cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Cheongpyeong vannkraftverk
Cheongpyeong vannkraftverk er et vannkraftverk i Gapyeong, Sør-Korea. Installert effekt er 400 MW. Utbyggingen stod ferdig i 1980. Dette er et såkalt pumpekraftverkmed to vannmagasiner – et ovenfor og et nedenfor kraftstasjonen.
Ringo Starr and Friends
Ringo Starr and Friends er et konsertalbum fra 2006 av rockemusiker og eks-Beatle Ringo Starr. Albumet inneholder spor fra the All-Starr Band-turneen i 2001. Spor som tidligere var utgitt på albumet King Biscuit Flower Hour Presents Ringo & His New All-Starr Band fra 2002, er også med på dette albumet. Som vanlig deltar flere av Ringos venner, og inkludert på dette albumet er Ian Hunter, Howard Jones, Roger Hodgson, Sheila E, Greg Lake og Mark Rivera.
Cohen Live: Leonard Cohen in Concert
Cohen Live: Leonard Cohen in Concert er Leonard Cohens annet konsertalbum, utgitt i 1994.
Noen av sangene har forskjeller i tekst og melodi fra studioinnspillingene.
Sporliste
Alle sangene er skrevet av Cohen. Melodien til «Everybody Knows» er av Sharon Robinson. På kassetten begynte side B med spor 7.
Sangene var først utgitt på studioalbumene angitt i parentes.
The London Dungeon
The London Dungeon er en turistattraksjon i Tooley Street, London, nær London Bridge stasjon. Det er en utstilling med ulike grufulle hendelser gjennom historien presentert på en morsom og spennende måte som gjør den mer interessant for den yngre generasjon. Noen av de mer enn 40 historiske hendelsene som er dekket, inkluderer  Den store brannen i London , Jack the Ripper, Judgement Day, Torturkammeret, Henry VIII, Tower of London og den franske revolusjon. I 2003 åpnet det en spesiell utstilling om pesten i London 1665.
I 2004 åpnet London Dungeon sin nyeste attraksjon: Båtturen til helvete og Speillabyrinten, som er den største labyrint laget av speil i verden. Den siste attraksjonen er Sweeney Todd: The Demon Barber of Fleet Street.
Interaktivt teater
London Dungeons og underavdelingene utvikler seg stadig fra å være «statisk» som klassiske museumsutstillinger, til å bli mer og mer «interaktivt teater». Flere skuespillere enn før trekker de besøkende i stadig større grad inn i mørke, skumle, frydefulle og historiske «scener»: Demonstrasjon av torturinstrumenter på intetanende publikum, bli halt inn i en 1800-talls rettssal og dømt til døden, være vitne til henging eller løpe livredd gjennom Londons brennende gater mens røyk velter frem.
Palmópolis
Palmópolis er en kommune i delstaten Minas Gerais i sørøstregionen av Brasil.
Sørsiden (Hønefoss)
Sørsiden, Sørsida eller Hønefoss syd er en naturlig bydel i Hønefoss som opprinnelig tilhørte Kvernbergsunds-Ødegaarden (gnr. 45 i tidligere Norderhov herredskommune). Bydelen kan best defineres som den tangen som dannes der elva svinger (meander) mellom Hønefoss bru i nord og Kvernbergsund bru i sør. I dag er Sørsida også synonym med sentrum av byen, selv om dette ikke kan hevdes å dekke mer en vel tredjeparten av nevnte område. De to andre tredjepartene består av Løkka og Schjong. Schjong ble imidlertid først inkludert i bykommunen fra og med 1. juli 1938.
Sørsida vokser fram
Etter at Hønefoss kirke sto ferdig på sørsiden av elva i 1862 og flere bybranner hadde herjet i den opprinnelige trehusbebyggelsen på Nordsiden av byen, skjøt utbyggingen fart sør for Hønefossen (Begnaelva) fra 1870-åra og framover. I dag er Sørsida langt den viktigste og største av de to områdene, som forbindes via Hønefoss bru.
Sentrum
Det naturlige sentrumet på Sørsiden er Søndre torv. I dag er dette området preget av murbygninger bygget i tidsrommet rundt år 1900, men det finnes fortsatt rester etter den gammel trehusbebyggelsen rundt torvet og i St. Olavs gate. De fleste trehusene har blitt restaurerte og er godt bevarte.
I dag er Søndre torv en del av gågatesystemet i byen, som inkluderer torvet og den første delen av gatene som går ut fra dette. Tidligere fantes det en rundkjøring midt på torvet, men denne forsvant da gågatesystemet ble innført. Rundkjøringen ble imidlertid mye benyttet i kjøreopplæringen av såvel ringerikinger, som drammensere og osloborgere. Den var nemlig unik på Østlandet i sin tid. Rundt torvet finner man små butikker og caféer, samt en rekke banker.
Et steinkast fra Søndre torv finnes byens største kjøpesenter, Kuben Hønefoss (det tidligere Hønefoss Senteret), som i løpet av 2008 vil ha omkring 65 butikker, etter en større utbygging. I sørenden av bybrua finnes dessuten Ringerike Stormarked, som var byens første virkelige kjøpesenter. Også rutebilstasjonen og taxisentralen er lokaliseert til dette området, som dessuten har et par hoteller og flere restauranter og puber. Også gamle ærverdig Hønefoss hjelpefengsel, som ble fredet i 2002 og nå brukes til langt hyggeligere begivenheter, befinner seg på sørsiden av byen, ikke langt fra Ringerike videregående skole. På sørsiden finnes dessuten byens største parkanlegg; Søndre park.
Bybrannene
Den var også en større brann på Nordsiden i mai 1845, altså før Hønefoss fikk bystatus, det er ukjent hvilke bygninger som gikk med. Byen har hatt eget brannvesen siden 1856. Det kom i stand etter den store bybrannen som startet i proprietær Erik Tandbergs gård på Nordsida i 15-tiden den 23. mai i 1854. Tjue bygninger ble lagt i aske, og bare ni av disse var delvis forsikret. 26 familier ble husløse og pengeløse, siden alt de eide gikk med i brannen.
I halv sekstiden om kvelden den 12. august 1878 brøt det ut en ny storbrann i nr. 98 på Nordsida. Denne gangen trodde man det var ei limpotte som hadde tatt fyr hos snekker Løkken. Til tross for stor hjelp fra mange ble seksten bygninger lagt fullstendig i aske, to var delvis brent og sju andre gårder ble mer eller mindre skadd. Ni mennesker ble dessuten skadd i brannen. Etter dette branntilfellet ble det bestemt at byen for ettertiden skulle utvikles på sørsiden av elva. Begrepene Nordsida og Sørsida kan derfor sies å stamme fra denne tiden.
