cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
SWAT
SWATs første oppdrag
Etter Black Panther-episoden ble SWAT endret fra å være små grupper på hver politistasjon til å bli én stor organisasjon som skulle trenes opp sammen til å bli den beste og mest effektive politi-avdelingen i Los Angeles.
SWAT i Palm Springs
SWAT i Palm Springs ble opprettet i 1978 og består av spesialtrente konstabler som er forberedt på å overta ansvaret for operasjoner som krever ekspertise innen spesialtaktikk og laginnsats. I praksis er enheten organisert som en kriseberedskapsavdeling med kompetanse både innen megling og angrep.
Når enheten anvender megling som metode, blir det tatt i bruk moderne psykologiske teknikker. Stress, logisk slutning, tid, kontroll og andre konsepter og verktøy blir tatt i bruk for å redusere krisen. Angrepstaktikker som brukes av SWAT gjenspeiler politistrategi for håndtering av situasjoner med konfrontasjon av potensielt farlige personer. Konseptet for «pågripelse av mistenkte» gjennomføres med den grunnleggende disiplinen der enhver situasjon anses som et «livreddende oppdrag». Målet for enheten er å fullføre ethvert oppdrag uten skade eller dødsfall som resultat av enhetens inngripen. Fremst i tankene til enhetens medlemmer skal være å bevare liv og trygghet i samfunnet.
Palm Springs-politiets SWAT-enhet har 30 spesialtrente konstabler, 4 fulltids meglere og 2 leger. Enheten er delt i to ansvarslinjer: Taktisk element, som består av konstabler som gjennomfører storming og gisselredning, og Teknisk element, som består av et firemanns skarpskytterlag, to krisemeglere, to gasspesialister og enhetens lege. Alle medlemmer bærer kamuflasjeuniform i beige, brun og sort, som passer i ørkenterrenget i Palm Springs. Konstablene har skuddsikre vester og hjelmer, og er bevæpnet med Heckler & Koch MP5 maskinpistoler og Benelli halvautomatiske hagler som primære stormvåpen, og tjenestepistoler som sekundære våpen. Den grunnleggende transportformen for enheten er en kombinasjon av kassevogner og kommandobiler som er spesiallaget for transport av konstabler og utstyr, samt som kommandopost. Enheten har også et pansret kjøretøy for farlige situasjoner.
For enhetens medlemmer er SWAT-oppdrag en sekundær tjeneste, og helt frivillig. Alle medlemmer har primærtjeneste som patruljebetjenter eller kriminalbetjenter. Det gjennomsnittlige erfaringsnivået i enheten er 15 år.
Kritikk mot SWAT
Siden SWAT ble introdusert har antall taktiske politienheter i det amerikanske samfunnet, inkludert småbyer og distrikter, økt drastisk. Gjennom logistikksamarbeid med det amerikanske militæret og føderal finansiering, bla. gjennom Department of Homeland Security, har enhetene stadig større tilgang til våpen, kjøretøyer og utstyr ment for militær krigføring. Med stadig større fullmakter, i forbindelse med den amerikanske "krigen mot narkotika" og "krigen mot terror", har antall aksjoner økt dramatisk; svært ofte mot ubevæpnede mistenkte i forbindelse med ikke-voldelige forbrytelser og mindre alvorlige forseelser. Dødsfall og skader på mistenkte, politifolk, sivile og kjæledyr har forekommet mange ganger. Dette har forekommet flere ganger når SWAT-teamene har utført forkludrede aksjoner eller ganske enkelt har aksjonert mot feil hus. Kritikken retter seg mot en gradvis militarisering av sivile myndigheter der politiet blir stadig mindre kompetente innen sin tradisjonelt samfunnsnyttige rolle og stadig mer avhengige av voldsom maktbruk. Blant kritikerne er journalist og politisk analytiker ved Cato Institute; Radley Balko, som har skrevet flere bøker og artikler om emnet.
Vestaveien
Vestaveien er en gate på Rasta i Lørenskog.
Volker Wieker
Volker Wieker (født 1. mars 1954 i Delmenhorst) er en general i det tyske Bundeswehr som var generalinspektør for Bundeswehr, det vil si Tysklands forsvarssjef, fra 21. januar 2010 til 18. april 2018.
Vestaveien
Gaten er vertskap for Rasta vel som hvert år har tilgang til skøytebane for alle om vinteren, den grenser til Røykåsveien, Kleiva, Sønnaveien og Østaveien. Veien har flere inngangsteder til Østmarka, med skiløyper og stier som fører til Losby og Mariholte. Veien ligger kun kilometer fra fylkesgrensa mellom Oslo og Akershus.
Volker Wieker
Utmerkelser
Wieker er innehaver av Ehrenzeichen der Bundeswehr, Einsatzmedaille der Bundeswehr for IFOR, KFOR og ISAF. Han har også NATO-medaljen og er tildelt USAs Legion of Merit og Bulgarias fortjenstorden. I 2012 ble Wieker utnevnt til kommandør med stjerne av Den Kongelige Norske Fortjenstorden «for fortjenstfullt virke for norsk-tysk forsvarssamarbeid.»
Unn
Unn, eller UNN, kan vise til:
Alex Raymond
Etter å ha tjenestegjort i militæret under annen verdenskrig skapte Raymond detektivserien Rip Kirby i 1946. Raymond var en av pionerene innen utviklingen av spenningsserier på 1930-tallet, og har påvirket flere generasjoner av serietegnere med sine teknisk briljante tegninger og bevisste bruk av lys og skygge. Tegnere som Al Williamson, Dave Sim, Neal Adams og Alex Toth er alle tegnere som er tydelig influert av Raymond.
Vitenskapsåret 1836
Vitenskapsåret 1836 er en oversikt over hendelser, prisvinnere, fødte og avdøde personer med tilknytning til vitenskap i 1836.
Hurtigløp på skøyter under Vinter-OL 2018 – Lagtempo kvinner
Lagtempo for kvinner i hurtigløp på skøyter under Vinter-OL 2018 fant sted den 19. og 21. februar 2018.
Bendegúz Bolla
Bendegúz Bence Bolla (født 22. november 1999) er en ungarsk fotballspiller som spiller for den engelske klubben.
Landslaget
Han ble tatt ut i s EM-tropp til EM i fotball 2021.
