cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Hugo Salmela
I 1917 sluttet han seg til de røde i Kymmenedalen og fikk etter hvert lederoppdrag. Etter at borgerkrigen brøt ut tjenestegjorde han først ved De rødes distriktstab i Kymmenedalen. I begynnelsen av februar 1918 ble han forflyttet til staben ved fronten i Savolax. Han ble utnevnt til kommandant for de røde styrkene på den vestre/nordre fronten 18. februar, sammen med den russiske oberstløytnanten G.V. Bulatsel. Under et drikkelag omkom han i en håndgranateksplosjon da Kustaa Salminen kastet en granat.
Hector Malot
Hector Malot (født 20. mai 1830, død 17. juli 1907) var en fransk forfatter. Han skrev rundt seksti romaner. Den mest kjente er i dag en fortelling for barn, Sans famille (1878), utgitt på norsk i 1879-1880 i to bind med tittelen Uden Slægt, i dag hetende Frendeløs. Den handler om den foreldreløse gutten Remi, som 10 år gammel blir solgt til gatemusikanten Vitalis. Den minner om en fransk utgave av Oliver Twist. En annen barneroman ble utgitt etter hans død, Le Mousse.
Liv og virke
Han ble født i La Bouille i Seine-Inférieure. Han studerte juss i Rouen og Paris, men etter hvert ble litteratur hans hovedinteresse. Han arbeidet som teaterkritiker for Lloyd Francais og litteraturkritiker for L'Opinion Nationale.
Hans første bok ble utgitt i 1859, Les Amants. Totalt skrev han rundt seksti bøker. Den mest populære er Sans Famille (Frendeløs) fra 1879. Resten av hans forfatterskap består av romaner for et eldre publikum. De er i stor grad glemt i dag, men så lenge han levde og fram til rundt 1930, hadde han en viss suksess. De ble oversatt til mange språk; engelsk, tysk, italiensk, nederlandsk, ungarsk... I Frankrike gikk også mange som føljetonger i aviser som Le Siècle og Le Temps. Fem av dem utkommer fortsatt, Un Miracle, Complices, Baccara, Un Beau-Frère og Le Roman de mes Romans.
Han var dog både sentimental og moraliserende i sine fortellinger, noe han ble kritisert for, særlig av Émile Zola, av at følelsene, spesielt de gode følelsene, tar overvekt i fortellingen.
Han døde i Fontenay-sous-Bois i 1907. Han er gravlagt ved kirkegården hvor han hviler ved sine første hustru Anna (født Dariès) som døde i 1880 (han giftet seg året etter på nytt med en yngre kvinne på 31 år, Marthe Oudinot de La Faverie), og sin far Jean-Baptiste.
Holiday in Norway
Holiday in Norway er et musikkalbum med Ivar Medaas og Vestlandsduoen, utgitt i 1964.
Neobethelium
Utseende
En nokså liten, avlang, mørkt brunlig trebukk. Hodet er kort og bredt, betydelig bredere enn pronotum, med rundede, utstående fasettøyne. Antennene er tynne og mye lengre enn kroppen. Pronotum er smalt og sylindrisk, betydelig lengre enn bredt. Dekkvingene er jevnbrede, beina har litt klubbeformede lår.
Utbredelse
Arten lever i Australia (New South Wales og Queensland).
Bandidos-drapet
Jan «Face» Krogh Jensen ble født i 1958 i Danmark, men bosatte seg senere i Helsingborg i Sverige. I Helsingborg var han med på å grunnlegge motorsykkelklubben White Trash MC, sammen med Michael Ljunggren på midten av 1980-tallet. Han ble på begynnelsen av 1990-tallet medlem av Bandidos.
Krogh Jensen var 15. juli 1996 på vei til Bandidos sin avdeling i Drammen sammen med Michael Lerche Olsen, Sveriges Bandidos-sjef, og et antall norske medlemmer da han ble skutt og drept i Mjøndalen i Nedre Eiker. Han ble fraktet til Ullevål sykehus i Oslo, hvor han ble erklært død.
I ettertid antok politiet at Lerche Olsen var det egentlige målet for drapet. Et medlem av Hells Angels ble i 1997 tiltalt for drapet, men ble senere frikjent i retten.
Bergens historie
Bergens historie deles inn i den gamle og den nye historien. Den gamle historien går nesten så langt tilbake som de første bosetningene av mennesker i Norge, mens den nyere historien går fra tusentallet da grunnlaget for byen Bergen ble grunnlagt til i dag.
I siste istid
I den siste istiden var Bergenshalvøya dekket av is i 100 000 år. Før denne glasiale perioden hadde det i 10-15 000 år vært en mellomistid. Det var antatt at den siste istiden hadde fjernet alle avsetninger fra dette tidligere tidsrommet. Men på begynnelsen av 1970-årene ble det oppdaget et felt langs Straumevegen ved Langegården på Fjøsanger, 10 moh., der det var mulig å studere tidsalder etter tidsalder i et snitt gjennom løsmassene fra mellomistiden. Havoverflaten den gang var 56 meter høyere enn i dag; det var sjøforbindelse mellom Puddefjorden og Nordåsvannet. Pollenanalyser viser at tregrensen var 300 meter høyere enn i dag, og det var stor mengder av planter som var mer varmekjære enn de som vokser i vår tid. For 10 000 år siden var den siste istiden over. Bergenshalvøya var isfri, unntatt noen mindre breer på Gullfjellet. På Vidden er det spor etter isens skuringer vest- og sørvestover. I Arnadalen går skuringsstripene i nordlig retning, fordi kalvingen fra Ulriken og Gullfjellet graviterte mot Arnavågen.
Første bosetning
I Årstad bydel er fundamentet til en av Norges eldste kongsgårder funnet like ved siden av Statsarkivet i Bergen, ved foten av fjellet Ulriken. Nedenfor, ved Store Lungegårdsvann, ligger en gravhaug fra 400-tallet bevart midt i et borettslag. Byen Bergen ble imidlertid først grunnlagt i 1070 av kong Olav Kyrre.
Alrekstaðir
Absalon Pedersson Beyer forteller i sin bok Om Norgis Rige (1567) at stedet ved Vågen hvor byen først vokste frem, het Fagervik eller Hasselvik. Han refererer et sagn fra 900-tallet: «Og den tid Håkon Adalsteinsfostre hadde sitt kongelige sete stundom på Alrekstad, det man nå kaller Aarestad, og feet gikk her nede i byen som nå gårder og kålhager står, da ble det sagt for kongen, at her hørtes i jorden lyd av mennesker, likevis som mange skulle snakke sammen. Da kongen det hørte, ble han underlig derved og mente at det skulle bety noe ondt. Da svarte en gammel mann, nådigste herre, frykt intet, for det betyr intet ondt, men bemerker at til sin tid skal det bygges en fin stad, i hvilken skal brukes stor handel og vandel, som enn skjer på denne dag. Men etter kong Adelstens død da var Bergen først bygd av kong Olav Kyrre, aar efter Christi byrd 1090.» Her tidfester Absalon Bergens grunnleggelse til 1090, mens vi i dag holder 1070 for mer sannsynlig.