Garfield County (Montana)
Garfield County er et fylke i den amerikanske delstaten Montana. Det ligger i de sentrale delene av staten og det har grense mot Phillips County i nordvest, Valley County i nord, McCone County og Prairie County i øst, Custer County i sørvest, Rosebud County i sør og mot Petroleum County i vest.
Garfield Countys totale areal er 12 555 km² hvorav 465 km² er vann. I 2000 hadde fylket 1 279 innbyggere og administrasjonssenteret ligger i byen Jordan som også er fylkets største by.
Jilintai-demningen
Jilintai-demningen, også kjent som Jilintai I, er en demning med et vannkraftverk i elva Kashgar, i provinsen Xinjiang i det nordvestlige Kina. Installert effekt er 460 MW, fordelt på 4 like store francisturbiner.
Dette er en steinfyllingsdam med betong-overflate (CFRD) som er 157 meter høy og 445 meter lang. Utbyggingen av første fase (Jilintai I) startet i 2001 og anlegget stod ferdig i 2005. Deretter startet i 2008 utbyggingen av Jillintai II-demningen et annet sted i samme elv, som stod ferdig i april 2011.
Paul Aguilar
Paul Nicolás Aguilar (født 6. mars 1986 i Concordia i Sinaloa) er en meksikansk profesjonell fotballspiller som spiller for den meksikanske fotballklubben CF Pachuca. Han spiller forsvar, og er også en del av.
Han ble tatt ut til fotball-VM 2010 i Sør-Afrika.
Ingemar Hedenius
Per Arvid Ingemar Hedenius (født 5. april 1908, død 30. april 1982) var en svensk filosof. Han var professor i praktisk filosofi i Uppsala 1947–1973. I sin tid var han Sveriges mest kjente motstander til organisert kristendom.
Hedenius tok examen artium 1927 ved Norra Latin i Stockholm. Han studerte ved Uppsala universitet og hans doktoravhandling handlet om religionsfilosofen George Berkeley, Sensationalism and theology in Berkeley's philosophy. To filosofer som fikk stor innflytelse på han i ungdomsårene var David Hume hvis etikk han behandlet i Studies in Hume's Ethics fra 1937 og G.E. Moore hvis In Defence of the Common Sense fikk han til å gi opp tradisjonell filosofi.
Han var verdinihilist og en stor beundrer av Mozart.
Ingemar Hedenius far Israel Hedenius (1868–1932) ble 1900 doktor i medisin og dosent i praktisk medisin. Deretter var han virksom som lege i Stockholm. I 1927 ble han kongens livlege. Israel Hedenius var leder for Sveriges Legeforening og medlem av Stockholms stadsfullmäktige. Han fikk professortittel i 1923. Farfaren Per Hedenius (1828–1896) var en kjent professor i patologi og en tid rektor ved Uppsala universitet.
Ingemar Hedenius mor Anna, født Bergh, kom fra en norsk patrisierfamilie. Foreldrene giftet seg i 1905 og fikk tre barn: Per (1905), Ingemar og Ann Marie (1909). Foreldrene var religiøse.
Tro og lære
Hedenius ble framfor alt kjent ved sin bok Tro och vetande, som kom ut i 1949. Boken ga opphav til en av de mest omfattende kulturdebatter som har blitt ført i Sverige. Den handlet om kristendomslærens sannhet, men også om kirkens stilling i samfunnet. Han forkastet organisert kristendom, spesielt i den utgave som den Svenska kyrkan («Religionsdepartementet») utgjorde. I boken redegjorde han for tre postulat som teologien ikke oppfyller og dermed umuliggjør en rasjonell diskusjon om religion. Til slutt sier Hedenius at teologien ikke kan klassifiseres som vitenskap, men at den snarere tilhører kvasivitenskapene:
Hedenius mente at kristendommen bryter med dette, og at kristendommen dermed er fornuftsstridig. Kritikken bidro blant annet til at religionsvitenskap (studiet av religioner og deres utvikling) ble adskilt fra teologien og ble en ikke-religiøs akademisk disiplin.
Hedenius' ettermæle
Hedenius er begravd på Uppsala gamle kirkegård.
Svante Nordin, professor i idé- og kunnskapshistorie i Lund, ga i 2004 ut boken Ingemar Hedenius: en filosof och hans tid.
Per-Åge Skrøder
Per-Åge Skrøder (født 4. august 1978 i Sarpsborg) er en norsk tidligere profesjonell ishockeyspiller. I sin karriere spilte han for Lillehammer IK og Sparta Warriors i Norge, samt de svenske klubbene Frölunda HC, Linköpings HC, HV 71, Södertälje SK og MoDo Hockey i Svenska hockeyligan (SHL). I 2004 ble han svensk mester med HV71, og i 2007 ble han svensk mester med MoDo. I 2011 satte han rekorden for den mestscorende utlendingen i den svenske Elitserien.
Kama vannkraftverk
Kama vannkraftverk er et vannkraftverk i elva Kama, ikke så langt fra byen Perm i Russland. Installert effekt er 552 MW. Utbyggingen startet i 1954 og anlegget stod ferdig i 1956.
Per-Åge Skrøder
Skrøder har også representert Norge i flere internasjonale turneringer, og spilte i alt 113 offisielle landskamper for Norge (VM- og OL-kamper samt kvalifikasjonskamper til VM og OL). Han har med sine 45 mål og 32 assists vært en av de viktigste offensive spillere på det norske landslaget i nyere tid.
Tidlig liv
Skrøder ble født 4. august 1978 og vokste opp på Yven i Sarpsborg. Han tilbrakte barne- og ungdomsårene i Sparta Warriors, før han kom til Lillehammer for å gå på hockeylinja på Norges Toppidrettsgymnas. Det kombinerte han med å spille for Lillehammers seniorlag og i sin første hele sesong på seniornivå produserte han 54 poeng på 36 kamper. Han tok en sesong til i Lillehammer, før han til sesongen 1997-1998 returnerte til moderklubben Sparta.
1998–2016: Karriere i den svenske eliteserien
Sesongen etter startet han sitt Sverige-eventyr med spill i Västra Frölunda. Etter det har han nytt stor suksess i Sverige med sin kombinasjon av knallhardt fysisk spill og målteft. Han var vunnet flere svenske mesterskap og har rekorden for flest undertallsmål i sluttspillet. I 2009 ble han toppscorer i Sverige med 59 poeng på 55 kamper for MoDo. Hans målproduksjon økte kraftig etter at han kom til MoDo hvor han ble rekkekamerat med veteranen Niklas Sundström, som rundt årtusenskiftet ble regnet som en av de beste defensive forwardene i NHL, med flere år som rekkekamerat med Wayne Gretzky.
