cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Rødt hår
Historie
Flere tekster av antikkens greske forfattere nevner rødhårete mennesker. Et fragment av den greske poeten Xenofanes beskriver folkegruppen trakere som blåøyde og rødhårete. Den greske historikeren Herodot beskrev folket budiniene («Budini») i Skytia (antagelig udmurtere og permjakere lokalisert ved Volga i det området som i dag er Russland) som hovedsakelig rødhårete. Den greske-romerske historikeren Dio Cassius beskrev Boudicca, den berømte britonske dronningen av ikenere, for å være «høy og fryktelig i sin opptreden... en stor masse med rødt hår... over skuldrene sine». Også flere mytologiske figurer fra Homers Iliaden (oppgitt som grekere) ble beskrevet som «rødhåret», inkludert Menelaos og Akilles.
Den romerske forfatteren Tacitus kommenterte om det «røde håret og de store lemmene til innbyggerne i Caledonia» (Skottland), som han mente måtte tyde på at de opprinnelig kom fra Germania eller Belgia.
Rødt hår har også blitt funnet i Asia, mest kjent blant tokharere som bodde i den mest nordvestlige provinsen av hva som i dag er Kina. Mange av de kaukasoidiske Tarim-mumiene fra rundt 1000-tallet f.Kr. har hatt rødt og blondt hår. Det er mulig at rødt hår går lengre tilbake i menneskehetens historie enn tidligere antatt, og forskere vurdere i dag om også neandertalere kunne ha rødt hår.
Moderne tid
I dag er rødt hår mest vanlig i de vestlige utkantene av Europa. Det er assosiert særlig med folk hjemmehørende på De britiske øyer og Irland (selv om etnografere fra viktoriansk tid hevdet at udmurtfolket i russiske Volda var «de mest rødhårete menn i verden»). Rødhårete er vanlig blant folkegrupper som snakker germanske og keltiske språk.
Rødhårede utgjør bortimot fire % av den europeiske befolkningen. Skottland har den høyeste andelen av rødt hår; 13 % av befolkningen har rødt hår, og tilnærmet 40 % er bærere av det recessive genet for denne hårfargen. Irland har den nest største prosentandelen; så mye som 10 % av den irske befolkningen har rødt, rødbrunt eller rødblondt hår. Det er antatt at opptil 46 % den irske befolkningen er bærere av det recessive genet for rødt hår. Rødt hår når en forekomst av opp til 10 % i Wales.
Rødt hår forekommer blant askenasiske jøder. Tidligere ble rødt hår koblet til jøder, og Første Mosebok 25:25 beskriver Esau som «rød og lodden». Fire ganger brukes adjektivet i Bibelen, i formene ādēm, ādōm og admônî, alle avledninger av det hebraiske ordet for «rødt», også om kong David som skal ha vært rødhåret. Judas Iskariot og Shakespeares skikkelse Shylock har vært avbildet med rødt hår. Men fenomenet er ikke mer utbredt blant jøder enn i verdens øvrige befolkning. Blant samaritanere er andelen rødhåret imidlertid oppe i 15 %.
I USA er det beregnet at hva som helst fra to til seks % av befolkningen har rødt hår. Det vil gi USA den største andelen av befolkningen med rødt hår i verden, fra mellom 6 til 18 millioner, til sammenligning rundt regnet 650 000 i Skottland og 420 000 i Irland.
Rødt hår eller hårfarge med rødskjær er også funnet i andre europeiske befolkninger, særlig i de nordiske og baltiske landene, foruten deler av Nederland, Belgia, Frankrike, Portugal, Spania, Italia, Tyskland og de sør-slaviske landene.
Berberne i Marokko og nordlige Algerie er tidvis rødhåret. Forekomsten av rødt hår er særlig betydelig langs fjellområdet Kabylia fra Algerie, der den kan nå opp til fire %. Invasjoner og innvandring fra Nord-Afrika til Sør-Europa (særlig Spania og Portugal) har økt antallet av naturlig rødhårete i denne regionen. Dronning Lalla Salma, gift med Mohammed VI av Marokko, er rødhåret. Den muslimske herskeren Abd ar-Rahman I på 700-tallet var også rødhåret etter sin mor, en kristen berberisk slavinne.
I Asia kan mørkere eller blandet rødt fargeskjær bli funnet sporadisk fra nordlige India, nordlige Midtøsten (som Iran, Libanon og andre land i Levanten), og i sjeldne tilfeller på øya Hirado i Japan, og sørlige Stillehavet. Rødt hår forekommer også blant folk av iransk avstamning, som persere, lurere, nuristanere og pashtunere. Utvandring fra disse folkene, foruten fra andre deler av Midtøsten, Sentral-Asia, Nord-India og Nord-Afrika har bidratt til andelen av rødhårete i Nord- og Sør-Amerika, Australia, New Zealand, Sør-Afrika og andre deler av Afrika og Europa.
I Argentina og Brasil er det folk med rødt hår som utgjør en liten andel av befolkningen.
Biokjemi og genetikk
Det er pigmentet feomelanin som gir rødt hår dens særskilte farge. Rødt hår har langt mer av pigmentet feomelanin enn det har av det mørkere og vanligere pigmentet eumelanin.
Rødt hårs genetikk, som ble oppdaget i 1997, synes å være assosiert med melanokortin-1 reseptor (MC1R) som er funnet i kromosom 16. Rødt hår er assosiert med lysere hudfarge grunnet lavere konsentrasjoner av eumelanin i hele kroppen for rødhårete. Denne lavere konsentrasjonen av melanin bekrefter fordelen av at en tilstrekkelig konsentrasjon av viktig vitamin D kan bli produsert under forhold med mindre lys. Imidlertid når UV-strålingen er sterk (som i områdene i nærheten av ekvator) fører lavere konsentrasjon av melanin til flere medisinske ulemper, blant annet større sjanser for hudkreft.
MC1, den resessive genvarianten som gir mennesker rødt hår og lys hud, er også assosiert med fregner, selv om det er ikke uvanlig å se rødhårete uten fregner. Åtti prosent av rødhårete har en MC1R genvariant, og den alminnelige forekomsten av disse alleler (genvarianter) er høyest i Skottland og Irland. Alleler som koder for rødt hår skjer nært til alleler som påvirker hudfarge, slik at det synes som om det fenotypiske uttrykket for lysere hud og rødt hår er innbyrdes forbundet.
Rødt hår kan ha sin opprinnelse fra flere ulike endringer i MC1R-genet. Om en av disse endringer er tilstede i begge kromosomer enn i de respektive individuelle er det sannsynlig at barnet får rødt hår. Denne typen for arv er beskrevet som autosomalsk recessiv arvemåte. Om begge foreldre hver for seg selv ikke er rødhårete kan likevel begge være bærere av genet og få barn med rødt hår.
