cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Bogoslov kraftverk
Brenselskilden er brunkull, subsidiært naturgass. Anlegget ble påbegynt i 1941, første byggetrinn stod ferdig i 1944. Kraftverket ble igjen fornyet med mer moderne enheter installert i 1951, 1955, 1960 og 2013. Det eksisterer planer om ytterligere et kraftverk på stedet.
Zou Lihong
Zou Lihong (født 26. februar 1984 i Midu ) er en kinesisk parafriidrettsutøver, som konkurrerer i klassen T54, som er en av klassene for rullestolutøvere.
Idrettskarriere
Zou debuterte internasjonalt under Para-asialekene 2010, der hun fikk bronse på 200 meter. Hun deltok i Paralympiske sommerleker 2012, og fikk der én medalje; hun fikk bronse på 800 meter bak Tatyana McFadden og Edith Wolf. Hun kom på fjerdeplass på 400 meter og femteplass på 1500 meter.
Under Para-VM i friidrett 2015 vant hun 800 meter og 5000 meter, og hun fikk også gull på 4x400 meter i klassen T53/54. På 400 meter kom hun på andreplass bak sin lagvenninne Liu Wenjun. Hun fikk tre medaljer under Paralympiske sommerleker 2016, der hun vant maratonløpet og fikk gull på 4 x 400 meter stafett. Hun fikk også bronse på 400 meter, bak Tatyana McFadden og Cheri Madsen.
Hun deltok igjen i Para-VM i friidrett 2017, der hun kom på andreplass på 400 meter, der Tatyana McFadden vant. Hun kom for øvrig på fjerdeplass på 100 meter og 5000 meter, femteplass på 800 meter og åttendeplass på 1500 meter.
Under Para-VM i friidrett 2019 ble hun mesterskapets mestvinnende utøver, med fire gullmedaljer. Hun vant 400 meter, 800 meter, 1500 meter og 5000 meter, og fikk også sølv på 4 x 100 meter stafett., Zou har varslet at hun kommer til å legge opp som idrettsutøver etter Paralympiske sommerleker 2020.
Palau Sant Jordi
Palau Sant Jordi er en hall med flere bruksmuligheter som befinner seg på Montjuïc i Barcelona, Catalonia, Spania.
Den ble bygget til De olympiske leker 1992. Den er det mest brukte av OL-anleggene i Barcelona. Det holdes forskjellige sportsarrangementer, konserter, teaterforestillinger og sosiale sammenkomster i hallen. Den har en kapasitet på 17,000 tilskuere hvis alle sitter, og nærmere 20,000 hvis tilskuerne står.
Hallen er tegnet av den japanske arkitekten Arata Isozaki, og ble åpnet 21. september 1990, to år før De olympiske leker.
Palau Sant Jordi ble bruk som finalearena under Håndball-VM 2013 for menn.
Danny Mills
Daniel John «Danny» Mills (født 18. mai 1977 i Norwich i Norfolk) er en engelsk tidligere fotballspiller som sist spilte for Manchester City før han la opp som aktiv spiller i august 2009.
Mills startet karrieren sin i Norwich City, og han har senere spilt for Charlton Athletic, Leeds United og Manchester City. I tillegg har han vært utlånt til Middlesbrough, Hull City og Derby County.
Zero waste
Zero waste (null avfall eller null svinn) er en filosofi som oppmuntrer til at alle ressurser skal gjenbrukes. Bevegelsen rundt det jobber for å forebygge avfall og svinn, og for at ressurser får en livssyklus som ligner den som finnes i naturen.
Zero Waste vektlegger avfallsforebygging i motsetning til avfallshåndtering hvor avfallet ender opp et sted. Dette gjelder også ved forbrenning. Ifølge Zero Waste Norge er «Zero Waste en mentalitet som handler om å redesigne dagens industrielle tilnærming til ressursbruk – fra produksjonsdesign til avhending av avfall – for å hindre uttømming av ressurser, spare energi, bekjempe klimaendringer, redusere bruk av vann, hindre spredning av giftstoffer og stanse ødeleggelse av økosystemer».
Zero Waste omfatter med andre ord mer enn resirkulering og gjenbruk. Bevegelsen fokuserer også på restrukturering av produksjons- og distribusjonssystemer. Null avfall, null svinn er i større grad et ideelt mål enn et hardt mål.
Zero Waste-tankegangen innebærer å prøve å følge de fem R-ene i rekkefølgen «Refuse, Reduce, Reuse, Recycle, Rot». De fem R-ene bygger på Zero Waste-pioneren Bea Johnson sin metode.
Rekkefølgen til de fem R-ene er viktig:
Bevegelsen i Norge er i vekst. Eksempelvis er det blant annet Zero Waste-butikker i Oslo,, Bergen Arendal og Trondheim.
Butön Rinchen Drup
Butön Rinchen Drup (tibetansk: བུ་སྟོན་རིན་ཆེན་གྲུབ་, Wylie: bu ston rin chen grub, født 1290, død 1364) var den 11. abedden av Shaluklosteret, en Sakya-mester og en buddhistisk leder.
Shalu var det første av de store klostere som ble bygd for adelsfamilier av Ü-Tsang-dynastiet under Tibets store buddhistiske vekkelse, og var et viktig senter for Sakya-tradisjonen. Butön var ikke bare en administrator, men huskes den dag idag som en fremragende lærd og skribent og er Tibets mest berømte historiker.
Den europeiske union
Den europeiske union (EU) er et traktatfestet statsforbund inngått mellom 27 demokratiske nasjonalstater i Europa. Unionen har sitt historiske opphav i Det europeiske kull- og stålfellesskap som ble stiftet av seks land i 1951. Siden er virkeområdet utvidet til blant annet økonomisk politikk, arbeidsliv, distriktspolitikk, innvandring og miljøpolitikk. Unionen fikk sitt nåværende navn ved Maastricht-traktaten. Unionens forløpere var EEC og EF. EU styres av institusjoner som har fått delegert myndighet av medlemslandene, og er både overnasjonal og mellomstatlig i sin utforming. Mange saksområder håndteres mellomstatlig og krever enstemmighet. På noen saksområder har medlemslandene overført myndighet til fellesorganene, det gjelder blant annet handelspolitikk og konkurranseregler som er nødvendige for det indre marked. På disse områdene er EU overnasjonalt, og et flertall i ministerrådet kan binde medlemsstatene.
