cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Thor Rummelhoff
Han har skrevet kriminalseriene Katteelskeren og Syndens lønn for Radioteatret i NRK. Katteelskeren er oversatt til islandsk og spilt i RUV, og Syndens lønn er utgitt på Solum forlag. Han har blant annet skrevet librettoen til musikalen Ben Hur 1991, to stykker om Edvard Munch (En berusende kraft, Teater M 2003, og EDVARD! Østfold Teater (Nå Scenekunst Østfold/Østfold kulturutvikling) 2013), Engler i gata (Østfold Teater/Scenekunst Østfold 2007-2010), Maria Ms fortellinger (Prosjektteatret Fredrikstad og Kirkens Bymisjon 2006) samt dramatiseringen RASKOLnikoV etter Forbrytelse og straff av Fjodor M. Dostojevskij (Cafeteatret Fredrikstad 2015). RASKOLnikoV var forøvrig hans fjerde dramatisering av Forbrytelse og straff. På bestilling fra Den norske kirke ved Kirkerådet skrev han monologen Lille-Lene til reformasjonsjubileet i 2017
Han har ledet Prosjektteatret Fredrikstad fra 1995 og Cafeteatret Fredrikstad fra 2010.
Han er medlem av Norske Dramatikeres Forbund, Rivertonklubben og Norsk P.E.N.
Han ble tildelt 3-årig arbeidsstipend fra Norske Dramatikeres Forbund i 2001
Junge Presse Osteuropas
Junge Presse Osteuropas er en pris som deles ut av Fritt Ord sammen med ZEIT-Stiftung «til østeuropeiske medier og journalister som står for kvalitetsjournalistikk og en uavhengig nyhetsformidling». Fritt Ords og ZEIT-Stiftungs pressepriser søker å styrke journalistenes og medienes uavhengige rolle, til tross for represalier og økonomiske vanskeligheter, og vilje til å motstå selvsensur og ikke la seg skremme av press
I 2005 gikk prisen til fire aviser, et pressebyrå og en journalist fra de tre tidligere Sovjetstatene Russland, Hviterussland og Georgia.
Sprint (tegneserie)
Sprint er det norske navnet gitt Spirou, en fransk-belgisk eventyrtegneserie basert på en figur skapt av Robert Velter (Rob-Vel) på 30-tallet, og publisert av forlegger Jean Dupuis i en «avis for unge mennesker», Le Journal de Spirou, første gang utgitt 21. april, 1938.
Navnet Spirou betegner det to ting:
Sprint og Kvikk (henholdsvis Spirou og Fantasio på fransk) er seriens hovedfigurer. De er to eventyrlystne journalister som opplever fantastiske eventyr sammen med Sprints ekorn, Spip, og sin oppfinnervenn, greven av Champignac.
Serien har blitt oversatt til flere språk, blant dem nederlandsk, spansk, finsk, engelsk og de nordiske språkene.
De første tegnerne
Serien ble opprinnelig skapt av Robert Velter (Rob-Vel). Rob-Vel hadde erfaring som «bell boy» ved Ritz Charlton i London, og hadde skissert pikkolofigurer i noen år før Dupuis lanserte Le Journal de Spirou. Sprint var til å begynne med en ensidersserie, men ble allerede i oktober 1938 forandret til en fortsettelsesserie. I 1939 skapte Rob-Vel Sprints uadskillelige kompanjong, ekornet Spip.
Annen verdenskrig medførte flere problemer også for serietegnere, og i perioder mellom 1940–41 utførte Joseph Gillain (Jijé) sine første jobber som vikartegner for Sprint, da den tyske okkupasjonen i Frankrike tidvis gjorde det umulig å sende tegneserier til Brussel. I 1942 ble Rob-Vel krigsfange, slik at hans kone Blanche Dumoulien måtte fullføre stripene under navnet Davine, men i 1943 ble vanskelighetene så store at de valgte å selge rettighetene til forleggeren Dupuis. Med dette ble Jijé ansatt som fast tegner av Sprint.
Da Spirou gjenopptok normal drift etter krigen hadde Jijé innført Sprints følgesvenn Kvikk (Fantasio). Kvikk var et iltert, humoristisk innslag, med store likheter til figuren Alexander (sønnen i avistegneserien Blondie). Til å begynne med var Kvikk detektiv, men etter hvert ble både Sprint og Kvikk gitt yrker som reportere. Omsider ble serien omdøpt til Spirou et Fantasio. I juni 1946 ga Jijé serien videre til sin elev André Franquin, som skulle gi serien nye særpreg.
Franquins Sprint
Jijé ble allerede på denne tiden betraktet som veteranen i belgisk tegneseriekunst og derfor var han også en ettertraktet læremester. Franquin var en av hans elever. I 1946 lot Jijé Franquin tegne en 12 siders episode med Sprint og Kvikk. Den het Fantasio et son tank og ble først utgitt på norsk som Tanksen i samleserien om Franquins Sprint. Resultatet ble tilfredsstillende, og i juni 1946 overtok Franquin serien og tok fatt i arbeidet etter beste evne, i Jijés «strek». Over en periode bodde han samt to andre unge elever, Will og Morris, under Jijés tak i Waterloo, og disse har i ettertid blitt referert til som la bande des quatre (bokst. firerbanden). Grunnlaget for begrepet école de Marcinelle (Marcinelleskolen, med henvisning til Dupuis' lokaler i Marcinelle utenfor Charleroi) blir lagt med stilen som ble utviklet i denne perioden.
Etter de to historiene Svarthattene og Smuglermysteriet forandret Franquin i 1950 innfallsvinkel til serien. Historien Trollmannen i Champignac introduserer denne nye linjen. Den er lengre (hele 57 sider) enn de tidligere episodene og preget av mer overskuelig oppbygging av sidene. Dessuten er det i denne historien at Franquin starter med å introdusere det faste persongalleri, og han skaper landsbyen Champignac, som senere ble base for mange eventyr. Greven av Champignac møter vi første gang i denne historien, og vi opplever hans vellykkede eksperimenter med soppekstrakter (inklusive bivirkningene). Og vi møter innbyggerne i Champignac med den selvopptatte borgermesteren i spissen.
