cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Dødehavsrullene
Samfunnet som skapte skriftrullene
«Fellesskapet»s første leder var en prest titulert som «Den rette lærer» eller «Rettferdighetens lærer». Han inngår i flere av tekstene, i en rivalisering med sin motpol «Den onde prest» eller «Løgn-mannen». Det er flere teorier om hvilken historisk person «Den onde prest» skal være en metafor for. Angivelig hadde han overfalt «Rettferdighetens lærer» på den dagen da essenerne feiret yom kippur, mens tempelet i Jerusalem fulgte en annen kalender. Makkabeerfyrsten visste dermed sikkert at essenernes leder var avskåret fra å gjøre motstand eller flykte på den dagen. Der fariseerne søkte praktiske løsninger på hverdagens problemer, opprettholdt essenerne tradisjonene fra Jerusalems tempel der man tok avstand fra skikken med å bære frem offer for hedninger, bruk av korn dyrket av ikke-jøder i tempelofringer, og stilte tilsvarende strenge krav når det gjaldt berøring av lik, ekteskap mellom slektninger, og hvem som fikk gifte seg med en israelitt. «Fellesskapet» var velorganisert og svært hierarkisk oppbygd. Renhet, korrekt lovforståelse og riktig kalender var av største viktighet. Essenerne brukte ikke samme kalender som presteskapet i Jerusalem og feiret derfor høytider på andre tidspunkter. De hadde store endetidsforventninger.
Barbara Thiering fremla i 1994 en teori om at Johannes døperen var «Rettferdighetens lærer», mens «Den onde prest»/«Løgn-mannen» var Jesus. Dette kan en se bort fra, siden karbondatering samstemmer i at skriftrullene er fra før-kristen tid. «Fellesskapet»s standpunkter avvek oftest fra fariseernes, men lå nær saddukeernes, slik disse fremstår i senere jødiske kilder. Miliante trekk i endetidsskildringene har vært tolket som mulig påvirkning fra selotere. «Fellesskapet» skal ha levd i en klosterlignende utpost, et arbeids- og trosfellesskap med felles økonomi. Noen har foreslått at anlegget, som er omgitt av murer, kan oppfattes som et fort, men murene ville ikke strekke til som borgmurer. Ekteparet Donceel oppfattet anlegget mer som en vinter-villa for rikfolk fra Jerusalem, men i så fall er keramikken svært fattigslig. Yishar Hirschfeld, som ikke selv har deltatt i utgravningene, forklarte Qumran som sentrum i et større jordbruksgods. Hartmut Stegemann oppfattet Qumran som stedet der det foregikk bokproduksjon, med hele spekteret i prosessen fra husdyrhold for å skaffe skinn til å skrive på, til selve avskrivingen av tekstene. Funn av blekkhus tyder på dette.
Oppdagelsen og forskningen
I 1947 fant gjetergutten Muhammed Ahmed el-Hamed og de to fetrene hans syv bokruller, oppbevart i store krukker i en hule. Alle disse rullene befinner seg i dag i Israel Museum. Dette var «hule 1», beliggende ca. 1 km nord for ruinene av Khirbet Qumran, en ruinby i nærheten av «hule 4» og elvebyen Wadi Qumran. I 1952 fant beduinene store mengder skrifter, men bevart bare som fragmenter, denne gang i «hule 4». I årene 1947-56 ble det oppdaget ti andre huler i samme område med rester av gamle bokruller i svært dårlig stand. Et helt bibliotek, minst 800 bind religiøs litteratur, hadde ligget gjemt i ødemarken. Siden Khirbet Qumran, bebodd mellom ca 100 f.Kr. og 68 e.Kr, ligger like ved, ble bosetningen her knyttet til bokrullene i hulene. I 1949 begynte den franske arkeologen Roland de Vaux utgravningene av Khirbet Qumran. Keramikken som ble funnet der, samsvarte med krukkene skriftrullene ble funnet i. En gravplass i nærheten av ruinbyen omfattet rundt tusen graver. Av de rundt førti åpnede gravene inneholdt ti kvinner og barn, ellers var det skjeletter av menn opp til 40-årsalderen, bortsett fra én eldre mann. Gravene er konstruert slik at skjelettene ikke skulle bli knust av jorden over. Senteret i Qumran var neppe hovedkvarteret for essenerne: «Fellesskapet» oppsto ca. 170 f.Kr., mens bebyggelsen i Qumran er ca. 100 år yngre. Heller får vi inntrykk av to essenske sentra, ett i Jerusalem og ett i Qumran, i tillegg til essenske familier rundt omkring i by og land. Hartmut Stegemann forklarte det store antallet skriftruller med at senteret i Qumran var en skrivestue for hele essenerbevegelsen.
De første skriftrullene ble offentliggjort i 1954. Fra og med 1961 har en vitenskapelig publisering pågått i et bokverk som per 2009 omfattet 40 bind: Discoveries in the Judaean Desert. Publiseringen gikk langsomt de første årene, både fordi den innledende fasen med organiseringen av fragmentene nødvendigvis måtte ta tid, og fordi den første forskergruppen var underbemannet og lite samarbeidsrettede overfor kolleger. Den påfallende langsomme publiseringen ga opphav til flere konspirasjonsteorier, som at Vatikanet følte kristendommens trosgrunnlag truet av det Qumran-tekstene kunne avsløre. Debatten førte til at arbeidet ble reorganisert i 1991/92, med en ny og større forskergruppe ledet av Emanuel Tov, og utgivelse av alle fragmentene på mikrofilm og CD-rom.
Skriftene
Sett med forskerens øyne er dette en enorm skriftsamling. Tidligere hadde man bare små fragmenter av antikke jødiske håndskrifter. Av de nærmere 900 tekstbrokkene finnes det en del dubletter, slik at en regner med ca. 300 ulike skrifter, om enn bare ti-femten som er bevart i sin helhet. De fleste rullene er skrevet på geiteskinn som er garvet med en prosess som krevde kjemikalier hentet fra Dødehavet, mens noen få er på papyrus, og ett er skrevet på tynt kobber. De fleste er skrevet på hebraisk, men noen er på arameisk, og fragmenter på gresk er funnet.
