. mars <br style="clear:left;" />
400 m
Dato: 9. mars <br style="clear:left;" />
800 m
Dato: 9. mars <br style="clear:left;" />
1500 m
Dato: 8. mars <br style="clear:left;" />
3000 m
Dato: 9. mars <br style="clear:left;" />
60 m Hekk
Dato: 9. mars <br style="clear:left;" />
Høydehopp
Dato: 9. mars <br style="clear:left;" />
Stavsprang
Dato: 8. mars <br style="clear:left;" />
Lengdehopp
Dato: 8. mars <br style="clear:left;" />
Tresteg
Dato: 9. mars <br style="clear:left;" />
Kule
Dato: 7. mars <br style="clear:left;" />
Sjukamp
Dato: 8-9. mars
Sjukampen besto av 60-meter, lengdehopp, kule, høydehopp, 60 m hekk, stavsprang og 1000-meter. <br style="clear:both;" />
1500 m
Dato: 9. mars <br style="clear:left;" />
3000 m
Dato: 8. mars <br style="clear:left;" />
4 x 400 m stafett
Dato: 9. mars <br style="clear:left;" />
Høydehopp
Dato: 8. mars <br style="clear:left;" />
Stavsprang
Dato: 9. mars <br style="clear:left;" />
Lengdehopp
Dato: 9. mars <br style="clear:left;" />
Tresteg
Dato: 8. mars <br style="clear:left;" />
Kule
Dato: 8. mars <br style="clear:left;" />
Femkamp
Dato: 7. mars
Femkamp besto av 60 m hekk, høydehopp, kule, lengdehopp og 800-meter. <br style="clear:both;" />
Makrofotografi
Makrofotografi er et fotografi hvor objektivet har vært plassert svært nær motivet. Objektivet kalles et makroobjektiv, noen ganger forkortet til makro. Dette er et objektiv med en meget liten nærgrense som oppnåes ved at objektivet har uvanlig langt uttrekk (ofte til forstørrelse 1:2 eller 1:1). Det vil si at kameraet med makroobjektivet kan holdes svært nær motivet og likevel klare å fokusere. Dette kan oppnåes på to forskjellige måter:
1. Redusere objektivets brennvidde ved bruk av forskjellige typer optikk (som f.eks. de tre illustrasjonene under til venstre).
Grovt sett kan man si at makrofotografering omfatter billedgjengivelser fra 1:10 til 10:1. Ved større gjengivelser er det naturlig å plassere kameraet på et mikroskop.
Jolly Kramer-Johansens gate (Oslo)
Jolly Kramer-Johansens gate (2–8) ligger på Torshov i Oslo, og går fra Johan Selmers gate til Nordkappgata. Veien var tidligere en del av Fagerheimgata, men ble i 1999 oppkalt etter musikeren og komponisten Jolly Kramer-Johansen. Kramer-Johansen bodde hele livet på Torshov. 1. mai 2002 ble også en byste, utformet av hans sønn, tidligere skuespiller Willy Kramer-Johansen, avduket i Torshovparken, like ved Jolly Kramer-Johansens gate. Dette i forbindelse med 100-års markeringen for Kramer-Johansens fødsel.
Vitenskapsåret 1348
Vitenskapsåret 1348 er en oversikt over hendelser, prisvinnere, fødte og avdøde personer med tilknytning til vitenskap i 1348.
Haraldssund
Haraldssund (dansk: Haraldsund) er en bygd på Færøyene. Den ligger på østkysten av Kunoy i kommunen med samme navn. Sundet skiller Kunoy fra Borðoy. Den 1. januar 2014 hadde Haraldssund 59 innbyggere.
Bortsett fra landbruket, som i all hovedsak består av sauehold, er det ikke noe gjenværende næringsliv i Haraldssund. I en periode produserte en industrivirksomhet i bygden arbeidshansker. En landfylling fra 1986 knytter Haraldssund sammen med Klaksvík via Strond. En tunnel fra 1988 forbinder Haraldssund med bygden Kunoy på vestkysten. De fleste sysselsatte i Haraldssund pendler til Klaksvík.
Historie
Rasmus Magnussen (1560–1670), kalt Rasmus í Haraldssundi, bodde i Haraldssund. Han er Færøyenes eldste person gjennom tidene med sine 110 år. 103 år gammel ble han far til en sønn, Guttormur í Múla, som senere bosatte seg i Múli og ble kjent for sine overnaturlige evner.
På vårtinget på Norðoyar i 1705 ble bonden Heine Rasmussen i Haraldssund fradømt gården sin, da han ble funnet skyldig i å ha byttet sokker mot tobakk fra et nederlandsk skip. Frem til 1856 var handelen på Færøyene underlagt et kongelig monopol. Heine Rasmussens sønn overtok driften av gården.
Skolen i Haraldssund ble reist i 1930. Etter den andre verdenskrigs slutt i 1945 kjøpte mennene i Haraldssund den 20 tonn store fiskebåten «Brimmes», som var tilknyttet bygden i om lag 20 år. Mennene i Haraldssund var for det meste kystfiskere.
Tradisjonelt var Haraldssund et sted hvor man arrangerte dans hvert år under kyndelsmesse den 2. februar. I 1980-årene prøvde man å gjenopplive denne tradisjonen. Dette mislyktes, ettersom Haraldssund var relativt isolert den gang. Med et nytt forsamlingshus med plass til ca. 200 personer ble det gjort et nytt forsøk med dans i 2007.
Andersgrotta
Andersgrotta er et bomberom i Kirkenes. Grotten ble gravd ut under andre verdenskrig og oppkalt etter ingeniør Anders Elvebakk som ledet arbeidet. Arbeidet startet høsten 1941 og pågikk gjennom hele krigen. Før krigens utbrudd var det ingen bomberom i Kirkenes og gruvene i byen ble tatt i bruk til formålet, gruvene var der de fleste som oftest befant seg da gruvene var i drift døgnet rundt, men sentrum av byen og de beliggende havnene rundt hadde lang vei til gruvene, så det var behov for et mer sentralt bomberom.
Grotta hadde under krigen aldri tilførsel av strøm, luft eller vann. Strøm, luft, vann og toaletter ble bygd til etter krigens slutt da den kalde krigen fortsatt gjorde det aktuelt med et godt forberedt bomberom. Grotta er en av severdighetene i Kirkenes og har daglige omvisninger og fremvisning av en 9 minutter lang film tilgjengelig på tre forskjellige språk; norsk, engelsk og tysk.
