cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Otto Braun
Etter regjeringsårene
Etter annen verdenskrig oppfordret Braun fra sitt eksil de allierte til å gjeninnsette den lovlige prøyssiske regjeringen, men de allierte nektet på grunn av sine planer om etnisk rensning av tyskere fra store deler av Preussen.
Adrian
Utbredelse
Adrian var et populært guttenavn i England i 1960- og 1970-årene.
Adrian er i dag et vanlig navn i Spania. Variantene Adriano, Adrián og Adrien er vanlige i henholdsvis Italia, Ungarn og Frankrike.
Mostarsko Blata vannkraftverk
Mostarsko Blata vannkraftverk er en demning med vannkraftverk under utbygging i Bosnia-Hercegovina. Den blir lokalisert i landets viktigste elv, Neretva, som renner sørvestover ut i Adriaterhavet, og vannkraftverket vil ligge like ovenfor Mostar. Installert vannkraftkapasitet blir 60 MW.
Gullruten 2006
Gullruten 2006 var den niende utgaven av Gullruten og ble delt ut i Grieghallen i Bergen lørdag 13. mai 2006. Utdelingen ble ledet av Dorthe Skappel og overført på TV 2.
TVNorge-serien Heia Tufte! og NRK-serien Sejer – Svarte sekunder vant to priser hver, Nytt på nytt vant pris for fjerde år på rad mens Ragnhild Sælthun Fjørtoft fikk hedersprisen.
Nominerte
Beste underholdningsprogram
Beste reality
Beste dokusåpe
Beste TV-drama
Beste humorprogram
Beste barne - eller ungdomsprogram
Beste magasin - eller livstilsprogram
Beste fakta - eller aktualitetsprogram
Beste TV-dokumentar
Beste kvinnelige skuespiller
Beste mannlige skuespiller
Beste kvinnelige programleder
Beste mannlige programleder
Live Landmark
Live Landmark (født 7. april 1969) er en norsk foredragsholder og lederutvikler med grunnlag i positiv psykologi. Hun var tidligere journalist i VG.
Bakgrunn
Landmark er utdannet journalist ved Høgskolen i Oslo og jobbet flere år i VGs featureavdeling. Hun har en mastergrad i ledelse fra Handelshøyskolen BI (organisasjonspsykologi) og er blitt kjent som instruktør i kurset The Lightning Process.
Virke
Landmark er doktorgradskandidat i psykologi og er del av forskergruppen MindBodyLab på Universitetet i Oslo.
Landmark fikk diagnosen kronisk utmattelsessyndrom (CFS/ME) i 2004, men ble frisk i 2007, noe hun selv tilskriver forståelse fra stressteori og mentale teknikker lært på kurset Lightning Process. Hun fortalte sin historie i boken Vekk meg når det er over utgitt på Kagge Forlag i 2009, senere ut i nytt opplag på Cappelen Damm forlag. Samtidig startet hun eget selskap «livelandmark.no»
Forskning på CFS/ME
Landmark har deltatt i offentlig debatt og har argumentert for en biopsykososial modell-tilnærming til CFS/ME og liknende tilstander siden 2010. I 2012 søkte Folkehelseinstituttet om 9 millioner kroner til å forske på kurset. Landmark satt i forskningsgruppen. I 2016 foreslo hun sammen med flere et forskningsprosjekt på CFS/ME og Lightning Process. I 2017 ble det søkt midler til en studie på Lightning Process av en forskergruppe ledet av Vegard Bruun Wyller.
I 2020 fikk en ny forskningsgruppe ledet av professor Leif Edward Ottesen Kennair på NTNU tildelt midler fra Forskningsrådet til prosjektet «En 3-dagers intervensjon for CFS/ME hos voksne: en randomisert kontrollert studie». og Landmark ble phd-student i psykologi på NTNU. Studien ble godkjent av Regional etisk komite høsten 2020 i to omganger.
Etter omfattende klager fra ME-foreningen ble vedtaket enstemmig omgjort av Den nasjonale forskningsetiske komité for medisin og helsefag (NEM) våren 2021. Komitéen mente at Landmarks økonomiske interessekonflikt var uforenlig med den nødvendige tiltroen til studiens resultater. Forskerne svarte med å påpeke det de hevdet var faktafeil i grunnlaget for vedtaket. Høsten 2021 søkte forskerne om ny godkjenning, og fikk REK-godkjenning i to omganger. ME-foreningen klaget inn godkjenningene, men denne gangen fikk de ikke medhold.
Prosjektet er nå godkjent av alle etiske komiteer og startet rekruttering av deltakere i 2023. Forskningsprosjektet på 100 pasienter med CFS/ME utgår fra NTNU og har fått støtte fra Helsedirektoratet, NAV og Nasjonal kompetansetjeneste for CFS/ME. Studien gjennomføres i samarbeid med kommuner i Viken. Landmark var selv en av dem som stiftet Recovery Norge, organisasjonen som skal bistå med brukermedvirkning i studiet.
Jamesbukta
Jamesbukta (engelsk: James Bay, fransk: Baie James) er en bukt i Canada ved Hudson Bays sørende, som Jamesbukta utgjør et bihav til. Jamesbukta har kyster mot provinsene Quebec og Ontario. Øyene i bukta utgjør en del av Nunavut-territoriet. Ved mange av de elvene som renner ut i Jamesbukta finnes flere av Canadas største vannkraftsprosjekter og elvene er også svært viktige for turisme og friluftsliv.
Historie
Jamesbukta ble oppdaget av den første europeeren i 1610 da Henry Hudson seilte inn i den etter å ha utforsket selve hovedbukta som idag bærer hans navn. Jamesbukta har fått sitt navn etter den britiske sjøkaptein Thomas James som utforsket området grundigere i 1631.
Jamesbukta har hatt stor betydning i Canadas historie ettersom dens kystområder utgjør de mest beboelige områdene av Hudson Bay, og ga grunnlaget for Hudson's Bay Company og britiske ekspansjonen inn i Canada. Pelshandelen fra områdene lengre sør – helt ned til Øvresjøen, skjedde i lange perioder langs den nordlige ruten over elvene Mattagami og Missinaibi og via Hudsonbukta til Europa med skip, selv om denne ruten mistet betydning mot slutten av 1800-tallet.
Oppdagerne Pierre-Esprit Radisson og Médard Chouart, Sieur des Groseilliers grunnla den første handelsstasjonen ved Jamesbukta – Rupert House. Karl II ga deres selskap monopol på pelshandelen og omfattende pelshandel fortsatte helt fram til 1940-tallet. Handelen ble et viktig utgangspunkt for britiske bosettinger hele veien vestover til Rocky Mountains, med Winnipeg som viktig utpost i vest.