Dødehavsrullene fremviser tre typer skrifter:
De GT-skriftene som det ble funnet flest kopier av i Qumran, var Salmenes bok, Jesajas bok og 1., 2. og 5. Mosebøkene. Samtlige bøker i GT er representert i tekstene, unntatt Esters bok, men denne er til gjengjeld funnet i en arameisk variant av GTs hebraiske versjon. De eldste bibelrullene går tilbake til 250 f.Kr. Til sammenligning ble teksten i GT først endelig utformet ca. 100 e.Kr. 60 % av GT-skriftene som ble funnet blant Dødehavsrullene, ligger tett opp til den rabbinske versjonen som vårt GT er basert på. 20 % er skrevet i Qumrans egen tradisjon. Noen ligger opp til Septuaginta-versjonen, eller samaritanenes utgave av Mosebøkene. Resten av GT-skriftene viser stor variasjon i forhold til bibelteksten vi kjenner. Noe av variasjonen kan forklares som tilfeldige variasjoner innenfor en tradisjon som er i ferd med å finne endelige formuleringer, mens andre varianter ser ut til å være bevisste ulikheter.
«Fellesskapet»s tekster omfatter dets egne kommentarer til og tolkninger av bibelfortellinger, praktiske anvisninger for trosutøvelsen, bønnebøker, liturgier, katekismer og polemikk mot andre jødiske retninger.
Ca 10 % av funnene er så fragmentariske at det er uavklart hva slags tekster det dreier seg om.
Nyoppdagete tekster
I 1977 ble Tempelrullen utgitt. Med sine nesten ni meter er den den lengste av rullene, og kan kalles en «6. Mosebok», da den er bygd opp med 5. Mosebok som modell, men stoffet er hentet fra andre deler av Loven. Tempelrullen stammer trolig fra det siste funnet i 1956. Under seksdagerskrigen i juni 1967 ble en militær spesialenhet sendt til antikvitetshandlerne i Betlehem og Hebron for å få tak i den. Med en pistol rettet mot strupen utleverte eieren rullen, som kan ha blitt mer ødelagt i årene etter 1956 enn før.
I 1994 ble MMT (= Miqtsat Ma'ase Ha-Tora = Utvalg av Lovens gjerninger) utgitt. Forfatter er Fellesskapets leder, trolig «Rettferdighetens lærer» selv, som summerer opp menighetens teologi i en henvendelse til en høytstående person utenfor menigheten, kanskje Jonatan, makabéerfyrsten.
Skriftet starter med en gjennomgang av hvilken kalender man skal leve etter. Makkabéerne brukte i likhet med fariseerne vår tids jødiske kalender, som er basert på månens bevegelser og har tolv måneder på hver 29-30 dager, med en ekstra måned innskutt hvert tredje år for å komme i takt med årstidene. I MMT innskjerper man derimot viktigheten av å følge en kalender med 364 dager i året, med tolv måneder der hver tredje måned inneholdt 31 dager og resten 30 dager. Slik ville en gitt festdag alltid falle på samme ukedag, f.eks falt påskefesten alltid på en tirsdag. Mens makkabéerne hadde brutt med tempeltradisjonene ved å innføre en ny festkalender, er det mulig at kalenderen i MMT er den opprinnelige kalenderen som ble fulgt i gammeltestamentlig tid.
Motsatt fariseernes kalender feiret MMT-kalenderen nyttår om våren i måneden nisan (= april). Om våren finner man også en syv dagers presteinnvielsesfest (ordinasjon var altså mulig bare en gang i året). Man feiret fire førstegrødefester med femti dagers mellomrom. I påsken feiret man bygghøsten, pinsen var påbudt i GT, så var det fest for vin og for olje, samt en fest for trevirket som skulle brukes som brensel i tempelet det kommende året. Ifølge MMT hadde tempelet i Jerusalem gjort seg urent ved å fravike denne gudegitte kalenderen.
Deretter følger tyve lovfortolkninger på ulike livsområder, der renhet er viktigst: «Vi har skilt oss ut fra flertallet av folket, så vi ikke blander oss med dem eller har del med dem i disse ting.» MMT forsvarer her saddukeernes teologi mot fariséeernes oppfatninger som preget makkabéerfyrstenes hoff, og avviser at det kan brukes korn dyrket av ikke-jøder i tempelofringene.
Eduard «Billy» Albert Meier, leder av en UFO-sekt, hevder å ha medvirket ved funnet av enda en dødehavsrull, Talmud Jmmanuel.
Norske utgaver
En bok med et utvalg av tekster fra funnene ble utgitt i serien Verdens Hellige Skrifter i 2004. Bokens redaktør, Torleif Elgvin, var leder for det nordiske nettverket for Dødehavsforskere 2003-07, og har siden 1992 deltatt i utgivergruppen for Dødehavsrullene.
Antologien er ordnet i disse kapitlene: Fra Israels sangskatt; Fellesskapets veiledning; Fellesskapets takkesalmer; Liturgier; Velsignelser; fellesskapets bibelkommentarer; Nye bibelfortellinger; De siste tider og Krigsrullen.
Tarva kapell
Tarva kapell er en liten kirke konstruert i en rektangulær form, fra 1972 på øya Husøya i Ørland kommune, Trøndelag fylke.
Honey Pie
«Honey Pie» er en sang av The Beatles fra deres dobbel-album The Beatles (White Album) fra 1968. Den var skrevet av Paul McCartney, men på vanlig vis kreditert Lennon/McCartney. Produsent var George Martin.
Til tross for likheten i tittelen har sangen ingenting med en annen Beatles-sang å gjøre: «Wild Honey Pie».
Sangen er en direkte hyllest til britisk music-hall stil, slik rockegruppen Slade gjør tilsvarende med sin sang «Find Yourself A Rainbow», og teksten handler om en berømt skuespillerinne, kjent som den hyperkarismatiske Honey Pie, og hennes elsker som ønsker at hun skal komme tilbake til ham i England. Premissene om at en beskjeden kjæreste ber for at hans kjæreste skal komme tilbake, er ikke ulikt typiske sangtekster fra fortidens populærsanger fra musikkhallene. For å skape illusjonen av gammel, nostalgisk sang er det lagt på skrapinger fra en 78-plate til åpningen.
Niccolò Fontana Tartaglia
Niccolò Fontana Tartaglia (født 1499 i Brescia, død 13. desember 1557 i Venezia) var en italiensk matematiker, ingeniør, landmåler og bokholder. Han publiserte mange bøker, inkludert de første italienske oversettelsene av Arkimedes og Euklid. Tartaglia var den første som brukte matematikk til å studere kanonkulers bane, og hans arbeider ble senere bekreftet av Galileos studier av legemer i fritt fall.
Honey Pie
McCartney skrev sangen til sin framtidige kone, Linda Eastman, som representerer Honey Pie-skikkelsen. McCartney spurte egentlig om Eastman, som hadde suksess i USA som fotograf, om å Sail across the Atlantic / To be where you belong og komme til ham i England.
Charles Manson hadde en annen tolkning, feilslått som hans øvrige, at teksten betydde at The Beatles ville at han skulle komme til England slik at en rasekrig kunne begynne. Se også «Piggies».