I norrøn tid var Alrekstaðir navnet på området som nå heter Årstad. Alrekstad var en av de kongsgårdene langs den sørvestnorske kysten der Harald Hårfagre og hans etterfølgere tok opphold på 900-tallet, før det vokste frem byer i Norge. Etter slaget ved Fitjar på Stord omkring år 960 var kong Håkon den gode på vei til Alrekstad da han døde av banesår i Håkonshella.
I 26 år styrte Olav Kyrre landet fra Alrekstad. Kongsgården var landets hovedstad. Olav Kyrre styrte med visdom og fredsvilje i en tid med fremgang for landet. En tur til området der den gamle kongsgården lå, viser raskt at stedet har en strategisk plassering. I øst reiser den majestetiske Alreken (Ulriken) seg, i forgrunnen ligger Alrekstadvågen (= Store Lungegårdsvann), i nord Alrekstadvannet(= drikkevannskilden Svartediket). Sentralt i landskapet ligger «Skinnhosen» (i dag Puddefjorden). Det var på Alrekstad Olav Kyrre bestemte seg for å grunnlegge byen Bjørgvin. Her satt han og skuet utover Vågen, til området på Holmen, og planla bygging av den store Kristkirken, domkirken for hele Vestlandet.
Per Botolf Maurseth
Per Botolf Maurseth (født 17. juli 1969 i Trondheim) er en norsk økonom og politiker for Sosialistisk Venstreparti. Han var statssekretær i Kunnskapsdepartementet 2006-07, og er doktor i samfunnsøkonomi.
Bergens historie
Alrekstaðir
På en sentral kongsgård som Alrek må det ha stått en trekirke i den eldste kristne tiden her i landet, kanskje alt i Håkon den godes dager. Senere stod det en stenkirke her, Det Hellige Kors' kirke som først nevnes i 1395, men som kanskje ble oppført allerede på 1100-tallet. Den ble revet på 1600-tallet, og steinene ble brukt til å bygge små murer langs Årstadgeilen. I 1277 testamenterte Magnus Lagabøte Alrekstad kongsgård til Nonneseter kloster. Eiendommen ble holdt i hevd til reformasjonen, da Vincens Lunge lot både kloster og kongsgård forfalle. På 1800-tallet var Årstadvollen eksersérplass. I 1898 kjøpte Bergen kommune området.
Per Botolf Maurseth
Fra 1989 til 1990 ledet han Trondheims-avdelingen av Sosialistisk Ungdom – ungdomsorganisasjonen til Sosialistisk Venstreparti og satt da samtidig i landsstyret. Han var der også medlem i sentralstyret fra 1992 til 1994. Han var vararepresentant på Stortingen for Sosialistisk Venstreparti fra 1993 til 1997.
Bergens historie
Alrekstaðir
Søndag 10. september 2000 ble en minneplate avduket ved inngangspartiet til Alrekstad skole, støttet av Årstad menighet og Årstad skole.
Grunnleggelsen
Bergen (Bjørgvin) fikk rettigheter som kjøpstad av Olav Kyrre i 1070. Gitte Hansen kom i sin dr.art.-avhandling (2004) til at byen trolig ble grunnlagt som handelssted i 1020 eller 1030 av Olav den Hellige eller av Knut den Mektige. Ifølge Hansen var byen i årene før 1070 ingen suksess fordi de lokale stormenn nølte med å ta i bruk de tildelte plassene. I kong Øysteins regjeringstid ble byen bygget tidlig på 1100-tallet og aktiviteten i byen økte. I 1135 omtales den i utlandet som by. Handel og varebytte med utlandet var bakgrunn og motiv for bydannelsen. Utvidelsen av handelen med utlandet og med Nord-Norge på 1100-tallet ga Bergen en særstilling i Norge. Da Håkon Håkonsson i tillegg gjorde byen til hovedstad i 1250 og førte vestorientert politikk (mot øyene i Atlanterhavet) var Bergen klart etablert som Norges ledende by. Bergens rolle i utenrikshandelen ble styrket da tyske kjøpmenn i 1294 fikk forbud mot å drive handel nord for Bergen og i 1310 ble forbudet utvidet til alle utlendinger.
Per Botolf Maurseth
Maurseth fikk graden cand.oecon med avhandlingen Privatisering i Øst-Tyskland og Tsjekkia – en komparativ analyse på Universitetet i Oslo i 1995 og fikk graden dr.polit. i 2001 med avhandlingen Essays on the nature, the scope and the consequences of knowledge. Fra 1995 til 2006 jobbet han som forsker på NUPI. Maurseth ble i september 2006 utnevnt til statssekretær i Kunnskapsdepartementet i Stoltenbergs andre regjering. Han sluttet der i oktober 2007 og returnerte til sin stillings som forsker i NUPI.
Bergens historie
Grunnleggelsen
Byen overtok etter Trondheim (Nidaros) som hovedstad for Norgesveldet frem til 1314, da denne funksjonen ble flyttet til Oslo. På 1100-tallet var Bergen den folkerikeste byen i Norden. År 1300 regner man med at det kan ha vært ca. 7 000 innbyggere i Bergen, ca. 3 000 i Nidaros, ca. 2 000 Oslo og ca. 1 500 i Tønsberg. Kåre Lunden oppgir folketallet i byen rett før svartedauden til 2500, da Oslo på samme tid hadde 1500 innbyggere og Tunsberg med Berget hadde 1500. Lunden mener at Bergens særstilling i folketall kom senere. På denne tiden hadde mellomstore byer i Europa 5 000 – 10 000 innbyggere, og Bergen var den eneste norske byen av slik størrelsesorden. London og Paris hadde omkring 25,000 innbyggere i 1050. Palermo i emiratet Sicilia og Cordoba i al-Andalus var trolig de eneste europeiske byer med over 100,000 innbyggere omkring år 1000-1100. Den danske kulturhistorikeren Troels-Lund anser at den fremdeles på 1600-tallet var «afgjort Nordens største By». Han anslår at den hadde ca. 15 000 innbyggere, fulgt av København med 13 000, mens Trondheim, Norges nest største by, hadde ca. 5 000 innbyggere. I 1814 var Bergen storbyen som sendte fire representanter til Eidsvoll, mens Christiania (Oslo), Trondheim og Kristiansand sendte to hver. Men to år senere passerte Christiania Bergen, både i folketall og innflytelse.
Per Botolf Maurseth
Per Botolf Maurseth er nå førsteamanuensis på Institutt for samfunnsøkonomi på Handelshøyskolen BI samt at han har en Forsker II-stilling på NUPI.