Genetikk
Allelene Arg151Cys, Arg160Trp, Asp294His, og Arg142His på MC1R har vist seg å være recessive for fenotype rødt hår. Genet HCL2 (også kalt for RHC eller RHA) på kromosom 4 kan også være beslektet til rødt hår.
Evolusjon
Rødt hår er den mest sjeldne naturlige hårfargen. Den lyse huden som følger rødt hår er en fordel i nordlige strøk der sollys er et knapt gode. Studier av Bodmer og Cavalli-Sforza (1976) påviser at lys hud motvirker rakitt ved lettere å utvikle vitamin D fra sollys. Annen forskning, Rees (2004), har foreslått at rødt hår virket tiltrekkende og dermed ble utbredt ved seksuell seleksjon.
En DNA-studie har konkludert med at en del neandertalere hadde også rød hår, skjønt den mutasjon som var ansvarlig for dette atskiller seg fra den som gir rødt hår hos moderne mennesker.
Følsomhet for hudkreft
Melanin i huden fremmer toleranse for UV-stråling ved soling, men mennesker med lys hud mangler nivåer av melanin som trengs for å forhindre strålingspåført DNA-skade (engelsk Indirect DNA damage). Forskning har vist at rødt hårs alleler i MC1R øker graden av fregner og minsker evnen for solbruning.
Rød hår og dets forhold til UV-følsomhet er av interesse for mange forskere innen melanoma. Solskinn kan både ha fordeler og ulemper for en persons helse og ulike alleler i MC1R representerer disse tilpasningene. Det har også vært vist at enkeltindivider med blek hud are meget mottakelig for en rekke hudkrefttyper som melanoma, basalcellekreft, og skivepitelkreft. Grunnet denne følsomheten er det en fordel å benytte solskjerm og smøre seg inn med solkrem før man utsettes for kraftig sol og således forhindre solbrenthet og UV-stråler som kan fremkalle hudkreft. Det gjelder alle med lys hud uansett hårfarge.
Smertetoleranse
Det uventede forholdet mellom hårfarge og smertetoleranse synes å ha sin årsak i det faktum at rødhårete har en mutasjon i en hormonreseptor som kan tilsynelatende reagere på minst to ulike hormoner: hudpigmenteringshormonet melanocyte-stimuleringshormonet (MSH), og det smertelindrende hormonet kjent som endorfiner (disse hormonene er begge avledet fra det samme forløpermolekylet pro-opiomelanocortin (POMC) og er strukturert likt). Rødhårete har et mutert MC1R-gen som produserer en mutert MC1R-reseptor, også kjent som melanocortin-1 reseptor. melanocyter, som er celler som produserer fargepigmenter i hud og hår, benytter MC1R-reseptoren for å gjenkjenne og reagere på melanocyte-stimuleringshormonet fra foregående kjertelen hypofysen. Melanocyte-stimuleringshormonet stimulerer normalt melanocyter for å skape svart eumelanin, men om melanocytene har en mutert MC1R-reseptor vil de skape rødlig feomelanin isteden. MC1R-reseptoren skjer også i hjernen hvor det er en av et større sett med POMC-relaterte reseptorer som tilsynelatende er involvert ikke bare i å reagere på MSH, men også i reaksjon på endorfiner og muligens andre POMC-avledede hormoner. Selv om detaljene ennå ikke fullstendig forstått synes det som om det er «krysstale» mellom POMC-hormonene som kan forklare forbindelsen mellom rød hår og smertetoleranse.
To forskningsstudier har demonstrert at folk med rødt hår har ulik følsomhet til smerte sammenlignet med mennesker med andre hårfarger. En studie fant ut at folk med rødt hår er mer følsomme til termisk smerte (assosiert med naturlig forekomst av lave vitamin K-nivåer), mens en annen studie konkluderte med at rødhårete er mindre følsomme overfor smerte i mangfoldige former, inkludert skadelig stimulering som smerte påført ved elektrisitet.
Forskere har funnet at rødhårete trenger større mengder av bedøvelse, imidlertid er dette et kontroversielt resultat og andre forskningspublikasjoner har konkludert med at kvinner med naturlig rødt hår krever mindre av smertestillende middelet pentazocine enn andre kvinner med annen hårfarge eller menn uansett hårfarge. En forskning viste at kvinner med rødt hår hadde større smertestillende reaksjon til denne bestemte smertestillende medisineringen enn menn. En oppfølgende undersøkelse av den samme forskergruppen viste at menn og kvinner med rødt hår hadde større smertestillende reaksjon på en bestemt type av morfinmedisinering.
Det er dog liten eller ingen bevis som støtter troen på at rødhårete har en høyere sjanse enn andre mennesker til å få blødninger eller lide av andre form for komplikasjoner fra blødninger. En studie rapporterte imidlertid en forbindelse mellom rødt hår og en høyere andel av avskrapingen av huden.
Kultur og kunst
Gjennom alle tider og kulturer synes det som om rødt hår har vært verdsatt, fryktet og latterliggjort.
Historisk fascinasjon
Romerne var fascinert av de vekslende hårfargene til germanske og keltiske fanger, og fikk skåret av dem håret til parykker. Også i dag er rødt hår ettertraktet i flere land. I Tripoli i Libya farget folk håret med sinober. I keltisk mytologi forbindes rødt hår med kvinner som praktiserte trolldom. Hekser ble flere steder forbundet rødt hår. Rødt hår var da et symbol på det særegne og mystiske. I dag videreføres denne tradisjonen med at hekser under halloween og karneval bærer tidvis rødt hår eller i det minste striper med rødt hår.
Henna er et eldgammelt middel for å farge håret rødt, som fremvist av en egyptisk mumie fra 1300-tallet f.Kr. Avhengig av ønsket hårfarge ble det gjort bruk av plantedeler som valnøttskall, blåfargen indigo, rabarbrarot, blåbær, kaffe eller te.
Forestillinger om lynne
Det er en alminnelig tro at rødhårete har et fyrig, oppfarende lynne og skarpe tunger. I Lucy Maud Montgomerys roman Anne fra Bjørkely (1908) sier en figur om den rødhårete heltinnen at «hennes lynne passer hennes hår», mens i romanen Hver tar sin – så får vi andre ingen av J.D. Salinger (1951) bemerker hovedfiguren Holden Caulfield at «Folk med rødt hår blir etter sigende sinna svært lett, men Allie [hans døde bror] ble det aldri, og han hadde veldig rødt hår».
