cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Torstein Reinholdtsen
Torstein Reinholdtsen (født 10. juli 1827 på Stø i Øksnes, død 31. desember 1907 på Kråknes) var høvedsmann på fiskebåt og reddet rundt 40 personer fra drukningsdøden. Han ble tildelt borgerdådsmedaljen for redningsbragdene han hadde utført.
Reinholdtsen ble over en time forsinket til gudstjenesten i Øksnes kirke der han skulle motta borgerdådsmedaljen fra sognepresten. I uvær lørdag kveld og natt til søndag hadde han og mannskapet hans reddet ti mann fra å drukne, og først langt på søndag morgen hadde de fått alle trygt i land.
Et minnesmerke over Torstein Reinholdtsen er satt opp på Kråknesbrekka, like ved stedet der han bodde.
Rafael Egusquiza
Rafael Egusquiza Basterra (født 14. juli 1935 i Bilbao, død 1. juni 2017 i Las Arenas) var en spansk landhockeyspiller som deltok i de olympiske leker 1960 i Roma. Egusquiza vant en olympisk bronsemedalje i landhockey under Sommer-OL 1960 i Roma. Han var med på det spanske laget som kom på tredjeplass i landhockeyturneringen bak Pakistan og India. Spania vant kvartfinalen med 1-0 over New Zealand men de tapte semifinalen mot Pakistan med 0-1. I bronsefinalen beseiret de Storbritannia med 2-1. Egusquiza spilte to kamper i turneringen.
Rolf Nykmark
Rolf Nykmark (født 21. april 1955 i Oslo) er en norsk opera- og konsertsanger, baryton og tidligere medlem av Sølvguttene. Han er utdannet operasanger, vokalpedagog (bachelorgrad i vokalmetodikk og solosang) og dirigent (kor og orkester). Han er gift med sopranen Ragnhild Groven.
Utdannelse og karriere
Rolf Nykmark er utdannet ved Norges musikkhøgskole, Østlandets Musikkonservatorium og ved Østermalms operaskole i Stockholm. Der studerte han blant annet med Olav Eriksen, Oskar Raaum, Marit Isene, Robert Levin, Margareta Bergström, Birgit Nilsson, Karl Heinz Pinhammer og Kerstin Meyer. Han utførte også operastudier i Wien med professor Kammersängerin Sena Jurinac. Masterclasses med Thomas Hemsley, Laura Sarti og regi med Knut Hendriksen og Ann-Margret Pettersson. Rolf Nykmark har ved siden av dette studert kor- og orkesterdireksjon på Norges musikkhøgskole med blant annet Tor Skauge, Terje Kvam, Arnulv Hegstad og privatstudering med orkesterdirigentene Per Dreier og Miltiades Caridis.
Nykmark debuterte som konsertsanger i 1982 i Haag, under Hollandfestivalen med The Haague Philharmonic, med en framføring av Peer Gynt-musikken til Edvard Grieg. Han hadde sin operadebut i Oslo, 1987 og romanse-/liederdebut i Universitetets Aula i 1988. Han har medvirket i operaoppsett og solistkonserter i Norge, Sverige, Danmark, Tyskland (Hamburg), Østerrike (Wien), England (Thaxted Festival), Italia (Firenze) og USA (bl.a Chicago og Minneapolis). I 2000 avholdt Nykmark flere konserter i Japan, bl.a. «Den Bergtekne» av Grieg med The Nordic Ensemble of Japan i Suntory Hall i Tokyo. Nykmark har også medvirket som solist under flere konserter og operaoppsetninger i Bergen og Oslo sammen med Bergen Operakor, Vest Norges Opera og på Troldhaugen, Edvard og Nina Griegs hjem. Rolf Nykmark startet den profesjonelle vokalkvartetten Grieg Solo Singers i 2010.
Nykmark har ved siden av dette flere CD-innspillinger med, blant andre, Wolfgang Plagge og Audun Kayser. I 2004 kom albumet Nordic Songs med verker av Grieg og Gustaf Nordqvist (1886–1949). Denne platen tar for seg, i utvalg og som førsteinnspilling, 16 av Nordqvists nærmere 200 solosanger.
Dirigent
Nykmark arbeider også med kor og orkester i framføring av kirkemusikalske verker i inn- og utland. Han har dirigert Nordlændingernes Forenings Kor, Lier Kammerkor, Oslo Håndverker Sangforening, Bryn Korforening, Handelsstandens Sangforening, Songlaget i BUL, Oslo Opera og Oratoriekor, Oslo Filharmoniske Kor (vikar) og Cæciliaforeningen (repetitør). Bygger idag opp et Kammerkor på AHUS.
Dennis Wilson
Dennis Carl Wilson (født 4. desember 1944 i Inglewood i California, død 28. desember 1983) var en rockemusiker fra USA, best kjent som et av de opprinnelige medlemmene av The Beach Boys, der han spilte trommer. Han var med i gruppa heile tida fra starten og inntil sin død, skjønt på plateinnspillinger kan det opptre studiomusikere isteden, noe som var vanlig praksis på denne tida.
Tida med The Beach Boys
The Beach Boys blei danna i august 1961, og gruppa fikk umiddelbart suksess. Både navnet og imaget henviste til surferkulturen i California, men Dennis var den eneste av medlemmene som faktisk dreiv med surfing. Han hadde lite musikkerfaring, men lærte seg fort å spille trommer. Han hadde en noe spesiell, litt røff stemme, som kan høres i koringa på plateinnspillinger, men i begynnelsen sang han sjelden på scenen.
De første sangene han står som hovedkomponist på, er «Little Bird» og en del andre på albumet Friends. Seinere leverte han bidrag blant annet til albuma 20/20 (1969), Sunflower (1970), Carl and the Passions - «So Tough» (1972) og Holland (1973).
The Beach Boys med original besetning er innvalgt i Rock and Roll Hall of Fame.
Solokarriere
Dennis Wilson hadde sin solodebut i 1969 under artistnavnet Dennis Wilson & Rumbo med en lite kjent singel, «Sound of Free»/«Lady (Fallin' In Love)».
I 1977 kom albumet Pacific Ocean Blue. Det nådde 96.-plass på listene i USA og er seinere omtalt som et mesterverk på linje med Pet Sounds. En planlagt soloturne blei avlyst, men Dennis spilte en del av solomaterialet på gruppas turne.
Han spilte også inn oppfølgeralbumet Bambu, men det blei ikke utgitt på grunn av manglende finansiering og kollisjon med gruppas prosjekter. Deler av stoffet er imidlertid med som bonusmateriale på en nyutgivelse av Pacific Ocean Blue fra 2008. To sanger fra Bambu finnes på Beach Boys-albumet L.A. (Light Album) fra 1979.