Næringsliv
Gjennom James Bay-prosjektet ble området på nytt aktuelt i andre halvdel av 1900-tallet, da provinsene Quebec og Ontario igangsatte arbeider for å installere vannkraftverk langs flere av elvene. Siden 1971 har regjeringen i Quebec utviklet svært store vannkraftsprosjekter i elvene som renner nord til Jamesbukta, ikke minst i elven La Grande.
Creeindianerne i området protesterte mot utbyggingen av demninger, og miljøvernere har protestert mot delvis tørrlegging av våtmarker for trekkfugl som følger av oppdemming. I 1992 vant motstanderne en viktig seier da New York State Power Authority, Quebecs største kunde, trakk seg fra avtaler om leveranser fra Hydro-Québec og skapte store problemer med avsetning av overdsstrøm. James Bay-prosjektets fase 2 har blitt lagt på is, men fortsatt produseres det mer enn 15 000 MW langs elvene – tre ganger mer enn Niagarafallene.
Turisme
Flere hundre elver flyter ut i Jamesbukta. Områdets geografi gjør at alle disse elvene ligner hverandre med brede og grunne munninger preget av våtmark i James Bay Lowlands («Jamesbuktas lavland») og bratte og dype elvedaler med canyons lengre oppe i vassdragene. Mange av elvene er vernet gjennom det nasjonale programmet Canadian Heritage River, og turister som vil oppleve villmark, jakt eller fiske besøekr særlig Missinaibi-elven som har sterkt vern. Mange kanoturister starter ekspedisjonene ved Moosonee ved Jamesbuktas sørlige bredde, der elven Moose renner ut. Derifra tar de gjerne Ontario Northland Railway sørover til Cochrane. Lengre nord, på østbredden av Jamesbukta ved Rupert-elvens munning, ligger Waskaganish. Det lille samfunnet fikk nylig vegforbindelse og trekker en del turister der det ligger ved munningene av Broadback, Pontax og Rupert.
Barra de Carrasco
Barra de Carrasco er en by i kommunen Ciudad de la Costa i Canelones-departementet i det sørlige Uruguay. Byen har 5 410 innbyggere.
Geografi
Byen ligger sør i Canelones i Ciudad de la Costa, ut mot Río de la Plata.
Befolkning
Barra de Carrasco har 5 410 innbyggere (beregning 2011).
Skoganvarre
Skoganvarre er ei bygd og en grunnkrets i Porsanger kommune, ved E6 midtveis mellom Lakselv og Karasjok. Navnet er en fornorskning av det nordsamiske Shuvvanvárri («susendefjellet»), som den har sitt navn fra.
Bygda var fra gammelt av et viktig kommunikasjonsknutepunkt i Finnmark, som krysningspunkt mellom reiserutene Lakselv – Karasjok og Alta – Tana, og bebodd av både samer, nordmenn og finlendere. I 1853 reiste staten fjellstue ved bredden av Øvrevann, og i 1870 telegrafstasjon.
I 1924 fikk bygda for første gang veiforbindelse, til Lakselv. Med tyskernes brente jords taktikk i 1944 gikk fjellstua tapt. Den ble ikke gjenreist, men på stedet ble det i 1969 åpnet campingplass, og Skoganvarre er fortsatt viktig i lokalturismen, særlig som utfartssted i vintersesongen.
Skoganvarre har 54 innbyggere pr. 2017. Stedet er sjekkpunkt i Finnmarksløpet.
The Tonight Show
The Tonight Show er et amerikansk talkshow som har gått på NBC siden 1954. Programmet har siden 2014 blitt ledet av Jimmy Fallon og sender fra NBCs studio på Rockefeller Center i New York. Det har tidligere blitt sendt fra både Los Angeles, Chicago og Burbank.
Programmet ble skapt av Steve Allen, Dwight Hemion, William O. Harbach og Sylvester Weaver. Det hadde sin første sending den 27. september 1954, noe som (per 2015) gjør det til verdens lengstlevende talkshow. Programmet sendte under tittelen Tonight frem til 1962, da de begynte å sende under nåværende tittel. Programmet sendt i farger fra 1960 og i 16:9 HDTV fra 2002.
I Norge har programmet gått på flere kanaler.
Mjeldalen
Mjeldalen er en typisk U-formet fruktbar dal i øst-vestlig retning mot Sørfjorden, ca. 4 kilometer lang i Osterøy, Vestland fylke. Den gjennomskjæres av Mjeldalselva, en elv med lite tilsig og lav vannføring unntatt i perioder med mye nedbør. Elven renner ut i Mjeldavatnet (Mjeldavågen), som er en liten innsjø med brakkvann. Godt jordbruksområde og gammel bosetning hvor det er funnet flere fornminner. Kultsted trolig i Midt-Mjelde med funn av fallosstein og gravrøyser (Bergen Museum). Flere gravrøyser registrert, eksempelvis i Øvre Mjelde (Træ). Et navn på en åsrygg midt i dalen kan tyde på at det har vært sted for et hov (Hovåsen) men dette er ikke dokumentert. Mulig sted for leidangskip (Mjelde skipreide) men naust er ikke påvist, muligens beliggende ved Mjeldavågen (Stokkabrygga), men dette er også uvisst. Kirkested i mellomalderen med Mjelde kirke som ble revet i 1866.
Om dalens forhistoriske bosetning vites lite, med unntak de fornminner som er funnet. Dalens bosetning er tradisjonelt delt i tre deler; Øvre-, Midt- og Nedre-Mjelde. Øvre- og Midt-Mjelde var tradisjonelle klyngetun frem til utskifting i 1890-årene. Gården Nedre-Mjelde har trolig vært krongods eller kirkegods i middelalderen og ble overtatt av Herman Garmann på 1600-tallet. Mjelde kirke tilhørte familien Garmann fra 1600 tallet til tidlig på 1800-tallet. Mjeldegodset var en stor gård etter vestlandske forhold med flere bygninger i tillegg til hovedhus, frukt- og rosehage samt flere underbruk (husmannsplasser). Godset ble delt på slutten av 1800-tallet og det gamle gårdstunet forfalt gradvis. I dag er det få spor etter det gamle godset.
Erik Johan Jessen
Erik Johan Jessen-Schardebøll (født 4. november 1705 i Jevenstedt ved Rendsburg, død 26. august 1783 i København) var en dansk historisk og topografisk samler, kjent for å ha utgitt en topografisk beskrivelse over kongeriket Norge.
Mjeldalen
Jordbruk er tradisjonell næringsvei, om enn på retur i dag. Det har vært dyrket korn i dalen frem til på 1960-tallet. Kvegdrift (stor- og småfe) var likevel hovedinntektskilden. I tillegg til hovedslått kunne bøndene slå gress i nærliggende fjellområder hvor også dyrene beitet. I dag gror disse beiteområdene til. Tilgang på skog er begrenset men dalen hadde et lite felles sagbruk til frem på 1960-tallet hvor man skar tømmer til eget bruk.