Hummere
Hummer (Nephropidae) er en familie av krepsdyr som tilhører den store gruppen av tifotkrepser. Hummere lever i saltvann og har betydelig økonomisk verdi som matkilde. Kjente arter er europeisk hummer og amerikahummer.
Gyte og beiteområde
Hummeren lever hovedsakelig av muslinger, snegler, børstemark og kråkeboller.
Som liten hummer kan den også finne på å spise sine søsken om den får muligheten til det.
Hummeren blir kjønnsmoden i en alder av 5 til 13 år.
Taksonomisk plassering
Taksonomien til storkreps er komplisert og under stadig revisjon. Det er generelt omstridt å fin-inndele organismer taksonomisk. En moderne oppdatering av systematikken gis her med basis i WoRMS-databasens systematikk fra 2013. .
Hummer som mat
Hummer er en klassisk delikatesse. Den serveres gjerne hel eller halv, eller som hummersuppe. Som andre skalldyr spises hummer fersk, og eksklusive butikker og restauranter oppbevarer hummer i akvarium.
Hummer er ikke tillatt å spise etter jødisk religion, ettersom den ikke er koscher.
Denisons barbe
Denisons barbe er en art i slekten Puntius i karpefamilien. Den blir opptil 15 cm lang TL og kan bli opptil åtte år gammel. Den er endemisk til India hvor den lever i hurtigstrømmende elver. Når den holdes i akvarium bør den ha minst 350 liters plass.
Bård Løken
Bård Løken (født 6. februar 1964 i Vadsø) er en norsk fotograf, bosatt i Elverum.
Løken er medlem av foreningen Norske Naturfotografer og tilknyttet bildebyrået Samfoto.
Asconius Pedianus
Quintus Asconius Pedianus (født ca. 9 f.Kr., død ca. 76 e.Kr.) var en romersk grammatiker og historiker, sannsynligvis en innfødt av Patavium (dagens Padova).
I sine senere år bodde Asconius i Roma hvor han døde etter å ha vært blind i tolv år i en alder av åttifem. I løpet av regimene til Claudius og Nero satte han sammen for sine sønner fra ulike kilder verket Ætablica (Bekjentgjørelser), korte rapporter og kommentarer (commentarii) av Ciceros upubliserte taler, Tiros liv, taler og brev fra Ciceros samtidige, ulike historiske skribenter som Varro, Atticus, Antias, Tuditanus, og Fenestella (en samtidig av Titus Livius som han ofte kritiserer); historiske kommentarer på Ciceros taler hvor kun fem, viz, in Pisonem, pro Scauro, pro Milone, pro Cornelio og in toga candida, er bevart i svært ødelagte og fragmenterte utgaver under den moderne tittelen Q. Asconii Pediani Orationvm Ciceronis qvinqve enarratio.
I et notat om talen pro Scauro skriver han om Longus Caecina (død 57 e.Kr.) som om han fortsatt lever mens hans ord antyder at Claudius (død 55) ikke var i live. Dette utsagnet må derfor ha blitt skrevet mellom år 54 og år 57. Disse verdifulle notatene, skrevet på god latin, beretter kort om historiske hendelser. En kommentar på hovedsakelig grammatikalsk karakter om Neros Verrine-taler er alminnelig sett på som ikke ekte.
Andre verker tilskrevet Asconius er:
Litteratur
Utgaver ved:
Se også:
Bourgoin-Jallieu
Bourgoin-Jallieu er en kommune i departementet Isère i regionen Auvergne-Rhône-Alpes sørøst i Frankrike.
Byen var startsted for den 19. etappene av Tour de France 2009.
Befolkningsutvikling
Antall innbyggere i kommunen Bourgoin-Jallieu
Ilse Aigner
Ilse Aigner (født 7. desember 1964 i Feldkirchen-Westerham i Oberbayern) er en tysk politiker (CSU). Hun var mellom 2008 og 2013 Tysklands minister for ernæring, landbruk og forbrukersaker. Hun ble i 2013 utnevnt til minister og stedfortredende ministerpresident i Bayern.
Aigner er utdannet elektroingeniør og har arbeidet i industrien, blant annet med utvikling av elektriske systemer for helikoptre.
Aigner ble i 1983 engasjert i Junge Union og ble i 1985 også med i Christlich-Soziale Union in Bayern. Hun var engasjert i lokalpolitikk og var fra 1994 til 1998 medlem av Landdagen i Bayern.
Hun ble valgt til Forbundsdagen i 1998 og var fra 2008 til 2013 medlem av regjeringen Merkel II.
Aigner ble ved valget i Bayern 2013 medlem av Bayerns landdag og deretter utnevnt til delstatsminister for næringsliv, medier, energi og teknologi, samt stedfortredende ministerpresident i regjeringen Seehofer II.
Hanukka
Hanukka, eller channukka, (hebraisk:, som betyr «innvielse») er en åtte dager lang jødisk høytid der man feirer gjeninnvielsen av tempelet i Jerusalem etter at makkabeerne hadde erobret byen i år 164 f.Kr. (Første Makkabeerbok 4:52-59 ). Tempelet var blitt vanhelliget av mennene til hellenistiske kong Antiokos IV Epifanes av det selevkidiske riket. De hadde blant annet reist et Zeus-alter i tempelet, innført ofring av svin og forbudt tradisjonell, jødisk religionsutøvelse.
Da jødene hadde renset templet og skulle gjeninnvie det, ville de blant annet tenne den syvarmede lysestaken, menoraen, som skulle brenne natt og dag. Da oppdaget de imidlertid at det kun fantes lampeolje for én dag, mens de trengte åtte dager for å fremstille ny, innviet olje. Lysene ble tent, og så skjedde det under at Gud lot dem brenne i de nødvendige åtte dager.Dette minnes jødene i dag ved å brenne lys i den åttearmede hanukka-staken, som kalles hanukkia. Festen varer i åtte dager, og kalles også «lysfesten». Lysene skal normalt tennes om kvelden, ved mørkets frembrudd. På fredager tennes de imidlertid før sabbaten begynner ved solnedgang, fordi man ikke skal tenne lys eller ild på sabbaten. Den første kvelden i høytiden tennes det ett lys, neste kveld to lys, tredje kveld tre lys og så videre frem til alle lysene tennes den åttende kveld da alle åtte lysene tennes. Hanukka-lysene er til velsignelse, pynt og glede, men man har ikke lov å bruke dem til andre praktiske formål, som å lyse opp et rom, eller å tenne andre lys. Derfor har de fleste moderne menoraer en niende arm der det settes et lys til praktisk bruk. Det lyset kalles shamash (, sol). Når man tenner lysene, leser man en velsignelse og så synger man hanukkasanger, først og fremst sangene «Hanerut halalu» (, lysene lovsynger) og «Maoz Tzur» (, Den sterke klippe).