Tidligere ble rødt hår ansett som et tegn på et sangvinsk (fyrig) temperament. I den indiske medisinske praksisen til Ayurveda ble rødhårete sett på som mest sannsynlig til å ha et pitta-temperament (pitta (ild og vann), en av tre antatte elementære «humørenergier»).
En annen forestilling er at rødhårete er meget seksualiserte; eksempelvis drev Jonathan Swift bedrev satire over rødhårete stereotyper i del fire av Gullivers reiser, «Reisen til Houyhnhnmenes land», hvor han skrev at «Det ses at rødhårete av begge kjønn er mer vellystige og fordervelige enn de andre, som de dog overgår i styrke og aktivitet.» Swift fortsatte med å skrive at «...heller ikke var håret på denne bøllen [en Yahoo, primitive og ufyselig skapninger som ligner mennesker] av rød farge (som kan ha vært en unnskyldning for en appetitt som var litt uvanlig) men svart som slåpebær...» I romanen og senere filmen Rødt hår (1932) var tittelfiguren spilt av Jean Harlow som seksuelt pågående ekteskapsødelegger med hyppige raserianfall. I sangen «Red Headed Woman» (1992) hvor Bruce Springsteen synger om sin rødhårete ektefelle Patti Scialfa, benyttes de seksuelle fordommene om rødt hår som en hyllest: Sir Arthur Conan Doyles fortelling The Red-Headed League (Den rødhårete liga) involverer en mann som blir bedt om å bli medlem av en mystisk gruppe av rødhårete folk.
Pippi Langstrømpe (1941), særegen barn med kjempekrefter, av den svenske forfatteren Astrid Lindgren, har rødt hår. I Ronja Røverdatter (1981), også en barnebok av Astrid Lindgren, er Ronjas beste venn den rødhårete Birk Borkason.
Mote og kunst
Dronning Elizabeth I vedlikeholdt sitt røde hår med henna, hoffets herrer smigret henne med å farge skjegget rødt. I moderne tid har rødt hår vært en motetrend, fremmet av blant andre Lindsay Lohan, Alyson Hannigan, Marcia Cross og Geri Halliwell.
Mange malere har vist en fascinasjon for rødt hår. Fargen «titian» har tatt sitt navn fra den italienske renessansemaleren Tiziano Vecellio (Tizian), som ofte malte rødhårede kvinner. Andre kjente malere som dyrket kastanjebrunt hår, var prerafaelittene som Edmund Leighton, Dante Gabriel Rossetti, og William Holman Hunt, og dessuten mer samtidige som Amedeo Modigliani og Gustav Klimt
I middelalderen ble Maria Magdalena malt med rødt hår som et uttrykk for hennes tvilsomme bakgrunn.
Rødhårete i film
Særlig da fargefilmen ble populær på 1940-tallet ble rødhårete skuespillere interessante for filmindustrien. Den amerikanske musikalfilmen fra 1943, DuBarry Was a Lady, hadde de rødhårete skuespillerne Lucille Ball og Red Skelton vist fram i Technicolor. Enkelte skuespillere som ikke var naturlig rødhårete, farget håret rødt, noe som kunne bidra til suksess. De ble framstilt i henhold til de generelle stereotypene om rødhårete som mystiske, gåtefulle og forføreriske. Et berømt eksempel er sexsymbolet Rita Hayworth. Den stolte rødhårete ble hovedsakelig framstilt av mer militante kvinnetyper som Maureen O'Hara, Katharine Hepburn, Shirley MacLaine og Tilda Swinton. I dag viser Nicole Kidman, Marg Helgenberger, Julianne Moore og Julia Roberts, alle rødhårete kvinner, noe av det samme, men framstiller typer som kanskje er mer kompleks i sine rollefigurer.
Media benytter tidvis den særlige aura som angivelig omgir rødhårede, selv om håret ofte er farget. I 1999 gjorde Franka Potente i den tyske filmen Løp, Lola, løp! heftig skinnende rødt hår som selve kjennetegnet for hele filmen. I England førte filmens suksess at hårfargen «Lola» ble tilbudt i frisørsalonger. Andre filmer som ga rødhårete en særlig rolle, var Orlando (1992), Det femte element (1997), In the Cut (2003), L'Empire des loups (I ulvenes rike, 2005) og Parfymen – Historien om en morder (2006), sistnevnte basert på en roman av samme tittel av Patrick Süskind.
Religiøse og mytologiske tradisjoner
Rødt er den foretrukne fargingen av hår i islamske land. Det ble hevdet at profeten Muhammed pleide å farge håret sitt med henna. Henna er et tradisjonelt farvestoff som blir utvunnet fra hennabusken (Lawsonia inermis) fra kattehalefamilien. Det er ingen kjent bieffekt fra dette. Den sunniislamske lærde Al-Bukhari som skrev Sahih på midten av 800-tallet e.Kr. forteller at «Vi dro til Umm Salma, og hun ført til oss noe av håret til Allahs budsender, og se, det var farget med henna og indigoblått.» Fra Anas ibn Malik er det sitert at Abu Bakr, en av de første som konverterte til islam, benyttet hårfargemiddel fra både henna og katam. Sistnevnte er en plante fra Jemen som gir en rødsort farge.
Den bibelske patriarken Esau i Første Mosebok skal etter sigende ha vært helt dekkende av langt, rødt hår. Kong David er også kjent for å ha hatt rødt hår, basert på beskrivelsen av hans fysiske framtreden som admoni, det bibelske hebraiske ord som vanligvis er blitt fortolket til å bety «rødmusset» og / eller «rødhåret».
De første kunstneriske representasjonene av Maria Magdalena avbildet henne vanligvis med rødt flagrende hår, skjønt noen beskrivelse av hennes hårfarge er aldri nevnt i Bibelen. Det er også mulig at rødfargen er effekt av pigmentnedbrytning i oldtidens maling. Dette er en tradisjon som ble benyttet som fortellergrep i boken og filmen Da Vinci-koden.
Oldtidens egyptere assosierte rødhårete mennesker og rødhårete dyr med guden Set, og de betraktet både disse menneskene og dyrene for å ha gunsten til en mektig og temperamentsfull gud.
Tor med hammeren Mjølner i norrøn mytologi ble vanligvis beskrevet med rødt hår. Akilles, den sentrale figuren i Homers Iliaden, er også beskrevet som rødhåret. Som med Tor nevnt over kan det være et bidrag til de opprinnelige mytenes temperament og lynne.
Det walisiske navnet Rhys kan muligens også bety rødhåret, men antagelig i overført betydning.