Rogaland Islamske Fellesforening
Rogaland Islamske Fellesforening (RIF) er en menighet med over 600 medlemmer. Menigheten driver en moské under navnet «Eyup Sultan» i Harald Hårfagres gate på Storhaug i Stavanger.
Fathia Ali Bourrale
Fathia Ali Bourrale (født 14. oktober 1987) er en djiboutisk friidrettsutøver som konkurrerer i sprintløp. Hun representerte Djibouti under Sommer-OL 2008, der hun deltok på 100 meter. Hun ble nummer åtte og gikk dermed ikke videre fra sitt heat i første kvalifiseringsrunde. Hun løp på tiden 14,29.
Softball under Sommer-OL 1996
Softball under Sommer-OL 1996. Softball var med som olympisk øvelse for første gang under OL-1996 i Atlanta. Det var en turnering kun for kvinner, åtte lag deltok. USA beseiret Kina i finalen og ble de første olympiske mesterne i softball.
Medaljevinnerne
<br style="clear:both;" />
Paul Rånes
Paul Normann Rånes (født 1948) er en norsk lokalpolitiker som har representert Sentrumslista/Kystpartiet i Røst kommune i Lofoten. Han var ordfører i Røst kommune fra 1999 til 2007.
Før han ble ordfører var han ansatt i Telenor.
Caymanøyenes sentralbank
Caymanøyenes sentralbank (eng: Cayman Islands Monetary Authority – CIMA) er sentralbanken på Caymanøyene.
Historie
Caymanøyene har utviklet seg fra å være en lavt befolket og svakt utviklet øy, til å være et finanssentrum. Denne utviklingen har særlig skutt fart etter frigjøringen fra Jamaica i 1963. Så sent som 1960 bodde det kun 3.145 innbyggere her. Caymanøyene er blitt et skatteparadis, dvs. et sted der det er enkelt å registrere et selskap, og samtidig skjule eierskapet til selskapet, i forhold til myndighetene i det landet der man juridisk sett burde ha registrert selskapet.
I 1971 fikk landet en ny valutalov, som bidro til innføringen av egen valuta. Den caymanske dollaren ble tatt i bruk i 1972.
Men først i 1996 ble CIMA etablert ved lov. Banken startet sin virksomhet 1. januar 1997. CIMA ble et resultat av at det tidligere Cayman Islands Currency Board ble slått sammen med den lokale regjeringens finanstilsyn; Financial Services Supervision Department.
Hovedoppgaver
Bankens hovedoppgaver er bl.a.:
Sentralbanksjef
Sentralbanksjef er pr mars 2018 Grant Stein. Han erstattet George McCarthy i juli 2015, da McCarthys periode utløp. Det ble spekulert i om skiftet hadde forbindelse med korrupsjonssaken i FIFA og sentralbankens interne gransking av forbindelsene mellom ansatte i sentralbanken og tidligere FIFA-visepresident Jeffrey Webb, men dette ble avvist av Wayne Panton, minister for finansielle tjenester. McCarthy var sentralbanksjef fra 2009 til 2015, samt fra 1997 til 2003.
«Kristsuden»
«Kristsuden» var et av Håkon Håkonssons kongeskip, trolig bygget omkring 1262-1263 i Bergen. «Kristsuden» var også det skipet som bragte Håkon Håkonsons levninger hjem fra Orknøyene i 1264. Den ble gjort seilklar i begynnelse av mars og den 21. mars la det til ved brygga ved kongsgården i Bjørgvin, og dagen etter ble Håkon gravlagt. «Kristsuden» hadde 37 rom og var et av de største langskipene, mannskapet var trolig på ca. 300 personer.
Cassenoides
Cassenoides er en slekt av biller som tilhører familiegruppen bladbiller (Chrysomelidae). Det er kjent én art.
Levevis
Både larvene og de voksne (imago) er planteetere.
Utbredelse
Arten e rutbredt i Sørøst-Asia.
Thomas Green
Thomas William Green (født 30. mars 1894, død 29. mars 1975) var en britisk friidrettsutøver.
Tré Cool
Tré Cool (født 9. desember 1972 i Frankfurt am Main, Vest-Tyskland som Frank Edwin Wright III) er kjent som trommeslager i punkgruppen Green Day. Han erstattet gruppas tidligere trommeslager John Kiffmeyer.
Rakkelfugl
Rakkelfugl (fra tysk rackelhahn) er en krysning, eller hybrid, mellom storfugl og orrfugl. Krysningen foregår trolig kun mellom røy og orrhane. Avkommet er som oftest infertilt, men det er registrert avkom mellom rakkelhane og orrhøne.
Thorup Strand
Thorup Strand (også skrevet som Thorupstrand eller Torup Strand) er et fiskevær ved Nordsjøen i Jammerbugten, Nordjylland, Danmark. Vester Thorup er nærmeste tettsted 4 km sør for fiskeværet. Fjerritslev er nærmeste kommersielle senter 13 km mot sørøst. Thorup Strand har et par hundre fastboende, men mange tusen sommerhusbeboere i området.
Rakkelfugl
Hannen kalles rakkelhane og er på størrelse med en røy og kan være vanskelig å skille fra en tiur, selv om den er noe mindre. Den har gjerne en svartfiolett glans i brystet tilsvarende en tiur. Stjerten er svakt kløftet, men fjærene er normalt ikke buet utover med unntak av de ytterste fjærene som kan være lyreformet. Den røde øyekammen er mer markant enn hos tiuren, men mindre enn hos en orrhane. Rakkelhøna er lik orrhønen, men gjerne noe større og en stjert som er tvert avskåret.
Thorup Strand
Næringsliv
Thorup Strand er et av få steder på den jyske vestkyst som fortsatt driver med profesjonelt fiske med kystbåter direkte fra åpen strand. Om morgenen blir båtene trukket ut i sjøen av en vinsj som drives fra land med wire forankret ute i vannet. For å slepe båtene opp igjen på land benyttes en kraftig bulldoser. Thorup Strand er en av Europas største kystlandingsplasser med ca. 25 fiskebåter og omkring 40 ansatte. Fiskerne drar ut på fiske på natten og vender tilbake neste dag på ettermiddagen.
Hvem er hvem i norsk kulturliv?
Hvem er hvem i norsk kulturliv? er et norsk biografisk oppslagsverk som utkom i 1987.
