cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Mona Lisa
Bakgrunn
Leonardo er antatt å ha fortsatt å arbeide med Mona Lisa i ytterligere tre år etter at han flyttet til Frankrike og for å ha fullført det kort tid før han døde i 1519. Leonardo tok med seg maleriet fra Italia og til Frankrike i 1516 da kong Frans I inviterte maleren til å arbeide ved Clos Lucé i nærheten av kongens slott i Amboise. Mest sannsynlig er det gjennom arvingene til Leonardos assistent Salai, at kongen kjøpte maleriet for 4000 écus og oppbevarte det ved Château Fontainebleau hvor det ble værende inntil det ble gitt til kong Ludvig XIV. Kongen flyttet maleriet til slottet i Versailles. Etter den franske revolusjonen ble det flyttet til Louvre. Napoléon Bonaparte fikk det fraktet til sitt soverom i palasset i Tuileriene; senere ble det igjen levert tilbake til Louvre. Under den fransk-prøyssiske krig (1870–1871) ble det flyttet fra Louvre og til arsenal de Brest (et militæranlegg i Brest i Bretagne).
Cartellverband der katholischen deutschen Studentenverbindungen
Cartellverband der katholischen deutschen Studentenverbindungen eller Cartellverband (CV) er en paraplyorganisasjon for katolske studentforeninger for menn. Dens motto er In necessariis unitas, in dubiis libertas, in omnibus caritas.
Mona Lisa
Bakgrunn
Det har vært mye spekulasjon om maleriets modell og landskapet i bakgrunnen. For eksempel, at Leonardo antagelig gjenga sin modell korrekt, ettersom hennes skjønnhet ikke er slående, «hva enten den vurderes ut fra sen quattrocento (1400-tallet) eller standardene i det 21. århundre». En del kunsthistorikere med spesialisering i østlig eller asiatisk kunst, slik som Yukio Yashiro, har også hevdet at landskapet i bakgrunnen i bildet var påvirket av kinesisk billedkunst; skjønt det ikke finnes holdepunkter for noe slikt.
Cartellverband der katholischen deutschen Studentenverbindungen
Organisasjonen ble grunnlagt i 1856. Den ble delt i 1933, da Cartellverband der katholischen österreichischen Studentenverbindungen ble opprettet for å forhindre at organisasjonen i sin helhet kunne bli forbudt av nasjonalsosialistene.
Mona Lisa
Bakgrunn
Mona Lisa var faktisk ikke særlig godt kjent før på midten av 1800-tallet, da kunstnere fra den begynnende symbolisme-bevegelsen begynte å verdsette dets kvaliteter, og knyttet det til deres egne ideer om feminin mystikk. Kritikeren Walter Pater uttrykte i sitt essay fra 1867 om Leonardo dette synet ved å beskrive figuren i maleriet som en form for mystisk legemliggjøring av evig feminitet som er «eldre enn fjellet hun sitter ved», og «har vært død mange ganger og lært seg gravens hemmeligheter».
Cartellverband der katholischen deutschen Studentenverbindungen
CV og den østerrikske søsterorganisasjonen ÖCV har idag 177 aktive og 12 inaktive medlemsorganisasjoner i Tyskland, Østerrike, Sveits, Belgia, Frankrike, Italia, Polen, Ungarn, Slovakia, Syria og Japan. Alle disse har etablert egne hus i universitetsbyene hvor medlemmene bor under sine studier. I tillegg utgjør organisasjonene et nettverk av medlemmer som er lojale mot sin forening, Cartellverband og hverandre. Cartellverband har tilsammen 42 000 medlemmer, og er dermed den største akademiske forening i Europa.
Mona Lisa
Emne og tittel
Mona Lisa er navngitt etter Lisa del Giocondo, et medlem av familien Gherardini i Firenze og Toscana og hustru av den rike florentinske silkehandleren Francesco del Giocondo. Maleriet ble bestilt for deres nye hjem og for å feire fødselen til deres andre sønn Andrea. Modellens identitet ble fastlagt ved Universitetet i Heidelberg i 2005 av en bibliotekar som oppdaget en anmerkning i margen av en bok fra 1503 som var blitt skrevet av Agostino Vespucci.
Cartellverband der katholischen deutschen Studentenverbindungen
De grunnleggende prinsippene for alle medlemsorganisasjoner i Cartellverband er religio (bekjennelse til den romersk-katolske kirke), scientia (akademiske studier er felles for alle medlemmer), amicitia (et livslangt vennskap mellom alle medlemmer) og patria (patriotisme).
Mona Lisa
Emne og tittel
Den første omtalen av bildet finnes hos den italienske kunsthistorikerens Giorgio Vasari, som i Delle Vite de' più eccellenti pittori, scultori, ed architettori (Om livet til de mest framstående malere, skulptører og arkitekter) fra 1568 beskriver et bilde som Leonardo da Vinci skulle ha malt av den florentinske adelsdamen Lisa Gherardini (Lisa del Giocondo). Vasari omtaler henne i høviske vendinger som «Madonna Lisa» (Fru Lisa), som seinere er blitt til Monna Lisa. Hun var gift med Francesco del Giocondo - derav det italienske navnet på bildet. Beskrivelsen stemmer dårlig overens med bildet, og enda Vasari ikke selv hadde sett maleriet, er det mulig at det er et annet portrett enn Mona Lisa han omtaler.
Cartellverband der katholischen deutschen Studentenverbindungen
Cartellverband var historisk ikke tilhenger av akademisk fekting (Mensur), fordi det var forbudt av den katolske kirke. Akademisk fekting er vanlig i mer liberale studentforeninger i de tyskspråklige landene.
Mona Lisa
Emne og tittel
En teori framsatt av kunsthistorikeren Maike Vogt-Lüerssen er at bildet forestiller Isabella av Napoli (Isabella av Aragón), hertuginne av Milano. Leonardo var hoffmaler for hertugen av Milano i 11 år. Vogt-Lüerssen mener at mønsteret på modellens mørkegrønne drakt indikerer at hun var et medlem av huset Visconti-Sforza. Hun mener bildet var det første offisielle portrettet av den nye hertuginnen, og at det er malt i 1489 - og ikke 1503, som andre kilder hevder. Vogt-Lüerssen peker også på at det er en likhet mellom Mona Lisa og andre portretter av Isabella.