Diskriminering, mobbing, og fordommer
Rødt hår ble i sin tid sett på som et merke på dyrisk seksuelt begjær og moralsk forfall. En grusom rødhåret mann er portrettert i eventyret Der Eisenhans (Jernhans) av brødrene Grimm som jernskogens ånd. Benediktinermunken, alkymisten og den latinske forfatteren Theophilus Presbyter beskrev på begynnelsen av 1100-tallet at blodet fra en rødhåret ung mann var nødvendig for skape gull fra kobber i en blanding med asken fra en basilisk.
Montague Summers, i hans oversettelse av Malleus Maleficarum (latin for Heksehammer), merket seg at rødt hår og grønne øyne var  i middelalderen antatt å være tegn på en heks, en varulv eller vampyr:
I dagens Storbritannia er ordene «ginger» eller «ginga» (= ingefær) som regel nedsettende brukt for beskrive rødhårete, og i overført betydning i nyordet «gingerfobia» («frykt for rødhårete») det har vært spekulert om en britisk motvilje mot rødhårete er avledet fra en historisk engelsk hat mot folk av irsk (keltisk) eller skotsk (gælisk) bakgrunn. Dette har vært sammenlignet med rasisme, men den britiske kommisjon for likhet overvåker ikke mindre saker med diskriminering og hatforbrytelser mot rødhårete. En britisk kvinne vant likevel en rettssak for å ha blitt seksuelt trakassert og mottatt nedsettende ukvemsord på grunn av sitt røde hår. I 2003 ble en tyveåring stukket ned bakfra for å være «ingefær», I mai 2009 begikk en britisk skolegutt selvmord etter å ha blitt mobbet for å ha rødt hår.
Filmer og fjernsynsprogrammer viser ofte skolebøller med rødt hår. En norsk nettside, «Rødthår-klubben», skriver at «hvem er det som alltid spiller drittungene på TV? Riktig det er feite rødhårede barn med fregner! Jeg nevner i fleng: Jenta i Friends som danser på Ross sine føtter; Jenta i Looney Tunes som er slem med alle dyrene; Jenta i Finding Nemo, hun har i tillegg tannregulering! De fleste av damene til Jokke i Pondus.» Det er som regel barn med rødt hår som i virkeligheten er ofre for bøller og bøllers opptreden; «Enhver med rødt hår vil stikke seg ut fra mengden», sier Louise Burfitt-Dons, ekspert på bekjempelse av mobbing.
I desember 2009 ble den britiske supermarkedkjeden Tesco nødt til å trekke tilbake et julekort som hadde et bilde av et barn med rødt hår sittende på fanget til julenissen. Teksten var «Julenissen elsker alle barn – selv rødhårete.» I november 2008 ble det opprettet en gruppe på Facebook kalt «Kick a Ginger» (Spark til en rødhåret) med det søkte mål å opprette en ‘nasjonaldag’ for denne mobbingen av en minoritet. En gutt på fjorten år i Vancouver sto bak, inspirert av episoden «Ginger Kids» (2005) i TV-serien South Park. Det var frykt for at denne Facebook-gruppen ville føre til mobbing og vold mot barn med rødt hår i mange land, også Norge.
Feiring av rødhårete
Redheadday, Rødehårdagen, er navnet på en hollandsk festival som blir avholdt årlig den første helga i september i byen Breda i Nederland. Den to dager lange festivalen er en samling av mennesker med naturlig rødt hår, men fokuserer også på kunst som er knyttet til fargen rød. Aktiviteter i løpet av festivalen er foredrag, arbeidsgrupper, og demonstrasjoner. Festivalen tiltrekker seg tusenvis av rødhårete mennesker fra over tyve land og er gratis grunnet støtte fra de lokale myndighetene.
Knut Skram
Knut Skram (født 18. desember 1937 i Hjørundfjord i nåværende Ørsta kommune i Møre og Romsdal) er en norsk operasanger.
Han hadde sin oppvekst på Sæbø i Hjørundfjord og i Sogndal, der faren, Asbjørn Skram, var prest. Etter sangstudier i USA, Tyskland og Italia debuterte han ved Den Norske Opera i 1964, hvor han siden har sunget i over 50 hovedroller. I 1967 vant han 1. pris ved den internasjonale BDR-konkurransen i München og fire år senere 1.pris i Helsingfors. Han har hatt gjesteopptredener ved Glyndebourne Festival Opera, Aix-en-Provence Festival, Festspillene i Bergen og andre internasjonale festivaler. Han har også hatt gjesteopptredener ved operaene i Montreal, Köln, Hamburg og Nice og konsertopptredener ved Teatro la Fenice i Venezia og Accademia di Santa Cecilia i Roma. Skram har hatt solistoppgaver ved bl.a. Teatro Carlo Felice i Genova og ved operaen i Helsingfors. Han har gjestet ledende operascener bl.a. i Berlin (Staatsoper og Deutsche Oper), München, Firenze, Buenos Aires, Brussel, Paris og Bolsjoj-teateret i Moskva.
Skram er anerkjent tolker av lied-repertoaret og har hatt en omfattende internasjonal karriere som konsertsanger. Han har spilt inn en rekke solo-album og har også medvirket i flere TV-produksjoner bl.a. som Figaro i "Le nozze di Figaro" med Kiri Te Kanawa. Han har sunget med de fleste skandinaviske orkestrene og vært solist med bl.a. Wiener Symfoniker, London Philharmonic Orchestra (Promanade konserter i Albert Hall), Orchestre National de France og Orchestra di Santa Cecilia i Roma.
Skram hadde sin avskjedsforestilling ved Den Norske Opera i 2000, men har også hatt opptredener siden. I 2002 medvirket han ved Operaens gjestespill i Praha og i 2003/4 sang han tittelrollen i Eystein av Nidaros ved Olavsfestdagene i Trondheim. I 2008 hadde han et gjestespill ved Teato Liceu i Barcelona før han i april deltok i åpningen av det nye operahuset i Bjørvika. Skram medvirket også i Jorden Rundt på 80 dager som hadde urpremiere på Den Norske Opera 21. mai 2010.
Osmopleura
Osmopleura er en slekt av biller som tilhører den artsrike underfamilien Cerambycinae i familien trebukker (Cerambycidae). Slekten omfatter bare én kjent art.
Knut Skram
Skram er ridder av 1, klasse av St. Olavs Orden og har mottatt Kritikerprisen (1981/1982) for sin tolkning av tittelrollen i Don Giovanni, Lindemanprisen (1986), Anders Jahres kulturpris (2001) og er æresmedlem av Norsk Tonekunstnersamfund.
Han var gift med ballettdanser Hanne Skram (1937-2017) og er far til komponist Henrik Skram og onkel til sangeren og låtskriveren Eva Weel Skram.
