cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Melodi Grand Prix 1969
Debatt i Åpen post
Fem dager etter finalen hadde det legendariske debattprogrammet Åpen post fått samlet de såkalte åndssnobbene og popmusikerne til å diskutere «pop som massekultur kontra 'åndssnobberi'». Rolv Wesenlund og Odd Eidem forsvarte popmusikken, på den andre siden satt lektor Erling Nielsen og pianisten Amalie Christie. Temperaturen i studio ble høy, og skjellsordene haglet mellom partene. Midt i programmet ringte blant annet Jens Bjørneboe inn, og Christie vekket oppsikt ved å kalle Bendiksen en vampyr. Natten før sendingen hadde også Einar Schanke laget en Arne Nordheim-aktig sang for å vise at kunstmusikk ikke egner seg i Melodi Grand Prix. Stykket ble framført av Elisabeth Granneman som ulte og kastet tallerkener.
Dette førte igjen til at en irritert Nordheim sporenstreks kontaktet NRK og informerte at han ville lage sitt eget verk for å motbevise Schanke og Granneman. I et intervju med NRK sa Nordheim at Melodi Grand Prix hadde fordummende elementer og utelukkende opererte med klisjeer. «Hele Grand Prix-forestillingen (…) man blir så forbanna, for det er så uten motforestillinger», sa Nordheim. Komponisten kalte slagermelodien sin for «Her og nå», og den ble framført av jazzsangeren Karin Krog i programmet Her og nå! lørdagen etter. Under framføringen skrek Krog ut ord som «sult!», «gass!» og «fri!» akkompagnert av bilder av krig, forurensning og sigarettreklamer.
Seier og tap
Også tv-seerne kastet seg inn i bruduljene, og en rekke leserinnlegg strømmet inn til riksavisene i de påfølgende ukene. De fleste støttet Arne Bendiksen, som også opplevde å bli stoppet og omfavnet av ukjente på gata. Ifølge Bendiksen sa flere til ham at de nektet å reise på ferie til Danmark, i protest mot den danske universitetslektoren Erling Nielsen.
Bråket ga «Oj, oj, oj, så glad jeg skal bli» en salgsmessig pangstart, og Arne Bendiksen signerte plata med «Med hilsen til herr Nielsen». Salget gikk strålende, og vinnermelodien ble en landeplage som toppet VG-lista i fire uker. Dette var første gang en norsk vinnerlåt gikk til topps på VG-lista. «Oj, oj, oj, så glad jeg skal bli» fikk også en renessanse i 1996, da den toppet Norsktoppen hele ti uker på råd.
Fylkesvei 7780
Fylkesvei 7780 går mellom Holand og Flesnes i Kvæfjord kommune.
Fürstenfeld
Fürstenfeld er navn på en by og distrikt i det sørøstre Østerrike, i delstaten Steiermark.
Byen Fürstenfeld hadde 5 981 innbyggere i 2001, men i de urbane områdene rundt bygrensene bor det rundt ytterligere 1 000 innbyggere.
Fürstenfeld ble grunnlagt rundt 1170 som en befestning og fikk bystatus i 1215. I dag er byen et utdanningssenter, middelstor industri og kurbadene/spaene Loipersdorf, Blumau og Stegersbach.
Fylkesvei 7780
Frem til 2019 hadde veien betegnelsen fylkesvei 102 (Troms).
Melodi Grand Prix 1969
Hendelser
Hele fem av låtskriverne hadde skrevet en låt som tidligere hadde vunnet en norsk finale. En har dessuten vunnet senere.
Nona
Nona er det høyeste fjellet på Grytøya i Harstad kommune. Fjellet strekker seg 1 012 meter over havet. Fjellets primærfaktor, som også er på 1 012 meter, er blant de 100 høyeste i Skandinavia.
Melodi Grand Prix 1969
Hendelser
I forkant av den internasjonale finalen vurderte flere land, også de nordiske, om de skulle boikotte konkurransen. Årsaken var at finalen skulle holdes i Spania, som da var et diktatur kontrollert av Francisco Franco. Boikotten ble imidlertid ikke noe av, og Norge stilte på scenen i Madrid.
To måneder etter Melodi Grand Prix omkom Vigdis Mostad, som deltok med «Friaren», i Bent Sølves-ulykken.
Beedrill
Beedrill er en fantasiskapning i Pokémonserien, eid av Nintendo. Beedrill er utviklinga til Kakuna, og den første i utviklingsrekka dens er Weedle. Beedrill er av typene insekt og gift.
Beedrill ser ut som en veps. Den har fire bein, de to forreste ender i to store brodder. På enden av bakkroppen har den en tredje brodd, med den giftigste giften. Beedrill kan fly snøggt, og angriper i sverm hvis de blir sinte. Angrepsmetoden er at de angriper snøggt, stikker, og flyr vekk igjen.
I animeen blir ofte hovedpersonene angrepet av svermer med sinte Beedriller.
Andreas Altermark
Dramalærer og -pedagog
Skoleårene 2011–2014 jobbet Andreas som vikar ved Firda vidaregående skule på Sandane, der han underviste i ulike dramarelaterte fag. I høstterminen 2014 ble Altermark fast ansatt ved skolen med det samme fagområdet som tidligere.
Sting
Gordon Matthew Thomas Sumner (født 2. oktober 1951 i Newcastle-upon-Tyne), best kjent under artistnavnet Sting, er en britisk rockeartist, bassist, vokalist, skuespiller og politisk aktivist. Han var vokalist og bassist i The Police fra 1977 til 1984, og etablerte deretter en suksessfull solokarriere. Han har også en skuespillerkarriere, og har medvirket i rundt 15 spillefilmer. Blant annet spilte han hovedrollen i thrilleren Brimstone and Treacle. Sting er også en politisk aktivist, og har i mange år støttet Amnesty International, og regnskogindianernes sak. Han var en av stifterne av organisasjonen Rainforest Foundation Fund (som raskt fikk en avdeling i Norge). På slutten av 1980-tallet engasjerte han seg også mot Pinochet-regimet i Chile og skrev i 1987 sangen "They Dance Alone", som omhandler ofrene for diktatur-regimets tortur og drap. Hans samfunnengasjement gjenspeiles i en rekke av hans sanger.
Sting har primært drevet med avansert og sofistikert rock, særlig i tiden med the Police, men er kjent for å ha blandet den med sjangere som jazz, reggae, klassisk musikk, new-age og worldbeat. I solokarrieren har elementer av og fra jazz ofte vært et sentralt innslag i musikken hans.
Sting har solgt over 100 millioner album, inkludert med gruppa The Police.