Religiøst sett regnes hanukka for en mindre viktig jødisk høytid, siden den ikke er nevnt i Toraen. Likevel har den en stor plass i jødisk folklore, og den oppleves som svært relevant for jøder i dag, fordi den minner om hvordan jødene i hellenistisk tid nektet å la seg assimilere. Hanukka er videre en av de jødiske høytidene som er mest kjent for ikke-jøder. Dette skyldes at høytiden som oftest faller i desember eller slutten av november og derfor blir sammenliknet med den kristne julefeiringen. Etter at jøder, og ikke minst jødiske barn, fikk mer kontakt med kristne i Vest-Europa og Nord-Amerika i de siste 150 år, har mange juletradisjoner påvirket hanukkafeiringen – som for eksempel utdeling av gaver eller pynting av huset.
Tradisjonelt gir voksne hanukka-penger til barna. Dette kan både være sjokolademynter eller ekte penger. For å minnes oljen som varte i åtte dager, spiser man mat som er stekt i olje, for eksempel sufganiot (berlinerboller) og latkes (potetpannekaker servert med rømme og eplemos). Det er tradisjon også å leke med dreidel, en snurrebass med 4 sider. Man kan vinne eller tape sjokolader ut fra hvilken side dreidelen faller på.
Tidspunktet for feiringen
Datoen for hanukka bestemmes av den hebraiske kalenderen. Hanukka begynner den 25 dagen i måneden Kislév, og forskjeller i kalenderne gjør at datoen for høytiden endrer seg fra år til år i den gregorianske kalenderen.
Datoer i gregoriansk kalender
Hanukka begynner ved solnedgang kvelden før datoene vist under.
Eoin Colfer
Liv
Eoin Colfer vokste opp i Wexford, en liten by på sørkysten av Irland, sammen med sine fire brødre, Paul, Eamon, Donal og Niall. Faren hans var barneskolelærer, artist og historiker. Moren hans var dramalærer. På barneskolen oppdaget han at han likte å skrive historier. Han tegnet tegninger til det han skrev. Han lagde også skuespill, mest om vikingene, der han brukte vennene sine i historiene, og var selv helten. Vennene var ikke imponert, for historiene var brutale, og det var bare helten som overlevde.
I 1986 ble han barneskolelærer, slik som sin far. Selv om han nå var lærer, fortsatte han med skrivingen sin på fritiden. I 1991 giftet han seg med Jackie, som han møtte i sitt femte år på universitetet. Nå lever de sammen med sønnene sine, Finn og Seán.
Landfalløya kapell
Landfalløya kapell ligger i Drammen kommune i Viken fylke og er bygget i 1878.
Historikk
Kapellet er bygd i tømmer og har 120 plasser. Det ble innviet i 1902.
Brukseier Hallgrim E. Evjen skjenket i 1878 tomt til forsamlingshuset, som gave til beboerne i området.
Med innsamlede midler og gaver fra Drammens Sparebank sto Landfaldøen Forsamlingshus ferdig til innvielse 11. desember 1878. Innvielsen ble foretatt av prost Koren. Huset fikk senere navnet: Landfaldøen Bedehus. I den første tiden ble det holdt bibelforelesninger og oppbyggelige møter i huset, foruten søndagsskole. Søndagsskolen viste seg å vokse så fort at den ikke hadde plass nok i de to små rommene den var tiltenkt, men måtte flytte inn i storsalen. Den talte ca. 200 barn i 1885. Huset ble også benyttet som privat barneskole da det var lang vei å gå for de minste til almueskolen. Brukseier Evjen bidro med midler når det var behov og han hadde sin faste plass i «Bestyrelsen» fram til sin død i 1917. Prestene i Bragernes var positive til aktiviteten på Landfalløya da de lenge hadde sett behovet for et gudshus der oppe i utkanten av byen.
Landfaldøen Bedehus ble benyttet til faste bibellesninger med prester fra Bragernes. I 1903 ble Bedehuset innviet til kapell og kirkelige handlinger: høymesse, dåp, konfirmasjon, bryllup og begravelser. Kirketårn ble bygget i 1933 – tegnet av byarkitekt Bugge. Det ble foretatt en innsamling til kirkeklokker og året etter ble det høytidlig innvielse av klokkene. Gjennom alle tider har kapellet blitt vedlikeholdt og utbedret. Kirkerommet ble malt i sine opprinnelige farger i forbindelse med 100 års jubileet i 1978. Arbeidet ble utført i samarbeid med Riksantikvaren.
Altertavlen «Kristus og disiplene i Emmaus» er en kopi av alterbildet fra den gamle Bragernes kirke. Alterbildet ble flyttet til Landfalløya Kapell fra Betania kapell på Brakerøya som ble revet i 1974. En byste av Hans Nilsen Hauge og en kopi av Thorvaldsens kjente Kristus-statue pryder kirkerommet. Virksomheten i Landfalløya kapell har en lang tradisjon. Da huset ble innviet i 1878 var navnet Landfaldøen Forsamlingshus. Huset ble noen år senere kalt Landfaldøen Bedehus. «Bedehuset» ble et selvfølgelig møtested, hverdag og helligdag, for befolkningen, fra Landfalløya, Øren, Åssiden og Muusøya. En rekke foreninger, som i de senere år er oppløst, avholdt sine møter her bl.a.: Sjømannsforening og kvinneforening.
I flere tiår ble det avholdt gudstjenester i kapellet, to ganger i måneden, senere også foredrag, konserter og gjesteandakter.
Stiftelsen Landfalløen Kapell overtok bygget i 2002, men i mai 2015 ble det klart at stiftelsen var tom for penger og det lyktes ikke å finne interessenter til å drive videre. Derfor ble bygget 16. mars 2016 solgt for 3,2 millioner kroner, og den 10. mars 2016 ble kapellet formelt avvigslet.
The Afeeliated
The Afeeliated er en norsk hiphop-gruppe bestående av rapper Ivy League aka Ivan Average og produsent John Derek Bishop. Gruppen var en del av det Stavanger-baserte labelet Manisk Lyd.