Osmopleura
Utseende
En ganske stor (ca. 28 millimeter), avlang, fint hårete, brokete farget trebukk. Antennene er nokså korte, rundt halvparten av kroppslengden. Hode og pronotum er blankt svarte med hvite striper. Pronotum er litt bredere enn langt, med rundede sider. Dekkvingene er avmalnende bakover, tilspissede bak, brubnrøde bortsett fra midtpartiet innerst ved sømmen som er avgrenset av en lengderibbe og brunsvart. Beina er forholdsvis korte. Undersiden er blankt svart med flekker av lys bestøvning på sidene.
Levevis
Arten er knyttet til palmer, særlig til arten "cabbage palm" (Sabal palmetto), men kan trolig også utnytte slektninger av denne. Arten finnes i områder dominert av denne palmen og furutrær. De voksne billene er aktive i mai-juni. Om de blir forstyrret, slipper de seg ned på bakken og ligger stille med buken i været. Det har blitt foreslått at undersiden ligner på noen gravevepser og slik kan gi arten noe beskyttelse.
Utbredelse
Arten lever i det sørøstlige USA (Texas, Georgia og Florida).
Marlene Stavrum
Marlene Nøvik Stavrum (født 14. juni 1994) er en norsk VGTV-profil, manusforfatter, komiker og skuespiller, oppvokst på Ytterøy i Trøndelag.
Utdanning
Stavrum har bachelor i drama og teater fra NTNU i Trondheim, og en mastergrad i drama- og teaterkommunikasjon fra OsloMet.
Karriere
I 2020 ble Stavrum kåret til Årets humorspire på Humorprisen, og i 2022 ble Stavrum en del av Max Social og en VGTV-profil.
Høsten 2023 blir Stavrum å se som en av deltakerne i sesong 3 av Forræder på TV 2 Play.
Liste over curlingklubber i Norge
Dette er en liste over curlingklubber i Norge. Ifølge Norges idrettsforbund og olympiske og paralympiske komité var det i 2010 registrert 27 curlingklubber i Norges Curlingforbund, hvorav 25 var særidrettslag og 2 var fleridrettslag.
Øvelser under Sommer-OL 1932
Øvelser under Sommer-OL 1932.
Storåvatn 1 kraftverk
Det utnytter et fall på 442 meter fra Storåvatnet til sjøen. Storåvatnet reguleres mellom 430 Moh og 452 Moh.
Installert effekt er 8 MW fra en peltonturbin. Årsproduksjon er 25 GWh.
Smisto Kraft AS eies av Salten kraftsamband og Helgeland Kraft med 50% hver.
Kraftverket var klart til drift i mars 2019, men det ble problemer med lekkasjer i fjellet. Ble satt i drift 4.9.2020.
Richmond (Britisk Columbia)
Richmond (uttalt /ˈrɪtʃmənd/) er en by i Metro Vancouver i Britisk Columbia, Canada. Den ligger mellom to forgreninger av elven Fraser. Den ligger sør for Vancouver og Burnaby, vest for New Westminster og nord for Delta. Byen hadde 186.628 innbyggere i 2007, som gjør den til den fjerde mest folkerike kommunen i Metro Vancouver, og den 25. mest folkerike i landet.
Kommunestatus ble gitt i 1879, og i 1990 fikk Richmond bystatus. I 2009 åpnet Canadabanen av t-banen SkyTrain til Richmond. I byen ligger også Vancouver internasjonale lufthavn.
Dix chapeaux en 60 secondes
Dix chapeaux en 60 secondes er en fransk stumfilm fra 1896 regissert av Georges Méliès.
The New Moon
The New Moon er en amerikansk stumfilm fra 1919, regissert av Chester Withey.
Handling
Når bomber lagt ut av anarkister forstyrrer forlovelsesballet til prinsesse Marie Pavlovna, hjelper forloveden hennes prins Michail Koloyar, henne å komme seg unna i en vogn. Så blir Theo Kameneff, som i hemmelighet får betalt av en utenlandsk regjering, utnevnt til diktator. Han ønsker å finne igjen prinsessen, og utsteder derfor et påbud om at alle kvinner mellom 17 år og 32 år år må registrere seg - og bli statseiendom.
Rasende forsøker Marie, forkledd som en butikk-eier, å organisere en rekke kvinner for å nekte å etterkomme denne ordren. Men Orel Kosloff, Kameneffs håndlanger, setter deretter i gang brutalitet i større skala, og dreper kvinner som ikke har registrert seg til myndighetene. I mellomtiden har Michail infiltrert en gruppe bolsjeviker.
Juliet (The Four Pennies’ sang)
«Juliet» er en britisk sang skrevet av bandmedlemmene i The Four Pennies, Lionel Morton, Fritz Fryer og Mike Walsh. Det var The Four Pennies som gjorde den berømt. Sangen ble spilt inn på plate i 1964. Produsent var Johnny Franz. Den ble utgitt på singlen Philips BF 1322 i februar 1964.
«Juliet» var The four Pennies' andre hitsingle. Balladen var opprinnelig ment å være B-siden til Tell Me Girl.
Listeplasseringer
Den nådde førsteplassen på den britiske singlelisten 21. mai 1964, lå der i én uke og tilbrakte femten uker på listen.
Norsk versjon
Noral Teigen har skrevet en norsk tekst. På norsk bærer den også tittelen «Juliet».
Rebecca Nurse
Rebecca Towne Nurse (eller Nourse, født 21. februar 1621 i Great Yarmouth i England, død 19. juli 1692 i Salem Village i Massachusetts) ble henrettet for trolldom av myndighetene i  Massachusetts Bay i New England i 1692 i Hekseprosessene i Salem.
Jellingprosjektet
Prosjektet er en del av Nationalmuseet.
Rebecca Nurse
Hun var gift med  Francis Nurse, hadde flere barn og barnebarn, og var et godt respektert medlem av samfunnet. Selv om det ikke var troverdig bevis mot henne ble  hun dømt og hengt som en heks 19. juli 1692. Dette skjedde i en tid da Massachusetts kolonien var besatt med hysteri over hekseri og antatt at selve Satan bodde i kolonien. Hennes søstre,  Mary Eastey og Sarah Cloyce ble også anklaget for trolldom: Mary ble funnet skyldig og henrettet, men Sarah unnslapp
Peder Skram
Peder Skram, (født ca. 1502, død 11. juli 1581) var en dansk admiral og sjøhelt, født på sin fars gods i Urup, nær Horsens i Jylland.
Krigstjeneste
Hans første tjeneste i svenskekrigen var for Christian II i slaget ved Brannkyrka i 1518. I slaget ved Uppsala to år senere berget han livet til standardbæreren. For sine tjenester i denne krigen fikk han et gods i Norge, hvor han bosatte seg med sin kone Elsebeth Krabbe.
