cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Antony Padiyara
Stor-erkebiskop
Den 11. november 1996 nedla han sin 75-åring sitt embede av aldersgrunner. Han døde den 23. mars 2000 på Cardinal Padiyara Nature Cure Centre i Kakkanad, som han selv hadde grunnlagt, i en alder av 79 år. Han ble begravet i St. Mary-katedralen i Ernakulam.
Episkopalgenealogi
Hans episkopalgenealogi er:
Best i verden
Best i verden» er en EP utgitt av Jem-Jem Due på vinyl på bandets egen label, Dueslipp, i 1990. I 2006 kom den ut i et digitalt remastret format av Apollon Records.
Sammen med vinyl-utgaven fulgte et-brettspill som var inspirert av monopol. Spillet heter Komme seg til Hulen i tide til å høre på Jem-Jem Due-spillet, som favnet om kjente utesteder og musikkpersoner i Bergen.
Hjalmar Sunde
Hjalmar Inge Sunde (født 29. desember 1937) var fylkesmann i Aust-Agder fra 10. januar 1995 til 1. januar 2008.
Militærkarrière
Sunde har vært kompanisjef ved Garnisonen i Sør-Varanger, bataljonsjef for Bn 2/Brig N, brigadesjef for Brig 12, forsvarsdistriktsjef for FDI 12/IR 12, divisjonssjef for 6. Divisjon. Han utnevnt til generalløytnant i 1987 og var øverstkommanderende i Sør-Norge (ØKS) frem til 1991.
Han har tjenestegjort som instruktør ved Befalsskolen for Infanteriet i Sør-Norge, Befalsskolens øverste avdeling, Krigsskolen og Hærens stabsskole. Han var tidligere Norges representant i NATOs militærkomite med graden generalløytnant.
Verv
Sunde har gitt ut bøkene ''Av Sør-Trøndelag Infanteriregiment nr. 12's historie (1984) og Siegfried. Kanonen på Møvik: en beretning om tyskernes Batterie Vara'' (2015).
Eiskremheia
Eiskremheia er et fjell i Aukra kommune, Møre og Romsdal. Med sine 493,0 moh. er den den høyeste toppen i kommunen. Den ligger riktignok på fastlandsdelen av kommunen, mens på selve øyen Gossa er det Jærmannburet på 99,5 moh. som er det høyeste punktet.
En smule, ikke et helt brød
«En smule, ikke et helt brød» er en norsk sang skrevet av Øystein Sunde og utgitt 19. oktober 1994 på Sundes musikkalbum Du må'kke komme her og komme her.
Teksten handler om at man bestiller en enkelt ting, men i stedet får man bestillingen i overdrevne kvanta fra uventet hold. Teksten fulgte med i CD-heftet til  Du må'kke komme her og komme her.
Musikere og instrumenter
Både tekst, noter og tilhørende tegninger ble publisert i notaboka Du må'kke komme her og komme her i 1997.
Gunn Charoenkul
Gunn Charoenkul (født 10. april 1992) er en thailandsk golfspiller.
Han representerte Thailand under Sommer-OL 2020 i Tokyo, hvor han ble nummer 45.
Chanhe
Chanhe Hui (kinesisk: 瀍河回族区, pinyin: Chánhé huízú Qū) er et autonomt bydistrikt for Hui-kinesere i den kinesiske provinsen Henan, og tilhører byprefekturet Luoyang.
Chanhe har et areal på 29 km² og teller 170 000 innbyggere.
Thamshavn
Thamshavn (også Thamshamn og Tamshamn) er et sted i Orkland, nord for Orkanger. Stedet har havn, og her ligger bedriften Elkem Thamshavn, som fra 1908 til 1974 var endestasjon på Thamshavnbanen. Stedet ligger ved E39.
Historikk
Stedet oppsto i 1867 da industrimannen Wilhelm Thams opprettet et sagbruk på det området som nå er oppkalt etter ham. Sønnen Marentius Thams kjøpte sammen med sin sønn Christian Thams gruvene ved Løkken Verk i 1904 og besluttet å bygge en jernbane fra gruven til Thamshavn for å eksportere pyritt til Mellom-Europa med skip. Samtidig begynte dampskipet DS «Orkla» å gå i fast rute mellom Thamshavn og Trondheim.
I 1931 opprettet Orkla gruveselskap smelteverket Orkla Metall (i dag Elkem Thamshavn) for å fremstille svovel og kobber av pyritten. Under andre verdenskrig var Thamshavn ett av målene for sabotasjeaksjoner. I dag er gruven nedlagt, jernbanelinjen er museumsjernbane, men havn og smelteverk er fremdeles i drift. Per 2016 produseres metallurgisk silisium og mikrosilika.
Yuval Weinberg
Yuval Weinberg (født 28. mai 1990) i Tel Aviv er en israelsk dirigent, utdannet i Tel Aviv, Berlin og Oslo.
Tom Barman
Tom Barman (født 1. januar 1972) er en belgisk filmregissør og musiker.
Yuval Weinberg
Biografi
Yuval Weinberg har mastergrad fra Norges musikkhøgskole med Grete Pedersen som lærer. Han har en bachelorgrad i kordireksjon fra musikkhøgskolen Hanns Eisler i Berlin, der han ble undervist av professor Jörg-Peter Weigle. Weinberg startet musikkutdanningen i ung alder, som pianoelev og sanger i det Israelske ungdoms- og barnekoret Li-Ron. Videre studerte han orkesterdireksjon med Yi-An Xu ved musikkskolen Buchmann-Mehta ved universitetet i Tel-Aviv, der han mottok stipend for sine utmerkede prestasjoner.
I Berlin jobbet Weinberg med flere kammerkor, som Neuer Chor Berlin, Enchore og Hortus vocalis (der han er kunstnerisk leder).
Tom Barman
Han studerte på St. Lucas filmskole i Brussel, men fullførte ikke studiene på grunn av hans andre interesse: musikk. Han begynte en musikkarrière med rockebandet hans, dEUS, som ble stiftet tidlig på nittitallet. Men han glemte ikke filmerfaringen sin, fordi han regisserte sine egne musikkvideoer for dEUS og lagde i 1996 kortfilmen Turnpike. Han regisserte også videoer for andre belgiske musikere, blant annet Axelle Red and Hooverphonic.
Sommeren 2002 startet opptakene i Antwerpen for hans første film, Any Way The Wind Blows, som ble vist på belgiske kinoer sommeren 2003. I februar 2004 slapp han The Body Gave You Everything, debutalbumet til Magnus, og hans danseorienterte prosjekt med technoprodusent CJ Bolland. I dag spiller han fremdeles med bandet sitt, dEUS.