Musikken har sitt utspring og trekker inspirasjon fra amerikansk mid-school hip-hop, fra midten av 90-tallet. Produksjonene er sample-basert med innslag av selvspilte instrumenter. Alle tekster er skrevet og framført av MC Ivan Average.
De forente arabiske emirater under Sommer-OL 1988
De forente arabiske emirater under Sommer-OL 1988. Tolv sportsutøvere fra De forente arabiske emirater deltok i to sporter under Sommer-OL 1988 i Seoul. Det var andre gangen De forente arabiske emirater deltok i et sommer-OL, de vant ikke noen medaljer.
Hockeykøllegrafen
Hockeykøllegrafen er en grafisk framstilling av global temperaturutvikling ved bakken på den nordlige halvkula fra ca. år 1000 til nåtid. Grafen viser en kraftig stigning av temperaturen fra siste del av 1900-tallet, og den har vært brukt til å illustrere pågående klimaendringer. Grafen har imidlertid også vært utsatt for sterk kritikk for at den undervurderer varme perioder i tidligere tider og framstiller senere tiders temperaturøkning som overdrevet.
Generelt om rekonstruksjon av temperaturer
Nøyaktige instrumenter og prosedyrer for måling av temperatur fantes ikke før i andre halvdel av 1800-tallet. For å kunne fastslå tidligere tiders temperaturer, noe som er nødvendig for å vurdere spørsmål om klimaendringer i langt perspektiv, må en derfor benytte såkalte proxy-metoder, det vil si å avlede temperaturen av andre forhold. Dette er blant annet geologiske data (f.eks. marine organismer og havbunnssedimenter), landdata (f.eks. sedimenter fra innsjøer, morener, kalkutfellinger i grotter), glasiologiske data (iskjerner og isbreer), biologiske data (f.eks. pollen, planterester, insekter, treringer) og historiske data (nedtegnelser i kirkebøker, gårdsdagbøker, brev osv.). Framstilling av slike historiske klimadata og vurdering av dem er et eget forskningsfelt, paleoklimatologi. Resultatene har varierende nøyaktighet, og metodikkene – som til tider har vært svært omdiskutert – er under stadig utvikling.
Også klimadata fra instrumentell tid kan være omdiskutert ettersom nettverket av målestasjoner er svært ulikt i omfang globalt og det trengs metoder for å syntetisere globale data.
Den opprinnelige grafen
Det som i ettertid er blitt kalt hockeykøllegrafen, ble først presentert av klimaforskerne Michael E. Mann, Raymond S. Bradley og Malcolm K. Hughes i artikkelen «Global-scale temperature patterns and climate forcing over the past six centuries» (ofte forkorta til MBH1998), som stod i det anerkjente tidsskriftet Nature i 1998. Grafen viser en rekonstruksjon av temperaturen på den nordlige halvkula fra år 1400 med en svært stor økning i temperaturen i siste halvdel av 1900-tallet, mens det i perioden før dette var mindre variasjoner.
Kurven fikk dermed et utseende som en liggende ishockeykølle med bladet pekende oppover i høyre kant. Det var klimatologen Jerry Mahlman som introduserte begrepet «hockeykølle» (hockey stick) som beskrivelse av en slik graf.
I 1999 kom Mann, Bradley og Hughes med en ny versjon av grafen, der den rekonstruerte temperaturen trekkes tilbake til år 1000.
De tre forskerne baserte seg i sitt arbeid på multiproxy-metodikk, det vil si at de kombinerte målte temperaturer med en rekke estimater basert på ulike indirekte indikatorer, blant annet treringer, pollenanalyser, fossiler, sedimenter og iskjerner. Grafen var oppsiktsvekkende, fordi den innebar et avvik fra tidligere temperaturrekonstruksjoner, som hadde en betydelig varm periode fra det 10. til det 14. århundret.
En variant av hockeykøllegrafen ble brukt i FNs klimapanels tredje rapport (TAR), da denne kom i 2001. Mann var der en av hovedforfatterne av kapittelet «Observed Climate Variability and Change»
Bekreftende studier
Det er MBH1998-studien, og da særlig hovedforfatteren Michael E. Mann, som oftest knyttes til begrepet «hockeykøllegrafen». Dette har ført til at når enkelte hevder å ha funnet feil i denne studien, så framstilles dette som bevis på at det ikke foreligger noen større global oppvarming i nyere tid.
Det foreligger imidlertid en rekke undersøkelser som gir tilsvarende temperaturutvikling, og i sin fjerde hovedrapport konkluderer FNs klimapanel med at det er «svært sannsynlig at den gjennomsnittlige temperaturen for den nordlige hemisfære i løpet av den andre halvdelen av det 20. århundre var varmere enn noen annen 50 års periode de siste 500 årene og sannsynlig den varmeste i løpet av de siste 1300 årene».
Et svensk-russisk forskerteam publiserte i 2005 en omfattende rekonstruksjon som går heilt tilbake til år 1. Studien gjengir grafer med hockeykølleblad, og forfatterne konkluderer med at de ikke finner bevis for at det de siste 2000 år har vært varmere perioder enn tida etter 1990. De presiserer imidlertid at den naturlige variabiliteten over så lange tidsspenn er stor, men neppe stor nok til alene å forklare temperaturutviklinga.
Kritikk av grafen
Den opprinnelige grafen og metodikken bak den har vært kritisert, og en rekke klimaskeptikere bruker Mann og hockeykøllegrafen som et kroneksempel på det de mener er dårlig fundert vitenskap.
Kritikken har i hovedsak dreid seg om tre forhold: 1) At grafen avviker for mye fra tidligere rekonstruksjoner, særlig når det gjelder variasjonene innafor køllas skaftperiode. 2) At slike avvik også oppnås ved kjøring av en del klimamodeller. 3) At utvalget av proxy-data er skeivt, og at metodene for behandling av dataene påvirker resultatet i uheldig retning. Dersom kritikk av type 1 og 2 skulle være riktig, ville det stort sett medføre en (til dels betraktelig) mindre tydelig køllefasong på grafen. Kritikk av type 3 kan imidlertid gi en helt annen graf, der økninga i globaltemperatur fra midten av det 20. århundret ikke blir spesiell.