I 1977 lagde John Pizzarelli sin versjon av sangen for albumet Our Love is Here to Stay. Denne coverversjonen hadde en arrangement for storband ved Don Sebesky som tydelig demonstrerer sangens røtter til music-hall-tradisjonen.
Den kanskje merkeligste versjonen ble fremført av Dom DeLuise i spillefilmen Sextette fra 1978, som inkluderte komisk steppdansing på et piano.
Barbra Streisand spilte inn låten for albumet What About Today? (1969).
«Honningblomst» med Øystein Sunde
Øystein Sunde ga ut en norsk coverversjon med tittelen «Honningblomst» i september 1970 på debutalbumet 1001 fnatt (CBS S-64183). Sundes skrev selv den norske teksten som har omtrent samme tema som originalen; den hander om hvordan man har det følelsesmessig når man er veldig forelsket. Noter og tekst ble publisert i bøkene Viser uten slips (1972) og Kjekt å ha–1 (1990).
På denne innspillingen deltok:
Congjiang
Congjiang (kinesisk: 从江县; pinyin: Cóngjiāng Xiàn) er et fylke i byprefekturet Qiandongnan i provinsen Guizhou i Folkerepublikken Kina.
Befolkningen var på 293,315 innbyggere i 1999.
Samferdsel
Kinas riksvei 321 løper gjennom området. Den fører fra Guangzhou i provinsen Guangdong via blant annet Wenzhou og Guilin til Chengdu, hovedstaden i provinsen Sichuan.
Liste over Dalriadas konger
Listen over Dalriadas konger omhandler konger av Dalriada i dagens Skottland. Dette kongedømmet ble grunnlagt av emigranter fra Irland, og det er grunn til at anta at det dreier seg om en fortsettelse av en eldre kongelinje.
Etter den siste kongens død ble hans arving konge av hele Skottland under navnet Kenneth I.
Braathens SAFE Flight 139
Husby var bevæpnet med en luftpistol som han benyttet til å true kabinpersonalet og instruerte kapteinen til å fortsette til den planlagte destinasjonen, Fornebu. Han påstod (uriktig) at han hadde plassert eksplosiver ombord. Hans krav var å gjøre en politisk uttalelse og snakke med statsminister Kåre Willoch og justisminister Mona Røkke. Flymaskinen landet klokken 15:30 på Fornebu og ble omringet av politiet. Etter en time slapp Husby fri 70 gisler mot at flymaskinen ble flyttet nærmere terminalbygningen. 30 minutter senere slapp Husby fri de resterende passasjerene. Han drakk i løpet av hele hendelsen og klokken 17:30, etter at han hadde konsumert flyets hele beholdning av øl, overga han våpenet i bytte mot mer øl. Flyet ble øyeblikkelig stormet og Husby ble arrestert.
Kapring
Kapringen skjedde ombord på Braathens SAFE flight 139 på vei fra Trondheim lufthavn, Værnes til Oslo lufthavn, Fornebu. Flymaskinen var en Boeing 737-205, ved navn «Harald Gille» (oppkalt etter kong Harald IV Magnusson Gille) med registrering LN-SUG. Dagen før kapringen ble Husby uteksaminert fra videregående skole hvor han studerte helse og sosialarbeid. Morgenen etter uteksamineringen kjøpte han en Gamo Falcon luftpistol i Trondheim, fra en forretning i Olav Tryggvasons gt. Våpenet var i hans håndbagasje da han gikk ombord i flyet på Trondheim lufthavn, Værnes, hvor det ikke var noen sikkerhetskontroll på den tiden. Han valgte et sete bak i flymaskinen. Mens de var i luften viste kapreren luftpistolen til en flyvertinne og ba henne informere kapteinen at han ønsket kontroll over flymaskinen, men at alt annet skulle fortsette som planlangt. Flyvertinnen og senere kapreren benyttet intercom for å kommunisere med piloten. Politiet ble informert om hendelsen via trafikkontrollen 15:05. En passasjer fikk tatt et bilde av kaprer, og det ble trykt i Adresseavisen dagen etter.
Husbys krav var å få snakke med statsminister Kåre Willoch og justisminister Mona Røkke, begge fra Høyre. Han ønsket også å holde en pressekonferanse på Fornebu. Husby var utilfreds med den behandling han hadde fått etter at han forlot fengselet. Han krevde å få garantier for bedre behandling og økonomisk sikkerhet fra myndighetene. Politiet forhandlet med Husby med hjelp av en psykolog. En time etter landingen ble 70 passasjerer sluppet ut av flyet. Den første gruppen var passasjerer som hadde påstått å ha overganger til andre flyvninger. I bytte ble flymaskinen flyttet nærmere terminalbygningen hvor de ble forhørt av politiet. De resterende passasjerene ble sluppet ut 30 minutter senere. Kun fem besetningsmedlemmer ble igjen.
En venn av Husby assisterte politiet i forhandlingene. Klokken 18:30 var flyet tomt for øl og Husby gikk med på å kaste våpenet ut av et vindu i bytte mot mer øl. Dette ble levert av en politimann i sivil. Flymaskinen ble deretter øyeblikkelig stormet av beredskapstroppen som arresterte Husby. Ingen ble skadet under flykapringen.
Etterspill
Stein Arvid Husby, opprinnelig fra Karmøy, var den gang 24 år gammel. Han var akkurat uteksaminert fra en kristen videregående skole i Trondheim. Han hadde tidligere blitt dømt fem ganger for voldelige lovbrudd, inkludert væpnet ran av en drosje og for å ha truet en lensmann med hagle. Han ble slått og mishandlet av sin far, og startet å drikke som 13.-åring. Han mistet jobben som sjømann på grunn av fyll, og ble i en alder av 19 lagt inn på en psykiatrisk institusjon i 1980. I 1983 begynte han på en kristen skole og klarte å holde seg borte fra alkohol i to år, men startet opp igjen like før hendelsen. Han uttalte at han var redd for å miste sine venner på grunn av alkoholmisbruket.
I løpet av rettssaken uttalte Husby at han ønsket hjelp fra samfunnet og oppmerksomhet rundt sin sak. Han uttalte dog at han angret på at han gjorde dette ved å utføre en flykapring. Han uttalte at alt han ønsket å gjøre var å sende en melding til justisministeren og statsministeren om at han trengte hjelp og at han ikke hadde som mål at passasjerene skulle få vite om hans trusler. Husby sa at flykapringen var en spontan handling og at han planla å utføre et væpnet ran og ta gisler på Hotel Scandinavia i Oslo. Hans forsvarsadvokat argumenterte at Husby ikke utførte en flykapring i lovens forstand, men hadde i stedet tatt gisler, som ville resultere i en lavere straffeutmåling. De rettsoppnevnte psykologene uttalte at Husby hadde hatt en vanskelig oppvekst og at var blitt definert som alkoholiker i en alder av 17 år. De betraktet ham for å ha underutviklede evner til å ta rasjonelle beslutninger og svak psykisk helse. De uttalte også at han utførte kriminelle handlinger på grunn av sitt dårlige selvbilde. Den 29. mai 1986 ble Husby funnet skyldig i flykapring i Eidsivating lagmannsrett. Han ble dømt til tre års fengsel og fem års sikring.