Biografi
Sting er født i byen Wallsend, England, som den eldste i en søskenflokk på fire, av foreldrene Audrey (f. Cowell) og Ernest Matthew Sumner. Sting pleide ofte å være alene i barndommen, og «bestevennen» hans var en gammel gitar med fem rustne strenger som han hadde arvet fra en onkel.
Da Sting var ung pleide han ofte å snike seg inn på nattklubber for å se stjerner som Cream og Jimi Hendrix opptre, noe som senere skulle inspirere ham til å bli musiker.
Sting er utdannet lærer. Han jobbet imidlertid bare to år innen læreryrket før han forlot det til fordel for musikerkarrieren.
Han er gift med skuespilleren Trudie Styler.
Tidlig karriere
Sting begynte sin karriere som jazzmusiker.
Han fikk kallenavnet Sting (stikk) da han tidlig i karrieren ofte brukte en gul genser med brede sorte striper som minnet om en humle.
Det internasjonale gjennombruddet kom da han var medlem av bandet The Police. Han tok artistnavnet Sting og begynte sin solokarriere fra 1980-tallet. Hans liv og sangtekster er sterkt samfunnsengasjerte.
VHS
Video Home System (forkortet VHS) er et videoavspillingssystem med kassetter. Systemet ble lansert av JVC i 1976. VHS ble det totalt dominerende videosystemet for forbrukermarkedet etter at det utkonkurrerte Betamax- og Video 2000-systemene, en posisjon systemet holdt frem til VHS selv ble utkonkurrert av den nyere DVD-teknologien tidlig på 2000-tallet.
Opprinnelse
I 1971 startet JVC-ingeniørene Yuma Shiraishi og Shizuo Takano utviklingen av VHS-formatet. JVC samarbeidet først med Sony og Matsushita Electric (kjent som Panasonic utenfor Japan) om å utvikle et videoformat for forbrukere i Japan. Kort tid etter brøt Sony og Matsushita samarbeidet for å utvikle sine egne standarder. Sony begynte arbeidet med Betamax, mens Matsushita jobbet med formatet VX.
Mot slutten av 1971 hadde JVC produsert et internt dokument med tittelen VHS Development Matrix. I dokumentet ble det listet opp tolv milepæler i arbeidet med å bygge en hjemmevideoenhet. Men på samme tid opplevde den kommersielle videoindustrien et fall, og JVC kuttet budsjettet og la til slutt VHS-prosjektet på hylla. Takano og Shiraishi fortsatte arbeidet med prosjektet i hemmelighet, og i 1973 hadde de en fungerende prototype.
Første VHS-enheter
Den første videomaskinen som benyttet VHS var Victor HR-3300, og ble introdusert av presidenten i JVC på Okura Hotel den 9. september 1976. JVC begynte å selge HR-3300 videomaskinen i Akihabara, Tokyo, Japan den 31. oktober 1976. Amerika mottok sin første VHS baserte maskin, RCA VBT200, den 23 august 1977. RCA-maskinen var designet av Matsushita, og var den første VHS-baserte maskinen som ble laget av noen annen enn JVC. England mottok sin første VHS-videospiller, Victor HR-3300EK i 1978.
Quasar og General Electric fulgte tett på med VHS-baserte videospillere, alle designet av Matsushita. I 1978 produserte Matsushita alene over halvparten av alle japanske videospillere.
Kassett- og tapedesign
VHS-kassetten er 187 mm bred, 103 mm dyp og 25 mm tykk. Plastikkskallet holdes sammen med 5 Philips-skruer. Lokket som beskytter magnetbåndet har en innebygd låsemekanisme på høyre side. VHS-kassetten har også en mekanisme som forhindrer at båndet avspoles. Spolebremsene slippes av en knapp som trykkes inn via et hull i bunnen av kassetten.
En klar film er festet i begge endene av magnetbåndet for å gi en optisk automatisk stopp funksjon for transportmekanismen. En lyskilde blir ført inn i kassetten gjennom et rundt hull i undersiden av kassetten når den lastes inn i videospilleren, og to fotodioder er plassert på venstre og høyre side der båndet forlater kassetten. Når den klare filmen når dette punktet vil nok lys passere igjennom filmen slik at stoppfunksjonen aktiveres. I mer sofistikerte maskiner vil en automatisk tilbakespolingsfunksjon starte når båndet når slutten. Tidlige enheter benyttet en lyspære som lyskilde; denne sluttet jevnlig å fungere og fikk videospilleren til å tro at en kassett var i maskinen når den egentlig var tom, eller den ville merke at lyspæren hadde gått og sluttet å fungere. Senere modeller benyttet en infrarød LED med mye lengre levetid som lyskilde.
Lagringsmediet er et 12.7 mm bredt magnetbånd på to spoler som sakte blir dratt over avspillings- og opptakshodene i videomaskinen. Båndet beveger seg i en hastighet av 3.335 cm/sek for NTSC, eller 2.339 cm/s for PAL. Som de fleste andre kassettbaserte videosystemer, trekker VHS maskiner båndet ut fra kassetten og legger det rundt et lesehode, som roterer med en hastighet av 1800 RPM for NTSC maskiner, eller 1500 RPM for PAL maskiner. VHS maskiner, i motsetning til Betamax og Betas forgjenger U-matic, benytter et system som kalles "M-loading". Magnetbåndet trekkes ut av to stolper og legges i en løkke på over 180 grader rundt lesehodet og andre båndtransportskomponenter. Formen på båndet når det ligger i mekanismen ligner på bokstaven M.
Sporing og indeksmarkering
Et lineær kontrollspor på båndets nederste kant inneholder pulser som markerer begynnelsen av hver bilderamme. Disse pulsene benyttes for å finjustere hastigheten på båndet under avspilling, og for å få de roterende hodene på riktig plass for helisk skanning av båndet, fremfor at de ender opp mellom to nærliggende spor. Siden god avspilling avhenger av at lesehodene ligger i riktig avstand fra båndet for å lese av de lineære sporene, og denne avstanden varierer med en par mikrometer mellom forskjellige maskiner, tilbyr de fleste videomaskiner enten manuell eller automatisk sporingsjustering.
Kontrollsporet kan også inneholde indeksmerker. Disse blir normalt skrevet ved begynnelsen av et opptak, og kan bli funnet ved hjelp av videomaskinens indekssøk funksjon. Dette vil spole raskt frem eller tilbake til det spesifiserte indeksmerket, og gjenoppta avspillingen derifra.
Mot slutten av 1990-tallet hadde noen avanserte videomaskiner mer sofistikert indeksering. For eksempel hadde Panasonics Tape Library System muligheten til å gi et ID nummer til hver kassett, og logget opptaksinformasjon slik som kanal, dato, tid og eventuelt programmets tittel både til kassetten og til maskinens interne minne.