Alt i neste album Kampen om arven blir persongalleriet ytterligere utbygd, der en av seriens mest markante skurker, Kvikks fetter Zantafio blir introdusert. I forskjellige forkledninger og posisjoner dukker han senere opp i album som Ned med diktatoren, Kvikk i knipe , I skyggen av Z og Tora Torapa (det siste av Fournier). Det er også i Kampen om arven at Sprint og Kvikk finner Spiralis, som gjennom Franquins senere episoder av serien utvikler seg til å bli en av tegneseriens mest spesielle og populære figurer. På denne tiden begynner også Sprint og Kvikks jobb som reportere å få mere avgjørende innflytelse på historiene. I Nesehornets hemmelighet fra 1953 er det den som setter historien i gang. Det er også her de møter kollegaen Trineline, som blir med i mange eventyr. Det er for eksempel henne som tar opp filmen i «Den ville Spiralis». Det er også hun som i Tome og Janrys strek tar æren for Monolitten i Kaalson Long. I Nesehornets hemmelighet introduseres også en annen vesentlig «figur» i serien: turbobilen. Dette strømlinjeformede og teknisk geniale, rullende vidunder er allerede så smått foregrepet i Kampen om arven, hvor Sprint og Kvikk kjører turborace, men som privatbil dukker den først opp i Nesehornets hemmelighet. Siste gang vi ser den er i QRN kaller…, der den opptrer med en spesiell kjølerspiss.
Den neste i rekken av underlige skurker møter vi i 1955 i albumet Hemmeligheten på havets bunn. Det dreier seg om John Helena med tilnavnet «Steinbiten». Senere møter vi ham i Havmysteriet (Album nr. 4) før han i Tome og Janrys Virus! ender på rett side av loven. Den samme forandringen skjer også med vitenskapsmannen Zorglub. I Z for Zero fra 1959 forsøker han å tilrane seg verdensherredømmet, men blir forbedret. I I skyggen av Z og Tora Torapa opptrer han igjen som skurk, men det er fordi Zantafio har ført ham på ville veier. Ellers lar både Franquin og Fournier ham være en verdifull assistent for greven av Champignac.
Til rekken av bipersoner i «Sprint» hører også en som dukker opp med en kort replikk på side 41 i Kjempeøglens egg (Album nr. 43) fra 1957. Han spiller også en birolle i et par album fra 1958. Det dreier seg om Franquins andre mesterverk: Viggo. I disse historiene opptrer han nok helst for å lede oppmerksomheten over på sin person i alminnelighet. På denne tiden var han nemlig begynt å opptre i sin egen nye gagserie. Men Franquin ga også Viggo sjansen til å spille en større og viktigere rolle i «Sprint». I For et sirkus (Utgitt i albumet Bråk i Champignac fra 1966 er det Viggo som sammen med tre sprø aper bærer hovedansvaret for ablegøyene – og historien. Uten Viggo ville den siste Franquin-historien Bråk i Champignac neppe kommet i gang.
Sprint etter Franquin
Etter hvert ble Franquin lei av Sprint, og Viggo tok mer og mer over hans oppmerksomhet. Etter Bråk i Champignac ble serien ført videre av den hittil ukjente unge tegneren Jean-Claude Fournier som tegnet serien mellom 1969 og 1979. I den første episoden, Gullmakeren, opptrådte Spiralis for siste gang. Figuren var Franquins, og derfor står det også på tittelbladet i dette albumet: «Av Fournier med hjelp av Franquin til Spiralis.». I de følgende album ser vi figuren bare på plakater, som tøydyr o.l. Fournier tilførte selv serien figurer som den japanske vitenskapsmannen og tryllekunstneren Itoh Kata.
Fournier utarbeidet ni album, der Sprint utviklet seg til å bli en mer moderne figur. Fournier tok opp temaer som kjernekraft (Varsleren!), narkotika-finansierte diktatorer (Kodo den grusomme) og Duvalier-lignende undertrykkelse (Tora Torapa).
Yves Chaland foreslo en mer radikal utvikling av serien. Han ironiserte over serien slik den var på 1940-tallet, under Jijé og den tidlige Franquin. Dette bidraget ble imidlertid oppfattet som for sofistikert for den jevne leser og det ble derfor stoppet før det ble fullført.
Tome & Janry
Det var imidlertid Tome (manus) og Janry (tegninger) som skulle få en mer langvarig tilknytning til serien. De tok opp temaer som bioteknologi (Virus!), roboter (Hvem kan stoppe Cyanina?) og tidsreiser (Tidsmaskinen og Z vender tilbake, den siste med en reinkarnasjon av Zorglub).
Med Den unge Sprint (1987), tok Tome og Janry for seg Sprints unge år. Dette utviklet seg etter hvert til en avlegger-serie, der Sprint gikk på barneskolen. Mye av historien foregår rundt figurens interesse for det motsatte kjønn. Det er imidlertid stor grad av enighet om at den lille Sprint ikke har så mye til felles rent psykologisk med den voksne figuren.
En ny skurk, mafiabossen, Vito «Lucky» Cortizone, basert på figuren Vito Corleone fra Gudfaren-filmene ble introdusert i Sprint i New-York, mens de i Sprint i Moskva (1990) besøker Sovjetunionen akkurat i det landet var i ferd med å gå i oppløsning.
I Drømmemaskinen (1998), forsøkte Tome and Janry igjen å fornye serien med en mer moden historie og en mer realistisk grafisk stil. Albumet hadde en mørkere tone enn leserne var vant til og utgivelsen førte til kontroverser. På grunn av denne kontroversen frasa Tome & Janry seg ansvaret for hovedserien og konsentrerte seg om avlegger-serien om Sprints barndom.
Sprint i dag
Etter 6 års pause ble serien overtatt av Jean-David Morvan (manus) og José-Luis Munuera (tegninger). Morvan og Munuera brukte bipersoner fra hele serien, ikke bare fra Franquins tid.
I Norge har man valgt å inkludere disse albumene i den vanlige Sprint-serien, men med tilleggsbetegnelsen spesial. Så langt er to av disse spesialalbumene kommet ut på norsk (Steinkjempene av Yoann/Vehlmann og Katakombene under Champignac av Yann/Tarrin). I januar 2009 ble det bestemt at Yoann og Vehlmann overtar hovedserien. Det hadde da en stund vært klart at Dupuis ønsket å skifte ut Morvan og Munuera. Yoann og Vehlmanns første ordinære album ble publisert i 2010 og fikk på norsk tittelen Zerkonene kommer!
Hilde Haraldsen Sveen
Biografi
Hilde Haraldsen Sveen har sin utdannelse fra Agder musikkonservatorium og Hochschule der Künste Berlin. Hun tok solisteksamen i 1994 og hadde deretter engasjement ved flere tyske operahus. Fra 1995 til 1998 var hun ansatt ved Nordharzer Städtebund Theater som lyrisk koloratursopran. I 2001 debuterte hun ved Den Norske Opera som Gilda i Rigoletto. Siden har hun hatt flere hovedroller ved Den Norske Opera, blant annet som Sophie i Rosenkavaleren.