Windhoek Hosea Kutako internasjonale lufthavn
Windhoek Hosea Kutako internasjonale lufthavn er hovedflyplassen for den namibiske hovedstaden Windhoek. Den ligger 45 kilometer øst for byen og er Namibias største flyplass med internasjonale flyvninger og 680 000 passasjerer i 2008. Lufthavnen er oppkalt etter Hererolederen Hosea Kutako. Da Namibia var under sørafrikansk styre var lufthavnen oppkalt etter J.G. Strijdom, en tidligere sørafrikansk statsminister.
De fleste innenriksflyvningene foregår fra den mindre Eros lufthavn som ligger nærmere Windhoek sentrum.
Dennis Wilson
Solodiskografi
Se også The Beach Boys' diskografi.
Studioalbum
Samlingsalbum
Film
Dennis Wilson hadde i 1971 en hovedrolle i roadmovien Two-Lane Blacktop.
Privatliv
Dennis Wilson var gift fem ganger: med Carole Freedman, Barbara Charren, Karen Lamm (to ganger) og Shawn Love. Han hadde ei datter med Freedman, pluss at han adopterte hennes sønn. Videre hadde han to sønner med Charren og en med Love. I tillegg hadde han to sønner utenom ekteskap.
Han hadde en periode et stormfullt forhold med Fleetwood Mac-medlem Christine McVie. Hun skreiv sangen «Wish You Were Here» delvis inspirert av denne affæren (utgitt av Fleetwood Mac i 1982).
I 1968 blei Dennis tilfeldig involvert med Charles Manson og «familien» hans. De fikk bo i huset hans, og han introduserte Manson i musikkmiljøet. The Beach Boys gav ut en singel med Mansons sang «Cease to Exist» («Never Learn Not to Love»). Wilson brøyt etter ei tid med «familien», som i 1969 begikk flere brutale drap.
Wilson misbrukte både alkohol og narkotika i årevis. Han døde av drukning i 1983.
Gateway (romstasjon)
Gateway er en prosjektert romstasjon som skal gå i bane rundt månen. De første modulene skal etter planen skytes opp tidligst i november 2024. Romstasjonen er et viktig ledd i NASAs romprogram Artemis som har som mål å gjennomføre bemannede månelandinger. Gateway er modulbasert, og byggingen skal etter planen starte med komponenter fraktet opp med en ubemannet SpaceX-rakett. Størrelsen er betydelig mindre enn den internasjonale romstasjonen - ISS (som går i bane rundt Jorden). Når romstasjonen er ferdig utbygd, vil de trykksatte habitats-modulene til sammen ha et volum på omkring 125 kubikkmeter. I motsetning til ISS, vil ikke Gateway være permanent bemannet.
Et av de viktigste formålene med Gateway er å være en mellomstasjon for bemannede måneferder (og potensielt for ferder til Mars). Romstasjonen skal ha boligmoduler og tilkoblingsporter for besøkende romfartøyer. Meningen er at månelandingsfartøyet skal ha base på Gateway, og det skal kunne etterfylle drivstoff og pusteluft for ned- og oppstigning til og fra måneoverflaten. Gateway er også ment å være et knutepunkt for ubemannede fartøyer som frakter utstyr og forsyninger til og fra månens overflate når den planlagte månebasen er en realitet. I følge planen (per 2022) skal romstasjonen være operativ i minst 15 år.
Månebanen
Gateway skal gå i en svært avlang bane kalt Near-Rectilinear Halo Orbit (forkortet NRHO). Denne banen er elliptisk, men svært langstrakt slik at store deler av baneforløpet foregår i tilnærmet rette linjer. Ett kretsløp rundt månen vil ta omtrent 7 døgn, og stasjonens avstand til måneoverflaten vil variere fra 3 000 til 70 000 kilometer. Banen går over månens nordpol og sydpol, og romstasjonen vil hele tiden ha direkte siktelinje til Jorden. Dette betyr uhindret kommunikasjon, samt at Gateways solcellepaneler vil unngå hyppige opphold i skyggen av Jorden eller Månen. Banen skal ligge i et område der gravitasjonskreftene fra Jorden og Månen delvis utligner hverandre, noe som gjør at det kreves lite korrigeringer for å opprettholde banen. Gateway skal ha et eget integrert elektrisk fremdriftssystem, og skal kunne gjøre nødvendige banejusteringer.
I slutten av juni 2022 ble kubesatellitten CAPSTONE skutt opp mot Månen. CAPSTONE (Cislunar Autonomous Positioning System Technology Operations and Navigation Experiment) er en forskningssatellitt som skal gå i en månebane tilsvarende den Gateway skal ha. Formålet er å skaffe data om stabiliteten til Gateways planlagte bane. CAPSTONE skal i tillegg gjennomføre navigasjons- og posisjonerings-forsøk i samspill med Lunar Reconnaissance Orbiter. Målet er å etablere en metode for å fastslå den eksakte posisjonen til romfartøyer/romstasjonen som går i månebane - uten å være avhengig av å bruke jordbaserte posisjoneringssystemer. CAPSTONE er på størrelse med en mikrobølgeovn, og prosjektet blir styrt av det private selskapet Advanced Space i Westminster, Colorado på oppdrag fra NASA.
Partnere
Gateway er et internasjonalt samarbeidsprosjekt mellom romfartsorganisasjonene NASA (USA), CSA (Canada), ESA (Europa) og JAXA (Japan). De samarbeidende romfartsorganisasjonene skal bygge ulike komponenenter til romstasjonen. Det kommersielle selskapet SpaceX fikk en kontrakt verd 331 millioner dollar for å skyte opp de to første modulene. SpaceX skal etter de foreløpige planene også skyte opp ubemannede romfartøyer av typen Dragon XL med forsyninger til romstasjonen når den er kommet i drift.
Russlands romfartsorganisasjon Roskosmos ble med som partner i 2017, men trakk seg fra samarbeidet i januar 2021.
Georadar
Bakkepenetrerende radar (GPR, fra engelsk ground penetrating radar) eller georadar, er en geofysisk ikke-destruktiv metode som benytter seg av elektromagnetisk stråling og radarteknologi til å oppdage objekter og grenseflater under jordoverflaten eller bak ugjennomsiktige strukturer ved å sende høyfrekvente radiobølger (UHF/VHF) ned i bakken.