Erik Johan Jessen
Bakgrunn
Erik Johan Jessen var sønn av geistlig assessor i Rendsburgs Consistorium Benedictus Johannes Jessen-Schardeböll (1670–1712) og hustru Dorothea Elisabeth Eilers (1686–1721) som var prest i Jevenstedt, og studerte først teologi, før han i 1732 dro til Jena for å studere rettsvitenskap.
Mjeldalen
Ved åpning av Osterøybrua ble dalen skånet for mye gjennomgangstrafikk, idet trafikken ledes i tunnel fra Øvre-Mjelde og mot broen.
Erik Johan Jessen
Embedsmann
I 1735 ble han assessor ved hovretten i København, 1739 sekretær i det danske kancelli, 1745 kancelliråd, 1746 generalkirkeinspektør, 1754 justisråd og 1768 etatsråd. Han var medlem av Det kgl. genealogiske og heraldiske Selskab fra stiftelsen i 1777, samt av Videnskabernes Selskab i Throndhjem. Han blev 16.10.1750 gift med Gertrud Catharina Brinck (1730–1798), eneste overlevende barn af Oberst Søren Brinck (1668–1743)og hustru Anne Maria Fesler (1684-1782).
Jessen fikk hjelp til arbeidet med Norge av noen norske studenter, og blant disse ble Hans Steenbuch hans medarbeider gjennom seks år. Steenbuch synes også å være den egentlige forfatter til første del av verket, som kom ut i Jessens navn i 1763: Det Kongerige Norge, fremstillet efter dets naturlige og borgerlige Tilstand. Fortsettelsen av verket kom aldri til å bli realisert.
Siri Sunde
Siri Sunde (født 15. mai 1958 i Bergen) er en norsk teolog. Hun var den første åpent lesbiske presten som inngikk registrert partnerskap og fikk beholde sin stilling i Den norske kirke.
Utdanning og karriere
Sunde har cand.theol.-grad fra Universitetet i Oslo fra 1994. Hun ble prestevikar i Ringsaker prestegjeld i 1995. Hun ble ordinert i Åmot kirke, Nordre Land prestegjeld i 1996 og jobbet som kapellan i Torpa i Nordre Land 1996–97 og fra 1999. I januar 2009 ble hun innsatt som sokneprest i Brøttum sokn i Ringsaker prosti. Sunde var sentral i den såkalte Sunde-saken, som dreier seg om hvorvidt en homofil som har inngått partnerskap, kan være prest i Den norske kirke.
Siri Sunde-saken
Sunde ble tilsatt som kapellan i Torpa i august 1996 etter å ha vikariert som prest samme sted siden desember 1995. Hun inngikk partnerskap i juni 1997, og søkte permisjon etter råd fra biskop Rosemarie Köhn (Hamar bispedømme). Hun var i permisjon i påvente av Kirkemøtets behandling av homofilisaken, og deretter i påvente av biskop Köhns fremleggelse av saken for Lærenemnda i Den norske kirke. Kirkemøtet vedtok i november 1997 at personer som lever i homofilt samliv, ikke kan inneha kirkelig tjeneste som vigslet prest, diakon eller kateket. I oktober 1998 ble saken om Sundes prestestilling avvist i Lærenemnda som en forvaltningssak og sendt tilbake til biskop Köhn. Saken ble behandlet videre, bl.a. med samtaler med fagforeningene, og i februar 1999 gjorde Köhn det klart at Sunde fikk fortsette som kapellan i Nordre Land. I denne sakens anledning la Köhn fram uttalelsen «Tro mot sannheten i kjærlighet». Kirkens Bymisjon i Oslo hadde allerede kommet hamarbiskopen i forkjøpet, ved at en annen lesbisk prest, Hilde Raastad, som hadde inngått partnerskap, ble ansatt som prest. Senere er de blitt fulgt av flere kvinnelige og mannlige kolleger.
Intervju med Siri Sunde
Kirken aksepterte skeive tanker, men ikke "praksis". Skeive prester kunne derfor ordineres dersom de bodde alene. Da Siri Sunde likevel ville inngå partnerskap i 1997, startet et kirkelig rabalder som skulle vare i to år. Her forteller Siri Sunde om stormen hun måtte stå i. Opptaket er et kort utdrag fra et livsminneintervju med Siri Sunde, gjennomført av Mona Moe Ribaut og Siri Linstad på vegne av Skeivt arkiv.
Jablanica vannkraftverk
Jablanica vannkraftverk er en demning med vannkraftverk i Bosnia-Hercegovina. Den er lokalisert i landets viktigste elv, Neretva, som renner sørvestover ut i Adriaterhavet, og vannkraftverket ligger 50 km ovenfor Mostar, ved byen Jablanica.
Installert vannkraftkapasitet er 151 MW. Demningen er en 85 meter høy flerbruksdam, og demmer opp et større magasin i elva.
Wrocław bispedømme
Wrocław bispedømme kan referere til flere bispedømmer som har sitt sete i Wrocław:
Penthema
Penthema er en slekt av sommerfugler som hører til underfamilien ringvinger (Satyrinae) i den store familien flikvinger (Nymphalidae). Disse store, mørke sommerfuglene lever i Sørøst-Asia.
Utseende
Store, mørke sommerfugler. Vingenes overside er svartbrun eller svart med hvite til lysblå lengdestriper og flekker. Undersidens grunnfarge er brun. Disse artene etterligner giftige monarksommerfugler i slekten Parantica og ligner sterkt på disse.
Utbredelse
Slekten er utbredt i Sørøst-Asia, fra Sikkim i vest til Taiwan i øst.
Reinier Beeuwkes
Reinier Bertus Beeuwkes (født 17. februar 1884 i Haag, død 1. april 1963 i Haag) var en nederlandsk fotballspiller som deltok i de olympiske leker i 1908 i London.
Beeuwkes vant en olympisk bronsemedalje i fotball under OL i 1908 i London. Han var med på det nederlandske fotballandslaget som kom på tredjeplass i OL-turneringen, bak Storbritannia og Danmark. Nederland tapte semifinalen til Storbritannia 0-4, men vant bronsefinalen over Sverige 2-0.
John Olav Ågotnes
John Olav Ågotnes (født 5. januar 1969) fra Egersund representerte Fana skytterlag da han ble skytterkonge på Landsskytterstevnet i Elverum i 1990.
Geopolitikk
Geopolitikk er studiet av et lands politikk, historie og samfunn på grunnlag av dets geografi. Begrepet er mye i bruk i statsvitenskapelig litteratur om internasjonal politikk.
Historie
Begrepet ble lansert på begynnelsen av 1900-tallet av Rudolf Kjellén, en svensk politisk geograf. Kjellén var inspirert av den tyske geografen Friedrich Ratzel, som ga ut sin bok «Politische Geographie» i 1897.