Sveen er en allsidig sanger, noe som har gjort henne ettertraktet som solist i oratorier og konserter. Hun har også et stort romanse-repertoar og har medvirket på flere cd-utgivelser med norsk musikk, blant andre Sigurd Islandsmoens Requiem med Kristiansand Symfoniorkester fra 2006.
Inge André Olsen
Inge André Olsen (født 21. januar 1978) er en norsk fotballeder og tidligere fotballspiller.
Han var forsvarsspiller i Stabæk. Han kom til Stabæk i 1998 etter å ha spilt for Start. Han har 27 kamper og 1 mål på aldersbestemte landslag.
IA, som han kalles i Stabæk-miljøet, ble av mange regnet som ett av Norges absolutte største forsvarstalenter. Skader har imidlertid ødelagt mye for ham. Han spilte fast første sesongen i Stabæk, men de tre neste sesongene ble preget av bl.a. et par benbrudd.
I mars 2007 ble han innkalt til sin første landslagssamling for det norske A-landslaget, i en alder av 29 år. Dessverre fikk han et benbrudd rett etter det, og mistet begynnelsen av 2007-sesongen i Tippeligaen. På slutten av 2007-sesongen ble han lånt ut til Start, og var blant lagets best spillende spillere, til tross for at Start rykket ned til Adeccoligaen. Han vendte så tilbake til Stabæk, før han ble lånt ut til Strømsgodset for hele sesongen 2008.
Den 21. januar 2010 ble det meldt at Olsen hadde lagt opp som aktiv fotballspiller på grunn av helsen; han ville ikke gjøre større skade enn det allerede var gjort på kroppen. Det utslagsgivende var hans siste hælskade, som ble operert uten at skaden ble noe bedre.
Den 1. januar 2011 tok Olsen over som sportslig leder i Stabæk etter Tom Schelvan, og har dermed det overordnede ansvaret for klubbens elitesatsing på herresiden.
Den 18. desember 2019 ble det offentliggjort at han tar over som sportsjef for den danske klubben AaB Fodbold fra 1. april 2020.
Ole Jørgen Anfindsen
Ole Jørgen Anfindsen (født 18. mars 1958) er en norsk informatiker og forfatter. Han er dr. scient. fra Universitetet i Oslo, der han tok doktorgraden ved Institutt for Informatikk i 1997 med avhandlingen «Apotram: an application-oriented transaction model».
Forfatterskap
Anfindsen har på sitt nettsted og i form av leserbrev engasjert seg i debatten omkring innvandring, rase og intelligens. I februar 2005 startet han HonestThinking.org sammen med broren Jens Tomas Anfindsen. Et av nettstedets saker er prognosen om at etniske nordmenn kan bli en minoritet i Norge mot slutten av dette århundret. Han har også vært opptatt av kjønnsforskning og evolusjonsteori. De siste årene har Anfindsen gått ut offentlig med at han definerer seg som «muslimsk kristen».
Imbolc
Imbolc eller Imbolg er en gammel keltisk høytid som er midt mellom vintersolverv og vårjevndøgn, i begynnelsen av februar (typisk 1. februar eller 2. februar på den nordlige halvkula, 1. august på den sørlige), eller ved de første vårtegnene.
Høytida blir også feira av mange hedninggrupper, og regnes som en av de fire store sabbatene innen Wicca. For kristne, særlig i Irland, er 2. februar feiret som Sankt Brigids festdag. Dagen er også kjent som kyndelsmesse.
Tanna (film)
Tanna er en australsk film fra 2015 som foregår på øya Tanna i Vanuatu i det sydlige Stillehavet. Filmen er regissert av Martin Butler og Bentley Dean, og vant to priser ved filmfestivalen i Venezia.
Handling
Filmen er basert på den sanne historien om hvordan et ungt par fra en av yakel-naturfolkets stammer trosset gamle tradisjoner for i stedet å følge sine hjerter. Den unge jenta Wawa og høvdingens barnebarn Dain er forelsket i hverandre. For å skape fred med en annen yakel-stamme, loves Wawa vekk som en del av den innbyrdes fredsavtale. Det forelskede paret ser seg derfor tvunget til å flykte for å være sammen. Under flukten jages de av fiendtlige krigere som vil straffe dem, samtidig som deres ulydighet er tett på å utløse krig mellom stammesamfunnene.
Alle medvirkende er utrente lokale folk fra yakel-stammen, og Tanna er den første spillefilm utelukkende opptatt på stillehavsøystaten Vanuatu.
Rutland County
Rutland County er et fylke i den amerikanske delstaten Vermont. Det ligger sørvest i staten og det grenser mot Addison County i nord, Windsor County i øst, Bennington County i sør og mot delstaten New York i vest. Rutland Countys totale areal er 2 447 km² hvorav 32 km² er vann. I 2010 hadde fylket 61,642 innbyggere, og administrasjonssenteret ligger i byen Rutland.
Oliver Scheytt
Oliver Scheytt (født 14. april 1958 i Köln) er en tysk pianist, professor, direktør og politiker (SPD).
Scheytt studerte musikk ved Folkwang Universität der Künste i Essen og jus ved Universitetet i Bochum. Han er leder av Ruhr.2010 GmbH som presenterte Essen og Ruhrområdet som europeisk kulturhovedstad i 2010, og er siden 2007 professor ved institutt for kulturforvaltning ved Hamburg høyskole for musikk og teater. Scheytt driver et eget rådgivningsfirma KULTUREXPERTEN GmbH, et rådgivningsfirma for kulturlivet.
Oliver Scheytt ble foran valget i 2013 oppnevnt som medlem av kanslerkandidat Peer Steinbrücks kompetanseteam, ofte kalt skyggeregjering, med kunst og kultur som ansvarsområde.
Midwest Airlines
Midwest Airlines var et flyselskap basert i Egypt. Flyselskapet opererer med charter flyvninger. Flyselskapet hadde sin første flyvning i 1999.
Flyflåte
Midwest Airlines flyflåte per februar 2013:
Lars Skjeset
Han har i nasjonale løp markert seg sterkest på sprintdistansen. Skjeset har representert Norge i VM og EM. Den eneste medaljen fra internasjonale mesterkap vant Skjeset på stafetten under EM i estiske Otepää i 2006. Carl Waaler Kaas og Øystein Kvaal Østerbø løp de øvrige etappene. Fra VM er 12.-plassen fra VM i Trondheim i 2010 det beste han kan vise til individuelt.
Nagorno-Karabakh-konflikten
Nagorno-Karabakh-konflikten er en pågående etnisk og territoriell konflikt mellom Armenia og Aserbajdsjan om den omstridte regionen Nagorno-Karabakh samt syv omliggende distrikter vest, syd og øst for regionen. Nagorno-Karabakh er i all hovedsak bebodd av etniske armenere, og de syv omliggende distriktene var for det meste bebodd av aserbajdsjanere frem til de ble fordrevet under Nagorno-Karabakh-krigen 1988–1994. Nagorno-Karabakh og de syv distriktene rundt er de facto kontrollert av den selverklærte Republikken Artsakh, men er internasjonalt anerkjent som en del av Aserbajdsjan.