Teknologi
En sammenlignbar og mer allment kjent teknologi er ekkolodd. Forskjellen ligger i at georadar, i motsetning til ekkolodd som nytter lydbølger, benytter radiobølger. Begge teknologiene benytter således tilsvarende prinsipp for måling av refleksjon av utstrålt effekt.
Når radiobølgene som georadaren sender ut treffer et objekt/grenseflate som er begravet under bakken, fanger mottakerantennen opp differansen eller variasjoner i det reflekterte signalet. Disse variasjonene kan skyldes refleksjoner fra metalliske eller ikke-metalliske gjenstander, mellom løst og fast materiale, eller endringer i sammensetningen av jordlagene, eksempelvis fra organisk til ikke-organisk materiale. Et eksempel på dette kan være fra treverk til sand. Hvordan disse radiobølgene reflekteres er avhengig av den den dielektriske konstanten til materialet. Den dielektriske konstanten, bedre kjent som permittivitet, er et uttrykk som beskriver et materials evne til å polarisere seg, eller lagre elektrisk energi, i et elektrisk felt. Den representerer forholdet mellom det elektriske feltet som påføres materialet, og det resulterende elektriske forskyvningsfeltet som oppstår inne i materialet. Permittiviteten varierer mellom forskjellige materialer og kan påvirkes av faktorer som temperatur, fuktighet og frekvensen av det påførte elektriske feltet. Vann er et eksempel på noe som har svært høy permittivitet, mens metaller har stort sett meget lav permittivitet. Materialer som eksempelvis keramikk, leire, glass, betong, jord, stein, sand og plast har ulik permittivitet.
Når elektromagnetiske bølger passerer gjennom et materiale, vil de oppleve endringer i hastigheten og retningen avhengig av permittiviteten og ledeevnen til materialet. Dette fører til refleksjoner og refraksjoner av bølgene når de krysser grensesnittet mellom ulike materialer. Georadar kan ved hjelp av signalprosessering analysere disse signalene og identifisere og kartlegge ulike underjordiske strukturer og egenskaper, herunder tykkelsen til ulike lag.
Permittiviteten til et materiale påvirker også penetrasjonsdybden til georadarsignalene. Materialer med høy permittivitet, som vann eller keramikk, kan absorbere og dempe elektromagnetiske bølger raskt, noe som begrenser penetrasjonsdybden. Materialer med lav permittivitet, som stein eller sand, tillater at signalene trenger dypere inn før de reflekteres tilbake. Valg av frekvens kan til dels motvirke/dempe effekten/virkningen av permittiviteten. For eksempel kan lav permittivitet være gunstig når man forsøker å finne arkeologiske strukturer eller underjordiske objekter, mens høy permittivitet kan være mer gunstig når man ønsker å oppdage grunnvann eller fuktighet i jorden.
Norgesmesterskapet i fotball for menn 1998
Norgesmesterskapet i fotball for menn 1998 var det 93. norgesmesterskapet i fotball. Finalen ble spilt mellom Stabæk og Rosenborg på Ullevaal Stadion 1. november. Det var 23 251 tilskuere. Stabæk vant kampen 3-1 etter ekstraomganger.
På grunn av Fotball-VM gikk de 14 Tippeligalagene rett til 3. runde.
Invasjonen av Irak i 2003
Invasjonen av Irak, eller Operation Iraqi Liberation (senere Operation Iraqi Freedom) er den amerikansk-ledede invasjonen av Irak, som varte fra den 20. mars 2003 til den 1. mai 2003, da president George W. Bush erklærte at hoveddelen av de militære operasjonene var avsluttet. Invasjonen var begynnelsen på den pågående krigen i Irak. Invasjonen kan også sees på som fortsettelsen av Gulfkrigen i 1991 med en lavintensivkrig hvor USA og Storbritannia angrep Irak i perioden mellom de to krigene.
Krigshandlingene startet etter at en 48-timersfrist gitt av USAs president George W. Bush utløp. Den krevde at Iraks president Saddam Hussein og hans to sønner, Uday og Qusay, skulle forlate Irak. Det irakiske parlamentet, som var utpekt av Saddam Hussein, avviste enstemmig USAs ultimatum.
Selve invasjonen gikk greit for koalisjonsstyrkene. I løpet av 28 dager hadde de kontroll over de største byene, og rivingen av Saddamstatuen i Bagdad symboliserte at hans regime var historie. 1. mai 2003 landet George Bush på et hangarskip i Persiabukten og erklærte at hoveddelen av de militære operasjonene var avsluttet.
Politiske og diplomatiske aspekter
Siden avslutningen på Gulfkrigen i 1991 hadde Iraks forhold til FN, USA og Storbritannia vært dårlige. Det var ikke konsensus i FNs sikkerhetsråd for at Irak hadde forholdt seg til vilkårene i våpenhvilen som avsluttet Golfkrigen. Både FN og USA håndhevet mange økonomiske sanksjoner mot Irak i Bill Clintons regjeringsperiode. USA og Storbritannia patruljerte Iraks luftrom for å håndheve flyforbud i nord og sør, hvilket Irak hevdet var for å beskytte kurderne i Nord-Irak og sjiamuslimene i sør. Ved flere tilfeller ble flyforbudet brutt av irakiske militærhelikoptre og kampfly.
Den amerikanske kongressen vedtok også «Iraq Liberation Act» i oktober 1998, etter at Irak hadde stoppet samarbeidet med FN i august. Loven ga 97 millioner dollar til irakiske «demokratiske opposisjonsgrupper» for å «etablere et program til å støtte et skifte til demokrati i Irak.» Dette sto i kontrast til de krav som var fremsatt i Resolusjon 687, som alle dreide seg om våpen og våpenprogrammer, og ikke nevnte et regimeskifte. Våpeninspektører fra FN hadde vært vant til å samle informasjon om Iraks masseødeleggelsesprogram, og til å håndheve vilkårene i avtalen fra 1991, som forbød Irak å utvikle masseødeleggelsesvåpen. Informasjonen ble brukt til å finne mål under Operation Desert Fox, et amerikansk og britisk luftbombardement av Irak i desember 1998, på grunn av manglende samarbeid mellom Irak og FNs våpeninspektører.
Det amerikanske republikanske partis kampanjer for presidentvalget i 2000, krevde en «full implementering» av Iraqi Liberation Act og fjerne Saddam Hussein fra makten, med fokus på å gjenoppbygge en koalisjon, gjennomføre hardere sanksjoner, gjeninnføre inspeksjonene og å støtte den pro-demokratiske opposisjonsgruppen, Den Irakiske Nasjonalkongress, som ble ledet av Ahmed Chalabi i eksil i utlandet. Etter at George W. Bush ble valgt som president, planla man, ifølge tidligere finansminister Paul O'Neill, et angrep på Irak. O'Neill forklarte senere at disse diskusjonene kun var en fortsettelse av Clinton-regjeringens utenrikspolitikk.