Han førte flåten mot Christian II i Norge 1531.
Grevefeiden
I grevefeiden fra 1534 til 1536 var hans ry som sjømann allerede etablert. Han ble sendt av den danske regjeringen for å assistere Gustav Vasa, som på den tid var alliert med Christian III, i kamp mot Lübeck og den danske tronpretendent grev Christoffer. Peder Skram hjalp med å organisere den svenske flåten i løpet av krigen. Innsatsen reduserte hansaveldets innflytelse i Østersjøområdet, og ved kroningen i 1536 ble Peder Skram adlet som takk for innsatsen. Han fikk også plass i kongens råd og bidro der i kampen mot tysk dominans.
Ny kommando
Peder Skram sa fra seg vervet som admiral i 1555. Sju år senere tok han igjen kommando, nå i forbindelse med sjuårskrigen, da kong Frederik I tilbød ham den. Han ble siden etterfulgt av Herluf Trolle og trakk seg tilbake. To ganger prøvde svenskene å beleire ham på slottet Laholm, hvor han bodde, men han klarte seg. Hans gods i Halland ble også raidet flere ganger.
Da han i høy alder døde på sitt gods Urup hadde han for lengst fått tilnavnet «Danmarks våghals».
Peder Skram er gravlagt ved Østbirk kirke, og på kirkegården er det satt opp et minnesmerke over han og familien utført av billedhuggeren Otto Evens.
Skibsbevaringsfonden
Skibsbevaringsfonden er underlagt Kulturministeriet og ble stiftet den 1. mai 1986 av Træskibs-sammenslutningen, Nationalmuseet og Handels- og Sjøfartsmuseet.
Fondet ble opprettet ut fra ønsket om å yte et bidrag til bevaring og restaurering av karakteristiske danske fartøyer samt å øke forståelsen for de kulturhistoriske verdier som skip og maritime miljøer representerer.
Smørkrisa i Norge 2011
Smørkrisa i Norge var en hendelse mot slutten av 2011 som oppsto på grunn av mangel på smør i Norge. Prisen på smør steg kraftig på kort tid og smørleveranser til butikker ble utsolgt på få minutter.
Smørmangel
Store mengder nedbør under sommeren 2011 gjorde at norsk bufe fikk mindre godt beite. Dette førte til at melkeproduksjonen under sommermånedene minket med 20 millioner liter, og en kraftig økning i smørprisen. Samtidig økte etterspørselsen kraftig, med opptil 20 % i oktober 2011 og ytterligere 30 % i november. I Norge har smør lenge vært en viktig del av julematen og hadde dessuten blitt ekstra populært på slutten av 2000-tallet gjennom LCHF-dietter.
Smørmangelen vedvarte på grunn av høy toll på importert smør for å beskytte norsk melkeindustri, slik at 90 % av alt smør i butikkene før krisa var norskprodusert. Melkeindustrien rapporterte et produksjonsunderskudd på 500 til 1,000 tonn, samtidig som etterspørselen hadde gått opp med 30 % sammenlikna med fjoråret. Bondesamvirket Tine ble anklaget av melkebønder for å ha tilbakeholdt informasjon om den høye etterspørselen og for å ha eksportert for mye smør tross den kommende krisa.
Reaksjoner
Under sterk kritikk ba Tine regjeringen om å senke tollen for å kunne møte etterspørselsen med billigere importert smør. Regjeringen senket deretter midlertidig tollgebyrene fra 25 til 4 kroner per kilo.
Situasjonen førte til krav om å bryte opp landbrukets importvern; Etter andre verdenskrig hadde den norske melkeindustrien blitt subsidiert og tollbeskyttet for å beskytte småbønder, men smørkrisa viste ifølge enkelte økonomer at denne politikken mislykkes i å fylle forbrukernes behov.
Flere organisasjoner, både i Norge og i utlandet, kom opp med ideer for å mette etterspørselen. Flere ble tiltalt for forsøk på å smugling av smør.
Konsekvenser
Norsk dagligvarehandel rapporterte om et tap på omtrent 43 millioner kroner på smørkrisa, noe som ledet til krav fra Fremskrittspartiet om at Tine skulle gå inn og dekke dagligvarehandlernes tap.
Marwari
Mārwāri (devanagari: मारवाड़ी), også kalt mārvāri, mārwādi og mārvādi, er et indoarisk språk som tales den indiske delstaten Rajasthan, samt i nabostatene Gujarat og Haryana og i det østlige Pakistan. Språket har 13,2 millioner talende (per 1997), herav 13 millioner i Rajasthan og 200,000 i det østlige Pakistan, og er det største innenfor marvari-undergruppen av såkalte «rajasthanispråk». Der finnes omkring 23 dialekter av språket.
Next Aisle Over
Handling
En selger tar en jobb ved et varemagasin i forsøk på å imponere en ung kvinne, men han ender opp med å forhindre en kidnapping.
City Thameslink stasjon
City Thameslink stasjon er en jernbanestasjon i City of London. Den ligger der Fleet Street går over i Ludgate Hill. Stasjonen er underjordisk, og man kommer ned til sporene via en heis fra Ludgate Hill.
Stasjonen ble åpnet i 1988 under navnet St Paul's Thameslink. Dette ble endret, øyensynlig for å unngå forvirring med St Paul's undergrunnsstasjon som ligger flere hundre meter unna på den andre siden av St. Pauls katedral.
Thomas Corneille
Thomas Corneille (født 20. august 1625, død 8. desember 1709) var en fransk dramatiker. Han var bror av Pierre Corneille.
Liv og virke
Corneille ble født i Rouen rundt 19 år etter sin bror Pierre, «den store Corneille». Thomas' dyktighet som poet synes å vist seg svært tidlig. Da han var 15 år skrev han et skuespill på latin som ble framført av hans medelever på jesuittskolen i Rouen, Collège de Bourbon (i dag oppkalt etter broren, Lycée Pierre Corneille). Hans første skuespill på fransk, Les Engagements du hasard, ble antagelig framført ved Hôtel de Bourgogne i 1647, men det ble ikke utgitt før i 1656. Et annet stykke kom år etter, Le Feint Astrologue, var en etterligning fra spansk av Pedro Calderón de la Barca, som igjen var en etterligning av John Drydens An Evening's Love.
Etter at hans bror døde i 1684, overtok Thomas hans ledige stol i Académie française. Han vendte da sin oppmerksomhet mot filologi, produserte en ny utgave av Remarques of CF Vaugela i 1687, og i 1694 en ordliste over tekniske begreper som hadde til hensikt å være et supplement til den til akademiet. Ha gjorde en fullstendig oversettelse av Ovids hovedverk Metamorfoser i 1697. Corneille hadde utgitt seks bøker med heroiske epistler noen år før.
