cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Langfingeredderkopp
Utseende
Langfingeredderkopp er en liten edderkopp. Kroppen er todelt i en bakkropp (abdomen) og en forkropp (prosoma eller cephalothorax). Forkroppen er bredt oval, litt flat og forholdsvis liten. Bakkroppen hos hunnen er stor og kuleformet. Avstanden fra det fremste øyet til hodets fremkant er forholdsvis stor, mye mer enn to ganger øyets diameter.
Artene i denne slekten er ganske like hverandre, samtidig som de kan være fargevariable av utseende. For sikker artsbestemmelse kreves ofte nærmere undersøkelse av de kjønnsmodne edderkoppens kjønnsorganer, hos hunner epigynet og hos hanner pedipalpenes siste ledd.
Friedrich August Haselwander
Friedrich August Haselwander (født 18. oktober 1859 i Offenburg, død 14. mars 1932) var en tysk ingeniør.
Gølin Kaurin Nilsen
Gølin Christine Kaurin Nilsen (født 1970) er en norsk lærebokforfatter som har utgitt flere læreverk innen norsk som andrespråk, både alene og som medforfatter. Nilsen er lektor i nordisk med hovedoppgave innen norsk som andrespråk og har lang undervisningserfaring, i hovedsak fra Johannes Læringssenter i Stavanger. Hun har blant annet holdt innlegg ved Kompetanse Norges (tidligere VOX') Norskkonferanse (2015), i seminarrekken Etterutdanning for lærere og ledere i norskopplæringen (2015) og innlegg ved fagdager og seminarer for andrespråkslærere. Nilsen er også tilknyttet fagmiljøet ved Norsk som andrespråk-studiet ved UiS som faglærer. Flere av læreverkene som Nilsen er forfatter eller medforfatter av, er også utgitt på nynorsk. Gølin Kaurin Nilsen har sitt daglige arbeidssted på Tinfabrikken i Stavanger.
Friedrich August Haselwander
Han var den første som klarte å konstruere en funksjonell trefaset vekselstrømsmotor. Han fant også opp en trefaset synkronmaskin med utpregede poler i juli 1887, men det tyske postvesenet forbød bruken av maskinen på grunn av frykt for forstyrrelser på telegraflinjene. Haselwander lyktes ikke å få godkjent patentet.
Samdal skole
Samdal barneskole var en barneskole i Samdal i Fana. Etter vel 110 års drift ved Samdal skole ble skolen lagt ned i 2009 og elevene ble flyttet til Kaland skole.
Historie
Samdal skole fikk eget skolehus i 1898. Her var det lærerbolig i tillegg til klasserom. Skolen ble bygget ut i 1973, ved arkitekten Jakob Myklebust. Skolebygningen har opp gjennom tidene ikke bare blitt brukt som skole, men også brukt som bedehus og grendehus. Bygningen er flyttet etter skolenedleggelsen, og den har i dag adressen Haugsdalsvegen 514 i Fana bydel.
Arkivet etter Samdal skole oppbevares ved Bergen Byarkiv.
Anders Teigen
Anders Teigen (født 1973 i Trondheim) er en norsk filmklipper som særlig har markert seg som klipper av en rekke prisvinnende dokumentarfilmer.
Teigen etablerte klippesuiten Giljotin på Rodeløkka i 2007, hvor prisbelønnede filmer som Presidenten fra Bastøy fengsel (regi Charlotte Røhder Tvedt) og Blod & ære (regi Håvard Bustnes) ble klippet. Blod & ære førte til at han ble nominert til Amandaprisen 2009 for beste klipp.
I 2010 flyttet Teigen virksomheten til Trondheim, og fortsatte der et særlig tett samarbeid med regissør Håvard Bustnes, blant annet om filmene Helsefabrikken og Opprørske Oldemødre. I 2014 ble han sammen med medklipper Marius Smit nominert til Kanonprisen 2014 for beste klipp av Søsken til evig tid (Regi Frode Fimland).
Teigen driver idag Giljotin AS som ligger på Brattøra i Trondheim. Han har også opptrådt som etterarbeidskoordinator og postprodusent, og fra 2013 også vært samprodusent for dokumentarfilmene My Life My Lesson (2014) og Say Something, i et samarbeid med den svenske produsenten Oscar Hedin i produksjonsselskapet Film and Tell.
Under filmfestivalen Kosmorama i 2017 ble han tildelt NTNUs filmpris. Han ble nominert til Gullruten 2019 i fagprisklassen beste klipp dokumentar for Hatets vugge og til Gullruten 2020 i samme klasse for Våre håpefulle.
Steinheimskallen
Steinheimskallen, eller Homo steinheimensis, er betegnelsen på en fossil menneskeskalle av arten Homo heidelbergensis. Skallen ble funnet den 24. juli 1933 av Karl Sigrist (1885–1986) i midten av et 15 meter høyt grustak i Sigristschen Kiesgrube i nærheten av Steinheim an der Murr i Oberamt Marbach, 20 km nord for Stuttgart.
Skallen antas å ha tilhørt en 25 år gammel kvinne som levde for mellom 250 000 og 350 000 år siden.
Skallens form er lett avflatet i pannen. Kraniekapasiteten er av fagfolk estimert litt forskjellig fra å være mellom 1110 og 1200 cm 3, 1179 ±30 og 1270 ±10 cm 3.
Tronstad kraftverk
Installert effekt er 1,3 MW. Årsproduksjon er 6,5 GWh.
Tronstad Bruk er en nedlagt tremassefabrikk, anlagt i 1904. Det har samme eier som Grytefoss kraftverk.
Solbergelva er oppdemt i Solbergdammen, og vannet føres i en rørgate til kraftverket. Solbergelva er en av flere elver som danner Lierelva.
Fadum Tekniske har levert turbinen, som er en peltonturbin.
Haagen Krog Steffens
Haagen Krog Steffens (født 30. april 1873 i Christiania og død 9. mai 1917 i Kristiania) var en norsk arkivar og slektshistoriker (genealog).
Han tok examen artium 1892 ved Kristiania katedralskole og ble cand.jur. 1897. Han praktiserte ikke som jurist, men hadde virksomhet som arkivar. Han hadde studieopphold ved arkiver i Sverige, Danmark, Tyskland og Belgia. Han var arkivar i Riksarkivet der han i 1897 begynte som vikar, han ble senere assistent, amanuensis og i 1907 arkivar.
Krog Steffens skrev bl.a. Den Norske Centraladministrations Historie 1814–1914, 1914 Blant hans mest kjente slektshistoriske bøker er:
Filosofiåret 1861
Filosofiåret 1861 er en oversikt over hendelser, utgivelser og personer med tilknytning til filosofi i 1861.