Opptakskapasitet
En VHS-kassett inneholder ca. 430 meter med bånd ved lavest aksepterbare båndtykkelse. Dette gir cirka 4 timers avspillingstid i en DF480 for NTSC, og fem timer i en E-300 for PAL i "Standard play" (SP) kvalitet. Andre hastigheter slik som "long play" (LP) og "extended play" (EP) eller "super long play" (SLP) dobler eller tredobler spillelengden, men disse hastighetsreduksjonene gir en liten rediksjon i videokvalitet, fra normalt 250 vertikale linjer i SP til 230 linjer i LP. Video som blir spilt inn i lavere hastighet vil også ofte spilles av dårlig på andre maskiner enn den videomaskinen den ble tatt opp på. Av den grunn ble de fleste kommersielle opptak laget i SP-modus. I noen tilfeller ble lavbudsjettsfilmer sluppet i EP eller LP for å redusere mengen bånd som trengtes per kassett, slik at produksjonskostnaden ble senket.
Videoopptak
VHS-bånd har omtrent 3 Megahertz med videobåndbredde og 400 kHz chroma båndbredde, noe som oppnås ved en relativt lav båndhastighet ved hjelp av helisk skanning av et frekvensmodulert svart-hvitt videosignal med et nedkonvertert krominans signal spilt inn direkte i basebåndet. Hvert heliske spor inneholder ett felt kodet som et analogt rastreringsskann, lignende som analoge TV-sendinger. Horisontal oppløsning er 170 linjer per skannelinje, og vertikal oppløsning er den samme som den respektive TV-standarden (576 for PAL eller 486 for NTSC). I moderne digital terminologi er VHS omtrentlig tilsvarende 333x480 piksler med luminositet og 40x480 chroma oppløsning.
JVCs tilsvar til introduksjonen av SuperBeta i 1985 var VHS HQ, eller VHS High Quality. Frekvensmodulasjonen av VHSs luminanssignal er begrenset til 3 megahertz, noe som gjør at høyere oppløsninger ikke er mulig, men en HQ merket videospiller bruker elektronikk for støyreduksjon og forbedret skarphet. Effekten var å øke tilsynelatende horisontal oppløsning fra 240 til 250 analoge linjer (tilsvarende 333 piksler fra venstre til høyre, i digital terminologi).
I 1987 introduserte JVC formatet Super VHS, som utvidet båndbredden til 5 Mhz, noe som ga 420 analoge horisontale linjer (560 piksler).
Originalt lineært system
I det originale VHS-formatet ble lyden lagret i basebåndet i et enkelt lineært spor ved toppen av båndet, på lik måte som i en lydkassett. Frekvensområdet var avhengig av båndets hastighet. I VHS SP modus ga dette en litt dårlig lydrespons på cirka 100 Hz til 10 kHz. Støynivået (signal-støy-forhold) var akseptable 42 dB. Begge parametre degraderte betraktelig med andre moduser som LP eller EP, hvor EP ga en frekvensrespons på 4 kHz.
Lyd kan ikke bli lagret på et VHS bånd uten å samtidig legge på videosignal. Hvis det ikke er noe videosignal vil enheten ta opp svart video sammen med et kontrollspor, mens lyden blir tatt opp.
Dyrere enheter tilbød stereo lydopptak og avspilling. Lineær stereo, som det ble kalt, plasserte to uavhengige kanaler i det samme båndet som det originale mono lydsporet. Mens dette ga akseptabel tilbakekompatibilitet med mono lydhoder, degraderte inndelingen av lydsporet signalets støyforhold til det punktet at båndstøy var tydelig ved normalt lydnivå. For å motvirke dette benyttet enhetene Dolby B støyreduksjon for opptak og avspilling. Dolby B forbedrer mellomfrekvensene dynamisk, og øker signalstyrken relativt til båndets bakgrunnsstøy når opptaket blir gjort, og senker deretter nivået under avspilling. Dobly B er ikke en transparent prosess, og Dolby kodede programmer vil gi en unaturlig vekt i mellomfrekvensbåndet når det blir avspilt på en enhet uten Dolby B.
Hi-Fi Audio System
Lydkvaliteten til Hi-Fi VHS stereo er sammenlignbar med kvaliteten på CD-er, spesielt når opptaket ble gjort med dyrere eller profesjonelle VHS-maskiner. Denne høye kvaliteten, sammenlignet med andre forbrukerformater slik som musikkassetter, tildro seg oppmerksomheten til amatør- og hobbyartister med behov for å lage gode lydspor. Hjemmeopptak entusiaster lagret høykvalitets stereo opptak fra flerspors båndopptakere på VHS Hi-Fi opptakere. Men siden VHS Hi-Fi sin opptaksprossess er så tett bundet til enhetens videoopptaksfunksjon var ikke avanserte redigeringsfunksjoner slik som lyddubbing eller videodubbing mulig. Noen VHS-maskiner hadde en "simulcast" bryter som lot brukeren ta opp et eksternt lydsignal sammen med videobildet. Noen fjernsynssendte konserter tilbød en sending av lydsporet over FM radiobåndet samtidig med konserten, og dermed kunne tusenvis av entusiaster ta opp konserter slik som Live Aid med stereolyd lenge før stereo TV-sendinger ble lansert.
Kompleksiteten og kravene til mer maskinvare begrenset VHS Hi-Fi til dyrere enheter i mange år. Mens lineær stereo så å si forsvant fra videomaskinen hjemme, var det ikke før på 1990-tallet at Hi-Fi ble mer vanlig i videomaskinen hjemme. Til og med da var forbrukere flest ikke kjent med viktigheten av systemet, og nøt bare den økte lydkvaliteten i nyere videomaskiner.
Mörsil kraftverk
Mörsil kraftverk er en demning med et vannkraftverk i Sverige. Den er anlagt i Indalsälven i nordlige Sverige. Byggingen av kraftverket og demningen var ferdig i 1949. Installert vannkrafteffekt er 40 MW.
Kraftverket eies av det finske energiselskapet Fortum Oy.
Melodi Grand Prix 1971
Melodi Grand Prix 1971 var den ellevte utgaven av Melodi Grand Prix, Norges nasjonale uttaking til Eurovision Song Contest. NRK inviterte seks komponister til å sende inn bidrag, og i tillegg arrangerte NRK en åpen konkurranse der seks bidrag ble valgt ut blant 196 innsendte. Finalen ble arrangert 20. februar 1971, og vinnerlåten ble «Lykken er», sunget av Hanne Krogh og skrevet av Arne Bendiksen. I den internasjonale finalen i Dublin kom låten nest sist med 65 poeng.
