cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Lomsdal-Visten nasjonalpark
Nasjonalparken ligger i Brønnøy, Vevelstad, Vefsn og Grane kommuner i Nordland; og den grenser til Strauman landskapsvernområde på 32 km² som ble opprettet samtidig innerst i fjorden Visten i Vevelstad. Nasjonalparken avløser Skjørlægda naturreservat i Vefsn, Laksmarkdalen naturreservat i Vevelstad, og Strompdalen naturreservat i Brønnøy.
Richard Woodville, 1. jarl Rivers
Militær karrière
Under rosekrigene var han i begynnelsen tilhenger av huset Lancaster, men allierte seg med huset York da han mente at Lancasters sak var tapt. Han forsonte seg med den seierrike Edvard IV, som ble hans framtidige svigersønn. Den 1. mai 1464 giftet Edvard seg med hans datter Elizabeth Woodville, enken etter John Grey av Groby. Kongen begunstiget Woodville-familien deretter, i særdeleshet dro Rikard fordel av den kongelige forbindelsen, som ble opphøyd som jarl Rivers i 1466, utnevnt til riksskattmester i mars 1466 og rikskonstabel av England den 24. august 1467.
Lomsdal-Visten nasjonalpark
Nasjonalparken ligger i Vistfjellan i Vevelstad-Vefsn, og omfatter den østlige kysten av Velfjorden i Brønnøy/Vevelstad. Lengst sørøst omfatter den en del av Grane kommune med et fjellmassiv opp til 1293 moh, mot Svenningdalen i øst. Sørøst for dette, på andre siden og litt sør for Svenningdalen, starter Børgefjell nasjonalpark.
Geografi, landskap, geologi
Fjellmassivet Vistfjellan dominerer den utspringende landområdet mellom de dype fjordene Velfjorden i sørvest og Vefsnfjorden med Mosjøen i nordøst, med topper opp til 1239 moh. (Vistkjerringa). Det høyeste fjellet i nasjonalparken, er Blåfjellet (1292 moh.), som ligger helt i sørøst nær Svenningdal. Inn i landområdet skjærer fjorden Visten, som ikke inngår i nasjonalparken, men som innerst inne har et elvedalføre som utgjør Strauman landskapsvernområde. Nasjonalparken går sørover langs Eiterådalen og Svenningsdalen med Svenningdalselva nesten ned til tettstedet Tosbotn innerst i fjorden Tosen. På vei til Mosjøen langs Europavei 6 sørfra vil man ha nasjonalparken i fjellmassivet i vest. Det er bratte fjellsider ned til Velfjorden. Området har ingen isbreer.
Landskapet har trange, bratte elvedaler og juv med platåer og tinder mellom. Det er mange, men små innsjøer i nasjonalparken. Geologisk er variasjonen stor, med blant annet grotter og fjell av kalkstein. Området rommer stryk og fossefall, deriblant Meheifossen. Her er det enestående vassdragsnatur med fem varig vernete vassdrag innenfor nasjonalparkgrensen.
Richard Woodville, 1. jarl Rivers
Senere karriere
Tidlig i 1468, Rivers’ eiendommer plyndret av tilhengere av Warwick, og krigen det påfølgende året hadde som må å ødelegge makten til familien Woodville. Etter at huset York tapte slaget ved Edgecote Moor den 26. juli 1469 ble Rivers og hans andre sønn John tatt til fange ved Chepstow. Etter en hastig liksom-rettssak ble det halshogd ved Kenilworth den 12. august 1469.
Lomsdal-Visten nasjonalpark
Flora og fauna
Området har kalksteinskog og tilhrøende artsrik edelløvskog. Det er 44 truete og sårbare plante- og dyrearter i verneområdet, derav sårbare rovfuger, svaner, lomer, spetter og mye ulik lav og sopp. Faunaen i nasjonalparken er ansett som meget representativ for Helgelands fugle- og dyreliv.
Morro Cabeça no Tempo
Morro Cabeça no Tempo er en kommune i delstaten Piauí i nordøstregionen av Brasil.
Lomsdal-Visten nasjonalpark
Kulturminner, forvaltning og bruk
Det er også registrert opptil 9000 år gamle kulturminner i området. Det er noe overnattingssteder i området i form av enkle utleiehytter og åpne koier, og det skal tilrettelegges for friluftsliv uten mye tekniske inngrep. Samisk kultur i området har lange røtter, og reindrift er hjemlet i verneforskriften. Jakt, fangst og fiske er tillatt i tråd med allment lovverk.
Richard Woodville, 1. jarl Rivers
Barn
Richard Woodville og Jacquetta av Luxembourg hadde minst 14 barn:
Gud signe vårt dyre fedreland
«Gud signe vårt dyre fedreland», opprinnelig tittel «Fedralandet», er en kjent norsk salme og hymne skrevet av teologen, kirkestatsråden og salmedikteren Elias Blix (1836–1902) i 1891. Sangen har samme melodi som N.F.S. Grundtvigs danske salme «Den signede dag med fryd vi ser», skrevet til kristendommens tusenårsjubileum i Danmark i 1826 og tonesatt av Christoph Ernst Friedrich Weyse. Salmen blir ofte omtalt som Norges nasjonalsalme og i kirkelig sammenheng benyttes den gjerne jamsides med «Ja, vi elsker» blant annet på 17. mai.
Elias Blix skrev et utkast til salmen på Lillehammer vinteren 1890, og han gjorde den ferdig på Fjellhaug i Aker sommeren etter. Den ble trykt samme år i bladet Nordmannen. Vanligvis blir det første og de to siste versa sunget, ofte også det andre eller tredje. Vers to, fire og fem inneholder ei kort framstilling av Norges kulturelle og religiøse historie. Det sjette verset har referanse til salme 127,1 i Bibelen. Det er sagt at under andre verdenskrig ble det siste verset ikke sunget. Salmen kom inn i Landstads kirkesalmebog gjennom Blix-tillegget Nokre Salmar, der den ble nummer 770. Den stod i Norsk salmebok av 1984 som nummer 739. I Norsk salmebok 2013 (N13) står den som nummer 757.
Salmens tittel er egentlig «Fedralandet», men navngis som oftest med første verslinje.
Eksterne lenker
.
Kildals vei (Oslo)
Kildals vei (1–39, 2–28) er en vei på Høyenhall i bydel Østensjø i Oslo. Den går fra Høyenhallveien (men en bom hindrer trafikk til og fra denne) til Lundveien.
Veien fikk navn i 1917 etter Peter Wessel Wind Kildal, som i 1852 anla landets største frukthage på sin eiendom Høienhal.