Den mest kjente kritikken av type 1 kom i 2003, da astrofysikerne Willie Soon og Sallie Baliunas publiserte en fagfellevurdert artikkel i tidsskriftet Climate Research. Artikkelen var ikke basert på egen forskning, men analyserte rundt 240 tidligere arbeider og konkluderte med at temperaturøkninga i det 20. århundret ikke var unik. Climate Research ble sterkt kritisert – også internt – for at artikkelen hadde sluppet gjennom vurderingsprosessen. Flere av redaksjonsmedlemmene (inkludert sjefredaktøren Hans von Storch) trakk seg fra tidsskriftet. I en artikkel i Eos svarte tretten klimaforskere og påviste flere feil i Soon og Baliunas studie (blant annet at temperatur- og nedbør-proxyer var blanda sammen og at regionale temperaturstudier var blitt tolka som globale).
Brødbølfoss kraftverk
Brødbølfoss kraftverk er et vannkraftverk i Kongsvinger kommune i Innlandet.
Hockeykøllegrafen
Kritikk av grafen
Den samme von Storch og kolleger presenterte i en artikkel i Science i 2004 kritikk av type 2, idet de mente å kunne påvise en del metodefeil i MBH1998. De benytta en kopla atmosfære-hav-modell til å simulere klimaet de siste 1000 år. Deres konklusjon var blant annet at variasjonsbredden i analyser som MBH1998 var for liten. Også denne kritikken har blitt motsagt av andre forskere. Dels er det uenighet om hvor anvendbare klimamodeller er i sammenhenger som dette, og dels er det påvist unøyaktigheter i von Storchs bruk av data fra MBH1998.
Brødbølfoss kraftverk
Verket startet produksjonen 1. juli 1921 og verket ble modifisert i 1976.
Hockeykøllegrafen
Kritikk av grafen
De mest kjente opponentene av type 3 er gruveingeniøren og klimabloggeren Stephen McIntyre og økonomen Ross McKitrick, som sammen har publisert flere kritiske artikler. I Energy & Environment i 2003 mente de å kunne påvise at MBH1998 hadde feil i sammenstilling av data, forkortinger og ekstrapoleringer, geografisk plassering og i beregninger, samt at de brukte en del utdaterte data De fant videre at ved å bruke MBHs metoder, men korrigere for nevnte feil, så forsvant hockeykølleformen på grafen, og det 15. århundret ble varmere enn det vi opplever nå.
Brødbølfoss kraftverk
Installert effekt er 2,7 MW på to francisturbiner. Midlere årsproduksjon er på 13 GWh.
Hockeykøllegrafen
Kritikk av grafen
McIntyre og McKitricks kritikk er seinere blitt motsagt av en rekke forskere, blant annet paleoklimatologene Eugene R. Wahl og Caspar M. Ammann, som fastslår at MBHs funn er robuste, også dersom en aksepterer en del uenighet om utvalget og behandlinga av proxy-dataene.
Brødbølfoss kraftverk
Kraftverket utnytter et fall på 40 meter mellom Gylterudsjøen og Utgardsjøen.
Hockeykøllegrafen
Kritikk av grafen
På en pressekonferanse i april 2010 – i samband med undersøkelser av den såkalte Climategate-affæren – sa statistikeren David Hand at MBH1998 «gav ham en "ubehagelig følelse" fordi det var benytta "upassende statistiske verktøy"». Hand påpekte imidlertid at hockeykølleeffekten var reell nok, men at studien fra 1998 overdreiv den.
I kritikken av hockeykøllegrafen bemerkes det gjerne til at den ikke viser den varme perioden i middelalderen. Denne kritikken baserer seg på enkelte konkrete figurutforminger, der feilmarginene ikke er tatt med. Dersom disse tas med (eksempelvis som det gule feltet på grafen som illustrerer denne artikkelen), ser en at grafen ikke utelukker at det i perioder i middelalderen kan ha vært oppimot like varmt som i dag.
I en mindre artikkel i Nature i 2004 informerte Mann, Bradley og Hughes om at det hadde vært en del feil i det nettpubliserte bakgrunnsmaterialet til MBH98. Disse feilene hadde imidlertid ikke betydning for konklusjonene deres.
Granskinger
På oppfordring fra Kongressen nedsatte USAs nasjonale forskningsråd en spesialkomite for å vurdere rekonstruksjoner av overflatetemperaturer de siste 2000 år. Komiteen avgav sin rapport i 2006. Den fastslo at MBH-analysen hadde svakheter når det gjaldt statistisk metode, men at effekten av dette på sluttresultatet var liten.
Brødbølfoss kraftverk
Eier er Eidsiva vannkraft.
Hockeykøllegrafen
Granskinger
Rapporten konkluderte med at det med stor sikkerhet kan sies at den globale overflatetemperaturen var høyere de siste tiåra av det 20. århundret enn i noen tilsvarende periode de foregående fire årehundrene. Data lenger bakover i tid er behefta med større usikkerhet, men tilgjengelige proxydata indikerer at temperaturen de siste 25 år enkelte (men ikke alle) steder har vært høyere enn i noen tilsvarende periode etter år 900. Om MBH-analysene nevnes det spesielt at det knytter seg stor usikkerhet til deres konklusjoner på års- og tiårsnivå (for eksempel at 1998 skal ha vært det varmeste året de siste tusen år).
Rapporten er av klimaforskere stort sett vurdert som en bekreftelse på det rådende standpunkt om sterk global oppvarming på slutten av det 20. århundret. I Nature kommenterte vitenskapsjournalisten Geoff Brumfiel med at «Akademiet bekrefter hockeykøllegrafen».
En annen rapport var mer skeptisk til funnene i MBH98. Denne er utarbeidd av tre statistikere, under ledelse av Edward Wegman (leder av statistikkomiteen under USAs vitenskapsakademi) på oppdrag fra Joe Barton og Ed Whitfield, begge medlemmer av Representantenes hus. Rapporten konkluderer med at det er godt hold i metodekritikken fra McIntyre og McKitrick (MM) og at det ikke er statistisk grunnlag for å si at den seinere tid er varmere enn den varme perioden i middelalderen. Særlig diskuteres en påstand fra MM om feil ved MBHs prinsipal-komponent-analyse (PCA). Analysen var ikke sentrert, dvs. at MBH hadde valgt å bruke bare middelverdien av delperioden 1902–1985 som referansenivå, og ikke middelverdien av heile perioden. MM og Wegman-panelet mente at en ikke-sentrert PCA-metode ville gi hockeykølleutseende (vendt opp- eller nedover) på grafer i første komponent enda om det analyserte materiale var støy (altså tilfeldigheter).