I 1704 mistet han synet og ble konstituert som «veteran», en rang som ga ham privilegiene til en akademiker samtidig som det fritok ham fra plikter. Hans blindhet stoppet ikke hans arbeid, og i 1708 produserte et stort verk, Dictionnaire universel géographique et historique, i tre binds folio. Det ble hans siste store verk. Han døde i Les Andelys i en alder av 84 år.
Ettermæle
Brødrene sto hverandre nært og bodde praktisk talt sammen. Av hans førtito skuespill (det høyeste antallet tilskrevet ham), inneholdt hans samlede verker kun trettito drama, men han skrev flere andre i samarbeid med andre. To er vanligvis trykt opp som hans mesterverker i slutten av hans bror samlede verker. Disse er Ariane (1672) og Le Comte d'Essex (1678), i det førstnevnte hvor skuespilleren Mademoiselle Rachel (1821–1858) hadde suksess. Thomas Corneille ble preget av sin brors forfatterskap, Laodice (1668) minner om Rodeogune og La Mort d'Annibal (1669) minner Nicomède. I tillegg var han påvirket av spansk drama og oppførte flere skuespill som virker mer som oversettelser enn egne verk.
Større selvstendighet vite han i den meget kompliserte tragedien Timocrate (1656) hvor intrigen baserte seg på et forviklingsspill hvor to personer er en og samme person, og også oppfattes som to personer av de andre figurene i stykket, og først i en sinnrik avslutning ble sannheten avslørt. Stykket krevde forbløffende sceneskifter og dertil komplisert teatermaskineri. Kun teateret Hôtel de Bourgogne var i stand til å sette opp et slikt stykke. Stykket ble en forrykende suksess, faktisk større enn Pierre Corneilles Le Cid, Racines Andromaque og Molières beste komedier.
Thomas Corneille er bemerkelsesverdig på annet vis. Nevnte Timocrate fikk den lengste sammenhengende framføringen med 80 kvelder, lengre enn noe annen oppføring i løpet av århundret. For La Devineresse mottok han og hans medforfatter Jean Donneau de Visé, grunnleggeren av avisen Mercure galant (som Thomas Corneille bidro til), over 6 000 livres, den største summen som er kjent som blitt betalt i denne perioden. Et av hans stykker, Le Baron des Fondrières, hevdes å være det første som ble pepet av scenen. Hans tre librettoer for opera, Psyché (1678), Bellérophon (1679) og Médée (1693), gjorde ham, ved siden av Philippe Quinault og Jean Galbert de Campistron, til en av de fremste franske librettister på 1600-tallet.
Gluntan’s beste 3
Gluntan's beste 3 er en samleplate utgitt av Gluntan i 1975.
Vektløfting under samveldelekene 1990
Vektløfting under de britiske samveldeleker 1990. Vektløfting var en av flere sporter under de fjortende samveldelekene som ble arrangert i Auckland på New Zealand i perioden 24. januar til 3. februar 1990. Det var ellevte gangen som vektløfting var med på programmet i Samveldelekene. I lekene i 1990 ble det konkurrert i ti vektklasser i vektløfting, kun for menn. Det ble utdelt tre sett medaljer i hver vektklasse; rykk, støt og sammenlagt. India ble beste nasjon med tolv gullmedaljer foran England med ni.
Fylkesvei 6570
Fylkesvei 6570 (Fv6570) går mellom Holtan og Fagerbekken i Midtre Gauldal kommune. Veien er 4,7 km lang.
Før Trøndelag fylke ble opprettet 1. januar 2018 hadde veien betegnelsen Fylkesvei 655 (Sør-Trøndelag).
Bergen Brass Band
Bergen Brass Band (Stiftet 23. februar 1945) er et brassband som holder til i Bergen.
Bandet deltar hvert år på Norgesmesterskap for brassband. Resten av året holdes det også jevnlige konserter, som blant annet familiekonsert, underholdningskonsert og julekonsert.
Historie
Bandet ble stiftet 23. februar 1945 under navnet Bergens Sporveis Musikkorps. Formålet med korpset var å være en fritidsaktivitet for de ansatte, og bedriften støttet med øvingslokale og instrumenter. De første medlemmene var bussjåfører og andre ansatte i Bergen Sporvei.
I 1998 ble selskapet slått sammen med andre busselskaper, og både støtten og tilhørigheten til Bergen Sporvei forsvant. Følgelig ble både navnet og grunnlaget for rekruttering endret. Nytt navn ble Bergen Brass Band, og nye medlemmer ble rekruttert fra skolekorps, Universitetet i Bergen og Høgskolen i Bergen. I dag er Bergen Brass Band et ungt korps med 28 medlemmer i aldersgruppen 16 år og oppover.
Korpset har de senere år skapt relasjoner med komponister som Jesper Riis og Webjørn Sæther, som skriver musikk for korpset i tillegg til at de også utøver sin musikk sammen med korpset.
Lawrence Brittain
Lawrence Brittain (født 9. november 1990) er en sørafrikansk roer.
Han representerte Sør-Afrika under Sommer-OL 2016 i Rio de Janeiro, der han tok sølv i toer uten styrmann.
Under Sommer-OL 2020 i Tokyo som ble arrangert i 2021, ble han nummer 10 i firer uten styrmann.
Chesapeake Energy Arena
Cheseapeake Energy Arena (tidligere Ford Center og  Oklahoma City Arena) er en flerbrukshall lokalisert i Oklahoma City i Oklahoma i USA.
Byggingen av arenaen startet i 1999, og sto ferdig i juni 2002. I dag er Chesapeake Energy Arena mest kjent som hjemmebanen til basketballaget Oklahoma City Thunder. Tidligere var den midlertidig hjemmebane for Oklahoma City Hornets, som måtte flyttes fra New Orleans på grunn av skadene Orkanen Katrina førte med seg i 2005.
National Institute of Geophysics and Volcanology
National Institute of Geophysics and Volcanology (italiensk: Istituto Nazionale di Geofisica e Vulcanologia, INGV) er en italiensk forskningsorganisasjon for geofysikk og vulkanologi. Organisasjonen ble grunnlagt 26. april 2016.
Parallellslalåm (terrengsykling)
Parallellslalåm er en eldre konkurransedisiplin innen terrengsykling som på 2000-tallet ble erstattet med Four-cross (4X).
