cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Pyrginae
Pyrginae er en gruppe (underfamilie) av sommerfugler som tilhører familien smygere (Hesperiidae). Det er beskrevet rundt 1100 arter fordelt på 150 slekter. De fleste lever i den Neotropiske region (Sør- og Mellom-Amerika), der gruppen inneholder mange store og fargerike arter. I Norge forekommer fem arter: tiriltungesmyger (Erynnis tages) og fire arter i slekten Pyrgus: polarsmyger (Pyrgus andromedae), alvesmyger (Pyrgus alveus), bakkesmyger (Pyrgus malvae) og moltesmyger (Pyrgus centaureae). Larvene lever stort sett på tofrøbladete planter.
Systematisk inndeling / norske arter
Inndelingen følger Brower & Warren (2007).
Peter Norlin
Peter Norlin (født 7. mai 1941 i Nacka, død 13. desember 2012 i Stockholm), var en svensk seilbåtkonstruktør. Han har konstruert et stort antall tur- og regattabåter.
I 1970- og 1980-årene laget Norlin mange konstruksjoner på oppdrag fra Albin Marin AB. Turbåter som Cumulus, Cirrus, Nova, Stratus, Delta og Alpha forlot hans tegnebord. Etter at Rod Johnstone lanserte regattabåten J/24 i USA, konstruerte Norlin Albin Express i 1979. Den ble bygget i mer 1400 eksemplarer.
Siden slutten av 1970-årene var han en av de dominerende konstruktørene av 6mR-båter. I 1982 sjøsatte han sin første 2.4mR. Dette er en enmannsbåt, og også denne båttypen fikk en dominerende posisjon i seilsporten. Blant annet seiles 2.4mR av handikappede, fordi seileren kan manøvrere båten fullt ut fra én plass. Dessuten kan 2.4mR styres både med hendene og med føttene.
Norlin deltok også i utviklingen av International America's Cup Class, IACC.
Norlin var siden begynnelsen av 1990-årene huskonstruktør hos Sweden Yachts, der han konstruerte båter sammen med Jens Östmann. Nesten alle Sweden Yachts' båter er konstruert av denne duoen. Norlin hadde ansvaret for skrog, kjøl, ror og rigg, mens Østmann hadde ansvaret for dekk, kokpit og innredning. Sweden Yachts gikk konkurs i mars 2009, men har gjenoppstått.
Camilo Cienfuegos
Camilo Cienfuegos Gorriarán (født 6. februar 1932 nær Santa Clara på Cuba, død 28. oktober 1959 ved flystyrt på Cuba) var en cubansk revolusjonær, og regnes som en av de største revolusjonære lederne på linje med Fidel Castro og Che Guevara. Cienfuegos omkom i en flyulykke 28. oktober 1959 vel 10 måneder etter at revolusjonsstyrkene hadde vunnet makten i landet. Han ble 27 år gammel.
Oppvekst og ungdom
Camilo ble født i kommunen Calabazar de Sagua nord for byen Santa Clara i provinsen Villa Clara. Han vokste opp i en fattig, spanskættet familie som var tilhengere av anarkismen som politisk retning. På Cuba omtales faren, Ramón Cienfuegos, som en svært klassebevisst mann. Han oppdro Camilo og hans fem brødre til å være ærlige i alt de foretok seg, vise solidaritet med undertrykte medmennesker og være stolt over at de kom fra arbeiderklassen.
I motsetning til kampfellene Fidel Castro og Che Guevara som kom fra middelklassen og hadde høy utdannelse, hadde arbeidergutten Camilo bare grunnleggende kunnskaper som lesing, skriving og regning. I så måte stilte han på linje med Juan Almeida, Crescencio Perez og mange andre revolusjonære i den cubanske revolusjonen.
I 1953 dro Camilo på 3 måneders turistvisum til USA (Florida) i håp om å få arbeid og bidra til forsørgelsen av familien hjemme i Calabazar de Sagua. Han fikk noen strøjobber, men visumet gikk ut og i 1955 ble han utvist til Cuba. Senere i 1955 sluttet han seg til et studentopprør i Havanna mot Fulgencio Batista. Det kom til skuddvekslinger mellom politi og studenter, og Camilo ble såret, arrestert og torturert.
Etter løslatelsen i 1956 dro han til Mexico. Her sluttet han seg til motstandsgruppen som Fidel Castro og Raúl Castro bygget opp i Mexico by. Denne gruppen var en del av 26. juli-bevegelsen og hadde til hensikt å returnere til Cuba, starte geriljakrig og styrte Batista.
Den 25. november 1956 la båten Granma ut fra Veracruz i Mexico med Camilo Cienfuegos og 81 andre revolusjonære ombord. Kursen ble satt for byen Niguero i provinsen Oriente på Øst-Cuba. De ble imidlertid oppdaget av et av Batistas helikoptre og måtte gå i land i Los Coloradas lengre sør i provinsen, 2. desember 1956.
Cienfuegos i Oriente
Den 5. desember ble gruppen fra Granma overfalt av Batistas tropper ved Alegría de Pío. Under flukten ble de splittet i flere grupper som trakk seg tilbake mot et avtalt møtested i fjellene. Da de 18. desember møtte hverandre i Sierra Maestra-fjellene, var den revolusjonære gruppen fra Granma blitt redusert til 12 personer.
Cienfuegos deltok aktivt i hele geriljakrigen fram til revolusjonens seier i januar 1959. I løpet av 1957 var han involvert i de fleste kampene i Sierra Maestra. I oktober 1957 ble han utnevnt til kaptein i kolonne nr. 4 som da ble ledet av comandante Che Guevara. En kolonne bestod som regel av mer enn 50 mann, og kolonnen kunne igjen deles inn i avdelinger der hver avdeling ble ledet av en kaptein.
I april 1958 utnevnte Fidel Castro han til comandante (øverste leder) for «den andre kolonne» eller mer presist: den 2. Antonio Maceo-kolonne. I april 1958 ledet han kolonnen i et vellykket angrep på Batistas tropper i byen Bayamo, nordvest for Sierra Maestra. Deretter dro han tilbake til Sierra Maestra for å delta i kampene som fulgte i kjølvannet av general Eulogio Cantillos Verano-offensiv i perioden 24. mai-18. august 1958.