Tykkfingeredderkopp
Tykkfingeredderkopp (Gongylidiellum murcidum) er en av edderkoppene i gruppen mattevevere og dvergedderkopper (Linyphiidae).
Utseende
Tykkfingeredderkopp er en liten edderkopp. Kroppen er todelt i en bakkropp (abdomen) og en forkropp (prosoma eller cephalothorax). Forkroppen er bredt oval, litt flat og forholdsvis liten. Bakkroppen hos hunnen er stor og kuleformet. Avstanden fra det fremste øyet til hodets fremkant er forholdsvis stor, mye mer enn to ganger øyets diameter.
Artene i denne slekten er ganske like hverandre, samtidig som de kan være fargevariable av utseende. For sikker artsbestemmelse kreves ofte nærmere undersøkelse av de kjønnsmodne edderkoppens kjønnsorganer, hos hunner epigynet og hos hanner pedipalpenes siste ledd.
Kunståret 1461
Kunståret 1461 er en oversikt over hendelser, fødte og avdøde kunstnerpersonligheter i 1461.
Dødsfall
1461 in art
Veiferge
Veiferge eller veiferje er en bilferge som anvendes på kortere fergestrekninger i egenskap av å være flytende vegelementer, dvs. «flytende broer» som en permanent del av et integrert veinett eller en veistrekning. Denne fergetypen er enestående i Sverige og Finland, hvor alle bekvemmeligheter reduseres til et absolutt minimum eller fjernes helt fordi bilistene kan bli værende i sine kjøretøyene. Dermed kan en veiferge ha et fremmedartet utseende i sammenligning med en ordinær bilferge. Veifergene er helt gratis for bilistene ettersom de er en del av vegene man kjører på.
Veiferge
Den typiske veifergen oppsto i 1960-tallet i regi av Väg- och Vattenbyggnadsverket og fra 1967 av Statens vägverk, da hadde man reduserte antallet over fergesamband til 122, delt i 49 med frittgående motorferger og 98 med kabelferger samt 5 med fergebåter.
Da staten overtok ansvaret for samtidige fergesamband gjennom veiforvaltningsorganiseringen i 1944, var fergedriften ganske uensartet preget ettersom det var meget forskjellige standard fra fergestrekning til fergestrekning, de fleste var lokalt drevet av lokalmyndigheter eller privatselskaper. I 1944 ble hele det nasjonale vegnettverket underordnet statlig veiforvaltning, 98,400 km allmenne veger og 9,500 broer samt 130 fergesamband. De første statlige fergene var tidlig privateid eller lokalt bygd, de fleste av tre fordi det var vanskelig å frakte ferdigbygde ferger av stål i det svenske innlandet. Det var også meget varierte teknisk tilstand på de mange ulike fergene som med tiden måtte erstattes, og myndighetene utnyttet anledningen for å standardisere fergedriften i løpet av 1950-tallet.
Den første serien av standardferjer kom i 1951, da AB Luleå Varv fikk en ordre på 8 16-meters lange bilferger for øvre Norrland, deretter den andre serien på 17 14-meters lange bilferger av Hjälmare Docka & Slussverks AB, Arboga. De første standardferjene var konstruert som helsveisede halvskrog som kan skrues sammen ved ankomsten til det tiltenkte fergestedet. Denne praktiske løsningen som fortsetter i dag (februar 2022), gjort det mulig å transportere ferdigbygde ferger dypt inn på innlandet til de isolerte fergestedene langs elvene og ved innsjøene. Dette var begynnelsen på et massivt fergebyggeprogram, fram til året 1960 var 101 ferger sjøsatt og levert fra skipsverftene som serieproduserte sine fartøyene. AB Hjälmare Docka & Slussverks i 1946 til 1966 levert 33 ferger til myndighetene, men var overgått av AB Åsiverken i Åmål, Dalsland som fra 1952 til 1986 leverte 44 ferger for den svenske fergedriften. Mens større ferger ment for tilgjengelige fergesteder sjøsettes og bukseres ut av verftene, må mindre ferger sendes i seksjoner på lastebiler og tog. AB Åsiverken spesialiserte seg i dette arbeidet, en 14-meters ferge delt i to vil ha en vekt på 10 tonn og en 17-meters ferge vil ha 15 tonn. Ideen bak oppdelte ferger i seksjoner kom fra Finland.
Standardiseringen av den svenske fergefarten hendt i ledd med organiseringsarbeidet for å lette fergedriften over hele landet, i 1956 ble alle ferger nummert etter et nummeringssystem med bemerkelsene XX/XXX, 61, 62 og 63 om fergetype, og fra 1 til 345 (2007) om hvilken ferge. En ferge fra år 1956 vil ha bemerkelse Färja 61/196, «61» betyr frittgående ferge og «196» er nummeret på fergen. «62» er om kabelferge og «63» er om fergebåt. Alle eldre ferger før 1956 fikk numre fra nr. 1, en betongferge sjøsatt i 1936. Det ble også besluttet å ha en fast fargesetting, «No 8 Signalgul», slik at alle svenske ferger siden 1960 er malt signalgult, de frittgående ferger vil ha grått bunn mens kabelferger var helt gult over vannlinjen.
I begynnelsen på 1960-tallet var veifergene ikke vesentlig forskjellig fra fergene i andre land, for fergesamband i lukket farvann hadde de ikke annet enn enkelte fergelemmer og et gjennomkjørende bildekk ovenpå et pendelfergeskrog eller et pramskrog, lett skansekledning og høyreist styrehus til styrbord som 22-meters kabelferger og 28-meters eller 37-meters bilferger. Men utover de neste årene begynte fergeoperatørene å effektivisere fergedriften, blant annet ved å forenkle fergekonseptet. En ny klasse ble introdusert i 1962, 54-meters fergemodell som både kabelferge og frittgående ferge. Luleå varv AB leverte «Färja 61/254» til Vägförvaltningen i Stockholms län, den var en flatbunnet ferge med dypgang på bare 1,30 meter og et rommelig bildekk med plass for 48 personbiler med to høye lanternemaster og fergeklapper på endene. Knapt to år senere kom 54-meters «Färja 62/261» som en av de første med fastmonterte trafikkskilt og trafikklys på tverrgående galgebro i begge ender. I 1967 var fergebyggingen nærmest overstått, ved år 1970 var 44 nybygde ferger levert siden 1960. Dette fulgt til en etablert praksis om å videreføre de eksisterende fergenes tjenestedyktighet med systematisk ombygging, men dette fulgt deretter til at den meget standardiserte fergeflåten for Statens vägverk blir ganske uensartet og meget mangfoldig, ikke minst etter hvert som fergestrekninger nedlegges. For veifergen blir et veganlegg i praksis med billige og funksjonelle løsninger uten krav om utseende eller passasjerkomfort. Vegmyndighetene gikk bort fra selve essensen bak en ferge, ved å gjøre sine ferger til vegelementer som ikke skal koste mer enn å kjøre på en landstrekning. Fergebesetningene består ikke av sjømenn, men av veiarbeidere.