Sendingen
Etter boikotten året før var Melodi Grand Prix tilbake med et rekordstort startfelt. Tolv bidrag ble framført av ulike artister akkompagnert av et eget orkester sammensatt for anledningen, dirigert av Egil Monn-Iversen. Halvparten av finalelåtene var sendt inn av spesielt inviterte låtskrivere, mens resten ble plukket ut blant 196 innsendte bidrag i NRKs åpne konkurranse. Juryen besto av Karin Krog, Kjell Halvorsen, Finn Eriksen og Rolv Wesenlund.
Programleder var Jan Voigt, og finalen ble arrangert i Studio 1 på NRK Marienlyst lørdag 20. februar. I løpet av 1960-tallet hadde det vært en økende kritikk og oppmerksomhet omkring konkurransen i Norge, noe også Voigt bemerket da han innledet med: «Da går vi løs på årets mest utskjelte tv-program.»
Sven Nordin
Sven Audun Nordin (født 6. februar 1957 i Oslo) er en norsk skuespiller, kjent fra teaterscene, fjernsyn og film. Han er kanskje best kjent fra komiserien Mot i brøstet, hvor han spilte Nils, og filmene om Elling, hvor han var Kjell Bjarne. Han er gift med danseren Torhild Strand, og sammen har de tvillingdøtrene Liv og Mira (født i 1985). Nordin er bosatt på Kampen i Oslo
Melodi Grand Prix 1971
Sendingen
Det var flere veteraner blant artistene, blant annet Odd Børre, Jan Høiland og Inger Jacobsen. Men en rekke unge kvinnelige artister gjorde sin debut i Melodi Grand Prix-sammenheng, blant annet barnestjernen Anita Hegerland, Gro Anita Schønn, Anne-Karine Strøm og en da ganske ukjent Hanne Krogh.
Resultatet ble avgjort av 14 jurymedlemmer fra sju ulike landsdeler, og det var 15 år gamle Hanne Krogh som vant med «Lykken er», skrevet av veteranen Arne Bendiksen. Dette ble Bendiksens tredje Melodi Grand Prix-seier som låtskriver. I tillegg vant han som artist i 1964.
Sven Nordin
I 2009 ble han utnevnt til ridder av 1. klasse av St. Olavs Orden «for hans innsats for norsk film og scenekunst.»
Melodi Grand Prix 1971
Avstemning
NRK valgte å kjøre samme jurysystem som ble innført ved Eurovision Song Contest 1971. Til stede i tv-studioet var sju dommerpar fra sju ulike regioner i landet. Den ene var under 25 år, mens den andre var over 25 år. Hvert jurymedlem ga fra 1 til 5 poeng til hver melodi. Hver sang kunne dermed få mellom 14 og 70 poeng. Jurymedlemmene var: 1. Morten Kvelstad (Bergen), 2. Rune Larsen (Bergen), 3. Eva Braseth (Bodø), 4. Arne Kristian Dypvik (Bodø), 5. Knut Eggen (Elverum), 6. Eva Kløvstad (Hamar), 7. Jan Erik Pettersen (Kristiansand), 8. Liv Usterud (Kristiansand), 9. Andreas Lunnan (Levanger), 10. Sten Fredriksen (Oslo), 11. Cocca Stang (Oslo), 12. Thor Arvid Brochs (Tromsø), 13. Ivar Solberg (Tromsø) og 14. Solveig Johansson (Trondheim).
Hendelser
Finalen satte to aldersrekorder som står den dag i dag. Anita Hegerland er den yngste artisten som noensinne har deltatt i Melodi Grand Prix. Hun var ni år da konkurransen fant sted, men hun fylte ti år bare noen dager senere. Hanne Krogh er også den yngste vinneren av Melodi Grand Prix noen gang, bare 15 år gammel. De nåværende reglene sier at artistene må ha fylt 16 år. Om reglene ikke endres, vil Hegerland forbli den yngste deltakeren, og Krogh den yngste vinneren.
Dette var første gang at komponistene og tekstforfatterne var kjent før finalen. Tidligere hadde NRK holdt opphavsmennene hemmelig fram til resultatet var klart.
Sven Nordin
Utdanning og debut
Sven Nordin er oppvokst på Grefsen i Oslo. Som barn sang han i Sølvguttene. Han tok artium ved engelsklinjen på Grefsen gymnas i 1976. I gymnasårene var han aktiv i skolens anerkjente revy, Grefsenrevyen, som har fostret mange kjente artistnavn. Etter artium spilte han amatørteater, gikk på Romerike Folkehøgskole og jobbet som scenearbeider og statist ved Nationaltheatret, før han ble tatt opp på Statens Teaterskole i 1979. Etter studiene ble han engasjert av Oslo Nye Teater, og den egentlige debuten kom som Fjålne i Vikinger av Johan Borgen høsten 1981.
Melodi Grand Prix 1971
Hendelser
I dagene før finalen i Melodi Grand Prix hadde Hanne Krogh ligget syk med kraftig forkjølelse. Hun overvant imidlertid forkjølelsen og stilte på scenen uten problemer.
Jørstadvåg
Jørstadvåg, eller Jørstad, er en liten bygd på Ombo i Rogaland fylke. Jørstadvåg og Jørstad er egentlig to forskjellige steder, men betegnes som ett. Stedet Jørstadvåg ligger rundt 600 meter fra bygda Jørstad.
Jørstad hadde skole og butikk, som ble flyttet til Eidssund. Stedet hadde også hurtigbåtanløp.
Melodi Grand Prix 1971
Hendelser
Jurymedlemmene Sten Fredriksen og Liv Usterud ble plukket ut som Norges to dommere til den internasjonale finalen i Dublin 3. april 1971. Låtskriveren Arne Bendiksen debuterte som dirigent i den internasjonale finalen, siden Egil Monn-Iversen ikke hadde anledning til å reise til Dublin.
Jørstadvåg
I bygda ligger Jørstad kirke.
Sven Nordin
Teater
Nordin spilte en rekke store roller på 1980-tallet, innimellom permisjoner for å arbeide for film og fjernsyn. Han medvirket i Glassmenasjeriet (med Kjersti Holmen), Brighton Beach, Guys and Dolls og Full Pott. I 1990 gjorde han sin siste opptreden på Oslo Nye i Hvem er Earnest av Oscar Wilde.