Den 29. november 2011 scoret Skrøder sitt 195. mål i den svenske Elitserien da han etter en kontring satte inn 4-0 målet for MoDo i starten av midtperioden. Dermed passerte han finske Erkki Laine og innehar dermed alene rekorden for den mestscorende utlendingen i svensk hockey.
Skrøders kontrakt gikk ut med Modo etter 2015/16-sesongen, men hans skuffelse over nedrykket til HockeyAllsvenskan gjorde at han ikke skrev noen ny kontrakt. I løpet av høsten 2016 spilte han for Örnsköldsviks HF i Division 1, og ble leid ut til Modo i Allsvenskan for en kortere periode i november. I alt spilte Skrøder 856 kamper i SHL og noterte seg for 260 mål og 253 assist, og har dermed scoringsrekorden i svensk topphockey blant utenlandske spillere.
2016: Retur til Sparta Warriors
Den 28. november 2016 ble det kjent at Skrøder hadde signert for Sparta Warriors. Kontrakten som i første omgang strekker seg fram til jul (i alt fire kamper), før han etter planen legger opp.
Landslagskarriere
Under ishockey-VM 2011 sørget Skrøder og Mathis Olimb for Norges første seier over Sverige da de begge scoret i straffeslagskonkurransen. Den 11. mai 2013 spilte han sin landskamp nummer 100, hvor han scoret to mål i en 3−1-seier over Hviterussland under VM.
Under vinter-OL 2014 noterte han seg for 2 mål på fire kamper; det ene i et 1−6-tap til Finland og det andre i 1−3-tapet til Østerrike.
Zjiguljovsk
Zjiguljovsk (russisk: Жигулёвск) er en by i Samara oblast i Russland. Den ligger på høyre bredd av elva Volga, rundt 50 km nordvest for Samara.
Byen ligger på området til de tidligere landsbyene Otvazjnoje (russisk: Отва́жное, kjent siden 1840) og Morkvasji (russisk: Моркваши, kjent siden 1647). En arbeidsbosetning kalt Otvazjnyj (russisk: Отва́жный) ble bygget her i forbindelse med utbygging av oljeforekomster. I 1949 ble den slått sammen med landsbyene og navnet ble endret til det nåværende Zjiguljovsk. Den fikk innvilget bystatus i 1952.
Foruten oljevirksomheten så drives det også utvinning av kalkstein ved byen.
Demografi
Befolkningsutvikling: ! År || Folketall || Kilde
Øvre Leirfoss kraftverk
Øvre Leirfoss kraftverk er et vannkraftverk i Nidelva i Trondheim kommune i Trøndelag.
Kraftverket, som ble startet i 1901, utnytter et fall på 34 meter og er et elvekraftverk.
Midlere årsproduksjon var på 85 GWh og installert effekt 15 MW. Det er installert tre horisontale francisturbiner. Trondhjems Elektricitetsværk og Sporvei bygget kraftverket, og produksjonen startet i 1901.
Siden 1. januar 2009 er eieren Statkraft etter at Trondheim Energi Kraft ble del av selskapet.
2. oktober 2008 ble kraftverket erstattet av Leirfossene kraftverk
I 2014 ble det ombygget til et småkraftverk for å utnytte minstevannføringen på 10 m³/s mellom Øvre og Nedre Leirfoss, parallelt med Leirfossene kraftverk og Bratsberg kraftverk. Etter ombygningen utnyttes et fall på 34 m.
Installert kapasitet er 3,1 MW fra en francisturbin og midlere årsproduksjon 24 GWh.
Viktor Tsjukarin
Viktor Ivanovitsj Tsjukarin (ukrainsk: Віктор Іванович Чукарин, født 9. november 1921 i Novoazovsk rajon nær Mariupol i Ukrainske SSR i Sovjetunionen, død 25. august 1984 i Lviv) var en sovjetisk turner som deltok i de olympiske leker 1952 i Helsingfors og 1956 i Melbourne.
Tjukarin ble olympisk mester i turn fire ganger under sommer-OL 1952 i Helsingfors. Han vant gull individuelt i mangekamp, hopp og bøylehest og han var med på det sovjetiske laget som vant lagkonkurransen foran Sveits og Finland. Han vant også to sølvmedaljer, i ringer og skranke.
Fire år senere, under Sommer-OL 1956 i Melbourne vant han tre gull-, en sølv- og en bronsemedalje. Han ble olympisk mester i mangekamp, skranke og i lagkonkurransen. Han fikk sølv i frittstående og bronse i bøylehest.
Han ble verdensmester i turn to ganger, i lagkonkurransen og i skranke, under Verdensmesterskapet i turn 1954 i Roma.
I 1957 ble han, sammen med Larisa Latynina, den første idrettsutøver som fikk tildelt Leninordenen.
Lillesand–Flaksvandbanen
Lillesand – Flaksvandbanen (LFB) var en smalsporet jernbane i Aust-Agder fylke. Jernbanen gikk fra Lillesand til Flakksvann i Birkenes kommune. LFB var i drift fra 1896 til 1953.
Historie
Banens hovedformål var transport av tømmer fra Tovdalsvassdraget og ut til kysten for videre eksport over sjø. Hvis tømmeret isteden hadde blitt fløtet videre nedover ville det treffe saltvann ved utløpet i Topdalsfjorden, og konsekvensene kunne være bl.a. krepseangrep. Banen var den den første for alminnelig bruk som ble åpnet i Agder-fylkene. Den første planleggingen startet tidlig i 1870-årene, da «Lillesand Jernbanekomité» ønsket å forbedre transporten av tømmer mellom nabobygdene og kysten.
I desember 1884 tok amtmannen i Nedenes opp spørsmålet om bygging av en ny jernbane med Indredepartementet. Etter dette ble «Komitéen for tertiær Jernbaneanlæg Lillesand-Flaksvand» utpekt. Den første vurderingen av trasévalg ble gjort i 1886.
Forslag om bygging av banen ble fremlagt for Stortinget 7. mars 1889 og vedtatt 22. juni 1891. Ved kongelig resolusjon av 31. august 1891 fikk «Det interkommunale Selskabet Lillesand-Flaksvandsbanen» konsesjon for 30 år, fra 4. juni 1896. Siden ble det gitt syv nye konsesjoner for ulikt antall år.