Ljudmila Sjevtsova
Ljudmila Ivanovna Sjevtsova, russisk Людмила Ивановна Шевцова, ukrainsk Людмила Іванівна Шевцова – Ljudmyla Ivanivna Sjevtsova, (født 26. november 1934 i Taman) er en ukrainsk tidligere friidrettsutøver som i 1960-årene konkurrerte for Sovjetunionen, fortrinnsvis på 800 meter.
Hennes fremste meritt er gullmedaljen på 800 meter under OL 1960 i Roma. I tillegg satte hun verdensrekord på 800 meter noen måneder før lekene, da hun løp på 2.04,3 – en verdensrekord som ble stående i tre år.
Sepsiszentgyörgy
Sepsiszentgyörgy (ungarsk uttale: ; rumensk: Sfântu Gheorghe ) er hovedstad i fylket Kovászna, Transilvania, Romania. Byen har en befolkning på 60 900 innbyggere.
Majoritetsspråk (over 70 prosent) er ungarsk.
Ekeren
Ekeren er et distrikt i den belgiske kommunen Antwerpen i Flandern. Forstaden feiret sin 850. fødselsdag i 2005. Byens navn er første gang nevnt i 1155, som «Hecerna». Navnet stammer muligens fra vikinger som benyttet eiketrær da de bosatte seg der i det niende århundre.
Ekeren var en distriktskommune med sitt eget rådhus, borgermester og bystyre inntil 1983 da mesteparten av den sammen med 8 andre kommuner ble slått sammen med byen Antwerpen.
Palanderisen
Palanderisen er en isbre på Nordaustlandet, Svalbard og ligger på den sørvestlige delen av Europas største isbre, Austfonna. Palanderisen ligger mellom Ericadalen og Etonbreen på Gustav Adolf Land. Paleanderisen er 35 km fra øst til vest.
Palanderisen har sitt navn etter baron Louis Palander, som var kaptein på SS «Vega» under Adolf Erik Nordenskiölds Vegaekspedisjon for å finne Nordøstpassasjen.
Tidslinje for terrorangrepene i Norge 2011
Terrorangrepene i Norge 2011 var to terrorangrep i rask rekkefølge mot Norge den 22. juli 2011. Det første var en bombe i regjeringskvartalet i Oslo sentrum, det andre var en massakre på Utøya i Buskerud. Det var først usikkert om de hadde noen sammenheng, men den siktede Anders Behring Breivik erkjente senere at han stod bak begge angrepene.
Rettssak 2012
Hovedforhandlingen i rettssaken mot Anders Behring Breivik foregikk i Oslo tingrett fra 16. april til 22. juni 2012. Han ble 24. august samme år dømt til forvaring i 21 år, med en minstetid på ti år.
Gotisk
Gotisk kan på norsk blant annet vise til:
Qotika Gotiko 哥特
László Nagy (kunstløper)
László Nagy (født 13. august 1927, død 19. april 2005) var en ungarsk kunstløper som deltok i de olympiske vinterleker 1952 i Oslo og 1956 i Cortina d'Ampezzo.
Nagy vant en olympisk bronsemedalje i kunstløp under Vinter-OL 1952 i Oslo. Sammen med sin søster Marianna Nagy kom han på tredjeplass i parløp, bak Ria Falk / Paul Falk fra Tyskland og Karol Kennedy / Peter Kennedy fra USA.
Morro do Chapéu do Piauí
Morro do Chapéu do Piauí er en kommune i delstaten Piauí i nordøstregionen av Brasil.
Tsjernihiv
Tsjernihiv (ukrainsk: Чернігів, russisk: Чернигов – Tsjernigov) er en by i det nordlige Ukraina med ca. 300 000 innbyggere (2006). Den ligger ved elven Desna i Tsjernihiv oblast.
Byens næringsliv er sentrert rundt tekstiler, lær, næringsmidler og verkstedsindustri.
Tsjernihiv er blant de eldste byer i Ukraina, og var viktig allerede under Kievriket. På 800-tallet var den hovedstad hos de østslaviske severjanene. Byen er nevnt for første gang i 907, og var fra 1000-tallet til 1200-tallet hovedstad i et eget fyrstedømme. I 1239 ble Tsjernihiv plyndret av mongolene. I perioden 1370-1503 tilhørte byen Storfyrstedømmet Litauen, før den deretter kom under Storfyrstedømmet Moskva. I 1611 ble byen avstått til Polen-Litauen, før den i 1654 kom under Bogdan Khmelnitskijs autonome ukrainske stat. Etter denne statens fall i 1775 kom byen under Russland igjen. Siden dannelsen av Sovjetunionen har byen ligget i Ukraina.
Tsjernihiv ble utsatt for kraftige russiske angrep og store deler av byen ble ødelagt under Russlands invasjon av Ukraina 2022.
Sverige under Sommer-OL 1924
Sverige under Sommer-OL 1924. Sportsutøvere fra Sverige deltok i flere sporter under Sommer-OL 1924 i Paris. Sverige kom på åttendeplass med fire gull-, tretten sølv- og tolv bronsemedaljer.
Murici dos Portelas
Murici dos Portelas er en kommune i delstaten Piauí i nordøstregionen av Brasil.
Francisco Franco
Francisco Paulino Hermenegildo Teódulo Franco y Bahamonde Salgado Pardo (født 4. desember 1892 i Ferrol, død 20. november 1975 i Madrid), forkortet Francisco Franco Bahamonde og alminnelig kjent som Francisco Franco eller bare Franco, var en spansk general, og statsoverhode i Spania, i opprørssonen fra oktober 1936, i hele landet fra 1939 og frem til sin død i november 1975. Som statsoverhode brukte Franco tittelen Caudillo de España, por la gracia de Dios (Spanias fører, av Guds nåde). Gjennom sitt nesten førti år lange styre gikk Francos diktatur gjennom ulike faser, som hadde det til felles at de var kjennetegnet av en sterk spansk nasjonalisme, forsvar av landets territoriale integritet, katolisisme, antikommunisme, anti-frimureri og tradisjonelle verdier.
Bakgrunn og virke
Franco kom fra en militærfamilie og deltok i Rifkrigen i Spansk Marokko i 1920. Han ble den yngste generalen i Europa i 1926. Etter at han kom tilbake til Spania koordinerte og ledet han styrkene som slo ned arbeideropprøret i Asturias i 1934, og forsvarte den konservative regjeringen til Niceto Alcalá-Zamora.