I 1970 har den svenske veifergen funnet sin form som vedvart den dag i dag, lite vakre og meget funksjonelle flyteplattformer med lanternemaster, galgebroer og sidemontert styrehus uten noe som helst bekvemmeligheter, brede løsmonterte fergeklapper som kan senkes ned på ferjekaien og et bildekk med flere filer som i praksis er som en ordinær bilveg. Det er ikke engangs bekvemmeligheter for besetningen fordi designen er så funksjonelt, at det er lav underdekkshøyde i maskinerirommet under bildekket at en ikke kan gå oppreist. Selve besetningen bestå av bare to mann, og vaktstuer i fergestedene er obligatorisk for å opprettholde besetningsvaktene døgnet rundt. Med unntak av de eldre veifergene før 1962 er samtidige veiferger fullstendig flatbunnede med lite eller intet bunnreis, med meget få unntak. Det var ikke bygd mange ferger siden 1970, men disse videreutvikles som med «Färja 61/294» levert i 1973 som 64-meters frittgående ferge med plass for 50 personbiler, som ombygges til 54-meters lengde med plass for 58 personbiler i 1992 og hadde fått en styrebro midtskips, med eksosrør fra maskineriet innbygd på begge sider av broen. Eksosrørene flyttes deretter ut til galgebroene som sett med «Färja 61/311», en 65-meters frittgående ferge i 1980, som ombygges til 77 meters lengde med en kapasitet for 398 passasjerer og 50 personbiler i 2001. En tendens er at veifergene på de travleste fergesambandene forstørres, og i 1984 kom den første 75-bilers ferge i trafikk, «Färja 61/322», som er 78 meter lang, 15 meter bred og 3,20 meter dyp, i dag «Göta», som medregnet fergeklappene har en totallengde på 91 meter.
I 1991 ble nummersystemet oppgitt til fordel for «VF XXX», samtidig som det var tillatt på nytt å ha navn på veifergene. Siden er det vanlig praksis å ha skipsnavn som «Gullbritt» sjøsatt i 1995 som VF 332, bygd i Egypt, ferdigstilt i Götaverken Cityvarvet AB, Göteborg som 80-bilers ferge. I 2017 ble den største veifergen i Sverige levert fra Riga Shipyard i Riga, Latvia, M/S «Neptunus» på 99,7 m lengde og 18,2 m bredde med dypgang på 2,2 m med plass for 80 biler og 297 passasjerer i 2017. Den har to søsterskip, M/S «Saturnus» levert i 2014 og M/S «Tellus» levert i 2019.
Fergetypene
Men siden 1944 har det vært mange fergesamband av forskjellige karakter, og den lengste fergestrekningen i Sverige er Holmöleden på 9,7 km mellom Norrfjärden på fastlandet ved Umeå og den lille øyen Holmön, som dels lå ute i åpen hav så «veifergen» egentlig er en ordinær øyferge under navnet «Helena Elisabeth» (Färja 63/76), en 22,1 m lang og 6,58 meter bred passasjerferge som kunne ta en enslig bil. Minst en veiferge hadde en bakgrunn som jernbaneferge mellom fastlandet og Öland, «Färja 61/264» levert til Statens Järnvägar i 1957 under sitt originalnavnet «Bure», og var overtatt av vegforvaltningen i 1964 for fergestrekningen Malmön-Tullboden i Båhus, den var beregnet på åpen hav med styrebro, høy skansekledning og et spor på hoveddekket. Den ble solgt i 1985 og sterkt ombygd under sitt navn «Granat».
For elvetrafikksamband og dels innsjøtrafikksamband er kabelfergen foretrukket, oftest ved å ha så kort overfart og svakt trafikkerte vegstrekninger som ikke har høy kapasitetskrav. En absolutt grense er på 40 biler. For kabeltrekking er det ikke behov for lik stor motorytelse som en frittgående ferge og vil dermed ha en grunt og slett bunn uten noe som helst fremdriftsmaskineri som propellaggregat. To kabler legges ut i vannet, den ene for trekking, den andre for styring fra bredde til bredde. De større frittgående fergene for skjærgårdtrafikk i begynnelsen hadde dyp bunn og propelldrift som pendelferger, men avløses av mer gruntgående ferger med propelltrustere, dreibare utstikkende sokler i undervannskroget. Voith Schneider-propellen (VSP), en roterende skive med fremstillende roterende blad i en krans har også blitt tatt i bruk.
Det var også blitt vanlig å ha reservemotor om bord på fergene som kunne ha opptil seks motorer om gang, så driften kan opprettholdes tross motorhavari, med et arrangement som muliggjør rask utskifting ettersom det åpne bildekket ligger over maskinerirommet.
Allerede i 1913 var «Färja» (Färja 61/61) sjøsatt ved Hernösands Verkstad & Varf som en kjettingstrekkende ferge med en elmotor og Nifebatterier på 100 amperetimer. Den var både en batteriferge og en kabelelektrisk ferge. Fergen som var 15,84 meter lang og 5 meter bred med plass for 3 personbiler for sambandet Svanö-Strömnäs, senere fikk navnet «Svanösundet». En andre ferge var «Färja nr. 2» sjøsatt i 1930, oppgitt til å være 12,15 m lang og 5,95 meter bred. Den første el-fergen i tjeneste er bilferga «Maj» (VF 336), 40 meter lang og 14,90 meter bred med kapasitet for 21 personbiler som en batteriferge eller kabelelektrisk ferge ettersom batteriene benyttes for kabeltrekking. Den var levert til Malöleden i år 2000.
Alle elektriskdrevne ferger uansett type som frittgående batteriferger eller kabelelektriske ferger vil få ny fargesetting, grønt. I høsten 2021 ble rapporten «Vision 45» for de etterfølgende årene fram til 2045 utgitt, hvor det er oppgitt at 20 nye ferger skal kjøpes inn mens 30 av de 70 eksisterende ferger skal konverteres til strømdrift. 15 andre ferger vil få lavutslippsbrensel.
Fergesambandene
Fergesambandene i Sverige kan deles inn i tre kategorier; elvetrafikk, skjærgårdtrafikk, innsjøtrafikk.
Den første kategorien er elvetrafikk med kryssende samband over rennende vassdrag, først og fremst i de fire nordre len, blant annet i Norrbotten som hadde 40 fergestrekninger i 1944, nå bare tre er tilbake. De erstattes etter hvert med broer slik disse beregnet for elvekryssing blir færre med tiden. De fleste veifergene på slike strekninger som regel er kabelferger som svingferger der man utnyttet strømmen i elven, og motoriserte ferger med kabeltrekking mellom breddene.
