cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
InterCityExpress
ICE-V
I begynnelsen av 1980-årene startet utviklingsarbeidet for en ny generasjon høyhastighetstog med topphastighet på 350 km/t (siden 1977 hadde DB kjørt regulært i 200 km/t). Et nytt prototyptog med betegnelsen ICE-V, der V stod for Versuch (forsøk), ble lansert i 1985. ICE-V bestod bare av mellomvogner samt et lokomotiv i hver sin ende.
Benjamin Foulois
Benjamin Delahauf Foulois (født 9. desember 1879 i Connecticut, død 25. april 1967 av hjerteinfarkt) var en general i United States Army og var en av de første militære pilotene som fløy et luftskip i USA. Foulois ledet den strategiske utviklingen av det amerikanske flyvåpenet.
Anne Line Nydal
Anne Line Nydal (født 6. november 1960) er en norsk tidligere orienteringsløper fra Bergen som representerte Romerikslaget, Halden SK og Eiker O-lag.
Benjamin Foulois
Foulois var sønn av en fransk veteran fra den fransk-prøyssiske krig (1870–1871) og en sykepleier fra Boston. Foulois brukte sin eldre brors fødselsattest for å verve til hæren for å støtte den spansk-amerikanske krigen, men han kom ikke til Puerto Rico før flere uker etter våpenhvilen var blitt undertegnet. Han tjenestegjorde der som ingeniør i fem måneder før han ble dimmitert. Han begynte deretter i en sivil jobb, før han 17. juni 1899 vervet seg til militæret igjen.
InterCityExpress
ICE-V
Utviklingen av toget ble utført av en tysk industrigruppe, som var delt opp på følgende måte:
Benjamin Foulois
Etter endt tjeneste på Filippinene ble Foulois forfremmet den 9. juli 1901. Foulois studerte ved kavaleriskolen ved Fort Leavenworth i Kansas fra september 1905 til august 1906. Foulois ble utplassert for å drive militær kartlegging på Cuba før han vendte tilbake for å fullføre sin militære utdannelse og han begynte sin pilot-trening i juli 1908. Foulois lærte blant annet med kartlegging, fotografering, rekognosering og bruk av radio mens han var i luften. I april 1917 gikk USA inn i den første verdenskrig, og Foulois ble kort tid senere forfremmet til midlertidig brigadegeneral.
Anne Line Nydal
Hun vant seks NM-gull og ti NM-medaljer i perioden 1983–1991. Hun vant kongepokalen i 1991.
Aast (Pyrénées-Atlantiques)
Aast er en kommune i departementet Pyrénées-Atlantiques i regionen Nouvelle-Aquitaine sørvest i Frankrike. Kommunen ligger i kantonen Montaner som tilhører arrondissementet Pau. I hadde Aast 0 innbyggere.
Anne Line Nydal
Hun er bosatt i Hokksund og gift med Morten Berglia.
Aast (Pyrénées-Atlantiques)
Befolkningsutvikling
Antall innbyggere i kommunen Aast
Benjamin Foulois
I oktober 1917 ble Foulois overført til Frankrike. I november 1917 ble Foulois utnevnt til sjef for American Expeditionary Force. Rundt 1920 ble Foulois invitert til å bli medlem av de to øverste luftfartsorganisasjonene i Tyskland, Aeronautical Scientific Society og Aero Klubb i Tyskland. Som medlem av disse organisasjonene fikk Foulois mye nyttig informasjon om tysk luftfart.
InterCityExpress
ICE-V
I mai 1988 passerte ICE-V-toget 400 km/t, som verdenshistoriens første tog med stålhjul på stålskinner. Testen foregikk i en nedoverbakke på strekningen Hannover-Würzburg (Gmünden).
Innredningen i mellomvognene ble på den tiden ansett som meget eksklusiv. Utvendig var overflaten malt i blank, hvit farge. Vinduene var innfelte i et svart bånd som gikk langs hele vognen. Innvendig gikk innredningen i diskrete farger med vinrøde tekstiler og bagasjehyller med luker (akkurat som i fly). Seteavstanden i første klasse var 123 cm og togsettet var utrustet med luftkondisjonering (var ingen selvfølge på den tiden).
Tre vogntyper var innkoplet i togsettet:
ICE 1
ICE 1 er den første generasjonen ICE-tog og også de lengste. Normalt er opp imot 12 mellomvogner innkoplet i togsettet og i hver ende finnes en elektrisk drivenhet. Toget er dog konstruert for å ha opp imot 14 mellomvogner (kan sammenlignes med japanske Shinkansen-tog, som kan ha opp imot 16 vognenheter). Mellomvognene er av samme lengde som normale tyske passasjervogner, dvs. 26,4 meter (også normal lengde for passasjervogner i Sverige).
Spesifikasjonskravene for passasjervognene begynte i DB å ta frem i mai 1986, og i desember samme år begynte vognene å produseres. Første prøvekjøring av ICE 1 fant sted i 1990 og i 1991 ble de satt i kommersiell trafikk.
Mellomvognene er til forskjell fra tidligere tyske vogner, bygget i lettmetall. Tross dette er ICE-vognene tunge; tomvekten ligger for en andre klasse vogn rundt 52 tonn. Innvendig går tonene i lysblått og hvitt, og til og med i andre klasse brukes heldekkende gulvtepper. Lydnivået innvendig anses som lavt, men er høyere enn i svenske X2000.
Drivenhetene er fireakslede og veier nesten 80 tonn per enhet (likt svenske Rc-lokomotiv).
Boggiene er konstruert for 280 (300) km/t. Derfor har de til forskjell fra boggiene på vanlige vogner hele fire bremseskiver per hjulaksel i stedet for to. Togsettet akselererer fra stillestående til 200 km/t på 3 minutter og 20 sekunder. Fra 0 til 250 km/t tar det imidlertid hele 6 minutter og 20 sekunder. Ved nødbremsing fra 250 km/t til stillestående er strekningen ca. 2 300 meter.
ICE 2
Den andre generasjonen av ICE-tog er betydelig kortere enn den første; bare syv vogner er innkoplet. Det finnes kun en drivenhet, og i den andre enden er det en styrevogn innkoplet akkurat som X 2000 i Sverige. ICE 2 ble levert i perioden 1996-1998. De første togene ble satt i drift i 1996, og i 1997 begynte togene å brukes på linjene Berlin-Köln samt Berlin-Bremen. Sittekomforten i ICE 2-togene kan anses som noe lavere enn i ICE 1 da seteavstanden i andre klasse har minket fra 102 cm til bare 96 cm. Boggiekonstruksjonen for vognene er fra Østerrike (SGP). Boggiene er utstyrt med luftfjæring.