Maleriets tittel stammer fra en beskrivelse av Giorgio Vasari i hans biografi over Leonardo som ble utgitt i 1550, 31 år etter kunstnerens død. «Leonardo tok på seg å male, for Francesco del Giocondo, portrettet av Mona Lisa, hans hustru...» (en versjon på italiensk, Prese Lionardo a fare per Francesco del Giocondo il ritratto di mona Lisa sua moglie) På italiensk har ma donna betydningen min frue. Dette ble trukket sammen til madonna, og dens sammentrekning til mona. «Mona» er således en høflig tiltaleform, tilsvarende til engelske Ma’am, Madam, eller my lady. På moderne italiensk er kortformen av «modonna» ofte stavet «Monna», slik at tittelen tidvis bli gjengitt som «Monna Lisa», sjelden på engelsk eller norsk, men mer vanlig i romanske språk som fransk og italiensk.
Etter Leonardos død i 1525 ble hans assistent Salai eier av portrettet etter at det var blitt testamentert til ham. I Salais personlige papirer var det kalt for «la Gioconda». Det er italiensk for «munter», «glad» eller «jovial», Gioconda ble et kallenavn på modellen, et ordspill på den feminine formen av hennes gifte navn Giocondo og hennes sinnelag. På fransk har tittelen «La Joconde» den samme dobbelbetydning.
I årenes løp har det blitt fremmet flere alternative oppfatninger. En del forskere har argumentert for at Lisa del Giocondo var modell for et annet portrett, identifisert for minst fire andre malerier som «Mona Lisa» i henhold til Vasari. Flere andre mennesker har blitt foreslått som emne for maleriet. Sigmund Freud mente at det berømte halvsmilet var et gjenfunnet minne om Leonardos mor. Andre foreslått Leonardo's mor, Isabella av Napoli, Cecilia Gallerani, Costanza d'Avalos‎, Isabella d'Este, Pacifica Brandano eller Brandino, Isabela Gualanda, Caterina Sforza, og faktisk også Leonardo selv. I dag er det enighet blant kunsthistorikere at maleriet er en avbildning av Lisa del Giocondo, noe som også har vært det tradisjonelle synet.
Estetikk
Da Vinci benyttet en pyramideform som kvinnen er plassert enkelt og rolig innenfor dennes rom i maleriet. Hennes hender former fronthjørnet av pyramiden. Hennes bryst, nakke og ansikt skinner i det samme lyset som modellerer hennes hender. Lyset gir et mangfold til overflaten av underliggende geometri av sfærer og sirkler. Da Vinci viser til et tilsynelatende enkelt skjema for sittende, kvinnelige figurer: bildet av den sittende Madonna som var utbredt på denne tiden. Han modifiserer effektivt dette skjemaet for å skape det visuelle inntrykket av distanse mellom modellen og tilskueren. Armlenet på stolen fungerer som et element som skiller Mona Lisa fra tilskueren.
Kvinnen sitter markert rett med armene foldet, noe som også er et tegn på hennes reserverte holdning. Kun hennes blikk er festet på tilskueren og synes å ønske den som er foran henne til en stille kommunikasjon. Ettersom det skinnende ansiktet er praktisk talt innrammet med ulike mørkere elementer, som hår, slør og skygger, blir tilskuerens tiltrekning til det gitt et større omfang. Kvinnen synes levende ved et uvanlig malerisk grep, som da Vinci oppnådde ved sin nye metode ved ikke å tegne omriss: «Når maleren ikke trekker konturene helt skarpt opp, når lys og skygge glir over i hverandre, vil inntrykket av tørrhet og stivhet forsvinne,» skrev den engelske kunsthistorikeren Ernst Gombrich. «Alle som har forsøkt å tegne et ansikt, vet at uttrykket stort sett konsentrer seg om to steder: munnvikene og øyenkrokene.» Da Vincis teknikk var å gjøre disse partiene av ansiktet uskarpe, og således overlate en del av oppfatningen til betrakteren. At disse partiene ligger i bløt skygge, er «grunnen til at vi aldri vet hvilken sinnsstemning Mona Lisa er i. Det er som om ansiktsuttrykket unnslipper oss.» Denne maleteknikken kalles sfumato og kan oversettes med noe sånt som «tåkete» eller «disig». Ordet er avledet fra det italienske fumo, som betyr «røyk». Leonardo da Vinci beskrev selv sfumato som «uten linjer eller kanter, på samme måte som røyk, eller bortenfor området for fokus.» Det er ingen antydning om en nær eller intim dialog mellom kvinnen og betrakteren, slik som i tilfellet med Portrettet av Baldassare Castiglione (også i Louvre), malt av Rafael rundt ti år senere, og uten tvil påvirket av Mona Lisa.
Maleriet av Mona Lisa var blant de første portretter som avbildet modellen sittende foran et fiktivt landskap, og da Vinci er blant de først malerne som benyttet seg av luftperspektiv. Den gåtefulle kvinnen er portrettert sittende i noe som synes å være en åpen loggia, en overbygget gang med mørke søyler som står på begge sider. Bak henne er det et utstrakt landskap som skråner mot isdekkede fjelltopper. Svingende stier og en fjern bro gir kun en liten antydning om menneskelig tilstedeværelse. Gombrich har i sin analyse av bildet gitt bakgrunnen samme betydning som effekten av sfumato i modellens ansikt. Kun en stor mester kunne ta samme risikoen som Leonardo ved å gjøre de to halvpartene av bakgrunnen på hver side av kvinnen ulike. Horisonten ser ut til å ligge adskillig lavere til venstre enn til høyre. «Når vi ser på venstre del av bildet, vil derfor figuren på en måte virke høyere og mer oppreist enn når vi ser på høyre del. Ansiktet synes også å forandre seg når vi flytter blikket. For heller ikke her er begge halvdeler nøyaktig like.»
Det drømmeaktige fantasilandskapet påvirker den psykologiske oppfatningen av kvinnen sentralt i bildet. De sensuelle kurvene i kvinnens hår og klær gjenspeiles i de bølgende dalene og elvene i landskapet. De uklare omrissene, den grasiøse figuren, den dramatiske kontrasten mellom lys og mørke, og den totale følelsen av ro er karakteristisk for da Vincis stil. Den ekspressive syntese som Leonardo da Vinci oppnådde mellom kvinnen og landskapet gjør det diskutabelt om Mona Lisa var ment som et tradisjonelt portrett, ettersom det representerer et ideal framfor en virkelig kvinne. Følelsen av harmoni som er oppnådd i maleriet, særlig i modellens svake, utydelige smil, reflekterer ideen om en forbindelse mellom menneskelighet og natur.
Mona Lisa har ingen klart synlige øyenbryn eller øyenvipper. En del forskere har hevdet at det var vanlig for fornemme kvinner for denne tiden å fjerne disse hårene som ble betraktet som skjemmende. I 2007 annonserte den franske ingeniøren Pascal Cotte at hans skanning av maleriet med ultrahøy oppløsning hadde avslørt at Mona Lisa opprinnelig ble malt med øyenvipper og langt mer synlige øyenbryn, men at disse gradvis forsvant over tid, kanskje som et resultat av for grundig rensning. For moderne øyne har de bortimot usynlige øyenbrynene bidratt til bildets semiabstrakte kvalitet.