Den andre kategorien kom relativt sent til vegmyndighetene ettersom befolkningen ute i skjærgården hadde lenge passasjerbåtforbindelse med hverandre og med fastlandet, men da det var etterspurt transportmuligheter for bilkjøretøyer, valgt disse å etablere fergestrekninger ut til øyene. Den første var Tullboden-Bohus Malmön i 1953, en 800 meter lang strekning over et sund i Nordre Båhuslen, deretter Ljusterö-Östanå i 1956 nordøst for Stockholm. Alle slike fergestrekninger er i dels innelukket farvann med stor sommertrafikk når reisende ferierte ute på skjærgårdene i Båhuslen og Uppland/Södermanland, og har de største og meste kapable veifergene. Øya Öckerö i Göteborgs nordre skjærgård er helt avhengige av veifergene, og der ligger de meste trafikkerte fergesambandene i Sverige.
Den tredje kategorien er innsjøtrafikken i et land som har mange store innsjøer som Vänern og Storsjön, som stort sett er mellom fastlandet og innsjøøyer, men også ved å krysse sundene til disse øyene. Innsjøene Vänern, Storsjön, Mälaren, Hjälmaren, Revsundssjön, Bolmen, Store Le og Ivösjön har fergesamband i året 2010.
I løpet av tiden ble fergesambandene færre, og i år 2010 var det bare 37 fergestrekninger tilbake ut av de opprinnelige 136 ferjestrekninger i året 1940, siden 1944 var Vägverket opptatt med å utradere uøkonomiske og lite praktiske fergedrift, slik at mange fergesamband legges ned i forbindelse med forbedring av omkringliggende kommunikasjoner uten å ta seg bryet med brobygging. De fleste fergestrekningene er mindre enn 1000 meter i lengde, Björköleden og Bohus Malmönleden som er blant de meste trafikkerte, er 800 og 750 meter lang. I 1930-tallet var ferjestøer med senkbare ramper som kan justeres for å møte fergelemmen på bilfergen, tatt i bruk. Mange av de første veiferger hadde derfor enkelte fergelemmer eller ingen som helst, i midten av 1950-tallet kom de første fergene med senkbare fergelemmer som kan senkes ned på fergekaien. Innføringen av de brede og lange fergeklapper i 1960-tallet fulgt til at en frittstående ferge kan legge seg mot en moderne justerbar rampe som glir ned i vannet. Når klappen kom i kontakt med rampen vil den skyvbare plattformen ovenpå rampen bevege seg, så tidevannsforskjell vil ha minimal effekt. For en kabelferge uten sårbare propellmotorer kan man kjøre nesten opp på land som en landgangsferge, hvor de lange fergeklappene sørget for rask landsetting på rampen som skråner ned i vannet.
Siden 1952 ble det tatt i bruk oppvarmingsmetoder for å skape intakte råk gjennom hele vinteren, strømgeneratorer (strömbildare) benyttes for å suge opp bunnvannet som er varmere, til overflaten som dermed oppvarmes og avverge isdannelse. Dette er frittstående motorenheter som festes fast på fergefartøyet for å trekke opp vann fra større dybde og føre det ut i overflatenivået.
Finland
Som Sverige er det også de samme forholdene for fergevirksomhet i Finland som har et stort antall innsjøer med tilhørende elver og skjærgårdskyst, og dermed er et speilbilde av den svenske fergefarten med karakteriske unntak. De to meste fremherskende unntakene blant de finske veifergene er forbindelsesbåter mellom skjærgårdsøyene og fastlandet med isbryteregenskaper og kun baugport for biltransport, og bruk av flytebrygger som fergeleier så kortere og brede fergelemmer kan benyttes på bilfergene. En finsk veiferge vil dermed ikke ha de karakteriske fergeklappene på endene, som vil være bar for å legge baugen mot fergeleiet for å senke fergelemmen ned og tillatt overkjøring. Mens svenskene har lanternemaster ut på endene, er bare en enslig mast montert midtskips på de finske veifergene. Noen av de største og meste trafikkerte fergestrekninger har mer tradisjonelle bilferger med høy overbygning.
Siden 1925 var den finske fergefarten regulert av Väg- och vattenbyggnadsverket (VOV) som på finsk betyr Tie- ja vesirakennushallitus (TVH). I begynnelsen på 1970-tallet var det omtrent 110 fergeplasser i hele landet, dette har blitt redusert til bare 44 fergestrekninger etter hvert som broer avløste ferger rundt om i Finland. I 1998 ble det besluttet at fergevirksomheten skulle organiseres inn i et statlig fergebyrå, som skilles ut i 2001 som Vägaffärsverket Färjerederiet, omdøpt til Destia Färjeservice i 2007 og i slutten reorganiseres inn i Finlands Färjetrafik Ab, bedre kjent som «Finferries» i 2012. Den finske fergeflåten deles etter fergetyper inn i tre grupper; kabelfergene av meget varierte størrelse og kapasitet fra åtte personbiler til over 30 personbiler, frittgående ferger som er underordnet finsk lov om sjøtrafikk og dermed er ordinære ferger med sjømenn, med en kapasitet for opptil 60 biler og sist forbindelsesbåtene, en særfinsk fergetype for skjærgårdstrafikk, de minste transportert bare to personbiler, de største kunne ta opptil 13 personbiler. Bare de to første fergetypene har betegnelsen landvägfärjor, dvs. veiferger. Som i Sverige er de statlige veifergene gulmalt, med hvit midtstripe og blå bunn i tillegg på de nyeste eksempler mens eldre kan være helt gulmalt eller gulmalt med svart bunn.
Som i Sverige er de største veifergene reserverte for skjærgårdstrafikk som Pargas-Nagu ruten hvor et batterihybridsfartøy, L/A «Elektra» på 97,92 meter lengde, 15,2 meter bredde og 3,56 meter dybde settes inn i 2017 som batterielektrisk ferge i isfrie trafikk og dieseldrevet ferge om vinteren når isen hadde lagt seg på vannet. Ved å ha solceller montert på øvre dekk av styrebroen kan den forsyne sekundære funksjoner med solgenerte strøm, og er dels en «solcelleferge» i praksis. Som 90-personbilers ferge erstattet «Elektra» den eldre veifergen L/A «Falco» sjøsatt i 1993, en 54-bilers ferge på 950 tonn som er 53,8 meter lang, 12,3 meter bred og 4,2 meter dyp, som i sin utforming er lik en ordinær bilferge med høy skansekledning og en stor styrebro som den meste dominerende faktoren på ferja. Etter å ha blitt avløst, var «Falco» utsatt for eksperimenter som gjort den til den første autonome styrte ferge uten menneskelig medvirkning, som var satt i prøvedrift i desember 2018. «Falco» har søsterskip som L/A «Meriluoto» og beslektede fergefartøyer innenfor samme størrelseskategori som L/A «Merisilta», som har to lanternemaster og et dominerende styrebro høyt reist over bildekket som kan romme opptil 55 personbiler. Mindre frittgående ferger kunne også ha store styrehus på styrbord side, med en brokonstruksjon som holder opp den midte lanternemasten som Kokkila-fergen som stakk 2,6 meter ned i vannet med et åpent 35,8 meter lang og 7,8 meter bred bildekk med plass for 21 personbiler. De kan ha ordinære propelldrift, men gruntgående ferger kunne ha VSP propellmotor.