De revolusjonære vant de fleste kampene under Verano-offensiven, rekrutterte nye geriljakrigere og kontrollerte stadig større deler av provinsen Oriente på Øst-Cuba. Fidel Castro ønsket derfor å øke trykket vestover mot Havanna, og beordret Camilo og hans 2. kolonne (nå på 60 mann) til å åpne en fjerde front, ved å føre motstandskampen til provinsen Pinar del Rio vest om Havanna. Samtidig ble også Che Guevara og hans 8. kolonne (nå på 150 mann) beordret vestover til provinsen Las Villas for å åpne en tredje front, og herunder alliere seg med motstandsgrupper som kjempet i Escambray-fjellene i Las Villas
Cienfuegos i Las Villas
Castros ordre medførte at Cienfuegos og Guevara måtte krysse provinsen Camagüey som lå mellom Oriente i øst og provinsen Las Villas i vest. Oppdraget var svært risikofylt fordi 26. juli-bevegelsen og andre motstandsgrupper stod svakt i Camagüey. I tillegg hadde regjeringsstyrkene flere garnisoner i regionen. Ved hjelp av gode guider, ervervet felterfaring og stor tålmodighet klarte Camilo og Che å ta seg gjennom Camagüey uten nevneverdige tap. De ble imidlertid tvunget til å skille lag, og Camilo ankom nordre del av Las Villas tidlig i oktober 1958 (Bonachea og San Martin, 1974). Vel framme fikk han ordre fra Fidel Castro om å utsette invasjonen av Pinar del Rio, og heller bistå Che Guevara med å erobre Las Villas. På den måten ville forsyningslinjene fra vest til provinsen Camagüey bli kuttet, og dermed ville også Batistas tropper i Camagüey få større vansker med å motstå angrep fra Oriente som de revolusjonære nå kontrollerte.
Mens Cienfuegos avventet Che Guevaras ankomst til Las Villas, meklet han fram et samarbeid mellom lokale tilhengere av 26. juli-bevegelsen og andre opprørere. Herunder også en gruppe fra det cubanske kommunistpartiet (Partido Sosialista Popular) som hadde valgt å gå med i den væpnede kampen mot Batista. Den 15. oktober 1958 ankom Che Guevaras 8. kolonne Escambray-fjellene i midtre del av Las Villas, og samordnet seg med geriljaen til El Directorio Revolucionario. I slutten av november 1958 kontrollerte Cienfuegos og Che, som i august hadde forlatt Oriente med vel 200 mann, en geriljahær på over 1000 mann (Dorschner og Fabricio, 1980). Neste trinn i framrykkingen ble å erobre kommunikasjonsknutepunktet og provinshovedstaden Santa Clara i Villa Clara. Byen var imidlertid omgitt av flere mindre byer med egne garnisoner som først måtte erobres. I tillegg lå Santa Clara nært to større havne- og garnisonsbyer som kunne komme Santa Clara til unnsetning, Cienfuegos i sør og Caibarien i nordøst. De revolusjonære besluttet derfor at de omliggende byene måtte erobres før Santa Clara kunne angripes. I tillegg måtte forsyningslinjene blokkeres fra provinsen Camagüey i øst og provinsen Havanna i vest. Tre kolonner ledet av Che, Cienfuegos og Jaime Vega skulle ta seg av dette. På de fleste fronter møtte de begrenset motstand fra Batistas demoraliserte tropper. Unntaket var Jaime Vegas kolonne som falt i et bakhold og ble utslettet. Kolonnene til Che og Cienfuegos møtte imidlertid begrenset motstand og fikk et jevnt tilsig av nye rekrutter etter hvert som byer og landsbyer falt i deres hender. Problemet var aldri rekrutter, men snarere mangel på våpen og ammunisjon som gjorde at de måtte avvise de fleste som meldte seg til innsats.
27. desember 1958 var de fleste strategisk viktige byene i Las Villas – inklusive byene Cienfuegos og Caibarien –  under geriljaens kontroll. Ved byen Yaguajay i nordøst, låste det seg imidlertid for Cienfuegos, og byen kapitulerte ikke før 30. desember 1958. Dermed lå det meste til rette for angrepet på provinshovedstaden Santa Clara.
I grålysningen 31. desember 1958 ble Santa Clara angrepet samtidig fra nord, sør, øst og vest under ledelse av Che Guevara. Byen ble holdt av vel 6500 soldater og politifolk, men moralen er så lav at de fleste overga seg uten kamp. Samme ettermiddag var byen i de revolusjonæres hender og 1. januar 1959 flyktet Fulgencio Batista til Den dominikanske republikk. Fidel Castro ga umiddelbart Che og Cienfuegos ordre om å innta Havanna. Denne manøveren gikk også helt etter planen og medførte kun ubetydelige trefninger. Cienfuegos' og Ches tropper ble møtt av jublende folkemasser da de ankom Havanna første nyttårsdag 1959.
Flyulykken
Etter revolusjonen tjenestegjorde Cienfuegos i hærens øverste ledelse i arbeidet for å avverge og bekjempe kontrarevolusjonære angrep og sabotasjer. I tillegg spilte han, på samme måte som Che Guevara, en viktig rolle i arbeidet for landbruksreformer. Disse reformene tok særlig sikte på å tildele jord til fattige og eiendomsløse landarbeidere.
Knapt ti måneder etter at revolusjonen hadde seiret forsvant Cienfuegos' Cessna-fly på en nattlig flytur over havet mellom Camagüey og Havanna. Det ble straks iverksatt leteaksjoner, men flyet ble aldri funnet og mye taler for at årsaken var dårlig vær kombinert med teknisk og/eller menneskelig svikt.
Den Castro-fiendtlige delen av det eksil-cubanske miljøet i Miami i USA, hevder at flyet ble skutt ned etter ordre fra Fidel Castro. Årsaken skal ha vært at Cienfuegos motsatte seg fengslingen av Huber Matos, en tidligere geriljaleder som i protest hadde frasagt seg stillingen som militær leder i Camangüey, og som var blitt beskyldt for å organisere en militær streik. Matos' begrunnelse for å frasi seg stillingen, var at revolusjonen i økende grad syntes å bli styrt av kommunistiske ideer og prinsipper som han ikke kunne støtte.
Ettermæle
I ettertid regnes Cienfuegos som en av revolusjonens største ledere sammen med Fidel Castro og Che Guevara. Mye tyder på at Cienfuegos rent politisk stod nærmere den pragmatiske realpolitikeren Fidel Castro og at han hadde mindre til felles med den erklærte marxist-leninisten Raúl Castro, og Che Guevara, som kanskje best kan beskrives som en kompromissløs sosialistisk idealist.
Det sies at Cienfuegos var preget av sterk lojalitet til sitt land og til geriljalederen Fidel Castro, og at han i tillegg hadde han en solid porsjon humor og viste stor tapperhet og taktisk kløkt i kamp. På revolusjonsmuseet i Havanna er Cienfuegos gitt en framtredende plass og omtales med like stor respekt som Cubas fremste nasjonalhelt, Che Guevara.