Tré Cool
Bakgrunn
Han vokste opp i Willits, California sammen med far Frank Wright og to eldre søsken. Hans nærmeste nabo var Lawrence Livermore som var eier av plateselskapet Lookout! Records. Han ble etterhvert med i Livermores band; The Lookouts, som trommeslager. Livermore var begeistret over Tré sine trommeerfaringer, og kalte han for Tré Cool. Tilnavnet «Tré» kommer fra fransk très, som betyr «veldig». «Cool» betyr kul på engelsk. I 1990 forlot Al Sobrante Green Day, og Tré Cool ble spurt om å erstatte Al. Når han hadde begynt å lære seg å spille trommer, trommet han på alt, moren, faren og søskene gikk omtrent til vanvidd.
Hvem er hvem i norsk kulturliv?
Oppslagsverket er delt i to deler. Del 1 inneholder biografiske artikler over 480 sider om personer knyttet til offentlig kulturadministrasjon, kunstnere tilsluttet kunstnerorganisasjoner, kulturpolitikere, kjente kulturpersonligheter og mennesker som er knyttet til kultursektoren gjennom deltagelse i styrer og råd i Norge. Del 2 inneholder oversikt over sammensetning av styrer og råd, sentralt ansatte i kultur- og vitenskapsdepartementet, medlemmer i Norsk kulturråd samt adresser til en rekke paraplyorganisasjoner og disses tilsuttede foreninger og forbund.
I forordet gjøres det oppmerksom på at verket ikke er komplett ettersom det ikke var mulig å oppnå kontakt med alle dem man forsøkte å få kontakt med, og oppslagene er i stor grad basert på innsendt informasjon fra de omtalte personene. Det spesielle med oppslagsverket var å få fram opplysninger også om de «ukjente» kulturarbeiderne, de som styrer store deler av det offentlige kulturliv og som det stort sett ikke finnes stoff om noe annet sted. Verket er redigert av Herman Berthelsen, som også var redaktør for bladet Kulturnytt.
Leksikalsk-faglig er verket kjent for sine uredigerte og uproporsjonale biografier, som i stor grad bygger på en gjengivelse av de innsendte «egenbiografiene» fra de omtalte. På den måten har meriterte skuespillere fått en kort, summarisk omtale, mens noen kommunale kultursekretærer har fått med hele sin cv, like ned til ukelange sommerkurs.
Tré Cool
Bakgrunn
Tré har vært gift tre ganger og skilt to. Første gang med Liesa Lyons, som er moren til Ramona, Trés eldste barn (født i januar i 1995). Andre gang Tré giftet seg, giftet han seg med en dame som het Claudia. Claudia er moren til Trés andre barn, Frankito. Frankito er født i 2001 og blir kalt «Little Frank». I 2014 giftet han seg med Sara Rose Lipert.
Diskografi
Tré har medvirket på følgende Green Day-utgivelser:
Thorup Strand
Natur
Jammerbugten fungerer som en naturhavn mellom de to kalkstensknutene Bulbjerg og Svinkløv. Det har også vært mye sandflukt og det var grunnen at et stort område ble beplantet på slutten av 1800-tallet. Sporene heretter ses ved den store parabelklit i Thorup Klitplantage. Sør for Thorup Strand ligger en krittskrent.
Historie
Jammerbugten har historisk vært landingsplass for skipshandel mellom Norge og Danmark.
Antonio López de Santa Anna
Antonio López de Santa Anna, egentlig Antonio de Padua María Severino López de Santa Anna y Pérez de Lebrón (født 21. februar 1794 i Xalapa i delstaten Veracruz død 21. juni 1876 i Mexico by) også kjent som bare Santa Anna eller López de Santa Anna, var en meksikansk general, politiker og president.
Betydning
Han hadde en meget stor innflytelse på mexicansk politikk og styre i flere tiår. Santa Anna kjempet i Mexicos uavhengighetskrig fra Spania. Han var ikke Mexicos første øverste militære leder, men den mest spesielle. Han avanserte til grad av general og til president over Mexico flere ganger i løpet av en omskiftende 40-årsperiode. Han var president i syv ulike perioder over 22 år, som hvor ingen av disse var etterfølgende hverandre.
Bakgrunn
Santa Anna var sønn av relativt velstående spanske kolonialister, og foreldrene Antonio López de Santa Anna og Manuela Pérez de Lebrón hørte til den middelklassegruppen av såkalte criollo. De var tilstrekkelig formuende til å kunne sende sønnen på skole.
Militær karriere
Santa Anna avanserte raskt og ble fenrik i februar 1812 og løytnant allerede ved utgangen av samme år. I 1813 tjenestegjorde han i Texas, hvor han blant annet utmerket seg i slaget ved Medina, ikke langt fra dagens San Antonio. Etter dette fulgte en periode hvor uavhengighetskrigen hadde ebbet noe ut, og Santa Anna ble mer passiv. I 1816 ble han forfremmet til kaptein.
I 1821 uttrykte Santa Anna lojalitet til Agustín de Iturbide. Santa Anna gjorde seg bemerket ved å umiddelbart drive de spanske styrkene ut av den viktige havnebyen Veracruz samme år. Iturbide belønnet ham med å utnevne ham til general.
President første gang
Den etterfølgende tiden var preget av politisk uro og en rekke statskupp. Santa Anna opptrådte som en opportunistisk politiker som skiftet side etter hva som gavnet ham. I 1822 støttet han den gruppen av offiserer som sto bak avsettelsen av Iturbide og avskaffelsen av monarkiet. Han var en av Guadalupe Victorias støttespillere for å bli den første presidenten i mai 1823.
I 1824 ble han utnevnt av Vicente Guerrero til guvernør i delstaten Yucatán. Her planla han på eget initiativ et forsøk på å invadere Cuba, som på dette tidspunktet fortsatt var under spansk overhøyhet, men fikk ikke tilstrekkelig støtte til disse planene.
I 1828 støttet Santa Anna et kupp mot den valgte presidenten Manuel Gómez Pedraza, og Guerrero overtok igjen som president. Året etter gjorde Mexico et nytt forsøk på å gjenerobre Tampico, og Santa Anna vant over en langt større spansk styrke. Dette økte hans prestisje betraktelig, og han visste å utnytte dette ved å benytte kallenavn som «seierherren fra Tampico», «fedrelandets redningsmann» eller «Vestens Napoleon».