I 1990 gikk han til Nationaltheatret, og fikk en rekke ledende roller. Hans første store oppgave var som avkledd italiensk modell i Slaget ved Lepanto. Senere ble det blant annet Erhart Borkman i Henrik Ibsens John Gabriel Borkman, Hippolytos i Fedra og Romeo i Romeo og Julie. I 1994 valgte han å bli frilansskuespiller, og jobbet mye for Thalia Teater de nærmeste årene (se eget avsnitt). I 1999 hadde en forestilling basert på Ingvar Ambjørnsens Elling-bøker premiere på Centralteatret. Nordin spilte sammen med Per Christian Ellefsen i Elling og Kjell Bjarne, noe som innledet et langt og suksessrikt samarbeid dem i mellom. Høsten 2006 vendte han tilbake til Nationaltheatret og flere store roller. Han spilte først Keiser Gallos i Ibsens Kejser og Galilæer, deretter Isak Sellanraa i kritikerroste Markens Grøde i 2007. I 2008 bar han nok en stor Ibsen-hovedrolle; Brand. Det var for øvrig Nordins tredje Brand-oppsetning. Han var statist i 1978, da Per Theodor Haugen hadde hovedrollen, og Fogden i 1990, da Bjørn Sundquist spilte Brand.
Utenfor institusjonteatrene
Utenfor institusjonteatrene har Nordin medvirket i en rekke farser og musikaler. Sommeren 1995 turnerte han i Henriette og hennes seks ekte menn, sammen med Dollie de Luxe. Duetten Min hvite mage med Nordin og Benedicte Adrian, ble en stor slager samme år. Sommeren 2000 (gjentatt i 2006) deltok han i Erik Bye-kabareten Jeg vet en vind på Galeiscenen i Stavern. Forestillingen ble senere overført i NRK Fjernsynet. I 2003 spilte han i tomannsforestillingen Polar (sammen med Rune Temte, som også sto for produksjonen) i Drammen og på turné. Temaet var Fridtjof Nansens og Hjalmar Johansens ni måneder lange opphold i felles sovepose i isødet på 1890-tallet. Forestillingen ble senere utgangspunkt for en kortfilm med de samme skuespillerne. I 2005 deltok han i revyen Vi er i hundre på Dizzie Showteater. I 2009 hadde han rollen som Olav den hellige i "Spelet om Heilag Olav" på Stiklestad.
Radioteater
Nordin har medvirket i flere oppsetninger i NRK Radioteatret. Han ble i 1989 belønnet med Blå fugl-prisen for sin tolkning av Henrik Wergeland i Roser i ørkenen.
Fjernsynsserier
Nordin slo gjennom i den svensk-norske krimserien Rød snø midt på 1980-tallet, hvor han spilte med Kjersti Holmen og Thomas von Brömssen. Senere ble han kjent som Nils i Mot i brøstet på 1990-tallet, som var Norges første situasjonskomedie. Her samarbeidet han blant annet med Nils Vogt og Arve Opsahl. I 2004 var han med i en ny situasjonskomedie, Hos Martin der han blant annet spilte med Nils Vogt. I 2005 ble serien tatt av. I 2002 instruerte han deltakerne som skulle sette opp revy i NRKs realityserie Eldrebølgen, serien ble vist vinteren 2003. I 2008 var han instruktør med ansvar for replikktrening i fjernsynsproduksjonen Gatas Gynt, hvor rusmisbrukere fra Oslo spilte en modernisert utgave av Henrik Ibsens Peer Gynt.
Underholdningsprogrammer
Nordin er en gjenganger i underholdningsprogrammer på fjernsyn og radio. Han har vært gjest i Den store klassefesten, flere ganger i Fredrik Skavlans Først og sist, Grosvold og Senkveld. Våren 2008 ble han presentert i radioprogrammet Stjerneklart på NRK P1.
Film
Sven Nordin er en flittig brukt filmskuespiller, og har deltatt i noen av de mest sette norske filmene de senere årene. Han har også vært blant de norske stemmene i populære barnefilmer som Toy Story, Stuart Little og Istid. Han ble nominert til Amandapris for Elsk meg i morgen. Den første Elling-filmen ble i 2002 nominert til Oscar-pris som beste utenlandske film. I 2022 var Nordin aktuell i den norske spillefilmen, Gulltransporten. Denne filmen handler om operasjonen som brakte Norges Banks gullbeholdning på nær 50 tonn i Oslo i sikkerhet i Storbritannia og Nord-Amerika etter den tyske invasjonen av Norge i 1940. Nordin spilte i denne filmen en frivillig sjåfør, ved navn "Odd Henry".
Kvarnfallet kraftverk
Kvarnfallet kraftverk er en demning med et vannkraftverk i Sverige. Den er anlagt i Indalsälven i nordlige Sverige. Byggingen av kraftverket og demningen var ferdig i 1969. Installert vannkrafteffekt er 17 MW.
Kraftverket eies 50% av det finske energiselskapet Fortum Oy.
Joachim Yhombi-Opango
Joachim Yhombi-Opango (født 12. januar 1939 i Owando i Fransk Ekvatorial-Afrika, død 30. mars 2020 i Neuilly-sur-Seine i Frankrike ) var en kongolesisk offiser som styrte Kongo-Brazzaville som president og leder for en militærregjering fra 1977 til 1979. Han fikk makten etter at forgjengeren, Marien Ngouabi, ble drept i et attentat. Yhombi Opango ble selv styrtet av Denis Sassou-Nguesso.
Yhombi-Opango var leder i partiet Rassemblement pour la démocratie et le développement (RDD). Han fungerte som statsminister fra 1993 til 1996.
Yhombi-Opango ble dømt in absentia til 20 års tvangsarbeid for underslag og korrupsjon i slutten av desember 2001 og bodde derfor i eksil frem til 2007.
Han døde i mars 2020 etter å blitt smittet av covid-19.
Auguste Le Breton
Auguste Le Breton (født 18. februar 1913 i Lesneven i Bretagne, død 31. mai 1999 i Saint-Germain-en-Laye) var en fransk forfatter og leksikograf.
Forfatteren
Auguste Montfort, alias Le Breton, opplevde tragedie tidlig i livet - faren var gått bort under første verdenskrig og moren ble deretter bare borte. Han levde dermed fra sine første år i oppdragelseshjem (beskrevet i Les Hauts Murs, Paris 1953) og til inn i førtiårsalderen i dunkle omgivelser (beskrevet i 2 sous d’amour, Paris 1986).
Han ble stadig sendt til forbedringsanstalter. Da han bodde i Paris ble han kjent med deler av byen som hadde dårlig rykte, mede barer og spillebuler. Han tilbragte også tid med gjenger i Montmartre, og ble kjent med den kriminelle verden - uten selv å bli personlig innblandet i noe kriminelt..
Under Vichy-regimet ble han involvert i illegalt motstandsarbeid, og fikk etter annen verdenskrig to utmerkelser for sin innsats. Enoen få år etter giftet haqn seg. Han bestemte seg da for å skrive; dersom han fikk barn skulle han skrive barnebøker, og han ville skrive om sin egen oppvekst.