Da Frente Popular, en bred koalisjon av de viktigste partiene på venstresiden, kom til makten i 1936, ble situasjonen i landet enda mer ustabil og konfliktiv. Vold mellom militante grupper fra høyre og venstre side kom ut av kontroll etter drapet på den konservative parlamentariske lederen José Calvo Sotelo, og offiserer forsøkte å gjøre statskupp mot Frente Popular. Dette militære opprøret, støttet av den tradisjonelle overklassen i Spania, ledet til den spanske borgerkrig (1936–1939). Under borgerkrigen stod Franco frem som lederen for "nasjonalistene" som de selv kalte seg, som kjempet mot regjeringen. En lang og blodig borgerkrig ble vunnet med militær støtte fra Italia (soldater) og Tyskland (materiell) — mens venstresiden som ikke fikk støtte fra noen av vestmaktene måtte vende seg til Sovjetunionen. Franco satte konstitusjonen til side og etablerte et diktatur der alle viktige posisjoner ble bestemt av han selv. Etter hans død i 1975, gikk krefter fra regimet sammen med den ulovlige opposisjonen for å sikre en fredelig overgang til demokrati, og i 1978 ble en ny grunnlov ble vedtatt. Spania var offisielt nøytralt under andre verdenskrig, men en divisjon med spanske frivillige (Den blå divisjon), ble sendt for å delta på aksemaktenes side.
Karriere før borgerkrigen
Franco var sønn av en marineoffiser, men kom ikke selv inn i marinen og valgte da hæren. Han ble tatt opp på infanteriakademiet i Toledo, men utmerket seg ikke noe særlig, da han gikk ut som nummer 251 av 312 kadetter. Men da han tjenestegjorde i Nord-Afrika, ble han raskt forfremmet. Han ble nestkommanderende i den nylig formede spanske fremmedlegionen. Hans lave, skikkelse og hans lyse stemme, ble spøkt med av hans samtidige, som kalt ham «commandandantin» og «Franquito».
I årene før borgerkrigen ble Franco en profilert, høytstående offiser. Han var den første lederen av Militærakademiet i Zaragoza, et akademi som skulle utdanne offiserer til alle våpengrener, men den første venstreorienterte regjeringen av Den andre spanske republikk la ned dette Militærakademiet. Da de konservative kom til makten (1934-1936), ble han hentet inn blant annet til sjef for generalstaben.
Seier i den spanske borgerkrigen
Franco var en av de tre generalene som sto i spissen for Alzamiento Nacional, et militært opprør mot den spanske regjeringen ledet av Frente Popular. I den spanske borgerkrigen benyttet han sine elitetropper fra Nord-Afrika, den spanske Fremmedlegionen og marokkanske leiesoldater, som drev en effektiv og svært blodig krig. Han ble utropt til "Jefe de estado", statsoverhode av sine kampfeller den 1. oktober 1936 i Burgos. Av de tre generalene som hadde initiert opprøret døde José Sanjurjo i en flyulykke i 1936, Emilio Mola hadde dårlig helse og døde i 1937, og Franco ble stående igjen uten konkurranse som leder etter krigen. Den tradisjonelle overklassen i Spania tok side med opprørerne, det samme gjorde det meste av hæren og Den katolske kirka. Europas den gang rikeste mann Juan March, var blant dem som bidro til å finansiere Francos krigsinnsats. Franco førte en brutal, langtrukken og svært blodig krig, der seier ikke var tilstrekkelig, utryddelse av fienden var et mål i seg selv, og fienden var i prinsipp alle tilhengere av Folkefronten. Med omfattende støtte fra Tyskland og Italia klarte opprørerne, å vinne borgerkrigen. Francos Spania tok aldri offisielt parti med aksemaktene under 2. verdenskrig, men holdt seg nøytrale. Spania var satt langt tilbake under borgerkrigen, en halv million var drept og en halv million hadde flyktet. Tusener på tusener av motstandere av regimet satt i fengsel og konsentrasjonsleirer og det var sult i landet. Uten vesentlige bidrag i form av mat og utstyr var ikke Spania i stand til å engasjere seg i en ny krig, en hjelp Tyskland ikke var villige til å gi dem. I 1943 da krigens utfall syntes klart, ble Francos retorikk noe endret og kontakten mot vestmaktene styrket.
Spania under Franco
Franco hadde sammenhengende makten i Spania fra 1939 til han døde. Det spanske kongehuset ble etter hans ønske deretter gjeninnsatt. Gjenopprettelsen av monarkiet hadde vært høyresidens endelige mål under den spanske borgerkrig.
Mellom 1939 og 1954 var Spanias politikk preget av proteksjonisme, og detaljstyring av økonomien gjennom korporativisme. Kombinasjonen fungerte dårlig, og Spania forble fattig på tross av at resten av Europa tok seg opp. El Movimiento Nacional, det eneste tillatte partiet, beskyttet de rike landeiernes eiendommer og privilegier, men lot landsbygda forfalle, spesielt etter 1954 etter hvert som en serie økonomiske reformer ble igangsatt av økonomer fra den katolske organisasjonen Opus Dei. Fra nå av spilte det korporative systemet en underordnet rolle, økonomien ble gradvis liberalisert og Spania ble et markedsorientert diktatur av den typen som senere ble utviklet i Chile under Pinochet, og dagens Kina. Franco-Spania, og falangismen var sterkere knyttet opp mot den katolske kirke enn italiensk fascisme, og sees ofte på som en høyreorientert variant av denne. Under Francos diktatur ble hundretusener av mennesker fengslet og henrettet, og baskerne og katalanerne i Nord-Spania ble undertrykt.
Spansk Falange var før borgerkrigen egentlig et radikalt fascistisk inspirert mikro-parti, men etter at partilederen ble skutt av republikanerne og Franco tok over ble Falange fusjonert med mange andre, mer konservative bevegelser hvorav carlistene var de viktigste. Tilsammen utgjorde disse El Movimiento Nacional, det eneste tillatte partiet i Spania.
Oppgjør med Franco-perioden
I 2007 vedtok den spanske nasjonalforsamlingen en lov der Francos kupp og nesten 40 år lange diktatur for første gang ble offisielt fordømt.
Loven innebærer at alle symboler fra Franco-tiden skal fjernes fra gater og bygninger og at lokale myndigheter i Spania skal finansiere gjenåpning av massegraver fra borgerkrigen mellom 1936 og 1939. I tillegg erklærer loven at de militære, summariske straffesakene som førte til at flere tusen av Francos fiender ble fengslet og henrettet, er ugyldige.
Francos levninger ble i oktober 2019 flyttet fra monumentet Valle de los Caídos til gravplassen Mingorrubio-El Pardo utenfor Madrid. Flyttingen av Francos grav var en viktig symbolsk sak for statsminister Pedro Sánchez. Sanchez uttalte at glorifiseringen av diktatoren var en moralsk fornærmelse og at flyttingen var et viktig skritt for å forsone seg med fortiden.