Det har blitt en tradisjon at barn som bor langs kysten av Cuba, kaster blomster på havet hver 28. oktober til ære for El Comandante Camilo Cienfuegos.
ATP Masters
ATP Masters Series var den høyeste kategori ATP-turneringer. AMS-turneringene startet i 1990. Fra 1996 til 1999 ble det kalt for Mercedes Benz Super 9 og senere også Tennis Masters Series (2000–2003). I 2009 ble turneringen endret til ATP Tour Masters 1000
Operasjon Greif
Operation Greif var en kommandoperasjon utført av Panzer Brigade 150 ledet av Waffen-SS-offiseren Otto Skorzeny under Ardenneroffensiven 1944-1945.
Operasjonen gikk ut på å kle ut tyske soldater i allierte uniformer i små patruljer bak de allierte linjene for å ta broer over elven Maas før de ble ødelagt av de allierte.
Omtrent to dusin kommandosoldater klarte å infiltrere de amerikanske linjene i jeeper den 16. desember 1944. De klarte å skape uro, ved blant annet å spre panikk blant de amerikanske soldatene. Det gikk til og med rykter om at de hadde lyktes å drepe den amerikanske generalen Dwight D. Eisenhower
Operasjon Greif var vellykket på den måten at de allierte ble tvunget til å bruke ressurser på å finne de tyske soldatene, men ingen broer ble tatt.
Tredegar Town Band
Tredegar Town Band er et brassband med base i Tredegar i det sørlige Wales. Korpsets historie kan spores tilbake til 1849. Korpset har flere ganger representert Wales i forbindelse med europamesterskapet for brassband.
Trivia
Tredegar vant British Open høsten 2010, og ble med det tidenes første brassband til å inneha både Grand Shield og British Open Shield samme år.
Meraker Brug
Aktieselskabet Meraker Brug var et norsk eiendoms- og kapitalforvaltningsselskap. Det var hovedsakelig eid av Stiftelsen Thomas Fearnley, Heddy og Nils Astrup og av selskapet Astrup Fearnley A/S, og selskapet har i alt 79 aksjonærer. Selskapet ble opprettet i 1906 og bestod dengang av mange forskjellige virksomheter, blant annet skog- og utmarksdrift, karbidfabrikk, tresliperi, gruvedrift og kalkbrudd. Selskapets forløper var Selbo Kobberverk, fra 1887 kalt Meraker Brugs Aktieselskab. Meraker Brugs hovedinntekter kom fra skog- og utmarksdrift, og selskapet eier eiendommer som tilsammen dekket i overkant av 1,3 millioner dekar. Administrasjonen låi Meråker kommune i Trøndelag og hadde også skogarealer i kommunene Malvik, Stjørdal og Steinkjer.
I oktober 2022 ble det meldt at staten kjøper Meraker Brug som omfatter 90 % av Meråker kommune. Eiendommen ble annonsert til salgs våren 2022. Statskog kjøpte Meraker Brug i oktober 2022.
Jérémy Roy
Jérémy Roy (født 22. juni 1983 i Tours) er en tidligere profesjonell fransk landeveissyklist. Han syklet for franske Française des Jeux fra 2003 til 2018.
Mashonaland
Mashonaland er en region i det nordlige Zimbabwe. Det er hjemlandet til shona-folket.
Idag er Mashonaland oppdelt i tre provinser, med en samlet befolkning på rundt tre millioner:
Mashonaland omfatter svært forskjelligartede områder.
I nord, mellom Zambezi og en linje Karoi-Mount Darwin ligger et karrigt og vanskelig tilgjengelig fjellområde. Der er det store naturreservater og viltbeskyttelsesområder.
Sør for denne linjen ligger intensivt utnyttet åkerland med elver og irrigasjonskanaler. Her dyrkes tobakk, mais, hvete, bomull og sitrusfrukter.
På linjen Bindura-Harare-Kadoma ligger Great Dyke, et geologisk brudd og vannskille. Her er det mange gruver der det utvinnes kull, jern, krom, kobber og andre metaller, og dessuten diamanter og mange halvedelsteiner.
Zimbabwes president til 2017, shonaen Robert Mugabe, hadde sin politiske maktbase i Mashonaland.
Chi
Chi kan være alternativ form av:
Christophe Detilloux
Christophe Detilloux (født 3. mai 1974 i Rocourt) er en tidligere profesjonell belgisk landeveissyklist. Han syklet for det franske ProTour-laget Française des Jeux.
Gerald Holtom
Gerald Holtom (født 20. januar 1914, død 18. september 1985) var en britisk designer og kunstner.
Holtom var utdannet ved Royal College of Art og var militærnekter under den andre verdenskrig. I 1958, i forkant av Aldermaston-marsjen, lagde Holtom logoen til det britiske Campaign for Nuclear Disarmament (CND). Logoen, som ikke var kopibeskyttet, ble etter hvert kjent over hele verden som et internasjonalt fredssymbol.
Azusa (elv)
Azusa (japansk: 梓川 – Azusa-gawa) er navnet på en elv i prefekturet Nagano i det sentrale Japan. Den er ei bielv til Japans største elv, Shinano. Elven omfatter blant annet Kamikochidalen med Chubu Sangaku nasjonalpark fra 1934. Elven har utspring i øvre Hodakafjellene. Områdene langs elva tilhører fjellkjeden De japanske alpene og er svært mye besøkt av turister. Området har store høydeforskjeller og gjør elva spesielt godt egnet for vannkraft.
De Nationalliberale
De Nationalliberale var en retning innen dansk politikk i årene 1842–1882. Det var ikke et parti i form av en ordinær partiorganisasjon, men snarere en gruppering av tilhengere av en nasjonalliberalistisk ideologi. De Nationalliberale var den sterkeste pådriveren for innføringen av en fri forfatning i Danmark og begivenhetene som særlig fant sted i København i 1848. Utviklingen av nasjonalliberalismen startet tidligere, allerede i 1820-årene hvor de dominerte den politiske debatten. Utover i 1830-årene kontrollerte tilhengerne de viktigste politiske kommunikasjonskanalene og i særlig grad gjaldt dette avisen Fædrelandet, som ble en mektig oponionsdanner.
Av viktige personer kan nevnes juristen Orla Lehmann, som spilte en helt avgjørende rolle i 1848. Andre personer var Carl Ploug som var mangeårig redaktør av Fædrelandet, D.G. Monrad, C.C. Hall, H.N. Clausen, J.F. Schouw  og A.F. Krieger.
Pappa, jeg er trett av leken
«Pappa, jeg er trett av leken» (også «Pappa jeg er trett av leken» og «Pappa jeg er trett») er en norsk barne- og julesang av ukjent opphav.
