cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Norsk avishistorie
Avisoppgjøret
Det er i hovedsak forfatteren Guri Hjeltnes sitt arbeide som har brakt til veie opplysninger knyttet til avisoppgjøret etter krigen, og hun gav blant annet ut boken «Avisoppgjøret etter 1945» i 1990. Til da var erstatningsbeløpene holdt hemmelige, noe som var en forutsetning fra de ikke-stansede avisenes side for å få til ett forlik.
Endringer i avisstruktur
Etter andre verdenskrig forsøkte avisene å komme raskt i gang igjen. Men krigen satte dype spor i det norske pressebildet, spor en ser den dag i dag.
Ragnhild
Ragnhild er et kvinnennavn med opprinnelse i det norrøne navnet Ragnhildr, i vanlig bruk fra 800-tallet. Navnet er kjent skrevet i runer som (rahniltr), eller (raknhiltr). Navnet er sammensatt av Ragn-, «råd», «avgjørelse» og -hildr, «strid». En variant av denne tolkningen er Ragn-(fra regin, rogn), «høyere makter», «guder», og -hildr, «stridsmøy».
Norsk avishistorie
Endringer i avisstruktur
Et eksempel på hva krigen gjorde med pressebildet i Norge er Arbeiderbladet i Oslo. Avisen konkurrerte med Aftenposten om å være landets største avis i årene før krigen. Da krigen kom ble avisen raskt stanset av okkupasjonsmakten som overlot utstyr og lokaler til NS-avisen Fritt Folk. Deler av Arbeiderbladets abonnementsregister fant også veien til Aftenposten. Leserne vangte denne, samt Morgenposten som fra før hadde godt fotfeste i arbeiderstrøkene i Oslo. Dette ble styrket under krigen ettersom avisen var en av fire som fikk komme ut i Oslo under hele andre verdenskrig. Da freden kom måtte Arbeiderbladet starte stort sett fra bar bakke. Et annet eksempel er fra Trondheim der Dagsposten var byens største avis før krigen brøt ut. Etter en frivillig nazifisering måtte avisen legge ned da freden kom. Adresseavisen som hadde fått lov å komme ut med NS-redaktør redaktør overtok ikke bare lesere fra Dagsposten, men også fra de to konkurrentene som ble stanset, venstre-avisa Nidaros og Arbeider-Avisen (DnA)
Ragnhild
I Norge er Ragnhilds navnedag 17. mai, i Sverige er Ragnhilds navnedag 15. juli
Utbredelse
Ragnhildr er kjent brukt i fem forskjellige runeinnskrifter fra vikingtiden. Dette er et relativt lite antall, så navnet var neppe blant de aller mest brukte i Norden på den tiden. Ragnhild var et svært vanlig navn i 1300. Over 90 forskjellige personer med navnet er nevnt i Regesta Norvegica. Ragnhild var blant de ti mest brukte kvinnenavnene i Norge på 1600-tallet. Navnet ble gjerne skrevet Ragnil eller Ragnild på 1700-tallet.
Norsk avishistorie
Endringer i avisstruktur
Tilsvarende eksempler fantes fra de fleste steder og det generelle bildet var at de ikke-stansede avisene hadde overtatt betydelige markedsandeler og ikke bare økt opplaget betydelig, men også det viktige annonsemarkedet. Da fredsdagene kom klarte de stansede avisene bare til en viss grad å tjene på det enorme suget etter nyheter.
Ragnhild
Utbredelse
Ragnhild ble spesielt populært i Norge i 1930-årene etter at daværende kronprins Olav og kronprinsesse Märtha ga sin førstefødte navnet Ragnhild Alexandra (født 9. juni 1930). I 1931 var Ragnhild det nest mest populære navnet å gi nyfødte jenter, og navnet forble på topp ti-listen til og med 1934. Deretter sank navnets popularitet kraftig, og i dag er det kun 40-50 jenter som hvert år får navnet Ragnhild.
Ragnhild er i dag et vanlig navn i Norge, særlig blant eldre kvinner.
Norsk avishistorie
Avisstruktur og avisdød
Etter 1950 fulgte en periode med reell nedgang i antall aviser og antall steder med konkurrerende aviser, men fra midten av 1960-tallet steg antall aviser igjen. I 1992 kom det ut 195 aviser i Norge. Også avissalget målt i antall solgte aviser per husstand fulgte et lignende mønster med nedgang fra 1950, ny vekst fra 1970 med en topp på slutten av 1980-tallet. I 1992 ble det trykket 600 aviskopier per 1000 innbygger. Medlemmene i Norske avisers landsforbund hadde i 1960 et samlet opplag på 1,67 millioner, dette tallet hadde i 1992 vokst til 2,96 millioner.
Ragnhild
Andre varianter av navnet
Den skotske formen av Ragnhild er Raghnaid, mens den irske versjonen er Raghnailt.
Kjente personer med navnet
Personene i listen er ordnet kronologisk etter fødselsår.
Norsk avishistorie
Avisstruktur og avisdød
En kunne ganske raskt dele avisene i tre grupper. De store byavisene med solid økonomi til både å lage bra innhold og minst like viktig, å opprette et finmasket distribusjonsnett langt utenfor det naturlige redaksjonelle dekningsområdet. Nummer-to avisene, det vil si aviser som var nest størst på utgiverstedet, som slet med dårlig økonomi og manglende konkurransekraft både om de beste medarbeiderne og om annonsekronene. Den tredje gruppen var som oftest små lokalaviser som var alene om både sitt redaksjonelle marked, og om annonsemarkedet.
Aviskonkurransen etter krigen skulle i særlig grad gå ut over nummer-to avisene. Her spilte flere forhold inn. Økt kostnadsnivå i samfunnet og økt behov for ny teknologi ble ofte for mye for mange aviser. Særlig overgangen fra blysats til fotosats på 1960-tallet og en ny teknologiovergang på 1970-tallet i form av direkte innskriving på data førte til en rekke avisnedleggelser. Tilsammen 55 aviser ble lagt ned fra 1950 til 1975.
Jan Lundgren
Jan Lundgren (født 22. mars 1966 i Kristianstad), oppvokst i Ronneby, er en svensk jazzmusiker (piano), kjent for sine innspillinger og egen jazztrio.