Yuval Weinberg
Biografi
Weinberg har vært gjestedirigent for profesjonelle kor som Det Norske Solistkor, det bayerske radiokoret og Berlins filharmoniske kor.
Utmerkelser
Weinberg har tatt i mot flere priser som dirigent, inkludert prisen som juryens utvalgte under den 7. internasjonale konkurransen for unge kordirigenter i St. Petersburg (2013) og førstepremien under den 6. internasjonale kordireksjonskonkurransen Towards Polyphony i Wrocław i Polen (2014).
Frankrikes herrelandslag i fotball i 2018
Frankrikes herrelandslag i fotball vant VM 2018, etter å ha slått Kroatia i finalen.
Andreas Holmsen (1869–1955)
Andreas Holmsen (født 23. mai 1869 i Røros, død 15. desember 1955) var en prisbelønt norsk hydrograf.
Etter å ha studert til cand.min. i 1893 var han ved Røros Kobberverk til 1895, da kanaldirektør Gunnar Sætren fikk brakt ham til vassdragsvesenet som hydrograf. Holmsen ble etatens første realist og utredet med en gang først såkalte seiches, stående svingninger i innlandssjøer. Neste oppgave var å kartlegge isdannelsen i innsjøene. For begge disse avhandlingene ble han honorert med H.K.H. Kronprinsens gullmedalje i 1900. Han var den første som innledet samarbeid med Meteorologisk institutt sin klimaavdeling.
Holmsen studerte ved Eidgenössische Technische Hochschule Zürich 1903-04 før han fikk stille til ved Det Kongelige Frederiks Universitet 1905–09. Holmsen gikk til Handelsdepartementet i 1918 som bergkonsulent, forfremmet til underdirektør 1921. Hans siste jobb var som bergmester i Østlandske distrikt 1932–37.
Han var av sønn av hyttemester ved Røros kobberverk cand. min. Hans Elias Peter Andreas Holmsen (1829–1915) og Hilda Stengel (1845–1937). Andreas Holmsen giftet seg i 1895 med botanikeren Thekla Resvoll (1871-1948). Han var bror til Gunnar Holmsen (1880-1976) som var gift med Theklas søster, Hanna Resvoll-Holmsen. Andreas var ikke far til historikeren Andreas Holmsen, for det var overlærer Andreas Holmsen (1857–1926).
Fredrik Pålerud
Fredrik Mani Pålerud (født 24. februar 1994) er en norsk fotballspiller som spiller for Sandefjord Fotball.
Fengquan
Fengquan (kinesisk: 凤泉区; pinyin:  Fèngquán Qū) er et bydistrikt i den kinesiske provinsen Henan i Folkerepublikken Kina. Det ligger under byprefekturet Xinxiang.
Akeleie
Akeleie (Aquilegia vulgaris) er en flerårig blomst som tilhører soleiefamilien.
Kulturplante
Planten regnes som svært gammel og har vært vanlig å finne i mange norske hager, der den er blitt plantet som prydplante. Akeleie har ikke sin opprinnelse i Norge, planten kommer opprinnelig fra Mellom- og Sør-Europa, og Nordvest-Afrika. Arten er fullt hardfør og var høyt verdsatt i bondehagene. Akeleien var hellig for middelaldermennesket under middelalderen og ble ofte avbildet som en kristen symbolplante eller Mariaurt. De karakteristiske honningsporene ble sett på som fem vanndrikkende duer og blomsten ble derfor tydet som et bilde av Den hellige ånd.
Akeleie er siden blitt forvillet mange steder i landet og står ofte igjen på tuftene etter fraflyttede gårder og husmannsplasser. Akeleie kan også dukke opp forvillet langs veikanter, i gamle parker og prestegårdshager, ved kirkegårdsmurer, på fylleplasser og på gamle klostertomter.
Beskrivelse
Den vanligste og opprinnelige fargen på blomstene til akeleie er blå, men den dukker ofte opp i rosa (rødfiolette) og hvite varianter. Akeleieplanter krysser seg lett med hverandre og nye fargekombinasjoner kan dukke opp. Blomsterdekkbladene har form som kremmerhus og er forlenget til lange honningsporer. Stengelen er nesten hårløs, og bladene er blågrønne. De er to ganger trekoblet, og har hår på undersiden. Det er til sammen fem begerformete blomsterblader og fem fargete honningblader på en plante. Sistnevnte bladtype har lange honningsporer.
Planten har en tykk loddrett rotstokk, og sprer seg derfor ikke med rotsystemet. Småplanter kan fint flyttes på våren hvis man vil flytte på dem. Akeleie sprer seg ved frøspredning og frøene, som er blanke og svarte, sitter i apokarpe belgkapsler som åpner seg når frøene er modne. Frøene drysser da ned på bakken og blir liggende i nærheten av morplanten, men de kan også spres med vinden lenger bort til nye steder.
Akeleie kan bli mellom 30 og 80 cm høy, alt avhengig av lysforhold, jordas surhetsgrad og tilgang på næring. Planten trives best i halvskygge og i næringsrik, fuktig og kalkrik jord. Den dyrkes som staude i hager, men Akeleie kan også trives godt på næringsrik grunn, for eksempel i rike lier under sørberg langs kysten, i baserik skog og gjerne ut på havstrand.
Medisinplante
Den ble opprinnelig dyrket som medisinplante i klosterhager og Hildegard von Bingen nevnte den første gang i Norge på 1100-tallet. Den gang ble den sett på som en god medisinsk plante. Enkelte mente at den var febernedsettende og at den virket mot barnekramper og hovne lymfekjertler. Planten ble også brukt mot trangt bryst, vattersott og blodstyrtning. Frøet ble brukt mot gulsott og forstoppelse i leveren. Saften av planten anvendtes til å lege gamle sår og utslett. Saften ble også brukt til å utdrive døde fostre og mot øreverk. Den første nordmannen som tok medisinsk doktorgrad, Henrik Tonning, amanuensis i Trondheim, opplyste i 1773 om at frøene ble solgt på apotekene i Norge. Frøene ble brukt mot skabb og flass, men det ble advart om å utvise forsiktighet med doseringen, ellers kunne barn dø av dem. I nyere tid har undersøkelser av planten vist at den inneholder blåsyre, som er svært giftig og dødelig i små doser. Derfor anses planten for å være farlig til medisinske formål.
Utbredelse
Arten har natur utbredelse i Albania, Baltikum, Belarus, Belgia, Bulgaria, Sentraleuropeisk Russland, Korsika, Frankrike, Hellas, Jugoslavia, Ungarn, Irland, Italia, Nederland, Nordvesteuropeisk Russland, Polen, Portugal, Romania, Sicilia, Spania, Storbritannia, Sveits, Tsjekkoslovakia, Tyskland, Ungarn og Østerrike.