Sangen er utgitt på kun et fåtall tilgjengelige juleplater. Den omhandler en gutt som ber sin far lese fra bibelen, og da om den gang Jesus ble født i en stall. I vers to og tre forteller faren om hvordan Josef og Maria strevde før de til slutt fant stallen som stod tom. I vers fire tar igjen gutten over og forklarer at om han hadde levd på den tiden ville han gitt Jesus gjesterommet og den gode, varme dynen de har i sengen der. I femte og siste vers forteller far at han ble glad for at gutten tenker slik at det beste som han eier er verdt å dele. Han ber sønnen om å også gi Jesus sitt hjerte og la ham lede seg til himmelen, og sier at det er godt å være der.
Claes Zeime
Claes Zeime (født 20. april 1923 i Lyby, Skåne, død 15. februar 1998) var en svensk jurist. Han tok cand.jur. ved Lunds universitet og tjenestegjorde som aktor i Stockholm, Västerås og Gävle, før han i 1967 ble byråsjef på riksadvokatens kanselli. I årene 1979–1987 var han overanklager i Stockholm. Han var en av de største kritikerne av politisjef Hans Holmérs arbeid i utredningen av Palme-mordet.
Han var sekretær i politivirksomhetsutredningen i 1958–1960, sakkyndig i justitiedepartementet 1964–1967, medlem av åtalsrättskommittén 1970–1976 og ekspert i arrestasjonsutredningen 1974–1976.
Krystallnatten
Krystallnatten eller novemberpogromen (tysk die Kristallnacht, die Reichskristallnacht eller die Pogromnacht) er betegnelsen på natten mellom 9. november og 10. november 1938, og markerer starten på en dramatisk opptrapping av jødeforfølgelsene i Tyskland. Nasjonalsosialistene innledet da omfattende pogromer i Tyskland og Østerrike.
Offisielt skulle pogromen fremstå som uttrykk for det tyske folkets vrede over en jødes drap på den tyske diplomaten Ernst vom Rath, men var i virkeligheten et sentralt styrt angrep på tyske jøder som resulterte i en sterk opptrapping av anti-jødisk lovgivning, og at jødene ble pålagt en enorm bot. 91 jøder ble drept, 267 synagoger ble rasert eller nedbrent, og rundt 7 500 jødisk-eide butikker ble rasert. Drap på jøder ble ikke rettsforfulgt. De eneste overgrepene som ble straffet, var voldtekt mot jødinner, og det var som brudd på raselovene.
Dagen etter, 10. november, var fortauene fulle av knust glass fra jødiske butikkvinduer, og dette gjorde at aksjonene ble gitt navnet krystallnatten av nazistene. I Tyskland brukes helst betegnelsen Pogromnacht fordi «krystallnatt» kan høres bagatelliserende.
Opptakten
Herschel Grynszpan, en tysk jøde som hadde flyktet til Frankrike, fikk et brev fra sin familie om denne forferdelige opplevelsen. I et forsøk på å lette deres situasjon henvendte han seg de neste dagene flere ganger til Ernst vom Rath, tredjesekretæren ved den tyske ambassaden i Paris. Rath hadde ikke til hensikt å hjelpe til, og mandag 7. november skjøt Grynszpan ham i magen. Han avfyrte ytterligere tre skudd som bommet. To dager senere, den 9. november, døde Rath. Grynzspan forsvant siden i Sachsenhausen.
Krystallnatten
Mordet på Rath ble et påskudd for en pogrom mot jødene i hele Tyskland. Angrepet skulle se ut som om det var spontant, slik at verden skulle se at tyskerne slo tilbake i avsky mot jødene, mens det i virkeligheten var iscenesatt av tyske myndigheter.
Høsten 1938 hadde det vært en opptrapping i antallet angrep på tyske jøder og synagoger. Spesielt merkbart var dette i Franken, der ekstremisten Julius Streicher var Gauleiter. 9. november ble ølkjellerkuppet i 1923 markert som vanlig ved at Hitler skulle holde sin årlige minnetale i München. Denne ble imidlertid avlyst pga vom Raths død. I stedet holdt Joseph Goebbels en tale som var et voldsomt angrep på de tyske jødene. Trolig var dette ren taktikk for å få Hitler til å fremstå som uskyldig i det som fulgte. Goebbels' tale til parti-veteranene i salen resulterte i at disse ringte til sine underordnede landet rundt om å iverksette en pogrom. Krystalnatten var aldri noe «folkelig opprør mot jødene», slik det ble fremstilt i datidens strengt sensurerte tyske presse. I sin dagbok noterte Goebbels for 9. november: «''Jeg drar til partimottakelsen i det gamle rådhus. Kolossal aktivitet. Jeg orienterer føreren om saken. Han beordrer: «La demonstrasjonene fortsette. Trekk politiet tilbake. Jødene må for en gangs skyld merke folkets vrede. Det er riktig.»''»
Senere på kvelden sendte Reinhard Heydrich, overhode for SD og Gestapo, ut ordrer til alle tyske politistasjoner: Jødiske hjem og virksomheter skulle ødelegges, men ikke plyndres; tyske liv og eiendommer skulle vernes; og det skulle arresteres så mange jøder, fortrinnsvis velstående jøder, som det var plass til i fengslene. Disse skulle løslates bare om de gikk med på å emigrere og overlate sin formue til Tyskland.
En amerikaner som oppholdt seg i Leipzig, så angriperne ødelegge private hjem, kaste møbler og løsøre ut på gaten og deretter tvinge beboerne ut i bekken som løp gjennom dyrehagen, der angriperne oppfordret sjokkerte forbipasserende til å spytte på jødene, kaste søle på dem og le av deres prøvelser. Neste dag kunngjorde Goebbels: «Vi feller ikke en tåre for dem [jødene].» Han kommenterte de raserte synagogene slik: «''De har vært i veien lenge nok. Vi kan bruke den ledige plassen til bedre ting enn jødiske festninger.''»
Selv om SS spilte en vesentlig og trolig undervurdert rolle, ble krystallnatten hovedsakelig knyttet til SA av både ofre og tilskuere. Der fantes langt flere SA- og partifolk, og SAs hang til voldsbruk og hærverk viste seg denne natten, slik som da tre SA-menn i sivile klær kjørte til Rüdesheim, brøt seg inn i synagogen og sendte bort oppsynsmannen. Så helte de fem liter bensin over møblene, satte fyr på og slapp så vidt fra det uten å bli skadet. Lokalbefolkningen klarte å slukke brannen, men dagen etter kom noen partifolk og fullførte nedbrenningen.