Forfatterskap
Med dette som erfaringsbakgrunn forfattet han en rekke kriminalromaner av typen Roman noir. Noen er blitt til filmer, for eksempel Du rififi chez les hommes (Paris 1954, Collection Série Noire)  og Le rouge est mis (Paris 1954).
Leksikografi
Et særtrekk ved hans språkstil var en viss anvendelse av parisisk argot-vokabular (parisisk forbryterslang). Han utgav i den forbindelse en ordbok, som utkom i flere opplag frem til 1986. Tittelen (med ordspill) var opprinnelig Langue verte et noirs desseins (Paris 1960, 1968), så L’argot chez les vrais de vrais (Paris 1975, 1976) og til slutt Argotez, argotez, il en restera toujours quelque chose [henspilling på «Calomniez, calomniez, il en restera toujours quelque chose»], Paris 1986.
Siden er rett nok dette talemålet blitt foreldet, men samtidig er det av historisk leksikal interesse.
George Musulin
George Musulin (født 9. april 1914 i New York City, død i februar 1987) var en amerikansk militær offiser og medlem av Office of Strategic Services (OSS). I 1950 ble Musulin godkjent som agent for CIA, der han forble frem til han pensjonerte seg i 1974.
George Musulin ble født inn i en serbisk familie i New York City og vokste opp i Georgetown i Pennsylvania. Han ble uteksaminert fra University of Pittsburgh i 1939, hvor han spilte for universitetets fotballag. Senere spilte han profesjonell fotball for blant annet Pittsburgh Steelers og St. Louis Gunners. I oktober 1943 hoppet Musulin for første gang i fallskjerm over det tysk-okkuperte Jugoslavia, og for andre gang den 2. august 1944. Han var blant annet med med på å redde ut 40 allierte soldater og piloter som ikke klarte å komme seg ut fra Jugoslavia etter å ha blitt skutt ned av tyskerne. For hans innsats under den andre verdenskrig ble Musulin tildelt den høythengende militære utmerkelsen Legion of Merit.
Partido Comunista de España
Spanias Kommunistiske Parti (Partido Comunista de España – PCE) er det tredje største partiet i Spania. Det er den sterkeste kraften innenfor Izquierda Unida, og er historisk forbundet med den største fagorganisasjonen i landet i nyere tid, Comisiones Obreras (CC.OO.).
På 1970-tallet var PCE under lederen Santiago Carrillo med å utvikle eurokommunismen, en mer moderne og demokratisk reformkommunisme/venstresosialisme som også blant annet preget det italienske kommunistpartiet.
Lavspinnere
Lavspinnere (Lithosiinae) er en delgruppe av bjørnespinnere. Underfamilien består av omtrent 3 000 arter i verden, hvorav bare 13 er funnet i Norge. Det største artmangfoldet finnes i Sør- og Mellom-Amerika.
Utseende
Lavspinnere har et vingespenn på mellom 5 og 100 millimeter. Mens det hos de norske artene er mellom 20 og 70 millimeter.
De fleste voksne lavspinnere (imago) har en ganske vanlig og ikke spesielt håret kropp. Flere av artene har et fargerikt og tydelig vingemønster, men ikke så utpreget som hos søstergruppen Arctiinae. Ofte er også kroppen kraftig farget. De fleste er igrunn spinkle arter uten særlige farger. Vingene holdes taklagt bakover kroppen i hvile. Noen arter «ruller» vingene rundt kroppen. Lavspinnere kan forveksles med flere andre småsommerfugler, kanskje særlig en vikler eller en liten måler. Men de kan skilles fra disse på de to duftkjertlene hunnene har like ved eggleggingsåpningen, helt bakerst på bakkroppen. Lavspinnere har også et høreorgan (Tympanalorgan) på siden av brystet (metathorax).
Larvene er som regel ganske tynt behåret. Hårene er arrangert i dusker på hvert ledd. Disse danner rekker av hårdusker bakover kroppen. Kroppen (huden) er som regel mørk brun-svart, eller grå-svart. Flere har tydelige brun-orange, gule eller røde flekker på hvert ledd, og disse danner langsgående linjer på larvens kropp. Utvokst blir de ca. 2-6 centimeter lange.
Levevis
Lavspinnere finnes i flere naturtyper der det er alger, moser og lav. De fleste arter er tilknyttet skog, og mange til fuktig gammel skog. De fleste artene lever i varme og tropiske strøk. Men mange arter finnes bare i fjellet eller lengst nord.
Hunnen legger egg rett på næringsplanten, ofte legges eggene i små grupper.
Larvene hos lavspinnere, i underfamilien Lithosiinae, lever på ulike lav, alger, moser og visne blad, som de gnager. Mange larver hos lavspinnerne er aktive om natten. De fleste arter i Norge overvintrer som larve. Overvintringen skjer ofte i et lett spunnet silkespinn i en barksprekk, under en stein eller en lignende plass.
Lavspinnere er sommerfugler og tilhører gruppen av insekter med fullstendig forvandling (holometabole insekter), som gjennomgår en metamorfose i løpet av utviklingen. Larvene er ofte radikalt forskjellige fra de voksne, både i levevis og i kroppsbygning. Mellom larvestadiet og det voksne stadiet er et puppestadium, en hvileperiode, der bjørnespinnerens indre og ytre organer endres. I hvilestadiet ligger puppen i en kokong larven har spunnet. Kokongen er ofte delvis gjennomskinnelig spunnet og består også ofte av noe av larvens hårbekledning.
Skadedyr
Noen arter kan gjøre skade på skog eller i frukthager.
Systematisk inndeling
Slektskapsforholdene mellom bjørnespinnernes delgrupper er avklart i ulik grad. Derfor kan endringer skje, særlig for de tallrike tropiske artene. Denne oversikten er ikke skrevet i hierarkisk skrivemåte. Du kan lese mer om dette her : System (biologi) og Gruppe (biologi). Systematikken følger i hovedsak, Aarvik, m.fl. 2000. (se kilde) Artslistene er alfabetiske på det latinske (vitenskapelige) navnet. Norske navn er hentet fra Aarvik, m.fl. 2000.
Nådeløse menn
Nådeløse menn (originaltittel: Unforgiven) er en amerikansk westernfilm fra 1992 regissert av Clint Eastwood og skrevet av David Webb Peoples.
Eastwood dediserte filmen til sine tidligere regissører og mentorer Don Siegel og Sergio Leone. Nådeløse menn ble tatt med i USAs National Film Registry i 2004.
Handlingsreferat
Filmen åpner i 1881 i den lille byen Big Whisky, Wyoming. Quick Mike and "Davey-Boy" Bunting angriper en prostituert, Delilah Fitzgerald, med en kniv. Som straff pålegger en lokal sheriff "Little Bill" Daggett at de skal ta med flere hester som kompensasjon til bordell-eier Skinny Dubois. De andre prostituerte blir opprørte over den lave straffen, og tilbyr en belønning på 1 000 dollar til alle som dreper de to cowboyene.