Utførelse
Mona Lisa er ikke malt på lerret, men på tynne bord av poppeltre, og utført i renessansens kjente sfumato-teknikk.
Den gåtefulle kvinneskikkelsen ses sittende i en åpen loggia, selv om dette er blitt mindre tydelig etter at søylene på hver side ble fjernet en tid etter Leonardos død. Maleriet er et av de tidligste eksemplene på et portrett der et landskap danner bakgrunnen. Samspillet mellom kvinnens myke former og det øde landskapets slyngede veier skaper en særegen følelse av harmoni og enhet mellom menneske og natur.
Mona Lisa har vært analysert og restaurert flere ganger, og røntgenfotografier har avdekket tre tidligere versjoner under den foreliggende. I det siste har en registrert at treverket viser tegn til begynnende forfall, og museumskuratorene uttrykker bekymring for framtiden til kunstverket.
Tyveriet i 1911
Den franske poeten Guillaume Apollinaire som en gang hadde krevd at Louvre måtte bli «brent ned», ble mistenkt og satt en stund fengslet. Han var et hengivent medlem av Picassos modernistiske krets, kjent som la bande de Picasso og «de ville menn fra Paris». Politiet så på dem som en ring av kunsttyver, utspekulerte nok til å stjele Mona Lisa. Selv om hverken Apollinaire eller Picasso faktisk hadde kjennskap til tyveriet, hadde Picasso kjøpt to små stjålne iberiske skulpturer av Apollinaires sekretær Géry-Piéret. Denne hadde spurt Apllinaires venninne Marie Laurencin om hun «trengte noe fra Louvre». Marie svarte nei, men andre sa ja, og Géry-Piéret rappet de to små hodene som i 1907 havnet i Picassos atelier i Boulevard de Clichy nr 11. Den rå utformingen av disse hodene kom til å endre kunsthistorien ved å gi Picasso tiltro til sitt prosjekt Demoiselles d’Avignon. Géry-Piéret dro til USA, men i 1911 kom han blakk tilbake til Paris. Samme år ble Mona Lisa stjålet. Géry-Piéret på sin side hadde rappet en fønikisk statue fra museet. Han kontaktet en avis anonymt og tilbød å levere statuen tilbake mot løsepenger. Journalisten koblet raskt tyveriet til de stjålne hodene hos Picasso, og Apollinaire prøvde desperat å få tak i vennen, som imidlertid var reist sørpå med Georges Braque. Da Picasso kom tilbake, skal han og Apollinaire ha levert tilbake skulpturene med journalisten som mellommann.
Apollinaire innrømmet alt i retten, mens Picasso som i panikk hadde vært på nippet til å kaste tyvegodset i Seinen, gråt og påstod hysterisk at han aldri hadde møtt Apollinaire. Overmannet av alle de selvmotsigende og meningsløse vitneutsagnene fikk dommer Henri Drioux nok av hele saken, og begge menn ble løslatt etter en streng formaning. Den virkelige tyven, Peruggia, var en italiensk patriot som mente at Leonardos maleri burde returneres til Italia og henge på et italiensk museum. Peruggia kan også ha blitt motivert av en venn som solgte kopier av maleriet. Disse ville steget i pris hvis originalen forsvant. Etter å ha holdt maleriet skjult i sin leilighet i to år, ble Peruggia utålmodig og forsøkte å selge det til direktørene av Uffiziene i Firenze; dermed ble han tatt. Maleriet ble imidlertid stilt ut over hele Italia før det ble levert tilbake til Louvre. Peruggia ble rost for sin patriotisme i hjemlandet. Forsvaret tilkalte en psykiater som vurderte at Perugia var «intellektuelt begrenset», og han fikk en redusert dom på syv måneder. Siden han alt hadde sittet i fengsel i nesten åtte måneder, ble han løslatt.
13. desember 1913 kom maleriet igjen opp på veggen i Louvre etter to år på avveie. Theophile Gautier mente at «Mona Lisas smil nå hadde fått noe triumferende over seg». 11. juni 1939 ville russeren Stanislaus Bogousslasky stjele Mona Lisa. Men nå stod det alltid vakt ved maleriet, så i stedet tok han Watteaus Den indifferente. Han ble arrestert to måneder senere. Pga de to kunsttyveriene like før utbruddene av både første og andre verdenskrig, oppstod det en overtro om at et større tyveri fra Louvre innvarslet krig.
Utstilling og evakuering i 1939
I 1939 ble det arrangert en stor da Vinci-utstilling i Milano, og kong George lånte ut 19 av sine Leonardo-tegninger, mens Victoria and Albert Museum sendte kunstnerens notatbøker. Frankrike lovet å låne ut Mona Lisa som del av en hemmelig avtale i håp om å unngå krig mellom de to landene. Men den politiske situasjonen forverret seg, og maleriet ble aldri sendt.
Under andre verdenskrig ble maleriet brakt i sikkerhet. Direktøren for Louvre, Jacques Jaujard, ledet en hemmelig aksjon for å få så mange mesterverker som mulig i dekning. Det minnet om en militær operasjon, med hundrevis av arbeidere og frivillige som hjalp til med transporten. 25. august 1939, like før invasjonen av Polen, stengte Jaujard museet i tre dager. Han hevdet at det dreide seg om utbedringer. Første dagen ble de 800 kjenteste verkene tatt ned fra veggene, inkludert Mona Lisa. Neste dag var nesten 4.000 verker ferdig pakket og båret ut i ventende kjøretøyer - lastebiler, privatbiler, ambulanser og drosjer. - først til Château d'Amboise, deretter til klosteret Abbaye de Loc-Dieu i Aveyron og så til Château de Chambord, og til sist til Musée Ingres i Montauban. Da tyskerne flyktet, ble bildet evakuert til Montal i Sør-Frankrike i en konvoi med 65 lastebiler med kunstverk. 300 soldater fra SS-divisjon «Das Reich» hadde fått ordre om å utføre en hevnaksjon som straff for den franske motstandsbevegelsens angrep noen dager før. De vurderte å ødelegge kunstverkene fra Louvre, men museumsinspektøren fremholdt at den kunstinteresserte Göring ville bli rasende om så skjedde. Allierte soldater fant Mona Lisa i en etterlatt ambulanse, og derfra kom det tilbake til Louvre, hvor de Gaulle lot Winston Churchill få lov til å berøre det.