Krystallnatten ble iscenesatt av Hitler og Goebbles som ikke informerte Heydrich. Da Heydrich fikk kjennskap til hva som var på gang satte han politi og SS til å beskytte eiendom og arrestere folk som drev plyndring, mens synagoger kunne brennes ned dersom det ikke var fare for annen bebyggelse. Instruksene fra Heydrich til Gestapo og landets politikontorer ble sendt ut i all hast natt til 10. november.
Heydrich instruerte om at ødeleggelse av synagoger og jødiske gravlunder ikke skulle straffeforfølges, mens han lovet å straffeforfølge de verste overgriperne (drap, utpressing og plyndring) særlig slike som ikke hadde idealistiske motiver. Göring var oppbragt over Krystallnatten fordi ødeleggelsene skadet hans anstrengelse for å gjenreise tysk økonomi. Samtidig beordret Heydrich internering av tusenvis av jøder.
I Tyskland
Mer enn 30 000 mannlige jøder ble arrestert og ført til konsentrasjonsleirer, spesielt til Dachau, Buchenwald og Sachsenhausen. De ble brutalt behandlet, men de fleste ble løslatt i løpet av tre måneder mot løfte om å forlate Tyskland. Det kan bemerkes at man på denne tiden ennå ikke hadde utarbeidet den endelige løsningen, planen om utrydning av jødene, og deportasjon eller «frivillig» utvandring ble derfor sett som en løsning på det nasjonalsosialistene refererte til som «jødeproblemet». I Berlin hindret Wilhelm Krützfeld - sjef for politistasjonen på Hackescher Markt og kjent for å ha advart jødiske menigheter om truende SS-razziaer - med dradd pistol mobben i å sette fyr på den store synagogen på Oranienburger Strasse. Han påpekte at bygningen var historisk minneverdig, og sørget for at brannvesenet holdt den under bevoktning. Fem år senere ble Krützfeld etter eget ønske pensjonert, «med Førerens takk for utviste tjenester». I Leipzig sikret en anonym telefonoppringning at den jødiske menigheten fikk brakt sine Torah-ruller i sikkerhet. De ble først gjenfunnet i 1998 på loftet i Leipzigs universitet. I tre tyske landsbyer (Warmsried, Derching og Laimering) hindret myndighetene og presteskapet uroligheter.
Antallet jøder som ble drept under krystallnatten og i tiden umiddelbart etter, er usikkert. Anslag varierer mellom 36 og 200 som omkom i løpet av to dager med opptøyer; ett av de tallene som oftest nevnes, er 91. I tillegg kommer mellom 2 000 og 2 500 dødsfall i konsentrasjonsleirene blant de som ble arrestert under eller rett etter krystallnatten. Det var også noen få ikke-jødiske tyskere som ble drept, fordi det feilaktig ble antatt at de var jøder.
I Østerrike
I Østerrike ble de fleste av Wiens 94 synagoger og bønnehus helt eller delvis ødelagt. Jøder ble grovt ydmyket, blant annet ved at de ble tvunget til å skure fortauene dagen etter mens de ble skjelt ut. Ydmykelsen ble spesielt sterk fordi mange av de som deltok, var deres tidligere venner og naboer.
Utenlandske reaksjoner
Krystallnatten ble et vendepunkt i historien. President Franklin D. Roosevelt uttalte i pressekonferanse 15. november 1938 at han «''knapt kunne tro at noe slikt kunne skje i en sivilisasjon i det 20. århundre''». Han innkalte USAs ambassadør i Berlin for en konsultasjon. Internasjonalt satte krystallnatten nasjonalsosialistiske bevegelser i vanry, og diskrediterte slike grupper i land som ikke ble underlagt Tyskland. Mange aviser fordømte pogromen, og enkelte sammenlignet det med pogromene i tsartidens Russland i 1880-årene. Mahatma Gandhi rådet jødene til å møte forfølgelsene med satyagraha, det indiske ordet for «passiv motstand».
Etterspill
Krystallnatten forløp så kaotisk at nazi-ledelsen ville unngå en gjentagelse. 12. november 1938 ble det holdt en konferanse med Hermann Göring som formann. Her gjennomgikk man ulike anti-jødiske tiltak for å sikre at videre innsats mot jødene skjedde under sentral styring. Møtet la grunnen for en intensivert forfølgelse som etter hvert utviklet seg til holocaust. Tyske og østerrikske jøder ble ilagt en kollektiv bot på én milliard Reichsmark for drapet på vom Rath. Forsikringsoppgjøret for krystallnatten skulle også utbetales til regjeringen, i stedet for til eierne av de skadde eller ødelagte eiendommene. I tillegg ble alle jødisk forretninger nedlagt fra 1. januar 1939, og jøder fikk ikke gå på tyske skoler.
Göring sa, ifølge referatet fra møtet:
Minnemarkeringer
I 2018 på 80-årsdagen for krystallnatten holdt Angela Merkel tale i Rykestrasse-synagogen i Berlin. Merkel advarte mot ny fremvekst av antisemittisme. Frank-Walter Steinmeier deltok også i markeringen. Synagogen i Rykestrasse ble rasert innvendig under krystallnatten, men overlevde bombingen under krigen.
Krystallnattmarkeringer i Norge
I Norge har det årlig vært avholdt flere markeringer og fakkeltog knyttet til minnet om krystallnatten. Det mosaiske trossamfunn har markert minnet helt siden krigens slutt. I disse markeringene har også ikke-jøder deltatt. Fra 1991 har krystallnatten blitt markert av SOS Rasisme og andre som en minnedag over nasjonalsosialismens ofre og kampdag mot rasisme og nazisme. Enkelte av arrangementene har vært omstridt som følge av forskjellige oppfatninger av Midtøsten-konflikten og at blant annet SOS Rasisme kritiserte sionisme under markeringen. I Bergen har Norsk Folkehjelp stått bak arrangementet. I Oslo deltok flere ledende politikere deltok i 80-årsmarkeringen i 2018. I Tromsø ble markeringen i 2018 arrangert av Palestinakomiteen.
Patmos
Patmos (gresk: Πάτμος; italiensk: Patmo) er en gresk øy i øygruppen Dodekanesene i den østlige delen av Egeerhavet. Den er en av de i øygruppen som ligger lengst nord. Den har et areal på 34,05 km² og det høyeste punktet er Profitis Ilias, 269 meter. Befolkningen består av 2998 mennesker, men kommunen Patmos innbefatter også øyene Arkoi (44 beboere), Marathi (5 beboere), og flere ubefolkede øyer, noe som gir en total befolkning på 3047 (2011), og et kombinert landareal på 45,039 km². Den er en del av Kalymnos' regionale enhet.