Comandante Ferraz (forskningsstasjon)
Comandante Ferraz (portugisisk: Estação Antártica Comandante Ferraz) er en brasiliansk forskningsstasjon i Antarktis, beliggende i Admiralty Bay på King George Island i øygruppen Sør-Shetlandsøyene. Stasjonen ble etablert av brasilianerne i 1984 på det sted der den nedlagte britiske Base G hadde ligget.
Den 25. februar 2012 brøt det ut en eksplosjonsartet brann i et maskinrom som helt ødela store deler av forskningsstasjonen. Nesten 60 personer befant seg da på basen, og to personer omkom.
I august 2012 ble hele stasjonen sanert, og om lag 800 tonn avfall ble fraktet tilbake til Brasil. Brasilianske myndigheter bevilget 20 millioner amerikanske dollar til byggingen av en midlertidig innlosjering på 1000 m² fram til en permanent stasjone var gjenoppbygd.
15. april 2013 kunngjorde den brasilianske marinen at arkitektfirmaet Estúdio 41 i Curitiba hadde vunnet arkitektkonkurransen om en ny base. Den nye stasjonen har en samlet grunnflate på 3 200 m² og kapasitet til 64 personer. Utbyggingen har kostet om lag 52,3 millioner dollar.
Stasjonen er oppkalt etter den brasilianske marineoffiseren Luís Antônio de Carvalho Ferraz (1940–1982) som besøkte Antarktis flere ganger og var en pådriver for etableringen av et brasiliansk antarktisprogram.
Porskappefly
Porskappefly (Lithophane lamda) er en sommerfugl som tilhører familien nattfly (Noctuidae). Den er forholdsvis vanlig på Østlandet og Sørlandet i Norge.
Utseende
Et middelsstort (vingespenn 39 – 44 mm), kraftig, grått nattfly. Forkroppen er grå med en svart V rett bak hodet. Forvingen er blygrå, oftest med et blålig skjær. Den har kraftige, svarte lengdestreker ved roten (rotstrek) og litt bak midten (tappmerke), i tillegg er underkantene av nyre- og ringmerkene svarte. Alle lengdestrekene er bøyd opp i endene slik at de blir skålformede. Tappmerket er gaffeldelt i den indre, men ikke i den ytre enden, slik skiller den seg fra den nokså like arten gaffelkappefly (Lithophane furcifera), der merket er gaffeldelt i begge ender. Nyre- og ringmerkene er markerte, men ikke svært påfallende. Nær ytterkanten er det en kort, W-formet, svart tverrstrek (del av bølgelinjen). Bakvingen er grå med rødlige frynser.
Levevis
Arten finnes på myrer, ved strender av ferskvann og på andre fuktige steder. Larvene lever helst på rakler og blader av pors (Myrica gale) men de kan også gå på en del andre busker, trær og urter. De voksne sommerfuglene flyr i september før de overvintrer og flyr igjen i april – mai.
Utbredelse
Arten er utbredt i Mellom- og Nord-Europa og videre østover til Stillehavet. I Norge er den forholdsvis vanlig på Sørlandet og Østlandet. Den mangler på Vestlandet, bortsett fra lengst i sør og nord, men er funnet et par steder i Trøndelag.
Matematiker
En matematiker er en person med omfattende kunnskaper i matematikk som bruker disse kunnskapene i sitt arbeid, vanligvis for å løse matematiske problemer. Matematikk dreier seg om tall, data, samling, kvantitet, struktur, rom, modeller og endring.
Matematikere involvert i problemløsning utenfor ren matematikk holder på med anvendt matematikk. Med sin spesialiserte kunnskap og profesjonelle metodologi tilnærmer de seg mange av problemene presentert i relaterte vitenskapelige felt. Med profesjonell fokus på et bredt spekter av problemer, teoretiske systemer, og lokaliserte konstruksjoner, arbeider de regelmessig i studien og formuleringen av matematiske modeller. Matematikere regnes å være blant STEM-karrierene (science, technology, engineering, and mathematics).
Audun Aagre
Han står bak dokumetarfilmene Magnetisk musiker om den norske pianisten og komponisten Jon Balke fra 2006. Gaudís by handlet om arkitekten Antoni Gaudís religiøse modernisme og konstruksjonen av Sagrada Família. I Matador fulgte han to av Spanias mest kjente tyrefektere, El Juli og José Tomás.
Matematiker
Disiplinen anvendt matematikk dreier seg om matematiske metoder som vanligvis brukes i vitenskap, ingeniørfag, forretningsvirksomhet og industri. Anvendt matematikk er derfor en matematisk vitenskap med spesialisert kunnskap. Betegnelsen "anvendt matematikk" beskriver også den profesjonelle spesialiteten der matematikere arbeider med problemer, ofte konkret, men noen ganger abstrakt. Som proffer fokusert på problemløsning, ser matematikerne på formulering, studium og bruk av matematiske modeller i vitenskap, ingeniørfag, forretningsvirksomhet og andre områder av matematisk praksis.
Audun Aagre
Aagre har gitt ut flere bøker. I Norge Rundt med Bent Stiansen (Font forlag), 2014, reiste han landet rundt på jakt etter smaken av Norge. Arktiske fristelser (Dinamo forlag), 2012, ble produsert sammen med kokkene Øyvind Vestrheim og Tina Dingsøyr Vik, og ble nominert til Årets kokebok i 2012, samt beste grafiske uttrykk av Grafill i kåringen Årets vakreste bøker.
Matematiker
Kvinnelige matematikere
Selv om de fleste matematikere er mannlige, har det oppstått noen demografiske endringer siden andre verdenskrig. Noen prominente kvinnelige matematikere er Hypatia av Alexandria (ca. 400 e.Kr.), Ada Lovelace (1815–1852), Maria Gaetana Agnesi (1718–1799), Emmy Noether (1882–1935), Sophie Germain (1776–1831), Sofja Kovalevskaja (1850–1891), Alicia Boole Stott (1860–1940), Rózsa Péter (1905–1977), Julia Robinson (1919–1985), Olga Taussky-Todd (1906–1995), Émilie du Châtelet (1706–1749), Mary Cartwright (1900–1998), Olga Ladyzhenskaya (1922–2004) og Olga Oleinik (1925–2001).