Krigen mot terror
I mellomtiden hadde spørsmålet om masseødeleggelsesvåpen blitt en sentral sak. Etter terrorangrepet 11. september 2001 og den etterfølgende krigen i Afghanistan og krigen mot terror, var Irak nå fokus for oppmerksomheten.
Før 11. september var det krefter innen George W. Bush sin administrasjon som var tilhengere av en politikk som tillot angrep mot stater som kunne være en fare for USAs sikkerhet. Denne politikken ble første gang formulert av senere viseforsvarssjef Paul Wolfowitz. Etter 11. september styrket denne nykonservative gruppen, ledet av forsvarssjef Donald Rumsfeld, sin posisjon og ledet politikken frem til det som har fått kallenavnet «Bush-doktrinen», som forandret USA sin utenrikspolitikk og tillot landet å gå til forskuddskrig mot andre land.
USA sin begrunnelse for å gå til krig:
Det ble lagt særlig vekt på dette med masseødeleggelsesvåpen, og USA drev et omfattende spill i FN for å få aksept for en invasjon. Etter invasjonen sendte USA ut egne våpeninspektører som ikke fant masseødeleggelsesvåpen. Det viste seg i ettertid at mye av de bevisene USA presenterte var uten hold, og at Bush-administrasjonen hadde ignorert råd fra egen etterretningstjeneste, samt at noen «bevis» var blitt produsert for anledningen. Kontakten mellom al-Qaida og Irak har heller ikke blitt bevist.
I mars 2007 frigjorde USAs forsvarsdepartement en hemmeligstemplet rapport som bekreftet at amerikansk etterretning ikke hadde informasjon om direkte forbindelse mellom al-Qaida og Saddam Husseins regime, eller at Irak hadde masseødeleggelsesvåpen. Etterretningsinformasjon gikk til en avdeling i forsvarsdepartementet som skulle samle og analysere informasjonen og lage rapporter til den politiske ledelsen. Etter påtrykk fra viseforsvarsminister Wolfowitz fikk disse etterretningssammendragene et innhold som ikke alltid stemte med informasjonen bak, og som var med på å avgjøre/begrunne invasjonen.
Spillet i FN
Den 8. november 2002 vedtok FNs sikkerhetsråd enstemmig resolusjon nr. 1441 med betingelser for hvordan Irak skulle oppfylle kravene til nedrustning. De innebar blant annet å slippe til FNs våpeninspektører og deklarere alle landets våpen. Irak gikk med på betingelsene, produserte en 12 000 sider lang våpendeklarasjon og slapp inn våpeninspektørene som ikke fant spor etter masseødeleggelsesvåpen. Inspektørene fant likevel brudd på resolusjonen siden Irak hadde destruert kjemiske og biologiske våpen uten overoppsyn fra våpeninspektører som kunne bekrefte at det hadde skjedd.
I et møte på Azorene 16. mars ga USA, Storbritannia og Spania, som var ikke-permanent medlem av sikkerhetsrådet, Irak én dags frist på å oppfylle resolusjon nr. 1441. Neste dag erklærte Bush og Storbritannias utenriksminister Jack Straw at tiden for diplomati var over, og at ingen videre autorisasjon fra FN var nødvendig for å angripe Irak.
I sin tale til nasjonen 17. mars 2003 krevde president Bush at Saddam Hussein og hans to sønner Uday og Qusay måtte forlate Irak innen 48 timer. Dette kravet skal ha blitt avslått, og president Bush ga klarsignal for invasjonen.
Koalisjonen
De irakiske styrkene stod overfor en koalisjon av styrker fra en rekke land, hvor USA stod for mesteparten av troppene.
USA hadde 235 000 mann utstasjonert i Persiabukten, og hadde 1 100 fly og 850 M1A1 Abrams stridsvogner støttet av M2 Bradley kampkjøretøyer og AH-64 Apache kamphelikoptre til rådighet. Fem hangarskipgrupper hadde seilt til området, og ytterligere et hangarskip ble holdt i reserve i nærheten av Gulfen.
Storbritannia sto for den andre vesentlig delen av koalisjonen. De hadde 45 000 mann, 100 fly, 120 Challenger 2 stridsvogner støttet av FV 510 Warrior kampkjøretøyer og 17 flåtefartøyer (et hangarskip med støttefartøyer).
Australia stilte 2 000 mann til (som ikke skulle brukes offensivt) og fregattene HMAS Kanimbla, HMAS Anzac og HMAS Darwin.
Polen stilte 80 GROM kommandosoldater, sammen med 74 ABC-tropper, marineenheten FORMOZA og støttefartøyet «ORP Kontradmirał Xawery Czernicki».
Danmark fulgte 21. mars opp sitt løfte om å stille militære styrker til disposisjon, da de besluttet å sende korvetten Olfert Fischer og ubåten Sælen til Persiabukten.
Irak
Den irakiske hæren var forventet å bestå av 375 000 mann, herav utgjorde den republikanske garden 60 000. Landet hadde cirka 650 000 mann i reserven og en paramilitær organisasjon på cirka 44 000 mann, kjent som Fedayeen Saddam og var under Qusay Husseins kommando.
Iraks luftvåpen var forventet å bestå av cirka 100 angrepshelikoptre og 300 jagerfly, men hovedparten av disse ble ikke ansett å være funksjonsdyktige.
De irakiske stridsvognene bestod primært av russiske T-72, og landet var forventet å ha 2 000–2 600 av disse. Hæren hadde også mange eldre stridsvogner av typen T-55, Type 59 og 69 (kinesiskproduserte versjoner av T-55) og T-62. Irakerne hadde også et større antall stridsvogner av typen Asad Babil (Babylons løve), som var en irakiskprodusert versjon av T-72 stridsvognen, og ble ansett som den største trusselen mot koalisjonstroppene.
Irak hadde også en stor mengde forskjellige pansrede mannskapsvogner og kampkjøretøyer, som MT-LB, BTR-60, BMP-1 og 2.
Flåten hadde 5-7 patruljebåter og mineleggere. Iraks luftvern var forventet å bestå av 850 rakettavfyringsramper og 3 000 antiluftskytskanoner.