EUs sju institusjoner har ulike oppgaver. Medlemslandenes regjeringer møtes i Rådet, mens Europaparlamentet velges direkte av unionsborgerne. Maktfordelingen mellom disse to institusjonene, som er til Rådets fordel, er blant de forhold som har gitt opphav til begrepet «demokratisk underskudd». Europakommisjonen består av en kommissær fra hvert medlemsland og er unionens utøvende organ.
De viktigste styringsprinsippene er respekt for de nasjonale identiteter, de grunnleggende rettigheter, subsidaritetsprinsippet og åpenhet for nye medlemmer.
Innenfor unionen er det utviklet et fellesmarked som sikrer fri bevegelighet for personer, varer, tjenester og kapital på tvers av medlemsstatenes nasjonale grenser. Grensekontroll er dessuten avskaffet innen Schengen-området, samtidig som kontrollen ved de felles yttergrenser er styrket. Unionen forvalter felles handels-, jordbruks- og fiskeripolitikk, og dessuten programmer for distriktsutvikling og sosial og økonomisk utjevning i Europa. I 1999 ble den felleseuropeiske myntenhet, euro, innført. Nitten medlemsstater har gått over til euro. Unionen har på noen området felles utenrikspolitikk i regi av dens operative utenrikstjeneste. For utenrikspolitiske spørsmål er det krav om enstemmighet blant medlemsstatene, og den enkelte medlemsstat kan føre sin egen utenrikspolitikk.
Unionens 27 medlemsstater hadde i 2019 tilsammen ca. 447 millioner innbyggere. Unionen representerer sine medlemsstater i Verdens handelsorganisasjon (WTO) (samtidig som medlemsstatenes respektive WTO-medlemskap opprettholdes), er deltager ved G7-møter, og er observatør i De forente nasjoners (FN) generalforsamling. 21 medlemsstater er tilsluttet Den nordatlantiske allianse (NATO).
I 2012 ble Den europeiske union tildelt Nobels fredspris. Den Norske Nobelkomite begrunnet dette med at «Unionen og dens forløpere har gjennom mer enn seks tiår bidratt til å fremme fred og forsoning, demokrati og menneskerettigheter i Europa.»
Idéen om europeisk integrasjon
Tanken om et samlet Europa ble for første gang for alvor lansert i 1923 med Richard Nikolaus von Coudenhove-Kalergis bok Paneuropa, som førte til opprettelsen av Pan-Europa-bevegelsen. Pan-Europa-bevegelsen så for seg et føderalt, liberalt og demokratisk Europa, idealer som var vanskelige å få gjennomslag for i en tid der stadig flere land hadde fascistiske eller kommunistiske styresett.
1951: Kull- og stålunionen
Schuman-planen fra 9. mai 1950 foreslo sammenknytning mellom de franske og tyske tungindustrier. Formålet var å hindre at det skulle oppstå krig mellom Tyskland (Vest-Tyskland) og Frankrike.
Seks europeiske land («De indre seks») undertegnet i 1951 Paris-traktaten om Det europeiske kull- og stålfellesskap (EKSF). Fellesskapet fikk institusjoner med overnasjonal beslutningsmyndighet. Den høye myndighet ble en forløper til Europakommisjonen. Fellesskapet startet sin virksomhet i 1952.
Maly Trostenets
Maly Trostenets (hviterussland: Малы́ Трасьцяне́ц, russisk: Ма́лый Тростене́ц) er en liten landsby utenfor Minsk i Hviterussland. Her etablerte nazistene en av sine tilintetgjørelsesleirer - eller snarere et tilintetgjørelsessted idet de fleste ble drept i skogene rundt etter å ha blitt deportert hit, men uten å ha vært innom det sentrale leiranlegg.
Den europeiske union
1951: Kull- og stålunionen
I 1953 foreslo landene å skape en «europeisk politisk union».
Maly Trostenets
Leiren ble anlagt sommeren 1941 for russiske krigsfanger, blen blke omgjort til tilintetgjørelsesleir den 10. mai 1942, da de første jødene ankom. Leirens primære hensikt far tilintetgjørelse av den jødiske befolkning i Minsk og omegn, men også jøder fra Tyskland, Østerrike og Tsjekkoslovakia møtte døden her. Det beregnes at mellom 60 000 og 65 000 mennisker ble myrdet i Maly Trostenets.
Innen ofrene ble henrettet, ble de plyndret for sine få eiendeler, og var med til å grave sine egne graver. I skogsområdene Blahawsjtjyna finnes flere henrettelsesplasser og massegraver, i skogområdet Sjasjkovka var oppført et krematorium til brenning av ofrene som var blitt gasset i de såkalte Gaswagen, mobile gasskamre. Krematoriet arbeidet daglig.
Den europeiske union
1957: Roma-traktaten
EEC var til å begynne med en tollunion. Gjennomføring av tollunionen og en felles landbrukspolitikk førte i løpet av 1960-årene til at økonomiene i medlemslandene ble mer sammenvevd.
1992: Maastricht-traktaten
Maastricht-traktaten fra 1992 omdannet EF til EU. Det dreide seg om et avtaleverk som blant annet inneholdt den opprinnelige Traktaten om den europeiske union. EU skulle bæres av «de tre søyler». Det var det europeiske fellesskapet videreført fra EF, et nytt samarbeid om utenriks- og sikkerhetspolitikken og et nytt politi- og strafferettslig samarbeid.
I Maastricht-traktaten ble det avtalt en kjøreplan for oppstarten av Den økonomiske og monetære union. Europaparlamentet fikk en styrket stilling. Unionsborgerne fikk oppholdsrett i alle medlemsstater uansett arbeidsforhold og dessuten stemmerett ved kommunalvalg og valg til Europaparlamentet, der de bodde.
2009: Lisboa-traktaten
I 2012 ble Den europeiske union tildelt Nobels fredspris. Den Norske Nobelkomite begrunnet dette med at «Unionen og dens forløpere har gjennom mer enn seks tiår bidratt til å fremme fred og forsoning, demokrati og menneskerettigheter i Europa.»
2016: «Brexit»
Ved en folkeavstemning om fortsatt EU-medlemskap den 23. juni 2016 stemte 51,9 prosent av velgerne i Storbritannia for å forlate EU, mens 48,11 prosent stemte for å forbli. Forhandlingene om brexit begynte våren 2017. Forhandlingene førte til at Storbritannias medlemskap i EU opphørte 31. januar 2020. Det er imidlertid avtalt en overgangsperiode til 31. desember 2020, som kan forlenges. I overgangsperioden er det meste som før.
2020/2021: Handels- og samarbeidsavtale med Storbritannia.