Sankt Gregor den stores orden
Sankt Gregor den stores orden (latin: Ordo Sancti Gregorii Magnii) er en pavelig orden. Den ble innstiftet 1. september 1831 av pave Gregor XVI, syv måneder etter at han ble valgt til pave. Ordenen er oppkalt etter pave Gregor I med tilnavnet «den store», pave fra 590 til 604. Ordenen ble innstiftet for å kunne belønne innbyggere i Kirkestaten, særlig slike som ikke var adelige og som dermed ikke ble tildelt Kristusordenen eller Den gylne spores orden. Sankt Gregor den stores orden rangerer etter Den gylne spores orden, som den fjerde av de fem ordener i Den katolske kirke.
Inndeling
Sankt Gregor den stores orden var opprinnelig inndelt i tre grader, men med storkorsgraden delt i to klasser, slik at antallet trinn ble fire. Ordenen er senere omorganisert slik at den nå er inndelt i fire grader med betegnelsene:
Insignier
Ordenen har sin egen ordensdrakt med tilhørende fjærhatt. Til uniformen bæres sverd.
Tildeling
Ordenen ble opprinnelig tildelt både for sivile og militære fortjenester og ble i særdeleshet bruk som belønning for dem som forsvarte kirkens verdslige makt i de italienske statene der kirken også utøvde den verdslige myndighet. Senere har ordenen blitt til en allmenn fortjenstorden, som tildeles for innsats for Den katolske kirke. Tildeling for militære fortjenester er ikke lenger vanlig. Kvinner er siden 1994 tildelt ordenen på lik linje med menn. Nominasjon skjer gjennom det biskopene og behandles av den pavelige nuntius for de respektive land. Nominasjoner sendes så til statssekretariatet i Vatikanet.
Norske innehavere
Ordenen er også tildelt nordmenn. Et eksempel på en norsk mottagere er pavelig kammerherre Christopher Tostrup Paus, som var innehaver av storkors av Sankt Gregor den stores orden. Diplomat og ambassadør Per Thee Nævdal var også innehaver av ordenen. Lars Roar Langslet ble i 1980 utnevnt til kommandør med stjerne av ordenen. Norges ambassadør til Den hellige stol 2009–2013, Rolf Trolle Andersen, mottok i 2014 storkorset av ordenen.
Filmfestivalen i New York
Filmfestivalen i New York (New York Film Festival) er en filmfestival som har blitt holdet hver høst i New York siden 1963. Festivalen ble etablert av Richard Roud og Amos Vogel med støtte fra William Schuman. Organisasjonen Film Society of Lincoln Center har ansvaret for arrangementet.
Svømming under Europalekene 2015 – 400 meter fri menn
Svømming under Europalekene 2015 - 400 meter fri menn i Baku.
Eksterne lenker
Offisiell resultatside
Belmopan
Belmopan er hovedstaden i den mellomamerikanske staten Belize. Den har rundt 20 000 innbyggere.
Belmopan ligger øst for Belizeelva, ca. 80 km lenger inn i landet enn den tidligere hovedstaden Belize City, som ble ødelagt av en orkan 31. oktober 1961. Belmopan tilhører distriktet Cayo.
Belmopan ble regjeringssete i 1970, da den nye regjeringsbygningen i klassisk maya-arkitektur var ferdigstilt. Byen ble den gang planlagt for 40 000 innbyggere, men har hittil ikke fått mer enn ca. 13 000, blant annet på grunn av det varme og fuktige klimaet.
Langangen skole
Langangen skole er en barneskole som ligger i Langangen i Porsgrunn kommune. Den nåværende skolen ble bygget i 1972. Den tidligere skolebygningen brant ned i 1970.
Muye
Muye (kinesisk: 牧野区; pinyin:  Mùyě Qū) er et bydistrikt i den kinesiske provinsen Henan i Folkerepublikken Kina. Det ligger under byprefekturet Xinxiang.
Arealet er på 80 km² og teller ca. 300.000 innbyggere (2004).
Slaget ved Muye ble utkjempet her, muligens i 1046 f.Kr.
Jærmannburet
Jærmannburet er en ås i Aukra kommune, Møre og Romsdal. Med sine 99,5 moh. er det høyeste punktet på øyen Gossa. Den høyeste toppen i kommunen er imidlertid Eiskremheia på 493,0 moh. som ligger på fastlandsdelen av Aukra.
Håkan Södergren (ishockeyspiller)
Karl Håkan Södergren (født 14. juni 1959 i Rosersberg) er en svensk ishockeyspiller, og senere TV-kommentator og ishockeyleder i Norge.
Södergren har spilt 162 landskamper for Sveriges herrelandslag i ishockey, Tre kronor, hvorav 69 i VM- og i OL-sammenheng, samt i Canada Cup. Han vant bronse i Vinter-OL 1984 og Vinter-OL 1988. Han ble verdensmester i Ishockey-VM 1987 og vant sølv i Ishockey-VM 1986.
Han ble svensk mester fire ganger med Djurgården, i 1983, 1989, 1990 og 1991.
Han ble tildelt den svenske Guldpucken i 1987 som den mest verdifulle klubb- og landslagsspiller.
Södergren bor nå i Oslo, hvor han har vært sportslig leder i Vålerenga Ishockey og leder av den norske Eliteserieforeningen. Han arbeider som ekspertkommentator i Viasat i de svenske ishockeysendingene.
A.P. Møller – Mærsk
A.P. Møller – Mærsk ⅍ er et internasjonalt danskeid konsortium med virksomhet innenfor en rekke sektorer, primært transport og dagligvarer. I utlandet er virksomheten kjent under navnet Maersk og i sær for shippingvirksomhet. Hovedkontoret ligger i København, og selskapet har kontorer i mer enn hundre land over hele verden. Virksomheten har sine røtter i det shippingfirma som kaptein Peter Mærsk Møller og hans sønn Arnold Peter Møller grunnla i Svendborg i 1904.
Flåten består av mer enn 250 fartøyer med en samlet dødvekt på omkring 12 millioner tonn. Fartøyene er blant annet containerskip, tankskip, bilskip, forsyningsskip, skip til særlige formål og borerigger.
Virksomheten er også aktiv i forbindelse med leting og utvinning av olje og gass, skipsverftsindustri, industrivirksomhet, supermarkeder (Dansk Supermarked) og informasjonsteknologi. Maersk har i dag 24 borerigger i operasjon i ulike deler av verden.
A.P. Møller – Mærsk hadde i 2008 en omsetning på 393,81 milliarder kroner.
Før fusjonen var A.P. Møller – Mærsk formelt sett ikke et konsern, fordi alle selskaper i gruppen var eid 50–50 av de to rederiene.