Lundgren tablerte tidlig egen gruppe «St. Thomas» før han studerte musikk i Malmø (1986–1991), samtidig som han spilte med etablerte jazzstorheter som Arne Domnérus, Putte Wickman (En sommarkonsert, 2004) og Bernt Rosengren og nå senest med Georg Riedel (Lockrop, Gemini, 2006). Hans første utgivelse var Conclusion (FLC, 1994) og Bird of Passage (FLC, 1995), etterfulgt av samarbeid med Peter Asplund quartet (California Collection, 1997).
I 1995 etablerte egen trio med Mattias Svensson/Matthias Hjort bass og Morten Lund/Rasmus Kihlberg trommer som har hatt en rekke utgivelser på Sittel (Swedish standards 1997; Something to live for 1999; For Listeners only 2001; Swedish landscapes 2003; Plays the music of Jules Styne 2004). Lundgren og trioen mottok Gyllene Skivan for Swedish Standards 1997.
Internasjonalt deltok trioen i 2000 i Carnegie Hall-eksponeringen av svensk jazz. Han ga ut plate med Chuck Berghoefer og Joe LaBarbera (Cookin' at the Jazz Bakery, 1996), samt turnerte nylig med Lee Konitz på Sverigeturne i 2005.
Båtsfjord kirke
Båtsfjord kirke er en arbeidskirke fra 1971 i Båtsfjord kommune, Troms og Finnmark fylke. Arkitekt for kirken var Hans Magnus. Den ble opprinnelig bygget i grå betong med flatt tak, men har etter oppussing fått fasade i teglstein og skråtak.
Inventaret er fra byggeåret eller senere. Jardar Lunde har utført det 85 m² store glassmaleriet som heter «Den syvfoldige nåde – Guds herlige majestet».
Byggverket er i betong og har 300 plasser.
Adkomst til stedet er via fylkesvei 891.
549 Jessonda
549 Jessonda er en hovedbelteasteroide. Den ble oppdaga den 15. november 1904 av Max Wolf fra Landessternwarte Heidelberg-Königstuhl i Heidelberg. Oppkalt etter tittelpersonen i Louis Spohrs opera Jessonda.
The Abbey Road E.P.
The Abbey Road EP er en EP av Red Hot Chili Peppers som ble gitt ut i 1988 på EMI America. Av de fem sporene på EP-en var fire allerede gitt ut på bandet sine studioalbum. Det eneste nye sporet var en coverversjon av sangen «Fire» av Jimi Hendrix, som ble spilt inn under innspillingen av Freaky Styley og gitt ut som B-side på «Fight Like a Brave». Samme innspilling av «Fire» skulle også komme til å bli utgitt en gang til på bandets neste studioalbum Mother's Milk som en hyllest til Hillel Slovak, bandets opprinnelige gitarist som døde av en heroinoverdose og spiller gitar på sangen.
Tittelen og coveret var en hyllest til The Beatles' berømte album Abbey Road. Som på Beatles' album viser coveret de fire medlemmene som går over et fotgjengerfelt; dog nakne med unntak av en sokk som skjuler kjønnsorganene. Å bruke bare en sokk på denne måten var noe de regelmessig gjorde i sine konserter på denne tiden.
Einsteinium
Einsteinium er et kunstig fremstilt radioaktivt grunnstoff med atomnummer 99 og kjemisk symbol Es.
Historie
Einsteinium ble først identifisert i desember 1952 av Greg R. Choppin, Stanley G. Thompson, Albert Ghiorso og B. G. Harvey ved Berkeley-universitetet i California, USA. Forskerne undersøkte rester etter den første prøvesprengningen av hydrogenbomben (Ivy Mike) da de oppdaget isotopen 253Es (med halveringstid 20,47 døgn). Funnet ble holdt hemmelig til 1955 på grunn av spenningene under den kalde krigen. I 1961 ble det fremstilt 0,01 mg 253Es. Denne prøven ble brukt til å fremstille grunnstoffet mendelevium.
Einsteinium er oppkalt etter fysikeren Albert Einstein.
Egenskaper
I likhet med alle kunstig fremstilte grunnstoff er einsteinium radioaktivt. Det er et metall som tilhører aktinoidene, og er trolig sølvhvitt av utseende. Einsteiniums plass i periodesystemet indikerer at de kjemiske egenskapene er lik andre tunge aktinoiders egenskaper. Kun små mengder av stoffet er fremstilt, og mange av egenskapene er derfor fremdeles ukjente.
Isotoper
Einsteinium har ingen stabile isotoper. Hittil (mai 2008) er 19 isotoper kjent, og de mest stabile er 252Es med halveringstid	 471,7 døgn, 254Es med halveringstid 275,7 døgn, 255Es med halveringstid 39,8 døgn, og 253Es med halveringstid 20,47 døgn. Alle de resterende isotopene har halveringstider kortere enn 2 døgn, og de fleste kortere enn 1 time. Nesten halvparten av isotopene kan nedbrytes ved spontan kjernespalting (fisjon)
CAS-nummer: 7429-92-7
Forekomst
Einsteinium forekommer ikke naturlig, men fremstilles kunstig. I USA blir einsteinium fremstilt ved Oak Ridge National Laboratory i Tennessee.
Anvendelse
Bortsett fra til forskningsformål har ikke einsteinium noen praktisk anvendelse.
Det Almindelige Samfund
Det Almindelige Samfund er en kristen menighet i Eigersund; den ble stiftet i 31. januar i 1901 av Per Gravdal og hans etterfølgere. Menighetsmedlemmene kalles ofte for «perane», eller «Perasekten», etter grunnleggeren.
Menigheten ble opprettet etter en av splittelse i Menigheten Samfundet, da enkelte mente at den nye forstanderen Per Gravdal ikke «hadde samme Ånd» som avdøde Bernt Lomeland. På 1950-tallet gikk en gruppe ut av Det Almindelige Samfund og laget Det Almindelige Lutherske Samfund, kalt «Larsane».
Kirke
Menigheten har én kirke, på Krossmoen i Eigersund kommune, ved E39. Lokalet blir på folkemunne kalt «Perakjerkå». Nåværende forstander er Lars Martin Ramsland. Gudstjenestelivet er preget av pietistiske og barokke salmer, av blant andre Kingo.
Menigheten driver en privat grunnskole, Gamleveien skole, i Egersund.
Lascano
Lascano er en by i Rocha-departementet i det sørøstlige Uruguay. Byen har om lag 6 994 innbyggere.
Befolkning
Lascano har 6 994 innbyggere (2004)
Kommune
Byens ordfører (alcalde) er Ricardo Rodríguez Dutra.