Forhandlingsdelegasjonene oppnådde 24. desember 2020 enighet om et utkast til handels- og samarbeidsavtalen mellom EU og Storbritannia. Avtalen gjaldt midlertidig fra 1. januar 2021. Etter ratifiseringsprosessen i EU-landene og behandlingen i EUs organer trådte avtalen i kraft 1. mai 2021.
Politisk system
EUs politiske system danner en hybrid av en mellomstatlig og en overnasjonal organisasjon, noe som er unikt i historisk sammenheng. Det er bygget opp på en annen måte enn rettssystemene i medlemsstatene.
Overnasjonalitet
Overnasjonaliteten viser seg ved at unionen har institusjoner som i noen saker kan treffe flertallsvedtak, og at disse vedtakene også binder de medlemsstatene som har stemt imot. Det dreier seg imidlertid om en delvis gjennomført overnasjonalitet.
Forordninger får direkte anvendelse i medlemsstatene, mens direktiver krever ratifikasjon. Samtidig må EU følge legalitetsprinsippet, ikke bare ved utøvelse av myndighet, men også ved lovgivningen. Det innebærer at det må finnes grunnlag i en traktat for at EU kan vedta nye lover. EU kan ikke selv vedta nye traktater, det er det bare medlemsstatene som kan.
EUs politiske system har vært kritisert for å lide av «demokratisk underskudd». Det er blant beskrevet som at EU-institusjonene og deres beslutningsprosesser er uten demokratisk legitimitet, og at institusjonene virker utilgjengelige for alminnelige borgere. EU har selv søkt å imøtekomme dette ved å gi økt innflytelse til Europaparlamentet. Andre har ment at EU ikke kan bli demokratisk ved å styrke Europaparlamentet, i hvert fall ikke så lenge tilslutningen til valgene til Europaparlamentet holder seg lav.
EU-retten
De lover og andre bestemmelser som unionens institusjoner vedtar, utgjør sammen med unionens traktater EU-retten. Unionsretten er et unikt rettssystem i internasjonal rett. Det skyldes at den omfatter ikke bare statene, men også borgerne. Unionsborgerne har både rettigheter og plikter etter EU-retten. Deler av unionsretten har dessuten i noen utstrekning direkte effekt. Det vil si at den kan påberopes av den enkelte borger eller andre rettssubjekter for en domstol, også uten at rettsreglene er inntatt i den nasjonale lovgivningen. EU-retten har da prioritet foran den nasjonale rett dersom den er står i motstrid til den nasjonale rett.
EU-domstolen er ansvarlig for å prøve lovligheten av rettsaktene. Når det oppstår tvil om hva EU-retten betyr i en konkret sak, vil den nasjonale rett be EU-domstolen om en fortolkning. EU-domstolen avgir sin fortolkning gjennom en forhåndsuttalelse som den nasjonale domstol anvender på det konkrete tilfellet.
Unionens traktater, den såkalte primærretten, er unionens øverste rettskilde. Traktatene regulerer institusjonenens sammensetning, funksjoner og beføyelser. Unionens institusjoner kan vedta bindende rettsakter, forordninger, direktiver og beslutninger i de tilfeller der medlemsstatene har gitt dem kompetanse gjennom traktatene til dette. Hver rettsakt må ha grunnlag i traktaten.
Institusjoner
I EUs politiske system skilles det mellom EUs institusjoner og andre organer. Institusjonene er tildelt egen myndighet gjennom traktatene. Øvrige organer er enten underlagt institusjonene eller har rent rådgivende funksjoner.
Unionens sju institusjoner er listet opp i traktaten om den europeiske union (TEU), artikkel 13. Nærmere bestemmelser om institusjonene fremgår av traktaten om den europeiske unions virkemåte (TEUV) sjette del.
I beslutningsprosessen er det fremfor alt fire institusjoner som deltar, nemlig Europakommisjonen, Rådet, Det europeiske råd og Europaparlamentet. Vanligvis er det kommisjonen som foreslår beslutningene, mens Rådet og Europaparlamentet vedtar dem. Gjennomføringen er det medlemslandene eller de berørte institusjoner som står for.
Rådet, Kommisjonen og Europaparlamentet bistås av Det europeiske økonomiske og sosiale utvalg og Regionkomitéen med rådgivende funksjoner.
Europaparlamentet
Europaparlamentet er EUs folkevalgte organ. Det har siden 1979 blitt valgt ved direkte valg av EUs borgere. Det utgjør sammen med Rådet EUs lovgivende organer. De to organene godkjenner også EUs budsjett og velger Europakommisjonens president. Parlamentet kan vedta mistillitsforslag overfor Europakommisjonen som kollegium, og kommisjonen og EUs utenriksminister må da gå av. Sammen med Europakommisjonen og EU-domstolen utgjør Europaparlamentet det overnasjonale nivået i EU.
Det europeiske råd
Det europeiske råd som ofte blir kalt «EUs toppmøte», ble opprettet i 1974. Medlemmene er medlemsstatenes stats- eller regjeringssjefer, Det europeiske råds president og Europakommisjonens president. EUs utenriksminister deltar også når det skal drøftes utenrikssaker. Rådet fastlegger EUs politiske retning og prioriteringer. Det europeiske råd treffer først og fremst sine avgjørelser ved konsensus. I visse særlige tilfeller som er beskrevet i EUs traktater, treffer det likevel avgjørelser ved enstemmighet eller kvalifisert flertall. Ved avstemningen deltar ikke presidenten eller kommisjonens president.
Den europeiske unions råd («Rådet»)
Rådet er medlemslandenes organ. I Rådet møtes de aktuelle fagministrene fra hvert av medlemslandene, for å vedta lover og treffe andre politiske beslutninger. Lovforslagene til Rådet kommer som regel fra Europakommisjonen. Internt i Rådet behandles saken først av en av Rådets 150 komiteer. Deretter drøftes den av De faste representantenes komité (Coreper), for endelig å bli behandlet av Rådet. Det vil da være sammensatt av de relevante ministrene fra alle medlemsland. Rådet vedtar deretter lovene sammen med Europaparlamentet, og som regel (85 ulike politikkområder) etter den alminnelige lovgivningsprosedyre. De to institusjonene blir som regel (67 % av tilfellene) enige i første «lesning».