Forretningsområder
A.P. Møller – Mærsk Gruppen omfatter ca. 1.100 selskaber fordelt på nedenstående forretningsområder: Eide inntil opphør i 2012 Odense Staalskibsværft.
Charterfly (og transportfly), opphørte mellom 2000 og 2010..
EM i friidrett innendørs 2000
Det '''26. EM i friidrett innendørs''' ble arrangert fra 25. til 27. februar 2000 i Gent i Belgia.
60 m
Dato: 27. februar <br style="clear:left;" />
200 m
Dato: 26. februar <br style="clear:left;" />
Irkut MC-21
Irkut MC-21 (МС‑21 Магистральный Самолёт 21 века; Magistralnyj Samoljot 21 veka, norsk; Det 21. århundrets passasjerfly) er navnet på en serie av tre tomotors smalbuksfly passasjerfly utviklet og produsert av Irkut og Jakovlev Design Bureau, en del av United Aircraft Corporation (UAC) i Russland. Flyene er av mellomdistansetypen med plass for 150 til 212 passasjerer.
EM i friidrett innendørs 2000
400 m
Dato: 27. februar <br style="clear:left;" />
Irkut MC-21
Designen er basert på Jakovlevs tidlige design for tomotors Jakolev Jak-242 som aldri har blitt satt i produksjon. Jak-242 er en videreutvikling fra det kjente tremotors Jakovlev Jak-42. Ifølge en uttalelse fra den russiske visestatsminister Dmitrij Rogozin vil serieproduserte MC-21-ere få navnet Jak-242.
EM i friidrett innendørs 2000
800 m
Dato: 27. februar <br style="clear:left;" />
Irkut MC-21
Flyet er planlagt til å avløse de aldrende Tupolev Tu-154 og Tupolev Tu-204 som fremdeles er i tjeneste i en rekke flyselskaper i tidligere sovjetstater. De første leveringene var planlagt til 2016, men har blitt forsinket til 2017.
EM i friidrett innendørs 2000
1500 m
Dato: 26. februar <br style="clear:left;" />
Irkut MC-21
Utvikling og design
MC-21 ble opprinnelig designet med kompositt på 33 %, hvilket vil stige til 40-45 % som følge av en ny type vinge av kompositt. Vingen utvikles av Sukhoi Civil Aircraft Company, et datterselskap av Sukhoj, som også inngår i United Aircraft Corporation.
Motorene til flyene vil bli levert av Pratt & Whitney, som leverer PW1400G til Irkut Corporation. GKN Aerospace Norway på Kongsberg leverte akslinger og TEC på PW1400G motorer, men et russisk alternativ, Aviadvigatel PD-14, er underveis.
Andre leverandører til MC-21 er blant annet United Technologies Corporation, som gjennom Hamilton Sundstrand og Goodrich leverer også forsynings- og kontrollsystemer. Andre leverandører er Rockwell Collins og Avionika, som leverer avionikk og californiske Zodiac Aerospace, som leverer til kabinen, også vann- og avfallssystemer.
EM i friidrett innendørs 2000
60 m hekk
Dato: 26. februar <br style="clear:left;" />
Irkut MC-21
Utvikling og design
UAC vil i sine planer at MC-21 skal bli 10-15 % mer effektiv enn tilsvarende fly fra Airbus og Boeing, og at flyet vil være 15 % lettere, ha 20 % lavere driftsomkostninger samt 15 % mindre brenselforbruk enn Airbus A320. Prisen for en MC-21 forventes å være $35 millioner.
EM i friidrett innendørs 2000
4 x 400 m stafett
Dato: 27. februar <br style="clear:left;" />
Irkut MC-21
Utvikling og design
Per januar 2015 er det produsert to prototyper. De første leveranser av det ferdige fly forventes gjennomført i 2017. Ved en presentasjon i juni 2016 hvor Russlands statsminister Dmitrij Medvedev deltok, ble det opplyst at serieproduksjonen forventes påbegynt i 2017, men leveringene av flyet vil skje først i 2018.
EM i friidrett innendørs 2000
Høydehopp
Dato: 27. februar <br style="clear:left;" />
Irkut MC-21
Varianter
Den grunnleggende MC-21-300 er designet for å kunne medbringe ca. 180 passasjerer i en enkelt klasse og følges opp med variantene MC-21-200 med ca. 150 passasjerer og MC-21-400 med plass for 212 passasjerer. Variantene omfatter i tillegg «Long Range» (LR) modeller. En mindre variant, MC-21-100 var planlagt, men ble oppgitt for ikke komme i konkurranse med UAC's Sukhoj Superjet 130. Det er vurdert å utvikle varianter til bruk for frakt og som forretningsjetfly.
EM i friidrett innendørs 2000
Stavsprang
Dato: 26. februar <br style="clear:left;" />
Irkut MC-21
Ordrer
Etter avviklingen av MAKS airshow 2013 steg det samlede antall i ordrer på flyet til 276 stk. ifølge Irkuts salgs- og markedsdirektør.
Agasphaerops
Agasphaerops er en slekt av snutebiller.
EM i friidrett innendørs 2000
Lengdehopp
Dato: 26. februar <br style="clear:left;" />
Tresteg
Dato: 27. februar <br style="clear:left;" />
Enrique Rodríguez Galindo
Enrique Rodríguez Galindo (født 5. februar 1939 i Granada i Spania, død 13. februar 2021 i Zaragoza) var en spansk brigadegeneral i Guardia Civil.
EM i friidrett innendørs 2000
Kulestøt
Dato: 27. februar
Enrique Rodríguez Galindo
Han ble i år 2000 dømt til 71 år i fengsel for kidnapping og mord av de påståtte ETA-medlemmene José Antonio Lasa og José Ignacio Zabala i Grupos Antiterroristas de Liberación-saken. GAL var en dødsskvadron ulovlig etablert av spanske sosialdemokrater og som kjempet mot ETA.
EM i friidrett innendørs 2000
Kulestøt
Oleksandr Bahatsch (21,18 m) vant opprinnelig, men ble diskvalifisert på grunn av doping. <br style="clear:left;" />
Enrique Rodríguez Galindo
Den 2. februar 2021 ble Rodríguez Galindo innlagt på sykehus med COVID-19. Han døde 82 år gammel i 13. februar 2021 i Zaragoza.
.tt
.tt er Trinidad og Tobagos nasjonale toppnivådomene (ccTLD) for internett.
Registrering
Registreringer gjøres direkte på andre nivå, men også på tredje nivå under følgende subdomener (som med unntak av edu.tt og gov.tt er uten restriksjoner):
EM i friidrett innendørs 2000
400 m
Dato: 27. februar
Agasphaerops
Utbredelse
Arten er utbredt på vestkysten av Nord-Amerika.