Etterkrigstiden
Etter krigen og tilbake i Louvre ble den nedre delen av maleriet hardt skadet i 1956 da en vandal kastet syre på det. Den 30. desember det samme året klarte en ung mann fra Bolivia ved navn Ugo Ungaza Villegas å gjøre skade på maleriet ved å kaste en stein på det. Det førte til tap av pigmenter i en flekk i nærheten av venstre albue, men dette ble senere restaurert.
Hærverk er siden forhindret ved hjelp av skuddsikkert glass, men da bildet i april 1974 var utstilt på Tokyos nasjonalmuseum, sprøytet en ufør kvinne rød maling på det i protest mot museets behandling av uføre. Den 2. august 2009 kastet en russisk kvinne, rasende over ikke å få godkjent sin søknad om fransk statsborgerskap, en keramikkopp, kjøpt i museet, på maleriet i Louvre. Koppen ble knust mot det skuddsikre glasset. I begge tilfeller var maleriet uskadet.
Poppeltavle
På et tidspunkt i sin historie ble Mona Lisa fjernet fra sin opprinnelige ramme. Den ikke oppstrammende poppeltavlen fikk derfor lov til å bøye seg fritt med endringene i fuktighet og det har resultert i at en sprekk har utviklet seg i nærheten av toppen av tavlen. Sprekken strekker seg nedover til figurens hår. På midten av 1700- til begynnelsen av 1800-tallet ble det forsøkt å stabilisere sprekken ved å legge inn to sommerfuglformede seler av valnøtt på baksiden av tavlen i en dybde på rundt en tredjedel av tavlens tykkelse. Dette arbeidet har blitt nennsomt og dyktig utført, og har med hell stabilisert sprekken. En gang mellom 1888 og 1905, eller kanskje på et tidspunkt da bildet var stjålet, hadde den øvre støtten falt ut. En senere restaurering har limt og fôret den resulterende fatningen og sprekken med lerretstoff. En fleksibel ramme av eik (lagt til i 1951) og oppstiver i kryss (1970) har bidratt til at tavlen ikke har bøyd seg ytterligere.
Bildet er for tiden oppbevart under strengt klimakontrollerte forhold i sin kasse bak skuddsikkert glass. Fuktigheten er opprettholdet på 50% ±10%, og temperaturen er vedlikeholdt på mellom 18 og 21 °C. For å kompensere for svingninger i den relative fuktigheten, er kassen supplert med en seng av kiselgel behandlet for gi 55% relativ fuktighet.
Ramme
Ettersom Mona Lisas poppelstøtte både utvider seg og øker med endringer i fuktigheten, har bildet fått en del vridninger i årenes løp. Som svar på vridningen og svellingen som skjedde under lagringen i den andre verdenskrigen, og for å klargjøre bildet for en utstilling til ære for årsdagen for Leonardos 500. fødselsdag, ble Mona Lisa i 1951 plassert i en fleksibel ramme av eik med krysstøtte av bøk bak. Denne fleksible rammen, som er benyttet i tillegg til den ytre dekorative ramme beskrevet nedenfor, anvender trykket på tavlen til å forhindre det fra å vri seg ytterligere. I 1970 ble kryssrammen i bøk byttet med en tilsvarende i lønn etter at det ble oppdaget at treverket i bøk hadde blitt befengt med insekter. I 2004-2005 erstattet en gruppe som konserverte og undersøkte bildet kryssrammen i lønn med en ny ramme av platanlønn. De monterte i tillegg et kryss i metall for å kunne studere tavlens vridning.
Mona Lisa har hatt mange forskjellige dekorative rammer i sin historie. Endringene har kommet basert på forskjeller i smak og behag i årenes løp. I 1909 ga grevinne de Béhague portrettet dens nåværende ramme, et renessanseverk i overensstemmelse med Mona Lisas historiske opprinnelse. Hjørnene på maleriet har blitt nedskåret minst én gang i dets historie for å kunne tilpasse bildet til dets ulike rammer, men ingen deler av den opprinnelige malingslaget har blitt trimmet.
Rensing og utbedring
Den første og mest omfattende dokumenterte rensingen, klargjøringen og utbedringen av Mona Lisa skjedde i 1809 ved Jean-Marie Hooghstoel, som var ansvarlig for restaureringen av malerier for galleriene ved Musée Napoléon i Louvre. Arbeidet omfattet rensing med sprit, oppfriskning av fargene, og utbedringer. I 1906 utførte Louvres konservator Eugène Denizard retusjering med vannfarger på områder i malingslaget som var ødelagt av tavlens sprekk. Denizard retusjerte også kantene av bildet med lakk og ferniss for skjule områder som tidligere hadde vært dekket av en eldre ramme. I 1913, da maleriet var kommet tilbake etter tyveriet, ble Denizard igjen tilkalt for å utbedre. Han ble instruert om å rense bildet uten å benytte løsningsmidler og til å lett retusjere flere skrapninger i maleriet med vannfarger. I 1952 var fernisslaget over maleriets bakgrunn blitt jevnet ut. Etter et andre angrep i 1956 ble konservator Jean-Gabriel Goulinat instruert om å retusjere ødeleggelsen ved Mona Lisas venstre albu med vannfarger.
I 1970 hadde et nytt insektangrep blitt oppdaget på baksiden av tavlene som et resultat av krysstøtten som var blitt satt inn for å hindre at maleriet bøyde seg. Dette ble behandlet med tetraklorkullstoff (koltetraklorid) og senere med en behandling bestående av etylenoksid. I 1985 ble stedet som var blitt angrepet igjen behandlet med tetraklor som et forebyggende middel.
Framvisning
Den 6. april 2005 — etter en periode av konservering og behandling, og vitenskapelige undersøkelser — ble bildet flyttet til en ny lokaliseringen innenfor museets Salle des États. Det er framvist i en spesialbygd klimakontrollert installasjon med skuddsikkert glass. Renovasjonen av galleriet hvor maleriet nå henger ble finansiert av det japanske TV-selskapet Nippon Television. Rundt 6 millioner mennesker ser maleriet i Louvre hvert eneste år.
Pradokopien
I januar 2012 kunne Museo del Prado i Madrid annonsere at det hadde bortimot restaurert en kopi av maleriet som har blitt malt av en elev av Leonardo, meget mulig også malt samtidig med mesterens original. Kopien som har klarere farger gir en bedre indikasjon av hvordan portrettet kan ha sett ut på den tiden det ble malt, da fernissen som dekker originalen er krakelert og gulnet i årenes løp.