Byggingen av LFB kostet 537 350 kroner. Finansieringen skjedde i all hovedsak ved aksjetegning og tilskudd fra staten, Nedenes amt og ulike kommuner: Aksjekapitalen var på kr 417 350, med følgende fordeling: Staten kr 100 000, Nedenes amt kr 20 000, Lillesand kommune kr 181 500, Birkenes kommune kr 60 000, Vestre Moland kommune kr 28 700, Herefoss kommune kr 13 300, Mykland kommune kr 9 500, Vegusdal kommune kr 3 500 og private i Åmli kr 850. I tillegg gav staten et tilskudd på kr 100 000 og Nedenes amt et tilskudd på kr 20 000. Siden gav Lillesand kommune et lån på kr 55 000 og staten et rente- og avdragsfritt lån på kr 37 000.
Bygging av banen ble utført av norske og svenske anleggsarbeidere, såkalte rallare. Alt arbeidet ble utført ved håndkraft og av hjelpemidler hadde steinhoggerne spett, slegge, feisel, minebor, sprengstoff, spade og trillebår. Arbeidet ble ledet av anleggsingeniør Nicolay N. Sontum fra Bergen.
Den ferdigbygde banestrekningen, stasjonene og materiell, ble besiktiget av Arbeidsdepartementet 21. mai 1896.
LFB ble åpnet av statsråd Peder Nilsen den 3. juni 1896.
LFB hadde 13 ansatte: 1 driftsbestyrer (også stasjonsmester i Lillesand), 3 stasjonsmestere, 2 lokomotivførere, 2 konduktører, 2 fyrbøtere, 1 lokomotivpusser og 2 banevoktere. Driftsbestyrere var: Bernt Siegvardt Ruud (1896–1900), Halvdan Holst (1900–13), Nils Rosenberg (1913–19), Arent Monrad Knudsen (1919–48) og Odd Johannessen (1948–56).
I 1900 ble 38% (13 000 tylfter) av alt tømmer fra Tovdalselva fraktet med LFB til Lillesand. LFB fraktet også torvballer produsert på Myhre Torvstrøfabrik fra Tveide stasjon til Lillesand. Persontrafikken gikk raskt nedover og ble fra 1928 for det meste overført til egne busser drevet av LFB.
Selskapet ønsket å avvikle driften fra 1. juli 1953, men da det eneste lokomotivet som var i drift, lokomotiv nr 1 "LILLESAND", forfalt til hovedrevisjon (HR) den 15. juni, ble dette datoen for det siste toget. Selskapet hadde forberedt overføring av tømmertransporten til egne lastebiler, og fikk av departementet anledning til å gjennomføre et prøveår, med jernbanens statsbidrag, frem til 1. juli 1954. Biltransporten falt heldig ut, og på generalforsamlingen den 29. desember 1954 ble det gjort endelig vedtak om nedleggelse. Deretter ble skinnegangen og det rullende materiell frembudt til salgs. Tilslaget gikk til skraphandler Arne Bakke i Oslo for 105.000 kroner. Skinnegangen ble deretter demontert og det rullende materiellet hugget opp. Etter avvikling av jernbanedriften fortsatte LFB som transportselskap med rute- og lastebiler frem til 1968. Traseen fulgte stort sett dagens fylkesvei 402.
Bane
I tillegg til ved banens stasjoner, var det følgende sidespor:
Materiell
No 1 «Lillesand» (byggenr. 2042)
No 2 «Flaksvand» (byggenr. 2043)
De to damplokomotivene var bygget ved Richard Hartmann's Sãchsische Maskinenfabrik i Chemnitz (Karl-Marx-Stadt) Tyskland.
Stasjoner
I tillegg til stasjonene stoppet også toget på Eigeland, Storemyr, Møglestu og Stene. Ifølge togtabellen fra 1901 tok den 17 kilometer togturen èn time.
Per Kolstad
Per Atle Kolstad (født 25. april 1953) er en norsk musiker.
Han er kjent som pianist i Lava. Han er også kjent som tidligere pianist for Jonas Fjeld Band. Han var pianist for Prima Vera da gruppa ble gjenforent.
Han har også samarbeidet med Jan Groth, Odd Nordstoga, Olav Stedje, Steinar Albrigtsen, Marius Müller, Gry Jannicke Jarlum, Tor Endresen, Bjørn Eidsvåg, Finn Kalvik, Sissel Kyrkjebø og Alf Cranner. Han var også keyboardist i Son of Sam.
The X Factor
The X Factor er det britiske heavy metal-bandet Iron Maidens tiende studioalbum.
Albumet ble utgitt 2. oktober 1995. Vokalist Bruce Dickinson hadde nettopp blitt erstattet av Blaze Bayley. Dette albumet er Iron Maidens fjerde nest lengste album, med stor hjelp av klassikeren «Sign of the Cross», som er 11 minutter og 17 sekunder lang.
The X Factor er i motsetning til Maidens forrige album, veldig mørkt og dypt. Mange av sangene har krig som tema: «Fortunes of War», «The Aftermath», «Blood on the World's Hands» og «The Edge of Darkness». Andre sanger fokuserer på indre følelser og mareritt: «Look for the Truth», «2 A.M.» og «The Unbeliever».
Albumet inneholder også sanger som behandler temaer som religion og eksistensielle spørsmål: «Sign of the Cross» og «Judgement of Heaven», i tillegg til korte og raske sanger som «Man on the Edge» og «Lord of the Flies», som begge ble utgitt som singler. Dette albumet passet perfekt for Blaze Bayleys rolige og kraftfulle stemme. Mesteparten av sangene starter rolig, men bygger seg opp til kraftfulle og mørke sanger.
Dette er ett av fire Iron Maiden album som ikke har en sang med samme navn som tittlen på albumet, andre er Piece of Mind (1983), Virtual XI (1998) og A Matter of Life and Death (2006).
Markus Mus
Markus Mus er en marginal tegneseriefigur i «museuniverset». Han er faren til Minni Mus, og bor på en gård.
Opptreden
Markus Mus ble for første gang introdusert i tegneseriestripen Mr. Slicker and the Egg Robbers i 1930, og var med i en del historier på 1930-tallet etter det.
Som person er han fremstilt som en gammel mus med skjegg og briller. Ellers er det veldig lite som kan sies om ham fordi han nesten aldri viser seg.
Virtual XI
Virtual XI er det britiske heavy metal-bandet Iron Maidens ellevte studioalbum.
Papagaios
Papagaios er en kommune i delstaten Minas Gerais i sørøstregionen av Brasil.
Den fjerde statsmakt
Den fjerde statsmakt er en betegnelse som brukes i Norge og Danmark om pressen og andre massemedier, særlig om dens rolle som kritiker og overvåker. De virkelige statsmaktene er den utøvende (i Norge: Kongen (ved regjeringen)), den lovgivende (i Norge: Stortinget) og den dømmende (domstolene).