Det består av to ryttere som kjører mot og ved siden av hverandre nedover nærmest identiske løyper. Løypene er som regel korte, ett heat varer gjerne 30 sekunder. Løypen har gjerne flere dirt jumps og doble doserte svinger. Rytternes tider registreres hvorpå rytterne bytter baner for en andre også tellende runde, etter hvilket tidene kombineres og den sakteste rytteren elimineres. Vinneren går videre til neste runde unntil det er to ryttere igjen som kjører mot hverandre i en finale.
Jade Edmistone
Edmistone er også innehaver av verdensrekorden på 50 m brystsvømming langbane med tiden 30.31, satt i et stevne i Melbourne i 2006.
Cyclocranium
Cyclocranium er en slekt av biller som tilhører den artsrike underfamilien Cerambycinae i familien trebukker (Cerambycidae). Slekten omfatter bare én kjent art.
Utseende
En liten, blank, mørkbrun, maurlignende trebukk. Antennene er litt kortere enn kroppen, det innerste leddet krumt. Hodet er rundt, litt bredere enn pronotum, som er ganske lite, omtrent så langt som bredt, sekskantet med en butt tann midt på hver sidekant. Dekkvingene er timeglass-formede, tydelig innbuktede i midten, rødbrune ved roten og mørke i spissen. Beina er nokså kraftige med klubbeformede lår.
Movatn stasjon
Movatn stasjon er en ubetjent jernbanestasjon på Gjøvikbanen ved Movatn i Maridalen i Oslo, omtrent 19 kilometer nord for Oslo sentrum. Stasjonen ble opprettet i 1900 som et krysningsspor to år før Gjøvikbanens åpning i 1902.
I 1927 ble Movatn oppgradert med et ekspedisjonsbygg og gjort om til et stoppested betjent kun for reisende og gods. I 1935 fikk Movatn status som stasjon. I 1971 fikk stasjonen fjernstyring, men året etter forsvant betjeningen. I 1975 ble ekspedisjonsbygget revet.
Stasjonen ligger 278,1 moh. og 19,34 km fra Oslo S, og har et leskur for ventende samt ti parkeringsplasser for biler. Movatn har ofte svært store snømengder.
Sandefjord prestegjeld
Sandefjord prestegjeld var et prestegjeld tilhørende Sandefjord prosti i Tunsberg bispedømme i Den norske kirke. Det omfattet Sandefjord sogn av Sandefjord kommune i Vestfold fylke, og hovedkirken var Sandefjord kirke.
Historikk
Sandefjord prestegjeld ble utskilt fra Sandeherred ved kgl. res. 30.04.1877.
Bugården menighet ble skilt ut og opprettet som eget prestegjeld fra 1. august 1973
Inndeling 1992: Sandefjord.
Fra 2004 ble prestegjeldet som administrativ enhet faset ut av Den norske kirke, og fra 2012 gikk det også ut av lovverket.
Sandefjord prestegjeld og dets sogn er nå en del av Sandefjord kirkelige fellesråd underlagt Sandefjord prosti.
Chris Slade
Chris Slade (født Christopher Rees 30. oktober 1946 i Pontypridd i Glamorgan) er en walisisk trommeslager.
La fée aux choux
La fée aux choux er en fransk stumfilm fra 1896 regissert av Alice Guy-Blaché.
Chris Slade
Han har hatt en variert karriere, og har blant annet spilt for Gary Numan, Tom Jones, Olivia Newton-John, Uriah Heep og Manfred Mann's Earth Band. Tidlig på 1980-tallet spilte Slade med Paul Rodgers (kjent fra Free og Bad Company) i The Firm, samt med Pink Floyds David Gilmour i mange prosjekter. Slade var i en periode også trommeslager i bandet Asia (1999–2005).
Slade er likevel kanskje best kjent fra oppholdet i AC/DC. I 1989 ble han bedt om å bli med i den australske hardrockgruppa etter at deres forrige trommeslager, Simon Wright, hadde sluttet. Han ble i bandet til 1993. I februar 2015, like før AC/DCs opptreden på Grammy Awards, ble det offisielt kjent at Chris Slade skulle ta over trommene for AC/DCs tidligere og lengstværende trommeslager Phil Rudd, som sto i fare for å bli straffet for blant annet oppbevaring av narkotika og drapstrusler. I og med at Phil Rudd ikke kan være med på AC/DCs opptreden på Grammy Award eller to år lange turné, var dermed deres kollega Chris Slade tilbake på ubestemt tid.
Didi Holtermann
Didi Holtermann (født Dagny Borghild Ivarson 28. november 1895 i Kristiania, nåværende Oslo, død 17. desember 1975) var en norsk skuespiller.
Holtermann filmdebuterte i 1922 i Amund Rydlands Farende folk der hun spilte rollen som Veronika. I 1924 medvirket Holtermann i Til sæters, i 1925 i Fager er lien og i 1926 i Simen Mustrøens besynderlige opplevelser, som ble hennes siste film.
Didi Holtermann var gift med skuespilleren Magnus Falkberget.
E-dur
E-dur er en toneart i toneslekten dur, som bygger på grunntonen E. Fortegnet for E-dur er fire kryss (fiss, ciss, giss, diss). Betegnelsen E-dur brukes også om den tilhørende skalaen og grunnakkorden til denne tonearten.
Skalaen består av tonene E, Fiss, Giss, A, H, Ciss og Diss.
Ferjesambandet Geiranger–Hellesylt
Strekningen på 19,9 km har en overfartstid på litt over en time, og blir betjent i 2023 som en kommersiell sommerrute med 3 avganger daglig i april og september, 4 i mai og september og 8 i sommermånedene. Strekningen trafikkeres av bilfergene MF «Veøy» og MF «Bolsøy». I 2014 var årsdøgntrafikken 160 kjøretøy.
Oseaniamesterskapet i friidrett
Oseaniamesterskapet i friidrett er det regionale mesterskapet i friidrett for Oseania. Arrangør er Det oseaniske friidrettsforbundet.
Ferjesambandet Geiranger–Hellesylt
Den 3. januar 2022 ble det opprettet en vinterrute på sambandet som gjelder t.o.m. 15. april 2022, vinterruta trafikkeres av bil- og pendelferga MF «Aukra».
Oseaniamesterskapet i friidrett
New Zealand og Australia sender normalt ikke sine beste utøvere til dette mesterskapet, av hensyn til størrelsen på de andre landene.
Mesterskapet hadde et annet format i 2011 og 2012, da de subregionale mesterskapene Melanesiamesterskapet i friidrett, Mikronesiamesterskapet i friidrett og Polynesiamesterskapet i friidrett ble slått sammen med Oseaniamesterskapet, og Oseaniamesterskapet ble da delt inn i Region øst og Region vest.