Perlemorvinger
Perlemorvinger (Argynnini) er en gruppe av sommerfugler som regnes tilunderfamilien Heliconiinae i den artsrike familien flikvinger (Nymphalidae). De fleste artene lever i de kjølige områdene på den nordlige halvkulen, men noen få forekommer i Sør-Amerika og Afrika. Man regner i dag med litt over 100 arter, men det er mulig at den kan finnes flere i de artsrike slektene Speyeria og Boloria, der artene gjerne er ganske like på utseende. I Norge er det funnet hele 17 arter av denne nordlige gruppen.
Utseende
Perlemorvingene er nokså ensartede med hensyn på farge og kroppsform, og vanligvis lette å kjenne igjen. Middelsstore (vingespenn 30 – 80 mm) sommerfugler, brunoransje med regelmessige svarte flekker og tverrbånd. Kroppen er foholdsvis slank, antennene omtrent halvparten så lange som forvingene og tydelig klubbeformede. Sugesnabelen er velutviket. Vingene er forholdsvis brede (bredere enn hos andre Heliconiinae), forvingene avrundet trekantede, bakvingene nokså store og avrundede. Forvingenes underside er ofte blekt grågul, bakvingens underside har ofte sølvhvite flekker eller bånd. Larvene er tornete.
Levevis
De fleste nordlige artene har larver som lever på fioler (slekten Viola), unntaket er slekten Brenthis hvis larver lever på planter i rosefamilien og erteblomstfamilien. Selv om de store Argynnis-artene flyr godt er perlemorvingene stort sett ganske stedbundne. De små artene i slekten Boloria er ganske hardføre og er blant de sommerfuglene som går høyest opp i fjellet og lengst mot nord.
«Tangaroa»
«Tangaroa»  er en flåte som ble bygget i balsatre og i 2006 seilt i farvannet av Thor Heyerdahls «Kon-Tiki»-ekspedisjon fra 1947. Flåten og ekspedisjonen var ment som en hyllest til Thor Heyerdahl og hans «Kon-Tiki»-ekspedisjon. «Tangaroa»-ekspedisjonens mål var økt engasjement for forurensning og global spredning. «Tangaroa» fullførte ekspedisjonen fra Peru til atollen Raroia 31 dager raskere enn «Kon-Tiki».
Ekspedisjonen startet utenfor Lima i Peru 28. april 2006. Flåten ble også bygget her, nærmere bestemt i bydelen Callao ved Limas havn. Flåten ble noe forsinket til ankomst Raiatea i Polynesia på grunn av kuling som førte dem forbi havnen, men på ettermiddagen 24. juli 2006 gikk de i land. Herfra ble flåten slept til Tahiti.
Flåten ligger nå oppankret utenfor parken Kronprinsen ved Dampskipskaia i Stavern.
Ekspedisjonsleder Torgeir Sæverud Higraff utga i 2007 boka Tangaroa, havets hersker – et eventyr i Kon-Tikis kjølvann, en rikt illustrert beskrivelse av ekspedisjonen.
Mannskapet
Etter noe uskiftninger i mannskapet er dette de som dro ut på ekspedisjonen i april 2006. I alfabetisk rekkefølge:
Clay Allison (revolvermann)
Clay Allison (1840–1887) var en sørstatssoldat og revolvermann fra Tennessee, USA.
Liv og virke
Robert Clay Allison, kjent som «Clay», var fjerdemann av ni barn. Hans foreldre var John og Nancy (Lemmond) Allison. Faren hans var en presbyteriansk prest, som også holdt husdyr. Han døde da Clay var fem år.
Allison arbeidet på familiens gård nær Waynesboro i Tennessee til han var 21 år. Da den amerikanske borgerkrigen brøt ut, gikk han med på sørstatenes side 15. oktober 1861 som soldat i Tennessee Light Artillery Division. Den 15. januar 1862 fikk han avskjed fra hæren på medisinsk grunnlag. Samme år ble hans bror Monroe ettersøkt som desertør.
Den 22. september 1862 ble han allikevel medlem av 9. Tennessee Cavalry, der han forble resten av krigen, under kommando av General Nathan Bedford Forrest. 4. mai 1865 overgav kompaniet hans seg ved Gainesville i Alabama.
Han var krigsfange noen dager inntil krigen sluttet 10. mai 1865.
Romanfigur
Kjell Hallbing og andre norske forfattere har skrevet en serie romaner om en fiktiv versjon av Clay Allison, i en genre kalt «sexy western». Romanfiguren er løselig basert på den ekte personens liv.
Leo IX
Leo IX, født Bruno av Egisheim-Dagsburg (født 21. juni 1002 i Eguisheim / Alsace, død 19. april 1054 i Roma) var pave fra 1049 til 1054. Han regnes som den mest betydningsfulle tyske paven i middelalderen.
Liv og virke
Han var sønn av en elsassisk greve kalt Bruno, og var i familie med keiser Konrad II. Han lot seg prestevie og arbeidet senere i keiserens kanselli. I 1026 ble han biskop av Toul.
Etter Damasus IIs død var Bruno, angivelig mot sin vilje, keiser Henrik IIIs ønskekandidat som pave. Han skal ha gått med på å akseptere et pavevalg bare dersom han ble valgt av Romas egne borgere og prester. Dette skjedde ved akklamasjon. Navnevalget Leo var antagelig programmatisk, og gikk tilbake til Leo I, en pave som Bruno beundret både for hans mot (jf. Leo Is opptreden mot hunerkongen Attila i 452 og mot vandalkongen Geiserik i 455) og som kirkelærer (jf. Leo Is beslutning om Kristi natur under Konsilet i Kalkedon i 451). Det er også å anta at de (pseudo-)isidorske dekretaliers beretning om Den konstantinske skjenkelse spilte inn for navnevalget: Etter disse dokumenter som på 1000-tallet ble betraktet som ekte, var det nettopp Leo Is navn som knyttes til de angivelige hendelsene. Leo IX var den første som grep tilbake til disse dekretalier for å underbygge pavedømmets rettsgrunnlag for å herske over Patrimonium Petri (Kirkestaten).
Leo var en ivrig reformator, som særlig bekjempet simoni og presteekteskap. Han nyorganiserte den kirkelige forvaltningsstruktur, og søkte å redusere italienernes kirkelige dominans.
Knut Aarbakke
Knut Aarbakke (født 17. august 1967) er seksjonssjef i forhandlingsavdelingen i NITO. Han var mellom 2008 og 2016 leder for Akademikerne, en av fire hovedorganisasjoner på arbeidstakersiden. Han var også leder av Samfunnsviterne fra 2008 til 2015. I 2014 ble han gjenvalgt som Akademikerne-leder for ny toårsperiode.