De fremste samfunnene er hovedstaden Chora og den eneste kommersielle havnen som er Skala. Andre bosetninger er Grikou og Kampos. I 1999 ble øyas historiske senter Chora, sammen med Sankt Johannes teologens kloster og Apokalypsegrotten erklært som verdensarven av UNESCO. Klosteret ble grunnlagt av sankt Kristodulos. Patmos er også hjem for Patmianske skole, et notabelt gresk seminar.
Patmos er nevnt i Johannes' åpenbaring (også kalt for Apokalypsen) i Det nye testamente. Bokens introduksjon hevder at dens forfatter, Johannes, var på Patmos da han ble gitt og nedtegnet en visjon fra Jesus. Den tidlige kristne tradisjonen har identifisert denne forfatteren Johannes fra Patmos med apostelen Johannes, men en del moderne forskere er mer usikre, Som sådan har Patmos blitt et mål for kristne pilegrimsreiser. Besøkende kan se grotten hvor det er sagt at Johannes mottok sin åpenbaring (Apokalypsegrotten) og flere klostre på øya er dedikert til sankt Johannes.
Forbes har i en forskningsrapport fra 2009 navngitt Patmos som Europas «Mest idylliske sted» å leve grunnet at «Patmos har utviklet seg i århundrenes løp, men ikke mistet sin atmosfære av stille ro, hvilket er en grunn til hvorfor folk som kjenner til det kommer tilbake igjen og igjen.» Patmos er også tittelen på en kjent sang av den tyske dikteren Friedrich Hölderlin.
Beskrivelse
Patmos ligger rett utenfor vestkysten av Anatolia og Tyrkia. Den er en av de nordligste øyene i øygruppen Dodekanesene og den som ligger lengste vest enn dens nærmeste naboøyer.
Den har et areal på 34,05 km² og det høyeste punktet er Profitis Ilias, 269 meter over havnivået. Patmos fremste samfunn er Chora (hovedstaden), og Skala, den eneste kommersielle havnen. Andre bosetninger er Grikou og Kampos.
Til tross for sin lille størrelse er Patmos vurdert som en av de viktigste øyene i Egeerhavet, hvilket har sin årsak i Johannes' åpenbaring og dens bibelske forfatter. Den er åsted for de viktigste klostrene i den gresk-ortodokse kirke og øya er koblet til flere fergeruter med stor trafikk. Som den «hellige øya» er den årlig mål for store valfarter av ortodokse troende, særlig i påsken. Med fergetrafikken kan Patmos også delta i turistindustrien selv uten flyplass, men uten å oppleve den store masseturismen.
Grunnet pilegrimsreisene er særlig klosterbyen Chora er populær. Det finnes en grusstrand rett ved havnen. Lenger nord ligger langt roligere Kambos som også har restauranter og tavernaer. Det er også en strand med tilbud om vannsport. Landskapet i nord er preget av klipper og vill vegetasjon.
Grikos, sør på øya, har flere leilighetsanlegg og gode badestrender. En av øyas beste badestrender, Psiliammos, ligger nær Grikos. Dette er også Patmos uoffisielle nudiststrand. Nakenbading blir ellers ikke godtatt på grunn av øyas religiøse status. Patmos har en uvanlig lang turistsesong, takket være den milde brisen som regulerer klimaet året rundt.
Historie
De eldste levninger av bosetning er datert til midtre bronsealder, rundt 2000 f.Kr. Det består av potteskår fra Kastelli, det viktigste arkeologiske stedet som hittil er identifisert.
Patmos er sjelden nevnt av antikkens forfattere. Av den grunn er det lite som kan avleses om de første innbyggerne. I den klassiske tid foretrakk øyboerne å identifisere seg selv som dorere som nedstammet fra familier fra Argos, Sparta og Epidauros på det greske fastlandet, og som deretter ble inngiftet med jonere.
Vurdert fra arkeologiske funn synes det som om Kastelli fortsatte å spille en viktig rolle på øya ut den antikke greske perioden, fra rundt 750 til 323 f.Kr. I løpet av 200-tallet i den hellenistiske perioden, skaffet bosetningen på Patmos en akropolis med forbedret forsvar i form av befestede murer og tårn. Det er antatt at det var templer for Apollon og Dionysos på stedet. Den tragiske Orestes skal ha kommet til Patmos mens han flyktet fra hevngudinnene erinnyere. I henhold til tradisjonen skal han ha bygd et tempel for Artemis. Andre templer fra antikk tid har blitt dedikert Zevs, nevnte Dionysos og Apollon Karneios, og Afrodite, men det er Artemis som ble den antikke beskytteren av Patmos.
Patmos er nevnt i Bibelens Johannes åpenbaringen og i tekstens innledning nevnes det at Johannes, bokens forfatter, var på Patmos da han fikk visjonen fra Jesus. Den tidlige kristne tradisjonen har identifisert denne forfatteren som apostelen Johannes. Av den grunn er øya et mål for pilegrimsreiser og grotten hvor Johannes etter sigende skal ha fått sin dommedagsvisjon, Apokalypsegrotten, kan fortsatt sees og besøkes. Flere klostre på øya er dedikert til hans navn.
Etter at Johannes av Patmos døde, muligens rundt år 100, ble en rekke tidligkristne basilikaer reist på Patmos. Blant disse var den store kongelige basilika til ære for sankt Johannes, bygd ca 300-350 på samme sted hvor det kjente Sankt Johannes teologens kloster står i dag.
Tidlig kristnet liv på Patmos har imidlertid bare så vidt overlevd muslimske angrep og plyndring fra 600- til 800-tallet. I løpet av denne perioden ble den store basilika ødelagt. I 1088 ga den bysantinske keiseren Alexios I Komnenos munken Hosios Kristodoulos full kontroll over øya foruten også tillatelse til å bygge et kloster. Kristodoulos hadde blitt tvunget til å flykte fra Anatolia for å unngå forfølgelse fra muslimske tyrkere, først til Kos og andre øyer, og til sist til Patmos. Byggingen begynte i 1101.
Befolkningen økte grunnet tilstrømning av bysantinske flyktninger som rømte fra den muslimske erobringen av Konstantinopel i 1453 og deretter flyktninger som rømte fra erobringen av Candia i 1669, også ved muslimske osmanere.
Øya var kontrollerte av Det osmanske rike i mange år, men fikk beholde bestemte privilegier, hovedsakelig knyttet til skattefri handel for klostrene, hvilket er sertifisert av osmanske dokumenter oppbevart i biblioteket. Patmos var den andre gresk øya som erklærte sin lojalitet til den greske selvstendighetskrigen.