I 2020 begynte et nytt lovarbeid for å styrke oppgjøret med Franco-tiden. En slik lov vil gå lengre i å forby og avskaffe organisasjoner og titler som representerer en direkte fortsettelse av Francos totalitære regime.
Familie
Franco ble gift med Carmen Polo (1900–1988) i 1923. Gjennom datteren Carmen Franco fikk Franco syv barnebarn. Da Franco døde hadde han skaffet seg en formue på 400 millioner Euro (2015 verdi), en formue familien beholdt. Kong Juan Carlos tildelte også Carmen Polo tittelen hertuginne av Franco og status som grande av Spania. Franco-familien er en av de rikeste og mest fremstående adelsfamiliene i Spania og eier en rekke store eiendommer og residenser. Barnebarnet María del Carmen Martínez-Bordiú y Franco, som også er arving til tittelen hertuginne av Franco, var gift med Alfonso, hertug av Anjou og Cádiz, barnebarn av kong Alfonso XIII av Spania. Det nåværende overhodet for huset Bourbon, Louis Alphonse de Bourbon, er sønn av María og dermed oldebarn av Francisco Franco.
Dinosaur Jr.
Dinosaur Jr. er et amerikansk indierock-band, som ble startet i Amherst, Massachusetts i 1984. De ga ut det første albumet sitt under navnet Dinosaur, men ble saksøkt av bandet The Dinosaurs, og la til Jr.. Bandet spiller melodisk, enkel rock, med mye bruk av gitar. De sørget for at gitarsoloen ble godkjent i indierocken. Gitarist og vokalist J Mascis, bassist Lou Barlow og trommeslager Murph er de grunnleggende medlemmene i bandet, men J Mascis er den eneste som har vært med hele veien.
Scandinavia
Besetningen i bandet har vært den samme siden starten med unntak av vokalistplassen som har vært besatt av fire forskjellige personer. Mest kjent er Rune Rudberg som har vært innom bandet to ganger, og måtte forlate bandet i 2005 da det ble avslørt at han hadde brukt GHB og kokain.
Dinosaur Jr.
J Mascis og Barlow spilte tidligere sammen i punkbandet Deep Wound, dannet i 1982. Deep Wound ble oppløst i 1984 og en kamerat av J Mascis, Gerard Cosloy (mannen bak Homestead Records), lovte å gi ut en platen hvis Mascis noen gang fikk spilt inn en. Mascis begynte å skrive mange låter og viste noen av disse til Barlow. Barlow, som hadde spilt gitar i Deep Wound, fikk tilbud om å begynne å spille bass i dette nye prosjektet. Etter å ha hørt låtene til Mascis, ble Barlow så imponert at han takket ja til å spille bass. Mascis fikk deretter rekruttert vokalist Charlie Nakajima (også han fra Deep Wound) og trommeslager Emmet Patrick Murphy – mest kjent som Murph.
Scandinavia
Bandet ble oppløst i januar 2009. Scandinavia har gitt ut 13 studioalbum og et livealbum fra en konsert gjort i Hollywood Palladium i Los Angeles foran et norsk publikum. Albumet fikk navnet De aller beste «live» og ga bandet Spellemannprisen 2001 i klassen danseorkester. De vant også Spellemannprisen 2006 i samme klasse for albumet Alle mann til pumpene.
Dinosaur Jr.
Bandet het opprinnelig Mogo og spilte sin første konsert ved Universitetet I Massachusetts i begynnelsen av September 1984. Vokalist Nakajima hadde flere utbrudd mot politiet under konserten – noe Mascis mislikte sterkt. Faktisk så sterkt at han dagen etter oppløste bandet. Et par dager senere, tok Mascis kontakt med Barlow og Murph igjen for å starte et nytt band, denne gang uten å fortelle Nakajima. J Mascis tok dermed over vokalen i bandet som nå kalte seg Dinosaur.
Debutalbumet Dinosaur kom i 1985.
Scandinavia
I tillegg til å spille til dans rundt om i Norge, har bandet også hatt flere spillejobber i Danmark, Sverige Finland og USA.
Bandet ble oppløst 14. mars 2009 etter blant annet misnøye med flere useriøse konsertarrangører.
Róbert Antal
Róbert Antal (født 21. juli 1921 Budapest, død 1. februar 1995 i Toronto i Canada) var en ungarsk vannpolospiller som deltok i de olympiske leker 1952 i Helsingfors.
Antal ble olympisk mester i vannpolo under OL 1952 i Helsingfors. Han var med på det ungarske laget som vant vannpoloturneringen. Ungarns resultat i finalerunden: 2-2 mot Jugoslavia, 7-2 over Italia og 4-0 over USA. Ungarn og Jugoslavia fikk begge 5 poeng men Ungarn vant på bedre målforskjell, 13-4 mot Jugoslavias 9-5. Det var 21 lag som deltok i vannpoloturneringen som ble avviklet 25. juli til 2. august 1952. Antal spilte to kamper.
Arvo
Arvo som fornavn kan sikte til:
Arvo kan også referere til:
István Hasznos
István Hasznos (født 8. desember 1924, død 7. mai 1998) var en ungarsk vannpolospiller som deltok i de olympiske leker 1952 i Helsingfors. Hasznos ble olympisk mester i vannpolo under OL 1952 i Helsingfors. Han var med på det ungarske laget som vant vannpoloturneringen. Ungarns resultat i finalerunden: 2-2 mot Jugoslavia, 7-2 over Italia og 4-0 over USA. Ungarn og Jugoslavia fikk begge 5 poeng men Ungarn vant på bedre målforskjell, 13-4 mot Jugoslavias 9-5. Det var 21 lag som deltok i vannpoloturneringen som ble avviklet 25. juli til 2. august 1952. Hasznos spilte to kamper og scoret sju mål.
Moster
Moster er en forkortelse for mors søster, se tante. Det kan også bety:
Kildeveien (Oslo)
Kildeveien (5–43B, 2–42) er en vei på Årvoll i bydel Bjerke i Oslo. Den begynner som en fortsettelse av Årrundveien og ender som blindvei litt øst for Selvbyggerveien. Nær begynnelsen av veien er det en arm som går til Mons Søviks plass, men en veibom som bare slipper bussen igjennom, hindrer alminnelig trafikk til og fra denne.
Navnet ble vedtatt i 1932.
Three
Three er en EP av den irske rockegruppen U2, utgitt i 1979.
Sporliste
Både «Out of Control» og «Stories for Boys» var med på gruppens debutalbum Boy, men i andre versjoner.