.tt
Gratisdomener
En utenlandsk forhandler tilbyr gratis omdirigerte domener på tredje nivå, under andrenivå subdomener som ligner landskoder, som .us.tt. Disse domenene er reklamefinansiert, og utgjør en stor del av de eksisterende nettstedene under .tt. Men disse registreringene er ikke «offisielle», ettersom de bare er subdomener av andrenivådomener eid av forhandleren.
Eksterne lenker
Toppdomän
Bugøynesfjell
Bugøynesfjell (nordsamisk: Báhttervárri) er et fjell i Sør-Varanger kommune, Finnmark. Med sine 497,1 moh. er den den høyeste toppen i kommunen.
EM i friidrett innendørs 2000
400 m
Daniela Georgiewa ble diskvalifisert, fordi hun fikk Claudia Marx til å falle. <br style="clear:left;" />
3000 m
Dato: 27. februar <br style="clear:left;" />
Cacique
Cacique var tittelen som spanjolene ga lederne for de indianske taíno-stammene på de karibiske øyene. Under koloniseringa benytta spanjolene begrepet om alle de indianske pilitiske autoritetene, uavhengig av det politiske systemet og den lokale betegnelsen. Ordet cacique kommer av taíno kassiquan, som betyr «å holde hus».
Begrepet benyttes i dag også om indianske ledere i Sør- og Mellom-Amerika.
EM i friidrett innendørs 2000
Høydehopp
Dato: 26. februar <br style="clear:left;" />
Stavsprang
Dato: 27. februar <br style="clear:left;" />
Lengdehopp
Dato: 27. februar <br style="clear:left;" />
Tresteg
Dato: 26. februar <br style="clear:left;" />
Kulestøt
Dato: 26. februar <br style="clear:left;" />
Femkamp
Dato: 25. februar <br style="clear:left;" />
Kalle Samooja
Kalle Samooja (født 25. januar 1988) er en finsk golfspiller.
Han representerte Finland under Sommer-OL 2020 i Tokyo, hvor han ble nummer 45.
Øystein Bønes
Øystein Bønes (født 10. oktober 1977) er en norsk politiker fra Miljøpartiet De Grønne (MDG).
Bønes har vært fylkesleder i MDG Hordaland i 2011 og fylkessekretær i 2012 og 2013. Siden 2018 har han vært styremedlem i MDG Bergen. Bønes har vært vararepresentant til Bergen bystyre fra oktober 2011 til april 2017. Fra 2017 har han vært fast representant i Bergen bystyre og medlem i komite for barnehage, skole og idrett. Bønes har vært gruppeleder fra november 2018 og i etterkant av dette også blitt medlem i valgstyret og komite for fullmakter og politisk styringssystem.
Av utdanning har Bønes Cand. Mag. med mellomfag i samfunnsøkonomi.
Bønes er 3. kandidat til bystyrevalget i 2019.
Hertz
Hertz (etter Heinrich Hertz) er enhet for frekvens = 1 svingning per sekund. Det er en avledet SI-enhet for måling av frekvens med symbolet Hz.
Enheten har fått sitt navn etter den tyske fysikeren Heinrich Rudolf Hertz, som ga viktige bidrag til vitenskapen om elektromagnetisme.
En hertz er definert som «en svingning (eller hendelse) per sekund». Tilsvarende er 100 Hz «hundre svingninger (hendelser) per sekund», og så videre.
Enheten kan anvendes for enhver periodisk hendelse. Man kan for eksempel si at en klokke tikker med frekvensen 1 Hz.
Den inverse størrelsen av frekvens er tid (periode), så en frekvens på 1 Hz svarer til en periode på ett sekund. En frekvens på 1 MHz svarer til en periode på ett mikrosekund.
Vibrasjoner
Lyd er oscillerende lufttrykk (mellom høyt og lavt trykk). Mennesker oppfatter lydbølger som toner. Hver tone korresponderer til en bestemt frekvens, som kan måles i hertz. Et spedbarn kan oppfatte lyd i frekvensene mellom 16 Hz til 20000 Hz; mens en gjennomsnittlig voksen bare kan høre frekvenser mellom 20 Hz og 16000 Hz. Ultralyd og andre fysiske vibrasjoner på molekylært nivå kan ha frekvenser på langt over megahertz-nivå.
Elektromagnetisk stråling
Elektromagnetisk stråling er ofte beskrevet ved frekvensen til dets oscillerende elektriske og magnetiske felt per sekund i hertz.
Radiofrekvenser er vanligvis uttrykt ved kilo-, mega-, og gigaherz. Lys er elektromagnetisk stråling ved enda høyere frekvenser. Elektromagnetisk stråling i frekvenser på de nedre terahertz (mellom de høyeste vanlige radiofrekvenser og infrarødt lys), er ofte kalt terahertz-stråling. Høye frekvenser slik som gammastråling blir målt i exahertz.
Datamaskiner
I datamaskiner måles mikroprosessorens (CPU) klokkefrekvens i megahertz eller gigahertz. Klokkefrekvensen er en elektrisk spenning som skifter mellom høy og lav spenning ved faste intervaller. Hertz har da blitt til hovedenheten for å beregning av arbeidshastigheten for forbrukerne. Mange eksperter kritiserer denne måten å måle CPU-hastighet, ettersom det er en lett manipulerbar målemetode.
Diverse datamaskinkomponenter, slik som primærminnet, behandler informasjon i klokkefrekvenser målt i hertz.
Elektrisitet
Hastigheten vekselstrøm oscillerer i et strømnett blir målt i Hz. Frekvensen har blant annet mye å si for elektriske vekselstrømmaskiners omdreiningstall og motstand i elektriske kretser som inneholder induktans og kapasitans. Frekvensen i strømnettet for vanlige forbrukere i Norge er 50 Hz.
Henrik Norlander
Henrik Norlander (født 25. mars 1987) er en svensk golfspiller.
Han representerte Sverige under Sommer-OL 2020 i Tokyo, hvor han ble nummer 45.
Kolibrier
Kolibrifamilien eller kolibrier (Trochilidae) er en familie med ørsmå til små, hurtige fugler, som er endemiske til Den nye verden. Artene karakteriseres av fargesterke fjærdrakter, ofte i iriserende farger, og en usedvanlig flygeevne.
Takket være den eksepsjonelle vinge- og muskelanatomien kan kolibrier både rytle (altså henge stille i luften) og fly forlengs, baklengs og sidelengs, på samme måte som mange insekter, blant annet bier og vepser. Dette gjør artene i stand til å høste nektar fra blomster som ellers ville vært for skjøre til at fuglene kunne kommet til næringen. Mange av kolibriene er faktisk så spesialiserte i næringsopptaket at nebbet, gjennom evolusjonen, har blitt tilpasset bestemte arter eller grupper med blomster. Faktisk er den sånn at mange blomster også har tilpasset seg kolibrienes måte å ete på. Noen av fuglene er dessuten superraske flygere, eller som professor Christopher J. Clark hevder: «g-kraften er større enn i et jagerfly med etterbrennerne på eller en romferge under oppskytning».