Leo IX
Liv og virke
Gjennom omfattende reiser i hele Europa, var Leo også til stede i områder som lå langt fra Roma. Han så også på seg selv som bindeleddet mellom den vanlige mann og kurien, og ifølge en anekdote skal han ha lagt en tigger i sin egen seng. Reimskonsilet i 1049 betegnet pave Leo IX som Universalis ecclesiae primas et apostolicus og gav dermed uttrykk for det latinske vestens nye selvbevissthet ovenfor det bysantinske østen. Leos planer om med en egen hær, og sammen med grekerne, fordrive normannerne fra Syd-Italia, mislyktes. Hans hær ble slått ved Civitate (Apulien).
På invitasjon fra den bysantinske keiser Konstantin IX Monomachos, som var interessert i et forbund mot normannerne, kom det mellom patriarken Michael Kerullarios og de romerske kardinalene Humbert av Silva Candida og Fredrik av Lothringen til forhandlinger om en gjenopprettelse av den kirkelige enhet. Forhandlingene mislyktes på grunn av forhandlingsdeltagernes manglende ettergivenhet i spørsmål om liturgi og dogmatikk.
Knut Aarbakke
Aarbakke er opprinnelig fra Bergen og er utdannet cand.polit. med hovedfag i medievitenskap fra Universitetet i Bergen. Han har tidligere arbeidet blant annet ved Høgskolen i Hedmark og Statistisk sentralbyrå.
Han er bosatt i Oslo.
Leo IX
Liv og virke
1054 ekskommuniserte Leo IX alle tilhengere av den ortodokse kirke, og bruddet mellom kirkene var endelig.
Etter en kamp mot normanniske tropper utenfor Roma ble Leo tatt til fange og seks uker senere løslatt, svært syk. Han døde 19. april 1054 i Roma.
I 2005 ble den tyske pave Benedikt XVI (Joseph Ratzinger) valgt på den hellige Leo IXs minnedag, den 19. april.
Ove Thue
Han var vokalist i Saft (sammen med broren Trygve Thue), som var et foregangsband i norsk pop/rock på 1970-tallet. Bandet samarbeidet blant annet med Sigbjørn Bernhoft Osa. Han var forfatter av sanger tilegnet Sportsklubben Brann, deriblant «Byen e' Bergen», «Heia Brann», «Vi e de beste heia Brann» og «Brann går fremover».
Thue deltok i Melodi Grand Prix 1984 med sangen «Lenge siden nå». Sangen kom sist blant ti sanger.
Thue var en habil mosjonist og tradisjonelt startet han alltid som nr. 1 i mosjonsløpet Stoltzekleiven opp. Han deltok også i sykkelrittet Bergen-Voss over 20 ganger og hadde bestetid på fire timer og 43 minutter.
Familie
Ove Thue var bror til gitarist og musikkprodusent Trygve Thue.
Rama vannkraftverk
Rama vannkraftverk er en demning med vannkraftverk i Bosnia-Hercegovina. Den er lokalisert i Rama-sideelven til landets viktigste elv, Neretva, som renner sørvestover ut i Adriaterhavet. Vannkraftverket ligger 70 km ovenfor Mostar, ved byen Prozor.
Kana (elv)
Kana (russisk: Кана) er ei 50 km lang sørvest på Kolahalvøya i Murmansk oblast i Russland. Kana er ei sideelv til Umba. Den har sine kilder i skogene sørøst for innsjøen Imandra, rundt 25 km sør for byen Apatity. Derfra flyter den i sørøstlig retning gjennom et stort sett ubebodd landskap preget av skog og myr. Utløpet er i nordenden av innsjøen Kanozero.
Rama vannkraftverk
Installert vannkraftkapasitet er 161 MW. Demningen demmer opp et større magasin i elva like sør for byen Prozor.
Demningen er en 100 meter høy jordfyllingsdam, med flere bruksområder. Den stod ferdig i 1968, men står (2012) under oppgradering.
Frans de Bruyn Kops
George François «Frans» de Bruyn Kops (født 28. oktober 1886 i Bengkulu i Nederlandsk Østindia, død 22. november 1979 i Haag) var en nederlandsk fotballspiller som deltok i de olympiske leker 1908 i London.
Bruijn Kops vant en olympisk bronsemedalje i fotball under OL 1908 i London. Han var med på det nederlandske fotballandslaget som kom på tredjeplass i OL-turneringen bak Storbritannia og Danmark. Nederland tapte semifinalen til Storbritannia med 0-4, men vant bronsefinalen over Sverige med 2-0.
Trebinje vannkraftverk
Trebinje vannkraftverk er et kompleks med to demninger og tre vannkraftverk, bygget ut i to faser i Bosnia-Hercegovina. Anleggene er lokalisert i landets sørligste elv, Trebišnjica, som renner sørøstover ut i Adriaterhavet.
Tre vannkraftverk knyttet til to demninger yter i alt 442 MW, med en årsproduksjon på 2,19 TWh.
Om man regner med kraftverkene på hver side av grensen, gir reservoarene en vannkrafteffekt på totalt 658 MW.
Sylvain Chavanel
Sylvain Chavanel (født 30. juni 1979 i Châtellerault) er en fransk, tidligere profesjonell syklist.
Pusula
I 1981 ble kommunene Nummis og Pusula slått sammen til den nye kommunen Nummi-Pusula.
Lars Sætra
Lars Sætra (født 24. juli 1991) er en norsk fotballspiller som spiller for den svenske klubben Kalmar FF.
Sætra startet sin karriere i Strømsgodset i ung alder og var tro mot klubbens spillerutviklingssystem. I 2007 ble han operert grunnet en kneskade og var derfor ikke aktuell hele sesongen. I 2008 var Sætra tilbake på banen og fikk tidlig sin debut for Strømsgodsets andrelag i 2. divisjon. Men det var først i 2009-sesongen Sætra fikk sitt gjennombrudd. Først gjorde han en god figur i den årlige JET-turneringen på Hamar. Dette var nøkkelen for å prøve seg på A-laget, der han debuterte fra start borte mot Aalesund på slutten av sesongen. I 2010 spilte Sætra flere kamper i Strømsgodsets midtforsvar, og han ble innkalt av Nils Johan Semb til G19-landslaget. I 2011 fikk han noe mindre spilletid og gikk 31. august på utlån til Sandefjord Fotball resten av sesongen. I de to neste sesongene slet Sætra med skader og manglende tillit, men han sikret seg seriesølv og seriegull med Strømsgodset. Sommeren 2014 gikk kontrakten hans med klubben ut, og Sætra, som hadde fått spille mye i vårsesongen, avslo tilbud om forlengelse og skrev under for Stockholms-klubben Hammarby.
Kontrakten med den kinesiske klubben Baoding Rongda ble løst i januar 2018, og Sætra signerte for gamleklubben Strømsgodset i februar samme år.