I Hodgeman County, Kansas, besøker en skrytende ung mann som kaller seg "Schofield Kid" gården til William Munny, for å rekruttere ham til å drepe Quick Mike og Bunting og kreve belønningen. I sin ungdom var Munny en beryktet lovløs morder, men han er nå en angrende enkemann som forsøker å oppdra to barn. Munny nekter først å hjelpe og innser at gården hans er på vei mot konkurs - noe som kan sette hans barns fremtid i fare. Munny rekrutterer en nær venn Ned Logan, en annen tidligere fredløs, og de tar igjen "Schofield Kid"
I Wyoming ønsker en annen cowboy "English Bob" den samme belønningen. Han ankommer Big Whisky sammen med en biograf W. W. Beauchamp, som naivt tror på alle Bobs overdrevne fortellinger om alle hans tidligere prestasjoner. Noen få dager senere blir Bunting tatt i bakhold av Munny, Logan, og The Kid, og "the Kid" tar hånd om Quick Mike. Senere får Munny øye på Logans lik i en kiste utenfor salongen med et skilt som advarer om at dette er hva som skjer med alle leiemordere som kommer til byen Big Whisky, Wyoming.
Torrön kraftverk
Torrön kraftverk er en demning med et vannkraftverk i Sverige. Den er anlagt i Indalsälven i nordlige Sverige. Byggingen av kraftverket og demningen var ferdig i 1978. Installert vannkrafteffekt er 24 MW.
Kraftverket eies av det finske energiselskapet Fortum Oy.
Jens
Etymologi
Jens er en opprinnelig lavtysk, dansk og sør-svensk variant av Jöns, som er en svensk kortform av Jönis. Dette var en variant av Jonis, den gammelsvenske formen av Johannes, med opprinnelse i det greske navnet Ioannes som betyr «Gud er nådig».
Navnet har gitt opphav til etternavnene Jensen, Jenssen, og Jensén.
Utbredelse
Jens er kjent i Danmark-Norge fra 1300-tallet og i Sverige fra 1842. Formen Jöns er kjent brukt i Sverige fra 1422.
Jens var et vanlig navn i Norge i middelalderen. Over 50 forskjellige personer med navnet er nevnt i Regesta Norvegica. I Norge var navnet også blant de mest populære navnene på nyfødte på 1600-, 1700- og 1800-tallet, men har siden falt i popularitet.
I Danmark var Jens et svært populært navn på guttebarn født i perioden ca. 1900–1970. Navnet har tradisjonelt vært mest brukt nord og vest på Jylland.
I Tyskland var Jens et populært navn på guttebarn født i perioden ca. 1940–1980.
I Sverige var navnet mest brukt i perioden i 1970- og 1980-årene, spesielt i Skåne. Formen Jöns var mest brukt i 1910- og 1920-årene.
Jens er i dag det mest brukte mannsnavnet i Danmark. Navnet er også vanlig på Grønland og Færøyene og i Norge, Sverige, Belgia, Tyskland og Nederland.
Gjertine Johnsen
Gjertine Johnsen (født Aarrestad 9. april 1860 i Sokndal, død 23. november 1946 samme sted) var kinamisjonær for Det norsk-lutherske Kinamissionsforbund.
Gjertine Aarrestad (eller Orrestad) var blant de åtte som den 29. september 1891 seilte fra Stavanger for å innlede misjonsarbeidet i Kina. Frøken Aarrestad og to andre, Johannes Brandtzæg og Ludvig Johnsen, ankom Shanghai den 13. november 1891. De andre fem ble igjen i USA et års tid, for språkstudier og for å tale misjonssaken i norsk-amerikanske områder. De reiste videre til Kina høsten 1892. Etter forberedelser i Wuchang/Hankou ble gruppen tildelt et misjonsfelt rundt Laohekou i det sørvestre hjørne av provinsen Hubei i 1892. Samme år hadde Ludvig Johnsen og Gjertine Aarrestad giftet seg. Johnsen ble neste sommer syk og døde 6. august 1893 i Hankou.
Det andre slaget ved Kharkov
Det andre slaget ved Kharkov var et slag som ble utkjempet i dagene 12. til 28. mai 1942 på Østfronten under andre verdenskrig.
Etter en vellykket sovjetisk motoffensiv som slo de tyske styrkene tilbake fra Moskva, men også tappet de sovjetiske reservene, var den sovjetiske offensiven ved Kharkov et nytt forsøk på å ta initiativet i kampene på østfronten.
12. mai 1942 rykket det sovjetiske styrkene fram mot den tyske 6. armé. Etter en del innledende suksesser, ble offensiven stoppet av tyske motangrep. En rekke kritiske sovjetiske feilvurderinger av både sentrale sovjetiske offiserer og av Josef Stalin selv, ledet til vellykkede tyske knipetangsangrep rundt de fremrykkende sovjetiske styrkene og isolerte dem fra resten av fronten. Stalin undervurderte blant annet Wehrmachts styrke og muligheter og overvurderte sine egne, nyutdannede tropper.
Det blodige slaget medførte betydelige sovjetiske tap, både i personell og materiell. Det ga Friedrich Paulus en viktig seier i felt og førte Røde armé inn i en rekke nederlag og tilbaketog. Den tyske seieren ved Kharkov åpnet for de militære operasjonene som førte til Operasjon Blau og til slutt til slaget om Stalingrad.
International Boxing Hall of Fame
International Boxing Hall of Fame er et æresgalleri for store boksere i New York i USA.
Seremonier arrangeres hvert år for å hylle medlemmene av æresgalleriet. Disse seremoniene er ledet av gamle verdensmestere, boksekjendiser og Hollywood-stjerner.
Profesjonelle boksere må vente i fem år etter at de har lagt opp før de kan velges inn i æresgalleriet.
Medlemmer
Æresgalleriets nåværende liste inkluderer:
Anjan kraftverk
Anjan kraftverk er en demning med et vannkraftverk i Sverige. Den er anlagt i Indalsälven i nordlige Sverige. Byggingen av kraftverket og demningen var ferdig i 1978. Installert vannkrafteffekt er 25 MW.
Kraftverket eies av det finske energiselskapet Fortum Oy.
Ole Mikkelsen Sama
Ole Mikkelsen Sama (født 18. januar 1864 på gården Sama ved Trondenes, død 1. mai 1928 i Oslo) var kinamisjonær for Det norsk-lutherske Kinamissionsforbund.