Forskning og spekulasjon
En tegning av et berg som finnes i den britiske Royal Collection har gitt antydninger om muligheten til at kunstneren arbeidet lengre med portrettet enn de offisielle datoene som er oppgitt av Louvre. Det franske museet daterer Mona Lisa til 1503-06, men deler av bakgrunnen kan være basert på en tegning av et berg som Leonardo gjorde i 1510-15. Det førte til undersøkelser av Pradokopien som fikk sin bakgrunn overdekket med svart i løpet av den andre halvdelen av 1700-tallet. Denne overmalingen ble siden fjernet. Fjellformasjonen i Pradokopien kan ha vært basert på tegningen i London som er datert til 1510-15 på stilistiske grunner.
Mona Lisa som referanse og ikon
Avant-gardens kunstverden har gjort bruk av det ubestridte fakta av Mona Lisas popularitet og status. Både dadister og surrealister har flere ganger gjort modifikasjoner og karikaturer av Mona Lisa. Allerede i 1883 ble Le rire («Latteren»), et bilde hvor Mona Lisa røkte på en pipe, gjort av Sapeck (Eugène Bataille), vist fram på utstillingen Arts Incohérents i Paris. I 1919 framstilte Marcel Duchamp, en av de mest innflytelsesrike modernistiske kunstnerne, L.H.O.O.Q., en karikatur og provokasjon av Lisa Mona ved å ta en billig reproduksjon som ble utstyrt med bart og fippskjegg foruten også å legge til en grov inskripsjon. Når denne ble lest høyt på fransk lød det som «Elle a chaud au cul» som bokstavelig kan oversettes som «Hun er heit i ræva». I begge tilfeller var det forsøk på å angripe Mona Lisas status i samtiden ved å gi henne absurde maskuline trekk, og i siste tilfelle også et forsøk på å redusere henne ved sexistiske virkemidler.
Salvador Dalí, berømt for sin surrealisme, malte Selvportrett som Mona Lisa i 1954. I 1963 som en følge av maleriets besøk til USA framstilte Andy Warhol en rekke silketrykk med flere Mona Lisa etter hverandre i grelle farger som han kalte Thirty are Better than One («Tretti er bedre enn én»). Denne framstillingen var også i forlengelsen av hans arbeid med Marilyn Monroe (Twenty-five Coloured Marilyns, 1962), Elvis Presley (1964) og Campbell's soup (1961–1962).
Mona Lisa er kanskje det mest kjente portrettet i vestlig kunsthistorie. Det er blitt sitert og parodiert av en rekke kunstnere i flere kunstarter, og har fått ikonstatus i populærkultur og reklame. Portrettet av Mona Lisa er blitt industri, og dukker opp på alt fra kaffekopper til musematter. I litteraturen er Mona Lisa referert til i en uendelighet av sammenhenger. Hun ble blitt benyttet i bestselgeren Da Vinci-koden av Dan Brown som kom ut 2003, og som hevder teorien at Mona Lisa er en androgyn (tvekjønnet) skikkelse og navnet spiller på et anagram basert på den egyptiske fruktbarhetsguden Amon og den egyptiske gudinnen Isis, som igjen kaster lys over det tvekjønnede over kunstverket. Dette skjulte budskapet er også grunnen til at Mona Lisa smiler, ifølge teorien.
I populærmusikken er Mona Lisa blitt brukt i et utall sanger, som for eksempel:
Det finnes flere filmer der varianter av Mona Lisa og La Gioconda forekommer i tittelen, for eksempel:
Junior Ryder Cup
Junior Ryder Cup er en golfturnering som finner sted hvert annet år mellom lag fra Europa og USA. Turneringen er basert på herrenes Ryder Cup og administreres av PGA of America og PGA European Tour. Lagene består av seks gutter og seks jenter. Amerikanerne må være under 16 år på turneringens siste dag, mens europeerne må være under 16 år på 1. januar i turneringsåret. Dette gir Europa en potensiell aldersfordel på åtte måneder.
Junior Ryder Cup spilles over to dager og det spilles både fourball- og foursome-matcher, i tillegg til singlematcher. Den første dagen er det tre matcher for gutter og tre for jenter, samt seks blandede matcher. På turneringens andre dag er det 12 singlematcher.
Aurset
Aurset er et vann mellom Lierfoss og Setskog i Aurskog-Høland kommune i Viken. Aurset ligger 286 meter over havet. Vannet har tilsig fra områdene ved Storfelten naturreservat i nord, og utløp i sydvest via Aursetelva til Setten. Aurset er et yndet utfartsmål om vinteren, med faste skiløypetraséer både fra Setskog-siden og Mangenskog-siden.
Telegrafi
Historie og typer
Telegrafien omfatter forskjellige signalsystemer som har blitt brukt opp gjennom historien:
Det første vellykkede systemet for telegrafi kom ikke før 1844 med den elektriske telegrafen, men eksperimenter med ulike former for fjernskriving hadde pågått siden 1770-årene. Oppfinnelsen ble gjort av Samuel Morse. Systemet baserte seg på at en elektrisk krets ble vekselvis sluttet og brudt ved hjelp av en telegrafnøkkel (sender). Til telegrafen laget Morse en egen representasjon av det latinske alfabetet av kombinasjoner av kun to ulike signaler, korte og lange, med en kort pause mellom hver. Det ble naturlig nok kjent som morsealfabetet, som han også fikk patent på. Andre prøvde seg med system som automatisk reproduserte alle tall og bokstaver.
Tidligere overførte man meldinger over lange strekninger ved hjelp av flagg, fakler og lignende. Et optisk telegrafsystem var i drift langs norskekysten nord til Namsos fra 1808 til 1814. Det Norske Telegrafvæsen åpnet Norges første sivile telegraflinje i 1855. Den gikk mellom Christiania og Drammen. Også Norges Statsbaner benyttet slik linjetelegrafi på de fleste baner frem til midten av 1900-tallet, og enda i dag blir det brukt til å sjekke for linjebrudd på baner uten annet signalsystem, bl.a. Nordlandsbanen nord for Mosjøen. Dette fordi telegrafsignalene går i selve skinnegangen, som betyr at de vil brytes (ikke nå frem) hvis det er brudd på linja, f.eks. om en sporveksel står i feil posisjon. En kjent nordmann med slik telegrafistutdannelse var KrF-politikeren Kåre Kristiansen.
Med telegrafen ble det mulig å øyeblikkelig sende informasjon med telegraftråder, og morsetegnene ble samtidig automatisk overført til en lang løpende papirremse som kunne oppbevares og leses senere. Den første morsetelegraflinjen ble opprettet i 1845 mellom Washington, D.C. og Baltimore, og morsetelegraflinjen slo raskt ut sin konkurrent visertelegrafen. Både i Europa og USA spredde telegrafnettet seg raskt. En av grunnene til dette var pressens voksende behov for ferske nyheter. I 1858 ble det aller første telegrammet sendt over Atlanterhavet gjennom en kabel.