Før en lov vedtas skal den forelegges for de nasjonale parlamenter som kan uttale seg om behandlingen er i samsvar med nærhetsprinsippet (subsidaritetsprinsippet). Forslag fra Europakommisjonen eller EUs utenriksminister kan vedtas med kvalifisert flertall. Forslag til Rådet fremsatt av andre enn de to nevnte krever et utvidet kvalifisert flertall. Beslutninger som medlemslandene betrakter som følsomme, vedtas ved enstemmighet. Det gjelder blant annet utenrikspolitiske spørsmål, EUs finanser og opptak av nye medlemmer. Formannskapet (etter dansk: Formandskabet) i rådet går på rundgang blant medlemslandene, med skifte hver sjette måned.
Europakommisjonen
Europakommisjonen er et utøvende og kontrollerende organ. Den bistår med å forme EUs overordnede strategi, foreslå nye lover og politikk og overvåke gjennomføringen av dem. Av sistnevnte grunn kalles den gjerne «traktatenes vokter». Kommisjonen skal forvalte EUs budsjett. Den spiller også en rolle i det internasjonale utviklingsarbeidet og i levering av humanitær bistand.
Kommisjonen består av én person (europakommissær) fra hvert av medlemslandene. Kommissærene representerer likevel ikke sine land, og skal ikke ta instruks fra egne regjeringer. Kommisjonen står politisk ansvarlig overfor Europaparlamentet, og hele kommisjonen kan avsettes av parlamentet. Enkeltmedlemmer kan avsettes av domstolen. Kommisjonen tar beslutning ved flertall, men tilstreber konsensus.
Den europeiske unions domstol
Den europeiske unions domstol er en institusjonell overbygning på tre forskjellige domstoler, hvis oppgave blant annet er å tolke europeisk lovgivning og traktatene. Domstolen uttaler seg om forholdet mellom internasjonale avtaler og EU-rett og den avgjør tvister mellom EFs institusjoner.
Den europeiske sentralbank
Den europeiske sentralbank (ESB) utgjør sammen med de 27 medlemslandenes sentralbanker, Det europeiske systemet av sentralbanker (ESSB). ESB danner sammen med de 19 eurolandene eurosonen. ESB og ESSB ble opprettet ved Maastricht-traktaten. ESSBs hovedoppgave er å sikre prisstabilitet og å utforme og gjennomføre EUs pengepolitikk. Med forbehold for målet om prisstabilitet, skal ESSB støtte den alminnelige økonomiske politikken i EU i samsvar med de mål og prinsipper som er nedfelt i traktatene.
EUs byråer
EUs byråer adskiller seg fra EUs institusjoner og andre organer, blant annet ved at de er selvstendige juridiske enheter opprettet for å utføre særskilte oppgaver i henhold til EU-lovgivningen. De 41 «desentraliserte byråene» inklusive Euratom-byråene, har sine kontorer spredt rundt i EUs medlemsland. I tillegg kommer (2020) sju byråer som deltar i offentlig-privat samarbeid. Europakommisjonen oppretter også «forvaltningsbyråer» (executive agencies) for en tidsbestemt periode for å løse bestemte oppgaver. Forvaltningsbyråene har som regel kontor i Brussel.
Byråene er i et stort antall åpnet for samarbeid med andre land. For eksempel deltok Norge per 2017 i 31 av EUs byråer. Norge kunne per 2022 delta i 224 av EUs komiteer.
Unionsborgerskap
Unionsborgerskapet ble introdusert ved Maastricht-traktaten og betegner de rettigheter som hver borger i EUs medlemsland har. Det er et supplement til de nasjonale statsborgerskapene og kan ikke erstatte disse. Den eneste måten å oppnå unionsborgerskap på er å bli statsborger i et medlemsland.
Kompetansefordeling mellom EU og medlemslandene
Den europeiske unions rettsgrunnlag er dannet av to forfatningstraktater som alle medlemsstatene er tilsluttet. Det dreier seg om traktaten om Den europeiske union, opprinnelig Maastricht-traktaten, og traktaten om Den europeiske unions virkemåte, opprinnelig Roma-traktaten. Disse traktatene er endret flere ganger, og brukes i endret (konsolidert) versjon.
Storåselva kraftverk
Det er et elvekraftverk som utnytter et fall på 124 meter i Storåselva.
Den europeiske union
Prinsipper for begrensning og bruk av kompetanse
Traktaten om den europeiske union artikkel 5, fastsetter tre prinsipper for henholdsvis begrensning av unionens kompetanse (myndighet), og for hvordan kompetansen skal utøves.
Kompetansereglene på de enkelte saksområder
Så langt myndighetsområdene er regulert i traktatene, fremgår fordelingen av dem mellom EU og medlemsstatene, av traktaten om Den europeiske unions virkemåte, første del.
Storåselva kraftverk
Installert effekt er 25,5 MW fra tre francisturbiner. Årsproduksjon er 75 GWh.
Den europeiske union
Toll
EUs tollunion har formelt grunnlag i Roma-traktaten fra 1957, men ble gjennomført først i 1968. Tollunionen medfører at det ikke er toll på eksport og import innad i EU, og at tollsatsene mot tredjeland er like for samtlige medlemsland. Den er nært knyttet til det indre markedet, som ble etablert i 1993. EØS-landene er ikke medlemmer av tollunionen.
Reglene for tollunionen vedtas ved flertallsbeslutninger i EUs organer. Den er dermed en del av EUs overnasjonale område.
Konkurransepolitikk
EUs konkurransepolitikk har som hovedformål å legge til rette for at det indre marked skal fungere som et fritt marked. EU har enekompetanse på å vedta konkurranseregler som er nødvendig for det indre markeds virkemåte. Konkurransepolitikken er dermed en del av EUs overnasjonale nivå.
Det indre marked
Det indre marked ble iverksatt 1. januar 1993 mellom medlemslandene i EU. Siktemålet var å oppnå en styrket næringsmessig integrasjon, og å berede grunnen for Den økonomiske og monetære union. Det indre marked omfatter medlemsstatene i EU. I tillegg har EØS-landene (Norge, Island og Liechtenstein) og Sveits adgang til markedet. Medlemskap i det indre marked forutsetter den frie bevegelse av varer, tjenester, kapital og personer («fire friheter»), slik de ble forutsatt i Roma-traktaten.
Innføringen av det indre markedet dominerte arbeidet i EF fra midten av 1980-årene. Reglene for det indre marked avgrenses mot EUs felles handelspolitikk.
Fiskeri
Formålet med EUs felles fiskeripolitikk er å forvalte en felles ressurs, og gi alle medlemslandenes fiskeflåter samme adgang til EUs farvann og fiskeområder. Spørsmål knyttet til bevaring av biologiske ressurser i havet tilhører EUs enekompetanse. Ressursspørsmålene avgjøres dermed på overnasjonalt nivå. Fiskeripolitikken ble vedtatt første gang av Rådet 19. og 20. oktober 1970.