Dubrovnik vannkraftverk
Installert vannkraftkapasitet Dubrovnik vannkraftverk er 216 MW, fordelt på 5 like store turbiner
Kunstløp under Vinter-OL 1972
Under Vinter-OL 1972 i Sapporo ble det arrangert tre øvelser i kunstløp.
Olav Dalgard og Henrik Rytters kritikarpris
Olav Dalgard og Henrik Rytters kritikarpris, tidligere Dalgards kritikarpris ble opprettet i 1981, etter en testamentarisk gave fra Olav Dalgard til Norsk litteraturkritikerlag, i dag Norsk kritikerlag. Prisen deles vekselvis ut til kritikere innen litteratur, teater og film. Jury for prisen oppnevnes vekselvis av Kritikerlaget og Norsk Filmkritikerlag. Norsk kritikerlag deler også ut Kritikerprisen.
For å bygge opp fondskapitalen er prisen ikke delt ut hvert år. Prisen består av 10 000 kroner og en bronseskulptur av Sivert Donali.
Ethope
Ethope er en slekt av sommerfugler som hører til underfamilien ringvinger (Satyrinae) i den store familien flikvinger (Nymphalidae). Disse store, mørke sommerfuglene lever i Sørøst-Asia.
Utseende
Store, brune sommerfugler med hvite flekker langs vingekantene. På forvingen er det kileformede, hvite lengdestreker inne i vingen, noen runde flekker langs ytterkanten og en hvit kantbord, eller det kan også være en rad av øyeflekker langs vingekanten. På bakvingen er det noen små, hvite flekker langs ytterkanten. Disse artene etterligner kanskje giftige monarksommerfugler i slekten Euploea og ligner på disse.
Igor-kvadet
Igor-kvadet, Igor-eposet, eller Sangen om Igors hærtog (gammel østslavisk: Слово о плъку Игоревѣ, Slovo o plŭku Igorevě; ukrainsk: Слово о полку Ігоревім, Slovo o polku Ihorevim; moderne russisk: Слово о полку Игореве, Slovo o polku Igoreve) er et anonymt rutensk episk dikt skrevet på gammelt østslavisk språk og er forsøksvis datert til slutten av 1100-tallet. Ukrainske kilder har stavet Igor som Ihor. Verkets autentisitet har vært bestridt, men den generelle mening i dag er at den er ekte. Verket betraktes av Russland som Russlands nasjonalepos.
Igor-kvadet har blitt tilpasset og omformet til en av de store klassikere i opera av Alexander Borodin under tittelen Fyrst Igor og ble første gang framført i 1890.
Innhold
Handlingen i dette klassiske verket er basert på et mislykket hærtog i 1185 av knjaz (anfører) Igor Svjatoslavitsj, fyrste av Novgorod-Seversk (av fyrstedømmet Tsjernigov i oldtidens Rus' eller Kievriket) mot polovtsere eller kumanene, en tyrkisk nomadestamme som levde i den sørlige delen av Donregionen. Diktet forteller kun om nederlaget: Igor ble beseiret, hæren utslettet og han selv tatt til fange, skjønt han klarte å flykte og vitne om hendelsen.
Andre historiske figurer fra Kievriket er nevnt, blant annet skalden Bojan, prinsene Vseslav av Polotsk, Jaroslav Osmomysl av Galitsj, og Vsevolod III Jurjevitsj («Store rede») av Suzdal. I diktet appellerer forfatteren til de innbyrdes stridende prinsene i Kievriket, og bønnfaller om felles enhet mot truslene fra tyrkerne i øst.
Handlingsgangen er kjent fra russiske krøniker, og den anonyme forfatteren konsentrerer seg i rytmisk prosa om fange leserens fantasi ved hjelp av dristige bilder framfor å fortelle i episk stil. Det benyttes tallrike digresjoner, men også assosiasjoner og antydninger lik russisk folkelig poesi hvor det ene kraftfulle og heftige bildet erstatter det andre til selve handling blir stundom dunkel. Skildringen konsentreres i rekke scener som framstilles for alt hva de er verdt.
Et interessant aspekt i teksten er blandingen av kristendom og oldtidens førkristne slaviske religion. Igors hustru Jaroslavna påkaller demonske krefter på byen Putyvls murer. Kristne motiver er svakt til stede sammen med avpersonaliserte hedenske guder i form av poetiske bilder. Et annet aspekt som skiller verket fra annen samtidige epos i vesten er dens tallrike, fargerike og levende beskrivelser av naturen, og naturens rolle i menneskenes liv.
Aven
Aven er en bygd i Høyanger kommune i Vestland. Den har rundt 15 innbyggere og ligger ved Avebukta på nordsiden av Sognefjorden.
Igor-kvadet
Innhold
Jaroslavnas klagesang på bymurene er karakteristisk for verkets følelsesmessige betoning: «Å, vind, min vind! Hvorfor blåser du, herre, så voldsomt? Hvorfor driver du på dine lette vinger de hunniske skyttere fram mot min elskedes fylking? Er det ikke nok for deg å blåse høyt oppe under skyene eller å vugge skipene på det blånende hav? Hvorfor, herre, har du spredt min glede ut over stemmens gress?»
Aven
Navnet «Aven» stammer fra ordet «vin», som betydde fruktbar slette i Vikingtiden. Dette gjør det sannsynlig at det har vært bosetning i området i over tusen år. Stedet opplevde en avfolkning, som mange andre steder, etter de store generasjonene født etter andre verdenskrig og har gått fra i overkant av 60 til det det er i dag. Før var det også en butikk på denne plassen, men den ble nedlagt for mange år siden.
Igor-kvadet
Oppdagelse og utgivelse
Det eneste manuskriptet av fortellingen hevdes å være fra 1400-tallet og ble oppdaget i 1795 i biblioteket i et kloster i Jaroslavl hvor også det første bibliotek og skole i Russland ble opprettet en gang på 1100-tallet. Munkene solgte manuskriptet til en lokal landeier, Aleksej Musin-Pusjkin, som en del av en samling på ti tekster. Han forsto verdien av boken og fikk gjort en avskrift for keiserinne Katarina den store i 1795 eller året etter. Den ble utgitt i 1800 med hjelp av de ledende paleografer på den tiden, Alexej Malinovskij og Nikolaj Bantysj-Kamenskij.
Det opprinnelige manuskriptet ble etter sigende brent i den store brannen i Moskva i 1812 (under Napoléon Bonapartes okkupasjon) hvor også hele biblioteket til Musin-Pusjkin også strøk med. Vladimir Nabokov gjorde en oversettelse til engelsk i 1960. Andre betydelige utgivelser er blant annet den standardiserte sovjetiske utgivelsen med omfattende kommentarer av akademikeren Dmitrij Likhatsjev.