Begrepsbruken kan skyldes en noe feilaktig oversettelse av det engelske begrep the fourth estate (den fjerde stand). I Sverige kalles pressen den tredje statsmakten og domstolene omtales ikke som en statsmakt.
Sigurd Allern mener at «den fjerde statsmakt» har et samfunnsoppdrag i å påtale overgrep mot enkeltmennesker, som blir begått av de tre andre statsmaktene.
Costa-Gavras
Konstantínos Gavrás (gresk Κωνσταντίνος Γαβράς), kalt Costa-Gavras (Κώστας Γαβράς, født 12. februar 1933 i Loutra-Iraias (Arkadia) i Hellas) er en gresk-fransk filmregissør.
Bakgrunn
Costa-Gavras’ far var regjeringsembedsmann som hadde bakgrunn i den kommunistisk pregede motstand mo den tyske okkupasjon under annen verdenskrig. I 1945 flyttet familien til Athen, før faren mistet sitt atbeidssted ved utbruddet av den greske borgerkrig i 1946.
Costa-Gavras utvandret i 1954 til Frankrike, etter at han ikke fikk noen studieplass i hjemlandet. I 1956 ble han fransk statsborger. Han begynte på et studium innen sammenlignende litteraturvitenskap ved Sorbonne i Paris, og ble samtidig fortrolig med en rekke krevende filmer ved det private filminstitutt Cinémathèque française, og gikk over til Institut des hautes études cinématographiques. Der fikk han diplom i regi og filmproduksjon.
Karriere
Costa-Gavras debuterte i 1965 med Sovevognsmordet, en lettvekts kriminalhistorie ombord på et tog. Hans tredje film, Z (1969), ble hans gjennombrudd. Det er en spennende politisk thriller og den vant en Oscar for beste utenlandske film samt Juryprisen ved filmfestivalen i Cannes. Han fulgte så opp med flere meget spennende politiske thrillers i 1970-årene, blant andre de meget brutale og realistiske terroristskildringene Gislene er vårt våpen (1972) og Med kald beregning (1975). Denne tematikk kulminerte så i Savnet (1982), som vant Gullpalmen i Cannes. I denne film skildrer han hendelser under militærkuppet i Chile i 1973.
Han tilbragte midten av 1980-tallet i Hollywood og gjorde da et par halvveis vellykkede filmer, blant annet Forrådt (1988), som sannsynligvis er hans mest sette film.
I 1989 spilte han så Spilledåsen, hans tilbakevenden til den politiske thrilleren såvel som til Frankrike. Denne ble meget fremgangsrik og vant Gullbjørnen i Berlin.
Politisk kontroversielle filmer
I 1972 ble den planlagte premiærevisningen av Costa-Gavras' film Gislene er vårt våpen ved det føderalt finansierte John F. Kennedy Arts Center i Washington innstilt. Filmen handler om en amerikansk ambassadetjenestemann, spilt av Yves Montand, som kidnappes av den uruguayanske geriljabevegelsen Tupamaros. Geriljaen forsøker å få tjenestemannen utvekslet mot tilfangetatte tupamarosmedlemmer, men Uruguays regjering, med støtte fra USA, nekter, og mannen blir drept. Visningen ble stanset fordi filmen hadde virkelighetsbakgrunn. Tjenestemannen het Dan Mitrione og var CIA-ansatt torturekspert.
Utmerkelser
I 2019 ble han utnevnt til kommandør av Æreslegionen.
Linda Lillevik
Linda Trast Lillevik (født 9. juli 1964 i Alta) er en samisk og norsk barnebokforfatter. Hun er utdannet bibliotekar, og har også jobbet som journalist. Lillevik har mange år bak seg som amatørskuespiller, og har vært tekstforfatter for flere revygrupper.
Linda Trast Lilleviks barnebøker varierer i tema og uttrykk, fra dyreeventyr til sorgbeabeiding og fotodokumentar. De mest kjente er en serie på tre fotobilledbøker laget sammen med fotografen Kjell Ove Storvik, om Kristine, en jente med Downs syndrom: Klart jeg kan!, Klart vi tør! og Skoleklart. Denne trilogien er oversatt og utgitt i Japan. Boka Evas reise er en hyllest til Hurtigruten og dens betydning for kystnorge. Utgivelsen er på både norsk, engelsk og tysk i samme utgave. Hun har også skrevet en biografi for barn og unge om kunstneren Kaare Espolin Johnson (2007). Boka Skriv revytekster (2009), er en inspirasjonsbok, som gir et innblikk i skriveprosessen knyttet til et utvalg av hennes revytekster. Høsten 2021 lanserer Lillevik sin første samiske billedbok for barn, Nils på Njukčagáisá / Niillas Njukčagáissás. Den er basert på fortellinger fra skuespilleren Nils Utsi sin barndom. Boka er utgitt både på norsk og nordsamisk.
Linda Trast Lillevik er bosatt i Kabelvåg i Vågan i Nordland. Hun har fått Nordland fylkes forfatterstipend 2007 og stipend fra Norsk Revyforfatterfond 2009.
Héctor Moreno
Landslaget
Han ble tatt ut til Fotball-VM 2010 i Sør-Afrika.
Han ble tatt ut i s tropp til FIFA Confederations Cup 2017 i Russland.
Han ble tatt ut i s tropp til VM i fotball 2018 i Russland.
Han ble tatt ut i s tropp til VM i fotball 2022 i Qatar.
Tong King-sing
Tong King-sing (kinesisk: 唐景星, pinyin: Táng Jǐngxīng, født i 19. mai 1832 i Xiangshan i provinsen Guangdong i Kina, død 7. oktober 1892), også kjent som Tang Tingshu (唐廷樞) var en kinesisk comprador, tolk og forretningsmann under Qing-dynastiet.
Han studerte på Robert Morrisons misjonsskoler og blant hans klassekamerater var Yung Wing. Takket være sitt kjennskap til engelsk ble han ansatt i koloniregjeringen i Hongkong fra 1851 til 1857–61, og tjenestegjorte det kinesiske maritime tollvesen som tolk og hovedsekretær. I 1861-63 ble han selger for Jardine Matheson Company i Tianjin.
Han forfattet verket The Chinese Instructor, i seks bind, i 1862.
Tong er mest kjent for sitt engasjement i offentlig støttede kommersielle prosjekter, i såkalte foretak under «official supervision and merchant management» (官督商辦). Fra 1873 til 1884 ledet han China Merchants' Steam Navigation Company (輪船招商局) i Shanghai, og deretter arbeidet han med kullgruvene i Kaiping i Hebei til sin død i 1892.
Pokhvistnevo
Pokhvistnevo (russisk: Похвистнево) er en by i Samara oblast i Russland. Den ligger ved elva Bolsjoj Kinel (ei sideelv til Samara), rundt 150 km nordøst for Samara, og bare 5 km fra grensen til Orenburg oblast.