Systematisk inndeling
De linjene som med tiden førte fram til dannelsen av kolibriene, kan ha startet alt for omkring 65–70 millioner år siden (i tidlig paleogen eller sen kritt), da en stor tektonisk plate skilte lag med Gondwanaland og dannet Sør-Amerika. Slektskapet til de andre familiene i ordenen seilerfugler har imidlertid vært kontroversielt, og spørsmålet om systematisk plassering regnes fortsatt ikke som avklart. Det nære slektskapet (søstergrupper) mellom kolibrier og seilere (Apodidae) er imidlertid allment akseptert.
En studie av nyere dato (McGuire m.fl., 2014) antyder at kolibrier og seilere trolig splittet lag for omkring 42,1 millioner år siden (36.9–47.4 Ma). Det er gjort fossile funn av basale kolibrier i Europa, som antyder at den grunnleggende formen til dagens kolibrier kan ha oppstått der, for omkring 28–34 millioner år siden, men den linjen (med felles stamfar) som førte fram til dagens kolibrier oppsto med stor sikkerhet i Sør-Amerika (trolig i det sentrale lavlandet) for omkring 22,4 millioner år siden (20.3–24.7 Ma).
Tidligere inndeling
Kolibriene er den nest mest tallrike familien med fugler i Den nye verden, nest etter tyrannene (Tyrannidae). De 363 artene (+700 taxa) deles inn i 104 ulike slekter, som tradisjonelt har vært fordelt i de to underfamiliene Phaethornithinae (eremittkolibrier, som er mindre fargeprangende, og hovedsakelig pigmentert i nyanser av brunt, rødt og grått, enn andre kolibrier) og Trochilinae (typiske kolibrier, som inntil ganske nylig inkluderte alle andre kolibrier enn eremittkolibrieene). De to underfamiliene er allment akseptert, og stort sett regnes inndelingen i Phaethornithinae også som avklart, men for Trochilinae har det rådet mange uavklarte spørsmål, som igjen har ført til stadig nye studier.
Ny inndeling
Selv om senere tids forskning har gitt flere nye svar på den systematiske inndelingen av kolibriene, trengs det fortsatt mange flere svar for å kunne avdekke slektsforholdene mellom både slektene og artene. Overstående inndeling må derfor kun regnes som «et skritt på veien».
Beskrivelse
Kolibriene er ekstremt små og veier i snitt kun 2,5–6,5 g. Kroppen har imidlertid normale proporsjoner, også med hensyn til hodet, vingene og stjerten, selv om mange av artene kan ha relativt lange vinger. Dette anses imidlertid som normalt blant artene i Caprimulgiformes. Artene har, også i likhet med andre Caprimulgiformes, korte lemmer og veike føtter som ikke brukes til å gå med, men kun til å holde seg fast på greiner og slikt. Hjernen utgjør cirka 4,2 prosent av kroppsvekten, noe som er mer enn hos alle andre fuglearter. Artene mangler imidlertid nærmest luktesans, men har til gjengjeld et svært godt utviklet fargesyn (bedre enn mennesker) og kan oppfatte ultrafiolett lys. Nebbet er både langt og tynt i forhold til kroppen, av og til også svært langt og kroket, og krokningen kan gå begge veier og også være betydelig.
Blant alle de 363 artene med kolibrier er bikolibri, Mellisuga helenae, den aller minste. Den er også verdens minste jevnvarme art, og stedegen for Cuba. Arten veier kun cirka 1,6–1,9 g og blir omkring 5 cm lang (nebb og stjert inkludert). Til sammenligning veier den største kolibriarten, kjempekolibri (Patagona gigas), omkring 19–21 g og blir opp mot 22 cm lang.
Tidligere trodde man at tungen hos kolibriene fungerte som et slags sugerør (nyttet av kapillæreffekten), men slik er det ikke. Ytre del av tungen er flat og W-formet, og består av to halvdeler som kan krølles sammen sideveis i lengderetningen. Den flate ytterdelen åpner seg først når tungen når nektaren, som fanges ved at tunges sider krølles sammen (nedover) når den trekkes tilbake i nebbet, noe som kan skje inntil 20 ganger i sekundet. Akkurat hva som skjer med nektaren når tungen når inn i munnhulen vet man svært lite om, men det antas at tungen åpner seg slik at nektaren flyter ut og kan svelges. Kan hende skrapes også nektaren av tungen på en måte.
Kolibrienes hjerte slår 500–600 ganger i minuttet under hvilepuls, og mer enn 1 000 ganger i minuttet når fuglene forsvarer territoriet sitt. Den ultralette beinbygningen skyldes at skjelettet er enten porøst eller (i noen tilfeller) hult. Kolibrier har vanligvis et spisst og tynt, rett eller krummet nebb av varierende lengde, evolusjonært tilpasset de blomstene fuglene drikker nektar fra. Tungen er tilsvarende lang og tilpasset næringsgrunnlaget på samme måte.
Fjærdrakten består (hos normalt store kolibrier) av omkring 940 fjær, noe som er flere enn hos noen andre arter med fugler. Den mest dominerende basisfargen hos kolibrier er grønn, men disse fuglene er spesielt fargerike og mange arter har innslag i fjærdrakten av flere farger. Både blått, rødt, gult, hvitt og sort er vanlige delfarger, og enkelte arter kan domineres av andre farger enn grønt. Artene, utenom eremittene (Phaethornithinae), har en iriserende (metallisk) glans i fjærdrakten, og hannene er spesielt fargerike. I denne gruppen er også kjønnsforskjellen ofte stor og hunnene er typisk mye mindre prangende. Blant eremittene er fargene dusere og mindre prangende, hovedsakelig i rødt, grønt og brunt. De iriserende fargene er ofte svært begrenset eller fraværende. Kjønnsforskjellene er også mindre.
Kolibrier har normalt 10–11 håndsvingfjær (framdrift), noen arter også 9 eller 12, men kun 6 armsvingfjær (bæreflate). Det normale hos andre fugler er 10–15, og enkelte albatrosser kan ha hele 37. Kraftig vingemuskulatur, som utgjør omkring 30 prosent av kroppsvekten, setter disse fuglene i stand til å bevege vingene i et 8-tall mønster som skaper løft (oppdrift) når vingene slår, begge veier. Det gjør at disse artene kan fly både framover og bakover, sidelengs, eller ryttle (henge stille i luften). I en viss utstrekning kan de også fly opp-ned, for en kort stund. Dette kommer til nytte når fuglene oppsøker blomstene for å hente nektar, side de ofte er for tunge til å sitte på selve blomsten. De mindre artene kan ha 70–80 vingeslag i sekundet, mens de større har 10–15 slag. Under paringslek kan enkelte nordamerikanske arter ha opp mot 200 vingeslag i sekundet.