Bergens historie
Byvåpenet
Bergens byvåpen er basert på byens gamle segl, regnet som Norges eldste og nevnt første gang i 1293. Byseglet hadde to sider, den ene med en borg stående på syv fjell, omkranset av innskriften «DANT BERGEIS DIGNUM MONS VRBS NAVIS MARE», og den andre med et vikingskip omkranset av innskriften «SIGILLVM COMMVNITATIS DE CIVITATE BERGENSI». Fra midten av 1300-tallet ble et segl som kun viste borgen på de syv fjellene tatt i bruk.
Per Botolf Maurseth
Han er sønn av professor Per Maurseth ved NTNU.
Bergens historie
Byvåpenet
Det nåværende byvåpenet kombinerer de to sidene fra det eldste seglet, og er sirkelrundt med rød bunn og gullramme. I rammen står innskriften «SIGILLVM COMMVNITATIS DE CIVITATE BERGENSI» fra det gamle seglet, og inne i sirkelskiven er det en tretårnet borg i sølv som står på syv fjell i gull.
Bjørgvin bispedømme
Bjørgvin bispedømme er et av landets fem opprinnelige bispedømmer. Bispesetet ble opprettet på Selja på 1000-tallet og flyttet til Bergen i 1170. Bispedømmet omfatter i dag Vestland fylke. Sunnmøre ble en del av del nye Møre bispedømme i 1983.
Bergen domkirke er en langkirke fra 1150 som i dag fungerer som byens domkirke.
Mariakirken (eller Tyskekirken) er en langkirke fra 1180, som regnes som Bergens eldste kirke. Kirken er den eldste bevarte bygningen i Bergen. Den ligger bak den nordligste delen av Bryggen som brant ned til grunnen i 1955. Kirken var i lange tider bedre kjent under navnet Tyskekirken. Kirken er hovedsakelig bygd av kleberstein. Det er identifisert 5 ulike typer kleberstein i Mariakirkens originale murverk. Klebersteinsbruddet Urda på Bømlo har levert to typer kleber. Lyse klebersteinsbrudd har levert mye stein og noe fra Hana i Vaksdal. Kirken har 310 sitteplasser. Basilika med to vesttårn, bygd 1140-80, romansk stil med gotisk kortilbygg
Kirken er antatt å være bygget en gang på 1100-tallet, sannsynligvis mellom 1130 og 1170. Den har brent ved bybrannene i 1198 og 1248. Etter 1248 ble koret forlenget. Det opprinnelige koret er den delen som ligger vest i koret. Den tilhører den bygningstradisjonen som var dominerende i Bergen på 1100-tallet hvilket var klassisk romansk. Denne typen ble utviklet i Nord-Italia på 1000-tallet og spredt nordover via Tyskland og Lund. Kortypen finnes bl.a. i Lund domkirke, som var Norges erkebiskopkirke (1104–1152) da Mariakirken ble bygget.
Slaget i Bergen 1181
Etter å ha kommet til Bergen i slutten av juni 1180, overvintret Sverre og birkebeinerne i byen. Befolkningen ble tiltagende fiendtlig, og birkebeinerne måtte holde seg innenfor byens grenser. De visste derfor ikke stort om hva som foregikk rundt om på Vestlandet.
Jon Kurtiza hadde satset på et overraskelsesangrep for å drive vekk birkebeinerne uten å komme inn i harde kamper, men det mislyktes. I stedet for å toge inn mellom bygningene i byen, gikk deler av bondehæren på land ved Nordnes, mens en del kom til Holmen på den andre siden av Vågen, der Kristkirken og kongsgården lå. Sverre besluttet nå å dra ned til byen og samle mennene ved kirkene.
Ved Allehelgenskirken i Vågsbunnen fylket Sverre birkebeinerne til en hær som rykket ut på vollene til Nordnes hvor størsteparten av bondehæren var. Jon Kurtiza hadde samlet vossinger, osterøyinger og nordhorder, kanskje så mange som opptil tusen mann, og åpenbart flere enn birkebeinerne.
Ved daggry gikk birkebeinerne til angrep med et voldsomt bombardement av piler og kastespyd som raskt satte skrekk i bøndene. De var ikke forberedt på et så plutselig utfall av Sverres menn. Birkebeinerne nærmest massakrerte bøndene. Mange hoppet i sjøen for å komme seg ut til skipene, og mange druknet underveis. Styrken på Holmen der Jon Kurtiza var kommet med sitt skip, ble også slått tilbake. Restene av bondehæren rodde ut av Vågen, etterlot seg kanskje hundrer av drepte, mens de overlevende etterhvert fikk grid av Sverre. Han seilte kort tid etterpå rundt om i Hardanger og Hordaland for å tukte bøndene, men de fleste godtok ikke dette og rømte østover til Viken. Samtidig var Magnus Erlingsson kommet fra Danmark til Viken som fremdeles var under hans kontroll.
Etter reformasjonen
Ved riksmøtet i København i 1536 foranlediget av Christian III, ble Norge et lydrike under Danmark. Dette var i første rekke et politisk knep fra kongen for å øke sin makt i en periode da enevoldstanken sto sterkt. For kongemakten medførte reformasjonen blant annet at adgangen til å inndra kirkegodsene ble åpnet. Uten en slik kongelig intervensjon er det mye mulig at Norge hadde forblitt katolsk, slik som Irland. Reformasjonen i Norge skjedde på et tidspunkt da Norge stod uten eget lederskap, og var fullstendig avhengig av det danske kongehus. Under "400-årsnatten" med Danmark var alt i hele landet på dansk, også i Bergen. Men er etter unionen grunnla Ole Bull det første norske teater, Det norske Theater i Bergen, og senere kom Den Nationale Scene.
Det var mye vold i Bergen på 1500- og 1600-tallet. Det ble begått ca. fem drap per år i 1560-årene. Det betyr ett drap per 1200 innbyggere, langt høyere enn for eksempel i dagens New York. Byen hadde også en egen bøddel på retterstedet Nordnes, og det var her blant andre Anne Pedersdotter, enken etter Absalon Pedersson Beyer ble brent på bålet som heks i 1590.
Slaget på Bergens våg
Slaget på Bergens våg sto. En flåte på seksti nederlandske skip, deriblant ti verdifulle skip fra Ostindia, søkte tilflukt i Bergens nøytrale havn, da de ble forfulgt av engelske krigsskip. England og De forente Nederlandene var på den tida i krig med hverandre, og Frederik III var usikker på hvilket land han skulle støtte. Han inngikk i hemmelighet en avtale med engelskmennene om å dele byttet. Beskjeden kom for sent fram til Bergen, og da engelskmennene gikk til angrep satte garnisonen på Bergenhus seg kraftig til motverge. Kampen ble kort og blodig, og engelskmennene flyktet. Fortsatt sitter en kanonkule i veggen på Domkirken i Bergen som minne fra dette slaget.