Da det historiske verket ble utgitt skapte det røre i russiske litterære sirkler da det representerte den tidligste slaviske forfatterskap uten blanding av kirkeslavisk. Ukrainske forskere i det østerrikske rike hevdet at dokumentet inneholdt tradisjonelt språk mellom a) tidligere fragmenter av språket i Kievrikets hovedområde (regionen Tsjernihiv, østover mot Kiev og inn i Galitsj), og b) senere fragmenter fra området Galitsj-Volynia i den samme regionen i århundrene som fulgte etter at dokumentet ble skrevet. Den nåværende dialektforskning opprettholder at Pskov og Polatsk er to byer hvor fortellingen mest sannsynlig ble skrevet. Tallrike personer har blitt foreslått som forfatteren, inkludert prins Igor selv og hans brødre.
Tidlige reaksjoner
Da den første moderne utgaven av fortellingen ble utgitt ble det reist spørsmål om dens ekthet, hovedsakelig på grunn av dets språk. Det ble også reist mistanke om bedrageri (som ved eksempelet Ossian som egentlig var skrevet av skotten James Macpherson). I dag har de fleste forskere akseptert at teksten tross alt er ekte, basert på undersøkelser av likheter i språket med andre tekster oppdaget etter fortellingen.
Foreslåtte bedragere var Aleksej Musin-Pusjkin selv, eller av kjente forfalskere av russiske manuskripter som Anton Bardin og Aleksandr Sulakadzev. Førstnevnte ble offentlig avslørt som forfalsker av fire andre kopier av diktet Slovo. En som fremmet teorien om forfalskning var journalisten og orientalisten Josef Sienkowski.
Moderne utvikling
Problemet ble politisert under Sovjetunionen: ethvert forsøk på å tvile på dokumentets ekthet (eksempelvis av den franske slavisten André Mazon eller av den russiske historikeren Alexander Zimin ble offentlig fordømt. Undersøkelsene til Mazon og Zimin ble irettesatt av Roman Jakobson, den fremste slavisten på 1900-tallet, og hvis verker selv var bannlyst fra utgivelse i Sovjetunionen.
Et av de kritiske punktene i striden er forholdet mellom Slovo og Zadonsjtsjina, sistnevnte et ubestridt autentisk dikt, bevart i seks middelalderkopier og skapt på 1400-tallet for å glorifisere Dmitrij Donskojs seier over Mamai av de blå horder i slaget ved Kulikovo i 1380. Det er åpenbart at det er bortimot identiske avsnitt i begge tekstene hvor kun personnavnene er forskjellige. Det tradisjonelle synet betrakter Zadonsjtsjina som en senere etterligning med Slovo som dets mønster. Tilsvarende hevdet tilhengerne av forfalskningsteorien at Igor-kvadet ble skrevet med Zadonsjtsjina som utgangspunkt. Analyser fra Jakobson og Zaliznjak har vist at passasjer i Zadonsjtsjina med motparter i Slovo adskiller seg fra resten av teksten ved et antall lingvistiske parameter, noe som ikke er tilfelle med Igors fortelling. Dette faktum er blitt sett på som et bevis for at Slovo var original i henhold til Zadonsjtsjina.
Nyere syn
Den russisk lingvisten Andrej Zaliznjak analyserte argumenter fra begge sider i en utgivelse i 2004 som konkluderte med at forfalskningsteorien var bortimot umulig. På slutten av 1900-tallet ble flere hundre såkalte neverdokumenter (oldtidsskrifter på bark av trær) ble avdekket i Novgorod og det demonstrert at de gåtefulle avsnittene og ord fra Igor-kvadet faktisk eksisterte i dagligtale på 1100-tallet, skjønt de hadde ikke blitt gjenfunnet i krøniker og andre skrevne dokumenter. Zaliznjak konkluderte at ingen lærd på 1700-tallet ville være i stand til å imitere de subtile grammatiske og syntaksiske trekkene som er tilstede i kjente teksten. Heller ikke kunne Dobrovsky, Keenans kandidat som forfalsker, ha utført oppgaven da dennes syn på slavisk grammatikk var påfallende forskjellig fra det system som er avdekket i Igors fortelling.
Gullruten 2005
NRK-seriene Typisk Norsk og Jan Johansen: Jakten på den norske mannen fikk to priser hver, begge for både program og programleder mens NRK Sport-veteran Arne Scheie fikk hedersprisen.
Nominerte
Beste underholdningsprogram
Beste reality
Beste TV-drama
Pale vannkraftverk
Pale vannkraftverk er en demning med vannkraftverk i Bosnia-Hercegovina. Det er lokalisert i landets sentrale vassdrag, Bosna, som renner nordover og munner ut i elven Sava. Vannkraftverket ligger ved byen Pale, 15 km øst for Sarajevo. Installert vannkraftkapasitet er 50 MW.
Gullruten 2005
Nominerte
Beste humorprogram
Beste barne- eller ungdomsprogram
Beste magasin- eller kulturprogram
Beste faktaprogram
Beste aktualitetsprogram
Beste TV-dokumentar
Beste kvinnelige programleder
Beste mannlige programleder
Ruben Yttergård Jenssen
Ruben Yttergård Jenssen (født 4. mai 1988 i Tromsø) er en norsk fotballspiller som spiller for Tromsø Idrettslag.
Han har tidligere spilt i den tyske klubben 1. FC Kaiserslautern, på lån fra den nederlandske klubben FC Groningen.
Yttergård Jenssen er født og oppvokst i Tromsø, og startet sitt fotballiv på aldersbestemte lag for nettopp Tromsø Idrettslag, før han fortsatte sin barndomskarriere i Idrettsforeningen Fløya. Som sønn av den tidligere TIL-legenden Truls Jenssen ble han med til Sogndal Fotball i 1997, der faren var hovedtrener for en sesong. Etter at familien flyttet tilbake til Tromsø i 1998 fortsatte han i IF Fløya, før han tok overgang til TILs juniorlag foran 2005-sesongen.
Klubbkarriere
Foran 2006-sesongen ble Yttergård Jenssen tatt opp i A-stallen til Tromsø IL og gitt en fire års proffkontrakt. I oppkjøringen til sesongen 2006 fikk han prøve seg i flere treningskamper for TIL, og daværende trener Ivar Morten Normark ga han en plass i startoppstillingen i den første seriekampen. Han fikk dermed sin Tippeliga-debut som 17-åring 9. april 2006 på Molde Stadion mot Molde Fotballklubb, en kamp Tromsø forøvrig tapte 3-1. Yttergård Jenssen klarte ikke å etablere seg fast på laget, i en sesong som for lagets del var preget av nedrykksspøkelset. Normark fikk sparken midt i sesongen og ble erstattet midlertidig av tidligere TIL-spiller Steinar Nilsen. Sesongen ebbet for Yttergård Jenssens del ut med én cupkamp og fire kamper som innbytter.