Den finske kabelfergen som er nesten bare i fergetrafikken i det indre landet, som regel er mye flatere i sammenligning med de frittgående med bare et styrehus. Det er omtrent 33 kabelferger i Finland, mesteparten i skjærgårdskysten i sørvestre Finland og innsjøene i Øst-Finland, og til forskjell fra de svenske kabelfergene som har kabeltrekking uten egne fremdrift, er de finske fergene kabelstyrte med egne fremdrift i form av ordinære propeller eller VSP propell i beskyttende bur mot isflak, og har ikke navn, bare numre som «Lautta 184», som er 36,3 meter lang og 6,8 meter bred. Kablene brukes for raskest mulig overfart med lav økonomiforbruk på de korteste strekninger i sund og elv hvor det kunne være kraftig strøm eller isdannelse om vinteren, så de fleste kabelfergene har bare en styrekabel montert på den ene siden. Men kabelbruk var ikke uten risiko, brudd kunne skje mot steinede grunn og under vinteren hvor isen kan forårsake kraftige slitasjeskader på kablene. Samtidig hadde motorytelsestyrken forstørret seg på kabelfergene som kan operere som frittgående ferger ved behov. I 2021 oppsto interessen om å skape virtuelle kabler så man kan ta bort de fysiske kablene og la fergene ta seg og tilbake med hjelp av digitale navigasjonsmidler i all slags vær og under alle mulige omstendigheter.
De første kabelferger med virtuell kabeldrift er Bergöfergen i Kvarken og Arvinsalmifergen i Liperi. Dette systemet var utviklet for Bergöfergen fordi det var for mange kabelbrudd der, så fergen «Lautta 170» sjøsatt i 1973 oppgraderes med et navigasjonssystem som hjelper fergeføreren med å holde seg på fergestrekningen uten avvik. Erfaringene med disse to fergene fulgt deretter til et generelt ønske om å innføre virtuell kabeldrift på samtidige fergestrekninger.
Minst tre fremdriftssystemer eksister for disse kabelstyrte fergene, ordinære nedvinklede propell, VSP roterende propellblader og propelltrustere. De nyeste som «Lautta 167» sjøsatt i 2011 for Kivimofergestrekningen har små propelltrustere på begge ender av skroget som er 36,3 meter lang og 6,8 meter bred med dypgang på 1,9 meter med plass for 14 biler. Selve strekningen er den korteste i hele Finland, bare 169 meter mellom Roslax og Kivimo som del av Skjærgårdens ringvei, en 250 kilometer lang ringvei gjennom Skjærgårdshavet i sørvestre Finland hvor det er mange fergestrekninger med både veiferger og forbindelsesbåter.
René Paenhuijsen
René Paenhuijsen var en belgisk turner som deltok under de olympiske leker 1920 i Antwerpen. Paenhuijsen vant en olympisk bronsemedalje i turn under OL 1920 i Antwerpen. Han var med på det belgisk laget som kom på tredjeplass i lagkonkurransen i turn svensk system bak Sverige og Danmark. Det var tre lag fra tre nasjoner med totalt 73 turnere som deltok i konkurransen. Sverige vant med 1363,8 poeng foran Danmark med 1324,8 og Belgia på tredje og sisteplass med 1094 poeng.
Umoe Restaurants
Umoe Restaurants AS, tidligere Umoe Catering og Umoe Restaurant Group AS, er et norsk selskap som eier flere forskjellige serveringskjeder.
Blant selskapets serveringsforetak er Peppes Pizza, King Food Norge (Burger King), American Bistro Scandinavia (T.G.I. Friday's), Cafe Opus AS, La Baguette AS og Umoe Restaurant Group Coffee AS (Starbucks). I 2020 ble Burger King-rettighetene solgt til et østerriksk selskap.
Selskapet Umoe Catering ble etablert i 2002 da Reitangruppen solgte serveringsvirksomheten til Umoe. I 2008 ble selskapets navn endret til Umoe Restaurant Group AS og i 2013 til Umoe Restaurants AS.
Umoe Restaurants AS var inntil 2021 eid av Umoe AS, som er eiet av Jens Ulltveit-Moe og hans familie. I 2021 ble selskapet solgt til Jordanes AS, som også eier Scandza-konsernet.
Hypoperlida
Hypoperlida er en utdødd insektgruppe.
Utseende
Medlemmene av Hypoperlida kan være ganske forskjellige av utseende og det er vanskelig å definere sammenholdende karakterer. De var middelsstore til store insekter. Slektsnavnene demonstrerer dette godt, siden noen av dem er avledet av slektsnavn i gruppene steinfluer, mudderfluer, spinnfotinger og støvlus. Hypoperlida hadde store vinger med fint årenett - mange av slektene er beskrevet fra løsrevne vinger.
Fossiler
Gruppen er først kjent fra karbon og døde etter alt å dømme ut i den store massutdøingen ved slutten av perm.
Nader Ghandri
Nader Ghandri (født 18. februar 1995) er en franskfødt tunisisk fotballspiller som spiller for Club Africain.
Landslaget
Han ble tatt ut i s tropp til VM i fotball 2022 i Qatar.
Montassar Talbi
Montassar Omar Talbi (født 26. mai 1998) er en franskfødt tunisisk fotballspiller som spiller for.
Landslaget
Han ble tatt ut i s tropp til VM i fotball 2022 i Qatar.
Singhalenus
Utbredelse
Slekten er kjent fra India, Sri Lanka og Vietnam.
Friidrett under Sommer-OL 1900 – Stavsprang menn
Stavsprang for menn var en av sju hoppøvelser i friidrett under Sommer-OL 1900 i Paris. Åtte deltakere fra fem nasjoner deltok i stavsprangkonkurransen som ble avviklet 15. juli 1900.