Slaget ved Alvøen
Slaget ved Alvøen var et sjøslag som ble utkjempet mellom en engelsk fregatt og en norsk styrke bestående av fire kanonjoller og en kanonsjalupp, 16. mai 1808. Slaget fant sted i Vatlestraumen ved Alvøen, like sørvest for Bergen.
Den britiske fregatten HMS «Tartar» var på vei inn til Bergen for å uskadeliggjøre eller ta som prise et hollandsk kaperfartøy som hadde søkt inn til Bergen for reparasjon. Om kvelden den 15. mai løp det inn melding til Bergenhus om at en engelsk fregatt var i leden. Om natten/morgenen den 16. mai ble fem norske kanonfartøyer sendt ut for å møte fienden.
Slaget varte i vel en time og endte med at fregatten flyktet nordover ut Hjeltefjorden. Engelskmennene mistet totalt 12 mann, og skipet fikk store materielle skader. Blant de falne var skipssjefen selv. De norske tapene skrev seg til fem mann, i tillegg til flere sårede. Trefningen fikk betydning da en så at små kanonbåter kunne bekjempe større fartøy innenskjærs langs norskekysten.
Hansaforbundet
Det er estimert at av en befolkning på rundt 10 000 i middelalderens Bergen, var kanskje så mye som en tredjedel utlendinger – de fleste sannsynligvis våpenføre unge menn tilsluttet Hansaforbundet. Hansaforbundet hadde fire hovedkontorer i byer som ikke var tilsluttet Hansaforbundet, disse lå i London, Brugge, Bergen og Novgorod. Bergen var altså ingen hansaby, men sete for ett av fire hanseatiske kontorer. Det fantes derimot utallige mindre kontorer spredt over hele Østersjø-området, men disse ble kalt faktorier. Det fantes også faktorier i Oslo og Tønsberg. Kontoret i Bergen håndterte hovedsakelig tørrfiskhandel. Kontorene i London og Brugge hadde sin hovedvirksomhet i tøy- og ullhandel, mens det fra Novgorod ble sendt ut mye pelsverk, rav, korn og tømmer.
Rådhusene i byen stammer fra den hanseatiske tiden. Det er to rådhus, og det eldste er fra 1500-tallet. Bystyremøtene holdes fortsatt i den samme salen hvor de har vært holdt siden 1561.
Bryggen i Bergen
Bryggen i Bergen, også kjent som Tyskebryggen og Hansabryggen, omfatter den gamle hanseatiske trebebyggelsen i det sentrale Bergen. Den består av 61 fredede bygninger, og befinner seg på UNESCOs liste over verdens kulturarv.
Strøket, som også ble kalt Tyskebryggen fra 1857, grenser mot Bergenhus langs Øvregaten til Vetrlidsallmenningen, ned denne og tilbake langs Bryggens kaifront. Det omfatter da også de handelsgårdene av mur som ble bygget etter en regulering i 1901 og etter tegninger av arkitekt Jens Zetlitz Monrad Kielland. I den forbindelse rev man en rekke av tregårdene fra hansatiden, men eieren av den gården, som i dag inneholder Hanseatisk Museum, ville ikke selge, og derfor er denne bevart. I 2006 hadde Bryggen et besøkstall på 583 510.
Det Hanseatiske Museum og Schøtstuene
Det Hanseatiske Museum i Bergen ligger i Finnegaarden 1 A og forteller om den hanseatiske tiden.
Brasils Grand Prix 2010
Brasils Grand Prix 2010 (offisielt navn: Formula 1 Grande Prêmio Petrobras do Brasil 2010) var et Formel 1-løp som ble arrangert 7. november 2010 på Autódromo José Carlos Pace i São Paulo, Brasil. Det var den attende runden av Formel 1-sesongen 2010. Løpet ble vunnet av Sebastian Vettel foran teamkameraten Mark Webber, og med denne dobbeltseieren tok Red Bull Racing sitt første konstruktørmesterskap i Formel 1.
Bergens historie
Det Hanseatiske Museum og Schøtstuene
Finnegaarden er en av de bevarte trebygningene på Bryggen i Bergen, og den ble oppført etter brannen i 1702, da 7/8 av byen brant ned. Finnegaarden var Det tyske kontors største og staseligste kjøpmannsstue. Johan Wilhelm Olsen (1829 – 1898), som hadde drevet nordlandshandel i gården, etablerte museet da den tradisjonelle virksomheten på Bryggen tok slutt. Museets stiftelsesdag, 26. juni 1872, er til minne om prins Oscar Fredriks (den senere kong Oscar II) besøk i Finnegaarden. Prinsens oppmuntring skal ha fått avgjørende betydning for Wibergs videre arbeid med museet. Sønnen hans, Christian Koren Wiberg (1870–1945) ble museets første direktør og reddet Finnegaarden fra riving da Nye Bryggen ble bygget. Etter som samlingen vokste, ble det oppført en tilstøtende bygning. «Finnegårds-Bazaren» eller «murtasken» ble oppført etter tegninger av arkitekt Conrad Fredrik von der Lippe og viser slektskap med Kjøttbasaren som arkitekten fikk tegnet like ved. I 1901 fikk Finnegaarden en stilriktig restaurering.
Visa di
Visa di er et musikkalbum med Stein Ove Berg, utgitt i 1975.
Bergens historie
Det Hanseatiske Museum og Schøtstuene
Finnegaarden ble fredet i 1927. I 1979 kom Finnegaarden med på UNESCOs verdensarvliste, sammen med de andre eldre bygningene på Bryggen. Bakre del av Finnegaarden ble i 1982 utbedret av arkitekt Øivind Maurseth.
Bak Bryggen ved Mariakirken ligger Schøtstueanlegget, som er en samling originale og rekonstruerte schøtstuer. Dramshusens schøtstue ble lagret på Bergens Museum fra 1880-årene og i 1917 ble Bredsgårdens schøtstue gitt til Bergen kommune. I 1937–1938 ble disse stuene gjenreist, sammen med Svensgårdens schøtstue (kopi) og Jakobsfjorden og Bellgårdens schøtstue. Bredsgårdens schøtstue er for en stor del original. Jacobsfjorden og Bellgårdens schøtstue er en parafrase som har til hensikt å vise hvordan schøtstuene kan ha sett ut før brannen i 1702. Rekonstruksjonen er basert på målebrev og andre dokumenter, men detaljene er høyst usikre.