Ole Mikkelsen Sama, hadde gått 1 år på bibelskole i Örebro i Sverige og har 3 års virke i indremisjonen før han tok et kurs i indremisjonens emissærskole i Bergen. Han studerte ved Red Wing i Minnesota og var blant de åtte som den 29. september 1891 seilte fra Stavanger med det for øye å innlede misjonsarbeidet i Kina. Han var blant fem som ble en stund i England for å forberede seg ytterligere. I 1892 kom han og resten av gruppen til Hankou i provinsen Hebei, og dro derfra til misjonsfeltet rundt Laohekou. Med noen avbrudd virket han i Kina til 1924.
Yone Minagawa
Yone Minagawa (født 4. januar 1893, død 13. august 2007) var en japansk kvinne som ble verdens eldste person ifølge Guinness rekordbok etter at Emma Faust Tillman døde i januar samme år.
Hun døde 114 år og 221 dager gammel, og overlevde fire av sine fem barn. Hun hadde seks barnebarn, tolv oldebarn og to tippoldebarn.
Da Minagawa døde, ble 114 år gamle Edna Parker fra Amerikas forente stater verdens eldste levende menneske.
Musikk fra Man
Den mest egenartede manske musikken er mansk folkemusikk som har lange røtter i bondekulturen på landsbygda, men da mansk språk i praksis døde ut på midten av 1900-tallet, forsvant også mye av den stedegne kulturen. I de siste tiårene har det vært gjort anstrengelser i å fornye interessen for mansk språk, og med denne interessen har det også kommet en fornyet interesse for mansk musikk og dans. På 1970-tallet ble det arrangert en musikkfestival i Ramsey, Yn Çhruinnaght, som satte i gang fornyelsen.
Framtredende musikere fra Man som er gjengangere i folkemusikkfestivaler er blant annet King Chiaullee, Skeeal, The Mannin Folk, Mactullagh Vannin, Moot, og flere andre. Manx Heritage Foundation, en forening for mansk folkeminne har en sentral nettside på Myspace som gir oppmerksomhet til musikk og dans fra Man, og med lenker til de fleste utøverne.
Den tidligste musikken
Før 1400-tallet kan svært lite bli bedømt om karakteren til musikken på øya Man. Det er mange utskåret kors i stein fra denne tiden, men kun én av dem avbilder musikere, en harpespiller og en som spiller på lur. Sanger fra tiden før 1400 hadde sannsynligvis også en norrøn opprinnelse, men en del hadde nok likheter med skotsk og irsk musikk. Sangen «Reeaghyn dy Vannin» («Den manske sverddansen») er svært lik en vuggevise fra Hebridene og er etter sigende også en rituell dans fra den norrøne tiden.
Den tidligste skriftlige beviset beskriver felemusikk og en rekke folkedanser. Det var ingen tradisjon med harpe som ellers var alminnelig i folkemusikk i Irland og Skottland. Engelske folkesanger var svært populære fra 1600-tallet og framover grunnet den store kontakten med England, og senere kom også engelske skillingsviser, jiger og reeler. Også tilstedeværende var tradisjonell gælisk salmesang og annen kirkemusikk.
1800-tallet
Kirkemusikk er den mest dokumenterte manske musikken fra 1800-tallet. «Lining out», en form for synging a cappella, var en vanlig sangteknikk, noe som også var tilfellet for over hele Storbritannia og Irland. Vestgallerimusikk (engelsk West Gallery Music), et begrep som viser til den musikk som konvensjonelt ble sunget og spilt på vestgalleriet i engelske kirker, særlig i storhetstiden fra 1700 til 1850. Denne formen for kormusikk opptrådte også på Man ved spesielle anledninger, vanligvis med lokalt komponerte eller populære melodier. Orgel var en senere import som ble fast ved de fleste kirkene på Man. Den første samlingen av kirkesanger fra Man ble utgitt i 1799, og ble fulgt av flere andre samlinger, skjønt det var ikke før på 1870- og 1880-tallet at mansk musikk begynte å bli utgitt i større opplag, som stuesang (parlour song), også kalt for «drawing-room ballad», en form for sentimental ballade som var populær hos middelklassen, religiøse sanger og korarrangementer. Spredningen av denne musikken sammenfalt med en voldsom oppsving i turistindustrien på Man, og sanger for varietéer og dansehaller fikk økende etterspørsel. Derby Castle og Palace Hall ble to av de mest prominente møtesteder på De britiske øyer i løpet av denne tiden, og det var en rekke blomstrende småsteder som profitterte på den samme interessen.
1900-tallet
Brødrene Gibbs i den verdnskjente musikkgruppen Bee Gees ble født på Man før familien utvandret til Australia.
Fossil
Et fossil (av latin: fossilis, «oppgravd») er bevarte rester eller spor av organismer fra fjern fortid. Fossil brukes også som adjektiv (for eksempel «fossile dyr» eller «fossile planter») og er da ensbetydende med utdødde arter. Arter som ikke er fossile, omtales som resente, dvs. nålevende, arter. Vitenskapen som forsker på fossiler, er paleontologien.
Fossilisasjon
Prosessen med å danne et fossil kalles fossilisasjon. Fossiler kan være bevart på mange ulike måter. Den viktigste forutsetning for at en organisme skal bli fossilisert, er at den snarest mulig etter døden blir dekket til av støv, slam, sand, kalkutfellinger eller lignende, slik at den blir best mulig beskyttet mot ødeleggelser og forråtnelse. Anaerobe (oksygenfrie) miljøer gir spesielt gode betingelser for oppbevaring. Det mest vanlige er forsteininger av organismer eller deres rester. Mange forsteininger er egentlig negativavtrykk etter organismer som for lengst har forråtnet, men siden de lå nedgravd i sedimenter, er deres form likevel bevart som et hulrom. Hulrommet kan i sin tur senere bli fylt med et annet materiale, som igjen gjenskaper organismens form. Fossile organismer kan også være bevart i sin helhet, for eksempel i rav, permafrost eller myr.
De aller fleste arter på jorden er fossile. Man antar at de nålevende (resente) artene bare utgjør under én prosent av tallet som samlet sett fantes på jorden gjennom alle tider. Det totale tallet for utdødde arter er derfor med sikkerhet flere milliarder. Man har imidlertid bare funnet fossiler etter en brøkdel av disse (ca. 300 000). Grunnen er at sannsynligheten for at en organisme blir fossilisert, dvs. bevart i form av et fossil, er forsvinnende liten. Ikke bare må de «unngå» forråtnelse, de må også oppleve gunstige geologiske betingelser i flere millioner år etterpå – og til slutt bli oppdaget. I noen grupper kjenner man likevel flere fossile enn resente arter (for eksempel armfotinger, kvastfinnefisker og sneller). Andre grupper er i sin helhet bare kjent fra fossiler (for eksempel dinosaurer, frøbregner og trilobitter).