Utbredelse og habitat
Kolibriene er hovedsakelig utbredt i den neotropiske sonen, men finnes fra Alaska i Nord-Amerika til Chile og Argentina i Sør-Amerika, samt på mange av øyene utenfor det kontinentale Amerika, som Karibia. Størst biologisk mangfold viser familien i den submontane sonen i Mellom-Amerika og det nordlige Sør-Amerika, som nord i Andes og i Santa Marta massivet.
Habitatet er variert, så lenge det er tilgang på næringsplanter, og strekker seg fra havnivået og opp til omkring 5 000 moh. Mange arter har tilhold i store høyder. Dette gjelder for eksempel arter i to slektene Oxypogon og Oreotrochilus (koketter tilhørende andeskladen av kolibrier), som trives på den såkalte páramoen året rundt, selv om noen av fuglene trekker ned til lavere høyder når forholdene blir for ekstreme. Artene hekker helt opp mot snøgrensen og eter i større grad enn andre kolibrier leddyr.
Kolibriene oppsøker typisk mer enn 1 000 arter med blomster hver dag, for å drikke nektar. Artene spiller derfor en viktig rolle i pollineringen av blomsterartene. Kolibrier spiser imidlertid også insekter, for å dekke behovet for proteiner. Det daglige inntaket av nektar utgjør typisk omkring halve kroppsvekten, men det er eksempler på at enkelte fugler kan innta opp mot åtte ganger kroppsvekten i løpet av et døgn.
Siden kolibriene er fullstendig avhengig av å ha tilgang på nektar året rundt, må arter som lever i områder der blomstringen opphører gjennom deler av året, migrere til steder som har blomstring. Dette gjelder spesielt de nordligste og sørligste artene, som er regulære trekkfugler. Andre kan ha kortere trekk, ofte utløst av tilgangen på nektar. Dessuten migrerer mange fugler, som normalt lever i store høyder, ned til lavere høyder om vinteren.
Rødkolibrien, Selasphorus rufus, er et godt eksempel på en trekkfugl. Arten hekker lenger nord enn noen annen kolibri, så langt som til 61° N i Alaska, mens den overvintrer i det sentrale Mexico. Legger man kroppslengden til grunn, trekker denne lille tassen (cirka 8,5 cm lang og 2,9–3,9 g tung) lenger enn noen annen trekkfugl i hele verden. Men også mange andre arter har et trekkmønster gjennom sesongen, uten å være egentlige trekkfugler av den grunn.
.tr
.tr er Tyrkias nasjonale toppnivådomene (ccTLD) for internett. Det administreres av Middle East Technical University.
Registrering
Registrering gjøres på tredje nivå, under en av følgende subdomener på andre nivå:
Super Mario Land
Super Mario Land (スーパーマリオランド) er et plattformspill utviklet og utgitt av Nintendo til den bærbare spillkonsollen Game Boy. Spillet ble gitt ut 21. april 1989 i Japan, 30. august 1989 i Nord-Amerika, og 28. september 1990 i Europa. Oppfølgeren, Super Mario Land 2: 6 Golden Coins, ble også gitt ut til Game Boy.
Kolibrier
Utbredelse og habitat
Noen arter har ulike trekkruter høst og vår. Kalliopekolibrien, Calliope Hummingbird, hekker i det sørvestlige Canada og vestre USA i sommerhalvåret. Den trekker nordover langs stillehavskysten om våren, men sørover langs Rocky Mountains om høsten. Det store flertallet av kolibrier gjør imidlertid kun korte, sesongmessige trekk, som typisk er knyttet til blomstringen hos visse planter. I tropisk og subtropisk klima er dessuten mange arter standfugler, siden blomstringen pågår året rundt.
Super Mario Land
Handling
Super Mario Land finner sted i Sarasaland. En mystisk kjeltring, Tatanga, dukker opp og skaper uro i landet. Han kidnapper Prinsesse Daisy, i et forsøk på å gifte seg med henne. Mario er helten i spillet, og begir seg ut på en ferd gjennom fire ulike verdener med flere nivåer for å skape orden i landet og redde prinsessen fra Tatanga.
Kolibrier
Atferd
Kolibrier er solitære utenom hekketiden, og ofte matkildeterritoriale. Fuglene tilbringer mye tid sittende på kvister og smågreiner som gir god oversikt til næringskilden, som aktivt forsvares.
Mio Kuroiwa
Mio Kuroiwa (japansk: 黒岩美生 Kuroiwa Mio; født 3. mai 1989) er en japansk skøyteløper.
Kolibrier
Atferd
Nyffeler et al. (2017) viser i en ny studie, publisert i Wilson Journal of Ornithology, at knelere (Mantidae) utgjør en betydelig predator for kolibrier.
Mio Kuroiwa
Personlige rekorder
Oppdatert pr 10. mai 2019.
Kolibrier
Eteatferd
Kolibriene ernærer seg nesten eksklusivt på nektar, og tusenvis av blomsterplanter er hvert år (året rundt) avhengig av disse fuglenes besøk, for at pollineringen skal bli suksessfull. Det evolusjonære forholdet mellom blomster og kolibrier er faktisk et godt eksempel på hva nært samarbeid kan føre til; i det at mange arter har tilpasset seg morfologisk, for at motparten skal får best mulige vilkår. Dette gjelder begge veier.
Mio Kuroiwa
Internasjonale mesterskap
Junior-VM på skøyter deltatt i ett VM ved to konkurranser.
Kolibrier
Eteatferd
Kolibrier har et voldsomt energibehov og et utrolig høyt stoffskifte. Enkelte arter kan hver dag innta opp mot åtte ganger sin egen kroppsvekt i nektar. Nyere forskning viser at fuglene foretrekker nektar med mye høyere sukkerkonsentrasjon enn tidligere antatt, faktisk helt opp mot 80 prosent. Tidligere trodde man at sukkerkonsentrasjonen lå rundt 20–40 prosent. Nektar med lavere sukkerkonsentrasjon enn 10 prosent blir som regel ikke utnyttet. I tillegg til nektar eter fuglene litt insekter, for å dekke behovet for proteiner.