Brasils Grand Prix 2010
Kvalifisering
Noter til tabellene:
Bergens historie
Andre verdenskrig
Norge var nøytralt ved utbruddet av andre verdenskrig, men ble invadert av Tyskland i Operasjon Weserübung den 9. april 1940. Bergensdelen av operasjonen var frontet av de tyske krysserne Königsberg og Köln, og bestod av rundt 1900 soldater. Kvarven fort var bemannet med 33 offiserer og 279 korporaler og menige. Fortet skjøt mot skipene da de seilte inn mot Bergen kl. 3:58 om natten. Det ble umiddelbart innlysende hvor utdatert og dårlig vedlikeholdt kanonene var; en av de få granatene som traff, gikk ikke av, for eksempel. Skipene besvarte ikke ilden med annet enn den morsekodete meldingen «stop shooting!» Telegrafisten ringte til kommandanten og spurte om de skulle stoppe og skyte, og kommandanten svarte med «Visst faen skal dere skyte». Kvarven fort ble tatt kort tid etter, delvis grunnet soldatenes dårlige kamptrening.
Tysk okkupasjon
Tysk marinepersonell bemannet Kvarven fort resten av krigen og gjorde den til del av deres Festung Bergen, som skulle forsvare den strategisk viktige byen mot allierte invasjon. I denne perioden ble fortet utvidet og modernisert.
Eksplosjonen på Vågen
Eksplosjonen på Vågen er den vanlige betegnelsen på en eksplosjonsulykke i Bergen den 20. april 1944. Det tyske ammunisjonsskipet «Voorbode» med 120 tonn ammunisjon kom i brann og detonerte ved festningskaien klokken 0839.
Minst 98 mennesker ble drept, 4 800 skadet, 131 hus forsvant, 117 hus ble så sterkt skadet at de måtte kondemneres, 45 hus ble sterkt skadet, mens 3 500 hus fikk mindre skader. Viktige historiske bygninger som Nykirken, Tollboden, Rosenkrantztårnet og Håkonshallen ble sterkt skadet, men ble senere restaurert.
Bombingen av Laksevåg
Bombingen av Laksevåg var en av de største enkeltstående tragediene som rammet Norge under den andre verdenskrig. Onsdag 4. oktober 1944 gikk britiske bombefly til angrep på tyskernes ubåtbunker i Nordrevågen på Laksevåg. Et fåtall av disse bombene traff målet, de fleste falt ned over den vanlige bebyggelsen og drepte 193 sivile, derav 61 barn ved Holen skole.
Totalt 152 fly deltok i angrepet; 93 Handley Page Halifax og 47 Avro Lancaster bombefly, samt 12 Mosquito jagerbombere som eskorte. Totalt deltok over 1 000 mannskap i raidet. Klokken 09:05 gikk luftvernsirenene på Laksevåg og Bergen, og i løpet av en time ble totalt 1 432 bomber sluppet over Laksevåg.
Den store røykutviklingen fra bombenedslagene gjorde det vanskelig å skjelne bombemålet fra vanlig bebyggelse, og kombinert med stor høyde ble resultatet en av de største enkeltkatastrofene i Norge under den andre verdenskrig.
Etter 1945
Bergen har utviklet seg mye etter andre verdenskrig. Bergen var et eget amt fra 1831 og fylke fra 1919 til 1972, da kommunen ble utvidet med nabokommunene Arna, Fana, Laksevåg og Åsane og innlemmet i Hordaland fylke. Årstad kommune ble innlemmet i Bergen allerede i 1915, Gyldenpris avstått fra Laksevåg i 1921, og Fyllingsdalen fra Fana i 1955.
Kommunen utgjør domsmyndighetsområdet til Bergen tingrett under Gulating lagdømme, og omfatter Bergen domprosti, Fana prosti og Åsane prosti under Bjørgvin bispedømme i Den norske kirke.
Tusenårssted
Fana kirke og kulturlandskapet rundt ble i forbindelse med millenniumskiftet valgt til Bergen kommunes tusenårssted. Kommunen har restaurert kirkebygningen fra 1153, og har i samarbeid med 200 frivillige entusiaster i Kulturparkens Venner bygget et amfiteater og anlagt en kulturpark på stedet. Kirken er antatt bygget ca. år 1153, og er nevnt første gang i et vernebrev fra pave Gregor IX i 1228. Den er prostikirke i Fana prosti og blir nå restaurert både innvendig og utvendig. Det meste av arbeidet var fullført sommeren 2008, og blant annet er overflater blitt kalket og malt innvendig, og skifertaket er skiftet ut.
Storbyen Bergen
'''Bergens bydeler, folkemengde pr. 1. januar 2011. '''
Michal Feinblat
Michal Feinblat (født 26. august 1984) er en israelsk judoka.
Besoargeit
Besoargeit (Capra aegagrus) kalles også villgeit og tilhører slekten geiter (Capra) i gruppen sauer og geiter (Caprini), som videre inngår i kvegfamilien (Bovidae). Arten består som fire delvis anerkjente underarter, men minst én av dem er tvilsomme. Besoargeit regnes dessuten som én av to progenitorer for tamgeit (C. hircus), sammen med skruegeit (C. falconeri).
Biologi
Besoargeit utviser betydelig kjønnsdimorfisme og måler cirka 120–160 cm i lengde, avhengig av kjønn og underart. Bukkene har en skulderhøyde på cirka 73–100 cm, mens geitene har en skulderhøyde på cirka 55–60 cm. Halen måler i tillegg cirka 11–15 cm. Bukkene veier cirka 45–90 kg og har enorme horn som kan måle opp mot 127 cm, mens geitene veier cirka 25–55 kg og har horn som kan måle opp mot 33 cm.
Bukkene er praktfulle og har mørk eller sort maske og langt sort skjegg. Maskefargen fortsetter over issen, ned nakken og over ryggen og halen, samt nedover skuldrene og rundt nedre deler av brystkassen og de fremre ekstremitetene. Resten av kroppen er dekket av gråbrun pels (fargen varierer noe mellom underartene), unntatt den hvite buken og det hvite akterspeilet, samt innslag av hvitt og sort på nedre del av alle fire ekstremitetene. Geita mangler det karakteristiske mørke/sorte mønsteret og er mer rødlig brun over det meste av kroppen, unntatt den hvite buken og akterspeilet.
De voksne paringsdyktige bukkene lever solitært det meste av året, unntatt i paringstiden. Geitene med avkommet sitt lever i mindre flokker på opp mot 15 dyr. Paringstiden starter midt i desember og pågår til mot slutten av januar. I denne tiden sloss de største bukkene om retten til å pare seg. Geita går drektig i cirka 170 dager, hvoretter hun føder 1–2 killinger i tidsrommet midt i juni til midt i juli. Killingene avvennes omkring seks måneder gamle og hunnene når kjønnsmoden alder når de er omkring 1,5–2,5 år gamle, mens bukkene først blir kjønnsmodne omkring 3,5–4 år gamle. Levetiden forventes å være rundt 14 år.