Handelspolitikk
EUs felles handelspolitikk dreier seg om reglene for eksport og import mellom unionens medlemsland og land utenfor EU. Den omfatter lovgivningen på dette området og forhandlinger om handelsavtaler med tredjeland. Handelspolitikken avgrenses mot det indre marked som dreier seg om handel medlemslandene imellom. EUs organer har enekompetanse til å gi lover på dette området og gjør vedtak ved flertallsbeslutninger. EU har også enekompetanse til å forhandle handelsavtaler med tredjeland. Handelspolitikken er dermed del av EUs overnasjonale område. Europakommisjonen har inngått handelsavtalen Everything but Arms (Alt utenom våpen) med en rekke av verdens minst utviklede land.
Landbruk
I den felles landbrukspolitikken (CAP) er myndigheten delt mellom EU og medlemslandene. Landbrukspolitikken som ble vedtatt første gang i 1962, har gjennomgått flere reformer. Formålet var opprinnelig å øke produktiviteten i landbruket, sikre tilbudet av landbruksprodukter til fornuftige priser, sikre levestandarden for bøndene og stabilisere prisen på landbruksprodukter. Gjennom jordbrukspolitikken ble det gitt subsidier til bøndene som ga dem incentiver til å produsere mer, så vel som til restrukturering av jordbrukssektoren. I 1980-årene opplevde EU store overproduksjonsproblemer for mange viktige landbruksprodukter. I 2013 gjennomgikk CAP en omfattende reform. Støtten til landbruket la i 1985 beslag på 70 % av budsjettet, men denne andelen var i 2020 redusert til 30 % til landbruket og 9 % til utvikling av landdistriktene.
EU var per 2022 generelt godt selvforsynt med jordbruksprodukter. De er også en betydelig nettoeksportør av jordbruksvarer. For noen produkter som tropisk frukt og fôrvarer er likevel EU en nettoimportør. 22 prosent av EUs proteinråvarer for husdyr produseres i land utenfor EU.
Utenriks- og sikkerhetspolitikk
Den felles utenriks- og sikkerhetspolitikk (FUSP) er EUs politikk overfor tredjeland, det vil si land utenfor EU. Politikken skal sikre fred og styrke den internasjonale sikkerhet, samtidig med at demokratiet, rettsstatsprinsippet og respekten for menneskerettighetene og friheten skal fremmes i hele verden. Den dekker alle områder i utenrikspolitikken, samt alle forhold vedrørende EUs sikkerhet. FUSP omfatter også en felles sikkerhets- og forsvarspolitikk (FSFP), som dekker de forhold ved EUs politikk som vedrører forsvar og militær og sivil krisestyring.
Lisboa-traktaten fra 2009 formet FUSP slik vi kjenner den i dag. Traktaten medførte opprettelsen av EUs diplomatiske tjeneste, nemlig Den europeiske utenrikstjeneste, under Unionens høye representant for utenriks- og sikkerhetspolitikk.
Det europeiske råd vedtar målsetningene for EUs utenriks- og sikkerhetspolitikk. Rådet for Den europeiske union avgjør deretter hvilke tiltak og posisjoner som EU skal ta i dette politikkområdet. Rådets beslutninger krever enstemmighet, men det kan også tas beslutninger ved kvalifisert flertall, det vil si 55 % av stemmene fra EU-land, som utgjør minst 65 % av EUs befolkning.
Miljø og energi
EU har som mål å redusere sine utslipp av veksthusgasser med minst 55 % i 2030 sammenliknet med 1990-nivået. Unionen ønsker å bli klimanøytral senest i 2050. Målet er sentralt i klimastrategien Green Deal, og er i samsvar med EUs globale initiativ i samsvar med Parisavtalen. REpowerEU er en plan fremlagt av Europakommisjonen i 2022, for å avslutte medlemslandenes avhengighet av russisk olje og gass før 2030, som svar på Russlands invasjon av Ukraina i 2022.
Europakommisjonen utnevner årlig en europeisk miljøhovedstad, blant annet som en anerkjennelse for vedvarende engasjement for å nå høye miljømessige standarder. Prisen tildeles byer også utenfor EU, og Oslo fikk prisen i 2019.
EUs energipolitikk er forankret i TEUV artikkel 194 og skal sikre at energimarkedet virker etter sin hensikt, garantere en sikker energiforsyning i Unionen, fremme energieffektivitet, energisparing og utvikling av nye og fornybare former for energi, og fremme sammenkopling av energinett. Politikken dekker alle energikilder, fra fossile kilder til nukleære og varige kilder (sol, vind, biomasse, geotermiske, hydroelektriske og bølgekraft).
Området for frihet, sikkerhet og rettferdighet
Det europeiske området for frihet, sikkerhet og rettferdighet omfatter forskjellige politiske områder med en grenseoverskridende dimensjon, herunder forvaltning av EUs ytre grenser, sivilrettslig og strafferettslig samarbeid, samt politisamarbeid. Området dekker dessuten asyl- og integrasjonspolitikk og bekjempelse av kriminalitet (terrorisme, organisert kriminalitet, IT-kriminalitet, seksuell utnyttelse av barn, menneskehandel, narkotikahandel etc.). Politikkområdet omfatter blant annet virksomheten til Frontex, Eurojust, Europol, den europeiske arrestordre og personvernforordningen GDPR.
Schengen-området består av 26 europeiske stater som har fjernet all passkontroll og annen grensekontroll ved de indre grenser. Det er også vedtatt kompenserende regler for samarbeidslandenes ytre grenser, felles visumregler, bekjempelse av narkotikahandel og felles regler for informasjonsutveksling - Schengeninformasjonssystemet (SIS). Området er oppkalt etter Schengen-avtalen fra 1985 og Schengen-konvensjonen fra 1995, begge undertegnet i Schengen i Luxembourg. Området består av 22 av EU-statene og de fire EFTA-staterne Island, Liechtenstein, Norge og Sveits, samt flere mikrostater.
Transport
EUs transportpolitikk går ut på å sikre en velfungerende, effektiv, sikker og fri bevegelighet av personer og varer i EU ved hjelp av integrerte nettverk (Transeuropeiske nett, TEN), ved bruk av alle transportformer (vei, jernbane, vann, luft). EU-politikken dekker også en rekke andre områder så som klimaendringer, passasjerers rettigheter, miljøvennlig drivstoff og bekjempelse av overdrevet byråkrati i havnene. Kompetansen i transportpolitikken er delt mellom EU og medlemslandene.