ICE 3
Til forskjell fra ICE 1- og ICE 2-tog består ICE 3-togene av et elektrisk togsett med elektriske motorer fordelt i togsettet, i stedet for separat drivenhet. Hvert togsett består av åtte vognenheter og er ca. 200 meter langt (samme lengde som den første generasjonen av TGV-PSE-tog eller britiske IC 125). Bare fire av togets åtte vognenheter er motorvogner med drivende hjulaksler, resten er vanlige slepvogner (men med mye elektrisk utstyr ombord for fremdriften).
To versjoner finnes:
Topphastighet ved kontaktledningsspenningene 25 og 15 kV er 330 km/t. Togene går i 320 km/t på den franske linjen Paris-Strasbourg og i 300 km/t på to tyske linjer, Nürnberg-Ingolstadt og Köln-Frankfurt.
Vognenhetene er kraftig forkortet sammenlignet med tidligere ICE-tog; fra 26,40 meter til bare 24,78 meter. Likeså er vognbredden redusert fra 302 cm til kun 295 cm (smalere seter, samme komfort).
ICE 3s store aksellast i og med at de elektriske motorene er fordelte i togsettet, tillater togene å gå på franske høyhastighetsbaner. De kan også gå på banen Köln–Frankfurt som har 4 % stigning, noe som blir vanskelig for andre ICE-tog. Den spesifikke (kontinuerlige) effekten er 18,1 kW/tonn. Tilsvarende for de nyeste TGV-ene og Bombardiers Zefiro 380-tog er til sammenligning henholdsvis 24,2 og 21,4 kW/tonn.
ICE T
ICE T er et krengetog med italienske boggier (modell Pendolino) og toppfart 230 km/t. Det finnes i to versjoner: Littera 411 (syv enheter) og Littera 415 (fem enheter). Toget er i drift på eldre og mer kurvede strekninger siden 1999. De trafikkerer linjene Zürich–Stuttgart, Frankfurt am Main–Dresden og Berlin–München. I alt ble 76 ICE-tog av denne typen bestilt.
I likhet med ICE 3 er ICE T-togets vogner betydelig mindre enn konvensjonelle vogner, både i bredde og lengde. Tomvekten per vognenhet ligger i gjennomsnitt på rundt 50 tonn og et fem-vogners sett har den maksimale, kontinuerlige effekten på 3 000 kW (det vil si ca. 600 kW per vogn).
I likhet med ICE 3 er ICE T-togets vogner betydelig mindre enn konvensjonelle vogner, både i bredde og lengde – men vognene er praktisk talt like tunge. Et togsett med fem vogner veier ca. 250 tonn og har en maksimal kontinuerlig effekt på 3000 kW, dvs. 12 kW/tonn eller 600 kW pr. vogn.
ICE-VT
ICE-VT (Verbrennungs-Triebwagen, forbrenningsmotorvogn), ICE-TD (Tilting Diesel) eller Littera 605, er et dieselelektrisk krengetog. Det består av fire motorvogner og veier ca. 214 tonn netto. Hver vogn drives av en 19-liters, USA-produsert Cummins-dieselmotor (modifisert lastebilmotor). ICE-VT har en toppfart på 200 km/t og er blant de raskeste dieseltogene.
Togene har vært brukt på linjene München–Zürich og Dresden–Nürnberg. De går også som ekstratog på linjen Hamburg-Köln. Fra 2008 begynte de å trafikkere linjene Berlin–Hamburg–København/Århus. De har gått gjennom betydelig teknisk utvikling med tanke på signalsystem for å passe danske krav. Danmark mangler langdistansetog ettersom leveransen av nye IC4-tog er forsinket. Opp mot 13 togsett av (20 bestilte) skal anvendes for trafikken mellom Danmark og Tyskland, noe som vil frigjøre en del andre tog.
I Tyskland brukes ikke togene mye, da de er dyre i drift. DB må betale full dieselskatt for drivstoffet, mens elektriske tog drives av eller produseres med kullkraft med mye lavere skatt. På flere linjer der ICE-VT brukes har man gått over til eldre dieseltog med mindre motorer. I Danmark er diesel for tog billigere, og togene mellom Tyskland og Danmark kan dermed fylle tankene i sistnevnte land for å spare en del utgifter.
ICEs design
Et nevneverdig karaktertrekk ved ICE-togene er deres fargedesign som har blitt registrert av DB som en estetisk model, og dermed har blitt beskyttet som en intellektuel eiendom. Togene er malt i mattgrå (RAL 7035) med en trafikkrød (RAL 3020) stripe på den nedre delen av toget. Det ubrutte sorte båndet av vinduer og deres ovale dører skiller ICE-togene fra alle andre DB-tog.
ICE 1 og ICE 2-modellene hadde til å starte med en orient rød (RAL 3031) stripe, med en 29 cm bred pastellilla (RAL 4009) stripe nedenfor denne. Disse stripene ble ommalt med den nåværende trafikkrøde fargen mellom 1998 og 2000, da alle enhetene skulle sjekkes og ommales i anledning av EXPO 2000.
ICE-logoen på toget er malt med agate-grå (RAL 7038), og dets ramme er malt i kvartsgrå (RAL 7039). Plastplatene i togets interiør er alle malt i mattgrå (RAL 7035).
Det karakteristiske ICE-designet ble utviklet av et lag av designere med Alexander Neumeister i spissen i de tidlige 1980-årene, og ble først brukt på InterCity Experimental (ICE V)-togene. Laget, med Neumeister i spissen, designet etterfølgende ICE 1, ICE 2 og ICE 3/T/TD. Togenes interiør ble designet av BPR-Designs Jens Peters i Stuttgart. Blant annet er han ansvarlig for det høye taket i restaurantvognen og den spesielle belysningen. Det samme designlaget var også ansvarlig for de nå utgåtte InterRegio-togene midt i firserne.
Ulikheter i design
<br style="clear:both;" />
Interiør
ICE-togene har en høy standard når det gjelder teknologi: alle vogner har air conditioning, og nesten alle seter har en tilkobling for en hodetelefon som tillater passasjeren å lytte til flere interne radioprogrammer, såvel som vanlig radio. Noen plasser på første klasse (tidligere også på andre klasse) er utstyrt med videoskjermer som viser film og underholdning. Hvert enkelt tog er utstyrt med spesielle vogner som har spesielle mobilantenner for innendørs bruk, slik at passasjerene vil oppleve bedre signal. Dessuten er det stillekupeer i hvert tog, hvor bruken av mobiltelefoner og andre støykilder ikke er tillatt. ICE 1-togene var opprinnelig utstyrt med et informasjonssystem basert på BTX, men etter hvert ble skjermene tildekket. ICE 3-togene har en touch screen i noen vogner, hvor passasjerene kan skrive ut kjøreplaner. Dette systemet finnes også i ICE 2-togenes restaurantvogner.