Konflikten har røtter tilbake til tidlig på 1900-tallet, og eskalerte i 1988, da armenerne i Karabakh krevde at Karabakh skulle overføres fra Den aserbajdsjanske sosialistiske sovjetrepublikk til Den armenske sosialistiske sovjetrepublikk. Konflikten utviklet seg til fullskala krig i begynnelsen av 1990-årene. I 1994 inngikk partene en våpenhvile som førte til to relativt rolige tiår. Situasjonen forverret seg gradvis i takt med økende aserbajdsjansk frustrasjon over den fastlåste situasjonen, og Armenias forsøk på å sementere den. I 2016 var det en fire dager lang oppblussing av konflikten, og i 2020 brøt det ut omfattende væpnede kamphandlinger mellom partene.
Bakgrunn
Nagorno-Karabakh er en grenseregion mellom Aserbajdsjan og Armenia, som er internasjonalt anerkjent som en del av Aserbajdsjan. Imidlertid er flertallet av befolkningen etniske armenere. «Nagorno» er et tillegg fra russisk, som ble innført som del av sovjettidens assimileringsprosess. Hovedstaden i Karabakh heter Stepanakert, på aserbajdsjansk Khankendi.
Våpenhvile og grensekonflikter (1994–2020)
Etter våpenhvilen ble det slutt på krigen, men den politiske konflikten fortsatte til tross for forsøk på forhandlinger fra verdenssamfunnet. Aserbajdsjan krever fortsatt at Nagorno-Karabakh og de andre områdene landet mistet under Nagorno-Karabakh-krigen skal tilbakeføres, mens Armenia ikke har gått med på noen tilbakeføring av territorium. Det har tidvis vært grensekonflikter mellom partene i løpet av hele perioden som våpenhvilen har vart.
Gjenoppblomstring av krigen (2020–)
Om morgenen 27. september 2020 brøt det igjen ut krig mellom Aserbajdsjan og Armenia. Det er uklart hvem som startet krigshandlingene. Fra Armenia og den separatistiske Republikken Artsakh ble det hevdet at kampene startet med bombeangrep fra Aserbajdsjan mot Nagorno-Karabakhs hovedstad Stepanakert og to nærliggende byer, samt den armenske byen Vardenis. Republikken Artsakh hevdet også å ha skutt ned fire kamphelikoptre, 15 droner og 10 stridsvogner under det som ble beskrevet som gjengjeldelsesangrep. Fra aserbajdsjansk side ble det derimot hevdet at det var armenske separatister som angrep Aserbajdsjan først, og at de hadde svart på dette angrepet. Aserbajdsjans president Ilham Alijev bekreftet at både sivile og militære på aserbajdsjansk side hadde mistet livet, men benektet påstandene om tap av kamphelikoptre og stridsvogner. Både Armenia og Aserbajdsjan innførte flere tiltak, blant annet portforbud og mobilisering.
Tyrkia har bidratt med militær støtte til Aserbajdsjan, men omfanget av støtten er omdiskutert. Aserbajdsjan og Tyrkia er nære allierte, men den tyrkiske støtten antas å være et forsøk på å øke landets innflytelse – både ved å styrke Aserbajdsjans posisjon i konflikten og redusere Russlands innflytelse i regionen.
Auboué
Auboué er en kommune i departementet Meurthe-et-Moselle i regionen Grand Est i Frankrike. Innbyggerne kalles for Aubouésiens.
Befolkningsutvikling
Antall innbyggere i kommunen Auboué
Dorothy Stratten
Dorothy Stratten (født Dorothy Ruth Hoogstraten 28. februar 1960 i Frelsesarmeens sykehus i Vancouver, Britisk Columbia, død 14. august 1980) var en canadisk modell og skuespillerinne.
I 1979 flyttet Stratten sammen med Snider til Los Angeles. Stratten var gjesteskuespiller i flere episoder av TV-seriene Buck Rogers og Fantasy Island. Stratten hadde en affære med Peter Bogdanovich som regisserte hennes første og eneste store film. Snider leide en privat etterforsker for å følge Stratten. Paret tok ut separasjon og Stratten flyttet inn hos Peter Bogdanovich, og hun planla å ta ut en skilsmisse fra Snider da hun ble drept i august 1980.
Stratten var Playboy Playmate of the Month i august 1979 og Playmate of the Year i 1980. Stratten ble myrdet i en alder av tjue år av sin fraskilte ektemann og manager Paul Snider, som begikk selvmord samme dag. Peter Bogdanovich skrev en bok om Stratten med tittelen The Killing of a Unicorn som ble publisert i 1984. Fire år senere, i en alder førtini år, giftet han seg med Strattens søster Louise, som var tjue år gammel på denne tiden.
Jugoslavia under EM i friidrett 1954
Jugoslavia deltok med 24 utøvere under EM i friidrett 1954 som ble arrangert 25.–29. august 1954 i Bern. Jugoslavia tok ingen medaljer under mesterskapet.
USA under Sommer-OL 1960
USA under Sommer-OL 1960. Flere sportsutøvere fra USA deltok i flere sporter under Sommer-OL 1960 i Roma. USA ble nest beste nasjon med trettifire gull-, tjueen sølv- og seksten bronsemedaljer. Friidrettsutøveren Rafer Johnson var landets flaggbærer under åpningsseremonien.
Beltane
Beltane er ei keltisk vårhøytid tradisjonelt feiret rundt 1. mai i Irland og Skottland.
Den er en av de åtte store sabbatene innen Wicca. Den blir ofte feiret med en sabbat til ære for guden og gudinnen.
Elevorganisasjonen
Elevorganisasjonen (forkortes EO eller Elevorg) er en landsomfattende, partipolitisk uavhengig interesseorganisasjon for elever og lærlinger i videregående opplæring og i ungdomsskolen i Norge. Elevorganisasjonen ble stiftet i 1999 og er organisert med elleve fylkeslag. Operasjon Dagsverk er Elevorganisasjonens solidaritetsaksjon. Elevorganisasjonen er den eneste aktøren innenfor sitt felt i hele Norge og har slagordet; av, med og for elever.
Historie
Organisasjonen ble stiftet i 1999 ved sammenslåing av Norges Gymnasiastsamband (NGS) og Norsk Elevorganisasjon (NEO).