I 1912, i forbindelse med den italiensk-tyrkiske krig, okkuperte italienerne alle øyene i Dodekanesene, inkludert Patmos. Italienerne holdt øya okkupert fram til 1943 da det nasjonalsosialistiske Tyskland overtok. I 1945 forlot tyskerne øya og Patmos forble selvstyrt fram til 1948 da den samme med resten av øyene i Dodekanesene, ble en del av det selvstendige Hellas.
Patmos i gresk mytologi
I henhold til legender innenfor gresk mytologi var øyas opprinnelig navn Letois etter gudinnen Artemis, datter av Leto. Det var en forestilling om at Patmos ble skapt takket være Artemis' guddommelige inngripen. Legenden forteller at Patmos første eksisterte som en øy på bunnen av Egeerhavet. Artemis besøkte hyppig Karia, fastlandet på tvers av Patmos hvor hun hadde en helligdom ved fjellet Latmos. Der pleide hun å møte månegudinnen Selene som kastet sitt lys på havet og således avslørte den skjulte øya.
Selene forsøkte stadig å overbevise Artemis om føre den sunkne øya til overflaten og således til livet. Til sist lot Artemis seg overtale og overtalte igjen sin bror Apollon om hjelp for å overtale Zevs om å tillate å la øya stige opp fra havet. Zevs gikk med på det. Øya steg opp fra bunnen, solen tørket den jord og førte liv til den. Gradvis kom det folk fra områdene rundt, også fra Latomsfjellet, og bosatte seg på øya og kalte den Letois til ære for Letos datter.
Haryana
Haryana (hindi हरियाणा, punjabi: ਹਰਿਆਣਾ,) er en delstat i det nordlige India. Den grenser i nord mot Punjab og Himachal Pradesh, i øst mot Uttaranchal og Uttar Pradesh, i syd og vest mot Rajasthan. Uttar Pradesh og Haryana omslutter hovedsstadsterritoriet.
Hovedstaden i Haryana er Chandigarh.
Godteri
Godteri er en fellesbetegnelse på sukkertøy, drops og pastiller, knekk, tyggegummi, vingummi, marsipan, nougat, lakris, gelégodteri, sjokolade og andre sukkervarer. Godteri inneholder vanligvis store mengder sukker og/eller salt, men kan også framstilles med andre søtningsstoffer, og en rekke kunstige tilsetningsstoffer for å gi passende smak, konsistens, farge og holdbarhet.
Godteri solgt i løsvekt kalles smågodt.
Godterimarkedet
Bransjen beregner at markedet for godterier, pastiller og tyggegummi i Norge (2006) har en verdi på om lag NOK 6,7 milliarder målt i omsatt verdi ut av butikk. Av dette utgjør godterier 84 %, pastiller ca. 10 % og tyggegummi ca. 6 %.
Godteriprodusenter
Det er en rekke kjente produsenter av godteri i nærings- og nytelsesmiddelindustrien og en mengde merkevarer. Freia (Mondelēz International), Nidar og Brynild dominerer det norske markedet pr. 2007. I tillegg finnes det småskalaprodusenter, som blant annet Hval Sjokoladefabrikk. Flere er organisert i Norske Sjokoladefabrikkers Forening som er en gruppe med sjokoladebaserte og søtlige frontfigurer.
Litt over halvparten av alt godteriet og sjokoladen i Norge ble i 2004 importert fra utlandet. I tillegg kommer sukkervarer kjøpt ved grensehandel og taxfreebutikker. Internasjonale godteriselskaper er Cloetta Fazer, Nestlé, Mars Incorporated, Mondelēz International og en stor mengde andre.
Søthet
Søthet er en smakssak, og graden av søthet bestemmes individuelt. Det finnes mange syntetisk fremstilte søtningsstoffer, den kanskje mest kjente er sakkarin. Sakkarin er ca. 300 ganger søtere enn sukrose.
Stygochiltonia
Stygochiltonia  er en av i alt 9 slekter innenfor familien Chiltoniidae (overfamilie Talitroidea), en gruppe av amfipoder. Gruppens har (2015) anerkjent 1 art, og lever som bentiske bunndyr. Gruppens individer kjennes fra Gammaridea-arter på at de har ulik morfologi i halepartiet.
Gruppen ble første gang beskrevet vitenskapelig av King, i 2012. Denne gruppen lever i ferskvann i delstaten Western Australia i Australia.
Gruppens taksonomi
En moderne oppdatering av systematikken gis nedenfor i lys av 2013-revisjonen med basis i WoRMS-databasen.
Hollola
Hollola er en kommune i landskapet Päijänne-Tavastland i Finland. Kommunen har cirka 21 200 innbyggere og et areal på 531,41 km² hvorav 68,29 km² er vann. Hollola er en finskspråklig kommune som grenser til kommunene Asikkala, Hämeenkoski, Kärkölä, Lahtis, Nastola og Orimattila.
Selskapet Horze, som selger utstyr relatert til hestesport, har sitt hovedkontor og sentrallager i Hollola.
Boergeit
Boergeit er en landrase fra Sør-Afrika som har blitt en svært populær kjøttgeiterase. I Sør-Afrika har rasen blitt utviklet siden tidlig på 1900-tallet, og den finnes nå over nesten hele verden.
Boergeit i Norge
Det er boergeitbesetninger spredd over det meste av landet, fra Agder i sør til Lenvik i Troms i nord. De første kom til Norge i 1993, og ble importert fra Danmark. Rasen er har to interesseforeninger i Norge, Agderboer og Norboer. Kjøtt fra boergeit er regnet som en delikatesse, og prisen ligger ofte på opp mot 250 kroner per kilo (2017) for kjøtt fra slaktemodne 8 måneder gamle kje.
Stordamveien (Oslo)
Stordamveien (1–55E, 6–64B) er en vei i bydelene Østensjø og Alna, mellom Godlia og Hellerud. Den går fra Tvetenveien til Rundtjernveien. Det er imidlertid brudd i veien to steder, med sperring mot biler like øst for Skøynebrynet og sør for Rundtjernveien.
Navnet ble vedtatt i 1927 og viser til en tidligere dam i området.
Herat
Herāt (persisk: هرات) er en by vest i Afghanistan, i dalen der Hari Rud-elva renner i provinsen som også kalles Herat). Byen var tradisjonelt kjent for vin. Innbyggerne er hovedsakelig afghansk tajikere.
Den er en antikk by med mange historiske bygninger, selv om disse er skadet i forskjellige militære konflikter i løpet av de siste tiårene. Bygningene er først og fremst konstruert av murstein. Byen domineres av restene av en citadell, konstruert under styret til Aleksander den store.