Romprogram
EUs romprogram ble etablert i 2021 og omfatter romaktiviteter for perioden 2021–2027. Programmet innebærer en videreutvikling av Galileo/EGNOS (satellittnavigasjon) og Copernicus (jordobservasjon). Det nye programmet vil også omfatte de nye delprogrammene GOVSATCOM (sikker satellittkommunikasjon for myndighetsformål) og SSA (romovervåkning).
Kultur
EUs kulturpolitikk er definert i traktaten om den europeiske unions virkemåte artikkel 167. EU skal støtte, koordinere eller komplettere medlemsstatenes initiativer og arbeide med å fremheve den felles kulturarven. Kreativt Europa var per 2020 EUs eneste rendyrkede program for støtte til kultur. Gjennom dette programmet ble det gitt støtte til blant annet European Film Academy som arrangerer European Film Awards. EU samarbeider med andre internasjonale organisasjoner for å hindre ulovlig handel med kulturgoder.
Hvert år velges to byer til europeiske kulturhovedsteder, der det settes fokus på lokale kunstnere og de aktuelle byenes særskilte kulturarv. Europeana er en internettportal med tilgang til (per 2020) 58 millioner digitaliserte objekter fra den europeiske kulturarv, hos 3 600 arkiver, museer og andre institusjoner.
Omfang og inntekter
EUs vedtar et langtidsbudsjett for sju år av gangen. EUs såkalte «egne inntekter» utgjør hovedsakelig en avgift beregnet av medlemslandenes bruttonasjonalprodukt (BNP), en andel av medlemslandenes merverdiavgift, samt importavgifter på produkter fra land utenfor EU. Disse inntektene utgjør tilsammen ca. 98 % av budsjettet. De siste 2 % dreier seg om andre inntekter, blant annet skatter fra EUs ansatte og bøter som følge av brudd på EUs konkurranseregler.
Enkelte land har gjennom årenes løp fått rabatter på sine bidrag til budsjettet. Et kjent tilfelle var da Storbritannia ved statsminister Margaret Thatcher i 1984 krevde en rabatt («I want my money back») på det britiske bidraget til EU. Østerrike, Danmark, Nederland og Sverige har fått tidsbegrensede rabatter på avgiften av BNP. Tyskland, Sverige og Nederland har rabatter på sin andel av innkrevd merverdiavgift.
Bruken av pengene
Det meste av pengene (94 %) går tilbake til medlemslandene som støtte og bidrag, mens 6 % går til administrasjon. For å minske forskjeller mellom landene får EU-land med svak økonomi mer økonomisk støtte enn land med sterk økonomi. Bidrag til utvikling av regioner, sysselsetting, samt energi og transport utgjorde for 2020 45 % av budsjettet. Jordbruksstøtten var lenge den dominerende sektor, men det har endret seg. Den felles landbrukspolitikk la i 1985 beslag på 70 % av budsjettet, men i 2020 var denne andelen redusert til 30 % til landbruket og 9 % til utvikling av landdistriktene. Utenriks- og sikkerhetspolitikken fikk i 2020 6 %, mens grensekontroll og sikkerhet fikk 2 % av budsjettet.
Budsjettet for 2021–2027
Den 10. november 2020 ble det oppnådd enighet mellom Europakommisjonen, Rådet og Europaparlamentet om budsjettet for perioden 2021–2027 med 1 074,3 milliarder euro. I tillegg ble det vedtatt et ekstraordinært budsjett kalt NextGenerationEU på 750 milliarder euro, som et midlertidig gjenopprettingsinstrument etter Koronapandemien, og for å drive frem et grønt og digitalt skifte i medlemslandene. Budsjettet var det største i EU gjennom tidene.
Geografi
EUs medlemsstater dekker et areal på 4,233,262 kvadratkilometer, som er mindre enn halvparten av USA. Av dette var per 2011 154,539,82 kvadratkilometer kunstig vannet. Mont Blanc er den høyeste fjelltoppen med 4,810,45 moh. De mest lavtliggende er Lammefjord, Danmark og Zuidplaspolder, Nederland, begge på 7 muh. Unionen har en landegrense på 13,770 km. Det er da tatt i betraktning at grensen mellom Irland og Nord-Irland per 2020 ikke er en hard grense, og slik at den reelle grensen går i Irskesjøen. Kystlinjen strekker seg til 53,563,9 kilometer.
Medlemsstater
De seks landene som stiftet EEC i 1957 var Belgia, Frankrike, Vest-Tyskland, Italia, Luxemburg, Nederland.
Utvidelser
Den første utvidelse av fellesskapet ble gjennomført i 1973 med Storbritannia, Irland og Danmark. Norge hadde også søkt, men trakk søknaden tilbake, etter en folkeavstemning i 1972. Hellas ble medlem i 1981, Spania og Portugal i 1986. Disse tre landene hadde lenge søkt mot fellesskapet, men kom ikke med før de hadde innført demokratiske styresett.
Etter Tysklands gjenforening i 1990 ble landet og dermed EU utvidet med 16 millioner innbyggere, og dessuten territoriet til den tidligere kommunistiske staten DDR (Øst-Tyskland).Østerrike, Sverige og Finland ble medlemmer i 1995. Norge hadde holdt folkeavstemning i 1994, som på nytt viste et flertall mot medlemskap.
I 2004 ble ti nye land medlemmer. Det dreide seg om de tidligere kommunistiske Estland, Latvia, Litauen, Polen, Tsjekkia, Slovakia, Ungarn og Slovenia og middelhavslandene Malta og Republikken Kypros.Romania og Bulgaria ble medlemmer i 2007. Kroatia holdt folkeavstemning i 2012 og ble medlem 2013.
Uttredelser
Enhver medlemsstat har rett til å tre ut av unionen. Et land som ønsker å melde seg ut, skal kunngjøre sin plan om dette til Det europeiske råd. Det skal opprettes en avtale som fastslår bestemmelsene for utmeldingen. Om så ikke skjer, opphører medlemsstatens forpliktelser etter to år.
Storbritannia har som hittil eneste stat meldt seg ut av EU. En folkeavstemning i juni 2016 viste flertall for utmelding. Den britiske regjeringen begjærte offisielt utmelding til Det europeiske råd 29. mars 2017, og landet trådde ut av EU 31. januar 2020.