Norges Gymnasiastsambands historie begynte i 1959 i kampen mot sensur av skoleaviser. I 1964 opprettet NGS solidaritetsaksjonen Operasjon Dagsverk (OD). Det samme året fikk Elevorganisasjonen gjennomslag for lovfestet rett til elevråd, en stor politisk seier som styrket NGS' posisjon som interesseorganisasjon i det politiske landskapet og blant elevmassen. NGS organiserte bare elever; lærlinger, handelsskoler og yrkesskoler var ikke inkluderte. I 1970 ble Yrkesskolenes og lærlingenes interesseorganisasjon (YLI) stiftet for å representere disse gruppene. YLI arbeidet for styrking av studieretningenes særpreg og mot arbeidet for felles grunnopplæring.
Rose-Marie Huuva
Ragnel Rose-Marie Huuva (født 13. juli 1943 i Gabna sameby i Jukkasjärvi) er en svensk samisk forfatter, bildekunstner og duodjiutøver.
Elevorganisasjonen
Historie
Utover i 1970- og 1980-årene ble NGS påvirket av politisk dragkamp, og «blårussen» trakk mange av lederne i organisasjonen. Fra 1975 til 1991 var alle lederne av NGS medlemmer i Unge Høyre. Dette polariserte organisasjonen, og AUF satt med en del ledere i de mer liberale fylkeslagene. Både Jens Stoltenberg og Erna Solberg var fylkesledere i NGS i denne perioden.
Norsk Elevorganisasjon (1993)
Etter en periode med forsøk på å reformere organisasjonen brøt en fraksjon misfornøyde, venstreorienterte tillitsvalgte med NGS på landsstyremøtet i august 1993, og formet Norsk Elevorganisasjon. NEO skulle være partipolitisk uavhengig, og ha større fokus på elevenes skolehverdag. Tidligere forsøk på å starte nye organisasjoner hadde ikke lykkes, men NEO fikk en god start. Da YLI gikk konkurs i 1994 anbefalte de sine medlemmer å støtte seg til NEO. Samtidig tapte NGS medlemmer. Begge organisasjonene slet med svak økonomi, samtidig som den politiske polariseringen i NGS gradvis forsvant.
Goldsboro (Nord-Carolina)
Goldsboro er en by i Wayne County (Nord-Carolina) i Nord-Carolina, USA. Goldsboro ble grunnlagt i 1787 og fikk bystatus i 1847. Innbyggertallet ble estimert til 38 023 i 2006.
Rose-Marie Huuva
Som bildekunstner deltok hun sammen med sju andre i utstillingen Sámi Stories: Art and Identity of an Arctic People på Scanidnavian House i New York 2014.
Hun fikk kulturstipendiet Rubus arcticus fra Norrbottens läns landsting i 2003.
Thomas Høgåsseter
Thomas Høgåsseter er en norsk skytter som skyter for Raumnes Skytterlag. På Landsskytterstevnet 2015 på Lesja vant han finalen i stangskytingen og ble norgesmester. Han vant norgescupen for stang- og felthurtigskyting i 2014- og 2015-sesongen, og innehar den offisielle verdensrekorden på Mad minute med 36 treff på 1 minutt.
Elevorganisasjonen
Elevorganisasjonen (1999)
I 1998 vedtok både NGS' landsmøte og NEOs elevting at de to organisasjonene skulle slå seg sammen, og i mars 1999 ble de to organisasjonene lagt ned med virkning fra 1. juli. Elevorganisasjonens stiftelsesting ble holdt kort tid etter.
Det første året krevde mye arbeid for å etablere ny struktur, opprette kontakt på nasjonal- og fylkesplan med sentrale organisasjoner. Det nye sentralstyret måtte opprette kommunikasjonslinjer og respekt hos departementet og Læringssenteret. Fylkeslagene måtte oppnå det samme hos skoleadministrasjoner og fylkespolitikere.
I senere år har boikottaksjonen mot nasjonale prøver, kampen for innføring av gratis læremidler og arbeidet med en egen arbeidsmiljølov for elever vært sentrale saker for EO.
Elevorganisasjonen arrangerte 50-årsjubileum for elevorganiseringen i Norge den 16. november 2009. Markeringen ble feiret i Oslo rådhus, med talere som daværende kunnskapsminister Kristin Halvorsen samt Oslo s ordfører Fabian Stang.
Organisering
Elevorganisasjonen er en landsomfattende, partipolitisk uavhengig interesseorganisasjon for elever og lærlinger under videregående opplæring, og under Elevtinget 2007, ble det åpnet for at også ungdomsskoler skal bli inkludert i organisasjonen. Elevorganisasjonen har et institusjonsbasert medlemskap, hvor skoler melder seg inn etter ønske fra et absolutt flertall av elevene. Medlemskap blir bestemt ved uravstemning på den enkelte skolen. Med noen års mellomrom oppfordres skolene til å ha nye uravstemninger for å bekrefte sitt medlemskap og sin støtte til organisasjonen. På Elevtinget i 2008 ble det vedtatt at medlemsskoler må fornye sitt medlemskap ved uravstemning minimum hvert fjerde år. Dette gikk de derimot bort fra på Elevtinget i 2011, og det skal nå kun arrangeres uravstemning når medlemsskolene ønsker det. I tillegg er det mulig å melde seg inn som enkeltmedlem, enten du er elev eller lærling.
Elevtinget
Elevtinget er en av Norges største politiske arenaer, men har ikke tilknytting til partipolitikken. Elevtinget er Elevorganisasjonens Årsmøte, og høyeste organ. Her møtes representanter fra medlemsskolene for å diskuter, gjennomgå og vedta nye vedtekter, politikk og arbeidsprogram. Under Elevtinget 2023 var det over 700 deltagere alle i alderen 13–20 år. Sentrale tillitsvalgte (Sentralstyret, Generalsekretær, Valgkomiteen, Kontrolkomiteen, OD-Styret, og revisor) i Elevorganisasjonen blir også valgt på Elevtinget. Leder av Operasjon Dagsverk pleide å bli valgt på Elevtinget, men velges nå i Landsstyret etter instilling fra OD-styret. Valg av prosjekt, til Operasjon Dagsverk, blir fremdeles behandlet og valgt på Elevtinget.
Landsstyret
Landsstyret er Elevorganisasjonens høyeste organ mellom to Elevting. Landsstyret er ansvarlige for å vedta budsjett, supplerende politikk, og behandle organisatoriske saker. Landsstyret består av fylkeslederene fra hvert fylke, samt leder nasjonalt. I de fleste landsstyremøtene får også hvert fylke mulighet til å stille med en observatør, med tale- og forslagsrett.
Matthew Etherington
Matthew Etherington (født 14. august 1981 i Truro i England) er tidligere engelsk fotballspiller. Han har spilt for klubben siden januar 2009, da han kom fra West Ham United. Han spilte for West-Ham de seks foregående sesongene. I tillegg har han spilt for Peterborough United, Tottenham Hotspur og på utlån til Bradford City.