Byen hadde en gunstig posisjon på handelsrutene mellom Persia, India, Kina og Europa. Veiene fra Herat til Turkmenistan og Iran er fremdeles strategisk viktige.
Historie
Herat er antagelig restene av den persiske byen Artacoana, grunnlagt rundt 500 f.Kr. Den kan også ha vært kjent som Aria. Den ble erobret av Aleksander i 330 f.Kr. i løpet av hans krig mot det persiske akamenideriket. Byen ble bygd opp igjen og citadellet ble konstruert. Den var del av selevkideriket men ble erobret av andre ved forskjellige anledninger og ble del av det parthiske riket i 167 f.Kr.
Før 1040 ble det styrt av Ghaznavid og ble erobret av seldsjukkene i 1040. I 1175 ble den erobret av Ghoridene og kom under Khawarazm-imperiet. I denne perioden ble Herat et viktig senter for produksjonen av metall-varer, særlig i bronse, ofte dekorert med utsmykninger i verdifulle metaller.
Mongolene erobret den i 1221 og senere ødelagt av Dsjengis-khan. I 1245 ble det gitt til Kart Maliks. Rundt 1381 ble det igjen ødelagt, denne gang av Timur Lenk. Under hans sønn Shah Rukh ble det bygd opp igjen og ble et viktig sentrum under Timuridriket. Sent på 1400-tallet ble Musalla-komplekset (med mange minareter) bygd under dronning Gawharshad. Hennes gravkompleks blir regnet som et av de største monumentene fra Timurid-arkitekturen.
I 1506 ble det erobret av usbekene og noen få år senere av Shah Ismail Safavi og ble del av et nytt persisk rike. Fra 1718 til 1880 ble det utkjempet forskjellige slag ved byen inntil byen ble del av et forent Afghanistan. I løpet av det kommunistiske Afghanistans Demokratiske Republikk ble Herat brukt av sovjeterne. Selv før invasjonen på slutten av 1979 var der et betydelig nærvær av sovjetiske rådgivere i byen med deres familier. Fra 10. til 20. mars 1979 var hæren under kontroll av Ismail Khan etter han ledet et mytteri og 350 sovjetiske innbyggere ble drept. Sovjeterne bombet byen og forårsaket massiv ødeleggelse og tusenvis av døde. Den ble gjenerobret med stridsvogner og fallskjermjegere.
Liste over mindre rollefigurer i Black Lagoon
Dette er en liste over rollefigurene i den japanske animeen Black Lagoon.
Medlemmer av Hotel Moscow
Hotel Moscow er et russisk forbrytersyndikat som holder til i Roanapur og er en gren av den russiske mafiaen posisjonert i Thailand. Syndikatet består av krigsveteraner fra Den afghansk-sovjetiske krig og er med sin store tilgang til våpen, sitt mot og sine gode ferdigheter i kamp en formidabel fiende. Hotel Moscow står på vennlig fot med Lagoon Company og mange av gruppens oppdrag kommer fra dette russiske forbrytersyndikatet.
Balalaika
Balalaika er lederen for Hotel Moscow. Før det var hun fallskjermjeger og offiser i den russiske hæren under Sovjets krig i Afghanistan. Hun går i uniformjakke og røyker alltid sigar (til forskjell fra de andre rollefigurene som røyker sigaretter). Balalaika er lett gjenkjennelig på det store brennmerket som preger store deler av den høyre delen av ansiktet hennes. Blant sine fiender har hun derfor fått det treffende kallenavnet "Fry-Face". Hun er en av de få personene som Revy respekterer og hun har gode ferdigheter i kamp.
Boris
Boris er Balalaikas nestkommanderende. Han er lett gjenkjennelig på det store arret som krysser ansiktet hans fra høyre del av panna til det venstre kinnet.
Mister Chang
Mister Chang er sjefen for grenen av kriminalorganisasjonen Triaden i Roanapur. Som Revy er han meget dyktig i kamp med pistoler i begge hender. Det hintes om at det var han som lærte henne opp i denne stilen siden han er sikrere enn henne i kamp. Han er en av de få mennene som Revy respekterer og er den eneste hun betegner som "sir".
Abrego
Abrego er leder for en Colombiansk narkoliga som operer i Roanapur. Han er meget arrogant, men har en tendens til å være feig i nærværet til en sterk fiende. Albrego overlever i en episode av animen en bombeksplosjon hvor mange av revolvermennene hans ble drept. Siden da har hans innflytelse i byen minket.
Shenhua
Shenhua er en taiwansk snikmorder som arbeider for Mr. Chang. I kamp foretrekker hun skarpe våpen, spesielt farlig er yndlingsvåpenet bestående av to sverd bundet sammen med et lang rep som deretter kan svinges rundt som barberblader mot fiender. Hun er også mester i bruk av kniver, både på korte og lange avstander. Hennes religion er taoisme. Et av de mest gjenkjennelig trekkene ved henne er at hun blander sammen engelsk og kinesisk og rett som det er kan bryte ut med brokete engelske setninger.
Verrochio
Verrochio er leder for en gren av den italienske mafiaen posisjonert i Roanapur. Han forsøkte å bruke de to barnemorderne Hansel og Gretel (se lenger ned i artikkelen) til å drepe Balalaika og Mr. Chang og dermed ta kontroll over Roanapurs (svært omfattende) underverden. Han ble imidlertid drept ta de to seriemorderne vendte seg mot ham og mennene hans og drepte dem alle.
Chin
Chin er en mindre kinesisk forbryter som forsøkte å frata Balalaika hennes maktposisjon i Roanapur. Chin er feig i en fiendes nærvær men arrogant når han har fordelen. Det var ikke vanskelig for Balalaika å finne ut om planene hans og Chin ble henrettet ved å bli bundet fast til en stol i sin leilighet og sprengt i lufta.
Medlemmer av "The Church of Violence
The Church of Violence er en kirke i Roanapur som huser en gruppe med uvanlig voldelige nonner og prester. Alle medlemmene (som kun teller tre stykker i animen) behersker bruken av skytevåpen meget godt. Kirken tjener til livets opphold med våpensmugling.
Eda
Eda er en nonne i "The Church of Violence" med nære bånd til Roanapurs underverden. Hun er en venninne av Revy, men det forhindrer dem ikke fra å havne i farlige krangler idet de deler et meget hissig temperament. Til Revys misnøye har hun også fått god sans for Rock.
Eda hevder å være født i Langley, Virginia i USA. Langley er et metonom på stedet hvor hovedkvarteret til CIA befinner seg, noe som leder til mistanken om at Eda er eller har vært en CIA-agent. Hun er sannsynligvis i 30-årene, altså rundt 10 år eldre enn Revy.