Visepresident Anastasio Bustamante avsatte Guerrero i et statskupp i desember 1829 og ble selv president. Dette førte til et opprør mot Bustamante, ogr opprørerne ba Santa Anna om å lede den militære delen av dette. Opprøret lyktes, og Bustamante reiste i eksil. Den folkevalgte kongressen ble innkalt, og denne valgte 1. april 1833 Santa Anna til ny president. Han utnevnte Valentín Gómez Farías til visepresident og overlot mye av det daglige styret til ham.
Farias satte i gang en rekke reformer, blant annet for å redusere kirkens og de militæres innflytelse. Dette første til reaksjoner, og Santa Anna ble bedt om å gjenoppta presidentembetet. Santa Anna avsatte Farias og innførte en mer konservativ grunnlov, noe som førte til opprør flere steder som da mistet noe av sitt lokale selvstyre. Santa Anna sørget for at opprørene ble hardt slått ned, noe som gjorde konflikten enda bitrere.
Texasrevolusjonen
Akkurat som en rekke andre mexicanske delstater som var misfornøyde med den sentralistiske politikken til de mexicanske sentralmyndighetene, gjorde også Texas departementet av delstaten Coahuila y Tejas opprør sent i 1835 og erklærte seg uavhengig 2. mars 1836.
Denne opprøret for selvstendighet er senere blitt kalt Texasrevolusjonen. Santa Anna marsjerte med sine styrker nordover for å gjenvinne kontrollen over Texas, og 6. mars ble mellom 187 og 250 opprørere drept da de tapte slaget ved Alamo. Senere ble 350 opprørere henrettet i det som ble kalt Goliad-massakren 27. mars.
Eksil og tilbakekomst, og ny eksil
Etter å ha vært i eksil i USA en periode, hvor han blant andre møtte president Andrew Jackson i 1837, fikk Santa Anna lov til å vende tilbake til Mexico for å trekke seg tilbake til sin hacienda (gods) Manga de Clavo i Veracruz.
Allerede i 1838 ble han imidlertid kalt tilbake til tjeneste, etter at Frankrike dette året gjennomførte en militær intervensjon av landet, som følge av at Mexico ikke ville betale kompensasjon til franske statsborgere for økonomiske tap under uroen som hadde vært i landet. Den mexicanske regjeringen gjorde Santa Anna til øverstkommanderende for de militære styrkene, med oppdrag om å forsvare landet med alle tilgjengelige midler. Santa Anna ble såret under kampene, da en hånd og ankelen ble truffet av en kanonkule, og han måtte amputere benet. Selv om krigen endte med mexicansk nederlag, kunne Santa Anna benytte denne anledningen til å vende tilbake til politikken.
Etter dette brukte Santa Anna en protese av kork som erstatning for det tapte benet. Under den senere Den meksikansk-amerikanske krigen ble denne protesen tatt av amerikanerne, og den er i dag utstilt på militærmuseet Illinois State Military Museum i Springfield. Den mexicanske regjeringen har forgjeves forsøkt å få denne protesen tilbakelevert.
I et forsøk på å styrke den statlige økonomien, økte Santa Anna skattene, noe som førte til nye opprør. Til slutt måtte han trekke seg som president, og prøvde å flykte fra Mexico by. Han ble arrestert i januar 1845 og fengslet, før han fikk reise i eksil til Cuba.
Den meksikansk-amerikanske krigen
Da USA erklært Mexico krig i 1846, skrev Santa Anna til den mexicanske regjeringen og forsikret at han ikke hadde noen ambisjoner om å bli president igjen, men ønsket å bidra militært til å bekjempe invasjonen av hjemlandet. President Valentín Gómez Farías var så desperat at tilbudet ble akseptert. I mellomtiden hadde Santa Anna inngått en hemmelig avtale med amerikanerne om at han skulle arbeide for at USA skulle få kjøpe det omstridte området til en rimelig pris.
Straks han var tilbake i Mexico by og hadde fått kommandoen over hæren, brøt han begge disse løftene, og utropte seg selv til president, og forsøkte uten hell å nedkjempe de amerikanske invasjonsstyrkene.
Ny eksil
I 1851 måtte Santa Anna på ny dra i eksil, denne gangen til Kingston på Jamaica, og deretter til Turbaco i Colombia. I april 1853 ble han av konservative opprørere igjen bedt om å bli president, men også denne gangen var det preget av vanstyre, hvor han beriket seg selv, solgte unna flere områder til USA, og han ble avsatt i 1854 og ble sendt i nytt eksil på Cuba året etter, da liberale opprørere med blant andre Benito Juárez og Ignacio Comonfort overtok makten. Da alle hans økonomiske misgjerninger, korrupsjon og personlig berikelse ble dokumentert, ble han dømt for høyforræderi in absentia og alle hans eiendommer ble konfiskert.
Santa Anna bodde i de neste årene i eksil i Cuba, USA, Colombia og St. Thomas. I 1869 bosatte den 74-år gamle Santa Anna seg på Staten Island i New York City, hvor han arbeidet for å finansiere etableringen av en ny hær for å ta tilbake makten i Mexico by.
I 1874 benyttet han seg av et generelt amnesti og vendte tilbake til Mexico. Handicappet og nesten blind av grå stær døde han i Mexico by to år senere.
DS «Saude» (1897)
DS «Stavanger», senere «Saude» var i perioden 1897-1944 et kyst- og lokalruteskip tilhørende Det Stavangerske Dampskibsselskab, Stavanger. Som ny var skipet Stavangerskes første i nattruten Stavanger-Haugesund-Bergen, men her ble den snart i minste laget. Den havnet derfor i lokalrutene i Ryfylke som Stavangerskes største dampskip i denne farten, men skipet vikarierte hyppig i kystrutene og det var også her skipet møtte sin skjebne senhøsten 1944 da hun forliste i Vatlestraumen etter å ha blitt pårent av en tysk ubåt. Ingen menneskeliv gikk tapt i ulykken.