Elevorganisasjonen
Sentralstyret
Vedtektene tilsier at Elevtinget skal velge et sentralstyre på inntil ni sentralstyremedlemmer, to nestledere og en leder, samt en generalsekretær som ikke har stemmerett i styret. I tillegg er lederen av Operasjon Dagsverks hovedkomité del av styret. Sentralstyret arbeider fra hovedkontoret i Oslo, Tøyen.
Fylkeslagene
Elevorganisasjonen er delt opp i elleve fylkeslag (18 fylkeslag før regionreformen i 2020). I hvert fylkeslag er det et fylkesstyre, som styrer Elevorganisasjonen i fylket til daglig. Hver leder av fylkeslaget sitter i landsstyret til Elevorganisasjonen, det øverste organet i organisasjonen mellom to elevting. Det høyeste regionale organet er årsmøtet som ordinært avholdes i april. Årsmøtet bestemmer hvilke saker EO-laget i fylket skal være opptatt av, og velger regionale tillitsvalgte. Fylkesstyret består tradisjonelt sett av en leder, politisk nestleder og organisatorisk nestleder, seks–åtte fylkesstyremedlemmer og en representant fra distriktskomiteen, som har ansvaret for Operasjon Dagsverk i fylket. Elevforsamlinger er det høyeste organet mellom to årsmøter, og skal avholdes minst én gang i perioden.
Matthew Etherington
I sin tid hos West Ham var Etherington med på å nå finalen i FA Cupen i 2006, en kamp som de tapte mot Liverpool F.C. etter straffesparkkonkurranse.
Landslagsspill
Etherington har (pr. mars 2009) ikke spilt for, men spilte som ungdomsspiller for landet på både U-20 og U-21 nivå.
Manx Independent
Manx Independent er en tabloid ukentlig nyhetsavis på Man. Den kommer ut hver fredag. Den er eid av Isle of Man Newspapers, som er en del av Johnston Press. Independents søsteraviser er Isle of Man Courier og Isle of Man Examiner.
Historie
Avisen ble grunnlagt som en avis i fullformat i 1987 etter at en streik førte til at følgende aviser ble nedlagt; Isle of Man Examiner, Isle of Man Times, Isle of Man Gazette og Manx Star.
Eierskapet til Isle of Man Examiner ble senere overtatt av Halifax Courier Group, eier av avisen Isle of Man Courier. I en kort periode kom avisen ut tre ganger i uken. Det ble deretter ut to ganger i uken og ble da eid av Mercantile Publishers før den ble overtatt av Morton Newspapers i Nord-Irland tidlig i 1992.
Den ble solgt til en rivaliserende nyhetsavisgruppe, Isle of Man Newspapers, allerede i 1993, noe som førte til nedleggelse, og oppsigelser av staben. Den ble deretter gjenopplivet samme år i sitt nåværende ukentlige format.
Young Africans SC
Young Africans Sports Club, lokalt kjent som Yanga, er en tanzaniansk fotballklubb fra Dar-es-Salaam. Young Africans spiller hjemmekampene på Benjamin Mkapa National Stadium. Young Africans regnes for å være en av de to store fotballklubbene i tanzaniansk fotball, med Simba, som også er lokalisert i Dar-es-Salaam, som rivaliserende klubb. Lagets farger er gul, grønn og sort. Mens Young Africans har vunnet tanzaniansk toppserie, også kjent som Ligi kuu Bara, flere ganger enn rivalen, mens Simba SC har hatt større suksess i kontinentale turneringer.
Den mest kjente spilleren som har spilt for klubben, er Shabani Nonda, som hadde et opphold her på midten av 1990--tallet, før han gikk videre til sørafrikanske Vaal Professionals.
Barnas kulturlørdag
Barnas kulturlørdag ble opprettet som en scene for barnekultur på Sagene Samfunnshus i Oslo. Programmet presenterer forestillinger for barn, hovedsakelig under skolealder.
Jon Birger Østby
Jon Birger Østby (født 1945) er en norsk museumsmann og sivilingeniør. Østby har arbeidet ved Sverresborg, Trøndelag Folkemuseum og Norsk Folkemuseum, vært direktør for tidligere Norsk museumsutvikling (det statlige fagkontoret for museum) og direktør i det tidligere ABM-utvikling (Statens senter for arkiv, bibliotek og museum) fra opprettelsen i 2003 til 2008. Han var konstituert som direktør for Norsk Folkemuseum 1989–1990.
Arne Sletsjøe (1916–1999)
Arne Sletsjøe (født 12. januar 1916 i Larvik, død 21. juli 1999) var en norsk bratsjist. Fra 1945 var han bratsjist, senere solobratsjist i Filharmonisk Selskaps Orkester (Oslo-Filharmonien). Han spilte i orkestret til 1981 da han gikk av med pensjon etter 36 tjenesteår. Sletsjøe var medlem av Johnsrudkvartetten (1948–1953) og Den Norske Strykekvartett (1954–1965). I førstnevnte var konsertmester Henry Johnsrud primarius mens Kåre Fuglesang ledet Den Norske Strykekvartett. I denne kvartetten spilte også fiolinisten Aage Wallin og cellisten Arne Novang.
Diskografi over innspilling i kammerensemble
Øvrige artister: Erna Skaug (sopran) – Henrik Lindemann (kontrabass) – Per Erik Thorsen & Johan Svendsen (slagverk) – Sverre Bruland (dirigent)
SCP
SCP eller Secure Copy er en protokoll og et program for sikker overføring av filer over SSH (Secure Shell).
Løsningen er primitiv og inneholder kun basale funksjoner for å hente og levere filer, men vil i enkelte implementeringer ha en raskere filoverføring. Normalt vil brukergrensesnittet kun være på kommandolinje-nivå. SSH File Transfer Protocol (SFTP) inneholder mer avanserte funksjoner.
Uwe Boll
Uwe Boll (født 22. juni 1965 i Wemelskirchen i Tyskland) er tysk filmregissør, -produsent og -manusforfatter. Filmene hans er finansiert av hans eget Boll KG Production, og er vanligvis basert på videospill. Oftest omtales han som en av vår tids mest mislykkede regissører.
Dr. Boll har en doktorgrad i litteratur og har studert ved Universitetet i Köln og i Siegen.
Finn Bergesen jr.
Finn Bergesen jr. (født 3. september 1945 i Bergen, død 11. september 2012 ) var en norsk jurist og næringslivsleder. Fra 1999 til 2009 var han administrerende direktør i Næringslivets Hovedorganisasjon (NHO).