Pokhvistnevo ble grunnlagt i 1888. Den fikk innvilget bystatus i 1947.
Demografi
Befolkningsutvikling: ! År || Folketall || Kilde
Johan Arnold
Johan Arnold (født 18. januar 1638 i kurfyrstedømmet Sachsen, død 5. juni 1709 på Borgestad gård i daværende Gjerpen, nå Skien kommune) var en dansk-norsk offiser, og far til feltmarskalk Hans Jacob Arnold.
Slektsnavnet blir også skrevet Arnoldt – spesielt i Danmark og i militære kilder.
Yrke
Johan Arnold var fra han var 10 år gammel hos den svenske feltmarskalk Carl Gustaf Wrangel. Da krigen mot Polen utbrøt 1655 ble han fenrik ved det kongelige svenske livregiment og var med i flere kamper, bl.a. det store slaget ved Warszawa som varte i tre dager i juli 1656. Han kom med den svenske kong Karl Gustavs tropper gjennom Holstein og Jylland til Fyn, der han ble fanget i slaget ved Nyborg den 14. november 1659. Etter fredsslutningen 1660 gikk han i dansk tjeneste.
Arnold ble populær hos Ulrik Frederik Gyldenløve, og ble først løytnant og siden regimentskvartermester ved Gyldenløves infanteriregiment. Deretter var han noe tid ved feltmarskalk Paul Würtz' kavaleriregiment. Da Gyldenløves dragonregiment ble opprettet i Norge, ble Arnold i april 1667 kaptein ved dette. Han avanserte i 1671 til major og 1675 til oberstløytnant. Arnold deltok i krigen mot Sverige (1675-79) og var med ved beleiringen av Båhus festning og aksjonen ved Uddevalla. Han ble i 1677 oberst ved det Akershusiske nationale Infanteriregiment, ble i 1681 forflyttet til det Vesterlenske Regiment, hvor han i 1693 ble brigader og i 1699 ble generalmajor.
Gravsted
Johan Arnold døde 5. juni 1709 på Borgestad gård. Malte portretter av ham og ektefellen Anne Clausdatter henger fortsatt på gården. Arnold ble gravlagt i et kapell ved Gjerpen kirke, oppført i 1699. Ved ombyggingen i 1871–72 ble kapellet nedrevet og likene begravet på kirkegården. Kistene ble siden hugget opp og brukt som gulvplanker, mens plater med innskrifter og våpen ble sendt til Riksarkivet, for siden å bli returnert til Telemark Museum.
Familie
Johan Arnold var sønn til Hans Arnold, som var landsdommer i Lindenau i Sachsen, og ektefellen Anna Leschely.
Johan Arnold var fire ganger gift:
Nordre Piperen
Nordre Piperen er et tjern som ligger på 507 moh., sør for Gunnarshaugen sør i Lunner kommune i Viken. Vannet ligger nord for vannet Langpiperen og myrområdet Stormyra, der det ble tatt imot fallskjermslipp under andre verdenskrig.
Novosibirsk-demningen
Novosibirsk-demningen er en demning med et vannkraftverk i elva Ob like ved sideelva Katun, ikke så langt fra byen Novosibirsk i det sentrale Russland. Installert effekt er 455 MW. Årlig produksjon er ca 1,69 TWh. Utbyggingen startet i 1950 og anlegget stod ferdig i 1961.
Brave New World (album)
Brave New World er det britiske heavy metal-bandet Iron Maidens tolvte studioalbum, som ble utgitt 30. mai 2000. Dette var en ny opptur i Iron Maidens karriere. Vokalist Bruce Dickinson sammen med gitarist Adrian Smith vendte tilbake i bandet og ble med på innspillingen av dette albumet.
YX Energi
YX Energi ble etablert under navnet Hydro Texaco den 1. januar 1995, etter en fusjon mellom Hydro Olje i Norge og Danmark og Texacos datterselskaper i de samme to landene. I 2005 ble navnet endret til Uno-X Energi og den 11. juni 2021 ble navnet endret til Uno-X Mobility. I 2010 ble Uno-X Norge og YX Norge etablert som selvstendige datterselskaper.
Eierskifte
2. oktober 2006 skiftet selskapet navn til YX Energi Norge AS etter at tidligere eiere solgte alle aksjene i selskapet til Reitangruppen/Reitan Servicehandel. Arbeidet knyttet til eierskiftet som navneendring, endring av visuell profil og logo er påbegynt. Detaljhandelsvirksomheten vil bli lagt til Reitan Servicehandel. YX Energi Norge AS hadde ansvaret for boligvarme, drivstoff og smøremidler og ble lokalisert på Lysaker i Oslo.
Forretningsområder
Selskapets viktigste forretningsområder er salg av drivstoff, smøremidler, parafin og fyringsolje til privat forbruk og til industrien, men butikkomsetningen på bensinstasjonene utgjør en stadig viktigere del av virksomheten.
Utbredelse
YX Energi har et godt utbygd nett for distribusjon av parafin og fyringsolje. Per 1. juni 2009 hadde YX Norge over 292 betjente bensinstasjoner. Uno-X er selskapets automatkjede, og 110 Uno-X-stasjoner finnes i hele Norge fra Kristiansand i sør til Alta i nord. YX Energi driver også en egen dieselservicekjede – YX Truck, med i alt 47 egne dieselserviceanlegg og ytterligere 92 i kombinasjon med bensinstasjoner.
Paracatu
Paracatu er en kommune i delstaten Minas Gerais i sørøstregionen av Brasil.
Fylkesvei 7100
Før Trøndelag fylke ble opprettet 1. januar 2018 hadde veien betegnelsen Fylkesvei 523 (Nord-Trøndelag). 2019 ble Fylkesvei 2 (Nordland) del av veien.
Jøder i Norge
Jøder i Norge (יהודים נורבגים) er en av landets minste etniske og religiøse minoriteter. Jøder er en nasjonal minoritet i Norge. De første jødene innvandret til Norge fra midten av 1800 etter at jødeparagrafen ble opphevet. Under andre verdenskrig omkom omkring 760 av landets i alt 2,100 jøder etter deportasjon til Auschwitz.
Historie
Selv om det trolig var jødiske handelsmenn, sjømenn og andre som kom inn i Norge i løpet av de påfølgende århundrene, ble det aldri gjort noe organisert forsøk på å opprette et jødisk samfunn. Fra 1300-tallet ble Norge styrt av en kombinasjon av norske, svenske og danske konger sammen med enten Sverige eller Danmark, og grunnleggende rettsprinsipper ble i stor grad styrt av lover og kongelige forordninger.