Skipet
DS «Saude» hadde stålskrog, og tonnasjen var ved levering 331,69 bruttoregistertonn og 195,94 nettoregistertonn. Etter ombygging i 1928 var tonnasjen redusert til 325 bruttoregistertonn. Hovedmaskinen var en trippel ekspansjon dampmaskin med arbeidstrykk 165 psi. Oppgitt ytelse var (i 1907) 77 nhk (nominelle hestekrefter) og 430 ihk (indikerte hestekrefter). I 1907 var skipet sertifisert for 150 passasjerer i europeisk fart, og 300 i innenskjærs fart. Mannskapet besto i 1907 av 3 offiserer, 2 maskinister, 6 dekksfolk, 3 maskinfolk og 5 i forpleining.
Kitamaebune
Kitamaebune er en regional variant av den japanske skipstypen bezaisen fra midten av 1700-tallet. Betegnelsen betyr «det nordlige skipet» ettersom kitamae mente de nordlige regioner av landet Japan.
Denne varianten hadde blitt utviklet som et fraktskip på Japanhavet langs den nordvestlige kysten og fungerte også som en ferje for mennesker som spredte kulturelle impulser fra region til region i Edo-perioden 1603-1868. I sammenligning med de andre varianter av skipstypen bezaisen hadde den større spring både for og akter på skroget.
Kitamaebune-farten fra Osaka gjennom innlandshavet til Kanmon-stredene, deretter Hokuriku mot Japanhavet helt fram til Hokkaido hadde eksistert helt fram til slutten av 1800-tallet. Normalt var ferden bare gjennomført én gang for skipet som fraktet ris fra Kaga-provinsen og Dewa-provinsen på den japanske vestkysten til Osaka eller til Hokkaido.
Med innføringen av de vestlige skonnerter som erstattet de eldre fraktskipene, ble det mulig å gjennomføre fire reiser hvert år. I Meiji-perioden 1868-1912 ble sjøfarten nedlagt til fordel for jernbanen som overtok transporten mellom nord og sør på vestkysten.
Konstantin VII
Konstantin VII Porphyrogennetos eller Porphyrogenitus, «den lillafødte» (gresk: Κωνσταντίνος Ζʹ Πορφυρογέννητος; født 18. mai 905 i Konstantinopel, død 9. november 959 i Konstantinopel) var keiser av Bysants (Østromerriket) fra 913 til 959. Han var sønn av den bysantinske keiseren Leo VI og hans fjerde kone Zoë Karbonopsina. Han var også nevøen til den forrige keiseren Alexander. Han er kjent for de fire bøkene han skrev. Konstantin var den fjerde keiseren i det makedonske dynasti.
En omstridt tronarving
Konstantin VIIs kallenavn, Porphyrogennetos («den lillafødte») kommer av «Det lilla rommet» i keiserpalasset, som var dekorert med rombeporfyr, hvor barn av herskeren vanligvis ble født. Konstantin ble også født i dette rommet, selv om hans mor Zoë ikke var gift med Leo på det tidspunktet. Tilnavnet Porphyrogennetos er et tilnavn som tildeles alle ektefødte barn av en regjerende keiser som blir født i (det lilla) porfyr-rommet i keiserpalasset i Konstantinopel.
Etter bare tre dager var Zoë tilbake i palasset. Leo ordnet da med en enkel vielse med en lokal sogneprest i palassets privatkapell. Vielsen ble først offentliggjort etterpå, da Leo utropte Zoë til keiserinne. Kirkens menn ble rasende og nektet å godkjenne vielsen. Det ble blant annet henvist til borgerloven som Leo selv hadde undertegnet med formuleringen: Hvis noen skulle våge å inngå et fjerde ekteskap, som ikke er noe ekteskap, skal ikke bare avkommet der være illegitimt, men det skal straffes slik det er foreskrevet for dem som er besudlet av horlevnetets skitt, og det er selvsagt av de personene som har inngått dette, skal skilles fra hverandre. Striden mellom Leo og patriark Nikolas I Mystikos, som var blitt patriark etter Antonius’ død i 901, fortsatte i et og et halvt år. Keiser Leo klarte da å få Nikolas arrestert for konspirasjon og han måtte abdisere. Ekteskapet ble omsider godkjent og Konstantins arverett ble stadfestet. I Østromerrikets arverett hadde sønner født i ekteskap med en regjerende keiser forrett også foran eldre sønner som ikke var født i det lilla rommet.
Keisertiden
Konstantin Porphyrogennetos ble av sin far og onkel utsett til tronarving og han ble utropt til medkeiser to år gammel 15. mai 908.
Mesteparten av hans regjeringstid var preget av medregenter og medkeisere. Fra 913 til 919, mens han var mindreårig, fungerte hans mor Zoë som regent, fra 920 til 945 delte han tronen med sin medkeiser Romanos Lekapenos som etter 920 overskygget ham som keiser Romanos I. Konstantin var gift med Romanos’ datter Helena Lekapene. Romanos gjorde også sine tre sønner til medkeisere.
Regenter og medkeisere
I juni 913, da hans onkel og regjerende keiser Aleksander lå for døden, ble det oppnevnt et syvmanns regentråd for Konstantin. Det ble ledet av patriark Nikolas Mystikos, og besto ellers av de to «magistros» (administrative ledere) Johannes Eladas og Stefanos Kalomaria, «rhaiktor» Johannes Lazanes, to av Aleksanders tjenestemenn, Basiitzes og Gabrielopoulos, og den ellers ukjente Euthymius.
Aleksander døde i 913 og den syvårige Konstantin ble utropt til keiser. Allerede etter noen dager ble det gjort et kuppforsøk ledet av Konstatin Doukas, men dette ble slått ned. Etter dette styrket patriark Nikolas Mystikos sin posisjon i regentrådet.
Patriark Nikolas ble tvunget til å slutte fred med tsar Simeon I av Bulgaria og måtte motvillig anerkjenne ham som hersker i Bulgaria. Simeon hadde i fredsbetingelsene også fått gjennomslag for at den unge Konstantin skulle gifte seg med Simeons datter. Dette ble dårlig mottatt i Konstantinopel, og Nikolas ble regelrett skjøvet til side. I stedet ble enkekeiserinnen Zoë kalt tilbake fra klosteret hvor hun hadde blitt forvist av Nikolas, og hun tok over regentskapet for sin sønn.
Zoë hadde ikke mer hell med seg mot bulgarerne. De beseiret den bysantinske general Leo Fokas i 917, og i 919 ble Zoë erstattet som regent av admiral Romanos Lekapenos. Romanos’ datter Helena Lekapenos ble gift med Konstantin. Romanos avanserte raskt i gradene, først til basileopator, deretter til caesar i mai 919 og til slutt medkeiser i desember 920. Dermed ble Konstantin fullstendig satt i skyggen av den eldre, mer handlekraftige herskeren Romanos I.