ICE 1-flåten er på nåværende tidspunkt under ombygging, som skal gi togene en forlenget levetid på 15 til 20 år. Setene og interiøret blir ensrettet til ICE 3s standard, ved at hver sete får innlagt strømuttak, lyd/video underholdningssystemene blir fjernet og elektroniske reserveringsskjermer blir montert over setene.
ICE 2-togene har strømuttak ved utvalgte seter, mens ICE 3 og ICE T-togene har uttak ved nesten hvert sete.
ICE 3- og ICE T-togene har lik interiør, men de andre ICE-typene er annerledes. ICE 1, ICE 2 og syv-vognsutgaven av ICE T (klasse 411) er utstyrt med en fullt utrustet restaurantvogn. ICE 3 og fem-vognsutgaven av ICE T (klasse 415) har derimot blitt designet uten en restaurant. De har derimot en bistro. Siden 1. oktober 2006 har røyking vært forbudt i bistrovognene, mens det alltid har vært forbudt å røyke i restaurantvognene.
Alle tog har handikaptoalett og plasser til kjørestoler. ICE 1 og ICE 2 har en spesiell konferanseavdeling, mens ICE 3 inneholder en avdeling spesielt utformet for småbarn. ICE 3 og ICE T har ikke den normale førerkabinen til togføreren, men i stedet en åpen skranke døpt "ServicePoint". Her kan passasjerene henvende seg med spørsmål vedrørende toget eller kjøringen.
Et elektronisk display over hvert sete viser de strekningene setet er reservert på. Passasjerer uten plassreservasjoner må kun ta seter med et blankt display, eller seter uten reservasjoner på den nåværende strekningen.
Internettadgang i ICE-tog
Senest i 2005 ble syv ICE 3-enheter utstyrt med trådløst LAN, slik at passasjerene kunne surfe på internett. Utstyret blir markedsført under varemerket "Railnet". Disse togene kan kjennes igjen fra tog uten internettadgang ved de store T-Mobile-reklamene omkring togenes vestibuler. I begynnelsen fungerte forbindelsen kun mellom Dortmund og Köln, men DB har offentliggjort planer med T-Mobile om å tilby internettadgang på hele Köln-Frankfurt-strekningen. Adgangen var gratis i prøveperioden som sluttet 10. april 2006. Internettadgangen er nå begrenset til T-Mobile-kunder som får regningen over deres vanlige internettregning, eller kunder som kjøper spesiell adgang i 15 minutter eller en, tre eller 24 timer.
Reparasjon
Der er fastlagt et reparasjonsskema for ICE-togene. Det er inndelt i syv trinn:
ICE-nettverket
ICE-systemet er et polysentrisk nettverk. Det kjøres normalt med 30 minutter, en time eller to-timers intervaller. Dessuten kjører spesielle tog i rushtiden, og noen tog stopper ved et mindre antall stasjoner utenom rushtiden.
I motsetning til det franske TGV eller det japanske Skinkansen-systemet, er togene og sporene ikke utformet som et integrert (eget) konsept, men i stedet er ICE-systemet blitt integrert i Tysklands eksisterende togsystemer. En av konsekvensene av dette har vært at ICE 3-togene bare kan nå deres topphastighet, 300 km/t, på noen få delstrekninger av rutene.
Den linjen som er mest trafikkert av ICE-tog er Riedbahn-banen mellom Frankfurt og Mannheim på grunn av mange sammenfallende ICE-linjer i nettopp denen regionen. Når man tar all trafikk (frakt-, lokal- og langdistansetog) med i betraktningen er den travleste linjen som opererer med ICE-tog Bayerische Maximiliansbahn-banen mellom München og Augsburg. Her kjører det normalt 300 tog om dagen.
Tog i Sveits
For å unngå tomme kjøreturer og for lange ventetider, er det opprettet flere ruter som utelukkende kjører i Sveits.
Selv om disse rutene offisielt er ICE-ruter, kan de bedre sammenlignes med de sveitsiske InterRegio- eller RegioExpress-rutene, fordi de bl.a. stopper ved små stasjoner som f.eks. Möhlin og Sissach. På grunn av den generelt høye standarden i Sveits kan disse togene brukes uten å betale ekstra.
Prisstruktur
Tyskland
ICE-togene er den høyeste kategorien av (klasse A) tog i Deutsche Bahns prissystem. Prisene blir ikke beregnet på en ordnet per-kilometer-skala som andre tog, men i stedet er det faste priser for stasjon-til-stasjon forbindelser, avhengig av en håndfull faktorer som f.eks. jernbanens kategori og den generelle etterspørselen på ruten. Selv på linjer hvor ICE ikke er raskere enn vanlige InterCity- eller EuroCity-tog (f.eks. fra Hamburg til Dortmund), blir det lagt et spesielt tillegg til prisen på bakgrunn av at ICE har høyere standard- og komfortnivå enn IC/EC-tog.
Nederland
I Nederlanden blir det lagt et tillegg på kun €2 til den normale prisen for hver tur på "ICE Internasjonal". Måneds- og årskort inkluderer denne ekstraavgiften. Østerrike
På de internasjonale rutene fra Østerrike (Wien-Innsbruck-Bregenz, Wien-Salzburg(-München), Wien-Passau(-Hamburg) og Innsbruck-Kufstein(-Berlin)) er det ingen ekstraavgifter.
Sveits
Akkurat som i Østerrike blir det ikke lagt en ekstraavgift på avgangene fra Zürich, Interlaken og Chur i likhet med at det heller ikke blir lagt en ekstraavgift på internasjonale ruter fra Sveits (se overfor).
I Sveits og Østerrike tar en tur med ICE-tog nesten like lang tid som med et regionaltog. Dette skyldes den forholdsvis korte rutelengden og de lave hastighetene som finnes i disse landene (ofte overstiger hastigheten ikke 160 km/t, noen ganger 200 km/t) når de blir sammenlignet med Tyskland.
Danmark
ICE har den samme prisen som regionaltog Nykøbing-København og Åbenrå-Århus, og den samme prisen som EC-tog Hamburg-København.
Kwadwo Baah
Kwadwo Kyeremeh Baah (født 27. januar 2003) er en tyskfødt engelsk-ghanesisk fotballspiller som spiller for.