Det var kraftige protester fra det amerikanske laget på grunn av at konkurransen var på en søndag. Tre av de beste amerikanske hopperne hadde fått beskjed at de kunne hoppe dagen etter og få med de resultatene i konkurransen. Med de franske arrangjørene bestemte at det var resultatene på søndagen som gjaldt. De to amerikanerne som deltok i konkurransen var egentlig ikke stavhoppere, Baxter hadde akkurat vunnet høydehopp og besløt seg for å delta i stavhoppkonkurransen.
Rekorder
Gjeldende rekorder før lekene i 1900:
(*) uoffisielt
Irving Baxter tangerte den olympiske rekorden 3,30 meter.
Resultater
Baxter, var fremst høydehopper men til tross for det og at han akkurat hadde vunnet høydekonkurransen vant han også stavesprang. De tre beste klarte alle 3,10 og siden 3,20 men Andersen klarte ikke 3,25 men det gjorde de to amerikanske hopperne. Baxter var den eneste som klarte 3,30.
Engelbert Humperdincks diskografi
Dette er diskografien til sangeren Engelbert Humperdinck. (For den tyske operakomponisten, se Engelbert Humperdinck)
Kongepokalvinnere i orientering
Fram til 1995 gikk kongepokalen til vinneren av den klassiske distansen i orientering. Fram til 1966 var dette også den eneste individuelle øvelsen i NM. Fra og med 1996 går kongepokalen på omgang mellom orientering og skiorientering, og mellom ulike distanser.
Anders Henrik Nilsen
Anders Henrik Nilsen (født 27. februar 1841 på gården Hagenæs (i dag Hagnes) i Hedrum, død 5. august 1913 i Sandefjord) var en norsk skolestyrer og ordfører i Sandefjord. Han startet Byskolen i 1878, og var dens første rektor. Han var ordfører i Sandefjord i 1884 og 1902, valgt for Venstre.
Tommelfingeredderkopp
Tommelfingeredderkopp (Gongylidiellum vivum) er en av edderkoppene i gruppen mattevevere og dvergedderkopper (Linyphiidae).
Utseende
Artene i denne slekten er ganske like hverandre, samtidig som de kan være fargevariable av utseende. For sikker artsbestemmelse kreves ofte nærmere undersøkelse av de kjønnsmodne edderkoppens kjønnsorganer, hos hunner epigynet og hos hanner pedipalpenes siste ledd.
Lilleborg Sportsklubb
Lilleborg SK var aktive inntil krigsutbruddet i 1940, men det finnes ingen spor etter klubbaktivitet etter krigen.
Operasjon Magistral
Operasjon Magistral var en sovjetiskledet militæroperasjon under den afghansk-sovjetiske krig utført av Den røde armé og Den afghanske nasjonalhæren fra 19. november 1987 til 10. januar 1988. Den var den siste store offensiven under krigen som involverte sovjetiske styrker, og pågikk under den sovjetiske uttrekningen fra Afghanistan.
Beskrivelse
Målet med offensiven var å åpne veien mellom byene Gardez og Khost for å levere forsyninger til befolkningen i Khost, som hadde vært under beleiring av mujahedin-styrker siden 1980. Opprørere fra gruppen «Haqqani-nettverket» hadde tatt kontroll over store deler av Paktia-provinsen, og blokkerte for leverense av forsyninger. Sovjetunionen hadde gått inn i forhandlinger med opprørerne, uten at forhandlingene ga noe resultat.
I 1985 bestemte den sovjetiske lederen Mikhail Gorbatsjov at Sovjetunionen skulle trekke seg ut av Afghanistan. Etter denne avgjørelsen fikk de afghanske styrkene jobben med å lede operasjonene, mens sovjetiske styrker kun var med for å bistå de afghanske styrkene. I januar 1987 startet uttrekningen av de 120 000 sovjetiske soldatene som var stasjonert i Afghanistan.
Det siste vesentlige slaget under operasjonen var slaget om 3234-høyden 7.-8. januar 1988, der en liten sovjetisk styrke slo tilbake en mange ganger større fiendtlig styrke.
På mange måter var derfor Operasjon Magistral en uvanlig offensiv i denne fasen av krigen, siden den involverte hele 20.000 sovjetiske og bare 8000 afghanske styrker. Den ble ledet av den sovjetiske generalen Boris Gromov. Sovjetiske enheter som var med i operasjonen var de 108. og 201. motoriserte infanteribrigadene av den 40. armé, den 103. luftbårne divisjon, det 345. luftbårne regiment, den 56. luftbårne brigade og flere Spetsnaz-enheter. De afghanske styrkene ble ledet av Shahnawaz Tanai. Afghanske enheter som deltok var de 8., 11., 12., 14. og 25. infanteridivisjonene og den 15. tankbrigade.
Vurdering
Offensiven var en betydelig suksess, og mujahedin trakk seg tilbake og veien ble åpnet. Både sovjetiske og afghanske styrker ble plassert ut for å beskytte veien mot angrep fra mujahedin. Sovjetunionen trakk forøvrig ut alle sine styrker få måneder etterpå, og de afghanske styrkene, som nå måtte klare seg på egen hånd, mislyktes i å beholde kontrollen over veien, som snart havnet under Jalaluddin Haqqani sin kontroll på nytt.
Nance (film)
Nance er en britisk drama-stumfilm fra 1920, regissert av Albert Ward og med Isobel Elsom i hovedrollen. Filmen er basert på en roman av Charles Garvice.
NM i rulleskiskyting 2016
Norgesmesterskapet i rulleskiskyting 2016 ble arrangert for senior og junior 23. til 25. september 2016. Mesterskapet ble avholdt på Vik Skisenter i Kålsete i Vik i Sogn og Fjordane med Vik Idrettslag som arrangør.
Det ble arrangert sprint på lørdag og jaktstart søndag.
Menn senior
Dato: 24. september 2016
Menn M20-21
Dato: 24. september 2016
Menn M19
Dato: 24. september 2016
Menn M18
Dato: 24. september 2016
Menn M17
Dato: 24. september 2016
Kvinner senior
Dato: 24. september 2016
Kvinner K20-21
Dato: 24. september 2016
Kvinner K19
Dato: 24. september 2016
Kvinner K18
Dato: 24. september 2016
Kvinner K17
Dato: 24. september 2016
Menn senior
Dato: 25. september 2016
Menn M20-21
Dato: 25. september 2016
Menn M19
Dato: 25. september 2016
Menn M18
Dato: 25. september 2016
Menn M17
Dato: 25. september 2016
Kvinner senior
Dato: 25. september 2016
Kvinner K19
Dato: 25. september 2016
Kvinner K18
Dato: 25. september 2016
Kvinner K17
Dato: 25. september 2016
Buster Bukseløs
Neighbors er en amerikansk stumfilm fra 1920, regissert av Buster Keaton og Edward F. Cline.