Wegman-rapporten har også lagt vekt på å analysere faglige og sosiale forbindelser innen det paleoklimatologiske forskningsmiljøet. Ut fra dette antydes at ulike analyser av fortidsklimaet kan være mindre uavhengige enn det som umiddelbart framstår. Wegman har imidlertid sagt at dette er en hypotese som må tas med «en klype salt».
Klimaforskere har kritisert Wegman-rapporten og sagt at de feilene som påpekes, ikke endrer sluttresultatet vesentlig, og at studier utført med annen metodikk gir tilnærma samme resultat som MBH-studiene. Michael E. Mann har også levert fyldige innsigelser til kritikken fra Wegman. Når det gjelder kritikken av PCA-analysen, er det vist til at MBH benytter flere komponenter, noe som gjør at sentreringsproblemet reduseres sterkt.
Status
Hockeykøllegrafen står fortsatt sentralt i klimadebatten. Til tross for at det er påvist en del feil i samband med den opprinnelige grafen, viser seinere klimaforskning resultater med noenlunde samme form. FNs klimapanel, som i sin tredje hovedrapport brukte MBHs originale graf, gjengav i fjerde hovedrapport en variant som samler resultater fra tolv ulike studier og konkluderte blant annet på bakgrunn av dette at den sterke globale oppvarminga på slutten av det 20. århundret er uvanlig i forhold til de siste tusen år.
Grafen brukes gjerne som en populær og lettfattelig illustrasjon på pågående klimaendringer, blant annet i Al Gores film En ubehagelig sannhet og i utredninger som Arctic Climate Impact Assessment (2004).
Jan Johansen (idrettsutøver)
Jan Johansen (født 3. desember 1944 i Tønsberg) er en tidligere kajakkpadler. Han representerte Tønsberg Kajakklubb. Han er mest kjent for gullmedaljen i K-4 under OL 1968 i Mexico by. Johansen er bosatt i Færder kommune.
Jan Johansen padlet i kanoen som ble hetende «Gullfireren» etter OL 1968, sammen med klubbkameraten Egil Søby og Bærum-padlerne Tore Berger og Steinar Amundsen. De ble trent av Stein Johnson. I årene som fulgte vant Norge med den samme besetningen gull under EM 1969 i Moskva og VM 1970 i København. Forhåpningene var store foran OL 1972 i München, men der måtte de nøye seg med bronse. Sammen med Søby konkurrerte han også internasjonalt i toerkajakk (K-2), og tok sølv i VM 1966 og VM 1971, samt i EM 1969.
Han ble tildelt Fearnleys olympiske ærespris sammen med padlerne fra «Gullfireren» etter seieren i 1968. Han vant kongepokalen i 1965.
Anuket
Anuket (også stavet Anket; gresk Anukis) er i henhold til oldtidens egyptiske religion og mytologi en fruktbarhetsgudinne, opprinnelig ei gudinne (personifisering) for elven Nilen i områdene som øya Elefantine ved elvens begynnelse for sin ferd gjennom Egypt og i områdene rundt Nubia. Hennes tempel ble reist på øya Seheil i Aswan-regionen. Ettersom Nilen flommer over breddene og nærer markene fikk hun sitt navn, og Anuket betyr «Omfavneren» i meningen at Nilen omfavner og favner om Egypts jordbruksmarker. Hennes titler tilsvarte dette, blant annet «Markenes fostrer eller ernærer», «Livets giver» og «hun som skyter ut» (i referanse til overflømmingen).
Navn
oldtidsegyptisk var hun kjent som Anuket, Anaka, eller Anqet Navnet hadde betydningen «Griperen» eller «Omfavneren». På gresk ble navnet gjengitt som Ανουκις, Anoukis eller Anukis. I interpretatio graeca ble hun betraktet som likestilt med Hestia (tilsvarende romersk Vesta).
Beskrivelser
Anuket ble vanligvis avbildet som en kvinne med en hodekledning av enten sivrør eller strutsefjær, muligens en innflytelse fra Nubia. Hun ble vanligvis framstilt mens hun holdt et septer med symbolet ankh på toppen, og hennes hellige dyr var gasell. Under Det nye rike ble vist mens hun diet farao og i senere år ble hun en kjærlighetsgudinne. I denne sene perioden ble hun assosiert med kauri, en porselenssnegle som siden oldtiden har blitt benyttet som smykker, men den har også en form som kan minne om en vagina.
Funksjon og dyrkelse
Anuket ble først forstått som en datter av Ra, men ble alltid knyttet til gudinnen Satet på et vis. Eksempelvis ble begge gudinner kalt for «Ras øye», sammen med Bastet, Hathor, og Sekhmet. Dessuten ble begge koblet til Uraeusslangen på et bestemt vis.
Anuket var en del av en triade med guden Khnum og gudinnen Satis, som ble tenkt som gudene for Nilens kilde og Anuket tidvis forstått som deres datter. En annen oppfatning var at hun ble sett på som søster av Satis eller en annenhustru av Khnum.
Et tempel dedikert til Anuket ble reist på øya Seheil, rundt 3 km sørøst for Aswan. Inskripsjoner viser at en helligdom eller et alter for henne eksisterte på dette stedet ved farao Sobekhotep III fra trettende dynasti. Langt senere dedikerte Amenhotep II fra attende dynasti et kapell for gudinnen, noe som viser kontinuiteten i dyrkelsen av henne.
I løpet av Det nye rike omfattet Anukets kult ved Elefantine en elveprosesjon for gudinnen i løpet av den første måneden til Shemu. Inskripsjoner omtaler en festival med opptog for Khnum og Anuket i løpet av denne perioden.
Ved å være guddommeliggjøringen av Nilen, som også hadde to bielver, ble disse betraktet som hennes armer. Det førte også til at hennes vesen ble assosiert med det som forflyttet seg raskt, representert med elvens strøm, slikt som piler og gaseller. Sistnevnte var også et dyr som befant seg i stort antall ved nettopp Nilen i denne regionen. Seremonielt når Nilen begynner sin årlige oversvømming begynte Anukets festival og med folket som kastet mynter, gull, smykker og kostbarheter ned i elven i takknemlighet for livet som kom fra vannet. Flere steder i Egypt var det et tabu om ikke å spise fisk som ble helliggjort, men dette tabuet ble løftet i løpet av festivalen. Det antyder at en fiskeart i Nilen var et totem for henne og kanskje spist som en del av et ritual i hennes feiring.