OGame
OGame er et nettleserbasert nettspill, hvor man er i verdenrommet og skal administrere et imperium. Spillet har to millioner registrerte kontoer. OGame ble lagd i 2000 er produsert og administrert av Gameforge. OGame er tilgjengelig på flere språk, og det finnes flere undersamfunn i spillet bestående av folk fra flere land.
Per 2011 har OGame.org totalt 52 universer, inkludert ti som bruker det nyere design. Flere nye blir lagt til i spillet med jevne mellomrom.
Handling
Alle OGame-universene består av tre klassifiseringer: galakser, systemer eller planet-sluker (som kan brytes ned til planeter, måner og ruskfelt) og alle universer har opptil 9 galakser. Hver spiller starter med en planet med tilfeldig tildelte koordinater, i et tilfeldig system og en galakse. Den første planeten består alltid av 163 felt, som bestemmer hvor mange bygningsoppgraderinger som max kan bygges på planeten.
Opprinnelig kunne spillerens imperium bestå av opptil 9 planeter i en hvilket som helst ledig planet. I motsetning til mange andre strategi-spill, gir ikke OGame spilleren konstant kontroll over romfartøyet. En allianse er en gruppe spillere som har slått seg sammen, og brukes til solidaritetsformål. Allianser blir opprettet for at spillere skal beskytte hverandre mot angrep, slå seg sammen for å raide andre planeter eller for å fremme frihandel blant medlemmene.
Det finnes tre hoved-ressurser i spillet: Metall, Krystall og Deuterium, som kan opprettes via gruver eller kjøpes med penger. Det finnes separate gruver for hver ressurs, som kan oppgraderes for å produsere ressursene raskere. Disse ressursene brukes til å bygge bygninger, skip, forsvar eller til forskning på ny teknologi. For å drive gruvene er det nødvendig med energi som kan produseres med for eksempel solcelle-anlegg eller fusjonsreaktor. Deuterium er den mest verdifulle ressursen fordi den også kan brukes som drivstoff for romskip. Jo større skipsflåten er, desto mer drivstoff krever den.
Slurry
Slurry har flere betydninger:
Allergot ungdomsskole
Allergot ungdomsskole er en ungdomsskole i Jessheim i Ullensaker kommune i Akershus.
Katarina Howard
Første år
Katarina Howard var tiende barn av lord Edmund Howard og Joyce (Jocasta) Culpepper. Hennes eldre søsken (ikke i kronologisk rekkefølge) var: Ralph, George, Henry, Charles, Mary, Thomas, Isabel, Joyce og Margaret.
Det vites ikke når hun ble født, skjønt det er blitt beregnet til å ha vært en gang mellom 1520 og 1525. Sannsynligvis var hun født i 1521. Hun var niese av Thomas Howard, 3. hertug av Norfolk, og hennes kusiner var Henrik VIIIs annen hustru dronning Anne Boleyn, og dennes søster Mary Boleyn. Sistnevnte hadde også vært en av Henrik VIIIs elskerinner.
Hertuginnen drev en stor husholdning i Lambeth Palace og hun hadde mange tjenere og tjenerinner som var med på å ta hånd om mange barn av hennes slektninger. Oppassingen av barna var løselig og tilfeldig ettersom hertuginnen ofte var ved hoffet og viste liten interesse for barnas oppdragelse og utdannelse.
Katarina ble dermed den av Henrik VIIIs hustruer som var svakest utdannet. Men hun kunne lese og skrive, i motsetning til mange av sine engelske medsøstre på denne tiden. Hun blir ofte beskrevet som lystig og livlig, men aldri som lærd eller from. Den løse oppdragelsen i det utsvevende miljøet rundt hertuginnens hus førte henne inn i et romantisk forhold til hennes musikklærer, Henry Mannox, i 1536 da hun var mellom 11 og 13 år gammel. Da hun senere ble dronning, ble Mannox utpekt som musiker i hennes husholdning. Han vitnet senere i rettssaken mot henne.
Mannox og Katarina innrømmet begge i løpet av rettssaken at de hadde hadde hatt fysisk kontakt tilsvarende seksuelt forspill. «Ved Mannox' smiger og hans vakre overtalelser lot jeg meg som ungpike ved forskjellige anledninger berøre på hemmelige steder av min kropp...» sa hun og la til: «Og jeg innrømmer også at jeg ble behaget av hans forhold til meg, skjønt jeg vil aldri gå med på at jeg elsket ham, for nå elsker jeg Henrik».
Denne affæren ble avsluttet på slutten av 1538. Da ble Katarina interessert i en sekretær i hertuginnens husholdning, Francis Dereham, og ble hans elskerinne. De kalte hverandre for «ektemann» og «hustru». Dereham ga henne også ekteskapelige oppgaver som å ta seg av hans penger når han var ute på forretninger. Mange av Katarinas romkamerater kjente til forholdet, men det ble tilsynelatende avsluttet i 1539 da hertuginnen fikk vite om det. Til tross for dette kan Katarina og Dereham ha kommet sammen med den hensikt å bli gift når han kom tilbake fra Irland – en form for bindende trolovelse. Om det var tilfelle at de hadde utvekslet ekteskapelige løfter, var de å betrakte som gifte i kirkens øyne, uavhengig om dette var blitt beseglet seksuelt.
Ved kongens hoff
Katarinas onkel Thomas Howard klarte å sikre henne en stilling ved Henrik VIIIs hoff. Hun var ung og attraktiv, og var «lady-of-honor» for Henriks nye tyske hustru, Anna av Kleve. Slik ble hun snart gjenstand for kongens oppmerksomhet; han hadde vist liten interesse for dronningen. Katarinas slektninger tvilte iblant på om hun var moden nok til å kunne håndtere det å være kongens elskerinne, ettersom hun kun hadde vært ved hoffet i noen få måneder. Men det var andre faktorer som også gjorde seg gjeldende.
I løpet av noen få måneder ved hoffet neddynget Henrik den unge Katarina med dyrebare klær, gaver og eiendommer. Da kongen fikk sitt ekteskap med Anna erklært ugyldig i juni 1540, begynte ryktene å gå om at Katarina skulle være gravid med hans sønn. En hastig bryllupsseremoni ble gjennomført en måned senere, den 28. juli 1540, noe som uttrykker Henriks livslange sterke ønske om å sikre Tudor-slekten en arvtager, en frisk ektefødt kongssønn.
Ekteskap
Kong Henrik VIII, som nærmet seg 50 år og tiltok sterkt i fysisk omfang, overøste sin unge brud med smykker og fantastisk kostbare gaver. Krigen mot Frankrike og reformasjonen hadde kostet ham godvilje blant folket, og han begynte å lide av en rekke små sykdommer. Nærværet av den unge og tilsynelatende dydige Katarina i hans liv gjorde ham svært lykkelig. Hennes motto, «Non autre volonte que la sienne» eller «Intet annet ønske enn hans», reflekterte hennes ønske om vilje å gjøre Henrik, en mann tretti år eldre enn henne, tilfreds.