Handling
To unge kjærester som bor rett ved siden av hverandre i samme leilighetsbygg, gjør alt de kan for å tilbringe mest mulig tid sammen - til tross for at familiene deres er involvert i en feide.
Sphenomerus
Utbredelse
Slekten er kjent fra Sørøst-Asia og Melanesia.
Syrling
Eksempler på syrlinger og deres ioner er:
Gene Simmons Family Jewels
Gene Simmons Family Jewels er en amerikansk dokusåpe som gikk på den amerikanske kanalen A&E fra 2006 til 2012. Serien handlet om privatlivet til rockeartisten Gene Simmons, fronfigur i gruppa Kiss, og hans familie, som besto av kona Shannon Tweed og deres felles barn, Nick og Sophie. Noen av høydepunktene i serien var den turbulensen som oppstod mellom Gene og Shannon i sesong seks, og som etterhvert ledet til et kortvarig brudd mellom dem. Et annet høydepunkt var bryllupet mellom dem i 2011 (også i sesong seks). Utgangspunktet for serien var en enkeltstående biografi om Gene Simmons som kanalen A&E produserte og sendte i 2006. Responsen fra seerne ble såpass god at kanalen gikk i forhandlinger med Simmons om å lage en serie på 13 episoder.
Seertallene for Gene Simmons Family Jewels har vært gode og var den nest mest sette tv-serien på A&E i 2008, bare slått av Dog the Bounty Hunter.
I Norge ble serien sendt på TV 2 Zebra.
Utspill
Serien ble fra starten sammenlignet med den langt mer kjente dokuserien The Osbournes. Denne sammenligningene ble Simmons etterhvert lei av og i 2007 gikk han ut med lite tilslørt kritikk av familien Osbourne, som han beskrev som «dysfunksjonell», mens han beskrev sin egen som «strukturert, dopfri og ordentlig». Utspillet gjorde at han havnet i en strid med Sharon Osbourne som vedvarte helt til 2011, da Simmons bad om unnskyldning.
Nemesis (film, 1920)
Nemesis er en italiensk drama-stumfilm fra 1920 regissert av Carmine Gallone. Filmen er basert på en roman fra 1918 av Paul Bourget.
Lundskjoldedderkopp
Lundskjoldedderkopp (Ceratinella brevis) er en av edderkoppene i gruppen mattevevere og dvergedderkopper (Linyphiidae).
Utseende
Lundskjoldedderkopp er en liten edderkopp. Kroppen er todelt i en bakkropp (abdomen) og en forkropp (prosoma eller cephalothorax). Forkroppen er bredt oval, litt flat og forholdsvis liten. Bakkroppen hos hunnen er stor og kuleformet. Avstanden fra det fremste øyet til hodets fremkant er forholdsvis stor, mye mer enn to ganger øyets diameter.
Artene i denne slekten er ganske like hverandre, samtidig som de kan være fargevariable av utseende. For sikker artsbestemmelse kreves ofte nærmere undersøkelse av de kjønnsmodne edderkoppens kjønnsorganer, hos hunner epigynet og hos hanner pedipalpenes siste ledd.
Fuktskjoldedderkopp
Fuktskjoldedderkopp (Ceratinella brevipes) er en av edderkoppene i gruppen mattevevere og dvergedderkopper (Linyphiidae).
Utseende
Fuktskjoldedderkopp er en liten (kroppslengde ca. 1,5-2 millimeter), tettbygd og kortbeint, mørk gråaktig edderkopp. Kroppen er todelt i en bakkropp (abdomen) og en forkropp (prosoma eller cephalothorax). Forkroppen er bredt oval, litt flat og forholdsvis liten. Bakkroppen hos hunnen er stor og kuleformet. Hannens bakkropp har en hard ryggplate (scutum) som dekker hele oversiden. Begge kjønn har fire, ofte rødlige, groper på ryggsiden. Avstanden fra det fremste øyet til hodets fremkant er forholdsvis stor, mye mer enn to ganger øyets diameter.
EM på skøyter 1984, kvinner
EM på skøyter 1984, kvinner ble avholdt på Kompleks Medeo i Alma-Ata i Kasakhiske SSR, Sovjetunionen den 14. og 15. januar 1984 med 26 deltakere fra 10 nasjoner.
Østtyske Gabi Schönbrunn vant mesterskapet foran de to sovjetrussiske løperne Valentina Lalenkova og Olga Plesjkova. Norge var representert ved Bjørg Eva Jensen som kom på 8.-plass i sammendraget, Edel Therese Høiseth (20.-plass) og Minna Nystedt (26.-plass).
Ditlef Hvistendahl Christiansen
Ditlef Hvistendahl Christiansen (født 29. mars 1865 i Tønsberg, død 1. juli 1944 i Oslo) var en norsk jurist, embedsmann og høyesterettsdommer.
Ditlef Hvistendahl Christiansen ble født i Tønsberg som sønn av Mathilde Georgine Hvistendahl (1834-1911) og skipsreder Johan Henrik Christiansen (1823-1904). Hans bror var advokat Johan Henrik Christiansen. I 1898 giftet han seg med legedatter Antonette Zimmer. Deres sønn Hans Zimmer Christiansen ble regiondirektør i NSB.
Han tok examen artium i 1883 og gikk ut fra Det Kongelige Fredriks Universitet i 1888 med graden cand.jur. Etter utdannelsen jobbet han som rådgiver i Arbeidsdepartementet og fra 1894 i Justisdepartementet. Han jobbet som dommer i Oslo tingrett fra 1900 frem til han ble utnevnt som høyesterettsdommer i 1911. En stilling han holdt til han gikk av med pensjon i 1936. Fra 1927 var han også medlem i den norske arbeidsretten.
Han var styremedlem i Den norske dommerforening, og fra 1919-1929 varamedlem i det norske Forsikringsrådet. Han døde i juli 1944.
Delativ
Delativ (fra latin: delatus, passiv perfektum partisipp av deferre («å fjerne, å bære bort») er en kasus som betegner et stedsforhold mellom to substantiver, hvor det ene fjerner seg fra overflaten til det andre. Denne kasus opptrer først og fremst på ungarsk, som markerer bøyningen med suffikset -ról/ről. Delativ er i slekt med sublativ, som angir en bevegelse i retning av et annet objekts overflate, samt superessiv, som angir en posisjon på et annet objekts overflate og elativ, som angir at et substantiv kommer ut av et objekt. I lingvistikk forkortes den vanligvis til del.
Robert Rydberg
Robert Kwick Rydberg (født 15. november 1964) er en norsk romanipolitiker, aktivist og språkforsker. Han har siden tidlig 1990-tallet vært engasjert i norsk og internasjonal innsats for romfolk. Han har også fungert som talsperson og representant for romfolk fra blant annet Slovakia og Romania.