USAs taktikk
USAs taktikk lå fra starten av på en rask seier over Irak, helst ved bruk av en tofrontskrig med landsetting av styrker både fra Kuwait og Tyrkia. Men forhandlingene med Tyrkia førte ikke til noen resultater, og til slutt ble styrkene som var ment å åpne den nordlige fronten i Irak, returnert til USA eller Kuwait for en senere innsettelse derfra. Den amerikanske taktikken i begynnelsen av krigen gikk i utpreget grad ut på å unngå slag i de irakiske byene. Disse ble gått rundt, og styrken gikk med stor hastighet direkte mot Bagdad.
Iraks taktikk
Sterkt underlegen i direkte militær konfrontasjon med de amerikanske styrkene, plasserte Saddam Hussein hovedparten av sin styrke i og omkring Bagdad og de øvrige irakiske byene i et forsøk på å gjøre konflikten til en bykrig. Til slutt ble taktikken lagt om; de irakiske styrkene skulle foreta geriljaangrep på koalisjonsstyrkene, ofte forkledd som sivile. Spesielt de amerikanske forsyningslinjene skulle utsettes for angrep.
Luftangrep før invasjonen
Forut for invasjonen hadde den amerikanskledede koalisjonen fra Gulfkrigen i 1991 utkjempet en lavintensitetskonflikt med Irak, og håndhevet flyforbudet i deler av det irakiske luftrommet. Irakiske luftvernstillinger ble jevnlig angrepet når de skjøt på amerikanske og britiske jagerfly. I midten av 2002 endret USA sin strategi, og valgte ut mål i den sørlige delen av landet til gjengjeldelsesangrep, for å skade den militære kommandostrukturen i Irak.
Antallet amerikanske bomber droppet på irakisk territorium, målt i tonn, steg fra 0 i mars 2002 til 0,3 i april, til mellom 7 og 14 tonn per måned i mai – august. I september nådde man 54,6 tonn – før kongressens tillatelse til invasjonen 11. oktober. 5. september angrep 100 jagerfly landets største luftforsvarskompleks, som lå i det vestlige Irak, langt vekk fra de sonene hvor flyforbudet ble håndhevet. Det ble gjort, ifølge en leder i New Statesman, ikke for å beskytte luftpatruljene, men for å gjøre det mulig å fly spesialstyrker inn i landet fra Jordan, uten å bli oppdaget.
Om natten den 19. mars 2003 fikk de amerikanske styrkene etterretning om at Saddam Hussein besøkte sine døtre og sønnene Uday og Qusay ved Dora-gårdene, i al-Dora området i utkanten av Bagdad. Klokken 05:30 traff fire 2 000 punds GBU-27 bomber og 40 Tomahawk missiler stedet. Saddam Hussein var ikke til stede, og heller ikke andre regjeringsmedlemmer eller medlemmer av Hussein-familien ble truffet av angrepet. Angrepet kostet 19 sivile livet.
Motstand og støtte for invasjonen
De mest kritiske til angrepet var Kina, Russland, Tyskland og Frankrike. Kina beskrev krigsutbruddet som en krenkelse av FN-pakten, og Russlands president Vladimir Putin betraktet angrepet som et stort og alvorlig feilgrep. Frankrikes president Jacques Chirac beklaget at anstrengelsene for å avvæpne Irak på fredelig vis ikke hadde ført frem, og hevdet at konflikten ville få alvorlige konsekvenser for fremtiden. Tysklands forbundskansler Gerhard Schröder betraktet krigsutbruddet som et nederlag for internasjonal politikk og for diplomatiet.
I Midtøsten var motstanden mot krigen størst, og spesielt i de palestinske områdene, hvor man demonstrerte i støtte for Iraks president Saddam Hussein. Regjeringene i Marokko, Tunisia, Saudi-Arabia og Jordan ga uttrykk for uro over krigen.
I Norge svarte 90 prosent at de var imot krig uten FNs godkjennelse i en meningsmåling utført av Opinion i februar. Statsminister Kjell Magne Bondevik beklaget angrepet, og håpet at krigen ville bli kortvarig og presiserte at Norge kom til å gjøre sitt ytterste for å avhjelpe de humanitære problemer som ville oppstå i kamphandlingenes kjølvann. Fremskrittspartiet var det eneste partiet som var positivt innstilt til invasjonen, og Frp-formann Carl I. Hagen mente at Regjeringen snarest mulig burde gi sin støtte til de krigførende nasjonene.
Etterspill
Rivingen av Saddam-statuen symboliserte slutten på 30 års terrorregime, men symboliserte også sammenbruddet i landets administrasjon og ordensmyndigheter. Okkupasjonsmakten hadde ikke tilstrekkelig med styrker til å holde orden, og ønsket heller ikke å benytte Iraks tidligere politi- og militære. I anarkiet som oppstod startet omfattende plyndringer, ødeleggelser og uroligheter. Mest kjent er plyndringen av nasjonalmuseet, men sykehus og andre viktige offentlige bygninger ble også rammet.
Utover sommeren begynte de første tegn til væpnet motstand mot okkupasjonen, først og fremst fra den sunniarabiske minoriteten; tidligere baathister, militære og etterretningsfolk. Seinere kom andre grupper til, blant annet sjia- og sunnimuslimske militsgrupper og Al-Qaida-tilhengere med erfaring fra Afghanistan.
Amerikansk styre
På forhånd hadde amerikanerne samlet sammen eksil-irakere og andre til å administrere Irak, 21. april ankom medlemmene i Coalition Provisional Authority (CPA) Bagdad sammen med Jay Garner, en tidligere general som skulle være leder for den nye administrasjonen. Garner gjorde en så dårlig jobb at han ble erstattet med Paul Bremer den 11. mai. Bremers administrasjon begynte umiddelbart å si opp flere titusener offentlig ansatte som hadde hatt forbindelse med Baath-partiet, det vil si nesten hele administrasjonen av det irakiske samfunnet, inkludert 15 000 lærere og ledere i helsevesenet. Det samme gjaldt ansatte i militæret og politiet. Resultatet av denne de-baathifiseringen var sammenbrudd i store deler av det irakiske samfunnsmaskineriet, som åpnet for det kaos og anarki som skulle komme.
CPA fikk ansvaret med å forvalte det Irakiske utviklingsfondet, som var irakiske midler fra Olje for mat-programmet og utenlandske kontoer. Disse midlene som var over 23 milliarder dollar, skulle brukes til gjenoppbygging av Irak, men det har vist seg at en stor del av disse midlene forsvant på grunn av korrupsjon, bedrag og udugelighet.