Imidlertid, til tross for hennes rikdom og makt fant hun ekteskapet lite tiltalende. Hun var ikke gravid da hun ble gift og ble frastøtt av ektemannens kropp – han må ha veid rundt 135 kg på denne tiden,  og han hadde verkebyller på maven som måtte bli tømt for væske hver dag. Tidlig i 1541 innledet hun et halvhjertet forhold med Henriks favoritthoffmann, Thomas Culpeper, som hun opprinnelig hadde kastet sine øyne på da hun kom til hoffet to år tidligere. Deres møter ble arrangert av en av Katarinas eldre hoffdamer, Jane Boleyn, vicomtesse Rochford (ca. 1505 – 1542), enke etter George Boleyn, vicomte av Rochford, bror av Mary Boleyn og Anne Boleyn. Det er uklart om Katarina og Culpepper innledet et fysisk forhold, men lengden og intensiteten av deres forhold kunne peke i den retning.
Henrik VIII og Katarina reiste rundt i England sammen på sommeren 1541, og forberedelsene for hvert eneste tegn på graviditet (noe som ville bety kroning) ble gjort, noe som indikerte at ekteparet var seksuelt aktive med hverandre. Etter hvert som Katarinas utenomekteskapelige forhold utviklet seg, begynte folk som var vitne til hennes indiskresjoner ved Lambeth Palace å kontakte henne for utnytte sin kunnskap. For å kjøpe deres taushet ble mange av disse gitt stillinger ved hennes husholdning. Det mest katastrofale var at hun utpekte Henry Mannox som sin musiker og Francis Dereham som sekretær.
Undergang
På slutten av 1541 var kongeferden nord i England avsluttet. Men Katarinas indiskresjoner var blitt alment kjent takket være John Lascelles, en protestantisk reformator hvis søster Mary Hall var stuepike hos enkehertuginnen av Norfolk og slik var blitt klar over Katarinas ungdomsforhold. Alarmert av konservative katolikker økende innpass i de høyere sirkler la Lascelles frem sine farlige opplysninger om dronningen for Thomas Cranmer, den daværende erkebiskop av Canterbury og en av kongens nærmeste rådgivere.
Cranmer mente at hvis Katarina hadde hatt et fysisk forhold med Dereham før hun ble dronning, ville det gjøre ekteskapet med kongen ugyldig og han overrakte kongen et brev med beskyldninger mot Katarina den 2. november 1541 mens de var til stede ved Allehelgensmessen. Kong Henrik nektet først å tro på beskyldningene og mente at brevet var en forfalskning, og beordret Cranmer å undersøke saken nærmere. I løpet av et par dager ble det frembragt avgjørende bevis, blant annet tilståelser undertegnet av Dereham og Culpepper etter at de var blitt torturert i Tower of London, foruten et kjærlighetsbrev åpenbart skrevet med Katarinas håndskrift til Culpepper.
Mens en forhånds ekteskapskontrakt mellom Katarina og Dereham ville ha hatt den effekt å avslutte hennes kongelige ekteskap, ville den også ha tillatt kongen raskt å annullere ekteskapet og forvise henne fra hoffet. Katarina ville da ha blitt vanæret, blitt fattig og sendt i eksil, men ville ha sluppet den grimme skjebnen til Anne Boleyn. Imidlertid holdt hun selv standhaftig fast på at en slik kontrakt aldri hadde eksistert og uttalte at Dereham hadde tvunget seg på henne.
Fengsling og død
Katarina ble ribbet for sin tittel som dronning den 22. november og satt i fengsel i Syon House i Middlesex i løpet av vinteren 1541. Thomas Culpepper og Francis Dereham ble henrettet ved Tyburn den 10. desember 1541, den første halshugd og den siste hengt, trukket og kvartert, forræderens tradisjonelle straff. Av sedvane ble deres hoder plassert på toppen av London Bridge. Flere av Katarinas slektninger ble også fengslet i Tower of London, dog ikke hennes onkel, den mektige Thomas Howard, 3. hertug av Norfolk, som hadde klart å skaffe seg nok avstand til skandalen. Alle de fengslede fra Howard-familien ble stilt for retten og funnet skyldige i såkalt skjult forræderi og dømt til fengsel på livstid og inndragelse av deres eiendommer. Med tiden ble de likevel løslatt og deres eiendommer gitt tilbake.
Katarina forble i forvaring inntil parlamentet utstedte et vedtak den 21. januar 1542 som gjorde det mulig å straffe hensikten å begå forræderi med døden. Dette løste problemet med Katarinas antatte forhåndskontrakt og gjorde henne utvetydig skyldig ettersom en dronnings ekteskapsbrudd eller hor var å betrakte som høyforræderi. Hun ble fraktet til Tower of London den 10. februar 1542, og dagen etter signerte kong Henrik det overstående parlamentsvedtaket og Katarinas henrettelse ble satt for klokken 7 den 13. februar.
Natten før henrettelsen tilbrakte Katarina mange timer ved å øve på hvordan hodet hennes skulle hvile på blokken. Hun døde relativt fattet, men så blek og forskremt ut, rimelig nok, og ba om hjelp for å bestige skafottet. Hun talte om «den fortjente og rettferdige straffen» og ba om nåde for sin familie og om bønn for sin sjel. Hennes siste ord var «Jeg dør som en dronning, men jeg vil heller ha dødd som hustruen til Culpepper».
Katarina Howard i billedkunsten
Malere fortsatte å inkludere Jane Seymour i bilder med kong Henrik VIII i flere år etter at hun var død, kongen så tilbake på henne med glede ettersom hun var den hustru som ga ham en sønn. De fleste av disse bildene var kopier av et portrett malt av Hans Holbein den yngre ettersom det var det eneste maleri i full størrelse som var tilgjengelig. Etter at Katarina Howard ble henrettet, ble imidlertid alle hennes portretter fjernet, selv Howard-familien fjernet hennes bilde fra deres familieportretter. Henrik tilgav henne aldri hennes troløshet og ingen våget å male portretter av henne etter hennes død.