Foreningen Association for Women in Mathematics har som formål å "oppfordre kvinner og jenter til å studere og ha aktive karrierer i matematiske vitenskaper, og fremme like muligheter og lik behandling av kvinner og jenter i de matematiske vitenskapene."
Mannlige matematikere
Noen prominente mannlige matematikere er Isaac Newton, Archimedes, Carl F. Gauss, Leonhard Euler, Bernhard Riemann, Henri Poincaré, Joseph-Louis Lagrange, Euclid, David Hilbert, Gottfried W. Leibniz, Alexandre Grothendieck, Pierre de Fermat, Évariste Galois, John von Neumann, René Descartes, Karl W. T. Weierstrass, Srinivasa Ramanujan, Hermann K. H. Weyl, Peter G. L. Dirichlet, Niels H. Abel, Georg Cantor, Carl G. J. Jacobi, Brahmagupta, Augustin Cauchy, Arthur Cayley, Pythagoras, Aryabhata, Leonardo `Fibonacci', William R. Hamilton.
Matematikkpriser
Det er ingen nobelpris i matematikk, men matematikere har noen ganger vunnet nobelprisen i et annet felt, slik som økonomi. Prominente priser i matematikk omfatter abelprisen, Chern-medaljen, Fields-medaljen, gaussprisen, nemmersprisen, balzanprisen, crafoordprisen, shawprisen, steeleprisen, wolfprisen, schockprisen og nevanlinnaprisen.
Marianne Nordli Hansen
Marianne Nordli Hansen (født 1957) er professor i sosiologi ved Universitetet i Oslo. Hun forsker på ulike former for sosial ulikhet, f.eks. mellom klasser, i utdanningssystemet, i inntekt og formue og sosial segregering.
Hun ble mag.art. i sosiologi i 1984. Hun var forsker ved Institutt for samfunnsforskning til 1996, da hun ble førsteamanuensis ved Institutt for sosiologi ved UiO. I 1999 ble hun professor i sosiologi.
Utmerkelser
Hun fikk Universitetsforlagets pris Årets tidsskriftartikkel i 2011 for artikkelen «Finnes det en talentreserve? Betydningen av klassebakgrunn og karakterer for oppnådd utdanning».
Gudrun (andre betydninger)
Gudrun kan vise til
Personer:
Whitman County
Whitman County er et fylke i den amerikanske delstaten Washington. Det ligger i de sørøstlige delene av staten og det grenser mot Spokane County i nord, Asotin County i sørøst, Garfield County og Columbia County i sør, Franklin County i sørvest, Adam County i vest og mot Lincoln County i nordvest. Det har også grense mot delstaten Idaho i øst.
Whitman Countys totale areal er 5 640 km² hvorav 47 km² er vann. I 2000 hadde fylket 40 740 innbyggere og administrasjonssenteret ligger i byen Colfax og største by er Pullman. Fylket ble grunnlagt i 1871 og det har fått sitt navn etter misjonæren Marcus Whitman som ble drept i 1847.
Jærbuen
Jærbuen er et månedsmagasin som utgis 10 ganger årlig i kommunene Klepp, Time og Hå. Magasinet fremstår som en avis med temareportasjer, kultur, sport og næringsliv. Den distribueres gratis til alle husstander og bedrifter i nevnte kommuner. Opplag (2010) 15 000 eksemplarer.
Månedsmagasinet Jærbuen utkom første gang i 2004. Ansvarlig utgiver er selskapet Regionaviser AS.
Lambertseter stasjon
Lambertseter stasjon ligger rett ved Lambertseter senter som i tillegg til nærbutikker også inneholder Symra kino.
Den trafikkeres daglig av Linje 4 Bergkrystallen via sentrum og videre til Vestli Stasjonen ble oppgradert til metrostandard og gjenåpnet 3. september 2013.
Den opprinnelige stasjonen ble bygget og åpnet 22. mai 1966. Stasjonen har to broer og i alt sju adkomstpunkter til/fra stasjonen. Den er også den største stasjonen på Lambertseterbanen.
Dromiops
Dromiops er en slekt av billene i delgruppen (underfamilien) Lebiinae i familiegruppen løpebiller.
Utseende
Små til middelsstore, nokså flate, slanke, gjerne brunlige løpebiller. Dekkvingene er tvert avkuttet bak og dekker ikke de bakerste barkkroppsleddene.
Levevis
Disse løpebillene er rovdyr som lever i trær, der de løper rundt på barken. Den flate kroppsformen gjør at de lett kan gjemme seg i barksprekker.
Utbredelse
Arten er utbredt i Zimbabwe.
Ragnar Skancke
Ragnar Sigvald Skancke (født 9. november 1890 på Ås, henrettet 28. august 1948 i Oslo) var en norsk ingeniør, professor i svakstrømsteknikk ved NTH og politiker (NS). Han var også medlem av Det Norske Videnskaps-Akademi. Han er den siste i Norge som ble dømt til døden og henrettet.
Bakgrunn
Som ung ingeniør markerte Skancke seg som en pionér i radarforskningen. Han meldte seg inn i NS i 1933.
Ved Universitetet i Göttingens 200-årsjubileum i 1937 representerte Skancke NTH. Til stede var også professor Birger Meidell og rektor Didrik Arup Seip, begge fra Universitetet i Oslo. Den tradisjonelle akademiske prosesjonen var dominert av marsjerende studenter i SS-uniform og hakekorsfaner. Dette var et viktig nazistisk propagandashow, hvor akademikere fra hele Europa deltok. Oxford- og Cambridge-universitetet nektet imidlertid å delta.
Imre Lakatos
Imre Lakatos (uttales «l a katåsj»; født 9. november 1922 i Debrecen, død 2. februar 1974 i London) var en ungarsk matematiker og vitenskapsfilosof. Han er mest kjent for sine bidrag til matematikkens filosofi og til forskningsprogrammers metode. Lakatos’ filosofi var inspirert av, og inntar en mellomposisjon mellom, Karl Poppers kritiske rasjonalisme og Thomas Kuhns paradigmekonsept.
Biografi
Født som Imre Lipschitz av jødiske foreldre i den ungarske byen Debrecen, studerte han matematikk, fysikk og filosofi ved hjembyens universitet. Etter den tyske okkupasjonen i 1944 klarte han å unngå deportasjonen til Auschwitz ved å skifte navn til Imre Molnár. Han hadde ledende funksjoner i kommunistiske motstandsgrupper. Etter andre verdenskrig endret han navn på nytt, denne gang til Imre Lakatos. Han begynte å studere i Budapest, og jobbet samtidig for kommunistpartiet, bl.a. i utdanningsdepartementet. 1947 forsvarte han en filosofisk doktorgradsavhandling i Debrecen; 1949 gjennomførte han studier ved Statsuniversitetet i Moskva. Fra 1950 til 1953 satt han fengslet for revisjonisme, men først flere år senere, etter å ha lest Popper, vendte han seg mot stalinismen.