Premnas biaculeatus
Premnas biaculeatus er en art i gruppen klovnefisker. Den er den eneste arten i slekten Premnas. Den blir opptil 17 cm lang, og blir mer aggressiv overfor andre klovnefisker etter hvert som den vokser. Hunnen er vanligvis større enn hannen, og mørk rød. Hannen har en klarere rødfarge.
Pseudironidae
Pseudoironidae er en familiegruppe av døgnfluene. Gruppen omfatter bare én eneste art, Pseudiron centralis, fra Nord-Amerika. Familien er trolig nokså nært beslektet med familiene Heptageniidae og Arthropleidae.
Utseende
Nymfene er temmelig flate, særlig hodet er flatt, med kraftige, krabbelignende bein spedt ut til siden.
Pelle Politibil
Pelle Politibil er en norsk fantasifigur fra flere filmer, tv-serier og bøker for barn. Han blir framstilt som en snakkende, svart og hvit 1973 Volkswagen 1300 med «øyne» på frontlyktene. Figuren ble opprinnelig skapt av politimannen Åge Magnussen i Bodø i 1984, som et ledd i trafikksikkerhetsarbeidet for barn.
Pseudironidae
Levevis
Arten lever i elver med sandbunn, gjerne på litt grov sand som danner sandbanker som hele tiden er i endring. Nymfen er et rovdyr som kan grave seg ned i sanden, men også en meget rask svømmer. Den er utbredt over store deler av Nord-Amerika på passende lokaliteter.
Pelle Politibil
Bruk av figuren i ulike formater
Pelle Politibil hadde sin første opptreden i «Barnetimen for de minste» på NRK radio i 1986. Etter tre sesonger på radio og to bokutgivelser, debuterte Pelle Politibil i 1993 med egen fjernsynsserie. Pelle Politibil har også turnert landet rundt med egen forestilling – sett av mer enn 100,000 barn og voksne. Bilen fra TV-serien har seinere blitt brukt i trafikkinformasjon for barnehagebarn, særlig i Vestfold. I 2002 kom kinofilmen med figuren. Det har også blitt laget et Gullstikka-nominert spill, leketøy og andre kommersielle spin off-produkter med figuren.
Sangen om Pelle Politibil, Pelle-sangen, ble framført av Lennart Mårli og Steinar Toftesund. Den ble en populær kjenningsmelodi for serien.
Francesco Traini
Francesco Traini var en italiensk maler som var aktiv i tiden rundt 1321 til ca. 1365 i Pisa og Bologna.
Han har blitt sett på som den betydeligste mester i Pisa-skolen ved midten av 1300-tallet.
Et viktig verk er det signerte alterskap fra San Domenico (1344–45).
Mengdetrening
Mengdetrening er å trene på noe man har innlært, for å komme opp på et automatisert ferdighetsnivå. Det brukes innen områder som idrett, skyting, m.m., for å optimalisere prestasjoner og gi best mulige resultat.
Man kan godt bruke uttrykket overlæring i stedet for mengdetrening. Gammeldags pugging er samme prosess.
Innen føreropplæring er begrepet i de senere år blitt tatt i bruk med den samme betydningen. Man ser da for seg at den som ønsker å trene for å kunne ta førerkort, erverver seg nødvendige ferdigheter, fortrinnsvis ved en trafikkskole (kjøreskole), for deretter å trene på de ervervede ferdighetene sammen med en ledsager.
Denne treningen blir da mengdetrening – de sammensatte, innlærte ferdighetene trenes på, slik at den som skal lære, i større og større grad får ferdighetene "under huden". Dette vil si at bestanddelene i kjøreprosessen gradvis flyter sammen, og blir til automatiserte helheter, der også tidligere erfaringer inngår. Man får på denne måten, i den tiden mengdetreningen pågår, dannet nye deler av sitt atferdsrepertoar.
Handlinger vil dermed kunne bli utløst ved gjenkjenning av situasjoner, som man reagerer mer og mer hensiktsmessig på, ved at man automatisk henter opp handlingkjeder, eller reaksjonsmønster, som da altså er nye eller ferske deler av atferdsrepertoaret. Dette innebærer at man ikke lenger trenger å tenke seg om før man handler for å unngå en fare – man trenger ikke analysere situasjonene først, for så å sette sammen hensiktsmessige handlingsrekker – kunnskapen og ferdighetene er allerede kjedet sammen til automatiserte handlingshelheter som utløses.
Man regner med at 3000 – 5000 kjørte km i mengdetreningsøyemed vil ha en meget gunstig innvirkning på sikkerheten til ferske førere – spesielt de unge – i den første tiden etter ervervelsen av førerkort. Forskning tyder på en betydelig redusert risiko for personskadeulykker for gruppen som har mengdetrent i et slikt omfang. Mengdetrening er således et verdifullt trafikksikkerhetstiltak.
President i Den palestinske selvstyremyndigheten
Presidenten i den palestinske selvstyremyndigheten (arabisk: رئيس السلطة الوطنية الفلسطينية) innehar den høyeste politiske rangen (tilsvarende en statssjef) i den palestinske selvstyremyndigheten (PNA).
Presidenten utnevner statsministeren i den palestinske selvstyremyndigheten fra Palestinas lovgivende forsamling, som han deler makten med.
Søren Kierkegaard
Søren Aabye Kierkegaard (født 5. mai 1813 i, død 11. november 1855 i ) var en dansk teolog, filosof og psykolog. Kierkegaard regnes ofte som den største danske filosofen og som far til eksistensialismen. Etter Jean-Paul Sartre og den ateistiske eksistensialismen benevnes Kierkegaard ofte som hovedskikkelsen i den kristne eksistensialismen.
Kirkegårdsbakken (Oslo)
Kirkegårdsbakken er en vei på Grefsen i bydel Nordre Aker i Oslo. Den går fra Kapellveien til Grefsen kirkegård. Sistnevnte gav navn til veien i 1915. 5 er eneste nummer i bruk.
Søren Kierkegaard
Det er karakteristisk at verkene fra forfatterskapets første fase er utgitt under pseudonymer, men i Efterskriften vedkjenner Kierkegaard seg sine samtlige verker. Ved hjelp av pseudonymene har han latt de teologiske, filosofiske og psykologiske temaene spille mot hverandre på en måte som har gjort ham til en av eksistensialismens fedre. Videre menes det også at pseudonymene nettopp gjorde at forståelsen av hans verker ble opp til den enkelte å ta stilling til, ettersom argumentasjonen ikke var fremført av Kierkegaard selv.
Samtidig med dette arbeidet utgav han en rekke religiøse «taler», som ble samlet i 1845 under tittelen Atten opbyggelige Taler. De ble utgitt under hans eget navn, blant annet for å vise at han først og fremst oppfattet seg selv som en religiøs og kristelig forfatter.