Tre selvstyrte områder har til nå gått ut av unionen. Det dreier seg om Algerie som gikk ut i 1962 ved løsrivelsen fra Frankrike, og deretter inngikk samarbeidsavtale med EU i 1978. Grønland forlot EU i 1985 etter folkeavstemningen i 1982. Saint-Barthélemy hadde som følge av den store avstanden til fastlandet og Frankrike, vanskelig for å overholde alle EU-standarder. Øya ble utmeldt med virkning fra 2012. Både Grønland og Saint-Barthélemy er blant de 13 oversjøiske land og territorier som har assosieringsavtaler med EU. De omfattes av EUs budsjetter, og Saint-Barthélemy har dessuten euro.
Etter Storbritannias uttreden i 2020, består EU av 27 stater, hvorav 21 republikker og seks monarkier. a 1990 ble Tyskland gjenforent, og Øst-Tyskland ble en del av EU
Kandidatland, potensielle kandidatland og søkerland
Etter TEUV Artikkel 49 kan en hver europeisk stat søke om medlemskap, såfremt den tilfredsstiller EUs grunnleggende krav til demokrati og til en rettsstat. Dette fremgår av de såkalte Københavnkriteriene. I praksis må regler tilsvarende EU-retten, innlemmes i den nasjonale rett før medlemskapet er et faktum. EU sondrer mellom kandidatland og land som er potensielle kandidater. Prosessen med opptak av et land som medlem av EU er derfor komplisert og langvarig.
Kandidatland
Ukraina søkte om medlemskap 28. februar 2022 etter den russiske invasjonen samme år, om medlemskap i EU. Moldova innleverte sin søknad om medlemskap 3. mars 2022. Samme dag søkte også Georgia om medlemskap. Under EUs toppmøte 23. juni 2022 ble Ukraina og Moldova akseptert som kandidatland.
Georgia måtte derimot gjennomføre ytterligere reformer før EU kunne akseptere landet som kandidatland. Landet ble imidlertid gitt et europeisk perspektiv. Dette innebærer at kommisjonen formelt anerkjenner et lands berettigelse til et mulig fremtidig medlemskap av Unionen, men utsetter å gi landet en offisiell kandidatstatus inntil visse betingelser er oppfylt.
Potensielle kandidater
Potensielle kandidater er lovet muligheter for medlemskap når de er klare. Det dreier seg per 2022 om Kosovo.
Tidligere kandidater
Norge søkte om medlemskap i 1962, 1967, 1970 og 1992. De to første gangene ble søknaden innsendt sammen med søknad fra blant andre Storbritannia. Da Frankrike nedla veto mot Storbritannias medlemskap, trakk begge ganger også Norge sin søknad. Søknadene fra Norge i 1970 og 1992 førte til undertegnede avtaler. Avtalene ble nedstemt i folkeavstemninger i 1972 og i 1994. Marokko søkte om medlemskap i 1987. Søknaden ble avslått, da EU mente at landet ikke var en europeisk stat. Island ble kandidatland i 2009, men ba om å bli strøket i 2015.
Georges Vallerey
Vallerey vant en olympisk bronsemedalje i svømming under OL 1948 i London. Han kom på tredjeplass på 100 meter rygg bak amerikanerne Allen Stack og Robert Cowell.
Lisa Jackson
Lisa P. Jackson (født 8. februar 1962 i New Orleans) er en amerikansk politiker i New Jersey. Hun er for tiden stabssjef til delstatsguvernøren, med ansvar for politiske forbindelser til delstatsforsamlingen. Denne stillingen regnes som den mektigste i New Jersey etter guvernøren, ettersom delstaten ikke har et viseguvernørembete.
Olav Odden
Olav Magnar Odden (født 28. september 1914 i Folldal, død 28. januar 1969 i Oppdal) var en norsk kombinertløper og langrennsløper. Han representerte Gjøvik Skiklubb.
Helgheim kraftverk
Helgheim kraftverk er et vannkraftverk på nordsiden av Jølstravatnet i Jølster kommune i Vestland.
Det er et elvekraftverk som utnytter et fall på 242 meter i Helgheimselva.
Installert effekt er 2,7 MW fra en peltonturbin. Årsproduksjon er 8 GWh.
Sognekraft eier 50% av Nydalselva Kraft AS.
Aoraki/Mount Cook
Aoraki / Mount Cook er New Zealands høyeste fjell. Det er 3 724 moh (justert ned fra 3 754 moh i 2014, på grunn av ras og erosjon) og befinner seg på Sørøya. Fjellet er del av fjellkjeden Søralpene.
Ramotswa
Ramotswa er en landsby i South-East-distriktet i det sørlige Botswana. Byen ligger om lag 20 km sørvest for hovedstaden Gaborone ved grensa til Sør-Afrika, og hadde ved folketellingen i 2011 et folketall på 28 952 innbyggere.
Aoraki/Mount Cook
Det offisielle navnet på fjellet ble i 1998 Aoraki / Mount Cook som en del av en avtale mellom maorinasjonen og de newzealandske styresmaktene.
Mogens Gyldenstjerne
Tvil om fødselsåret
Mogens Henrikssen Gyldenstjerne var sønn av ridder og riksråd Henrik Knudsen Gyldenstierne (død i 1517) og Karen Bille (født ca. 1467, død i 1540). Han hadde to eldre søsken. De fleste oppslagsverk oppgir 1481 som fødeår, noe som innebærer at hans mor ville vært trebarnsmor i fjortenårsalderen. I Norsk biografisk leksikon legges det følgelig til grunn at han var født i 1495.
Tilknytning til Norge
Han er i Norge er mest kjent for å være høvedsmann på Akershus festning fra 1527 til 1533 og for å ha ledet forsvaret av Norge da den avsatte danske kongen Christian II prøvde å innta borgen og beleiret den fra 1531 til 1532. Natt til 21. januar 1532 ble abbed Hans Andersen, som hadde støttet Christian i håp om å redde klostrene fra en kommende reformasjon, fengslet på Akershus, og klosteret ble tømt. En dansk unnsetningsekspedisjon under Skram og Gieseler brente klosteret i starten av april. Abbed Hans ble frigitt etter at kongen hadde reist i juli 1532. Munkene som hadde flyktet, sluttet seg til Hans Andersen, som da var da blitt prest i Hallvardskirken. Klosterets leilendingsbønder ble leilendinger under lensherren på Akershus slott.