Radiotelegrafi
I 1890-årene begynte blant andre Nikola Tesla å eksperimentere med trådløs telegrafi. Ved århundreskiftet sendte Marconi bokstaven «S» over Atlanterhavet fra England til Newfoundland.
Et av Albert Einsteins kjente sitater omhandlet radiotelegrafi: «Telegrafi med tråd er en slags meget lang katt; når man drar den i halen i New York mjauer den i Los Angeles. Radio fungerer eksakt på samme måte – bortsett fra at det ikke finnes noen katt.»
Etter 1980-tallet har telegrafi vært benyttet i svært liten grad, men er fremdeles populær blant radioamatører som sender fra egne amatørradiostasjoner. En person som benytter telegrafi kalles en telegrafist. En dyktig telegrafist kan ved hjelp av en morsenøkkel sende minst 20 ordgrupper på fem tegn hver i minuttet.
Tidligere utstedte Teledirektoratet 1. og 2. klasses skipsradiotelegrafistsertifikat, etter avlagt og bestått eksamen ved en av landets radioskoler. Kravet til andreklasses sertifikat var sending og mottak av 20 ord pr. minutt, mens det for førsteklasses sertifikat var 25 ord pr. minutt.
Vardø radio var den siste kystradiostasjonen i Norge som førte telegrafi. Denne tjenesten ble nedlagt ved årsskiftet 2002/2003. Fra 1. februar 1999 var Vardø radio den eneste stasjonen i Vest-Europa som fortsatt brukte mellombølgetelegrafi i nød- og sikkerhetsarbeidet, etter avtale mellom Norge og Russland. 31. desember 2002 kl. 24.00, opphørte telegrafitjenesten også ved Vardø radio.
Toerpotens
I det binære tallsystem er toerpotenser alltid skrevet som et ett-tall fulgt av en serie med nuller av lengde lik potensen. For eksempel er binærrepresentasjonen av 32=2^5 gitt ved 100000.
Pompel og Pilt
Pompel og Pilt er et vanlig kallenavn på den surrealistiske dukketeater-serien Reparatørene kommer! som ble sendt på Barne-TV i NRK første gang i 1969. «Pompel» og «Pilt» er også navnet på de to hovedfigurene i serien. Den ble produsert av Bjørg og Arne Mykle i samarbeid med Ebbe Ording og oppnådde en sjelden kultstatus i Norge. Dette skjedd spesielt etter at NRK tok eller ble nødt til å ta P&P av plakaten, ettersom enkelte barnepsykologer mente at de var skadelige for barns psyke og utvik
Et alternativt Barne-TV
Pompel og Pilt var en ny form for Barne-TV. Bjørg og Arne Mykle begynte i samarbeid med Ebbe Ording å arbeide med serien sommeren 1968. Bjørg Mykle ønsket å lage barne-TV som skilte seg ut, hvor barna kunne få lov til å være nysgjerrige, og hun mente at de også trengte noe annet enn TV-programmene som fortalte dem om hvordan de skulle oppføre seg; hun anså at det var for mange TV-programmer som fokuserte på tannpuss, å spise sunt, å oppføre seg pent og å lære seg noe.
Den ble ikke sendt igjen før i 1994. Grunnen til at det gikk flere år mellom hver sendetid var fordi at noen hevdet at serien var uegnet for barn og ville gi dem traumer, men ikke alle var enige i kritikken. De aller yngste var i hovedsak uinteressert i TV-programmet, spesielt siden serien var i svart-hvitt. Serien ble lansert som «pre-ironisk» i Programbladet i 1969.
Pompel og pilt har oppnådd en sjelden kultstatus i Norge, og det er mange referanser til serien. Et vaktmesterselskap tok for eksempel navn etter rollefiguren Gorgon, et rørleggerfirma tok slagordet fra serien: «Det er bedre med to enn ingen reparatører», og rockebandet Pompel and the pilts er oppkalt etter serien. I 1994 ble det holdt offentlig visning av serien på konsertstedet Rockefeller i Oslo, med mer enn 300 mennesker til stede.
Handlingen
Hovedpersonene i serien er de to lett forvirrede såkalte reparatørene "Pompel" og "Pilt". En annen sentral figur er den tilsynelatende innpåslitne vaktmesteren "Gorgon", i et merkelig bygningskompleks som i anledning produksjonen ble satt opp på Snarøya ved Oslo. Av ukjent grunn er Pompel og Pilt ute etter nye oppdrag, men dessverre klarer de aldri å reparere noen ting skikkelig.
Gorgon Vaktmester ser ut til å ha en hel familie; i én episode møter vi en veldig sulten baby, i fjerde episode møter vi fru Gorgon og hennes esker, og i femte episode møter vi den sinte Gorgon Assistentvaktmester, som skal ha seg frabedt enhver hjelp fra Pompel og Pilt. Vi ser aldri disse figurene samtidig, så det er uvisst om fru Gorgon er i familie med Gorgon vaktmester eller hvem babyen tilhører; i tilfellet Gorgon Assistentvaktmester er det en viss sjanse for at han ikke eksisterer, og at det bare er Gorgon Vaktmester som har tatt på seg en løsbart. Det er også lett å anta at fru Gorgon, babyen, Gorgon Assistentvaktmester og Gorgon Vaktmester er spilt av samme 'person'.
Pompel og Pilt ser ut til å kjenne Gorgon Vaktmester, og de vet også navnet på Moffedillen, men ellers er det ikke mye de vet om husene (huset?) de stadig kommer til.
I hver episode leter Pompel og Pilt etter noe å reparere. Hver gang de forsøker å reparere noe, ender det med totalt kaos – og underveis demonstrerer de med all tydelighet at de ikke evner å reparere noe som helst.
Trivia
Fargene på dukkene Pompel og Pilt har i de senere år blitt endret fra originalversjonen. De originale fargene var valgt for å gi gode valører av grå på tv-skjermene; serien ble laget da norske fjernsynsseere kun fikk sendinger i sort/hvitt. Dukkenes ansikter og alle klesplagg hadde forskjellige valører av blant annet lilla, grønt og oransje.
Utdrag 1
Gorgon: – ''Hehehe … Pompel og Pilt! Nei, så hyggelig! Hehehe…''
Pilt: – Å, Gorgon vaktmester, er det mulig at du har noe i dag som skal repareres?