De tidlige årene (1813–1846)
Kierkegaard ble født i København som den yngste i en søskenflokk på syv. Hans mor, Ane Sørensdatter Lund (1786–1834), var først tjenestepike i huset på Nytorv, men det er stort sett også det eneste man vet om henne. Faren, Michael Pedersen Kierkegaard (1756–1838), satte et stort preg på barna gjennom sitt skarpe vidd, sin religiøse tvil og sin fantasi. Han hadde opprinnelig vært ullkremmer, men utvidet virksomheten og ble etterhvert storkjøpmann og eiendomsspekulant. Det skapte den rikdommen som gjorde det mulig for hans yngste sønn å konsentrere seg om forfatterskapet.
Kierkegaard ble student på Borgerdydskolen i 1830, og som sin eldre bror, P.C. Kierkegaard, valgte han å studere teologi. Han begynte snart å fordype seg i litterære og filosofiske studier, skrev utkast til analyser av Faust og Den Evige Jøde, og han forfattet bladartikler med en konservativ grunnholdning. I samme periode hadde han en sløseperiode, som brakte ham på kant med faren for en tid. I 1838 debuterte han med Af en endnu Levendes Papirer. Det er en forvokst anmeldelse av H.C. Andersens roman Kun en Spillemand fra 1837, som ifølge Kierkegaard er kunstnerisk mislykket, fordi den mangler «Livs-Anskuelse».
Den dagen han fylte 22 år, skrev Kierkegaard i sin dagbok om «det store jordskjelv», en brå og fryktelig avsløring av faren. Kierkegaard hadde lenge undret seg over årsaken til sin fars depresjoner. Vel hadde hans far mistet kone og fem barn i løpet av få år; men hans far hadde til slutt røpet at det som plaget ham, var skyldfølelse for to alvorlige misgjerninger. Som barn, sulten og kald som gjetergutt i ensomheten på Jyllands hede, hadde han forbannet Gud for livet sitt. Og kort tid etter sin første kones død, hadde han gjort en tjenestejente gravid. Henne giftet han seg med, og hun ble mor for hans syv barn. Den følsomme Kierkegaard var så rystet over disse avsløringene at han sluttet å komme hjem for å spise, droppet studiene og flyttet til sist hjemmefra, besluttet på å drikke og feste i protest mot farens strenge oppdragelse. I fylla hadde han også samvær med en prostituert, noe som gjorde ham like skyldbetynget som sin far. Etter et halvt år vendte den bortkomne sønn hjem etter inntrengende bønner fra faren, og de to ble forsont. Hans far døde i 1838, men Kierkegaard forble hjemsøkt av tanken om en forbannelse over familien, og en dyp, indre melankoli. I Kierkegaards etterlatte papirer fra 1846 - ikke medtatt i den trykte utgaven - skrev han som sin fars barndom at «han led meget Ondt, sultede og var forkommen», stilte seg på en haug og forbannet Gud, «og den Mand var ikke i Stand til at glemme det, da han var 82». Da Kierkegårds bror biskopen leste dette, brast han i gråt og sa: «Det er vår fars historie, og vår med!»
29. september 1841 disputerte han for magistergraden med avhandlingen Om Begrebet Ironi med stadigt Hensyn til Socrates, hvor han gjør bruk av den «indirekte meddelelse», det vil si den blanding av begrepsanalyse og billedspråk som også kjennetegner det senere forfatterskapet, og som både beskriver og praktiserer ironien.
Hans opponent var nordmannen Henning Junghans Thue som noen år senere utga Læsebog i Modersmaalet for Norske og Danske (Kristiania, 1846) med noen sider fra Enten-Eller. Det var trolig første gang norske lesere stiftet bekjentskap med Kierkegaard. Daværende dekan ved det filosofiske fakultet i København, Fr. Chr. Sibbern, minstes to samtaler han hadde, én med Kierkegaard og en annen med J.S. Welhaven. Det var da Welhaven fant på et ord for en tenkning som forholder seg positivt til virkeligheten, han kalte den «eksistensiell». Kierkegaard merket seg ordet og tok det i bruk i tittelen på sin utgivelse fra 1846, Afsluttende uvidenskabelig Efterskrift, som han kalte et «existentielt indlæg». Likevel var ikke ordet registrert så sent som i 1937-utgaven av Norsk riksmålsordbok. Etter disputasen reiste Kierkegaard til Jylland på en slags pilegrimsreise til sin fars barndomstrakter ved Ringkøbing. Etter hjemkomsten forlovet han seg med Regine Olsen (1822–1904). Etter kort tid begynte han å gruble over forholdet: Kunne han gjøre henne lykkelig, var det forsvarlig å innvie henne i hans og slektens dype hemmeligheter, kunne hun forstå dem? Kierkegaard besluttet til sist å oppløse forholdet, men det lykkes ikke å få henne til å bryte, selv om han prøvde å unngå at hun stod tilbake som den vrakede. Forlovelsen ble oppløst et år senere, den 11. august 1841, men fikk dyptgående betydning for det forfatterskapet han innledet i februar 1843.
Regine Olsen giftet seg senere med Johan Frederik Schlegel, som ble guvernør for Dansk Vestindia i 1855.
Forfatterskapets første del (1843-46)
Første del av Kierkegaards forfatterskap består av Enten - Eller og To oppbyggelige Taler, som begge er fra 1843. I Enten – Eller, som betraktes som et av hovedverkene, oppstilles to forskjellige livsanskuelser eller «stadier», den estetiske og den etiske, som tar hver sin halvdel av boken, henholdsvis «As papirer» og «Bs papirer». Første del inneholder blant annet de berømte Diapsalmata (strøtanker) og avhandlingen om Wolfgang Amadeus Mozarts «Don Juan». Den estetiske livsholdningen beskrives mest tydelig i «Vexeldriften»: Livet fordrer avveksling fra øyeblikk til øyeblikk, og i hvert øyeblikk skal opplevelsen være intenst sann, men nettopp derved blir det ingen sammenheng i tilværelsen, og estetikeren blir derfor evig søkende og desperat. Forførerens Dagbog slutter i første del av med en beskrivelse av et forførelsesforløp, som avslører det demoniske og fortvilende i en rent estetisk livspraksis midt i sanselighetens sødme. Bokens annen del rommer brev fra etikeren, assessor Vilhelm til A. Han fastholder at det kommer an på å velge seg selv i sin evige gyldighet, men også at evighetens rikdom og dagliglivets småting må gå opp i harmonisk enhet. Utveien av den fortvilelse, som den estetiske livsførelse fører til, er det etiske valg. Det er en avgjørelse hvor man ikke bare velger mellom det gode og det onde, men hvor dette valget også skal være omdreiningspunktet i ens liv. Det etiske valg fører til at man må «velge seg selv»: Påta seg ansvaret for, hva man selv gjør, overta seg selv som den man er, og overta den livshistorien som har dannet en. Det beste eksemplet på en sådan etisk livsførelse finnes i ekteskapet. Boken slutter med en preken, som dreier seg om at vi alltid har urett overfor Gud. Det peker frem mot et ikke beskrevet tredje stadium, nemlig det religiøse. Enten – Eller er utgitt under pseudonymet Victor Eremita («Den seirende eneboer»).