I flere århundrer ble et maleri av Hans Holbein ment å være det eneste eksisterende portrett av henne – bilde NPG 1119 eid av Det nasjonale portrettgalleri i London, med tittelen «Ukjent kvinne, tidligere kjent som Catherine Howard». Noen historikere tviler i dag på at kvinnen avbildet virkelig er Katarina. I den senere tid har historikeren Antonia Fraser overbevisende argumentert for at dette portrettet er et av Jane Seymours søster Elizabeth Seymour. Denne kvinnen har en bemerkelsesverdig likhet med Jane, spesielt rundt kinnene, og hun bærer en enkes klær, noe Katarina ikke hadde noen grunn til, men som Elizabeth hadde. I tillegg blir alderen på kvinnen i bildet gitt å være 21 år, men Katarina nådde aldri denne alderen. Selv om vi aksepterer den tidligste mulige datoen for hennes fødsel, 1520, ville ikke Katarina blitt 21 år før på slutten av 1541 eller 1542 hvor hun da var enten fengslet eller død.
Det er et annet portrett som er blitt tilegnet Katarina, en akvarell i miniatyr som har blitt datert (i henhold til hennes klær og hvordan miniatyren ble malt) til den korte perioden da hun var dronning. I dette bildet bærer hun smykker som er bemerkelsesverdig like de som Jane Seymour bærer i hennes offisielle portrett. Opptegnelser viser at disse smykkene tilhørte kronen og ikke dronningen selv og det er ingen opptegnelser som viser at smykkene har blitt fjernet eller gitt til noen annen. Den eneste andre muligheten er at dette portrettet viser Henriks skotske niese, Margaret Douglas, hertuginne av Lennox, svigermor til Maria Stuart, skottenes dronning.
Katarina Howard i filmen
Den amerikanske skuespilleren Dawn Addams gjorde en 10 sekunders opptreden som den dømte dronningen i den romantiske filmen Young Bess fra 1952 med Charles Laughton som Henrik VIII, Stewart Granger som Thomas Seymour og Jean Simmons som Elizabeth I.
I 1970 spilte Angela Pleasence Katarina i en BBC dramafilm på 90 minutter som en del av fjernsynsserien The Six Wives of Henry VIII. Keith Michell hadde rollen som kongen, Patrick Troughton som hertugen av Norfolk og Sheila Burrell som hennes hoffdame Jane Boleyn. I denne versjonen av hendelsene er Katarina en skarp, ettergivende, ondskapsfull, og nytelsessyk kvinne som benytter seg av en naiv Culpepper for å kunne bli gravid og for slik å sikre sin posisjon som dronning. Denne karakteriseringen og handlingen er meget historisk ukorrekt, noe som var uvanlig ettersom de andre fem dramaepisodene om de øvrige hustruene ble utstrakt priset for å være historisk korrekte.
Katarina Howard gjorde en såkalt cameo-opptreden, spilt av Monika Dietrich i den britiske slapstickkomedien Carry On Henry med Sid James som kong Henrik. To år senere portretterte Lynne Frederick dronningen i filmen Henry VIII and his Six Wives med Keith Michell som kong Henrik VIII.
I 2001 spilte Michelle Abrahams dronning Katarina i David Starkeys fjernsynsdokumentar om kong Henriks dronninger.
I 2003 spilte Emily Blunt en langt mer sympatisk Katarina i ITVs fjernsynsdrama om Henrik VIII og som valgte å fokusere utelukkende på Katarinas seksuelle forhold. Atter en gang ble hennes ekteskapsbrudd forklart som hennes slektningers ønske om å gjøre henne gravid. Hun ble vist skrikende og gråtende av frykt ved henrettelsen, noe som ikke er korrekt da de historiske opptegnelser viser at hun døde langt mer verdig.
I 2009 og 2010 spilte Tamzin Merchant dronning Katarina i den tredje og fjerde sesongen av Showtime-produksjonen The Tudors.
Katarina Howard i historieskrivningen
Den viktorianske skribenten Agnes Strickland argumenterte for at Katarina var uskyldig i alle anklagene som ble rettet mot henne. Andre som den amerikanske historikeren Lacey Baldwin Smith har beskrevet hennes liv som «hedonistisk» og Katarina som en «ungdomsforbryter». Alison Weir har i sin bok fra 1999, The Six Wives of Henry VIII, har beskrevet henne som «en tomhodet, løsaktig kvinne».
Andre biografier har vært mer velvillige, særlig David Starkey som har fremsatt revolusjonære teorier om Katarinas ekteskapsbrudd, og feministaktivisten Karen Lindsey, som er velvillig skjønt realistisk i sin vurdering av Katarinas personlighet.
Ekmantransport
Ekmantransport er en naturlig prosess i havet som kommer av at hvert vannlag i havet drar med seg laget like under. Dermed vil bevegelsen til hvert vannlag være påvirket av bevegelsen til laget over. Kraften på hvert lag nedover i dypet vil derimot bli svakere og svakere, på lignende måte som lyd som forplanter seg gjennom luftpartikler blir svakere og svakere jo større avstanden blir. Navnet på prosessen er oppkalt etter den svenske oseanografen Vagn Walfrid Ekman.
Ekmantransporten er nært tilknyttet ekmanspiralen, der vind som blåser over en vannflate skaper en overflatestrøm som er vinkelrett ut til høyre fra vindretningen på den nordlige halvkule, og til venstre på den sørlige halvkule. Strømretningen dreier derimot mot venstre (høyre i sør) nedover i dypet, slik at middeltransporten over hele dypet er 45 grader til høyre (venstre i sør) for vindretningen. Når slik transport oppstår bort fra en kyststripe, skaper dette oppstrømning av dypt, næringsrikt vann. Dette skaper ofte gode fiskeforhold i kystområder hvor dette fenomenet oppstår, som i havområdet utenfor Chile.
Ingrid Wigernæs
Ingrid Wigernæs (født 22. februar 1928 i Hemsedal) er en norsk tidligere langrennsløper og trener. Hun representerte Romerikslagets Idrettslag.
Wigernæs vant 10 km i NM på ski, nordiske grener i 1960, 1961 og 1966, 5 km i 1964 og 1965 og var med på Romerikslagets vinnende stafettlag i 1965 og 1966. Hun var med på laget som tok sølv på stafetten i Ski-VM 1966, og deltok under vinter-OL for Norge i 1956 i Cortina d'Ampezzo med 27.-plass på 10 km og i 1964 i Innsbruck med 12.-plass på 10 km og 15.-plass på 5 km.
Schwaz (distrikt)
Distriktet Schwaz er et av ni forvaltningsdistrikter (Bezirke) i den østerrikske delstaten Tirol. Det er oppkalt etter byen Schwaz, som er forvaltningssetet. Nabodistriktene er Innsbruck Land i vest, og Kufstein og Kitzbühel pluss Zell am See (Salzburg) i øst; dessuten grenser det til Bayern (Tyskland) i nord og Syd-Tirol (Italia) i syd. Distriktet har til sammen 76 000 innbyggere (2005) og dekker et areal på 1800 km².