1956 flyktet Lakatos via Østerrike til Storbritannia. Ved Cambridge University tok han en ytterligere doktorgrad under veiledning av Richard Braithwaite, som han fullførte i 1959. Fra 1960 var han ansatt ved London School of Economics, først som lecturer i Karl Poppers institutt og fra 1969 som professor i logikk.
Filosofi
Lakatos har kommet med to viktige bidrag til vitenskapsfilosofien. Det ene er en fallibilistisk tolkning av matematikkens filosofi; det andre omhandler metoden til forskningsprogrammer.
Lakatos’ matematiske filosofi var inspirert av Poppers kritiske rasjonalisme, av Hegels dialektikk og av arbeidene til matematikeren George Pólya. Han kritiserte formalistiske, logisistiske og intuisjonistiske tolkninger av matematikken og forfektet et fallibilistisk og kritisk-rasjonalistisk alternativ. Han viste at fremskritt i matematikken ikke skjer ved «vanntette» deduktive bevisførsler, men mer slik Popper fremstilte fremskrittet i de empiriske vitenskapene: ved prøving og feiling.
Ved å utvikle en teori om vitenskapelige forskningsprogrammer tok Lakatos imidlertid fra rundt 1965 avstand fra Popper og nærmet seg Kuhns posisjon. Lakatos mente at teorier aldri faktisk blir falsifisert, fordi forskerne alltid beskytter teoriens «harde kjerne» ved å justere hjelpehypotesene som utgjør et «beskyttelsesbelte» rundt teorien. Vitenskapelige fremskritt skjer altså ikke ved at teorier blir falsifisert, men ved at forskningsprogrammer «degenererer», dvs. mister sin evne til å gi gode forklaringer på nye observasjoner. Han betraktet imidlertid (i motsetning til Kuhn) forskernes valg som rasjonelle, og forble dermed en kritisk rasjonalist.
Ragnar Skancke
Politisk virksomhet under krigen
Skancke var blant Quislings mest trofaste støttespillere, og han gikk svært langt for å ensrette statskirken og undervisningsvesenet. Det var imidlertid ikke han som tok initiativet til å deportere landets lærere til Finnmark. Han var tvert imot uenig i deportasjonen.
Kirkepolitikken overlot han i stor grad til sin ekspedisjonssjef Sigmund Feyling.
Landssviksoppgjøret og dom
Mens dette pågikk, endret klimaet i rettsoppgjøret seg betraktelig, og det ble reist sterke benådningskrav, blant annet i opprop undertegnet av mange prester og lærere. Men alle søknader om benådning ble avslått. Regjeringen stod fast på dødsdommen. I Skanckes tilfelle hevdet regjeringen at en benådning ville føre til at alle dødsdømte måtte benådes.
Skancke ble, som den siste i det norske rettsoppgjøret, henrettet på Akershus festning 28. august 1948, 57 år gammel.
Ved henrettelsen av Skancke ble justisminister O.C. Gundersen oppfordret om å komme ned på festningen og skyte selv. Konfrontert med den sønderknuste og angrende Skancke led eksekusjonspelotongen kvaler. Gundersen måtte stå opp og dra ned til retterstedet for å tale eksekusjonspelotongen til rette, så dommen kunne fullbyrdet. Det ble siden hevdet at så få i pelotongen siktet for å drepe, at Skancke kun ble skadeskutt og skrek av smerte. Det som sikkert vites, er at Skancke fikk nådeskudd gjennom tinningen, slik det ble gjort hvis den som var skutt, fortsatt viste livstegn.
Skanckes siste brev før henrettelsen
Da vi skiltes idag, så trodde vel ingen av oss at dette skulle skje. Og allikevel har jeg lenge vært forberedt på at det kunne skje. Jeg tror på en styrelse i alt og også dette har en mening.
Alt hva vi i denne lange tiden har snakket om og drømt om, vil nok komme til å skje. Jeg har vært tro mot min overbevisning – jeg kunne ikke svikte den, og jeg håper og tror at mit liv ikke har vært forgjeves. Historiens dom er ikke alltid samtidens dom.''
Så sender jeg deg og Sundlo og Dahlen og alle de andre gode venner en siste hjertelig hilsen med takk for alt. Dahlen må hilse alle venner i Trøndelag på det hjerteligste. I mine siste timer er dere alle sammen i mine tanker og jeg ber Gud velsigne dere. En særlig takk til deg kjære Arnt for ditt gode vennskap og hjertelag.''
Og så ønsker jeg dere – kjære venner – alt godt i framtiden.
En siste hjertelig hilsen fra                                   R. Skancke (sign.)
Holdal
Holdal (lokal uttale håilldal) er en bygd i Steinfjorden på Vestvågøya i Vestvågøy kommune i Lofoten i Nordland. Navnet Holdal kommer mest sannsynlig av det gammelnorske ordet holdr – å holde eller eie (odelsbonde) og dal.
Xu Huang
Xu Huang (tradisjonell kinesisk: 徐晃; forenklet kinesisk: 徐晃, pinyin: Xú Huǎng; født i 169 i Yang (i dag Hongdong, Shanxi), død 227 i Xiangyang (i dag i Hubei)), stilnavn Gōngmíng (公明) var en kinesisk general som tjente under krigsherren og Hàn-statsministeren Cao Cao og siden staten Cao Wei under Caos etterfølger Cao Pi før og i de tre rikers tid i Kinas historie. Han er mest kjent for å ha brutt beleiringen av Fancheng mot Guan Yus styrker i 219.
Chen Shou, forfatteren av Sanguo Zhi, regnet Xú for å være en av Cao Weis "fem elitegeneraler" sammen med Zhang Liao, Yue Jin, Zhang He og Yu Jin.
Farmasøyt
En farmasøyt (gr pharmakeutes) er en person som er utdannet i farmasi. Tittelen cand.pharm. (latin: candidatus / candidata pharmaciae) er fortsatt i bruk i en rekke land om en akademiker som har bestått embedseksamen i farmasi og tilsvarende dr.pharm om en person som har avlagt doktorgrad i faget. I dag tildeles kandidater med bestått eksamen bachelor- eller mastergrad.
Oppgaver
Farmasøyter har tradisjonelt tilberedt og utlevert legemiddel på ordre fra leger. Oppgaver tilknyttet pasientbehandling, i tillegg til klinisk praksis, medisineringsovervåking og legemiddelopplysning inkluderes nå i farmasiens fagfelt. Noen av disse oppgavene har i enkelte land blitt stadfestet med lov.