Nekhen
Nekhen, (gresk:  «haukebyen», translitterert som Hierakonpolis eller Hieracompolis; الكوم الأحمر Kom El-Ahmar) var det religiøse og politiske hovedstad i Øvre Egypt på slutten av den førdynastiske perioden (ca. 3 200–3 100 f.Kr.) og sannsynligvis, også i den tidlige dynastisk tid (ca. 3 100–2 686 f.Kr.). Noen forskere antyder at bosetningen begynte tusener av år tidligere.
Horus' kultsenter
Nekhen var senteret for kulten rundt haukeguden Horus av Nekhen, som lot reise i denne byen et av de eldste templene i Egypt, og den beholdt sin viktighet som kultsenter for denne guddommelig beskytter av konger lenge etter at den på annen måte hadde mistet innflytelse.
Byruinene ble opprinnelig gravd ut mot slutten av 1800-tallet av de engelske arkeologene James E. Quibell og F. W. Green. I hovedavleiringen av Nekhentempelet fant de et viktig seremonigjenstander fra tidlig førdynastisk tid som Narmerpaletten og septer med skorpionhode som har gitt betegnelse til «Skorpionkongen». Seinere ble det foretatt ytterligere utgravninger av en flernasjonalt gruppe av arkeologer, egyptologer, geologer, og andre typer vitenskapsfolk, som ble koordinert av Michael Hoffman inntil hans død i 1990, da Barbara Adams fra University College London og Renee Friedman, som representerte University of California, Berkeley og British Museum, inntil Barbara Adams' død 2001 da Renee Friedman fortsatte.
«Festning»
Strukturen til Nekhen er med en feiltolkning kalt for en «festning», er en veldig inngjerding i soltørket leirstein som ble bygget av farao Khasekhemwy fra det 2. dynasti. Den synes å ligne på strukturen og formålet til en festning som ble bygget i Abydos, men strukturen i Nekhen har tilsynelatende ingen militær funksjon. Den virkelige funksjonen til disse strukturene er ukjent, men de synes å ha sammenheng med ritualer som omhandler kongemakten og dens kulturen.
Den rituelle strukturen ble bygget på en førdynastisk gravplass og utgravninger der, og seinere steinplyndrere, har undergravet veggene og har ført til at strukturen er nær ved å kollapse. I to år, fra 2005 til 2006, forsøkte teamet ledet av Renee Friedman å stabilisere den eksisterende strukturen og understøtte de utsatte områdene med nye leiremursteiner.
Eldste kjente malte gravsteder
Andre oppdagelser i Nekhen innbefatter det eldste gravstedet med malte dekorasjoner langs dets gipsvegger. Det viser antageligvis religiøse scener og bilder som inneholder figurer som opptrer i egyptisk kultur i tre tusen år — en gravkortesje av farkoster, muligens med en gudinne som står mellom to oppreiste løvinner, et hjul med forskjellige behornede firbeinte, mange eksempler på tjenere som blir assosiert med guddommelighet fra de tidligste dyrekulturer og en hjulpet opp av en tungbrystet gudinne, esler eller sebraer, steinbukk, strutser, løvinner, impala, gaseller, og kveg. Det antas at de ble dekorert i den førdynastisk perioden i sørlige Egypt.
Eldste kjente dyrehage
Den eldste kjente zoologiske samling ble oppdaget under utgravninger av Hierakonpolis i 2009 av et menasjeri som dateres til ca. 3 500 f.Kr. De eksotiske dyrene besto av flodhester, kuantilope, elefanter, bavianer og villkatter.
Piraya (andre betydninger)
Piraya har flere betyninger:
Alvin C. York
Alvin C. York (født 13. desember 1887 i Pall Mall i Tennessee, død 2. september 1964 i Nashville i Tennessee), også kjent som sersjant York, var en amerikansk krigshelt fra første verdenskrig. Han har blant annet blitt tildelt den høyeste amerikanske krigsorden, Medal of Honor, for å lede an et angrep på et tysk maskingeværrede, hvor det ble erobret 32 maskingeværer, drept 32 tyske soldater og tatt 132 fanger. York var korporal på aksjonens tidspunkt, men ble sendt hjem som sersjant.
Denne aksjonen fant sted under Meuse-Argonne-offensiven i Frankrike i 1918.
8. serierunde i Adeccoligaen 2007
8. serierunde i Adeccoligaen 2007 startet som en full serierunde den 28. mai klokken 18:00 med åtte kamper.
Solheim Cup 1996
Solheim Cup 1996 var fjerde gangen denne golfturneringen fant sted. Den ble arrangert 20. til 22. september 1996 ved St. Pierre Hotel & Country Club, Chepstow, Wales. Det amerikanske laget vant cupen igjen og slo det europeiske laget med 17 mot 11 poeng.
Lagene
Europa
USA
Format
Det ble totalt delt ut 28 poeng, fordelt på 4 runder med lagspill og fulgt av en runde med singelspill. På fredag morgen var det fire runder med foursome etterfulgt på ettermiddagen av fire runder med fourball. Dette programmet ble gjentatt på lørdag. For de fire rundene på fredag og lørdag ble det delt ut 16 poeng. Ved disse lagrundene spilte hvert av lagene med 2 spillere. De siste 12 poengene ble delte ut med singlematcher på søndag og i disse matchene spilte alle 24 spillerne.
Fredag formiddag
Foursome
Fredag ettermiddag
Fourball
Lørdag formiddag
Foursome
Lørdag ettermiddag
Fourball
Fu Zhihuan
Fu Zhihuan (kinesisk: 傅志寰, pinyin: Fù Zhìhuán; født 11. mars 1938 i Haicheng i provinsen Liaoning i Kina) er en kinesisk kommunistisk politiker.
Han er ingeniørutdannet, og var Kinas jernbaneminister fra 1998 til 2003.
Han er medlem av Det kinesiske akademi for ingeniørvitenskaper.
Vinter-Militærlekene 2013
Vinter-Militærlekene 2013 (militærlekene) ble arrangert i Annecy i Frankrike i 2013.
Indias kvinnelandslag i fotball
Indias kvinnelandslag i fotball representerer India i internasjonal fotball. Landslaget tilhørte Asiatoppen i slutten av 70-tallet og begynnelsen av 80-tallet.
På tross av at India ikke har noen sterk fotballtradisjon, og på tross av at de ikke alltid har hatt anerkjennelse (landslaget var ikke medlem av AIFF før på 1990-tallet), har India en relativt god historie. India stilte ikke til de to første Asiamesterskapene, men i mesterskapet 1979 stilte de med to lag, Nord-india og Sør-India. Dette noe uortodokse valget ga resultater, da Sør-India vant sølv i turneringen. I neste mesterskap, i 1981, stilte India med ett landslag, og greide en bronse. I det påfølgende mesterskapet i 1983 tok India nok en sølvmedalje.