Ingrid Wigernæs
Wigernæs var en av forgrunnsfigurene under den første suksessrike perioden innen langrenn for damer i Norge. I 1965 og 1966 var hun både løper og trener på landslaget i langrenn for damer og fortsatte som trener frem til 1969, etter at hun la opp som aktiv i 1966. Hun var trener for damene som tok gull på stafetten i 1968 i Grenoble.
Spanias Grand Prix 2022
Spanias Grand Prix 2022 (offisielt navn: Formula 1 Pirelli Gran Premio de España 2022) var et Formel 1-løp som ble arrangert 22. mai 2022 på Circuit de Barcelona-Catalunya i Montmeló, Spania. Det var det sjette løpet i Formel 1-sesongen 2022 og 62 gang Spanias Grand Prix ble arrangert i Formel 1-sammenheng. Løpet ble vunnet av Max Verstappen i Red Bull Racing. Red Bull Racing-fører Sergio Pérez og Mercedes-fører George Russell tok andre- og tredjeplassen.
Schwaz (distrikt)
Distriktet Schwaz består av det midterste avsnittet av Unterinntal samt de to store sidedalene Achental i nord og Zillertal i syd.
Ingrid Wigernæs
Jentut'n
Wigernæs regnes som opphavet til uttrykket jentut'n, som er Hemsedalsdialekt for jentene. Ordet ble brukt av Wigernæs da hun omtalte lagvenninnene på stafettlaget i VM i 1966, og senere brukte hun det når hun omtalte landslagsjentene hun trente. Jentut'n var først klengenavnet på stafettlaget fra 1966, men senere har ordet blitt flittig brukt som «kjælenavn» på de norske stafettlagene for damer under internasjonale renn og mesterskap.
Schwaz (distrikt)
Kommuner
Distriktet Schwaz har 39 kommuner:
Spanias Grand Prix 2022
Dekk
Dekkleverandøren Pirelli tok med C1, C2 og C3 dekksammensetningene (angitt som henholdsvis hard, medium og soft) for lagene å bruke.
Smittestop
Formålet med applikasjonen er å gi brukeren mulighet for å orientere personer man har vært i nærheten av hvis man blir smittet med covid-19. Det er også mulig for å bli orientert av andre om at man har vært i kontakt med en person som er smittet med covid-19. Formålet er å gjøre smitteoppsporingen hurtigere og enklere. Det er frivillig å laste ned og bruke applikasjonen.
Smittestop er godkjent av Datatilsynet.
Bestemors stue
«Bestemors stue» er en skillingsvise som også kalles for «Hjem, hjem mitt kjære hjem». Den synges på melodien til «Titanics undergang».
Teksten
en koselig veranda og fine ruter små, vår kjære mormor levde der sine beste år og mamma sprang og lekte der i sin barndoms vår. den plantet de blant stener og lyng og karrig jord. Og opp av brønnen dro de det klare friske vann så hadde de ved veien et stort potetesland. når far kom hjem fra skogen han lappet barnas skog. En åttigårig mormor på rokken flittig spant så sterke sko og klær du i handelen neppe fant. og kaffekjelen ser du så snart du kommer inn. Men vil den koke over den fart på mormor får, og snart så byr hun oss på en deilig kaffetår. bestandig i det stille hun gjorde godt og vel, hun brukte aldri knurre men tjente tro med flid, og kom en stakkars husvill ham ga hun straks en bit. og gulnet løv det faller så tett til jorden ned. Da kom et sorgens budskap vår mormor er gått bort, og hjertene de sørger: Det tomrom ble så stort. ''Kor: Hjem hjem mitt kjære hjem, der lykkens solskinn lyste i mormors gamle hjem''.
Spanias Grand Prix 2022
Trening 1
Treningen startet kl. 14:00 (UTC+2) fredag 20. mai.
Nyck de Vries kjørte for Williams i stedet for Alexander Albon og Jüri Vips for Red Bull Racing i stedet for Sergio Pérez, og debuterte i Formel 1. Robert Kubica kjørte for Alfa Romeo i stedet for Zhou Guanyu.
Trening 2
Treningen startet kl. 17:00 (UTC+2) fredag 20. mai.
Trening 3
Treningen startet kl. 17:00 (UTC+2) fredag 20. mai.
Kvalifisering
Noter:
Løpet
Noter:
Mesterskapsplassering etter løpet
Note: Bare de fem beste plasseringene er inkludert for begge settene.
Gnagsår
Gnagsår er en tilstand som oppstår når hud møter friksjon over tid.
Gnagsår oppstår oftest på hender og føtter. På hender kan skaftet fra et verktøy gi gnagsår i håndflaten. På føtter kan gnagsår oppstå eksempelvis mellom hælen og en sko.
Gnagsåret vil først påvirke stratum corneum, det ytterste hudlaget. Rødme og sårhet er første symptom. Deretter vil overhuden først løsne fra underhuden og væske eller blod vil legge seg mellom hudlagene og danne en vannblemme, også kalt «vesikkel» eller «bulla» dersom den overstiger 5 millimeter i tykkelse. Huden over en vannblemme får svekket elastitet og væsken mellom hudlagene kan bli presset gjennom huden ved vedvarende friksjon, og danne et åpent sår.
Langduskpingvin
Beskrivelse
Langduskpingvin er sort på oversiden og hvit på undersiden. Fra roten av overnebbet løper den en strek av gule fjær, som ender opp i en fjærdusk som står i vinkel i bakkant av tinningen. Hodet er sort og har strittende sorte fjær, øynene rødlige og nebbet rødbrunt. Undersiden av vingene, som er omdannet til luffelignende svømmeredskaper, er sorte innerst og ytterst og hvite på midten. Oversiden av vingene er sort. Føttene, som har svømmehud, er grårosa og har sorte klør. Som hos andre pingviner sitter lemmene langt bak på kroppen, noe som gir fuglen en oppreist stilling når den står og går.
Den er nært beslektet med klippehopperpingvin (Eudyptes chrysocome), som den ble separert fra i 2006. Det er fortsatt uenighet omkring delingen i to arter, men arten anerkjennes nå av flere, blant annet av WoRMS og BirdLife International.
Langduskpingvin skiller seg visuelt fra klippehopperpingvin gjennom å ha en noe bredere stripe med (gule) randhår og lengre (større) fjærdusk.
Arten blir omkring 52 cm høy og 3 kg tung.
Utbredelse
Mer enn 80% av bestanden befinner seg på øyene Tristan da Cunha og Gough Island i St. Helena, Ascension og Tristan da Cunha, et britisk oversjøisk territorium i Sør-Atlanteren. Resten av bestanden befinner seg på Île Saint-Paul og Île Amsterdam i Det indiske hav.