Historie
Adskillelsen av farmasøyten fra legen går tilbake til ca. 1170–1200 da det i byen Arles i Frankrike ble laget et dekret som påbød adskillelse av yrkene. I 1240 ble det utstedt en medisinalforordning for kongeriket Sicilia av Fredrik II (1194–1250) som skilte legeyrket og apotekeryrket.
Titler i Norge
Farmasøyter med femårig universitetsutdanning, dvs. mastergrad, kan bli autorisert som «provisorfarmasøyt», mens farmasøyter med treårig høgskoleutdanning kan få autorisasjon som «reseptarfarmasøyt». Det er kun mastergraden som oppfyller kravene til artikkel 44 av direktiv 2005/36/EC, og som i europeisk og i internasjonal sammenheng lar seg oversette til det engelske begrepet pharmacist. Farmasiutdanning i Norge har sin opprinnelse ved Universitetet i Oslo (den tidligere cand.pharm. utdanningen, 5-årig). I 1967 ble i Oslo reseptarhøgskolen opprettet som tilbød en kortere Universitets/høyskoleutdanning, reseptar. Reseptar er en profesjonsutdanning og tilbys ved høyskoler og noen universiteter. Det er likevel mulig å bygge på en bachelorutdanning fra en høyskole med en mastergrad ved å ta 2 år ( Bachelor fra universitet)/ 3-3,5 år (høyskole) tilleggsutdanning ved et universitet. Farmasiutdanning tilbys nå ved universitetet i Bergen (master), Tromsø (3 årig Bachelor/ 2 årig master), Oslo (master og bachelor) og i Namsos (høyskole) (bachelor). Apoteker er yrkestittelen for den som har det faglige og administrative lederansvaret for et apotek (jur. driftskonsesjonær), noe som krever mastergrad i farmasi, samt 2 års relevant yrkeserfaring.
Sand kirke
Sand kirke finnes flere steder:
Charlotte Kristiansen
Charlotte Kristiansen er navnet til flere personer:
Charlotte Kristiansen (håndballspiller)
Charlotte Egebakken Kristiansen (født 28. februar 1989) er en norsk tidligere håndballspiller fra Egersund, som spilte både håndball og strandhåndball.
Hennes søstre, Veronica og Jeanett, er også håndballspillere. Søstrenes mor døde av kreft da Charlotte var 10 år, og jentene flyttet fra Egersund til deres far i Mjøndalen.
Kristiansen fikk 10 kamper og scoret 9 mål for Norges juniorlandslag mellom 4. august 2007 og 23. mars 2008.
Hun var med på det norske strandhåndballandslaget som tok bronsemedaljen under VM i beachhåndball 2012 i Muskat i Oman.
DNV
DNV Group AS er et internasjonalt klassifikasjonsselskap med hovedkontor på Høvikodden i Bærum. Selskapet eies av Stiftelsen Det Norske Veritas.
DNV har sin virksomhet innen skipsklassifikasjon, sertifisering, rådgivning, inspeksjon, testing og forskning.
DNV er verdens største klasseselskap; i 2015 hadde 13175 fartøy DNV som klasseselskap, og i 2022 hadde DNV en markedsandel på 25 %.
Navnebytte i 2021
Selskapet ble etablert som DNV GL gjennom en fusjon mellom Det Norske Veritas (DNV) og Germanischer Lloyd (GL) 12. september 2013. DNV GL skiftet navn til DNV i 2021, med virkning fra 1. mars 2021.
Historie
DNV ble grunnlagt 15. juni 1864 av seks norske forsikringsforeninger, og hadde ansvar for å inspisere norske handelsskip. DNV var en uavhenging medlemsforening og hadde som formål: «at tilveiebringe en paalidelig og ensartet Klassifikation og Taxation af norske Skibe». Landets største gjensidige sjøforsikringsforening, Arendalsforeningen, holdt seg utenfor foreningen helt til 1869, men fra da av var i praksis hele den norske maritime kaskoforsikring underlagt DNVs kontroll.
Lära att simma
Lära att simma er en norsk humor-serie med Åsleik Engmark som gikk på NRK1 i 1997. Programmet kan best beskrives som en slags enmannsforestilling der Åsleik Engmark stod alene som seg selv i NRK-studio for å berette om hvor "vanskelig det er nå for tida". Serien lå ganske nær stand-up-kategorien. Bak serien stod Harald Staff, De Gyngende Seismologer, Svenn Erik Kristoffersen og Åsleik Engmark. Programmet gikk sent på onsdagskveldene.
DNV
Historie
Fra 1867 hadde DNV agenter i London, og fra 1871 i New York. Frem til 1881 var det nesten utelukkende seilskip bygget i tre som DNV hadde befatning med, men etter det ble skip av jern og stål dominerende. Sjødyktighetsloven fra 1903 innførte statlig tilsyn av skips sjødyktighet, og DNV fikk kontrolloppgaver knyttet til dette.
Fra 1979 ble DNV organisert som en stiftelse. På 1980- og 1990-tallet førte en serie ulykker, blant annet ulykken med Alexander L. Kielland, til at legitimiteten til skipsklassifikasjon ble trukket i tvil, og DNV arbeidet aktivt for å utvide gyldighetsområdet for klassifikasjonen.
I 2011 inngikk DNV en avtale om å kjøpe det nederlandske selskapet Kema. I 2013 ble virksomhetene i DNV og tyske Germanischer Lloyd (GL) slått sammen til konsernet DNV GL.
Germanisher Lloyd
Germanisher Lloyd ble grunnlagt i Hamburg i 1867 av 600 skipsredere, skipsbyggere og forsikringsselskaper. 20. desember 2012 ble en fusjon mellom de to selskapene kjent, og ble gjennomført 12. september 2013. I 2017 kjøpte Stiftelsen Det Norske Veritas aksjene fra Mayfair Vermögensverwaltung som utgjorde 36,5% av selskapet, og i 2021 ble navnet igjen DNV.
Korrupsjonssak
I 2020 pågrep Politiets sikkerhetstjeneste en ansatt i DNV mistenkt for å ha solgt informasjon til Russland. Den ansatte ble pågrepet på en restaurant mens han var sammen med en russisk diplomat, og Dagbladet omtalte saken som en «klassisk spionsak», og den ansatte ble siktet for avsløring av statshemmeligheter og grov avsløring av statshemmeligheter. I juni 2022 ble saken henlagt med begrunnelsen at opplysningene som ble overlevert ikke kunne skade grunnleggende nasjonale interesser, men den ansatte ble i stedet siktet for korrupsjon.