Uwe Boll
Filmografi
De to største filmene til Boll var horrorfilmen Blackwoods og dramaet Heart of America, hvor han hadde jobben som både regissør og manusforfatter på begge filmene. Boll er i ettertid blitt mest kjent for sine spillefilmer basert på spill. Noen spill-til-film-filmer fra Boll: House of the Dead, Alone in the Dark og BloodRayne. Han har også laget filmen In the Name of the King: A Dungeon Siege Tale (2007), basert på videospillet Dungeon Siege. Samme år kom han med Postal, som også er basert på videospill.
Finn Bergesen jr.
Bergesen var utdannet jurist fra 1973. Han var byråsjef i Fiskeridepartementet og hadde særlig ansvar for internasjonale spørsmål og havrettsforhandlinger i perioden 1973 til 1976. Senere var Bergesen jr. norsk fiskeriattaché til Washington, D.C. og til Ottawa, før han ble generalsekretær i Norges Fiskarlag fra 1983 til 1989. Deretter ble han administrerende direktør i Norges Sildesalgslag fra 1989 til 1995 og så administrerende direktør i Kavli Holding. I mars 2009 ble Bergesen etterfulgt av John G. Bernander som NHO-sjef.
Uwe Boll
Filmografi
Hans neste videospillbaserte film, In the Name of the King 2 (også kjent som Dungeon Siege 2), er i postproduksjon og vil bli lansert i løpet av 2011.
Kritikk
Boll har måttet tåle hard kritikk for at filmene hans holder lav kvalitet. House of the Dead, Alone in the Dark og BloodRayne er alle rangert som blant de 100 dårligste filmene på IMDb.
Boll har blitt nominert til Razzie Awards for Alone in the Dark og BloodRayne, begge for verste regissør.
Raging Boll
I juni 2006 utlyste Boll en utfordring til sine fem argeste filmkritikere og til filmregissørene Quintin Tarantino og Roger Avary; å møte han til ti runder med boksing. For å kvalifisere måtte deltageren ha skrevet minst to ekstremt negative anmeldelser av hans filmer.
Fire filmkritikere tok i mot utfordringen: Carlos Palencia Jiménez-Argüello, webmaster for nettstedet Cine cutre, Richard "Lowtax" Kyanka, webmaster for nettstedet SomethingAwful, Jeff Sneider, journalist for nettstedet Aint it cool og Chris Alexander, skribent for magasinet Rue Morgue. Nelson Chance Minter, en amatørbokser og filmelsker, ble Bolls femte motstander. Minter hadde ikke skrevet noe om Boll før og oppfylte sågar ikke kriteriet om å ha skrevet minst to negative omtaler av Bolls filmer. Han fikk allikevel utfordre Boll etter å ha sendt Boll e-poster med sitater fra filmen Rocky 3 der "Balboa" var blitt byttet ut med "Boll". Boll vant alle fem kampene. Den første kampen var mot Jiménez-Argüello og ble arrangert 5. september 2006 i Málaga, Spania. De fire andre kampene ble avholdt 23. september 2006 på Plaza og Nations i Vancouver, Canada.
Kyanka og Sneider kritiserte senere Boll for å ha vært missledene angående dette arrangementet, da de trodde det kun var et PR-stunt. Alexander, derimot, uttrykte sin begeistring for Boll ved å si: "Boll makes movies his way, without the aid of the studio system. Of course he's yet to make anything decent, but I'm rooting for the crazy son of a bitch!".
Bøker
Boll har skrevet to bøker: German Fried Movie & Barschel-Mord in Genf. Oder wie man in Deutschland einen Film drehen muss (Taschenbuch: 1993) og Die Gattung Serie und ihre Genres (Broschiert: 1994).
Priser
I 2009 mottok Boll en Razzie-pris under den 29. «Golden Rasberry Awards»-utdelingen i kategorien verste regissør for filmene «1968: Tunnel Rats», «In The Name of The King: A Dungeon Siege Tale», og «Postal». I tillegg fikk han den spesielle «Worst Career Achievement»-prisen, for å være "Tysklands svar på Ed Wood". Denne prisen ble sist delt ut i 1987.
Jugoslavia under EM i friidrett 1958
Jugoslavia deltok med 23 utøvere under EM i friidrett 1958 som ble arrangert 19.–24. august 1958 i Stockholm. Jugoslavia tok en medalje under mesterskapet.
Audun-le-Roman
Audun-le-Roman (tysk: Welsch-Oth) er en kommune i departementet Meurthe-et-Moselle i regionen Grand Est i Frankrike. Innbyggerne kalles for Audunois.
Befolkningsutvikling
Antall innbyggere i kommunen Audun-le-Roman
Estelle Ekstrand
Estelle Romaine Ekstrand (født Estelle Romaine Manville 26. september 1904 i Pleasantville i New York i USA, død 28. mai 1984 i Uppsala i Sverige) var en amerikansk-svensk filantrop og grevinne Bernadotte av Wisborg fra 1928 til 1973.
Ekstrand var datter av den amerikanske industrimannen Hiram Edward Manville og Henrietta Estelle Romaine og var fra 1928 gift med den svenske diplomaten grev Folke Bernadotte. Med Bernadotte fikk hun fire barn hvorav to døde i tidlig alder. Som enke etter at Bernadotte ble myrdet i Jerusalem i 1948 var hun president i speiderforbundet Sveriges Flickors Scoutförbund fra 1949 til 1957. Hun var dessuten aktiv innen Røde Kors og støttet FNs barnefond UNICEF samt miljøvern på internasjonalt nivå. Ekstrand støttet et aldershjem for kvinner i Stockholm samt var formann i Folke Bernadotte Stiftelsen for barn med cerebral parese.
Fra 1973 til sin død var Ekstrand gift med Carl-Erik Ekstrand. Hun er gravlagt i urnelunden på Norra begravningsplatsen i Solna.
Hennes fornavn Estelle har gjennom prinsesse Estelle blitt brukt igjen innen huset Bernadotte.
Leonardo Leo
Leonardo Leo (1694/1701–1744) var en italiensk barokk-komponist innen den napolitanske skole.
Biografi
Leo studerte ved konservatoriet della pietà de' Turchíni i Napoli, først hos Francesco Provenzale, senere hos Nicola Fago. Det har vært antatt at han var elev av Giuseppe Ottavio Pitoni og Alessandro Scarlatti, men han kan ikke ha studert hos noen av disse, derimot var han påvirket av begges komposisjoner. Han tidligste kjente verk er det kirkelige dramaet L'infedelta abbattuta som ble framført av hans medstudenter i 1712.