Transport
Ruta 14 forbinder Lascano med Mercedes / Trinidad / Durazno / Sarandí del Yí / José Batlle y Ordóñez / José Pedro Varela (vest) og Ruta (øst).
Ruta 15 forbinder Lascano med Rocha, La Paloma, Velázquez, Parallé og Cebollatí (nord).
Bulls Cross
Bulls Cross er en vei og et område i Enfield i nordlige London, og er en del av storbyens grøntområde. Det er lokalisert vest for hoveveien A10 Great Cambridge Road og sør for motorveien M25. Crews Hill ligger i vest, Bury Green (nær Cheshunt) i nord, og Bullsmoor i øst. Bulls Cross er i hovedsak en landbruksbosetning beliggende sørvest for krysset for M25 og A10.
Etymologi
Bulls Cross er nedtegnet som Bedelscrosse i 1465. Det ble dokumentert med dette navnet også i tiden rundt 1580 og på kartet til Ordnance Survey for 1822. Grenden ble også nedtegnet i 1540 som Bullyscrosse i betydningen «veikryss assosiert med familie kalt Bolle eller Bull», som er nevnt i juridiske dokumenter fra 1200-tallet.
Capel Manor
Capel Manor står på stedet til en tidligere herregård fra slutten av 1200-tallet og har sitt navn fra familien Capel, senere jarlene av Essex, som bodde her på 1400- og 1500-tallet. Det nåværende herrehuset ble bygget på 1750-tallet. Det huser i dag lærestedet Capel Manor College med et omfattende hageanlegg som er åpen for offentligheten. Huset er bygget i rød murstein, men det opprinnelige huset fra 1700-tallet ble ombygget i 1908 i en stil fra 1600-tallet for James Warren, en rik teplansjeeier. Bak huset er det gruppe bygninger i oransje murstein, stall og hus for hestevogn med klokketårn fra slutten av 1800-tallet. Stallene huser Clydesdales arbeidshester som benyttes på eiendommen.
Stavanger Svømmestadion Gamlingen
Anlegget er åpent hele året, selv på vinteren. Gamlingen er utstyrt med 25 meters basseng, barnebasseng, trimrom og felles badstu.
Per Kristian Hunder
Per Kristian «PK» Hunder (født 1989) er en norsk profesjonell twintipkjører.
Stavanger Svømmestadion Gamlingen
Stavanger Svømmestadion blir besøkt av mer enn 200 000 personer i året. (Det var mer enn 250 000 besøkende i 2017).
Per Kristian Hunder
Hunder har deltatt i X Games og Dew Tours, ekstremsportkonkurranser for profesjonelle utøvere. Vinteren 2009/2010 var Hunder ranket som verdens beste twintipkjører i big air ved sin sammenlagt førsteplass i cup-mesterskapet for profesjonelle, Dew Tours. . Han er også med i forskjellige skisportfilmer, blant annet Get Lucky. Hunder bor i Øyer ved Lillehammer.
Stavanger Svømmestadion Gamlingen
I 2018 ble anlegget «Årets idrettsanlegg» i Norge.
Marken der tidligere Gamlingen lå, den såkalte Vålandsmarken, hadde vært brukt som fotballbane fra begynnelsen av 1900-tallet, men under 1. verdenskrig ble marken pløyd opp for matauk. Fotballspillerne som brukte marken måtte da flytte til Stavanger stadion som ble åpnet i 1917. Siden slapp idrettsfolkene til igjen på Vålandsmarken, som fra da av ble kalt Gamlingen, i motsetning til den nye Stavanger stadion.
Per Kristian Hunder
Hunder er omtalt som et «frikjøringsess», og en person som er «i ferd med å etablere seg i verdenstoppen som skiakrobat.»
I 2009 brakk Hunder nakken under Jon Olson Super Session
Johannes Smidt
Johannes Smidt (født 19. november 1887 i Herad ved Farsund, død 15. mai 1973) var Den norske kirkes biskop for Agder i perioden 1951–57.
Smidt ble cand.theol. i 1912. Han var sekretær i Norges Kristelige Studenterbevegelse fra 1912 til 1914, var hjelpeprest i Sandefjord fra 1921, sjømannsprest i London fra 1923, kallskapellan og senere sokneprest i Ullern i perioden 1934–51.
Stationary Traveller
Stationary Traveller er den ellevte utgivelsen fra progrockbandet Camel og kom ut i 1984. Albumet regnes for å være et konseptalbum på grunn av temaet om Berlin fra samme tid, som omhandler hele verket.
Bak utgivelsen var Latimer og Camel i en rettslig krangel med bandets tidligere manager Geoff Jukes, som hadde saksøkt Camel for angivelige medinntekter fra bandets tidligere dager. På tross av dette forhandlet Decca Records og Camel frem en ny platekontrakt, noe som gjorde at Latimer under forberedelsene tok kontakt med den nederlandske keyboardisten Ton Scherpenzeel fra Kayak og avtalte et samarbeid for det kommende studioalbumet. Sammen med medlemmene fra den forrige utgivelsen samt trommeslageren Paul Burgess kjent fra 10cc og Jethro Tull begynte Camel innspillingene i Riverside Studios i London.
Selv om Stationary Traveller er et konseptalbum, går det i arv på en musikalsk linje med forgjengeren The Single Factor fra 1982, som bragte bandet nærmere det pop–pregede lydbildet til Alan Parsons Project. Stationary Traveller beholder det samme preget av pop, men brøt ned de ellers påtvungne grensene og gjør at Camel, med låtskriversamarbeidet mellom Andrew Latimer og Susan Hoover, skaper relativt konsise sanger med lange atmosfæriske instrumentale avsnitt, dog med et klart og bastant 1980-talls lydbilde som kan minne om Barclay James Harvest.
UFC 109
Bakgrunn
Visumproblemer tvang britiske Mostapha Al-turk til å trekke seg fra kampen mot Rolles Gracie, da han ikke fikk innreisetillatelse til USA. Både TUF 10 deltager Jon Madsen og nykommer Joey Beltran ble nevnt som erstattere. Til slutt ble det bekreftet at Joey Beltran var den som fikk kampen.
Stationary Traveller
Albumets tekster ble skrevet av Hoover og handler om Berlinmuren og det delte Berlin samt dets politiske, emosjonelle og fysiske skiller. Dette preget er også på albumcoveret, som viser et sorthvittbilde av en kvinne fra en gate i Berlin. Albumets tittelspor, som er utgivelsens midtpunkt, kjennetegner Andrew Latimer både på panfløyte og på gitar, hvor han på sistnevnte utformet en solo som kan minne om David Gilmour fra Pink Floyd. Latimer viser seg også sterkere frem som vokalist på flere spor på Stationary Traveller enn tidligere utgivelser.
UFC 109
Hovedkamper
Thiago beseiret Swick med submission (d'arce choke) 1:54 i 1. runde.
Stationary Traveller
Mange av låtene fra den senere turnéen ble utgitt på konsertalbumet Pressure Points, som ble frontet som en avslutningskonsert for Camel, siden Andrew Latimer hadde bestemt seg for å flytte til USA og legge bandet på is som følge av rettstvistene. Dette gjorde at Stationary Traveller forble det siste utgivelsen fra Camel på 1980-tallet, og den siste studioutgivelsen helt til den nye oppstarten av bandet i 1991.
Sporliste
(Susan Hoover, Andrew Latimer) (Susan Hoover, Andrew Latimer) (Susan Hoover, Andrew Latimer) (Susan Hoover, Andrew Latimer) (Susan Hoover, Andrew Latimer) (Susan Hoover, Andrew Latimer) (Susan Hoover, Andrew Latimer) (Susan Hoover, Andrew Latimer) (Andrew Latimer, Ton Scherpenzeel) (Susan Hoover, Andrew Latimer)
Behandling av sinnslidelser gjennom tidene
Behandling av sinnslidelser gjennom tidene har forgått på ulike måter. Også i dag er det ulike forklaringsmodeller for hva en psykisk lidelse er og hvordan den kan behandles.
Inntil nyere tid var den psykiatriske behandlingen preget av hjelpeløshet, ignoranse og primitive metoder, da en hadde liten kunnskap om de kompliserte kjemiske prosessene som er avgjørende for aktiviteten i sentralnervesystemet som styrer sinnstilstanden. Behandling av sinnslidelser kan omfatte psykoterapi, psykiatrisk medisinering, saksbehandling eller annen praksis. Inntil nylig var «nerveklinikk», «sinnssykeasyl» og «galehus» de institusjoner som ble tilbudt ved innleggelse.
Oldtiden
Mentale lidelser var ikke forstått i eldre historiske tider og ble møtt med oppgitt forundring. I det 5. århundre f.Kr. skrev den greske historikeren Herodot om en konge som ble drevet til vanvidd av onde ånder. Legenden om Hercules beskriver hvordan kongen drepte sine egne barn. De romerske poetene Vergil og Ovid gjentok disse temaene i sine arbeider.
De tidlige babylonske, kinesiske og egyptiske sivilisasjonene anså også sinnslidelser for å være besettelser og benyttet eksorsisme for å drive ut ofrenes ånder.
Platon hevdet at opplevelser i barndommen formet voksen atferd.
Middelalderen
I middelalderen ble psykiske lidelser forklart som tegn på at den syke var besatt av demoner, overnaturlige ånder eller hekser. De første sinnssykehusene ble åpnet i det 8. århundre i Midtøsten, nærmere bestemt ved sykehuset som legen Rhazes bestyrte i Bagdad. De første sinnssykeasylene ble etablert i det 15. århundre; først i Egypt og Spania og deretter i resten av Europa. Mest kjent blant disse eldste asylene er Bedlam i England.
I Europa verserte også andre teorier på sinnslidelsenes årsak, så som ubalanse i de fire kroppsvæskene (blod, svart galle, gul galle og flegma), dårlig diett og sorg. Litteraturen inneholder tallrike fortellinger der sjelen fremstilles som billedlig tilknyttet vann, elv og hav. Fortellingen om Tristan og Isolde gir inngående beskrivelser av sjelelige fenomener som kjærlighet, sorg og død. Mot slutten av middelalderen var det en urolig periode i kulturlivet da det ble laget tallrike verker innen litteratur og teater der galskapen oftest sto sentralt. Spesielt var narrespill populære med hudfletting av løgner og unnlatelsessynder. Den gale minner om menneskets sannhet der alle narrer hverandre og samtidig bedrar seg selv. I farser og sotier fikk den gale utfolde seg på bakgrunn av humanistene Falyder og Erasmus.
Den islamske verden i Nord-Afrika, Spania og Midtøsten hadde en langt mer human forståelse av sinnslidelser og opprettet de første asyler der de tilbød diett, bad, medisin, musikk og rolige omgivelser.
16. og 17. århundre
Renee Descartes introduserte dualisme som årsak til sinnslidelse.
Leif Hagen
Leif Aage Hagen (ofte omtalt som «Porno-Hagen», født 26. februar 1942 i Oslo, død 17. desember 2020 i Stockholm) var en norsk forretningsmann som opererte innen pornografibransjen. Han drev forretninger, bladforlag og postordrevirksomhet i Sverige, Norge og Danmark.
Behandling av sinnslidelser gjennom tidene
16. og 17. århundre
Den belgiske legen Johann Baptist van Helmont anbefalte på 1600-tallet å behandle sinnslidende med «vannkur», som bestod i at pasienten ble senket ned i vann. I 1656 kom et dekret i Frankrike som grunnla Allmenhospitalet (L'Hopital général) i Paris da alle institusjoner ble samlet under felles administrasjon. Allmenhospitalet var ikke noen medisinsk institusjon, men snarere et fengsel. På grunn av store sosiale problemer i Europa ble en stor del av befolkningen sperret inne. Det ble etablert arbeidshus der innsatte av alle kategorier måtte arbeide for maten enten for å tjene penger eller som ren sysselsetting.
Faguttrykket nevrologi ble etablert i det 17. århundre på grunnlag av Thomas Willis' arbeider. Ulike kategorier for mentale helsetilstander ble fremsatt av leger, og i 1758 introduserte William Battie studiet av mentale forstyrrelser som en medisinsk vitenskap. David Hume og David Hartley bruker termen psykologi, og Hartley utviklet i Observations on Man (1749) den første konsekvente assosiasjonspsykologi.
Leif Hagen
Virksomhet
Hagen startet postordrevirksomhet i 1972 og ble raskt ledende innen import og salg av pornografiske filmer og blader, sexleketøy og liknende. I 1976 startet han pornobladet Rapport 76 som året etter endret navn til Aktuell Rapport. Han var i 1970- og 1980-årene Norges største aktør i bransjen.
Som forkjemper for pornografi i Norge ble Hagen og hans utsalgssted i Trondheimsveien i Oslo møtt med flere protestdemonstrasjoner fra kvinnesaksaktivister og pornomotstandere. Handel med ulovlig hardporno førte også til flere politirazziaer og store varebeslag. Hagen har i intervjuer fortalt at forretningene likevel var svært lønnsomme. I 1987 ble imidlertid Hagen fradømt retten til å drive næringsvirksomhet i Norge i ti år. Han ble også ilagt fengselsstraff og bøter flere ganger. Han flyttet da til Sverige hvor han fortsatte forlagsvirksomheten.
Behandling av sinnslidelser gjennom tidene
16. og 17. århundre
I renessansens Europa eskalerte forekomsten av heksejakter og -henrettelser under renessansen, selv om visse kretser tok avstand fra slike forfølgelser og straffer. Den sveitsiske legen Paracelsus støttet seg på Hippokrates' forståelse av sinnslidelsenes årsak, og legen Johann Weyer hevdet at hekser egentlig var sinnslidende som trengte medisinsk hjelp.
I klassisismen ble sinnslidelser forbundet med klima, fuktighet og ustabilt vær.
Leif Hagen
Virksomhet
I 1985 grunnla Hagen det danskregistrerte aksjeselskapet Scandinavian Publishing Group som stod bak blader som Aktuell Rapport, Cats og Alle Menn. Ifølge Hagen sendte forlaget hans, Nordic Publishing, i 2006 ut rundt en halv million pornopublikasjoner på det norske markedet. Det utgjorde 10–15 % av omsetningen i det nordiske forlaget. De største magasinkonkurrentene i Norge var Lek og Cocktail. Hagen eide også pornobutikken Inn & ut i Oslo.
I 1992 var Hagen Sveriges 182. rikeste person med en formue på over 100 millioner svenske kroner.
I 2006 bodde han på Tyresö utenfor Stockholm.
Behandling av sinnslidelser gjennom tidene
16. og 17. århundre
I 1752 ble Pennsylvania Hospital i Philadelphia det første hospitalet i USA som åpnet for behandling av mennesker med sinnslidelser. I de første årene ble imidlertid pasientene lenket til veggen i kalde celler. På 1780-tallet innførte den amerikanske legen Benjamin Rush sosiale forbedringer ved Pennsylvania Hospital, selv om han også foreskrev straff og bløding.
Leif Hagen
Virksomhet
I 2007 solgte Hagen seg ut av Scandinavian Publishing Group og trakk seg med det helt ut av pornobransjen. Pr. 2018 var Hagen pensjonert og bosatt i Sverige. Han døde 17. desember 2020, 78 år gammel.
Behandling av sinnslidelser gjennom tidene
18. og 19. århundre
Tidlig i det 19. århundre ble psykiatri utviklet som en akademisk vitenskap; Tyskland var et foregangsland på dette området. Faguttrykket «psykiatri» ble introdusert i 1808 av Johann Christian Reil; ordet er sammensatt av de greske begrepene psyche (sjel) og iatros (doktor). Offisiell undervisning i psykiatri-faget begynte i Leipzig i 1811, og den første psykiatriske avdeling ble etablert i Berlin i 1865. Benjamin Rush var foregangsmann for denne utviklingen i USA. The American Psychiatric Association ble grunnlagt i 1844.
Mellom 1817 og 1828 ble det åpnet flere institusjoner i USA som la vekt på behandling av sinnslidende. Det første private mentalhospitalet i USA var Asylum for the Relief of Persons Deprived of the Use of Their Reason (nå Friends Hospital). Dette hospitalet ble åpnet av kvekere i 1817 i dagens Philadelphia. Andre private institusjoner og statlig sponsede hospitaler åpnet i Kentucky, New York, Virginia og South Carolina (1824).
I 1841 startet læreren Dorothea Dix en kampanje for de sinnslidende, og i 1880 fantes det 32 psykiatriske institusjoner rundt om i USA.
I Norge ble den første psykiatriloven vedtatt i 1848. Den hadde tittelen Lov om sinnssykes behandling og forpleining. Loven bygget på den såkalte Christiania-skolen og en somatisk forklaringsmodell for psykiske lidelser. Loven fra 1848 var i kraft frem til den ble avløst av lov om helsevern i 1961, men også den loven var sterkt forankret i Christiania-skolen. Gaustad asyl ble bygget i 1856 som den første norske behandlingsinstitusjon for sinnslidende.
Psykologi
Tidlig i det 20. århundre ble vitenskapen psykoanalyse utviklet av Sigmund Freud, og Carl Jung fremsatte tilsvarende teorier. Emil Kraepelin utviklet moderne psykiatriske klassifikasjonsskjemaer som ble fulgt opp av Karl Jaspers, Eugen Bleuler, Kurt Schneider and Karl Leonhard. Adolf Meyer var en fremtredende figur ved tilnærming mellom biologisk og psykologisk kunnskap.
I 1908 utgav Clifford Whittingham Beers den selvbiografiske boken A Mind That Found Itself og i 1909 etablerte Beers National Committee for Mental Hygiene.
Psykiatri ble brukt av totalitære regimer for å fremtvinge politisk kontroll, f.eks. i Nazityskland, Sovjetunionen under Psikhushka og apartheid systemet i Sør-Afrika. Freudiansk og nyfreudiansk tenkning dominerte psykiatrien i det 20. århundre.
Sosialpsykiatri og psykodynamiske teorier ble utviklet spesielt i USA på 1920- og 30-tallet. B. F. Skinner hevdet av behaviorisme også må omfatte atferd som ikke styres av reflekser.
Somatisk behandling
Fra slutten av 1800-tallet vokste det frem en forestilling om at psykiske lidelser hadde biologiske årsaker. Dette hadde sammenheng med naturvitenskapens høye status i samfunnet. Terapi mot psykiske lidelser ble derfor først rettet mot kroppens ytre. I løpet av 1900-tallet ble stadig flere nye somatiske (kroppslige) behandlingsmetoder forsøkt, de fleste uten hell.
En av de første metodene som ble brukt, var såkalte langbad; pasientene ble lagt badekar med varmt vann hver dag i flere uker, med formål å roe dem ned og dempe angst. Behandlingen hadde ingen særlig virkning.
I 1917 ble malariaterapi lansert. Dette skulle kurere sinnssykdom hos pasienter med syfilis. Pasientene fikk injisert blod infisert med malaria, i håp om at den høye feberen skulle ta knekken på syfilisbakterien. Behandlingsmetoden ble brukt i Norge fra 1923. Malariaterapi forsvant fra psykiatrien i 1950-årene, da man begynte å bruke penicillin mot syfilis.
En annen behandlingsform var defokalisering, en metode som ble utviklet i USA. Behandlingen bygde på en idé om at psykisk sykdom skyldtes at hjernen ble infisert av bakterier fra syke indre kroppsdeler, og disse kroppsdelene måtte derfor fjernes. Tusenvis av pasienter fikk fjernet indre kroppsdeler, og mange døde. I Norge begrenset metoden seg hovedsakelig til trekking av tenner. Defokalisering var i bruk frem til 1940-årene.
En europeisk behandlingsmetode var sovekur; en metode som gikk ut på at pasientene ble holdt sovende i opptil tre uker (men daglig vekket for å få flytende føde) ved hjelp av narkotiske stoffer. Målet var at pasientene skulle bli totalt hjelpeløse, og man forestilte seg at de da ville være mer mottakelige for hjelp. Metoden hadde mange komplikasjoner, som brekninger, høy feber eller lammelse av svelg og blære. I 1939 ble det gjort kjent at 17 prosent av kvinnene som var blitt behandlet med sovekur ved et norsk asyl, hadde dødd som følge av behandlingen.
I 1930-årene ble det oppfunnet flere former for «sjokk-terapier» med sikte på å kurere personer med schizofreni. Det første var insulinsjokk, som gikk ut på at pasienten ble injisert med en overdose insulin, og dermed gikk i koma, hvor de ble holdt i en time. En insulinsjokk-kur varte ofte i flere uker, fordi man mente at pasienten trengte flere behandlinger. Mange pasienter ble kronisk sløve eller utviklet epilepsi, og et ukjent antall døde.
I 1936 ble cardiazolsjokk lansert. Pasientene fikk injisert medikamentet cardiazol, noe som fremkalte kramper. Også her døde et ukjent antall pasienter, og flere fikk hjerteproblemer eller brudd på ryggraden på grunn av krampene.
Elektrosjokk (i dag kalt ECT) ble lansert i 1938, og ble i starten gitt uten narkose eller muskellammende medikamenter (slik de blir gitt i dag). Mange pasienter fikk derfor brudd på ryggraden på grunn av kraftige rykninger. Metoden er fortsatt i bruk, men under langt mer kontrollerte forhold.
Enkelte psykiatriske pasienter ble også behandlet med kastrering, det vil si fjerning av eggstokker eller testikler. Idéen var at kastrering ville gjøre pasienten roligere og mindre utagerende. Dette sluttet man etterhvert med i 1950-årene, både fordi man så at det ikke hadde ønsket effekt, og fordi det ble sett på som moralsk galt.
Medisinering og legemidler
På 1950- og 1960-tallet ble litiumkarbonat, klorpromazine og andre typiske antipsykotika og tidlige antidepressiva og anxiolytika oppdaget, og psykiatrisk medisinering ble utbredt blant psykiatere og allmennleger.
Utvikling av antipsykotika på 1950-tallet gav behandlere hjelp til å kontrollere bisarr oppførsel. Praksisen endret seg da etterhvert mot deinstitusjonering. I 1950 var det 513000 pasienter i amerikanske institusjoner, mens det i 1965 var 475000 og i 1990 bare 92000. En systemteoretisk modell for familiesamspill ble fremsatt av Bateson. Thomas Kuhn utgav Structure of Scientific Revolutions i 1962. National Mental Health Act fra 1946 delegerte ansvaret for forskning til National Institute of Mental Health. I 1963 ble Community Mental Health Centers Act vedtatt som medførte etablering av kommunale helsesentre i USA. National Alliance for the Mentally Ill (NAMI) ble etablert i 1972. Lengst gikk Italia i å integrere sinnslidende i lokalsamfunnet; der ble lov om psykisk helsevern opphevet i 1978 og alle psykiatriske institusjoner ble nedlagt. I Norge ble bruk av tvang innskjerpet og Reitgjerdet Sykehus i Trondheim ble nedlagt i 1987.
Store fremskritt i hjerneforskningen fra 1980-tallet medførte store fremskritt for psykisk helsevern. På 2000-tallet påviste hjerneforskningen betydningen av tilknytning, kontakt, relasjoner og følelser for psykisk helse. Økt forståelse for traumer.
Legemidler:
Moderne psykiatri
Kunnskap om genetikk og analyseverktøy som neuroimaging har beveget psykiatrien bort fra psykoanalysen og mot medisin og nevrologi.
De siste tiårene har psykiatrisk behandling endret karakter fra sykehusopphold på seks måneder eller mer og til høyst to til tre uker i gjennomsnitt. Personer som har mentale helseproblemer betegnes som pasienter eller klienter, brukere av helsetjenester, servicemottagere osv. De kan komme under behandling på eget initiativ eller via primærlege, eller de kan henvises av medisinsk helsepersonell, rettsvesen eller ufrivillig sikring.
Behandling av mentale lidelser kan omfatte psykoterapi, psykiatrisk medisinering, saksbehandling eller andre tiltak.
Legemidler:
Sam Hutchinson
Samuel Edward «Sam» Hutchinson (født 3. august 1989) er en engelsk fotballspiller som spiller for Sheffield Wednesday FC.
Han ble tvunget til å slutte som profesjonell fotballspiller i en alder av kun 21 år etter å ha fått en varig skade i kneet som ikke lot seg tilpasse med livet som fotballspiller, men i desember 2011 skrev han under på en ny kontrakt med Chelsea etter at kneskaden var leget.
La opp
På grunn av pågående skade i kneet besluttet Hutchinson å slutte som fotballspiller i august 2010 i en alder av 21 år. Totalt i sin karriere hadde han en gang hvor han spilte fra start i Chelseadrakt og kom tre ganger inn underveis som reserve.
MS «Vindafjord» (1959)
MS «Vindafjord» (IMO 5360209) var et lasteskip i Den norske Amerikalinjes (NAL) flåte. Skipet seilte for rederiets Øst-Afrika-linje til Mombasa, Dar-es-Salaam og Madagaskar. Fartøyet ble bygget ved Uddevallavarvet i 1959 for AS Thor Dahl og døpt MS «Thorscarrier». I 1969 ble hun solgt til Skipsaksjeselskapet Malmtransport (NAL) og omdøpt MS «Vindafjord». I 1972 ble hun overført til NAL, og i 1978 solgt til Frijoles Cia Naviera S.A., Pireus.
Sam Hutchinson
Comeback
Den 16. juli 2011 så hadde Hutchinson kommet ut av kneeskade-mareritet og spilte 45 minutter for Chelsea-reservene i en kamp de tapte 6-1 mot Crawley Town. Den 3. oktober 2011 så spilte han og var kaptein i sin første hele kamp for Chelsea-reservene siden han la opp. De tapte 1–0 mot Aston Villa FC i den kampen. Den 1. desember 2011 så signerte han en 1,5 år lang kontrakt på grunn av hans «merkbare forbedring» etter at kneeskaden tvingte han til å legge opp.
Den 31. desember 2011 satt Hutchinson på benken for Chelseas førstelag mot Aston Villa, og bare noen dager senere så var han i troppen som skulle møte Wolverhampton Wanderers FC borte. Den 29. april 2012 var han på benken mot Queens Park Rangers FC. Han kom inn i det 74. minutt, og spilte 20 minutter for førstelaget.
Diamond T
Under andre verdenskrig produserte Diamond T en klassisk tung lastebil kalt 980/981, en trekkvogn som snart ble kjøpt opp av British Purchasing Commission for å brukes til å trekke hengere med stridsvogner. Med henger fra Rogers ga Diamond T britene god valuta for pengene i felttoget i Nord-Afrika, hvor de kraftige og solide vognene lot den britiske hæren berge skadede stridsvogner under vanskelige forhold, noen ganger under fiendtlig ild.
Charles Patey
Charles Arne Patey (født 30. desember 1949) er en norsk/engelsk filmfotograf.
Han flyttet senere til London, der han bisto både som fotograf og rådgiver i flere filmer av ulike typer:
Videre spesialiserte han seg på naturfilmproduksjon, og fikk stor oppmerksomhet og flere dokumentarpriser for sine arbeider om blant annet mygg, maur, marihøner, furuskog og – ikke minst – om hakkespetter. Han har fått gode tilbakemeldinger fra både norske og engelske oppdragsgivere om disse, og er etter hvert blitt en kapasitet på emnet hakkespetter.
Patey har i mange år bodd og arbeidet i London, men har nå flyttet hjem igjen til Nesodden.
550 Senta
550 Senta er en hovedbelteasteroide. Den ble oppdaga den 16. november 1904 av Max Wolf fra Landessternwarte Heidelberg-Königstuhl i Heidelberg. Senta er en norsk kvinne i Richard Wagners opera Den flyvende hollender.
Arrows teorem
Arrows teorem, også kjent som Arrows umulighetsteorem eller Arrows paradoks, er et sentralt resultat fra teorien om sosiale valg som sier at det ikke er mulig å finne en ideell valgordning når det skal stemmes over tre eller flere forskjellige alternativer. Nærmere bestemt er det ikke mulig å finne en gruppes rangering av alternativene ved å legge sammen gruppemedlemmenes rangering uten at minst én av følgende forutsetninger blir brutt:
Teoremet har flere bruksområder. Et åpenbart er politiske beslutninger. Et annet er innen velferdsøkonomi, hvor en forsøker å finne en velferdsfunksjon som representerer samfunnets preferanse. Teoremet er videreutviklet ved Gibbard–Satterthwaite-teoremet.
Teoremet er framsatt av økonomen Kenneth Arrow i hans doktoravhandling og bok i 1951 Social Choice and Individual Values. Doktoravhandlingen har tittelen A Difficulty in the Concept of Social Welfare. Arrow var medmottager av Sveriges Riksbanks pris i økonomisk vitenskap til minne om Alfred Nobel i 1972.
Arne Huuse
Arne Huuse (født 19. mai 1939 i Øyer) er en norsk politiembetsmann.
Huuse ble cand.jur. i 1967. Han tjenestegjorde i Militærpolitiet og i FN-styrkene i Kongo. I 1978 ble han politiembetsmann i Overvåkningspolitiet. Fra 1979–83 var Huuse sjef for narkotikaseksjonen ved Oslo politikammer. I 1983 ble han kriminalsjef i Oslo, fra 1988 til 1990 var han visepolitimester. I 1990 ble han konstituert politimester i Drammen. Fra 1991 til 94 var han politimester for OL-planlegging og i 1994 OL-politimester.
I 1993 ble han sjef for Kriminalpolitisentralen, en stilling han hadde i 11 år, til 2004, bare avbrutt av jobben som  «Head of Mission for Temporary International Presence in Hebron» i 1998.
Huuse ble i 2005 tildelt Politiets hederskors.
Sufi Abu Taleb
Sufi Abu Taleb (født 27. januar 1925 i Tameyya i Fayyūm gubernija, død 21. februar 2008) var en egyptisk politiker og i en kort periode fungerende statsoverhode i Egypt.
Etter å ha fullført videregående skole ble Taleb medlem av Juridisk Fakultet ved Universitetet i Kairo, der han tok en bachelorgrad i 1946. Taleb mottok også et diplom i offentlig rett i 1947, og i 1948 fikk han et stipend for å studere i Frankrike ved Universitetet i Paris, der han blant annet mottok et diplom i privatrett i 1950. I 1957 tok Taleb sin doktorgrad. Han fungerte i åtte dager som Egypts statsoverhode etter drapet på president Anwar Sadat den 6. oktober 1981, før Hosni Mubarak tiltrådte som landets neste president. Taleb ble ikke ansett som en seriøs kandidat til dette vervet, og han trakk seg som fungerende president til fordel for daværende visepresident Hosni Mubarak.
Sufi Abu Taleb døde 21. februar 2008 i Malaysia, 83 år gammel. Han reiste kort tid før sin død til Malaysia for å delta under en jubileumsfest for tidligere studenter fra al-Azhar universitetet i Kairo. Taleb hadde to sønner og to døtre og mange barnebarn. Sønnen Ahmad Sufi Abu Taleb er en uavhengig politiker som i 2000 ble innvalgt i det egyptiske parlament, der han representerte sitt distrikt Tamia.
Durant
Durant var et bilmerke fra Durant Motors Corporation i New York, som ble produsert mellom 1921 og 1926, og igjen mellom 1928 og 1932.
Durant Motors ble stiftet av William Crapo Durant (også kjent som Billy Durant), etter at han måtte gå av som president for General Motors. Billy Durants tanke var å bygge en bilprodusent som med tiden kunne utfordre General Motors.
Durant blir ansett som et eksempel på en såkalt byggesett-bil, fordi den besto av en så stor del komponenter fra andre produsenter. Fra 1921 til 1926 ble bilene drevet av en firesylindret Continental-motor, og modellen var ble produsert for det samme prisnivået som Oakland lå på. I 1926 kom Durant Touring Car som ble produsert frem til 1931, med en produksjonspause i 1926 og 1927. Da Durant ble reintrodusert i 1928 var bilen redesignet, og drevet av en sekssylindret motor. Noen av de tidlige kjøretøyene ble markedsført under navnet «Durant-Star». Karosseriene ble levert av Budd Company. I 1930 leverte Budd også stål-karosserier til en del av Durants modeller.
Durant Motors gikk konkurs tidlig i 1932.
Krematorium
Krematorium (av lat. cremo «forbrenne», «brenne opp»), er en bygning hvor man kremerer lik. Brenneprosessen tar cirka en time og foregår i elektriske eller gassfyrte insineratorovner som har en forbrenningstemperatur på minimum 850 °C. Asken og eventuelle beinrester blir kvernet sammen til et fint støv og plassert i en aluminiumsurne sammen med en keramisk identifikasjonsbrikke.
I Norge deles moderne krematorier inn i to kategorier, etter kapasitet og ifølge forurensningsforskriften:
Den moderne kremasjonshistorien
Den moderne kremasjonsbevegelsen startet på slutten av 1800-tallet som en reaksjon på helsespørsmål og plassbehovet i de voksende byene. Etter år med eksperimentering kunne den italienske professor Brunetti presentere sitt brennkammer og modell for et krematorium på Verdensutstillingen i Wien i 1873. Kremasjon ble legalisert i Italia og det første krematoriet ble oppført i Milano i 1876. Samme året ble også det første krematorium oppført i Nord-Amerika av Julius LeMoyne i Washington, Pennsylvania. I Gotha, Tyskland, ble det første krematorium oppført i 1878.
De første skandinaviske krematoriene ble oppført i Sverige i 1887 og i Danmark i 1893. I Norge var det i 1888 heftig debatt i Luthersk Ukeskrift om kremasjon. I Norge fikk man først i 1898 en lov som tillot kremasjon og det første norske krematoriet åpnet på Møllendal i Bergen i 1907. Bygningen ble tegnet i 1906 av arkitekt Schak Bull, samme mann som de første årene hadde ledet Bergens Likbrendingsforening. Samme året krematoriet åpnet ble Schak Bulls mer berømte fetter, Edvard Grieg, den syvende som ble kremert her. Griegs urne ligger nå i fjellet under Troldhaugen.
Debattene rundt kremasjon har både handlet om helse og om hvorvidt likbrenning var teologisk forsvarlig. I 1963 opphevet pave Paul VI forbudet om kremering og i 1966 fikk prester i den romersk-katolske kirke lov til å utføre ritualer i tilknytning til kremasjon. Den ortodokse kirken har fremdeles ikke godkjent kremering, men det hender det vises en fleksibilitet i land hvor dette er vanlig. De fleste religioner tillater og praktiserer kremasjon eller likbrenning, med det er fremdeles forbud innen zoroastrisme, ortodoks jødedom og islam.
I Sverige og i Danmark kremeres ca. 72-75 % av alle døde (2004). I Finland og i Norge kremeres bare 32,7 % (2004). Det er forøvrig stor variasjon fra sted til sted: Kristiansund: 71 %, Drammen 70 %, Asker 69 %, Oslo og Bærum 67 %, Bergen 64 %, Trondheim 44 %, Stavanger 38 %, Kristiansand 17 %.
I Europa varierer også tallene mye: Nederland 50,9 %, Frankrike 21,8 %, Spania 17,8 %, Island 17,2 %, Italia 7,5 %.
Skyvefly
De aller fleste propellfly i dag er traktorfly, med propellene montert foran. Aerodynamisk gir dette en bedre utnyttelse av energien enn hos skyvefly, noe som har gjort at traktorflyene har utkonkurrert skyveflyene.
De første skyveflyene
Verdens første motordrevne fly som foretok kontrollert flygning, Wright Flyer, var også det aller første skyveflyet, med propellene innstilt slik at flyet ble skjøvet opp i luften ved avgang. Denne metoden hadde allerede vært benyttet av luftpioneerne for kontrollert flygning med motordrevne ballonger, som var forgjengeren for luftskipet i den siste halvdelen av 1800-tallet.
For de ulike flyvere i løpet av de neste årene etter Wright-brødrenes suksessfulle flygning i 1903 som testfløyet en rekke forskjellige flytypene for å eksperimentere seg fram til de rette konfigurasjoner og konstruksjoner for flygning, var skyvepropellene en naturlige fortsettelse. Men allerede ikke lenge etterpå hadde man kommet fram til den konklusjonen om at traktorflyet med propellmotoren montert foran på flyskroget der propellen trekker flyet etter seg, var bedre med høyere hastighet, bedre stabilitet og lettere kontroll for piloten.
Et slik typisk Farman-fly er en biplan eller en todekker med to fagverkskonstruksjoner kalt «broen» fra vingene som utgjorde halen med styrefinner. Mellom vingene i midten ble skroget, kalt «gondol», plassert med plass for en besetning med doble sett kontroller for både instruktør og elev, deretter motoren med skyvepropellen bakover. Det genialt ved den sparsomme, men gjennomtenkte konstruksjon gjorde Farman-flyene til naturlige skolefly for innføring av flytrening. Derfor var Farman-flyene de meste foretrukkende i diverse flymiljøer verden rundt og av naturlige årsaker er militærflygningens første år i Norge kalt «Farmanalderen». Denne suksessen fulgt ikke bare til en rekke ulike flytyper produsert hos Farman, men også til etterligninger i flere nasjoner som startet med deres egne flyproduksjon for både sivile og militære formål.
Skyveflyene under den første verdenskrig
Ved krigsutbruddet i august 1914 idet alle stormaktene hadde erklært krig mot hverandre, var flere flyvåpener allerede etablert med både skyvefly og traktorfly for militære hensikter som et støtteapparat for de ulike hærene i speiding (oppklaring, rekognosering) og kommunikasjon over lengre avstander. Traktorflyets uovertreffelige egenskaper i forhold til skyveflyene fulgt til en luftmilitær utvikling av det såkalte «enhetsflyet», et toseteres speiderfly og dermed stakket ut vegen for den fremtidige utvikling av nyere flytyper i krigsårene. Men skyveflyets verdi som et rent skolefly var ikke undervurdert, heller ikke at deres konfigurasjon gav fri oversikt fra observatørplassen foran med propellfeltet bakover i skroget. Dermed fortsetter de fleste krigførende partene å bruke skyvefly helt fram til slutten på den store krigen.