Gorgon: – ''Hehehe… Repareres, revideres, registreres, reflekteres, reformeres, reviteres, resigneres, respireres, resulteres, revulteres, respekteres, repareres, reglereres, respireres … ehh… Pompel og Pii-iilt?!! … Pompel og Pii-iilt! … Pompel og Pii-iilt! Vent! …''
Utdrag 2
Fru Gorgon: ''– Nå, der er dere endelig, Å som jeg har ventet på dere. Dere må være raskere, Kom her, kom hit, ta denne esken. Nei ikke den esken, den esken, der ja. Fortere dere nå, den esken der ja. Ja. forsiktig, forsiktig, hit, nei her, forsiktig, forsiktig. Sett den esken her, nei ikke der, Forsiktig, forsiktig." (Det blir naturligvis aldri klargjort hvem Fru Gorgon tror Pompel og Pilt er og hva som er i eskene, og når figuren kalles fru Gorgon, er det fordi det er en kvinnefigur med Gorgon-hode, ikke fordi hun blir presentert med navn og plassert i en sosial sammenheng; vi ser aldri mer enn én Gorgon om gangen.)''
Utdrag 3
Reparatørene kommer til en svingdør:
Pompel: – Pilt først.
Pilt: – Oh-h, jammen er det ikke farlig?
Pompel: – ''Nettopp hmm hva farlig ? Pompel passer på vet du. Jeg står her og venter.''
Pilt: – Javel.
Pilt svinger en runde i døren og kommer ut igjen.
Pompel: – Var det noe farlig?
Pilt: – Nei, ikke noe farlig.
Pompel: – ''Akkurat, det var jo det jeg sa. Nå skal jeg prøve.''
Rettighetsoverdragelse til FiN
I 2012 kjøpte Figurteatret i Nordland (FiN) rettighetene til Pompel og Pilt. Arne Bust Mykle godkjente ved denne rettighetsoverdragelsen at FiN og produksjonsselskapet «Traktor» skulle få gjenbruke figurene i en litt annen versjon. Målet var å lage en kombinert film-, dukketeater- og konsertversjon med premiere i 2014.
Tim Bevan
Tidlig liv
Bevan ble født i Queenstown.
Utdanning
Bevan tok sin utdanning ved Sidcot School, en friskole i Mendip Hills nær landsbyen Winscombe i North Somerset i det sørlige England.
Liv og karriere
Bevan grunnla Working Title Films i London sammen med Sarah Radclyffe og Graham Bradstreet på 1980-tallet. (Eric Fellner jobber nå med Bevan i Working Title Films). Blant Bevans over 40 filmer som produsent finner man Moonlight and Valentino, Fargo, O Brother, Where Art Thou?, The Guru, Captain Corelli's Mandolin, Love Actually, Notting Hill, Elizabeth, Bridget Jones' dagbok, Om forlatelse, og Frost/Nixon. Per dags dato har filmene han har produsert tjent inn nesten fire milliarder dollar på verdensbasis uten å ha justert for inflasjon.
Working Title Films skrev under på en avtale med Universal Studios i 1999 for 600 millioner dollar, som ga Bevan og Fellner retten til å ta på seg prosjekter med et budsjett på opp til 35 millioner dollar uten å måtte høre med sine regnskapsførere.
Privatliv
Bevan er skilt fra den engelske skuespillerinnen Joely Richardson. De to har en datter, Daisy, født i 1992. Han er nå gift med Amy Gadney, og de to har en datter født i 2001, Nell, og en sønn født i 2003, Jago.
Heksamin
Heksamin, Heksametylentetramin, urotropin eller metenamin er hvite krystaller (pulver) som er meget lett oppløselig i vann. Det har kjemisk formel (CH2)6N4. Det brukes mye til å syntetisere andre kjemikalier innenfor organisk kjemi. Det ble først oppfunnet av kjemikeren Aleksandr Butlerov i 1859. Heksametylentetramin produseres ved en reaksjon mellom Formaldehyd og Ammoniakk. Heksamin har en høy energi tetthet på 30 MJ/kg. Det brenner uten røyk og etterlater ingen aske. Det kan kjøpes som varmetabletter under navnet Esbit. Heksamin har E-nummer 239.
Heksametylentetramin brukes også som basis for å produsere sprengstoffene, RDX, HMX og HMTD
Gloria Stuart
Gloria Francis Stuart (født Gloria Stewart 4. juli 1910 i Santa Monica i California, død 26. september 2010 i Los Angeles i California) var en amerikansk skuespiller.
Karriere
Hun hadde i løpet av en karriere på over 70 år roller både innen teater, TV-produksjoner og film. Stuart var en av de mest markante skuespillerne fra Hollywoods gullalder i 1930-årene. Hun begynte smått med skuespill i high school i 1920-årene, men begynte med teater først i 1930- og 1940-årene. I 1932 fikk hun en filmkontrakt med Universal Pictures, og hun spilte blant annet i The Old Dark House (1932), Den usynlige mann (1933) og De tre musketerer (1939).
I 1945 la hun opp skuespillerkarrieren for å bli kunstner. Hun begynte blant annet med silketrykk, bonsai og decoupage. I 1970-årene tok hun filmroller igjen, blant annet i thrilleren Jennie Logans to verdener (1979) og komedien Wildcats (1986). Stuarts mest kjente rolle i senere tid var som den eldre Rose Calvert i storfilmen Titanic (1997). Hun fikk god kritikk og vant en Screen Actors Guild Award og Saturn Award for beste kvinnelige birolle. Stuart ble også nominert til Oscar for beste kvinnelige birolle og ble dermed den eldste personen som har blitt nominert til Oscar for skuespill. Hennes siste filmrolle var i Land of Plenty (2004).
Foruten karrieren som skuespiller og kunstner, var Stuart også en miljøvernforkjemper og en av grunnleggerne bak fagforeningen Screen Actors Guild.
Candy-O
Candy-O er det andre albumet fra det amerikanske new wave-bandet The Cars, utgitt i juni 1979.
Portugals autonome regioner
Portugal har to autonome regioner (portugisisk: Regiões autónomas de Portugal): Asorene (Região autónoma dos Açores) og Madeira (Região autónoma da Madeira). Sammen med Fastlands-Portugal utgjør de den portugisiske republikken.
StockLink
StockLink iMarkedet er en norsk nettside om børs og finans og Norges eldste økonomiske nettavis om børs og finans gjennom SOL Børs fra 1998.
Candy-O
Albumets cover ble malt av popkunstneren Alberto Vargas. Vargas var blitt 83 år og pensjonist da han ble spurt om han ville male coveret, og måtte overtales av sin niese som var fan av The Cars.
StockLink
Våren 2009 ble det lansert nytt design, kursløsning og publiseringsløsning.