Sondre Hansmark
Bakgrunn og utdanning
Som ungdomspartileder har Hansmark særlig markert seg innenfor rusmiddelpolitikk, og har tatt til orde for legalisering og regulering av flere rusmidler slik som cannabis og LSD. Før Hansmark ble ungdomspolitiker på fulltid studerte han sammenlignende politikk ved Universitetet i Bergen, hvor han skrev bacheloroppgave om konsekvensene av å utvide norske valgkretser.
Politisk arbeid
I 2019 oppnådde Unge Venstre sitt beste skolevalgresultat noensinne med 10,1 % oppslutning, under ledelse av Hansmark. Ved skolevalget i stortingsvalget 2021 ble rekorden slått med et resultat på 10,7 % i Hansmarks siste lederperiode.
Gil Scott-Heron
Gil Scott-Heron (født 1. april 1949 i Chicago, død 27. mai ) var en amerikansk poet, musiker og forfatter. Han blir av mange sett på som «hiphopens gudfar». Scott-Heron er mest kjent for sine mange arbeider i samarbeid med musikeren Brian Jackson sent på 1970-og tidlig på 1980-tallet som inneholdt en musikalsk blanding av jazz, blues og soul-musikk.
Scott-Heron studerte ved Lincoln University i Pennsylvania og det var der han først møtte Brian Jackson som han senere grunnla bandet Black & Blues sammen med. I 2001 ble Gil Scott-Heron dømt til ett til tre års fengsel i New York State for besittelse av det narkotiske stoffet kokain. Mens han var ute av fengsel i 2002, dukket Scott-Heron opp med et nytt album. Scott-Heron ble løslatt på prøve i 2003. Den 5. juli 2006 ble Scott-Heron dømt til to til fire års fengsel i et New York State fengsel for brudd på hans reduserte straff etter en ny dom på narkotika-besittelse. Scott-Heron ble deretter innlagt på et rehabiliteringssenter.
Light Tank Mk VI
Light Tank Mk VI var en britisk lett stridsvogn produsert av Vickers-Armstrongs. Den ble utviklet mens Storbritannia rustet opp, og brukt under andre verdenskrig. Den var en lett stridsvogn, mest beregnet på oppklaring.
Johs. A. Dale
Johannes Andreasson Dale (født 28. mai 1898 i Meland, død 8. august 1975) var en norsk litteraturhistoriker og professor i nynorsk litteratur ved Universitetet i Oslo fra 1954 til 1968.
Johs. A. Dale utga i 1961 Hulda Garborg på Noregs boklag
Liv
Han var sønn av bonden Andreas Dale (1868–1961) og Cecilia Sakstad (1868–1938). I 1930 ble han gift med Anna Lisa Slotte, datter av den finske forfatteren Alexander Slotte.
Dale gikk ut av Voss private gymnas og ble cand. philol. fra Universitetet i Oslo i 1928. I løpet av studietiden hadde han studert fransk i Grenoble. Fra 1928 til 1929 arbeidet han som vikar ved Eidsvoll landsgymnas, før han ble ansatt som lektor ved Kristiansund offentlige høyere skole. Fra 1933 var han lektor ved Bergen katedralskole.
I 1943 ble Dale arrestert av Sikkerhetspolitiet og satt fengslet ved Ulven leir, Espeland fangeleir og Grini fangeleir, før han samme år ble sendt til konsentrasjonsleiren Sachsenhausen. Ved slutten av 2. verdenskrig ble han fraktet sammen med de norske fangene til Neuengamme og derfra gjennom Sverige til Norge. På grunn av sykdom han hadde pådratt seg i fangeleiren hadde han permisjon i ett år etter hjemkomsten.
I 1951 fikk han doktorgraden for avhandlingen Studiar i Arne Garborgs språk og stil. Fra 1954 var han professor i nordisk, særlig nynorsk litteratur og nynorsk målbruk ved Universitetet i Oslo. Han gikk av i 1968.
Dale virket som litterær medarbeider i Den 17de Mai fra 1928, og senere i Norsk Tidend. Fra 1946 skrev han for Bergens Arbeiderblad. Han utga flere lærebøker i nynorsk og litteraturhistorie, og oversatte en rekke fra fremmede språk, for eksempel det gammelfranske Rolandskvadet (1934). Han oversatte også skuespill for Det Norske Teatret, og holdt ofte foredrag i NRK. Ved siden av doktoravhandlingen om Arne Garborg utga han Garborg-studiar i 1969. Han utga også en kommentert utgave av Garbogs artikler og brev sammen med Rolv Thesen.
Utmerkelser
Dale var medlem av Det Norske Videnskaps-Akademi fra 1958.
August Friedrich von Wackenitz
August Fried(e)rich von Wackenitz (født 26. april 1726 på Boltenhagen, Forpommern, død 16. desember 1808 i Christiania) var en dansk-norsk offiser, bror til Philip Leopold von Wackenitz.
Karriere
Han var sønn av den pommerske adelsmann, oberstløytnant i svensk tjeneste Carl Philip von Wackenitz (1697–1739) til Boltenhagen og Kisow og Charlotte Louise von Oertzen av huset Tornow (1699–1774). Han ble født i Pommern og kom 14 år gammel inn på Landkadetakademiet i København. I 1744 ble han fenrik, var deretter i hessisk krigstjeneste (i Brabant, Skottland og Holland), inntil han i 1750 ble kaptein i dansk tjeneste.
I Norge
I 1766 vendte han tilbake til Delmenhorstske Regiment, for i 1767 å bli oberstløytnant og beordret med sin bataljon til Trondhjem. I 1772  ble han forflyttet til Søndenfjeldske og i 1773 til Holstenske Regiment, men samme år utnevnt til oberst og generalkrigskommissær i Norge samt 3. deputert i det norske Generalitets- og Kommissariatskollegium.
I 1774 ble han kammerherre og i 1777 naturalisert som adelsmann sammen med med broren Philip Leopold von Wackenitz, som var kammerherre og generaltolldirektør i Trondhjem.
I 1783 ble han generalmajor og under felttoget 1788 1. medlem av Feltkommissariatet («Kommissariatskommissionen»). 1789 fratrådte han som generalkrigskommissær, da han ble 1. deputert i det norske Generalitets- og Kommissariatskollegium. I 1790 ble han ridder av Dannebrog, 1795 generalløjynant og 1808 general.
Familie
Wackenitz var gift to ganger. Først i 1758 med Charlotte Amalie von Grambow (1735–1771), andre gang i 1775 med Marie Elisabeth Adeler (1740–1811), datter av stiftamtmannen i Christiansand, Frederik Adeler.
Han døde i Christiania 16. desember 1808 og ble begravet på Krist kirkegård. Hans hustru nr. 2 ble 3 år senere begravet ved siden av ham.