Atferd
Arten hekker på klipper og fjellgrunn i bratt terreng, som regel nær tilgang på ferskvann. For å komme til de beste plassene spretter pingvinene fra stein til stein, og det er kjent at klippehopperpingvinene kan gjøre sprang på opp mot 150 cm.
Dietten består av krill, småfisk og blekksprut som jakter under dykking. . Det er kjent at arten kan dykke til 100 m eller mer når den jakter på mat.
Båtheis
Båtheis er en teknisk innretning for å kunne løfte båter mellom to ulike høydenivå innenfor en kort avstand. En båtheis er ofte et alternativ til sluser. En båtheis kan enten løfte båtene vertikalt, slepende som en kabelbane eller roterende (som Falkirk Wheel).
Historie
Den første kjente båtheisen var den 2,5 tonn tunge heisen ved Churprinz gruvekanal i dalen med Freiberger Mulde i Halsbrücke nord for Freiberg i Sachsen. Denne løftet lasteprammer rundt syv meter ved hjelp av trinser, og uten å benytte egne løftekar. Denne båtheisen var i virksomhet fra 1789 og fram til 1868, og satte igang arbeid for å kunne anlegge tilsvarende heiser andre steder, særlig i Storbritannia. I årene mellom 1796 og 1830 bygget ingeniøren James Green fem båtheiser.
Blant de tidlige båtheisene, lå på Dorset og Somerset-kanalen ved Mells, og i 1835 ble en båtheis på Grand Western-kanalen satt i virksomhet, og denne var den første båtheisen som ikke hadde en eksperimentell funksjon i tillegg.
I 1904 åpnet Båtheisen ved Peterborough i Ontario i Canada. Dette var den første som kun brukte tyngdekraften, da det øvre av de to kamrene ble fylt 30 cm høyere enn det nedre, og dette ga den nødvendige vekten til å operere heisen.
Verdensarv
Langs en strekning på sju kilometer av kanalen Canal du Centre, som forbinder elvene Maas (Meuse) og Schelde, er det en høydeforskjell på 66,2 meter. For å overkomme denne høydeforskjellen ble først den 15,4 meter høye heisen ved Houdeng-Goegnies åpnet i 1888, og de andre tre heisene som hver er 16,93 meter høye, åpnet i 1917. De fire heisene er doble, og består av to tanker som kan beveges vertikalt. Hver tank er støttet av en jernsøyle, og de to søylene er hydraulisk sammenkoblet slik at når den ene tanken heves så senkes den andre.
Båtheisene ble i 1998 innskrevet som et verdensarvsted av UNESCO, og ble i 2002 erstattet av båtheisen Strépy-Thieu. De benyttes i dag av fritidsbåter.
Dagens bruk
Den eldste, fungerende båtheisen i kommersiell drift er i dag båtheisen ved Niederfinow i Brandenburg i Tyskland. Den er en del av Oder-Havelkanalen, og har en løftehøyde på 36 meter, og erstattet da den ble åpnet 21. mars 1934 en slusetrapp fire mindre sluser. Den har en kapasitet på 11,000 fartøyer i året, og denne kapasiteten er nå sprengt. Det ble derfor 1997 besluttet å bygge en ny båtheis ved siden av dagens, og denne er planlagt ferdigstilt i 2014. Det er imidlertid planlagt at også dagens båtheis vil være i virksomhet også fram til 2025.
Den største båtheisen i verden er i dag båtheisen Strépy-Thieu i Belgia. Denne har en høydeforskjell på 73,15 meter og kan løfte 1,350 tonn. Den ble påbegynt i 1982 fullført i 2002, og kom i samband med moderniseringen av Canal du Centre og erstatter de fire gamle båtheisene som nå er verdensarvsted.
Kjetil Mårdalen
Kjetil Jonsen Mårdalen (født 12. januar 1925 i Tinn, død 4. november 1996 i Tinn) var en norsk kombinertløper. Han representerte Tinn Skilag.
Snorre Torfinnsson
Familie
Fødselsdatoen til Snorre Torfinnsson er usikker. Fødselstall som 1005, 1009, og 1012 har vært lansert, men alle er enige om at han var født mellom 1005 og 1013. Etter Grønlendingenes saga var Snorre tre år da familien forlot Vinland på grunn av problemer med de innfødte, skrælingene. Familien drog da tilbake til Glaumbær på Island.
Snorre Torfinnsson fikk to barn; datteren Hallfrid og sønnen Torgeir. Hallfrid ble mor til Torlak Runolfsson, biskopen i Skálholt på Island. En av etterkommerne til Snorres bror Torbjørn, Bjørn Gilsson, ble biskop på Hólar. Torgeir var far til Yngvild, som var mor til Brand Sæmundarsson, biskop på Hólar.
Kristendommen innføres på Island
I tekster fra 1200-tallet, rundt 200 år senere, står det at Snorre Torfinnsson og Snorre Torgrimsson var pådrivere for kristningen av Island. Etter Grønlendingenes saga bygde Snorre den første kirke på Glaumbær. Blant hans etterkommere finner vi flere islandske biskoper.
Curt Steuernagel
Curt Steuernagel (født 1886, død 30. juli 1918) var en tysk turner.
Kelly Bishop
Carole «Kelly» Bishop (født 28. februar 1944 i Colorado Springs) er en amerikansk skuespiller og danser. Hun er kjent for rollen som Emily Gilmore i TV-serien Gilmore Girls og som moren til Jennifer Greys rollefigur i filmen Dirty Dancing.
Puanama
Puanama er en slekt av biller som tilhører den artsrike underfamilien Lamiinae i familien trebukker (Cerambycidae).
Utseende
Små, gråbrune trebukker. De er kamuflasjefarget. Antennene er kortere enn kroppen. Dekkvingene er parallellsidige.
Ferry Weertman
Ferry Weertman (født 27. juni 1992) er en nederlandsk svømmer.
Han representerte Nederland under Sommer-OL 2016 i Rio de Janeiro, der han tok gull i maratonsvømming.
I august 2016 ble han utnevnt til ridder av Oranje-Nassau-ordenen.
I 2021 representerte han Nederland under Sommer-OL 2020 i Tokyo der han kom på 7. plass på 10 kilometer maratonsvømming.
Sébastien Lecornu
Sébastien Lecornu (født 11. juni 1986 i Eaubonne) er en fransk politiker, som siden 20. mai 2022 har vært Frankrikes forsvarsminister.
Lecornu representerte partiet Les Républicains fram til 2017, da han byttet til La Republique en Marche!.