Der hvor etikeren Vilhelm hadde talt for det livsprosjektet at et menneske kan «erhverve seg selv» ved å stå inne for sitt eget liv, viser Kierkegaard i de senere verkene det problematiske ved nettopp den samme oppfattelsen. I Frygt og Bæven fra 1843 kretser forfatteren, nå under pseudonymet Johannes de Silentio (Johannes av Tausheten), om Abraham som troens far. «Tro» vil her si å sette sin lit til at for Gud er alt mulig. Abraham tror at Gud vil gi ham Isak igjen, Isak, som han henger ved med hele sitt liv, og som han på Guds befaling gir avkall på. Ifølge Johannes de Silentio setter troen den enkelte ut over det etiske og dermed utenfor språkets fellesskap med andre. Idet troen setter den enkelte utover det allmenne etiske felt, kan det ikke gis en rasjonell begrunnelse for Abrahams valg: å drepe Isak. Men da det nettopp er troen som suspenderer det etiske, skriver Kierkegaard om den teleologiske (dvs. formålsbestemte) suspensjon (altså: tilsidesettelse) av det etiske.
Skriftet Gjentagelsen utkom samme dag som Frygt og Bæven. Her stiller Kierkegaard spørsmålstegn ved om gjentagelse kan la seg gjøre. Svaret er at sann gjentagelse i bunn og grunn er en religiøs begivenhet: den inntreffer, når troen gir én det liv tilbake som var tapt.
Kierkegaard fortsatte arbeidet med å undersøke den etiske livsholdning i boken Begrebet Angest, som utkom i 1844. Her hevder pseudonymet Vigilius Haufniensis (Den københavnske nattevakt) at den naive etikken kommer til kort overfor synden. Til gjengjeld kan man nå frem til en mer holdbar etikk når man fastholder den etiske livsstil midt i syndens virkelighet. Begrepet Angest viser at hvert menneske er et jeg, og som først er riktig menneskelig når det påtar seg oppgaven å bli seg selv. Boken beskriver hvordan denne oppgaven mislykkes, når «den enkelte» gjør seg selv ufri, ikke bare i angst for det onde, men også i angst for det gode. Angsten er en tilstand av tiltrekning og avsky, som utløses i et sprang, som fører en bort fra valget. Det er det egentlige syndefall: at mennesket frasier seg muligheten for det gode og lar seg synke inn i en plaget innesluttethet. Fire dager før Begrebet Angest utkom Philosophiske Smuler. Her forsøker pseudonymet Johannes Climacus å avklare hva det egentlig kristelige er. Han viser hvordan Sokrates' metode forutsetter at enhver rommer den sannhet som det dreier seg om å finne. Motsatt gjelder den oppfattelsen at mennesket havner i usannhet ved egen skyld, og at man bare kan rykke seg ut av usannheten ved Guds hjelp. Derfor er det et troens paradoks at den kristne Gud, den evige, har underkastet seg menneskenes vilkår: fødsel, lidelse og død.
Johannes Climacus kommer til orde igjen i Afsluttende uvidenskabelig Efterskrift fra 1846. Han presterer et etterskrift på 600 sider til sine 100 sider Philosophiske Smuler. Etterskriftet rommer et skarpt oppgjør med N.F.S. Grundtvig og Georg Wilhelm Friedrich Hegel, og det hevder at det ikke kan gis noe system for tilværelsen, fordi menneskets eksistens er i konstant bevegelse. Climacus slår fast at man ikke vilkårlig kan velge sin egen sannhet, men at sannheten skal tilegnes gjennom et lidenskapelig valg. På den andre siden kan man ikke av egen kraft finne en sannhet som utpekes av én som står utenfor. I siste instans dreier sannheten seg altså ikke om et statisk «hva», men om et dynamisk hvordan.
Etter dette mente Kierkegaard tydeligvis å ha sagt hva som skulle sies, og han var innstilt på å søke et presteembete. Det ble imidlertid kullkastet av hans strid med humorbladet Corsaren. Bladets vedvarende nedrakking av Kierkegaard ødela hans gode forhold til den «menige mann», og det fremkalte også en tilspissing i hans personlige forståelse av lidelse, martyrium og Kristi etterfølgelse, så de kom til å fremstå for ham som kjennetegn på ekte kristendom. Denne vendingen sees tydelig i flere av de skriftene som utkom mellom 1847 og 1851.
Forfatterskapets annen del (1847–51)
Kjerlighedens Gjerninger fra 1847 er en undersøkelse av nesterkjærligheten, og hvordan den kjærlighet som Kristus har åpenbart, kan finne uttrykk i hver enkelt handling. Beskrivelsen er ironisk, det vil si at den mest dreier seg om kjærlighetens motsetninger: mistro, misunnelse, hovmod og dømmesyke. Den samme fremgangsmåten brukes både i «Christelige Taler» fra 1848, hvor eksemplene hentes fra de forskjellige formene for bekymring, og i Kierkegaards andre hovedverk Sygdommen til Døden (1849). Her dukker et nytt pseudonym opp, den kristne Anti-Climacus. Han bearbeider på ny emnet fra Begrebet Angest, som gir Kierkegaard muligheten til å formulere sitt menneskesyn: Mennesket er en syntese, et dialektisk forhold mellom motstridende sider, henvist til både livets hverdag og evigheten, spent ut mellom nødvendighet og mulighet. Samtidig lever mennesket også under det vilkåret at det må forholde seg til seg selv – som dødelig og evig, som nødvendighet og mulighet. Igjen lar Kierkegaard sitt pseudonym, her Anti-Climacus, behandle stoffet på en negativ måte. Han gjennomgår alle de skikkelsene som fortvilelsen kan ha, men lar det munne ut i en forståelse av fortvilelse som det at man ikke vil være seg selv. Denne analysen fører ham frem til å gjenfremsette læren om synden.