Sesongen 2007 skulle heller ikke bli Yttergård Jenssens gjennombrudds­sesong. Med Steinar Nilsen som hovedtrener ble han imidlertid hyppig benyttet som innbytter og fikk 15 innhopp i serien. Sesongen etter ble han gitt ytterligere tillit, og fikk 15 kamper fra start og 5 som innbytter i Eliteserien. Fra midten av sesongen hadde han spilt seg til en fast plass på laget. Han fikk også sitt første Tippeliga-mål denne sesongen i kampen mot Hamarkameratene 20. juli 2008. TIL vant kampen 2-1 etter matchvinner­scoringen fra Yttergård Jenssen. Han fulgte opp med en ny matchvinner-scoring en drøy måned senere mot Aalesunds Fotballklubb, og ble med det en viktig bidragsyter til at Tromsø IL fikk bronsemedaljer denne sesongen.
Etter den sterke 2008-sesongen ble Steinar Nilsen hentet til Brann som hovedtrener, og han ble erstattet av Per-Mathias Høgmo i TIL. Med Høgmo som hovedtrener ble 2009-sesongen det definitive gjennombruddet til Yttergård Jenssen. Han startet samtlige 30 kamper i Eliteserien, og ble etterhvert også flyttet inn i sin favorittposisjon som er sentralt på midtbanen. I sesongene 2010 og 2011 har oppturen fortsatt for Yttergård Jenssen da han har startet 59 kamper av 60 mulige i Eliteserien (én kamp stått over på grunn av karantene), og har med det vist seg å være en sterk bidragsyter til bronsemedalje for Tromsø IL i 2010, og sølv i 2011.
Yttergård Jenssen blir av flere betraktet som et stort midtbanetalent, og har også vært i søkelyset til en rekke klubber, blant annet belgiske Standard Liège, nederlandske Vitesse og portugisiske SL Benfica, og ble sommeren 2013 solgt til tyske 1. FC Kaiserslautern i 2. Bundesliga. Den 7. juni 2016 meldte han overgang til den nederlandske klubben FC Groningen etter at kontrakten hans med Kaiserslautern gikk ut.
Landslagskarriere
Yttergård Jenssen har spilt på en rekke aldersbestemte landslag for Norge. Han fikk sin debut for Norges G-16-landslag mens han spilte for Fløya i 2004, og har siden spilt 20 kamper for G-16, G-17, G-18 og G-19-landslagene. Han fikk sin debut for U21-landslaget 13. februar 2008, og har hittil opptrådt i 13 kamper, flere av de som kaptein.
Debuten for landslaget kom i den sterke 2010-sesongen, da han startet i kampen på Ullevåll mot Montenegro 29. mai 2010, en kamp Norge vant 2-1. Siden har Yttergård Jenssen vært fast inventar når Egil Olsen har tatt ut sine landslagstropper, og har vært fast på laget siden Slovenia-kampen i september 2012.
Callarge
Callarge er en slekt av sommerfugler som hører til underfamilien ringvinger (Satyrinae) i den store familien flikvinger (Nymphalidae). Disse sommerfuglene lever i Kina og Japan.
Utseende
Disse sommerfuglene etterligner giftige monarksommerfugler i slekten Parantica og ligner sterkt på disse.
Utbredelse
Slekten er utbredt i Kina og Japan.
Systematisk inndeling
Det er usikkert om slekten hører hjemme i gruppen Zetherini
Ödeborg
Ödeborg er et tettsted i Färgelanda kommune i Västra Götalands län i landskapet Dalsland i Sverige. I 2010 hadde tettstedet 598 innbyggere.
Högsäter
Högsäter er et tettsted i Färgelanda kommune i Västra Götalands län i landskapet Dalsland i Sverige. I 2010 hadde tettstedet 705 innbyggere.
Alfa Romeo
Alfa Romeo (1910, Portello ved Milano) er et italiensk bilmerke som vektlegger sportslighet. De har også laget flymotorer og annet krigsmateriell.
Det ble i 2017 laget 117,000 biler, en kraftig oppgang fra 72,000 i 2016, som delvis skyldes at man begynte å selge Alfa Romeo i USA.
Etter fusjonen mellom Groupe PSA og Fiat Chrysler Automobiles i 2021 er Alfa Romeo en del av konsernet Stellantis.
Stella og Darracq (1907–1909)
Fra 1907 til 1910 drev Ugo Stella firmaet Società Italiana Automobili Darracq—Milano (SIAD) i samarbeid med franske Alexandre Darracq (1855–1931). De ansatte i 1909 Giuseppe Merosi (1872–1956) som sjefstekniker.
Merosi og Romeo (1909–1926)
Etter Darracq trakk seg ut, grunnla man Anonima Lombarda Fabbrica Automobili (ALFA). Første bil fra Merosi var ALFA 24HP, hvis motor også ble brukt i flyet Santoni-Franchini. Romano Cattaneo laget logoen inspirert av Visconti-familiens våpenskjold med et rødt kors og en slange (som hang over døren til Castello Sforzesco) satt sammen med Milanos bysymbol (hvitt flagg med rødt kors) og omringet av en mørkeblå ring som inneholdt ordene ALFA og MILANO.
I 1915 kjøpte napolitaneren Nicola Romeo (1876–1938) seg inn og la om til produksjon for krigsmaskineriet (flymotorer, kompressorer, generatorer, lokomotiver). Romeo ble eneeier i 1918 og endret navnet til '''Società Anonima Italiana Ing. Nicola Romeo'''. Først ut var Alfa Romeo 20/30HP fra 1920.
Jano, Ferrari og Mussolini (1923–1945)
Romeo forlot et konkurstruet selskap i 1928. Alfa ble overtatt av staten og ledet 1928 til 1933 av Ing. Prospero Gianferrari (1896–1953). I 1933 ble Alfa innlemmet i det statlige Istituto per la Ricostruzione Industriale (IRI) som hjalp selskaper som slet etter den store depresjonen. Alfa Romeo var ledet 1933–1945 av Ing. Ugo Gobbato (1888–1945).
Alfa ble et nasjonalsymbol som bygget chassis og racerbiler, og lot andre bygge karosseri for luksuriøse gatebiler. Racersatsingen var 1929–38 organisert som Scuderia Ferrari, ledet av Enzo Ferrari (1898–1988). Legenden Tazio Nuvolari (1892–1953) vant Mille Miglia i en Alfa Romeo 6C uten lys om natten. Med Alfa Romeo 8C vant de 24-timersløpet i Le Mans 1931–1934. Etter skrale resultat ble Jano avskjediget i 1937 (han gikk til Lancia i Torino) og Enzo Ferrari forlot i 1939 (for å grunnlegge Ferrari i Modena).
Produksjon av flymotorer hadde pågått i rykk og napp, fabrikk ved Napoli ble bygd i 1938, og i 1941 startet de Alfa Avio som laget flymotorer.