Konstantin hadde en nokså trist ungdomstid på grunn av et ufordelaktig utseende, en ordknapp natur og en formell nedgradering i tronfølgen til også å komme etter Romanos’ sønn Christopher Lekapenos. Konstantin var imidlertid en intelligent ung mann med mange interesser, og han brukte disse årene til inngående studium av hoffets seremonier og administrative arbeid. Nedgraderingen skjedde i 927 da Romanos sendte ut en erklæring om at hans sønn Chrostopher hadde rangen nest etter ham selv. Romanos angret seg imidlertid på sine eldre dager, og kort før han døde skrev han et nytt testamente hor han fastslo at Konstantin var den første i arverekken.
Enekeiser
Romanos I beholdt makten fram til 944 da han ble avsatt av sine sønner Stefanos Lekapenos og Konstantin Lekapenos. Romanos ble, som skikken ofte var for detroniserte ledere, sendt i kloster som munk. Han tilbrakte sine siste år på øya Prote i Marmarahavet og døde 15. juni 948.
Med hjelp av sin kone Helena lyktes det Konstantin å få fjernet sine svigerbrødre, og han ble enekeiser 27. januar 945 i en alder av 39 år og etter et liv i skyggen av sine medkeisere. Noen måneder senere kronet han sin egen sønn [Romanos II|Romanos] til medkeiser. Konstantin, som aldri hadde vært noen utøvende makthaver, fortsatte med sine akademiske sysler og overlot også som enekeiser mye av den utøvende makten til byråkrater og militære ledere, og også til sin energiske kone Helena Lekapene, som var datter av den avsatte Romanos I.
I 949 sendte Konstantin ut en ny flåte på 100 skip (20 dromoner, 64 chelandier, og 10 galeier) mot arabiske sjørøvere som opererte fra Kreta, men i likhet med hans fars forsøk på å gjenerobre øya i 911, mislyktes også denne operasjonen.
På den østlige grensen lyktes Konstantin bedre, selv om han også her opplevde tilbakeslag. I 949 erobret bysantinerne Germanicea (Germanica Cæsarea) i Kahramanmaraş-provinsen i det nåværende sørøstlige Tyrkia. De slo araberne ved flere trefninger og i 952 kunne de krysse øvre Eufrat. i 953 slo imidlertid araberne under ledelse av amir Sayf al-Daula tilbake og gjenerobret Germanicea. i 958 ble det igjen erobret av bysantinske styrker under Nikeforos II Fokas (keiser fra 963) som inntok byen Hadath i det nordlige Syria. Året etter inntok også den armenske general Johannes I Tzimiskes (keiser fra 969) Samosata i det nordlige Mesopotamia, på vestbredden av Eufrat. En arabisk flåtestyrke ble også slått tilbake med bruk av såkalt gresk ild i 957.
Internasjonale forbindelser
Konstantin hadde diplomatiske forbindelser til flere andre herskere, blant annet kalifen av Cordoba Abd ar-Rahman III og keiser Otto I av Det tysk-romerske rike. Høsten 957 ble Konstantin oppsøkt av Olga av Kiev som var regent i Kievriket. Årsaken til dette besøket har aldri blitt klarlagt, men resultatet av besøket var at Olga fikk en kristen dåp og tok navnet Helena. Hun tok med seg kristne misjonærer tilbake for å prøve å omvende sitt folk til kristendommen. Det har blitt spekulert i om Konstantin ble forelsket i Olga, men at hun vred seg unna forbindelsen ved først å la ham bli hennes gudfar under dåpen, og deretter si at det var upassende for en gudfar å gifte seg med guddatteren. Historien er nokså tvilsom all den stund Olga på dette tidspunkt var en eldre dame, hun var sannsynligvis født rundt 890 og hadde vært gift med den russiske hersker Igor av Kiev sannsynligvis fra 903 til hans død i 945. Konstantin var dessuten gift fra før. Det er også hevdet at Olga allerede var døpt til kristendommen før 957 da hun traff Konstantin. Det er blitt hevdet at det ville vært utenkelig i den bysantinske etikette at en ukristnet barbar, en kvinne, fikk foretrede for keiseren
Død
I september 959 ble keiseren febersyk og reiste til Bursa i håp om å kunne helbredes i de varme kildene der. Da det ikke hjalp dro han til et kloster oppe i fjellene noen mil fra byen. Munkene der forsto at han var dødssyk og Konstantin dro tilbake til Konstantinopel. Der døde han den 9. november 959 med hele sin familie rundt seg. Han ble etterfulgt som keiser av sin nå tjue år gamle sønn Romanos II.
Litterær og politisk aktivitet
Konstantin VII er kjent for sin virksomhet som forsker og skribent. Best kjent blant bøkene han etterlot seg er: De administrando imperio (Om imperiets administrasjon, gresk: Πρὸς τὸν ἴδιον υἱόν Ῥωμανόν), De Ceremoniis (Om seremonier, gresk: Περὶ τῆς Βασιλείου Τάξεως) De Thematibus (Περὶ θεμάτων Άνατολῆς καὶ Δύσεως) og Vita Basilii (Βίος Βασιλείου).
De Ceremoniis Aulae Byzantinae
Hans verk om de bysantinske seremonier er en encyclopedi over bysantinske ritualer og hoffprotokoll. Disse ble også omtalt og beskrevet senere i et mer negativt lys av Liutprand av Cremona.
De administrando imperio
Boken De administrando imperio ble skrevet til hans sønn Romanos II og gir råd om hvordan man styrer og administrerer imperiet og hvordan man bekjemper ytre fiender.
Excerpta Historica
Han ønsket å lage en håndterlig oversikt med resyme fra skriftene til alle de viktigste historikerne i Konstantinopel, og han la opp til et verk med 53 titler. Bare seks av utdragene fra denne Excerpta Historica («Utdrag fra historien») har blitt bevart til vår tid: Titlene på bare om lag halvparten av de resterende 47 seksjoner er kjent.