Portugals autonome regioner
I den portugisiske grunnloven er de autonome regionene definert som regioner med egne myndigheter og lovbok. Myndighetene er delt inn i utøvende regionalmyndigheter (Governo Regional) og den lovgivende forsamlingen (Assembleia Legislativa). Den lovgivende er valgt demokratisk etter D'Hondts metode.
Candy-O
Candy-O nådde en 3.-plass på den amerikanske albumlisten Billboard 200 i 1979. Albumet har per 2001 solgt til 4 x platina i USA.
Sporliste
Alle sangene er skrevet av Ric Ocasek.
StockLink
Våren 2010 kjøpte StockLink finansportalen iMarkedet fra NA24 og tok over drift og salg av nyhetsbyrået iMarkedet Xpress.
Portugals autonome regioner
Opprinnelig var den portugisiske republikken representert i hver region med en minister (Ministro da República), foreslått av sentralmyndighetene og utnevnt av presidenten. Ved grunnlovsendringen i 2006 ble ministeren degradert til representant (Representante da República).
StockLink
StockLink har hovedkontor i Oslo og dekker hovedsakelig Oslo Børs.
Portugals autonome regioner
Regionalpresidenten blir utnevnt av Presidenten på grunnlag av valget til de lovgivende forsamlingene.
Loci-metoden
Loci-metoden eller Ars memoriæ (hukommelsens kunst på latinsk) er en teknikk for å huske som har blitt brukt siden den klassiske tidsalderen. Det er en mnemoteknikk som benytter lenking basert på lokaliteter eller steder.
Loci-metoden (loci, flertall av locus, er latin for «steder») er tilpasset fra antikkens romerske og greske retoriske avhandlinger som i den anonyme Rhetorica ad Herennium, Ciceros De Oratore, og Quintilianus' Institutio Oratoria. I grunnleggende trekk er det en erindringsmetode som benytter visualisering for å organisere og gjenfinne informasjon. Mange som konkurrerer med å huske best hevder å ha benyttet denne teknikken for å huske ansikter, tall og lister med ord. Deres suksess har lite å gjøre med hjernestruktur eller intelligens, men mer på deres teknikk for å bruke deler av hjernen som har å gjøre med romlig læring.
Laietanerne
Laietanerne (latin: laeatani, gresk: λαιαιτανοί) var en iberisk folkegruppe som levde langs kysten i provinsen Barcelona, nord for elva Llobregat og helt opp til Tordera. I vest strakk området deres seg til Vallès, kanskje helt til dagens Manresa.
De viktigste laietanske byene var Ailuron eller Lauro (dagens Mataró), Baitulon (Baetulo, dagens Badalona, ved bredden av elva Vaetulo, i dag Besòs), Barcinon (Barkeno, dagens Barcelona), Egara (Terrassa) og Blanda (Blanes).
Beckett
Beckett kan sikte til
Fridtjov Såheim
Han var gift med skuespiller Henriette Steenstrup fra 2006 til 2016. Sammen har de to barn.
Øvrebyen
Øvrebyen er navnet på den eldste og vernede bydelen i Kongsvinger som i 1975 ble regulert til Norges første antikvariske område. Den utviklet seg fra leiren av arbeidere og militært personell som oppstod sammen med Kongsvinger festning i 1682.
Bebyggelsen består for det meste av trehus som daterer seg fra tidlig 1700-tall til slutten av 1800-tallet. Flere av husene er fredet, og hele bydelen vernet. Gatenettet er rektangulært og opptegnet av den luxembourgske adelsmannen Johan Caspar de Cicignon, som også tegnet opp en ny gateplan for Trondheim. En del tre Hedmarks første sykehus ble etablert i Øvrebyen i 1792 og var i drift til garnisonskirurgen døde 10 år senere.
Jonas Lie bodde en tid i Kongsvinger og gaten der han bodde, like ved Vinger kirke, har blitt oppkalt etter ham. Dagny Juel bodde også i Øvrebyen, og barndomshjemmet hennes, Rolighed, huser nå Kvinnemuseet. Kongsvinger museum holder til i Aamodtgården oppe ved festningen.
I Øvrebyen ligger også Øvrebyen videregående skole med en hovedbygning fra 1880.
Volkswagen New Beetle
Volkswagen New Beetle er en Volkswagen-bilmodell som kom på markedet i 1998. Bilens utseende er sterkt inspirert av den opprinnelige Volkswagen-«bobla».
New Beetle har motoren foran og forhjulsdrift, og slektskapet til originalmodellen ligger kun i navnet og formen på karosseriet. Under karosseriet er det en moderne bil på alle måter, basert på Volkswagens A4-plattform, som også ble benyttet i fjerde generasjon av Volkswagen Golf. I direkte kontrast til originalen skulle New Beetle aldri være den økonomiske, enkle, pålitelige transporten dens forgjenger var ment som.
På bilutstillingen i Detroit i 1994 presenterte Volkswagen «Concept 1», en konseptbil med futuristisk styling, men samtidig inspirert av den originale Boblas runde form. Sterke reaksjoner fra publikum overbeviste VW om å sette bilen i produksjon, og i 1998, 20 år etter at den siste originale Bobla ble solgt i USA, lanserte Volkswagen New Beetle, designet av J.Mays og Freeman Thomas ved selskapets designstudio i California.
Produksjonen av Beetle opphørte i juli 2019.
Jørgen Stubberud
Stubberud traff Amundsen første gang i Amundsens hjem i Svartskog i 1909 i forbindelse med at Stubberud skulle utføre reparasjoner på noen gamle hus. På grunn av den gode jobben som Stubberud utførte, spurte Amundsen om han kunne bygge hytten som skulle brukes i Antarktis og som senere fikk navnet Framheim. Hytten ble bygget i hagen til Amundsen for deretter å bli satt opp i Hvalbukta da ekspedisjonen nådde Antarktis. Stubberud var ikke en del av gruppen som nådde Sydpolen, men deltok på en mindre ekspedisjon til Edward VII Land.
Stubberud ble tildelt Sydpolsmedaljen.
Homsepatruljen
Den amerikanske versjonen heter Queer Eye og har gått siden 2003. Flere land har lagd sine egne versjoner, blant annet Sverige og Danmark.
Diderich Maria Aall
Diderich Maria Aall (født 12. mai 1842 på Ulefoss, død 23. oktober 1889 i Oslo) var norsk jurist, skipsreder, kunsthistoriker og mesén.
Diderich Maria Aall var cand.jur. fra 1866, og bosatte seg etter en tid i Arendal hvor han var skipsreder, og deltok i etableringen av byens kunstforening. I 1880 flyttet han til Christiania for å overta stilling som inspektør ved Kunstforeningen der. I 1888 ble han ansatt som direktør ved Skulpturmuseet.