Arten er utbredt i fjellområder fra Kaukasusfjellene og Sørvest-Tyrkia, inkludert Zagrosfjellene på grensen mellom irakisk Kurdistan og Iran, og i fjellområdene sør for Svartehavet og videre østover, sør for Kaspihavet, til det sentrale Afghanistan og det sørvestlige Pakistan. Arten er dessuten introdusert i Mähren i Tsjekkia og New Mexico i USA. Tidligere var også arten utbredt i Syria, Libanon og Jordan, ifølge Harrison & Bates (1991) og Grubb (2005) kanskje også i Emiratene, men i disse områdene er arten nå utdødd.
Inndeling
Inndelingen følger Bovids of the World: antelopes, gazelles, cattle, goats, sheep, and relatives av Castelló (2016).
(a) C. a. blythi kan inneholde C. a. turcmenica.
(b) C. a. chialtanensis kan være en hybrid, mellom skruegeit (C. falconeri) og sindhgeit (C. a. blythi).
Arbeidsmarkedsetaten
Etaten hjalp arbeidssøkere med å komme i jobb og arbeidsgivere med å finne arbeidskraft, blant annet ved å samle informasjon om ledige stillinger i et sentralt register. Arbeidsformidlingen var en av etatens viktigste oppgaver. Den var regjeringens viktigste virkemiddel i gjennomføringen av arbeidsmarkedspolitikken. Aetat utga månedlig statistikk og analyser om arbeidsmarkedet. Etaten hadde ansvaret for utbetaling av dagpenger, ventelønn og attføringsytelser. Etaten hadde også ansvar for rettledning i spørsmål om yrker og utdanning, samt tiltak for kvalifisering og opplæring.
Fra arbeidsanvisningskontor til Aetat
Kommunale arbeidskontorer ble opprettet i flere byer fra 1897, med Bergen som den første da «Bergen offentlige arbeidsanvisningskontor» begynte sin virksomhet. I 1906 kom loven om arbeidsformidling. I 1940 ble kommunene pålagt å opprette arbeidskontorer. Arbeidsformidling ble pålagt kommunene med lovgivning av 1947. Det kunne opprettes felles arbeidskontor for flere kommuner, og det kunne være egen formidling for visse yrker. Sjømannskontorene, som etterfulgte mønstringskontorene, ble ofte avdelinger av arbeidskontorene. Arbeidsformidlingen ble overført til staten i en toårsperiode fra 1960. Landet ble inndelt i arbeidsformidlingsdistrikter med et distriktskontor i hvert. Distriktskontoret sorterte under fylkesarbeidskontoret, og ble ledet av en distriktsarbeidssjef tilsatt av departementet. Arbeidsmarkedsetaten endret i februar 2000 navn til Aetat med rundt 3.500 ansatte, hvorav 60 % var organisert i Norsk Tjenestemannslag (NTL).
Ramciel
Ramciel, også stavet Ramshiel eller Ramchiel, er en liten by, beliggende på den vestre bredd av Den hvite Nil i delstaten Lakes i Sør-Sudan hvor det er foreslått at det skal anlegges en planlagt by som skal være landets fremtidige hovedstad i stedet for dagens Juba. Denne vil ligge nærmere landets geografiske sentrum da den ligger et område i delstaten Lakes nær grensene til Central Equatoria, Eastern Equatoria og Jonglei.
Arbeidsmarkedsetaten
Fra arbeidsanvisningskontor til Aetat
Fra 2000 ble forbudet mot privat arbeidskraftformidling opphevet, og dette økte presset på Aetats ansatte om å vise seg verd de over 15 milliarder kroner etaten fikk bevilget i 1999.
Høsten 2000 avslørte Verdens Gang at etaten gjorde seg skyldig i omfattende juks for å blåse opp antall jobbformidlinger. Arbeids- og administrasjonsminister Jørgen Kosmo iverksatte en granskning foretatt av Det norske Veritas. Deres rapport, fremlagt 19. oktober 2000, konkluderte med at mer enn hver fjerde jobb formidlet av Aetat i årene 1998-99, var fiktiv. Etaten hadde skapt et helt feil bilde av arbeidsmarkedet ved å registrere 107.000 jobbformidlinger som aldri var blitt foretatt. Jørgen Kosmo uttalte at arbeidsdirektør Ted Hanisch hadde to måneder på seg til å «rydde opp». Hanisch søkte likevel om å få forlenget åremålsstillingen sin som arbeidsdirektør med seks måneder.
Verdens Gang fikk den skriftlige oppskriften på hvordan jukset ble lagt inn i systemet, tastetrykk for tastetrykk. Oppskriften var håndskrevet og kunne lett spores til den som skrev den, og avisen kunne derfor ikke legge den ut. Saksbehandlere forklarte at nyansatte ofte fikk en veileder som lærte opp nykommeren i jukset. Likevel sendte arbeidsdirektør Ted Hanisch 20. september ut en pressemelding om avisens avsløring, der han skrev: «Oppslaget virker som en grov og fullstendig ubegrunnet anklage mot Aetats medarbeidere.»
Allerede i 1996 var det utbredte jukset blitt tatt opp med en av direktørene i arbeidsdirektoratet; året etter tatt opp skriftlig ved fylkesarbeidskontoret i Oslo og Akershus. Vinteren 1999/2000 ble det varslet om saken til flere fylkesarbeidssjefer. Ted Hanisch, som i 2000 hadde ledet etaten i nesten seks år, hevdet at han først hørte om saken høsten 1999, og at han fikk et hemmelig notat fra NTL i desember 1999; men først to måneder sendte han brev til fylkesarbeidskontoret med presisering av retningslinjene, uten å ta opp de alvorlige påstandene i notatet, som internrevisjonen heller ikke fikk se. Granskerne i Norske Veritas måtte legge press på blant andre markedsdirektør Odd-Erik Marthinsen for å få sendt ut e-post til alle Aetats ansatte. Veritas gransket 15 arbeidskontorer, intervjuet 100 ansatte og krysskjørte opplysningene mot etatens datasystemer. Stikkprøver tatt i løpet av noen timer, avslørte 900 forfalskede formidlinger. Samme arbeidstaker var blitt formidlet 38 ganger i løpet av en og samme måned. Minst en fjerdedel av jukset var «skattekortformidling». Når en person hentet skattekortet sitt fra Aetat etter å ha begynt i arbeid, registrerte Aetat personen som jobbformidlet av dem. Aetat-ansatte ringte folk som annonserte ledige stillinger, fikk oppgitt hvem de hadde ansatt, og registrerte så ansettelsen som formidlet av Aetat. Arbeidsledige innkalt til informasjonsmøter hos Aetat, ble registrert som personer som var blitt formidlet jobb, selv om ingenting var blitt gjort for dem. Mange steder var det vanlig praksis å registrere alle deltakere på AMO-kurs, jobbklubb og attføring som jobbformidlet, selv om de fremdeles var arbeidsledige. Samtlige på vikarlister ble registrert som jobbformidlet, selv om bare noen få fikk vikariat. Vikarformidlingen var spesiell, for hver gang en vikar stilte på arbeid, ble dette registrert som en jobbformidling.