Imidlertid fikk India problemer ettersom Kina, Japan og Nord-Korea satset mer, mens de selv fikk begrenset støtte fra staten. India greide ikke å kvalifisere seg til Asiamesteskapet igjen før mesterskapet i 1995, der de endte sist i sin gruppe. Det gikk bedre i 1997, mye takket være beskjeden motstand, med unntak av Japan, som vant gruppen og sendte India hjem med knepne 0-1.
Siden da har det gått gradvis nedover for India, som har tilhørt nedre del av gruppespillet, og ikke har lyktes å kvalifisere seg til de to siste mesterskapene. Særlig var kvalifiseringen til mesterskapet i 2008 flau, da de møtte Iran hjemme og vant kontrollert 3-1, men tapte i Teheran med 1-4.
India deltok ikke i Asiamesterskapet 2010, men stilte lag i Sørasialekene. Her var de det klart sterkeste laget, og slo Nepal 3-1 i finalen.
Asiamesterskapet
India har aldri kvalifisert seg til VM eller OL.
Manjuyod
Manjuyod (Bayan ng Manjuyod) er en kommune på Filippinene. Kommunen ligger på øya Negros og tilhører provinsen Negros Oriental. Folkemengden var på 42,332 innbyggere ved folketellingen i 2015.
Barangayer
Manjuyod er inndelt i 27 barangayer.
Xenotoca
Xenotoca er en gruppe splittfinner. Det er små fisk som lever i ferskvann og finnes i sentrale høyland i Mexico.
Navnet kommer av gresk xenos, «fremmed» og tokos, «fødsel».
Juliet Burke
Juliet Burke er en fiktiv figur i den amerikanske TV-serien Lost, spilt av Elizabeth Mitchell.
Juliet Bruke, som er lege, dukker først opp i tredje sesong som en av «de andre». Hun er den som er utpekt til forhøre Jack Shephard (spilt av Matthew Fox) i en undervannsseksjon av Hydrastasjonen etter at han er blitt tatt til fange. Det utvikles et kjærlighetsforhold mellom de to. Ikke desto mindre er hun involvert med Sawyer (spilt av Josh Holloway) fra og med femte sesong. Hun er deretter betydningsfull i en dramatisk avslutning i sjette sesong hvor hun ofrer seg selv for deres skyld ved å utløse en bombe som skulle fungere som en slags tidskapsel.
Niklas Larsen
Han representerte Danmark under Sommer-OL 2016 i Rio de Janeiro, der han tok bronse i lagforfølgelse.
Under Sommer-OL 2020 i Tokyo som ble arrangert i 2021, ble han nummer 5 i omnium og tok sølv i lagforfølgelse.
Barbicornis basilis
Barbicornis basilis er en dagsommerfugl som tilhører familien Riodinidae.
Utseende
En liten til middelsstor (vingespenn ca. 30 millimeter), svart sommerfugl, bakvingen er trukket ut til en lang, rett stjert. Arten er noe variabel i fargen – vingespissen kan være hvit, og det kan være et rødt tverrbånd på forvingen eller på begge vingepar.
Utbredelse
Arten er utbredt i Brasil og Paraguay.
Christian Benítez
Christian Rogelio Benítez Betancourt (født 1. mai 1986 i Quito, død 29. juli 2013) var en fotballspiller fra Ecuador.
Fra juni 2009 til juli 2010 var han utlånt til den engelske Premier League-klubben Birmingham City.
Springfluer
Springfluer er en artsrik familie av små, mørke fluer. De kan kjennes på flat kroppsform, antenner med et rundt tredje ledd og en lang antennebørste, og kraftige bein der det innerste fotleddet på bakbeina er særlig utvidet. Gruppen er dårlig undersøkt i Norge, men det er sannsynlig at mer enn 100 arter finnes her.
Utseende
Små til middelsstore (0,7 – 5,5 mm), som oftest mørke fluer. Kroppsformen er noe flattrykt, og beina er påfallende kraftige. En del arter er vingeløse. Hodet er middels stort, rundt eller noe kantete, med små til middels store fasettøyne. Tallet og formen på børstene på hodet og kroppen kan variere mye – noen ganger er de lange og kraftige, hos andre arter er de korte og tapp-aktige. Antennene er karakteristiske, tre-leddete, med et tredje ledd som er ganske lite og rundt på form, der en lang og fint hårete antennebørste (arista) sitter festet på oversiden i den ytre halvdelen av leddet (ikke nær roten som hos de fleste andre fluer i gruppen Schizophora). De har en kraftig kinnbørste (vibrissa) og gjerne et par litt mindre børster rett bak denne. Brystet (thorax) er noe avflatet på ryggsiden, matt, med hår og børster som varierer mye i antall og utseende. Ofte sitter børstene festet på opphøyde sokler, særlig på scutellum (den bakerste ryggplaten). Beina er forholdsvis lange og kraftige, og det innerste leddet (basitarsus) på bakbeinet er tydelig utvidet slik at den som oftest er minst like bredt som leggen (tibia). Vingene er forholdsvis korte og brede, og vanligvis er årenettet sterkt redusert i den ytterste og bakerste tredjedelen av vingen. De bakerste tydelige årene danner en avlang celle som er tilspisset i den indre enden og slutter tvert ytterst. Vingene er ofte noe røykfargede, men mangler fargeflekker, og en del arter har svært små eller ingen vinger. Bakkroppen er mer eller mindre sylindrisk, men kan være nesten kuleformet hos eggtunge hunner. Larvene er av vanlig fluetype (maggot), tilspisset i hode-enden og tvert avsluttet bak. På det bakerste leddet sitter et par åndehull (spirakler) på vorter som ender i en stjerneformet struktur.
Levevis
Springfluene løper fort og tar seg gjerne først og fremst fram til fots. Vingene er ganske korte og hos noen arter mangler de helt. Larvene av denne familien er såkalte saprofager, dvs. de lever av råtnende organisk materiale. Særlig tallrike er springfluelarvene i gjødsel, og man finner ofte de voksne fluene i store mengder i fjøs, staller og utedoer. I motsetning til visse andre fluer som utvikler seg i møkk oppsøker springfluene ikke matvarer, og de utgjør neppe noen fare som smittespredere. En del arter er knyttet til gjødselbiller (Scarabaeidae), og legger egg på ballene av gjødsel som disse graver ned. Noen arter kan man se på kuruker. Andre arter finnes i råtnende tang og i huler. Møkk er en kortvarig ressurs, og mange arter har en ganske kort utviklingstid, ned til fem dager. Noen få arter kan gjøre skade i soppdyrking, ellers er ikke springfluene regnet som skadedyr, men de kan bli litt plagsomme for mennesker eller husdyr dersom det er veldig mange av dem. På den andre siden er det sannsynlig at de spiller en vesentlig rolle i energiomsetningen som nedbrytere av organisk materiale.