Generelt kan man hevde, at hanner med iriserende fjærdrakter etablerer eteterritorier i blomstrende busker, som kan dekke fuglens daglige energibehov. For å forsvare nektarkilden tar hannen tilhold blant høyereliggende greiner i nærheten, der han er trygg for predatorer og har god utsikt og kan forsvare territoriet mot inntrengere, også mot hunner. Forsvaret består av vokale varsler og agonistisk (stridslysten eller mobbende) flyging. Ofte vil territoriehaveren først slikke i seg nektaren fra de nærmeste blomstene rundt inntrengeren, for å redusere dennes etelyst. Om ikke det og varslene hjelper, vil han gå til fysisk luftangrep på inntrengeren. Det hender at fuglene låser klørne til hverandre og faller til bakken i kampens hete, men kampene gir sjelden fysiske skader - annet enn en fjærløs flekk i ny og ne.
Flygeatferd
Kolibrienes unike flyegenskaper involverer tilpasninger i både skjelett, sener og muskler. Brystbeinet (sternum) har dyp kjøl og er forlenget i forhold til hos andre fugler. Kolibriene har dessuten åtte par med ribbein, mot normalt seks. Det hjelper til med å holde stabiliteten under flukt. Eksepsjonelt sterk i strukturen er også hoftebuen og ravnenebbsbenet, den bakerste av de to ventrale grener av skulderbuen hos virveldyrene. Bare hos kolibrier og seilere er ravnenebbsbenet festet til brystbeinet. Armbeinet hos kolibriene, som består av humerus (overarmsbenet), radius (underarmens to rørknokler som ligger på tommelfingersiden) og ulna (lillefingersidens underarmsben), er sterkt forkortet, noe som fører til at mer enn 70 prosent av vingeskjelettet tilskrives det forlengede håndbeinet, homologisk til andre, tredje og fjerde finger på fuglehånden. Det modifiserte overarmsbenet kan beveges fritt skulderen og tillater optimale bevegelser for vingene i alle retninger, inkludert aksial rotasjon med nesten 180 grader. Kun overarmsbenet beveges i skulderleddet. Modifikasjonene tillater at vingene kan beveges i et liggende 8-tall mønster, som gir løft enten vingene slår opp eller ned; en nødvendighet for hovring.
Når kolibriene flyr slår vingene usedvanlig raskt, nærmest som humler, i forhold til andre fugler. De to prmærmusklene i bruk når fuglene flyr, er Musculus pectoralis major, som er festet til brystbeinet, kragebeinet og overarmsbenet, samt Musculus supracoracoideus, som ligger under brystmusklene og er festet til brystbenet. Dette krever store mengder energi. Hos ametystkolibrien, Calliphlox amethystina, slår eksempelvis vingene i snitt 70–80 slag i sekundet, sammenlignet med 10–15 slag i sekundet hos kjempekolibrien, Patagona gigas. Når de nordamerikanske artene rubinstrupekolibri, Archilochus colubris, og rødkolibri, Selasphorus rufus, er på frieri, kan vingeslagene nå opp i mer enn 200 slag i sekundet. Den summende lyden disse hurtige vingeslagene skaper er for øvrig opphavet til det engelske navnet på disse fuglene; hummingbirds.
En studie, gjort av Christopher Clark ved University of California i Berkeley, USA, viser at disse fuglene er superraske. Ved hjelp av utstoppede hunnkolibrier fikk han en hann til å kurtisere dem. Kolibrihannens kurtise består for det meste av ren flygeoppvisning. Hannen fløy opp og stupte ned i et tempo som aldri tidligere har vært registrert i naturen. Toppfarten, som ble målt ved hjelp av blant annet kameraer som tok 500 bilder i sekundet av en rødmaskekolibri (Calypte anna), ga ifølge Clark «en g-kraft større enn i et jagerfly med etterbrennerne på eller en romferge under oppskytning». Fuglene nådde en gjennomsnittlig maksimum hastighet på hele 385 kroppslengder i sekundet (tilsvarende 27,3 m/s). Hastigheten i stupet antyder et dragsug med en koeffisient mindre enn 0,3. Da stupet når maksfart sprer fuglen ut vingene og stiger igjen, med g-krefter tilsvarende 9g. Med tanke på at jagerflypiloter midlertidig kan miste synet eller bevisstheten når g-kraften overstiger 7g, er atferden imponerende. Mens fuglen stuper sprer den ut fjærene på stjerten i løpet av 60 ms, slik at ytterfjærene vibrer og gir fra seg en skarp pipende lyd, åpenbart ment å imponere hunnene. Dette er form for kommunikasjon som aldri før har blitt registrert hos fugler. Man antar at artens nærmeste slektninger også kan ha denne egenskapen, som trolig har sammenheng oppvisningen hannene holder.
Laboratorietester viser at kolibriene kan fly med en snittfart på 48–85 km/t, avhengig av art. For viltlevende talassinkolibri, Colibri thalassinus, har snittfarten blitt målt til 96 km/t, og toppfarten er målt helt opp til 150 km/t i korte økter når den jager andre. Til sammenligning klarer bydue, den domestiserte formen av klippedue (Columba livia), en snittfart på maksimalt 64 km/t.
Til tross for kolibrienes enorme krav til energi, kan fuglene nå opp i 5 000 meters høyde i Andes, der oksygentilgangen er svært begrenset. Kolibrier har imidlertid et stort behov for oksygen, så de har endret på genetikken i sine røde blodlegemer for å kunne fly til disse høydene. Artene med slike behov har rett og slett utviklet et hemoglobin som bedre binder oksygenet.
Hekkeatferd
Kolibrihanner er polygame og parer seg med flere hunner i den reproduktive perioden. I de fleste tilfeller vil hannen bare ha samkvem med hunnen i den korte tiden det tar å fertilisere henne.
Hunnen bygger redet og ruger ut eggene alene. Hun har også aleneansvar for å mate ungene, selv om det finnes eksempler på at noen hanner kan bidra til rugingen og matingen av avkommet. Redeplassen velges gjerne i nærheten av en matkilde og redene bygges i greiverket på busker og trær, fra kun noen få centimeter over bakken til opp mot 10–30 meter over den, oppe i trekronene. Det tar vanligvis 5–10 dager å bygge det. Mønsteret for redebygging kan variere like mye innenfor en art som mellom artene. Det er kjent at mange arter dekorerer utsiden av redet med ulike plantematerialer, som mose og dødt løv og lignende.
Hunnen legger normalt to egg. I noen eremittkolibrireder kan det være tre til fire egg, men det skyldes som oftest at mer enn en hunn har lagt egg der - såkalt eggdumping. Inkubasjonstiden tar i snitt 16–19 dager (14–23 dager), eller omkring 2–5 dager mer enn for sangfugler. For å klare rugingen må hunnen, som normalt trenger å ete nektar hvert 6.–10. minutt, redusere kroppstemperaturen om dagen, fra cirka 41° C til 32° C. Det sparer henne nærmere 50 prosent av energitapet.