I 1993 ble Aetat kritisert for regelstridig konsulentbruk (åtte konsulenter for ialt 6,5 millioner kroner). I 2001 påtalte Riksrevisjonen at Aetat i 2000 brukte 128,2 millioner kroner på konsulenter uten å stille krav om at pengebruken skulle gi resultater. Den voldsomme konsulentbruken startet under Ted Hanisch, og gjaldt overgang til nye IT-systemer. Riksrevisjonen konkluderte at Aetat i årevis hadde brutt en rekke regler for anskaffelse av konsulentbistand. Hensikten med utleggene var heller ikke klar, og ifølge Riksrevisjonen arbeidet flere konsulenter i realiteten i Aetat, men hevet konsulenters langt høyere lønn. «Revisjonen synes å avdekke at Aetat har eksterne konsulenter som har vært der i en del år på ulike oppdrag med kontorplass i Aetat, men honorert etter timepris.» Fungerende arbeidsdirektør Elisabeth Nilsen ville styrke kunnskapen om regelverket for anbud.
Nedleggelse
I mai 2005 fattet Stortinget vedtak om å legge ned Aetat og Trygdeetaten, samtidig man opprettet en Ny arbeids- og velferdsforvaltning (Nav) med virkning fra 1. juli 2006. Fungerende arbeidsdirektør ved nedleggelsen 1. juli 2006 var Yngvar Åsholt, som overtok etter at den utnevnte arbeidsdirektøren Inger Johanne Stokke ble ansatt som assisterende direktør i NAV-interim.
Ramciel
Etymologi
«Ramciel» er et Dinka-navn og betyr: «sentralt møtested».
Ny hovedstad
Sør-Sudans hovedstad er Juba, som også er administrasjonssenteret for delstaten Central Equatoria og fylkessetet for Juba fylke (county), og er landets største by. Imidlertid mangler Juba den infrastrukturen som en hovedstad trenger og er lite sentralt plassert i landet. Regjeringen vedtok derfor i februar 2011 om å utrede etableringen av en ny, planlagt by som kan være regjeringssete. De foreslåtte prosjektet er tenkt å skulle fungere som de andre tilsvarende planlagte og utviklede nasjonale hovedsteder i moderne tid, som Abuja i Nigeria, Brasília i Brasil og Canberra i Australia.
I september 2011 kunngjorde en talsmann for regjeringen at den politiske ledelsen hadde gått inn for utviklingen av en ny hovedstad ved Ramciel.
Den avdøde lederen John Garang skal også ha hatt planer om å utvikle en hovedstad i dette området før sin død i 2005. Forslaget ble støtte av delstatsmyndighetene i Lakes og i hvert fall en stammehøvding i Ramciel. regjeringsmedlemmer har uttalte at utvikling, planlegging og bygging av byen vil sannsynligvis ta så mye som fem år og flytting av de statlige institusjonene vil bli gjennomført i ulike stadier.
Søren Steen Andersen
Søren Steen Andersen (født 11. august 1971 ) er en dansk lokalpolitiker for Venstre. Han ble valgt til borgermester i Assens kommune fra 1. januar 2014 og gjenvalgt ved kommunalvalget i 2017.
Skuldelevskipene
Skuldelevskipene er en betegnelse for fem vikingskip som ble funnet nedsunket i Roskildefjorden i Peberrenden ved Skuldelev omkring 20 km nord for Roskilde på Sjælland. I 1962 ble restene av de nedsenkede skipene gravd ut i løpet av fire måneder. De gjenvunne stykkene utgjør fem typer vikingskip og er alle datert til 1000-tallet. De antas å ha vært en tidlig form for blokkskip, det vil si skip som ble senket for å blokkere og sperre for mulige invasjoner fra havet. Da restene ble avdekket, ble de antatt å omfatte seks skip, men «Skuldelev 2» og «Skuldelev 4» ble senere oppdaget å være deler av ett og samme skip. Nummereringen av skipene ble derimot ikke endret etter denne oppdagelsen, og derfor mangler «Skuldelev 4». Det mest komplette skipet er «Skuldelev 3».
I sen vikingtid ble etablert et system med sperringer i Roskildefjorden som gjorde det mulig å kontrollere adkomsten via sjøen til en av Danmarks største konge- og kirkebyer. Tre ubetjente skip ble slept ut til smaleste stedet utenfor landsbyen Skuldelev. Skipene ble fylt med stein til de sank i Peberrenden, den direkte sjøveien til Roskilde. Etter en tjueårs tid ble sperringen forsterket med ytterligere to skip, og således ble det skapt et effektivt forsvar i fjorden.
Liste over byer i Latvia
Dette er en liste over byer i Latvia med byrettigheter. Det finnes 10 valstspilsētas («riksbyer») og 68 novada pilsētas («regionale byer») i landet.
Den største byregionen i Latvia er Riga med et innbyggertall på 882 272 (pr. 1. januar 2005). Dette er omtrent 40 prosent av landets befolkning.
Skuldelevskipene
Funnet og kartleggingen av skipene er skildret i den korte dokumentarfilmen Vikingeskibene i Roskilde Fjord fra 1964, regissert av Børge Høst.
Liste over byer i Latvia
Mange av byene på listen var tidligere kjent ved de tyske eller russiske navnene.
Novada pilsētas («regionale byer»)
I henhold til loven som ble annonsert i 2020, vil i midten av 2022 også være Ādaži, Ķekava og Mārupe på denne listen.
Skuldelevskipene
«Skuldelev 1»
«Skuldelev 1» var et solid sjøgående transportskip, sannsynligvis en knarr. Det var 15,84 m langt og 4,8 m bredt og hadde en dybdegang på 1 m. Besetningen har bestått av seks til åtte mann. Skipet ble i sin tid bygget av norske håndverkere i Sognefjorden på Vestlandet i Norge en gang rundt år 1030 av kraftige furuplanker, men ble siden reparert med planker av eik og lind i Oslofjorden og i det østlige Danmark. Med et seil på omkring 90 m2 og 2 til 4 årer har det kunnet seile i Østersjøen, Nordsjøen og Atlanterhavet med en topphastighet på 13 knop (24 km/t). Omkring 60 % av det opprinnelige skipet var bevart.
Der er blitt flere rekonstruksjoner eller kopier av «Skuldelev 1», deriblant «Ottar af Roskilde» av Vikingeskibsmuseet i Roskilde, og «Saga Siglar» i Norge.