Senere satt Gyldenstjerne som lensherre på Malmøhus, og i årene 1558–1566 var han stattholder i København. Hans datter Else Gyldenstjerne var omkring 1569 blitt gift med Hans Pedersen Litle (ca. 1540-1602), som i 1592 ble Norges kansler.
1959
1959 (MCMLIX) i den gregorianske kalenderen var et år uten skuddag som begynte på en torsdag.
Øst-Telemark raudtrøyebunad
Øst-Telemark Raudtrøyebunad  er basert på Anne Bamles rekonstruksjon av raudtrøyebunaden fra starten av 1800-tallet.
Navnet kommer fra den røde trøya som kom i bruk allerede på 1700-tallet.
Den har rødt ulliv med broderi, forkle med broderi.
Broderia er svært varierte.
Stakken er uten broderier, - og kan være svart, grønn eller blå. Beltet er et ca. 9 cm bredt brikkevevd bånd. Fargerike bånd er påsydd hjulet nederst på stakken.
Tilbehør
Hårvippe er standard tilbehør til samtlige jente- og damebunader fra Telemark.
Para-VM i snøsport 2022 – 7,5km sittende langrenn kvinner
7,5km sittende langrenn for kvinner under Para-VM i snøsport 2022 ble arrangert 13 januar på Birkebeineren skistadion.
Avhengi av hvor sterk funksjonsnedsettelse den enkelte utøver har så går klokka med forskjellig fart. De som har den minste nedsettelsen får 100% og det betyr at klokka gikk i normal fart. Hvis en utøver har 86% så betyr det at klokka gikk med 87% av normal fart.
Unhinged
Handling
En regnfull natt parkerer den hevngjerrige psykopat en Tom Cooper utenfor huset til sin ekskone. Han tar av seg gifteringen sin, så bryter han seg inn i huset, dreper ekskona og kjæresten hennes, setter deretter hele huset i brann. Bygningen eksploderer samtidig som han kjører sin vei. Neste morgen kjører den nyskilte alenemoren Rachel Flynn sin sønn Kyle til skolen. Det er rushtrafikk, og hun er allerde for sent ut til jobben. Hun blir ringt opp av en kunde som gir henne sparken over telefonen.
Foran henne blokkerer Tom Coopers lastebil trafikken i et lyskryss, og Rachel tuter på ham. Han tar snart igjen Rachel og forsøker å be om unnskyldning. Men situasjonen eskalerer når Rachel forteller ham, at hun ikke har noe å be om unnskyldning for. Urolig tar Rachel kontakt med vennen Andy, som også var hennes skilsmisse-advokat, og avtaler å møte ham ved en restaurant.
Tom sporer på en eller annen måte opp Rachel til en bensinstasjon, og bytter telefonen hans med hennes. Rachel legger merke til ham utenfor, og får hjelp av en kunde som følger henne tilbake til kjøretøyet hennes. En ytterligere intens jakt følger, hvor Tom viser Rachel at han har fått tak i telefonen hennes. Han bruker hennes daglige planlegger for å finne Andy ved restauranten. Før hun rekker å advare Andy, slår og stikker Tom ham i hjel foran alle de andre gjestene. Denne situasjonen blir filmet av en annen kunde.
Tom forteller Rachel over telefonen, at hun må velge en annen av kontaktene hennes for å dø neste gang. Når han foreslår den tidligere ektemannen hennes, moren hennes eller sønnen hennes, navngir hun klienten som tidligere den morgenen hadde gitt henne sparken. Hun kontakter deretter politiet, som tar kontakt med klientens hennes - samtidig som Rachel reiser til sønnens skole. Tom har imidlertid reist til hennes bror Fred, og hans forlovede Mary. Tom konfronterer ham, og holder Mary som gissel - før han dreper henne.
Men Tom slipper unna, og innhenter Rachel og Kyle på en motorvei. Når de prøver å varsle en politimann i nærheten, forårsaker Tom en massiv bilulykke som inkluderer flere andre kjøretøy. Tom følger deretter etter Rachel hjem til morens hennes, hvor Kyle utløser en stille alarm og forsøker å gjemme seg. Tom angriper Rachel, og går deretter inn i huset på leting etter Kyle - med intensjon om å drepe Kyle.
Parlamentsvalget i Nederland 2017
Parlamentsvalget i Nederland 2017 fant sted 15. mars 2017. Valget gjaldt 150 representanter til Tweede Kamer, som er det nederlandske parlamentet Generalstatenes folkevalgte kammer. Partiet VVD som var ledet av sittende regjeringssjef Mark Rutte, beholdt stillingen som parlamentets største parti. Geert Wilders parti PVV gikk frem, men ikke så mye som det var ventet på forhånd. Sterk fremgang hadde også miljøpartiet GroenLinks, mens det sosialdemokratiske Partij van de Arbeid, opplevde den sterkeste tilbakegangen. Valgdeltakelsen var på 81,9 % av de stemmeberettigede.
Valgordning
Nederlands valgsystem ble innført i 1917. Internasjonalt er det kjent som en ekstrem variant av forholdstallsvalg. Valgordningen har ingen sperregrense. Det holder derfor med 0,67 % av stemmene for å oppnå én av de 150 plassene i Tweede Kamer.
Stemmeretts- og valgbarhetsalderen er 18 år.
Velgerne kan velge hvilken som helst kandidat på listen (preferansekandidat), men de fleste krysser av for den som står øverst. Hele landet er én valgkrets, men det er administrativt oppdelt i 19 regioner. Oppdelingen har liten praktisk betydning, da partiene som oftest velger den samme listen for samtlige regioner.
Utgangsposisjon
Ved valget i 2012 ble Volkspartij voor Vrijheid en Democratie parlamentets største parti. Partiet inngikk regjeringssamarbeid med Partij van de Arbeid, med VVDs leder Mark Rutte som regjeringssjef.
Resultat
Valgresultatet ble kunngjort som endelig 21. mars 2017. Valgdeltakelsen var på 81,9 % av de stemmeberettigede, noe som var den høyeste valgdeltakelsen siden 1986 (85,82 %). Det ble avgitt 80 660 stemmer utenlands, mot 48 374 i 2012. Ca. 68 000 hadde opplyst at de ønsket å stemme per post, mens ca. 60 000 faktisk avla poststemme.
Attia El-Sayed Aly
Attia El-Sayed Aly (født 31. juli 1954) er en egyptisk volleyballspiller.
Han representerte Egypt under Sommer-OL 1976 i Montréal. Laget tapte sin første kamp mot Brasil, men ble senere med på den kongolesiske boikotten av lekene, og trakk dermed laget sitt.