Litteratur
Llista de personatges de la mitologia egípcia
Peter Ramsauer
Peter Ramsauer (født 10. februar 1954 i Traunwalchen) er en  tysk politiker (CSU). Han er fra oktober 2009 samferdselsminister i Angela Merkels andre regjering.
Ramsauer er utdannet bedriftsøkonom (Diplom-Kaufmann) og møllermester. I 1985 avla han den økonomiske doktorgrad. Han har arbeidet i familiens mølle.
Ramsauer har vært politisk aktiv i Christlich-Soziale Union siden ungdomsårene. Han har lokalpolitiske verv i Bayern og ble i 1990 valgt til Forbundsdagen.
Tikhon Khrennikov
Tikhon Nikolajevitsj Khrennikov (født i Jelets, død  14. august 2007 i Moskva) var en russisk komponist og pianist.
Liv
Khrennikov var den yngste av ti i en familie av hestehandlere fra Guvernementet Orjol (i dagens Lipetsk oblast). Som barn lærte familiemedlemmer ham å spille gitar og mandolin. I hjembyen Jelets sang han i et kor og spilte i et orkester, der han også lærte å spille piano.
Han bestemte seg tidlig for å bli komponist, og i 1929 begynte han på et komposisjonsstudium ved Gnesin-instituttet i Moskva. Fra 1932 til 1936 studerte han ved konservatoriet i Moskva, komposisjon med Vissarion Sjebalin og piano med Heinrich Neuhaus.
Maktmenneske
I 1948 ble Khrennikov generalsekretær i den sovjetiske komponistforeningen og fikk med det en stor innflytelse på landets musikkliv fram til Sovjetunionens oppløsning i 1991. I denne funksjonen sto Khrennikov i nær kontakt med maktapparatet, og hadde som oppgave å iverksette Andrej Zjdanovs «antiformalistiske» kunstkampanje på musikkområdet. Kommunistpartiets musikkoppfatning var relativt enkel; folkesanger (hovedsakelig russiske), sangbare melodier og komposisjoner med politisk korrekt innhold ble foretrukket, og Khrennikov agitere mot komponister som skrev musikk med moderne tendenser. Først gikk det ut over Dmitrij Sjostakovitsj, senere Alfred Schnittke, og Khrennikov gjorde seg etterhvert bemerket med voldsomme utfall mot flere andre ledende sovjetiske komponister som Sergej Prokofjev, Aram Khatsjaturjan og Dmitrij Kabalevskij i den såkalte Zjdanovsjtjina, den statlige renselsen av sovjetisk kulturliv i årene 1946-48, oppkalt etter Zjdanov. Etter Sovjetunionens fall framstilte Khrennikov seg som et offer for regimet.
Musikk og ettermæle
Khrennikov skrev orkesterverk, klaverkonserter, balletter, operaer, sanger og kammermusikk. Han utviklet ganske hurtig en egen stil preget av patos, vitalitet og rytmisk drivkraft, men tilpasset seg også den til enhver tid rådende posisjonen innen sosialistisk realisme. Han så melodien som det bærende elementet i musikken, og hadde en god teft for å skrive fengende melodier, ikke sjelden inspirert av russisk folkemusikk, som ikke minst gjør seg gjeldende i hans mange sanger, film- og scenemusikk.
I Sovjetunionen ble Khrennikov regnet blant landets mest betydelige komponister. I Vesten ble han avskrevet enhver form for kompositorisk begavelse. Grunnen til denne store diskrepansen skyldes nok Khrennikovs politiske engasjement og handlemåte som partifunksjonær, og en vurdering av hans musikk uavhengig av ideologiske posisjoner har foreløpig ikke vært mulig. Khrennikov besøkte Norge i desember 1980 som solist med Oslo filharmoniske orkester. Boikottaksjonen mot ham ble vurdert som vellykket, ettersom bare 300 møtte frem, selv om konsertsalen hadde plass til 1.600.
De britiske Jomfruøyer under Sommer-OL 1988
De britiske Jomfruøyer under Sommer-OL 1988. Tre mannlige sportsutøvere fra De britiske Jomfruøyer deltok i to grener, friidrett og seiling under Sommer-OL 1988 i Seoul. Det var andre gangen De britiske Jomfruøyer deltok i et sommer-OL, og laget vant ingen medaljer.
Johnny Bakke
Johnny Bakke (født 13. november 1908 i Moss, død 2. november 1979 i Sarpsborg), var en norsk prest og lokalpolitiker fra Venstre. Han var ordfører i Breim kommune i Sogn og Fjordane fra 1948 til 1956, og i perioden 1964 til 1967 hadde han ordførervervet i Gloppen kommune i den første perioden etter at Breim ble slått sammen med Gloppen etter 80 år som egen kommune.
Bakke er født og oppvokst i Moss. Han kom til Gloppen som prest i Breim. Han ble deretter sogneprest i Breim og Gloppen og senere Prost for Nordfjord. Han var vararepresentant til Stortinget for periodene 1954–1957, 1958–1961, 1961–1965 og 1965–1969.
Sunniva Schultze-Florey
Sunniva Fløtra Schultze-Florey (født 1984) er jurist, homoaktivist og en av initiativtakerne bak det feministiske politiske partiet Feministisk initiativ. Hun har erfaring fra partipolitikk og er tidligere Rødt-politiker fra Bergen.
Schultze-Florey har bakgrunn fra Rød Ungdom, Norsk målungdom og Ungdom mot Narkotika, og har jobbet mye med antirasisme.
Sunniva Schultze-Florey var regionsansvarlig for Vestlandet Rød Ungdom fra 2002 til 2004. Hun satt i fylkesstyret i Hordaland Rød Valgallianse (RV) fra 2002.
Schultze-Florey ble valgt inn for RV på Fylkestinget som 18-åring ved fylkestingsvalget i 2003 og gjenvalgt i 2007. Hun var partiets gruppeleder satt i utvalg for opplæring og helse og markerte seg blant annet som motstander av sammenslåing av videregående skoler og nedlegging av spesialskoler. I desember 2007 fikk hun vedtatt en plan mot diskriminering av homofile i den videregående skolen i Hordaland. I januar 2008 ble hun kåret til «Årets homopolitiker» 2007 og «Årets Homofryd», av Bergen Gay Galla. Hun trakk seg fra fylkestinget i 2009.