«Skuldelev 2»
«Skuldelev 2» er et krigsskip bygd i eik. Det er et langskip, muligvis av typen skide. Det er omkring 30 m langt og 3,8 m bredt med en dybdegang på 1 m. Besetningen har vært på 65-70 mann. Dendrokronologiske undersøkelser viser at skipet ble bygget med tømmer fra området rundt Dublin i Irland fra en gang rundt 1042. Det er mindre sannsynlig at tømmer ble fraktet fra Dublin til Danmark, og det er sannsynlig at skipet ble bygget av den norrøne bosetningen i Dublin på denne tiden. Formen på skipet og dets store seil på omkring 112 m2 ville ha gitt høy hastighet, og det har kunnet seile omkring 15 knob, med omkring 60 roere og med seil. Det er et av de lengste vikingskip som er funnet, men det er også et av de dårligst bevarte. Kun omkring 25 % av skipet er tilbake.
Hagefjorden (Solund)
Hagefjorden er en arm av Buefjorden på nordsiden av øya Sula i Solund kommune i Sogn og Fjordane. Fjorden strekker seg 7 kilometer rett sørover og medregnet Hersnessundet og Tuvenesosen, som er en fortsettelse av den smale fjorden nordover, er den 12 kilometer lang. Selve Hagefjorden har innløp ved Hersvik.
Riksvei 606 går langs de indre deler av fjorden. Det er flere holmer i fjorden. Den flateste av disse er Glidreholmen som ligger nordøst for Vauleneset. Hagefjorden fryser lett til om vinteren.
Skuldelevskipene
«Skuldelev 3»
«Skuldelev 3» er et 14 m lang og 3,3 m bredt transportskip, muligvis av typen byrding, eventuelt av typen snekke (snekkja). Det er bygget av eik og har hatt en lastekapasitet på 4,6 tonn og dybdegang på 90 cm. Det ble bygget en gang rundt 1040 i Danmark. Det har hatt en besetning på 5 til 8 mann og seil på 45 m2 som den primære kraftkilde. Det har vært velegnet til kortere reiser i danske farvann og i hele Østersjøområdet. Topphastighet var på omkring 10 knop. «Skuldelev 3» er det best bevarte av Skuldelevskipene hvor 75 % av skipet er blitt bevart.
Vikingeskibsmuseet har har bygget rekonstruksjonen «Roar Ege», og i Tyskland ble kopien «Sigyn» bygget i 2000.
«Skuldelev 5»
Vikingeskibsmuseet har bygget rekonstruksjonen «Helge Ask» og deretter er det bitt bygget «Lindheim Sunds» i Ollerup,  «Sebbe Als» i Augustenborg og «Glad av Gillberga» i Sverige.
«Skuldelev 6»
«Skuldelev 6» er 11,2 m langt og 2,5 m bredt. Det var utstyrt med både årer og seil. Det hadde en dybdegang på omkring 0,5 m og var muligens bygget for fiske i norsk farvann. Akkurat som med «Skuldelev 1» var det bygget i Sognefjorden i Norge en gang rundt år 1030. Det er hovedsakelig blitt benytt furu. Skipet hadde en besetning på 5-15 mann. I løpet av skipets levetid er det blitt ombygget, sannsynligvis for å gjøre det mer egnet som transportskip langs kystene, og kan således bli kategorisert i funksjonen ferge som en generell betegnelse for mindre transportskip. Omkring 70 % av skipet er bevart.
«Skuldelev 6» er benyttet for å bygge kopien «Kraka Fyr» av Vikingeskibsmuseet i 1998. I 2012 gjorde museet en ny konstruksjon som ble kalt for «Skjoldungen». Denne gangen forsøkte man å være mer presis i rekonstruksjonen og fikk således en annen baug og stavn enn den første kopien.
Suomen Jääpalloliitto
Finlands bandyforbund, finsk: Suomen Jääpalloliitto, ble stiftet 18. mars 1972 og organiserer bandysporten i Finland. Bandy har vært drevet i Finland siden tidlig på 1900-tallet, men fra 1907 til 1971 ble idretten organisert sammen med fotball av Finlands Bollförbund. Finlands Bollförbund var med på å grunnlegge Det internasjonale bandyforbundet (FIB) i 1955.
Finlands bandyforbund arrangerer nasjonal serie, der øverste divisjon kalles Bandyliiga. Forbundet har hovedkvarter i Helsingfors.
Åre Östersund lufthavn
Åre Östersund flygplats (norsk; Østersund flyplass) betjener den svenske byen Östersund. Flyplassen tilhører Swedavia, og har IATA-kode OSD og ICAO-kode ESNZ. De aller fleste rutene fra flyplassen går innenriks, og de største destinasjonene er Stockholm og Umeå. Selve flyplassen ligger like utenfor Östersund, på øya Frösön. Flyplassen er en av få svenske flyplasser med en betydelig mengde inkommende turistcharter.
Flyplassen trafikkeres av SAS og Nextjet, og av City Airline i vintersesongen.
The Count of Monte Cristo (1912)
The Count of Monte Cristo er en amerikansk stumfilm fra 1912, regissert av Colin Campbell.
Handling
Skipet «Pharaon» seiler fra Marseille, med Edmond Dantes og Danglars, om bord. Men i løpet av reisen dør kapteinen, og Dantes overtar kommandoen for skipet. Han overlater ham også den hemmelige beskjeden til Napoléon Bonaparte, med den keiserlige ringen som kan gi Dantes adgang til en privat audiens med den berømte keiseren. Dantes lykkes i oppdraget sitt med Napoleon, og seiler tilbake til Frankrike med en beskjed fra Napoleon til Noirtier de Villefort. Dantes møter også sin gamle far igjen, og besøker kjæreesten sin: Mercedes. Men Fernand, en ung sjømann, er også veldig interessert i Mercedes - og han blir veldig opprørt over at Dantes plutselig kommer tilbake igjen. Han konspirerer for å ødelegge for Dantes, og denne ondskapsfulle planen lykkes.
Dantes havner dermed i et fangehull i Château d’If, i en havn i Marseille. Han tilbringer flere forferdelige år i fangenskap. Der møter han en annen fange, den gamle Abbe, som blir forfulgt av hans politiske og religiøse fiender. Abbe er en eksentrisk person, som forteller Dantes om store begravde rikdommer. Senere dør Abbe, og Dantes stikker endelig av fra fangenskapet. Han kommer seg til øya Monte Cristo, stedet som blir navngitt på Abbes kart som depot for den skjulte skatten. Han oppdager den nøyaktige hulen, og graver snart frem skatten.
Dantes tar seg deretter til fastlandet igjen, og forelsker seg snart i den vakre unge kvinnen Haidee. Dantes, i forkledning, reiser han senere til Paris sammen med Haidee hvor han nå går under kallenavnet greven av Monte Cristo. Der står han snart ansikt til ansikt med sin tidligere kjæreste, Mercedes, som i mellomtiden hadde giftet seg med en av Dantes største fiender: Fernand. Dantes oppdager også at Mercedes hadde født Dantes sin sønn, etter at Dantes hadde blitt arrestert og fengslet.