Den første kjente omtale av jøder i offentlige dokumenter er i forbindelse med adgangsberettigelse for de såkalte iberiske eller portugisiske jøder (sefardím) som hadde blitt fordrevet fra Spania og Portugal i 1492 og 1497. Noen av disse fikk adgang til Norge gjennom en spesiell dispensasjon. Christian IV av Danmark-Norge ga jøder begrensede rettigheter til å reise i kongedømmet, og i 1641 ble askenasiske jøder gitt tilsvarende rettigheter. Den eldste kilden til jøder i Norge er fra 5. januar 1683, da Moses Först, jøde fra Altona, og hans tjener Levin Abraham viste fram sine pass i Stavanger.
Christian V avskaffet disse rettighetene i 1687 (Christian Vs Norske Lov) ved uttrykkelig å nekte jøder adgang til Norge, såfremt de ikke ble gitt en spesiell dispensasjon. Jøder som oppholdt seg ulovlig i riket, ble fengslet og utvist. Dette forbudet vedvarte fram til 1851.
Grunnloven og jødeparagrafen
I 17. mai 1814 ble Norges første grunnlov undertegnet. Denne grunnlovens §2 innførte et forbud mot jøder, munkeordener og jesuitter i riket med følgende ordlyd: Portugisiske jøder var unntatt fra dette forbudet, men det var tilsynelatende svært få som søkte om innreisetillatelse. Da Norge mot slutten av 1814 ble tvunget inn i en personalunion med Sverige, ble forbudet mot jøder opprettholdt, selv om det på dette tidspunktet allerede var flere etablerte jødiske samfunn i Sverige.
De viktigste pådriverne for jødeparagrafen var Nicolai Wergeland, Georg Sverdrup og Christian Magnus Falsen. Begrunnelsen var politisk, ikke religiøs. Jødene ble sett på som en «stat i staten», noe man mente ikke tjente den norske statens interesser. Siden forbudet allerede eksisterte, kunne man også argumentere for det fortsatte forbudet med at man bare videreførte den eksisterende praksis.
Etter Henrik Wergelands innsats for «jødesaken», opphevet Stortinget forbudet mot jøder 21. juli 1851. I september samme år ble jødene også gitt religionsfrihet på linje med «avvikende» kristne ved at dissenterlovgivningen ble utvidet til også å omfatte jøder. Et av hovedargumentene mot å fjerne jødeparagrafen var at det ville forårsake masseinnvandring av jøder. Det ble sagt at det lå en flåte med jødiske innvandrere klar til å seile fra Göteborg så snart paragrafen var opphevet. Dette viste seg å være skremselspropaganda, og ingen jøder slo seg ned i landet året etter at paragrafen var opphevet. I 1853 kom én, og 15 år etter bodde det totalt 25 jøder i Norge. «Jesuittparagrafen», forbudet mot jesuitter i grunnloven, ble opphevet i 1956.
Den første innvandringen
I 1852 ankom de første jødene landet for å bosette seg, men det var ikke før i 1892 at det var nok jøder til å opprette en synagoge i Oslo.
Ghost (film)
Ghost er en amerikansk romantisk eventyrthriller fra 1990 regissert av Jerry Zucker. Hovedrollene spilles av Patrick Swayze og Demi Moore. Filmen ble nominert til flere Oscar-priser, inkludert beste film, og vant for beste originalmanus og beste kvinnelige birolle (Whoopi Goldberg).
Jøder i Norge
Den første innvandringen
De første årene med lovlig jødisk innvandring kom det svært få til landet. De som kom var gjerne handelsmenn, og i 1866 var det 25 registrerte jøder i Norge. Pogromer i Det russiske keiserriket satte rundt århundreskiftet fart på den jødiske innvandringen, men antallet norske jøder forble likevel relativt lite. I 1890 var det registrert 214 jødiske personer i Norge, og det kom i snitt 40 i året frem til 1900. Flesteparten slo seg ned i Kristiania (Oslo), men det utviklet seg også et jødisk miljø i Trondheim. Resten av jødene var spredt rundt om i landet. Det var østeuropeiske jøder som utgjorde hovedtyngden av det norsk-jødiske miljøet på denne tiden. For eksempel var Moritz Rabinowitz, Leif Wolfberg og Moritz Nachtstern født i Øst-Europa, mens Charles Philipsons foreldre, familien Bodd, Robert Levins foreldre, og Kai Feinbergs besteforeldre var østeuropeiske innvandrere.
Ghost (film)
Ghost ble meget populær og endte opp som den mest innbringende filmen på verdensbasis i 1990. I USA ble den kun forbigått av familiekomedien Alene hjemme.
Jøder i Norge
Den første innvandringen
Det var tidlig på 1900-tallet fire jødiske menigheter i Oslo, og disse ble etterhvert konsolidert til Det mosaiske trossamfund (DMT) og Den israelittiske menighet (DIM). DMT var foretrukket av de etablerte jødiske miljøene som var i ferd med å bli en del av den norske middelklassen, mens DIM i større grad bestod av nyankomne og fattigere jøder med bakgrunn fra Øst-Europa.
Ghost (film)
Handling
Sam (Swayze) og Molly (Moore) levde et lykkelig liv sammen til de en dag blir utsatt for et ran når de går gjennom en mørk bakgate. Sam dør av skadene, men velger å ikke gå inn i det lys som viser seg for ham. Han velger å bli igjen på jorden som et spøkelse, usynlig for alle levende. Hans kjærlighet til Molly er ennå sterk, og det er grunnen til at han slipper taket på henne. Sam får snart greie på at omstendighetene rundt hans død ikke var et tilfeldig ran, men et planlagt mord utført av en mann som stod både ham og Molly nære. Sam må nå på en måte advare Molly og fortelle henne hva som har hendt, men han kan ikke nå henne i den form han befinner seg. Til hjelp tar han da et medium, Oda Mae Brown (Goldberg) og sammen med henne skal han ordne opp i alt.