Sunniva Schultze-Florey tok videregående utdanning på Bergen yrkesskole, og studerte jus ved Universitetet i Bergen. Ved studentrådsvalet 2007 ble hun valgt inn i studentrådet i Bergen, for Rødt Universitets- og Høyskolelag. Hun har også vært medlem av Norsk Studentunion sitt landsstyre og sittet i styret til Kvinnegruppa Ottar i Bergen.
Schultze-Florey har arbeidet i Utdanningsdirektoratet og i Hordaland fylkeskommune. . Hun jobber nå i Diskrimineringsnemnda.
Luigi Oreglia di Santo Stefano
Luigi Oreglia di Santo Stefano (født 9. juli 1828 i Bene Vagienne, død 7. desember 1913 i Roma) var kardinal i den katolske kirke og dekanus for kardinalskollegiet.
Bakgrunn
Luigi Oreglia di Santo Stefano stammet fra baron-slekten av Santo Stefano.
Prest
Han studerte som seminarist i Torino og ble presteviet i 1851, og virket det meste av sin karrière i kuriens tjeneste.
Biskop
Han ble utnevnt til titulærerkebiskop av Damietta og konsekrert i 1866, og samme år ble han nuntius til Belgia. Fra 1868 var han nuntius til Portugal.
Kardinal
I 1873 ble han utnevnt til kardinalprest av S. Anastasia. Luigi Oreglia di Santo Stefano deltok på konklavet i 1874, og i 1876 ble han prefekt for Kongregasjonen for avlat og relikvier. I 1877 ble han utnevnt til abbed for SS. Vincenzo ed Anastasio alle tre Fontane. Mellom 27. mars 1882 og 15. mars 1883 var han camerlengo (kammerherre). 24. mars 1884 ble han forfremmet til kardinalbiskop av Palestrina, og 27. mars året etter ble han på nytt utnevnt til camerlengo.
I 1889 fikk han bispedømmet Porto e Santa Rufina og ble visedekanus for kardinalskollegiet, og i 1896 ble han dekanus for kardinalskollegiet og fikk det titulære bispedømmet Ostia e Velletri. I 1897 ble han utnevnt til prefekt for Kongregasjonen for seremoniene.
Da pave Leo XIII døde i 1903 ble kardinal Oreglia den eneste fremdeles levende kardinal elevert av pave Pius IX. Han var med dette den eneste elektor under konklavet i 1903 som hadde erfaring fra et pavevalg. Han var også lederen av den ultrakonservative kuriefraksjonen innen kardinalkollegiet som ønsket seg en fastere og mer ubøyelig pave enn pave Leo ble ansett å ha vært. Oreglia antas å ha spilt en viktig rolle ved valget av kardinal Giuseppe Sarto som Pius X. Det er også noen kirkehistorikere som tror at uten kardinal Oreglias innflytelse ville kardinal Sarto ha valgt å nekte å ta på seg paveembedet til tross for at han hadde fått 55 av 60 mulige stemmer.
På samme tid sies det at Oreglia også hadde protestert sterkt mot kardinal Jan Puzyna de Kosielskos fremleggelse av det sivilveto som keiser Franz Joseph av Østerrike hadde nedlagt mot kardinal Mariano Rampollas navn. Rampolla hadde vært pave Leos statssekretær. Oreglia skal også ha forbudt den valgmetode som er kjent som accessus i 1903-valget som valgte pave Pius X.
Oreglia beholdt sine embeder innen kardinalkollegiet helt til sin død i 1913 i en alder av 85 år.
Ola M. Hestenes
Biografi
Ola M. Hestenes var ikke den eneste Ola Hestenes i bygda på Hestenesøyra, og tradisjonen tro la han til sin fars fornavnsinitial som mellomnavn. Hans fars navn var Mathias Hestenes.
Hestenes ble den første fylkesordfører i Sogn og Fjordane etter ordningen med direkte valg av fylkesting i 1976. Han hadde en rekke med ulike styreverv i blant annet det lokale kraftselskapet og Nordfjord Folkemuseum. Han drev trelasthandel fra sitt sagbruk på Hestenesøyra, ei bygd beliggende på sørsiden av fjordåpningen til Gloppefjorden.
Han hadde interesse for lokalhistorie, en hobby han dyrket som pensjonist.
Han var sønnesønn av Ola Mattiasson Hestenes, en bonde og jekteskipper, kalt «Skippar-Ola», som trafikkerte kysten fra Bergen til Harstad.
Peter Shaffer
Peter Shaffer (født 15. mai 1926 i Liverpool, død 6. juni 2016 i Cork) var en britisk dramatiker og forfatter. Han skrev blant annet skuespillene Svart komedie, hvite løgner (1965), Equus (1973, filmatisert 1977) og Amadeus (1979, filmatisert 1984).
Shaffer fikk sin utdannelse ved St Paul's School i London og deretter et stipend for Trinity College ved Universitetet i Cambridge, hvor han studerte historie. Han var kullgruvearbeider under den andre verdenskrig som en av «Bevin Boys», menn som ble utskrevet som en del av verneplikt. Han hadde deretter en rekke jobber, inkludert å arbeide i bokhandel og assistent i et bibliotek, før han oppdaget sitt talent for drama.
Han mottok Tony Award to ganger, både for Equus og Amadeus.
Rytterskole
Rytterskoler eller De kongelige Skoler var 260 skoler i Danmarks 12 rytterdistrikter opprettet av Frederik IV i perioden 1721–27. Beslutningen om å oppføre rytterskolene ble stadfestet av kongen den 28. mars 1721. Det ble opprettet mellom 10 og 25 rytterskoler i hvert distrikt. Skolene fungerte som almueskoler for rytterdistriktenes barn.
Det ble oppført nye grunnmurte bygninger til skolene og det ble utstedt instrukser om skoleplikt og undervisning samt om lærernes ansettelse og avlønning. Alle skolene ble oppført etter samme grunnplan, som sa at bygningen skulle være 13,2 meter lang og 7,5 meter bred. Fra gulv til loft var det 2,8 meter. Skolene inneholdt en forstue og skolestuen. Dessuten var det et sovekammer, spiskammer og et kjøkken til læreren, som bodde på skolen. Flere steder ble den opprinnelige teglsten på taket etter hvert skiftet ut med stråtak. Teglstenene ble nemlig knust når guttene kastet sten på taket.
Rytterskoletavlene
På alle rytterskolene ble det satt opp en sandsteinstavle med samme innskrift på alle. Øverst er Frederik IVs speilmonogram og en latinsk tekst og nederst et vers på dansk.
Den latinske teksten lyder:
Som betyr:
Det danske verset lyder slik: