cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Den spanske arvefølgekrigen
Storalliansen samles
Den 19. mars 1702 døde Vilhelm III, konge av England og nederlandsk stattholder. Anne, hans svigerinne, overtok den britiske tronen (som den første britiske monark). Straks forsikret det kongelige råd (Privy Council) hennes to hovedmålsettinger: opprettholde en protestantisk etterfølgelse til den britiske tronen, og reduksjon av Frankrikes makt. Annes tiltredelse sikret Marlboroughs posisjon; hun gjorde ham til armékommandant av de militære styrker, mens Sarah Marlboroughs hustru og Annes langvarige venninne, Sarah, ble gitt nøkkelposisjoner ved den kongelige husholdning. Dronningen vendte seg til sin nære rådgiver, og venn av ekteparet Marlborough, Sidney Godolphin, og utpekte ham til riksskattmester. I Nederlandene førte Vilhelms død til den såkalte den andre stattholderløse periode, og i de fleste provinsene fikk det anti-orangistiske, republikanske, fredselskende partiet framgang. I motsetning til de tidlige franske forventninger kom det nye regimet til å i stor grad følge den samme utenrikspolitikken til Vilhelm. Fransk dominans av de spanske Nederlandene var generelt betraktet som en direkte trussel til republikkens overlevelse og dens handel, og Amsterdams handelsfolk fryktet at mye av deres eksisterende interesser med Spania og spansk Amerika snart ville komme inn under fransk kontroll. Følgelig var det mange av de ledende statsmenn under Vilhelms senere år som forble værende i sine posisjoner, inkludert den erfarne Heinsius. Hans personlige forhold til Marlborough var avgjørende for storalliansens suksess i krigens første faser.
Med intet diplomatisk gjennombrudd siden signeringen av den andre avtalen til storalliansen, erklærte England, den nederlandske republikken og Østerrike krig mot Frankrike den 15. mai 1702.
Storsalamander
Storsalamander (Triturus cristatus) er en svart eller svært mørk brun vannsalamander, som ung kan den ha svarte prikker på ryggen. Buken er gul eller lys oransje med individtypiske svarte flekker. Huden er kornet og ru (småvortete) og vortene inneholder gift (Bufonin) for beskyttelse.
Storsalamanderen har hovedutbredelsesområde rundt Oslofjorden, men finnes også separat på Vestlandet og i Trøndelag. Kroppsstørrelsen varierer fra 10-15 cm, minst mot nordgrensen. Paringen foregår som regel i mai, men under enkelte forhold fra april til juni. Hunnen legger 200-300 egg enkeltvis på gamle bladdeler eller vannplanter. Eggene klekkes etter to uker og metamorfoserer fra august til oktober. Storsalamander når kjønnsmoden alder etter 2-3 år, i nord etter 3-5 år. Overvintringen skjer frostfritt på land.
Vanlige habitater er dammer og våtmarker i kulturlandskapet, som gårdsdammer og vanningsdammer. Myrtjern over en viss pH er også et vanlig habitat. På grunn av salamanderens tynne hud, er den avhengig av fuktighet og beveger seg sjelden langt fra dammen.
Denne sårbare amfibiearten har lidd under senere tids naturødeleggelse, og er av den grunn ansett som nær truet på Norsk rødliste for arter. Det er i hovedsak moderniseringen av jordbruket, med drenering av våtmarker og dammer, som har hatt størst påvirkning på storsalamanderen. I tillegg er den svært sårbar for fiskeutsetting, da larvene lever pelagisk og svært iøynefallende for rovfisk.
Albert Madörin
Albert Madörin (født 17. mars 1905) var en sveitsisk bobkjører som deltok i de olympiske vinterleker 1948 i St. Moritz.
Storsalamander
Det latinske artsnavnet henspiller på vannsalamander, det latinsk ordet for landsalamandere er salamandra.
Albert Madörin
Madörin vant en olympisk bronsemedalje i bobsleigh under Vinter-OL 1952 i Oslo. Han var med på det sveitsike laget som kom på tredjeplass i firerbob, bak Tyskland og USA. De andre på laget var Fritz Feierabend André Filippini og Stephan Waser.
Stein Arne Nistad
Nistad debuterte som romanforfatter i 2015 med romanen Seks dager i april. Han har tidligere utgitt egne dikt som en del av antologien Pippi, gutta og frihetens øyeblikk (2001) og konseptboken Bok 1 (1999) i samarbeid med Morten Krogvold og Gazette. Nistad er også fagbokforfatter, og de mest kjente av hans utgivelser er Katt i treet, hvor skal jeg gå? (2012) og The age of you (2013). Han har vært journalist i fagbladene Audio og senere Fidelity.
Industriell-piercing
Industriell-piercing (også kalt Construction-piercing eller Scaffold-piercing i Storbritannia) er en helixpiercing, der to piercinghull fylles igjen med en rett barbell.
Det er vanlig at denne piercingen blir tatt i overøret. Da blir begge piercingen tatt i helixen i øret, den ene høyere enn den andre.
Navn
Navnet Industrial piercing ga pierceren Erik Dakota i Body Play magazine utgave 4, fra 1992.
Dersom det er flere enn en industriell-piercing kalles piercingen ofte for en ear cage.
Behandling
Denne piercingen sveller ofte opp i gro-perioden, og har en legetid på alt fra tre måneder til ett år.
Noen ganger velger man å sette inn to ringer i piercing-hullene slik at piercingen gror fortere. Når piercingen har grodd til setter man inn barbellen.
Skei
Skei kan referere til:
I Norske Gaardnavne er navnet forklart med et sted som har vært brukt til eller egner seg til kappløp eller kappridning. En annen betydning er gårdsvei mellom åkre. Andre skrivemåter er Skeie eller Ski.
Andre kommuner med gårdsnavnet: Gjerdrum, Skjåk, Øyer, Alstahaug, Dønna, Sunnfjord kommune, Leka, Overhalla, Stjørdal, Skaun, Sparbu, Verdal, Gjemnes, Sandnes, Sauda, Rissa.
Jeremy Wariner
Jeremy Wariner (født 31. januar 1984 i Irving, Texas) er en amerikansk friidrettsutøver.
Han vant gull på 400 meter under OL 2004 i Athen, og vant året etter samme distanse under verdensmesterskapet i Helsingfors. Under VM 2007 i Osaka vant han to gull, på 400 meter og 4 x 400 meter stafett.
Krokstadøra
Krokstadøra er et sted på nordsiden av Snillfjorden i Orkland kommune i Trøndelag. Stedet var tidligere postadresse i Snillfjord kommune. Da posthuset ble flyttet over til østsiden av Bergselva til gården Å ble navnet Krokstadøra tatt med og feilaktig brukt som fellesnavn på all bosetning i botnen av Snillfjorden. Krokstadøra ligger i botnen av Snillfjorden på vestsiden av Bergselva. Krokstadøra var administrasjonssenter i Snillfjord kommune til og med 2019. Fylkesvei 714 gikk tidligere gjennom Krokstadøra, før veien ble lagt om den 22. februar 2019.
Norsk filmutvikling
Norsk filmutvikling var en norsk statlig etat som hadde ansvar for talent- og kompetanseutvikling i det norske film- og fjernsynsmiljøet. Etaten forvaltet tilskuddsordninger for støtte til manuskriptutvikling og til utdanningsrettede kurs og seminarer, samt støtte til deltakelse på kurs i utlandet.
Norsk filmutvikling var underlagt Kultur- og kirkedepartementet og ble opprettet i 1968 under navnet Statens filmopplæring.
I 2007 ble det vedtatt at Norsk filmutvikling skal slås sammen med Norsk filminstitutt og Norsk filmfond til et nytt filminstitutt fra og med 1. april 2008. Det nye instituttet får cirka 100 ansatte og et driftsbudsjett på 100 millioner kroner samt over 300 millioner kroner i tilskuddsmidler.
Sandsundvær
Sandsundvær er et gammelt fiskevær i Herøy kommune i Nordland. Sandsundvær består av lave, nesten jordløse holmer og mange skjær. De største holmene som danner fiskeværet er Hvaltangen, Innerloddet, Hjarthaugen, Ytterloddet og Påskeskjæret. Høyeste punktet er Hjarthaugen med sine 5-7 moh. I sør finner vi Skarholmen, som er noe høyere med sine 16,5 moh. og i nord ligger Vefsenholmen. Mellom Hjarthaugen og Innerloddet kan en ved fjære sjø gå tørrskodd, men mellom de andre holmene er det ganske djupe slukter. I dag er slukten mellom Hjarthaugen og Ytterloddet fylt igjen med stein.
I 1876–1880 drev gjennomsnittlig 207 mann fiske i Sandsundvær.
Sommeren i 1900 ble det bygget to brønner i Sandsundvær. Den ene ble bygget på Hvaltangen og den andre på Vefsnholmen. Disse brønnene er bygget på det høyeste punktet på disse holmene. Vannet får de opp ved at de har boret et hull gjennom berget helt ned til grunnvannet. De har også bygd tak over brønnene slik at det ikke skal komme sjøvann og fuglelort i ferskvannet. Etter Sandsundværulykken ble en tredje brønn bygget på Hjarthaugen.
I 1901 var det 254 mennesker og 40-50 båter på fiskeværet.
Ulykken i 1901
Den 22. januar 1901 mistet 34 mennesker livet under en orkan fra sørvest med svært stor sjøgang. Skadene var enorme og åtte av de som mistet livet ble aldri funnet. De fleste av dem som omkom druknet ikke, men ble slått i hjel av vrakgods som havet førte med seg med voldsom fart og kraft. De 26 som ble funnet, alle nordøst for Hjarthaugen, ble lagt i ei bu. Denne bua fikk senere navnet «Daumannsbua».
Bare ni av fiskeværets 16 buer stod igjen etter uværet. Tapet av redskaper og båter var stort. Blant annet ble 26 storbåter (fembøringer) helt ødelagt.
Folk som opplevde ulykken har fortalt at det var tre kjempebølger som gjorde de største ødeleggelsene. Disse tre bølgene var så høye at de slo over Skarholmen som er 16,5 meter over havet.
En katastrofe som dette kan vanskelig regnes i kroner og ører, men ble i sin tid beregnet til 117 200 kroner.
Moloen
På grunn av Sandsundsværs dårlige havneforhold hadde beboerne søkt om å få bygge en molo. Denne moloen ble i 1898 beregnet til 63 000 kroner. Etter ulykka i 1901 ble det fortgang med søknaden, og den 20. desember samme året ble søknaden behandlet i Herø herredsstyre. Statens havnevesen sto for byggingen av moloen. Arbeidet ble påbegynt i 1902, og fem år senere, høsten 1907, sto den ferdig. Arbeiderne hentet sanden fra Åkvika på Dønna, og steinen ble hentet på Raudnakken som er en holme som ligger nordvest for Sandsundvær. Det ble også sprengt stein fra Hjarthaugen og Hvaltangen.
Moloen er 515 meter lang og står 5-6 meter over lavvann. Den ble beregnet til å koste 80 000 kroner.
Sandsundvær i dag
I dag står det to restaurerte hus på Sandsundvær. De står på Innerloddet og brukes året rundt som feriested. Det arrangeres guidede turer til Sandsundvær hver sommer.
2. SS-divisjon «Das Reich»
Den eksisterte fra slaget om Frankrike og tok del i flere store slag på Østfronten, før den ble trukket tilbake til Frankrike og der tok del i Operasjon Overlord, i Ardenneroffensiven og de siste desperate kampene i Ungarn og Østerrike. Divisjonen er kanskje mest kjent for massakren på 642 franske sivilister, derav 240 kvinner og 205 barn i Oradour-sur-Glane 10. juni 1944.
Symbolet for «Das Reich» var Wolfsangel-runen.
Tidlig krig og SS-VT-1939/1940
SS-Verfügungsdivision (VT-Division) ble dannet 10. oktober 1939 ved sammenslåing av SS-Verfügungstruppe og deler av SS-Totenkopfverbände. VT-Divisjonen bestod av tre regimenter som var dannet av motoriserte infanteriregimenter. Første kommandant var daværende SS-Gruppenführer Paul Hausser.
I løpet av Felttoget i Polen i 1939 ble SS-Verfügungstruppe plassert sammen med ulike deler av Wehrmacht. SS-Standarten Deutschland, som tok seg av etterretning og oppklaring, var underlagt staben i Panzerdivision Kempf. SS-Standarten Germania var reservetropper i 14.armee under generalmajor Wilhelm List. Pioner-Sturmbann i SS-Verfügungstruppe var sammen med Leibstandarte Adolf Hitler satt under kommando av general Walter von Reichenau i 10.armee. SS-Standarten Der Führer var reserve på Vestfronten og ble holdt i alarmberedskap under general Friedrich Dollmann og var således ikke i kamp.
I mai 1940 ble divisjonen satt inn i vestfelttoget i Nederland, Belgia og Frankrike. Der kjempet den sammen med enheter fra Leibstandarte-SS Adolf Hitler og 3. SS-divisjon Totenkopf. Dens ilddåp ble hovedkampanjen langs den nederlandske sentralfront og Rotterdam. Etter at Rotterdam var tatt, avskar divisjonen, sammen med andre enheter, en fransk styrke og skjøv dem tilbake til Zeeland og Antwerpen. Dernest ble den brukt til å rydde små lommer av motstand i de områdene som allerede var okkupert av tyske tropper. Divisjonen ble deretter overført til Frankrike og hjalp til med å bryte gjennom en hardt forsvart kanallinje før det deltok i kampanjen mot Paris. På slutten av kampanjen hadde divisjonen avansert hele veien til grensen mot Spania.
Massakren i Oradour-sur-Glane
Diekmann mottok informasjon 10. juni melding fra to medlemmer av Vichy-regimets paramilitære milits Milice om at SS-sturmbannführer Helmut Kämpfe, fra samme divisjon, ble holdt fanget i Oradour-sur-Vayres av motstandsbevegelsen, etter at han hadde blitt kidnappet dagen i forveien. Stadler beordet Diekmann til å få ordføreren til å velge ut 30 personer som skulle holdes som gisler for utlevering av Kämpfe. Diekmann omringet feil by, og samlet alle innbyggerne og andre tilstede i byen, på torget. Kvinnene og barna ble så låst inne i kirken, mens mennene ble ført til seks andre skur/låver. De ble så skutt og satt fyr på, 190 menn døde. Kirken ble satt fyr på, og alle som prøvde å unnslippe ble skutt. 247 kvinner og 205 barn døde. Det var kun fem overlevende fra massakren. Tyskerne brant deretter landsbyen ned til grunnen som represalier for sabotasje fra Den franske motstandsbevegelsen.
Landsbyen ble etter krigen ikke gjenoppbygd, men omgjort til et minnesmerke med kirkegård, museum og monument.
André Filippini
André Filippini (født 13. september 1924 i Sion, død 19. november 2013 samme sted) var en sveitsisk bobkjører som deltok i de olympiske vinterleker 1948 i St. Moritz.
Helg
Helg er et eldre norsk ord, gammelnorsk helgr, avledet av «hellig». Ordet betegner en helligdag, en fridag eller to-tre fridager på rad. Bruken og betydningen av ordet har endret seg etter at det ble vanlig med lørdagsfri på 1960-tallet.
Hverdag og helg
I dag betegner helg vanligvis perioden fra arbeidstidas slutt på fredag til den begynner igjen mandag. Det betyr at lørdag og søndag er fridager. Søndag er en offisiell helligdag hvor de fleste har fri, og det gjelder spesielle restriksjoner på hvilke tjenester som skal være tilgjengelige. Lørdagen er derimot i rettslig forstand en arbeidsdag, men sedvane og overenskomster i arbeidslivet har gjort at de fleste ikke arbeider på lørdager.
Liv i helgene
Offentlige transportmidler har gjerne egne helgeruter med lavere frekvens. Offentlige kontorer så vel som private firma har som regel stengt. Derimot holder varehandelen åpent på lørdag, mens hotell- og restaurantnæringen oftest har åpent både lørdag og søndag. Det gis ikke ordinær undervisning i skolen, men det finnes et utall helgekurs og helgesamlinger for deltidsstudenter. Videre er det svært vanlig at idrettslag og øvrige fritidsorganisasjoner legger arrangement som turneringer, samlinger og mesterskap til helgene. Restauranter, barer og nattklubber er spesielt godt besøkt på fredags- og lørdagskveldene. Derimot er det en økende tendens til at teaterforestillinger, konserter og øvrige kulturaktiviteter legges til hverdagskvelder. Kulturfestivaler legges allikevel gjerne til helgene.
Weekend
Et synonym i moderne norsk er det engelske innlånet weekend. Det er mye brukt innen reiselivet som betegnelse på kortere ferier og hotellopphold over en helg.
Besserudtjernet
Besserudtjernet var et kunstig tjern i bunnen av Holmenkollbakken, en hoppbakke i Holmenkollen i Oslo, laget omkring 1890 ved oppdemming av en bekk ved Holmensetra.
Helg
Weekend
Ordet skrev seg opprinnelig fra den lokale dialekten i Staffordshire og ble første gang registrert i engelsk språk i tidsskriftet Notes & Queries i 1879: «I Staffordshire sier man, at når en person drar hjemmefra ved arbeidsukens slutt lørdag ettermiddag, og skal være hos venner et stykke unna lørdag kveld og søndag, da skal han tilbringe weekenden der.»
Langhelg
En langhelg er et moderne uttrykk for en utvidet helg. Dersom man tar fri fredag og mandag og reiser bort i til sammen fire dager, er det et eksempel på en langhelg. Et annet uttrykk for dette er en oval helg.
Besserudtjernet
Under byggingen av ny storbakke i Holmenkollen ble Besserudtjernet fjernet. Det ble boret et 585 meter langt hull fra skåla i Holmenkollbakken og ned til Midtstulia, for å lede naturlig innsigsvann ned til et 20 000 kubikkmeter stort vannmagasin som skal benyttes til snøproduksjon.
Helg
Helgehistorier
Ordet weekend ble skapt i England på 1800-tallet, da det ble vanlig å få fri etter lunsj på lørdag. Det engelske ordet har hatt sin seiersgang blant verdens språk, og brukes enten som lånord (europeisk fransk le week-end, dansk weekenden) eller som lånoversettelse (kanadisk fransk la fin de semaine, svensk "veckoslutet", tysk das Wochenende, spansk fin de semana). På norsk er ordet også i bruk, men ordet helg er det vanligste.
Helg og høytid
Tidligere, da det var vanlig å arbeide på lørdag, bruktes ordet i de tilfellene da en søndag og en helligdag eller flere helligdager gav sammenhengende fri. Eksempler er julehelga, påskehelga og pinsehelga. Denne betydningen er fortsatt aktuell, men etter at det ble lørdagsfri, presiserer man gjerne i moderne språkbruk med å kalle dette en langhelg.
Amaliegade (København)
Amaliegade er en gate i det sentrale strøket av København. Den utgjør den lengste av de to aksene hvor rokokkodistriktet Frederiksstaden er sentrert. Amaliegade går fra Sankt Annæ Plads til Esplanaden og passerer Amalienborg slottsplass. På sin rute er gaten dominert av en rekke vakre herskapshus som for det meste er fra slutten av 1700-tallet.
Helt i den andre enden ligger området hvor Gefionspringvandet er plassert, med utsikt mot Kastellet.
Historie
Området hvor Frederiksstaden ligger i dag, ble først innlemmet i København ved den store byutvidelsen, som Christian IV foretok. Området øst for Bredgade ble imidlertid oppgitt som handels- og boligkvarter. I 1660 hadde dronning Sophie Amalie kjøpt opp en rekke tomter i dette ubebygde området for å oppføre et lystslott til erstatning for hennes landeiendom Dronningens Enghave utenfor Vesterport, som var ødelagt under svenskenes beleiring av København 1658–1660. Til tross for de dårlige tidene etter svenskekrigene, lyktes det dronningen å skaffe midler, slik at hun i 1667–1673 kunne oppføre lystslottet Sophie Amalienborg. Arkitekt var antagelig Albertus Mathiesen. Slottet lå der det nåværende Amalienborg slott ligger i dag.
Dronningen fikk anlagt en stor hage innenfor det området som i dag avgrenses av Bredgade, Frederiksgade, Amaliegade og Skt. Annæ Plads. Dette var en lysthage med springvann, lysthus og stier. Ettersom tiden gikk fant man å ville oppgi hagen og i stedet legge ut området til boliger. Vedtak om dette ble fattet av Frederik V i 1749. Hoffbyggmester Nicolai Eigtved sto bak utformingen av hele området. Det sentrale punktet ble Amalienborg slott med sine fire paléer. Eigtvedt står bak de fleste av bygningene som ble oppført i området. Av bydelens paléer og hus er henholdsvis seks og tolv av dem blitt til på hans tegnebrett. I de andre tilfellene sto han bak godkjenningen av tegninger og oppføring.
Gefionspringvandet
I anledning av Carlsbergs 50-årsjubileum i 1897 betalte Carlsbergfondet sammen med Københavns Kommunes Kunstfond Bundgaard for verket. Det var opprinnelig meningen at springvannet skulle plasseres sentralt i byen - på Rådhuspladsen. I stedet ble det besluttet at det skulle stå på et sted nær Øresund, hvor det står i dag. Martin Nyrop som hadde tegnet det nye rådhuset fikk som erstatning springvannet med tyren som kjemper mot dragen. Til alt overmål ankom tyren og dragen ca. 25 år senere.
I august 1999 stoppet kommunen vannforsyningen til springvannet da man kunne konstatere at det daglig rant 15-50 m³ vann ut av det. Fra april 2003 frem til august 2004 arbeidet en entreprenør på å foreta renovering av springvannet med henblikk på å stoppe lekkasjen. Den 7. september samme år feiret man gjenåpningen av springvannet og lot daværende bygge-og teknikkborgermester Søren Pind stå for den offisielle innvielsen. I forbindelse med restaureringen er det dessuten blitt foretatt en modernisering av anlegget slik at det bl.a. er opplyst og kan sende feil-alarmer via sms til kommunens driftsavdeling.
Maki Tabata
Maki Tabata (japansk: 田 畑 真 紀 Tabata Maki; født 9. november 1974 i Mukawa i Hokkaido) er en japansk skøyteløper og syklist.
Tabata vant bronse i VM Allround i 2000, og vant ytterligere en bronse en måned senere, denne gang på 3000 meter i VM for enkeltdistanser. I 2001 vant hun sølv på 1500 meter og bronse på 5000 meter i VM for enkeltdistanser. Hun vant ytterligere en sølvmedalje i 2003 på 1500 meter i VM for enkeltdistanser.
Hun har vunnet verdenscupløp, både individuelt og forfølgelse lag.
Som syklist vant hun første plass i 3km individuell forfølgelsesløp i landsmesterskapet i 2010 og gullmedaljen i Asias Syklingsmesterskap i Kuala Lumpur, Malaysia i 2012.
Vallabotn, Breivika og Røssåauren naturreservat
Vallabotn, Breivika og Røssåauren naturreservat ligger i Hemnes kommune i Nordland. Naturreservatet består av tre deler, sør, nord og nordvest for Bjerka. Til sammen har området et areal på 463 dekar, hvorav 365 dekar sjøareal. Området er vernet for å ivareta det botanisk sett viktigste brakkvannsområdet i Nordland.
Fatimidene
Fatimidekalifatet (arabisk: الفاطميون, al-Fāṭimiyyūn) var et sjia-kalifat, som strakk seg over store områder av Nord-Afrika, fra Rødehavet i øst til Atlanterhavet i vest. Dynastiet styrte over middelhavskysten av Afrika og gjorde etter hvert Egypt til senteret i kalifatet. På det mektigste omfattet det også forskjellige områder av Maghreb, Sudan, Sicilia, Levanten og Hedsjas.
Historie
Fatimidene var etterkommere etter Fatima, datter til profeten Muhammed, ifølge fatimidene selv. Fatimidestaten tok form blant de berberske Kutama, folket i det som i dag er Algerie. I 909 grunnla fatimidene den tunisiske byen Mahdia som sin hovedstad. I 947 flyttet de hovedstaden til Al-Mansuriya. I 969 erobret de Egypt og grunnla den nye byen Kairo, som ble hovedstad i kalifatet. Egypt ble da det politiske, kulturelle og religiøse senteret i staten.
Den herskende eliten i staten hørte til Ismaili-grenen av sjiismen, og det samme gjorde lederne i dynastiet. De var også en del av rekken som var kalifer, som anerkjent av ortodokse muslimer. Derfor er dette en sjelden periode i historien der etterkommere etter Ali ibn Abi Talib, via profetens datter, Fatima (derfor navnet fatimider), og kalifatet var samla til en viss grad, utenom den siste perioden av Rashidun-kalifatet under Ali selv.
Kalifatet utøvde ofte stor religionsfrihet overfor ikke-ismailiske sekter av islam, i tillegg til respekt for jøder, maltesiske kristne og koptiske kristne. Fatimidekalifatet atskilte seg også på grunn av den sentrale rolle som berberne spilte ved opprettelse og tidlig utvikling på militære og politiske nivåer.
I løpet av sent 1000-tall og 1100-tallet var Fatimidekalifatet i nedgang, og i 1171 ble landet invadert av Ṣalāḥ ad-Dīn, som grunnla Ayyubidedynastiet og innlemmet staten i Abbasidekalifatet.
Begrepet fatimid er noen ganger brukt til å definere innbyggerne av kalifatet. Den styrende eliten av staten tilhørte den ismaeliske linjen av sjiaislam. Lederne av dynastiet var også sjiaismaliske imamer, samtidig hadde de påvirkning på ismaeliske muslimer. De var også en del av den av rådgivere sambandet til kalifen, som de stor sett ble sett på av de fleste muslimer, den eneste perioden hvor sjiaimamene og kalifatet var forent siden kalifatet til Ali.
Den nordiske barne- og ungdomslitteraturkonferansen
Den nordiske barne- og ungdomslitteraturkonferansen, også kalt Nordisk barnebokkonferanse (NBBK), er en tverrfaglig konferanse om barne- og ungdomslitteratur. Den arrangeres i Stavanger av Rogaland fylkesbibliotek i samarbeid med Rogaland fylkeskommune og andre og har blitt holdt omtrent annethvert år siden 1993. Konferansen er Nordens største arrangement om barn og unges litteratur og lesing. Konferansen blir vanligvis holdt over tre dager i februar og omfatter foredrag og opplesninger av blant andre norske og utenlandske forskere, formidlere og forfattere. Deltakere er forfattere, illustratører, bibliotekarer, forlagsfolk, litteraturvitere, lærere, oversettere, litteraturkritikere og andre, hovedsakelig fra Skandinavia.
Tidligere ledere for konferansen har blant andre vært Leikny Haga Indergaard og Anne Liv Tønnessen. Prosjektleder i 2008 og 2011 var litteraturformidleren Ine Marit Torsvik Bertelsen. I 2011 deltok over 350 personer på konferansen. I 2015 og 2017 ble NBBK arrangert i Stavanger kulturhus (Sølvberget) og  ledet av bibliotekar Siri Odfjell Risdal.
Gunnar Goes Comfortable
Gunnar Goes Comfortable er en performativ dokumentarfilm regissert av Gunnar Hall Jensen. Filmen hadde premiere i 2003.
Filmen omhandler filmskaperen, Gunnar Hall Jensen, og hans søken etter lykke.
Rent kinematografisk består filmen i hovedsak av Super 8mm-film fotografert av Gunnar Hall Jensen.
Sinner
Sinner er et tysk heavy metal-band etablert av i 1982.
MS «Freedom of the Seas»
MS «Freedom of the Seas» er et cruiseskip eid av rederiet Royal Caribbean International, et norsk cruiserederi. Skipet er med sine 154 407 Bruttotonn, 338 meter lengde, 38 meter bredde 68 meter høy og 18 dekk, verdens tredje største cruiseskip, etter MS Allure of the Seas og Oasis of the Seas. «Freedom of the Seas» kan ta inntil 4370 passasjerer, og de blir tatt hånd om av en besetning på 1360. Skipet har også et eget likhus om bord.
NBC
National Broadcasting Company (NBC) er et amerikansk fjernsynsnettverk. Som selskap ble NBC grunnlagt i 1926 av RCA og Westinghouse Electric Corporation, da først som en aktør innen radio. De ble kjøpt opp av GE i 1986. og i 2004 ble NBC slått sammen med Vivendi Universals medieavdeling, og dermed oppstod mediekonglomeratet NBC Universal; et av verdens største medieforetak. NBC er en av de fire store TV-nettverkene i USA. De andre tre er CBS, ABC og Fox.
NBC-nettverket
NBC produserer underholdnings- og nyhetsprogrammer for et nettverk bestående av over 200 tv-stasjoner i USA. I likhet med konkurrerende tv-nettverk (som CBS, ABC og FOX) finnes det ingen riksdekkende NBC tv-kanal; alle programmene sendes ut til nettverket av tv-stasjoner (forutsatt at disse godkjenner innholdet), som i de fleste tilfeller eies av lokale eller regionale medieforetak. NBC eier selv kun 14 av de tilknyttede tv-stasjonene, deriblant flaggskipet WNBC, som er den lokale NBC-stasjonen for New York City.
Nyhetsdivisjonen NBC News produserer også radiobulletiner for Westwood One; et av USAs største radionettverk. I tillegg bidrar nyhetsdivisjonen til kabel-tv-kanalen MSNBC, som er et samarbeid mellom NBC og Microsoft.
Programsendinger
NBC opererer med 87 timers normal sendetid pr. uke. 22 av disse er i "beste sendetid": kl. 20-23 (på øst- og vestkysten), kl. 19-22 (sentral tidssone, tidssone Mountain og i Alaska), og kl. 18-19 på Hawaii mandag til lørdag, og kl. 19-23 på søndager. Utenom kveldstid sender nettverket ut programmer mellom kl 7 og 11 på hverdager i form av morgenprogrammet Today, som også har en to-timer lang sending på lørdager, og en times sending på søndager. Andre sendinger er Days of Our Lives, NBC Nightly News, det politiske talk-showet Meet the Press på søndag morgen, Early Today tidlig på hverdager, samt talk-showene The Tonight Show with Jay Leno, Late Night with Jimmy Fallon, Last Call with Carson Daly, Saturday Night Live og Poker After Dark. Lørdag ettermiddag sendes også en sammenhengende programserie med animasjonsfilm for barn under navnet qubo. NBC-nettverket har også mulighet til å sende ut sportsprogrammer i tidsrommet 12-18 i helgene.
Av kjente programmer som ble sendt av NBC kan nevnes:
Exordium (retorikk)
Et Exordium (lat. begynnelse, gr. prooimion) er i den klassiske antikke retorikk den virkningsfulle innledning til tale. Den er en av de seks delene i den retoriske disposisjon (lat. dispositio, gr. taxis) som er en systematisering av talens enkelte deler.
Formål
Hovedmålet med denne innledningen er å vinne tilhørernes oppmerksomhet og tillit (captatio benevolentiae). På en formel kan det sies at den skal gjøre tilhørerne velvillige (benevoli), oppmerksomme (attendi) og lærevillige (dociles). Dersom taleren mislykkes med dette vil han neppe bli hørt videre. Det finnes ulike metoder som taleren kunne anvende for å vinne tilhørernes ører, og felles for de alle er at de skal ta utgangspunkt i situasjonen (tilhørerne, motparten eller saken) og bygger på talerens karakter og troverdighet (ethos).
Retorikerne deler vanligvis metodene for innledning i to. Den første er principio, den direkte metoden, og den andre er insinuatio (gr. efodos), den mer subtile metoden.
Principio
Den direkte metoden som vi kan kalle en åpning brukes gjerne når det foreligger et sterkt utgangspunkt, dvs. at man er sikker på sin sak. Da begynner en rett på tema og taler åpent om det en ønsker å diskutere. Veldig vanlig er det å fremheve sin egen kompetanse på området eller forsøke å svekke motstandernes evner (mistenkeliggjøring, gr. diabole). Og det er veldig vanlig å smigre publikum og rose deres forståelsesevner, til forskjell fra motstanderne. For å fremstille seg selv i et positivt lys er det vanlig å fremheve sin ydmykhet (humiliatio), og det blir viktigere jo mer velutdannet, kjent, rik eller vakker man er. Når det gjelder det å mistenkeliggjøre motstanderne er det viktig å spille på fordommer allerede i spill, dersom det ikke gjøres vil taleren sette seg selv i et dårlig lys som sjalu. Selv om det sjelden slår feil å rose tilhørerne, så er det slik at grupper er mer mottakelig for ros enn enkeltindivider.
Insinuatio
Den subtile metoden som gjerne kan kalles en sideåpning brukes vanligvis når det foreligger et svakt utgangspunkt, dvs. når saken står svakt eller situasjonen krever at man velger en annen innfallsvinkel. Her begynner man ikke rett på sak, men tar en omvei først. Det er ikke uvanlig å ikke nevne saken i det hele tatt, men heller begynne med noe helt annet til tilhørerne er vennlig innstilt. Et eksempel er å rose motstanderen eller den anklagede, og etter hvert vil man fremheve vedkommendes svake sider. Et annet eksempel er å fremheve sine egne svake sider for så senere å minne publikum om at man ikke unnviker sannheten fordi man er ærlig om seg selv. Et tredje eksempel er å fortelle en historie om noe helt annet.
Den danske hærs historie før 1670
Denne artikkelen omhandler den danske hærens historie frem til Frederik IIIs død i 1670.
Hvervede tropper
Fra slutten av 1400-tallet til begynnelsen av 1600-tallet besto hæren nesten utelukkende av leietropper, som ble hvervet når det ble krig, og som ble sendt hjem når striden var endt. Statsforfatningen tillot ikke kongen å holde hærer i fredstid, for Herredagen og Riksrådet fryktet nemlig for at kongen ville utvide sin makt ved hjelp av leietroppene. Derfor nektet de stadig penger til å underholde troppene, så snart det var blitt fred. I Norden ble det særlig brukt tyske, frisiske, engelske og skotske landsknekter. Et regiment var dengang som en eiendom, som gikk i handel mellom mann og mann. Var det ingen regimenter ledige, ga kongen bevilgninger til oberster, fyrster og eventyrere, som ville påta seg å opprette regimenter.
Når et regiment eller en mindre avdeling skulle opprettes på 1600-tallet, traff kongen og Riksrådet først deres valg blant de mange ansøkere som meldte seg. Han, som ble valgt, ble oberst, og med ham opprettet noen i Riksrådet, som oftest riksmarsken og to av rådene, en kontrakt. I denne bestemtes regimentets styrke og sammensetning, tidsfrister for når regimentet skulle leveres, hvervepengene for hele regimentet eller hver mann, samlingsplassen, samt soldens størrelse for hver grad. Det ble som regel overlatt til obersten å utnevne offiserer. Obersten sluttet avtaler med kapteinene om opprettelsen av kompanier, og kapteinene forpliktet løytnantene, fenrikene og underoffiserene, som også gjorde tjeneste som hververe.
Nå dro hververne ut for å finne folk. Danmark hadde avtaler med alle tyske stater, Polen og Nederlandene, som tillot at deres undersåtter ble hvervet til dansk-norsk krigstjeneste. En del rekrutter meldte seg frivillig, andre ble overtalt, og enhver som syntes å være mer eller mindre godt rustet, ble antatt. I nødsfall antok man også mindre velskapte folk eller til og med krøplinger. Det lyktes imidlertid sjelden hververen å skaffe alt mannskapet på åpent vis. Han tok da tilflukt til vold og bortførelser. Det var således en broket forsamling som kom til å tjenestegjøre i den danske hær: sachsere, estere, polakker, bøhmere, hollendere, skotter, franskmenn, dansker, svensker og nordmenn.
Når hvervefristen var utløpt, holdt kongens kommissær en generalmønstring over regimentet. Det samlede krigsfolket avla troskapseden, of regimentet ble innlemmet i hæren. Som oftest manglet kompaniene en del mannskap, og man tok da tilflukt til unnskyldninger og bedragerier, som å fylle rekkene med trossknekter og tjenere. Etter at generalmønstringen hadde funnet sted, hadde obersten bare forslagsrett med hensyn til ansettelse og forfremmelse av befalingsmenn. Utnevnelsen skjedde som regel av kongen. I regimentet ble fenriken eller kornetten forfremmet til løytnant, løytnanten til kaptein eller rittmester. De ledige stabsoffisersplassene ble gjerne besatt med utenlandske adelsmenn, særlig tyske. Ved forfremmelser innad i regimentet lyttet kongen oftest til oberstens innstilling. Obersten foreslo den han fant best skikket, eller snarere den som hadde innsmigret seg eller var knyttet til ham ved familiebånd eller andre interesser; ikke sjelden ved bestikkelser.
Ingen kunne avskjediges uten kongens befaling eller tillatelse. Når noen døde eller rømte, måtte kompaniførerne selv erstattet tapet med en årlig sum. De måtte også sørge for vedlikeholdelsen av hester, våpen og påkledning. Troppene skulle lønnes hver måned eller hvert kvartal, men det elendige pengevesenet førte til at soldatene alltid hadde et tilgodehavende hos staten; særlig kompaniførerne, siden de stadig måtte gi soldatene forskudd.
Det nasjonale fotfolket
Alt 1615 kunne hele det nasjonale fotfolket mønstres, og 17. juni samme år ble det utferdiget et krigsartikkelbrev for det. Samtidig ble det delt inn i 18 kompanier; 8 i Jylland, ett i Fyn, ett i Sjælland og 8 øst for Øresund. Landets lensinndeling ble lagt til grunn for inndelingen i kompanier, som dermed ble av forskjellig størrelse. 20. desember 1615 ble kompaniene samlet i to regimenter: det jyske og det skånske. Kapteins- og løytnantspostene ble besatt med offiserer fra de nedlagte kompaniene fra Kalmarkrigen, mens fenriker og underoffiserer ble valgt blant de velstående bøndene. Kompaniet ble delt i korporalskaper på 50 mann, etter herredsinndelingen. Om søndagene ble korporalskapene eksersert etter gudstjenesten. Muskettene og spydene ble oppbevart i våpenhusene ved kirken, og ble bare utlevert til øvelsene.
Den nye ordningen ble til å begynne med møtt med bifall, men etter noen år begynte bøndene å klage over at trykket var for hardt. 1620 foreslo derfor kongen at bøndene i stedet for å tjenestegjøre skulle svare en avgift, slik at han kunne holde 4000 mann hvervede tropper. Dette forslaget ble forkastet av adelen i alle provinser, men den gikk med på at landvernet ble forbedret. Alle bondegårder i landet ble talt; ni gårder dannet et «læg» og stilte én soldat, som tjente i tre år, før han var fri for all krigstjeneste. Hans militære plikter besto bare av våpenøvelser om søndagen. I krigstid skulle han lønnes av staten.
Loven ble innført den 14. april 1620 i de skånske og 12. april 1621 i de øvrige provinsene. Regimentsinndelingen forble den samme, men man øket kompanienes antall. Begge regimentene var på krigsfot, da Wallenstein gjorde innfall i Danmark i 1627. Etter freden i Lübeck ble mannskapene sendt hjem, og lensmennene mente at hele ordningen var opphevet, men 11. mai 1630 fikk de befaling om igjen å utskrive soldatene og innkalle dem til øvelse etter lovene fra 1620 og 1621.
Robert de Beaumont, 1. jarl av Leicester
Robert de Beaumont (født 1050, død 5. juni 1118) var en fransk og engelsk aristokrat. Han foretrekk å bruke sin franske tittel greve av Meulan, men var også jarl av Leicester; i tillegg hadde han mer enn nitti lavere titler. Han ble regnet som en av sin tids viseste menn, og hadde stor innflytelse. Krønikeskrivere nevner hans veltalenhet, lærdhet og forteller at tre engelske konger brukte ham som rådgiver.
Den danske hærs historie før 1670
Det nasjonale fotfolket
I de følgende årene ble det opprettet flere kompanier øst for Øresund, og 1633 var det blitt tre nasjonale fotregimenter: det jyske, det sjællandske og det skånske. I 1646 ble fotfolket betydelig øket, og størrelsen på et læg ble forandret fra ni til fem gårder. I begynnelsen av 1651 besto det sjællandske nasjonale fotregiment av åtte, det jyske av syv og det skånske av fem kompanier.
Etter en hard strid, særlig mot den fynske adelen, fikk Frederik III i 1652 adelen til å bevilge soldater av sine egne gårder, de såkalte adelsfaner eller adelige soldater, som ble inndelt i egne kompanier. Adelen skulle stille en soldat av 200 tønner hartkorn; denne soldaten skulle møte fire måneder hvert år, i tre år, til befestningsarbeide ved København eller Fredericia.
Robert de Beaumont, 1. jarl av Leicester
Han var eldste sønn av Roger de Beaumont og Adeline av Meulan, datter av Waleran III, greve av Meulan. Henry de Beaumont, 1. jarl av Warwick var hans yngre bror. Robert kom til England sammen med Wilhelm Erobreren i 1066. Under slaget ved Hastings ledet han infanteriet på høyre flanke.
Den danske hærs historie før 1670
Det nasjonale fotfolket
Til tross for denne forøkelsen var det nasjonale fotfolket fremdeles uten både anseelse og kraft. Kongen forsøkte forgjeves å styrke det, for han ble motarbeidet av jorddrottene, lensmennene og offiserene som var avhengige av lensmennene. Kapteinene og løytnantene var for det meste hvervede utlendinger, som ikke brydde seg om Danmarks vel, og oberstene var adelige godsbesittere, som så ned på bøndene og ikke ønsket å lære dem våpenbruk. Utgiftene ved utrustningen av soldaten skulle hvile på læget, men siden adelen eide en stor del av alle jordeiendommer, falt byrden på adelsstanden. I fredstid kunne soldaten bli innkalt når herremannen hadde bruk for ham, og i krigstid kunne han falle eller bli lemlestet, uten at herremannen fikk noen erstatning. Det var derfor ikke merkelig at hærordningen vakte sterk motstand og ble motarbeidet. Bare på Bornholm lyktes det Christian IV å danne et virkelig landvern, ved at han gjorde alle bønder til selveiere, mot at de påtok seg alminnelig verneplikt.
Robert de Beaumont, 1. jarl av Leicester
Da hans mor døde i 1081 ble han greve av Meulan, viscount Ivry og Lord av Norton. Dette gjorde ham til vasall av Filip I av Frankrike, og han satt i det franske parlamentet i Poissy i kraft av disse titlene.
Den danske hærs historie før 1670
Det nasjonale rytteriet
Rytteriet besto av rosstjenesten, en levning av adelens personlige tjeneste til hest, som etterhvert var gått over fra personen til eiendommen. Godseieren skulle stille en fullt rustet rytter av 312 tønner hartkorn, men etterhvert var denne ordningen svunnet inn. Christian IV bragte den til live. 1632 ble den jyske rosstjenesten delt inn i seks, den fynske i fire, den sælandske i seks og den skånske i seks kompanier, hvert på 100 mann. 1651 satte Riksrådet mot kongens vilje igjennom at den ble redusert til det halve. Det jyske rytteriet ble delt i tre kompanier under rittmesterne Christopher Hvas, Niels Lykke og Mogens Arenfelt; det fynske i to under Sten Bille og Jørgen Kaas; det sjællandske i to under Iver Flemming og Bjørn Ulfelt, og det skånske i to under Henrik Lindenow og Jacob Grubbe.
Robert de Beaumont, 1. jarl av Leicester
Robert og broren Henry var med i det kongelige jaktselskapet i New Forest den 2. august 1100, da Vilhelm Rufus fikk sitt banesår under mystiske omstendigheter. Han sverget troskap til Wilhelm Rufus' bror, Henrik I, som utnevnte ham til jarl av Leicester i 1107. Etter Wilhelm Rufus' død tok Guillaume av Evreaux og Raoul II de Tosny med makt over en del av Roberts eiendommer i Normandie, under det påskudd at han hadde voldt dem skade gjennom sine råd til kongen.
Den danske hærs historie før 1670
Det nasjonale rytteriet
For å erstatte denne forminskelsen besluttet Frederik III i slutten av 1651 å danne et nytt nasjonalt rytteri. Kongen og Riksrådet forhandlet med adelen i provinsene om at hvert sogn skulle holde en rytterhest, mens 30 til 40 bønder skulle legges sammen til et læg og underholde en sognerytter. Alle uten den fynske adelen gikk inn på forslaget, og 1. mai 1652 gikk befalingen ut til lensmennene. Da ingen sogneryttere meldte seg frivillig, gikk det 22. april 1653 ut ny befaling om at lensmennene skulle velge den best skikkede i hvert sogn. Denne skulle til gjengjeld være fri for skatt. Sognerytteriet skulle samles og øve i fem dager tre ganger i året. Lensmennene skulle også forhandle med prestene, herredsfogdene, ridefogdene og skriverne, for å høre om de var villige til å holde en rustet rytter, mot at deres folk ble fritatt for annen utskrivning. Da dette forslaget ikke vant bifall, ble lensmennene 1655 pålagt å velge de beste mennene i det nasjonale fotfolket og gjøre dem til ryttere på preste- og fogedhestene. Sogne-, preste- og fogedhestene ble inndelt i kompanier og fikk befalingsmenn. Opprinnelig skulle de bare benyttes som landvern innenfor provinsens grenser, men dette ble forandret ved krigens utbrudd 1657.
Robert de Beaumont, 1. jarl av Leicester
Henry av Huntingdon forteller at Robert døde av skam etter at «en viss jarl tok med seg kvinnen han hadde giftet seg med, enten ved intriger eller med makt og strategi». Hans kone Elizabeth giftet seg i 1118, samme år som han døde, med William de Warenne, 2. jarl av Surrey; det er antagelig denne jarlen krønikeskriveren viser til.
Familie
I 1096 giftet Robert seg med Elizabeth de Vermandois (også kjent som Isabel eller Isabella), datter av Hugh de Vermandois, som var av fransk, kongelig byrd. De fikk ni barn:
Liste over ordførere i Gulen
Liste over Gulen kommunes ordførere etter innføringen av formannskapsloven i 1837. Listen inneholder også ordførerne fra Brekke og Lavik, da disse stedene i Gulen var en egen kommune før.
Den danske hærs historie før 1670
Artilleriet
Festningsartilleriet besto av uensartede små avdelinger uten forbindelse eller sammenheng. Det ble kalt festningsbetjenter, og ble lønnet av de lokale lensmennene. Et unntak dannet Københavns Tøjhus, hvor det var ansatt en artilleriavdeling på flere hundre mann. Feltartilleriet var ennå ikke ordnet i begynnelsen av 1600-tallet. Materiellet ble oppbevart i Københavns Tøjhus, og besto av halve kartover (18-pundige), feltslanger (8-pundige), halve feltslanger eller karrestykker (4-pundige) og regimentsstykker (3-pundige kanoner).
Fotfolket
I begynnelsen av århundret bar fotfolket fremdeles jernplater, men disse ble lagt bort i Kalmarkrigen. Jernhatten ble erstattet av filthatten, som holdt seg i to århundrer. Den korte, brokete trøyen ble ombyttet med den langskjøtede kjolen med en rad knapper, liberikjolen. Hver avdeling hadde sitt særpreg i kjolens farger. Knebuksene, ullstrømpene og ankelskoene ble beholdt, men etterhvert ble knebuksene trangere.
Liste over ordførere i Gulen
Brekke kommune
Brekke ble opprettet som selvstendig kommune første gang i 1850, noe som varte 1859 da kommunen ble slått sammen med Lavik (se Lavik kommune). Den 1. januar 1905 ble Brekke igjen en egen kommune, noe som varte til 1964 da de ble slått sammen med Gulen.
Den danske hærs historie før 1670
Fotfolket
Fotfolket ble delt i pikenerer og skytter. Pikenerenes våpen var en åtte alen lang lanse og en kårde, mens skytten hadde luntebørse og kårde. Alle befalingsmenn hadde fire alen lange hellebarder og kårde. Regimentet var delt i 10 kompanier på 300 mann. I 1625 var den normale styrken for et fotregiment 3000 mann, hvorav halvparten var bevæpnet med piker, halvdelen med luntebørser. I 1645 var fotregimentet delt i 8 kompanier, hver på 150 mann. Nå hadde to tredjedeler musketter, og en tredjedel piker.
Liste over ordførere i Gulen
Lavik kommune
Brekke var en del av Lavik fra 1859 til 1905, og het da Lavik og Brekke kommune.
Den danske hærs historie før 1670
Rytteriet
Rytteriet var inntil 1650 inndelt i kyrasserer, skytter og dragoner. Kyrasseren hadde jernhatt, arm- og benskinner, bryst- og ryggharnisk, og var bevæpnet med lanse, kårde og to lange pistoler. Skytten hadde jernhatt eller filthatt, luntebørse og kårde. Av dragonene var halvparten bevæpnet med lanse, halvparten med luntebørse. Disse ble ikke betraktet som rytteri, men som fotfolk til hest. Rytterregimentet var delt i 6 kompanier på 100 mann, og dragonkompaniene var dobbelt så sterke som rytterkompaniene. Fra 1650 ble rytteriet inndelt i bare ryttere og dragoner. Harnisket ble lagt vekk, og 1670 ble lærkollerten, som man hadde hatt under harnisket, avløst av en langskjøtet kjole.
Uniformer og faner
I den dansk-norske hæren anvendte man hyppigst fargene rødt og grått. Hvert kompani hadde sin egen fane eller standard, og dessuten et rødt hovedbanner, hvor det dansk-norske våpen var innvevet. Spillemennene var kledd i brokete farger.
1657–70
Frederik III's forsøk på å styrke det nasjonale landvernet med adelens soldater og sognerytteriet, hadde kun liten fremgang. Adelen ga ham liten innflytelse i fredstid, men han hadde landvernet i sin myndighet, og i krigstid var han øversbefalende til lands og til vanns. I fredstid rådet imidlertid adelen for krig og fred og bestemte alle pålegg; den kunne styrke eller redusere landvernet etter eget forgodtbefinnende. Kongen kunne ikke på egen hånd gjøre det minste arbeid på festningsverkene eller skipsverftene. Nest kongen var riksadmiralen og riksmarsken øverstbefalende over flåten og hæren. Disse ble valgt av Riksrådet, som innstilte tre menn, hvorav kongen skulle velge én. Alle befalinger gikk gjennom riksmarsken og admiralen, som kunne hindre utførelsen av en kongelig befaling, dersom de fant at den stred mot håndfestningen.
Karl Gustav-krigene
I 1657 var Ove Gedde riksadmiral, mens Anders Bille var riksmarsk. Denne våren ble det besluttet krig mot Sverige, og i løpet av to måneder hadde adelen dannet to hærer i Holsten og Skåne. For det meste ble regimentene ført av den danske adelen, som her opptrådte for siste gang. Hæren var i en dårlig forfatning sammenlignet med de krigsvante svenske soldatene, og følgen av krigen ble da også den ydmykende freden i Roskilde 21. februar 1658.