En av Konstantins bøker dekker også imperiets historie etter dødsfallet til kronikøren Theofanes Bekjenneren i 817, og blant hans historiske verk er også en lovtale om bedriftene til hans bestefar, Basileios I. (Vita Basilii, gresk: Βίος Βασιλείου). Disse bøkene viser innsikt og er interessante for historikere, sosiologer og antropologer som kilde til informasjon om nasjonene rundt imperiet. De gir også gode opplysninger om keiseren selv.
Historikeren John Julius Norwich omtaler Konstantin som «den lærde keiseren». Keiseren beskrives som en lidenskapelig samler, ikke bare av bøker og manuskripter, men kunstverk av alle slag. Han skal også ha vært en dyktig maler. Hans bøker og sammenfatninger av forskjellige tilgjengelige manuskripter skal ha omfattet alt fra militær strategi, historie, diplomati, jus, hagiografi, medisin, jordbruk, naturvitenskap og til og med veterinærkirurgi.
Familie
Med sin kone Helena Lekapene, datter av keiser Romanos http hadde Konstantin VII flere barn, blant andre:
Ettermæle
På tross av at Konstantin lenge sto i skyggen av sin svigerfar fremsto han som en sjenerøs beskytter av kulturen og landets forfattere, forskere, kunstnere og håndverkere. Han blir ansett for å være sentral i den oppblomstringen som betegnes som «den makedonske renessansen» Han var en kompetent og hardt arbeidende administrator som fikk ansatt dyktige folk i ledende stillinger. Utdanning og rettspleie nevnes som områder hvor han la ned et stort arbeid. Det er sagt om ham at han spiste og drakk mer enn han hadde godt av, men at han i motsetning til flere av sine forgjengere var en høflig og omgjengelig mann med godt humør.
Gustav Hrubý
Gustav Hrubý (født 18. april 1916 i Wien) var en tsjekkoslovakisk turner. Han var med i et OL og et turn-VM.
Hans deltok i OL i 1948. Her fikk han ingen medaljer, men han fikk bl.a. 6.-plass i Lagkonkurransen. Individuelt fikk han 17.-plass i hopp som beste resultat.
I VM-sammenheng har han én medalje; gull fra lagkonkurransen i 1938. Individuelt kom han på sjetteplass sammenlagt.
Arve Lønnum
Arve Johannes Lønnum (født 2. oktober 1911 i Egge i Nord-Trøndelag, død 18. desember 1988) var en norsk lege og politiker. Lønnum var overlege ved Sentralsykehuset i Akershus fra 1971 til 1981 og var professor i nevrologi ved Universitetet i Oslo. Han var også forfatter av en rekke bøker om helsepolitiske og om militærhistoriske emner.
Han ble med i miljøet rundt Anders Lange, og var en av lederskikkelsene i Anders Langes parti, blant annet som formann fra 1975 til 1978 (navneskifte til Fremskrittspartiet i 1977).
I 1988 ble han medlem av Oslo bystyre.
Lønnums sønn Arve Lønnum jr. har også markert seg som Frp-politiker.
Utmerkelser
For sitt allsidig bidrag inne norsk medisin ble Lønnum i 1981 tildelt ridder av 1. klasse av St. Olavs orden.
Tiril Valeur
Hun er utdannet ved Kunsthøgskolen i Oslo, og debuterte som forfatter i 2008 med "Baldrian & Musa og lengselen". I 2012 var hun nominert til Sørlandets litteraturpris for boken Polly-Esther på monsterfest.
Vitenskapsåret 1835
Vitenskapsåret 1835 er en oversikt over hendelser, prisvinnere, fødte og avdøde personer med tilknytning til vitenskap i 1835.
Geir Selvær
Geir Selvær (født 15. juli 1943 på Tjøtta i Helgeland i Nordland fylke) er en norsk tidligere fotballspiller.
Fotballkarriere
Han spilte for FK Vidar fra 1964 til 1974. I løpet av karrieren spilte han 276 kamper for A-laget. Han var toppscorer i 1971 med 19 mål, og i 1972 11 mål. Han hadde totalt 55 scoringer for A-laget.
Etter spillerkarrieren var han styreformann i FK Vidar fra 1979 til 1987 og ett år i 1989. Han var medlem av idrettsrådet i Stavanger kommune, hvorav to år som leder. Geir ble æresmedlem i FK Vidar i 1986.
Cicindela hybrida
Fisher 1823 Lutsnik 1924 Roeschke 1891 Apfelbeck 1904 Gautier 1872 Mandl 1935 Mandl 1935 Motschulsky 1859 Csiki 1946 Mandl 1935 Mandl 1935 Korell 1965 Dejean 1822 Roeschke, 1891 Apfelbeck 1909 Menetries 1832 W. Horn 1937
Cicindela hybrida er en av billene i delgruppen (underfamilien) sandjegere (Cicindelinae) i familiegruppen løpebiller.
Utbredelse
Cicindela hybrida finnes i Europa og helt sør i Norge.
Levevis
Cicindela hybrida finnes i tilknytning til åpne solrike tørre lokaliteter, og finnes på sandyner langs større elver, i grustak og lignende. Både de voksne og larvene lever som rovdyr. Larven lever nedgravd i sanden, bare kjevene og hodet stikker opp. Der venter den passivt på at et byttedyr skal passere nært nok til at den kan fange det.
De tilhører gruppen av insekter med fullstendig forvandling (holometabole insekter), som gjennomgår en metamorfose i løpet av utviklingen. Larvene er ofte radikalt forskjellige fra de voksne, både i levevis og i kroppsbygning. Mellom larvestadiet og det voksne stadiet er et puppestadie, en hvileperiode, der billens indre og ytre organer endres.
Malmö sentralstasjon
Malmö sentralstasjon, også Malmö C, er den største jernbanestasjonen i Malmöregionen.
Johan C.F. Dam
Johan Christian Frederik Dam (født 8. juli 1863 i Kollafjørður, død 17. januar 1925) var en færøysk kongsbonde, landhandler og politiker (Sb.). Han var innvalgt på det færøyske Lagtinget fra Norðurstreymoy fra 1903 til 1918.
Han var sønn av kongsbonde og landhandler Peter Mohr Dam og hustru Johanne Marie Djurhuus på Sjógv i Kollafjørður. Han var oldebarn av Sjóvarbóndin, poeten Jens Christian Djurhuus. Han giftet seg med Elsebeth Cathrine Højgaard. Han overtok farens gård og landhandel med postekspedisjon i 1890. Han beskrives som en «ualminnelig kunnskapsrik mann» med interesse for «såvel færøysk som annen litteratur» og med «store språkkunnskaper».