Systematisk inndeling
Bare artsrike slekter er nevnt
Kilder
Rohácek, J. 1998. Family Spaheroceridae. I: Papp, L. og Darvas, B. (red.): Contributions to a Manual of Palaearctic Diptera. 3: 463-496. Science Herald, Budapest.
Birger N. Haug
Birger N. Haug AS er forhandler av bilmerkene Nissan, Hyundai og Subaru.
Selskapet ble etablert i 1947, og driver i dag med salg av nye og brukte biler. I 2011 hadde Birger N. Haug fire salgsavdelinger, plassert på Rud i Bærum, på Økern i Oslo, på Lillestrøm og i Ski i Nordre Follo. I 2010 hadde Birger N. Haug en omsetning på 753 millioner NOK.
Støtputebil
En støtputebil, også bare kalt putebil, er som regel en lastebil eller et chassis påmontert en støtpute og en lystavle med blinkende lys og lyspil. Den brukes som beskyttelse ved arbeid på veg, i forbindelse med ulykker og lignende. Støtputa og lystavla heves og senkes som regel hydraulisk. På de fleste motor- og riksveger er putebil påkrevd ved kortvarig arbeid i eller ved siden av vegbanen.
TV-året 2003
TV-året 2003 er en oversikt over hendelser, program og avdøde TV-personligheter i 2003.
Tyson Beckford
Tyson Craig Beckford (født 19. desember 1970 i The Bronx i New York) er en supermodell og skuespiller fra USA. Han er kjent som modell for Ralph Lauren, sin rolle i filmen Into the Blue.
Bakgrunn
Tyson Beckford vokste opp i Rochester i New York. Han var aktiv innen amerikansk fotball og friidrett mens han gikk på high school. Begge foreldrene er fra Jamaica, mens hans bestemor er kinesisk og bestefar er fra Panama. Hans brede etniske bakgrunn har gitt et Beckford et eksotisk utseende.
Karriere
I 1991 ble Tyson Beckford lagt merke til av en talentspeider som han tilfeldigvis møtte i en park i New York. Han ble da plukket ut til å være med i hiphop-magasinet The Source. I 1993, ble Beckford rekruttert av Ralph Lauren som den ledende modellen for mannlig sportstøy under kleslinjen Polo.
TV-kanalen VH1 kåret Beckford til «Man of the Year» i 1995, og han kom på People sin liste over de femti vakreste i verden samme år.
I juni 2005 ble Beckford skadet i en bilulykke nær sitt hjem. Bilen tok fyr, men han klarte å krype ut av bilen før flammene brente ut hele bilen. Beckford pratet om ulykken på The Oprah Winfrey Show.
I 2000 startet Beckford også en karriere innen film, som skuespiller. Filmen Into the Blue fra 2005 er en av de mest kjente. Han er forventet å komme med filmen The 1 Second Film i 2009, som hovedrolleinnehaver og produsent.
Beckford arbeider for tiden sammen med modellkollega Niki Taylor på en virkelighets TV-serie kalt Make Me A Supermodel (Gjør meg til en supermodell) på TV-kanalen Bravo. Han har nå signert hos modellbyråene Nous Model Management i Los Angeles, og Independent Models i London.
Danmarks Nationalsocialistiske Arbejderparti
Danmarks Nationalsocialistiske Arbejderparti eller DNSAP (stiftet 16. november 1930) var det største danske nazistpartiet.
DNSAPs første leder eller fører var Cay Lembcke, men han ble etter et kupp i partiledelsen i 1933 avløst av Frits Clausen. Partiet var i stor grad en simpel etterligning av det tyske nazistpartiet NSDAP, og viste en stor beundring for Adolf Hitler. Et hovedprogrampunkt var – som for det tyske partiet – en etnisk utrensking av jødene – men mer spesifikt hvordan ble aldri fastslått.
Partiet lyktes ikke med å gjøre seg gjeldende under den tyske okkupasjonen av Danmark.
Etter avslutningen av andre verdenskrig mistet partiet sin støtte i befolkningen, men noen få individer forsøkte å drive partiet videre. Partiet ble gjenskapt i september 1951 under ledelse av Sven Salicath, men ble oppløst i slutten av 1980-tallet. Det nåværende Danmarks Nationalsocialistiske Bevægelse oppfatter seg selv som en etterfølger til DNSAP.
A Sage Brush Hamlet
A Sage Brush Hamlet er en amerikansk stumfilm fra 1919, regissert av Joseph J. Franz.
Handling
Faren til Larry Lang ble myrdet av Claude Dutton når Larry var ungdom. Han er fast bestemt på å hevne denne forbrytelsen. Men Dutton holder til i Bottle Canyon, og blir hele tiden beskyttet av håndlangerne hans. Men når Duttons håndlanger Two-Gun Dan ikke klarer å fange Larry, forsøker Dutton å gjøre denne jobben selv. I mellomtiden kommer Larrys kusine Dora Lawrence hjem til Larry, som skal være hennes nye verge.
Men samtidig som den meksikanske banditten Pedro kidnapper Dora og holder henne fanget, leter Dutton etter en større sum penger som skal være gjemt hjemme hos Larry. Når Larry kommer tilbake, dreper han Dutton. Men snart utvikler det seg en romanse mellom Larry og Dora.
Frederik Rodenberg
Frederik Rodenberg Madsen (født 22. januar 1998) er en dansk syklist.
Han representerte Danmark under Sommer-OL 2016 i Rio de Janeiro, der han tok bronse i lagforfølgelse.
Under Sommer-OL 2020 i Tokyo som ble arrangert i 2021, tok han sølv i lagforfølgelse.
Det harmoniske Selskab
Harmonien eller Det harmoniske Selskab (1778–1830) var et av de mange musikalske selskaper som ble opprettet i København i slutten av 1700-tallet for å tilgodese et behov for musikalske aktiviteter hos et fremvoksende borgerskap i byen. Det fremtrådte som en av tidens mange klubber med lesesal og bevertning hvor det kunne avholdes ball, aftenselskap, maskerader og lignende. Man ville forene humanitære formål med de kunstneriske og selskapelige.