I 1714 oppførte Leo operaen Pisistrato ved hoffteateret, og fikk mye positiv omtale. Han holdt mange poster ved det kongelige kapellet, og fortsatte å skrive for scenen ved siden av å undervise ved konservatoriet. Fra 1717 til sin død i 1744 (ikke 1742 eller 1743 som Burney Piccinni oppgir) virket han som kirkekapellmester og direktør for konservatoriet Sant' Onofrio i fødebyen Napoli.
Etter å ha føyd komiske scener til Francesco Gasparinis Bajazette (Napoli, 1722), komponerte han komiske operaer på napolitansk språk, eksempelvis La’mpeca scoperta i 1723 og L'Alidoro i 1740.
Leonardo Leo døde av slag mens han var opptatt med å skrive nye arier for en nyoppføring av La Finta Frascatana.
Verk
Leos mest berømte komiske opera var Amor vuol sofferenze (1739), bedre kjent som La Finta Frascatana. Han var også en betydelig opera seria-komponist, med Demofoonte (1735), Farnace (1737) og L'Olimpiade (1737) som hans mest kjente i genren. Han er enda mer anerkjent som komponist av kirkemusikk.
Leo var den første komponist i den napolitanske skolen som fullt ut mestret moderne harmonisk kontrapunkt. Kirkemusikken hans er høytidelig og logisk heller enn lidenskapelig, og uten den sentimentaliteten vi finner i Francesco Durante og Giovanni Battista Pergolesis verker. seria-operaene hans er ganske stive og kalde, men i de komiske operaene viser han en fin humoristisk sans.
Woolstone (Milton Keynes)
Woolstone (eller flertallsbetegnelsen The Woolstones) er et fellesnavn på de to historiske landsbyene Great Woolstone og Little Woolstone i den moderne nybyen Milton Keynes i det seremonielle grevskapet Buckinghamshire, England. Etter at de to landsbyene ble innlemmet i den nye byen har de vokst helt sammen, og går derfor under felles navn. De utgjør nå hjertet av et nytt distrikt under navnet Woolstone.
Leonardo Leo
Verk
Et karakteristisk eksempel på Leos kirkemusikk er Dixit Dominus in C. Flere arier fra operaene hans er tilgjengelige i moderne utgaver.
Woolstone (Milton Keynes)
Stedsnavnet
Navnet Woolstone er opprinnelig på angelsaksisk, og betyr «Wulfsiges gård». I Domesday Book (1086) nevnes stedet som Wlisiestone.
Leonardo Leo
Verk
Som en av de fremste mestrene i den napolitanske skole utmerket Leo seg som komponist i alle tidens musikalske former. Han skrev mer enn 500 verk, ved siden av de tallrike operaene, mange kirkemusikalske verk som messer, salmer og kantanter, serenader og instrumentalverk. Det meste av musikken hans oppevares i biblioteket Conservatorio di San Pietro a Majella i Napoli, Vatikanets bibliotek og i British Library i London.
Mary Pickford
Mary Pickford (født Gladys Louise Smith 8. april 1892 i Toronto i Ontario, død 29. mai 1979 i Santa Monica i Los Angeles i California) var en kanadisk-amerikansk skuespiller, filmprodusent og manusforfatter.
Leonardo Leo
Verk
Særlig betydning har Leos seks cellokonserter.
Mary Pickford
Pickford grunnla filmselskapet United Artists i 1919, sammen med Douglas Fairbanks, Charlie Chaplin og D.W. Griffith. Hun var gift med Fairbanks fra 1920 til 1936. I 1927 var Pickford også med på å grunnlegge Academy of Motion Picture Arts and Sciences. Om lydfilm uttalte hun: «Å sette lyd til film ville være som å ta leppestift på Venus av Milo.»
Leonardo Leo
Verk
Leo var også en god lærer; til hans elever finner vi blant annet Giovanni Battista Pergolesi, Niccolò Jommelli, Ignazio Fiorillo og Niccolò Piccinni.
Mary Pickford
Pickford var kjent for slangekrøllene sine, men i 1928 fulgte hun moten og klippet dem av, noe som fikk amerikanske aviser til å skrive at uskyldens tid var forbi. «Man skulle nesten tro at jeg hadde myrdet noen,» sa hun etterpå. «Og kanskje jeg hadde det.»
Pickford vant Oscar for beste kvinnelige hovedrolle for rolletolkningen sin i dramafilmen En kokette (1929). Hun pensjonerte seg som skuespiller i 1933. Pickford fikk en stjerne på Hollywood Walk of Fame i 1960 og ble belønnet med en æres-Oscar i 1976. I 1999 ble hun kåret til tidenes 24. største kvinnelige filmlegende av Det amerikanske filminstituttet.
Winston Churchill
Winston Leonard Spencer Churchill (født 30. november 1874 i Blenheim Palace i Oxfordshire, død 24. januar 1965 i Kensington i London) var en britisk konservativ politiker, offiser og forfatter med aristokratisk familiebakgrunn, mest kjent som statsminister i Storbritannia under andre verdenskrig.
Churchill er regnet som en av de viktigste lederne i moderne tid. Han ble særlig viktig i den allierte kampen mot Hitler-Tyskland.
Churchill var en fremragende taler og mottok nobelprisen i litteratur i 1953 for sine bøker om britisk historie og andre verdenskrig.
I nyere tid er etterkrigstidens heltebilde av Churchill blitt nyansert. Han er blitt kritisert for en brutal og imperialistisk rasisme, unnfallenhet under holocaust og nasjonalkonservativ motstand mot kvinnelig stemmerett og velferdsstaten.
Oppvekst
Churchill ble født på Blenheim Palace i Oxfordshire. Hans far var politikeren Randolph Churchill, hertugen av Marlboroughs tredje sønn. Hans fullstendige etternavn var Spencer-Churchill, men som sin far sløyfet han Spencer og brukte kun Churchill. På farssiden nedstammet han fra den store engelske generalen John Churchill, den første hertugen av Marlborough. Hans mor, Jeanette (Jennie) Jerome, var datter av den amerikanske millionæren Leonard Jerome. Det faktum at han var halvt amerikansk var noe Churchill senere ofte spøkte med, spesielt i selskap med Franklin Roosevelt.
Han fulgte nøye med på sin fars karriere, men hadde et distansert forhold til ham. En gang i 1886 skal han ha erklært: «Min pappa er finansminister og en dag skal jeg også bli det.». Hans ensomme og ulykkelige barndom preget ham for resten av livet. Han hadde imidlertid et nært forhold til barnepiken, Elizabeth Anne Everest. Bortsett fra engelsk, historie og fekting, gjorde unge Winston en dårlig figur ved Harrow, og han ble ofte straffet for dårlig arbeid og manglende innsats. Han hadde en uavhengig, opprørsk natur og nektet å studere klassiske verk på latin og gresk.