Jøder i Norge
Den første innvandringen
Norge fikk en ny fremmedlov i 1915. I lovens forarbeider ble det diskutert om det skulle innføres fullstendig innvandringsforbud for jøder, men konklusjonen ble at dette ikke var nødvendig dersom regelverket ble strengt håndhevet. Dette var en del av en internasjonal trend under og etter første verdenskrig, der de fleste vestlige land strammet inn innvandringspolitikken kraftig. I Norge ble «fysisk eller moralsk forkomne» nektet adgang, og i årene som fulgte ble flere jøder utvist med den nye loven som begrunnelse. Norske jøder som mottok pakker fra utlandet havnet på kontraspionasjens overvåkningsliste. I 1917 satte Justisdepartementet i gang kartlegging av alle utenlandske jøder som opphold seg i Norge, på anmodning fra Storbritannias ambassade. Omreisende kramkarer ble holdt under spesiell oppsikt av politikamrene som også la hindringer i veien for deres virksomhet. I 1918 og 1919 ble flere norske jøder satt under overvåkning av politiet på oppfordring fra forsvaret. På oversiktene over utenlandske agenter og antatte bolsjeviker ble det anmerket spesielt om vedkommende var jøde. I forbindelse med første verdenskrig bygget det seg opp en motvilje mot å slippe inn utlendinger, spesielt jøder. Fremmedloven av 1927 ble immigrasjonsmulighetene strammet inn for alle. Justisminister Paal Berg uttalte samtidig at noen utlendinger var mindre ønsket enn andre, blant annet østeuropeere og «racer som er meget forskjellig fra nordmennene» og som ville utgjøre en meget uheldig tilvekst til befolkningen.
De første jødiske bosetterne kom hovedsakelig fra Danmark eller Nord-Tyskland, men det kom store grupper med østeuropeiske jøder til Norge fra det russiske tsarriket i 1881. De østeuropeiske jødene som kom til Norge skilte seg fra de andre ved at de snakket jiddisk, hadde en beskjeden økonomi og ofte kom de med hele familien sin.
I 1930 var det registrert 1 359 som hørte til de jødiske trossamfunnene i Norge, de aller fleste av disse i Oslo.
Det jødiske samfunnet vokste sakte fram til andre verdenskrig og fikk ytterligere tilskudd av flyktninger fra nasjonalsosialistene i slutten av 1930-årene. Det var til stor irritasjon for fremmedkontrollen at jøder hadde slått seg ned i Norge under første verdenskrig, og utover på 1930 klaget ledende menn i politiet over hvilken dumhet det var å la disse jødiske flyktningene bli værende i landet. Vidkun Quisling og kaptein Munthe advarte mot «bolsjevikjøden».
Mellomkrigstiden
Etter Hitlers maktovertakelse og etableringen av det tredje riket i 1933, kom flere jøder til Norge, de fleste i 1938 og 1939. Dette ble møtt med skepsis, og politikere og politi fryktet «jødeinvasjon». De få jødene som slapp inn ble støttet av Nansenhjelpen og Jødisk hjelpeforening.
De jødiske flyktningene fra Tyskland og okkuperte områder utgjorde omkring halvparten av alle flyktninger som kom til Norge fra Tyskland, Østerrike og Tsjekkoslovakia. Politiske flyktninger fikk som regel innreise og opphold i Norge, mens jøder sjelden ble sluppet inn i landet. Fra Hitlers maktovertagelse til sommeren 1938 emigrerte omkring 25.000 tyske jøder hvert år etter press og forfølgelse fra regimet. Sommeren og høsten 1938 forverres situasjonen for jødene på kontinentet blant annet i forbindelse med Krystallnatten og flyktningepresset tiltar. Jødiske flyktninger som søkte seg til Norge ble avvist av myndighetene dersom de ikke kunne forsørge seg selv. Nansenhjelpen fikk etter hvert en kvote på 200 jødiske flyktninger som de garanterte for økonomisk. I juni 1938 kom 20 jødiske barn til Norge, i 1939 kom 40 jødiske barn til. Helsedirektør Evang foreslo i 1939 at jødiske leger skulle få opphold i Norge for å praktisere i områder med legemangel, noe det var motstand mot i legeforeningen. Justisdepartementet motsatte seg innreise og opphold for jødiske flyktninger fordi gi opphav til et «spirende jødeproblem», økende jødehat i Norge og man fryktet en «regulær jødeinvasjon». Etter Anschluss ble det visumplikt for østerrikere og visumsøkere som oppga «mosaisk» som religion fikk avslag. I februar 1939 inngikk Norge en avtale med Tyskland slik at jøder med tysk pass hadde visumplikt til forskjell fra andre med tysk pass, tilsvarende avtalen mellom Sverige og Tyskland noen måneder før. Ifølge Harald Skjønsberg var avisen Nationen spesielt fiendtlig innstilt, Aftenposten hadde en restriktiv holdning overfor jødiske flyktninger, mens Dagbladet hadde en liberal holdning årene før krigen. Skjønsberg skriver også at politikerne var litt opptatt av saken, med viktige unntak som C. J. Hambro og Johan Ludwig Mowinckel som begge hadde sterkt personlig engasjement. Johan Scharffenberg foreslo i 1936 å ta i mot 5000 jødiske flyktninger, forslaget ble ikke tatt alvorlig. På slutten av 1930-tallet la justisdepartementet til grunn at det skulle være svært vanskelig å få opphold i Norge på grunn av raseforfølgelse i vedkommendes hjemland. Danmark og Sverige tok i mot mange ungdommer for opplæring i landbruket med sikte på senere arbeid i Palestina, mens Norge ikke tok i mot noen på slike premisser. Sentralpasskontoret gikk i 1939 mot å ta i mot tjsekkiske barn fordi det var den "uheldigst tenkelige form for immigrasjon"
Andre verdenskrig
Ved utbruddet av andre verdenskrig var antallet i overkant av 2 100. Av dette antallet var rundt 290 statsløse som hadde bodd fast i Norge i mange år, mens 350 var flyktninger fra Tyskland, Østerrike og Tsjekkoslovakia (Harald Skjønsberg oppgir 430 ).
I den første tiden etter invasjonen gikk okkupasjonsmakten forsiktig fram. Livet gikk stort sett sin vante gang for jødene, men ble vanskeligere over tid. I begynnelsen av krigen flyktet en del nordmenn via sjøveien til Storbritannia, også noen jøder. Etterhvert som krigen skred fram ble denne ruten svært vanskelig å bruke, og etter det første året gikk flukten stort sett til Sverige.
I mai 1940 gikk det ut skriv til landets politimestere om å samle inn alle radioapparater i jødiske hjem. Radioapparatene ble forbudt for resten av befolkningen i august 1941. Okkupasjonsmakten begynte på samme tid også å utarbeide lister over så vel jøder i hele landet som jødiske bedrifter. Jødiske bedrifter ble etterhvert merket med «Jüdisches Geschäft». Fram til sommeren 1941 var kun et titalls jøder blitt deportert til tyske leirer, mens på samme tidspunkt hadde flere hundre andre nordmenn blitt deportert. Aksjonene spesifikt mot jøder var av den grunn lite synlige for folk flest, og folk ble i tillegg bombardert med tysk propaganda mot jødene. I januar 1942 gikk det ut beskjed til alle politimestre og lensmenn at passet til alle jøder i Norge skulle stemples med en J.