Kierkegaard nærmet seg hele tiden kjernen i sitt budskap, og i «Indøvelse i Christendom» fra 1850 fremhever han troens betingelse: å tre i Jesu fotspor. Etterpå beskriver han «forargelsen», det vil si erkjennelsen av hva det innebærer av personlig lidelse å være kristen. Det fører frem mot det enten-eller som er kravet i troen. Så fremheves Kristus som forbilde og etterfølgelsen av ham som den sanne formen for kristendom. Men når forbildet levde og døde i fornedrelse og under forakt og hån, vil den kristne også komme til å lide for sin tro. Kierkegaard går riktignok ikke så langt som å kreve at man skal bli martyr for sannheten. Det har bare Gud og en apostel rett til, men kristendommens krav må stilles klart frem. Det fører Anti-Climacus til å foreta et skarpt skille mellom den triumferende, etablerte kirke, og den ekte, kjempende kirken. Det foregriper det senere angrepet på den etablerte, danske kirken, som man ellers ofte betrakter som noe løsrevet i forhold til forfatterskapet.
Kirkestormen (1855)
Allerede i 1846 hadde Kierkegaard ment å avslutte sin forfattergjerning og trekke seg tilbake som landsbyprest, men planen ble veltet da han ble latterliggjort av Corsaren. Han følte seg nå som eneren som forfølges, hånes og lider, og følte et kall til å bli i byen for å fortelle samtiden hva kristendom er. Han tok Kristus som forbilde, dvs. et liv i lidelse, i konflikt med verden og samtid, fordi «kjærlighet til Gud er hat til verden». Samtidig forsoner Kristus seg med den som innrømmer at han ikke kan leve opp til et slikt krav. Kristi etterfølger er et sannhetsvitne som tror, dvs. «blir samtidig med Kristus». Kristendommen var gjort mild og overkommelig: «Det å være kristen er blitt et intet, en narrestrek, noe som enhver uten videre er.» Han mente at biskop J.P. Mynster burde innrømme at offisiell kristendom hadde fjernet seg langt fra idealet i Det nye testamente; men biskopen avviste ham helt og erklærte at Kierkegaard drev «en vanhellig lek med det hellige». I januar 1854 døde biskop Mynster. Ved bisettelsen holdt professor H.L. Martensen som Kierkegaard foraktet som en tilhenger av Hegel, en minnetale der han kalte biskopen et «sannhetsvitne». Kierkegaard brøt sin taushet etter nesten fire år da han hørte dette. Den 18. desember 1854 inneholdt Fædrelandet en artikkel av Kierkegaard: «Var Biskop Mynster et sannhetsvitne, et av de rette sannhetsvitner – er dette sannhet?» Det ble innledningen til «kirkekampen» eller «kirkestormen» i 1855, hvor Kierkegaard polemiserte voldsomt og sarkastisk mot kirken og dens presteskap, først i avisartikler og deretter i sitt eget flyveblad Øieblikket. Han som hadde levd som en filosof, lest av få og forstått av færre, angrep nå i et lettforståelig, fengende språk og den beiskeste satire samtidens kristendom: «At jeg, kristelig, har rett, ja, derom er jeg evig forvisset...Om publikum, bladene, Satan selv vil reise seg mot meg; det skal ikke gjøre min rett tvilsom...» Midt under denne kampen falt han bevisstløs om på gaten, og på dødsleiet nektet han å tilbakekalle noe. Han erklærte at han hadde fullført sitt oppdrag, mens hans bror, biskop Peter Christian Kierkegaard (1805-88), mente at Søren var «ekstatiker», ute av seg selv. Også biskop Martensen og andre mente at det mot slutten av livet inntraff en sykelig avsporing av tankene hans. Andre så det som en konsekvent avslutning på forfatterskapet hans. Motstanden mot ham var i starten sterkest fra Grundtvig og kretsen hans, selv om Grundtvig støttet Kierkegaards kirkekritikk. Kierkegaard på sin side hadde forberedt et oppgjør med Grundtvig, som han beskrev som «et vrøvl»; men dette rakk han ikke.
Søren Kierkegaard ble begravet fra København domkirke, der han ofte var innom. Utenfor kirken har biskop Mynster og biskop Martensen fått hvert sitt minnesmerke, noe Kierkegaard ikke har fått. Kirken var fylt med mange mennesker, flere måtte stå ute på gaten. Representanter for kirken, universitetet eller litteraturen var det ikke mange av. Stiftsprost E.C. Tryde forestod kirkehandlingen. Deretter talte broren, P.C. Kierkegaard, på familiens vegne.
Stiftprost Tryde forlangte en unnskyldning fra H. Lund, hvilket han fikk. Herutover fikk han ham idømt en bot på 100 riksdaler.
Stadier på livets vei
Kierkegaards eksistensfilosofi kretset omkring menneskets forskjellige «stadier på livets vei». De blir behandlet i flere forskjellige verker, men det kan gis en samlet oversikt:
Filosofisk
Individualismen, den inderlige subjektivitet, den enkelte revet ut av miljøet og stilt overfor Gud, det er hva Kierkegaards forfatterskap dreide seg om. Det kan sies å betegne en kulminasjon innenfor protestantismen: lenger kan man ikke komme i et personlig gudsforhold. Han har navnlig fått betydning for den eksistenstenkning som slo igjennom i Tyskland i 1920-årene, og som fikk mange tilhengere i Frankrike etter andre verdenskrig.
Karl Barth og Rudolf Bultmann overtok trekk fra ham, mens den seneste tids interesse for Kierkegaard særlig har fremhevet den litterære og den tematiske mangfoldigheten og elegansen i forfatterskapet.
Kulturkanonen
Enten – Eller er tatt opp i den danske kulturkanonen under litteratur.
Stridsøkskulturen
Stridsøkskulturen (engelsk: Corded Ware culture) er et samlebegrep for en rekke beslektede steinalderkulturer i det nordlige Europa fra omkring 3200 f.Kr. til 1800 f.Kr., i Norden i tiden mellom 2700 f.Kr. – 2350 f.Kr.
Denne epoken har også blitt kalt for «De knuste skallers epoke» ettersom man fra denne tiden har funnet mange graver med knuste hodeskaller, ikke bare av menn, men også av mange kvinner og barn. Innledningen til epoken synes å ha vært kortvarig og voldelig.
Utforskning og levninger
Stridsøkskulturen er blitt forstått som den tiden hvor man antar at indoeuropeere migrerte inn i Europa fra øst. Nyere forskning av Haak et al (2015) bekrefter migrasjonen av jamnakulturen inn i vestlige Europa og som deretter utviklet stridsøkskulturen. Stridsøksfolkene skulle være de fjerne opphavsmenn til det språklige fellesskapet i de enorme landområdene der det snakkes indoeuropeiske språk.
I Nord-Norge var stridsøkskulturen tilstedeværende i innlandet i Rana kommune (Dunderlandsdalen).