Filosofiåret 1862
Filosofiåret 1862 er en oversikt over hendelser, utgivelser og personer med tilknytning til filosofi i 1862.
U21-EM i fotball for menn
U21-EM i fotball for menn er en fotballturnering arrangert hvert annet år av UEFA. Turneringen er åpen for spillere som er 21 år eller yngre på det tidspunkt kvalifiseringen starter.
Hasselskjoldedderkopp
Hasselskjoldedderkopp (Ceratinella scabrosa) er en av edderkoppene i gruppen mattevevere og dvergedderkopper (Linyphiidae).
Utseende
Hasselskjoldedderkopp er en liten edderkopp. Kroppen er todelt i en bakkropp (abdomen) og en forkropp (prosoma eller cephalothorax). Forkroppen er bredt oval, litt flat og forholdsvis liten. Bakkroppen hos hunnen er stor og kuleformet. Avstanden fra det fremste øyet til hodets fremkant er forholdsvis stor, mye mer enn to ganger øyets diameter.
Artene i denne slekten er ganske like hverandre, samtidig som de kan være fargevariable av utseende. For sikker artsbestemmelse kreves ofte nærmere undersøkelse av de kjønnsmodne edderkoppens kjønnsorganer, hos hunner epigynet og hos hanner pedipalpenes siste ledd.
Klimagassregnskap
Klimagassregnskap er et regnskap over en organisasjons eller virksomhets direkte og indirekte utslipp av gasser som har egenskaper som kan føre til økt drivhuseffekt.
Klimagassregnskap for bygninger kan kategoriseres som nivå 1, 2 og 3 (scope 1, 2 og 3). Nivå 1 (direkte utslipp) beregninger omfatter direkte utslipp, det vil si de utslipp som skjer ved forbrenning av en energivare i for eksempel byggets oljefyrkjel. Nivå 2 (indirekte utslipp: energiforbruk) omfatter i tillegg utslipp forbundet med produksjon og distribusjon av de samme energivarene. Nivå 3 (andre direkte utslipp) omfatter i tillegg til nivå 1 og 2 også utslipp forbundet med andre innsatsfaktorer og aktiviteter knyttet til konstruksjonen og bruken av bygget, det vil si utslipp forbundet med materialer som inngår i byggets konstruksjon, vedlikehold, utskifting og riving samt utslipp forbundet med transport av varer og personer til og fra bygget i driftsfasen. Nivå 3 beregninger betegnes som utslippsberegninger i et byggs livsløpsperspektiv.
Klimagassberegninger i et livsløpsperspektiv kvantifiserer hvordan ulike deler av et bygg bidrar til de globale klimagassutslippene i dag og hvordan de ulike fasene i byggets livsløp bidrar. Det har vært og er stor faglig utvikling innenfor området og det pågår standardiseringsarbeid internasjonalt og nasjonalt. Siktemålet med standardiseringsarbeiet er å normere forutsetninger og systemavgrensninger slik at utslippsberegninger fra ulike bygg kan sammenlignes. I planleggingen av et bygg kan det analyseres hvilke deler av et bygg som bidrar mest til klimagassutslippene og hvilke endringer som kan redusere utslippene. Når bygget er ferdig prosjektert og bygget vil metodikken bidra til å dokumentere oppnådde utslippsreduksjoner. Alternative målestørrelser for å sammenligne bygg er totalt klimagassutslipp (tonn CO2-ekvivalenter over livsløpet 60 år), tonn CO2-ekvivalenter per år, kg CO2-ekvivalenter per m2 per år, eller kg CO2-ekvivalenter per person per år. Disse størrelsene kan så sammenlignes med utslipp fra andre tilsvarende byggeprosjekter for å få en indikasjon på om resulterende utslippsnivå er høyt eller lavt.
Ulike kalkulatorer, modeller og andre beregningsverktøy er utviklet for å bidra til at byggebransjen gjør klimagassvurderinger i sin planlegging, prosjektering, bygging og drift. Klimagassregnskap.no var et slikt verktøy som var gratis i bruk før det ble lagt ned januar 2019.
Et rammeverk for bærekraftighetsvurdering av bygg er gitt av Teknisk komité 350 i den europeiske standardiserings-komiteen (CEN TC 350) og er i ferd med å bli Norske standard.
Devil Gate Drive
«Devil Gate Drive» er en sang skrevet av Mike Chapman og Nicky Chinn som ble spilt inn og gitt ut på singel med Suzi Quatro i 1974. Singelen kom på 1.-plass på Go-Set Top 40 og Kent Music Report i Australia, Irland, Norge og Storbritannia, 2.-plass i Sveits og Tyskland, 5.-plass på Single Top 100 i Nederland, 7.-plass på Dutch Top 40 i Nederland, 9.-plass i Italia, 14.-plass i Frankrike og Østerrike, 20.-plass på VRT Top 30 Flanders i Belgia og 26.-plass på Ultratop 50 Flanders i Belgia. Sangen ble gitt ut på USA versjonen av albumet Quatro senere sammr år. I 1977 ble sangen spilt inn live i Japan og gitt ut på albumet Live And Kickin'. Hun spilte den inn igjen i studio i 1996 og ga den ut på albumet What Goes Around - Greatest & Latest.
Spartacus (TV-serie)
Spartacus er en amerikansk fjernsynsserie som hadde premiere den 22. januar 2010. Serien fokuserer på den historiske Spartacus (spilt av Andy Whitfield), en trakisk gladiator som fra 73 til 71 f.Kr. ledet et stort slaveopprør mot den romerske republikken.
Serien ble vist på TV6 fredager klokken 22.00. I de versjoner som ble sendt på fjernsyn var de blodigere scenene og visse sexscener klippet bort eller forkortet, originalserien er mye blodigere. Den uklipte serien har derfor også 15 års aldergrense. Alle scener finnes på DVD-utgaven av serien.
Spartacus består av fire sesonger:
På veien til Buenos Aires
På veien til Buenos Aires (originaltittel: Las Acacias) er en argentinsk dramafilm regissert av Pablo Giorgelli.
Bryllupet mellom kronprins Olav og prinsesse Märtha
Bryllupet mellom kronprins Olav og prinsesse Märtha fant sted 21. mars 1929 i Vår Frelsers kirke i Oslo. Vielsen ble foretatt av biskop Johan P. Lunde i nærvær av 1,600 inviterte gjester.
Giftermålet var en allianse mellom Norge og Sverige og det første kongelige bryllupet i Norge etter unionsoppløsningen. Nyheten om bryllupet ble godt mottatt i begge land.