Dam var medlem av sognestyret (kommunestyret) i Kollafjørður. Fra 1903 til 1918 var han innvalgt på Lagtinget. I 1906 var Dam med på å danne Færøyenes første politiske parti, Sambandsflokkurin. Johan C.F. Dams nevø Peter Mohr Dam og grandnevø Atli Dam ble statsministre på Færøyene, begge valgt for Javnaðarflokkurin.
Etter et kort sykeleie døde Dam av lungebetennelse i 1925.
Long Spruce vannkraftverk
Long Spruce vannkraftverk er en demning og vannkraftverk fra 1977 i elven Nelson River i provinsen Manitoba, Canada. Verket inngår i Nelson River Hydroelectric Project, som omfatter en utbygging av elvas nedre løp med seks eksisterende og 14 planlagte vannkraftverk. Alle verkene bygges nedenfor Winnipegsjøen, og noen av verken vil få vann avledet fra naboelva Churchill i nord.
Long Spruce er det nest nederste av i alt seks eksisterende kraftverk i elva.
Kraftverkene som bygges ut under Nelson River Hydroelectric Project, er, regnet nedenfra (Hudson Bay) og oppover elveføret (fra øst til vest):
Norske fotballrekorder
Øvrige rekorder
Flest nedrykk, individuelt: 8 - Joachim Erlend Olufsen
Hamburg European Open 2020
Hamburg European Open 2020 var en tennisturnering, og del av ATP-touren 2020, som fant sted i Hamburg i Tyskland fra 20. til 27. september 2020.
Det ble konkurrert i singel og dobbel for menn på grus.
Seeding
Utøverne ble seedet etter plassering på ATPs verdensranking fra 14. september 2020.
Meklingsnemnda for arbeidstakeroppfinnelser
Meklingsnemnda for arbeidstakeroppfinnelser er en norsk statlig nemnd som gjennomfører megling mellom arbeidstagere og arbeidsgivere som er uenige om godtgjørelse i forbindelse med at arbeidstageren har gjort en oppfinnelse.
Nemnda skal på begjæring fra en av partene fungere som meglingsnemnd i tvister som reiser seg av forhold som omhandles i arbeidstakeroppfinnelsesloven. Den skal søke å få i stand en minnelig ordning mellom partene, blant annet ved fremsettelse av forslag til forlik. Et forlik i nemnda har rettsvirkning som rettsforlik. Nemnda fungerer som voldgiftsrett hvis partene er enige om det.
Nemnda består av en leder, et fast juridisk medlem og to varamedlemmer (juridisk). I tillegg oppnevnes det på ad hoc-basis et teknisk kyndig medlem.
Sekretariatet ligger til Klagenemnda for industrielle rettigheter.
Erison Hurtault
Erison George Hurtault (født 29. desember 1984) er en dominikisk friidrettsutøver, som konkurrerer i 400 meter. Han representerte Dominica under Sommer-OL 2008, der han ble utslått i de innledende rundene. Hurtault var flaggbærer under åpningsseremonien for Dominica under Sommer-OL 2012.
Malå
Malå (umesamisk: Máláge) er et tettsted i Västerbottens län i landskapet Lappland i Sverige. Det er Malå kommunes administrasjonssenter. I 2010 hadde tettstedet 2 050 innbyggere.
Nord-Makedonia under OL
Nord-Makedonia deltok første gang i olympiske leker som selvstendig stat i Sommer-OL 1996 i Atlanta og har siden deltatt i samtlige påfølgende sommer- og vinterleker. Utøvere fra Nord-Makedonia har tidligere deltatt som en del av Jugoslavia (1920–1992) og som en del av uavhengige olympiske deltakere i Sommer-OL 1992 i Barcelona. På grunn av navnekonflikten med Hellas deltok de offisielt med navnet Former Yugoslav Republic of Macedonia (norsk: Den tidligere jugoslaviske republikken Makedonia), ofte forkortet til FYR Macedonia. I februar 2019 skiftet landet offisielt navn til Nord-Makedonia.
Higakikaisen
Higakikaisen var en regional variant av den japanske skipstypen bezaisen for frakt mellom Osaka og Edo i Edo-perioden 1603-1868.
Navnet kom av gjerdestakittet på skipssidene, som i motsetning til andre varianter hadde forskjellige form. Higakikaisen hadde diamant-form på sitt gjerde. Gjerdestakittet ble reist på de tvergående bjelkene som stakk ut av skroget, og dermed gav «den japanske djunken» et særpregent utseende i møte med de første, vestlige besøkerne.
«Naniwa Maru»
En rekonstruksjon ble bygget i 1990-årene basert på et higakikaisen seilfartøy fra Edo-perioden for å teste seilegenskapene på denne varianten av bezaisenskipene før den ble satt på land som et museumskip i Osaka Maritime Museum.
Den var på 30 meter i lengde med en mast på 27,5 meter i høyde samt en vekt på 90 tonn. Etter å ha seilt fra 20. juli til 2. august 1999, ble «Naniwa Maru» satt på land. Dette skipet har kahytt også på forskipet.
Rakel Ludviksen
Rakel Helene Ludviksen (født 1967) er en norsk sykepleier og nødhjelpskoordinator i Leger Uten Grenser.
Ludviksen har arbeidet for Leger uten grenser siden 1998; Først som feltarbeider og fra 2006 som nødhjelpskoordinator. I perioden 1998–2006 var hun åtte ganger i Sudan og ellers i Liberia, Angola, Etiopia og Øst-Timor. I 2014–2015 jobbet hun med ebola-syke i Sierra Leone.
I Norge har hun for det meste jobbet på hjerte-thorax-avdelinger.
Den 16. oktober 2006 sendte NRK dokumentaren Oppdrag på liv og død som var et nært innblikk i hennes hverdag i felten, og hvordan menneskene i Leger uten grenser lever og jobber under ekstreme forhold, omgitt av sykdom, død og trusler. Dokumentaren ble sendt i forbindelse med TV-aksjonen 22. oktober, som gikk til Leger uten grenser.
Csaba Spandler
Csaba Spandler (født 7. mars 1996) er en ungarsk fotballspiller som spiller for Puskás Akadémia FC.
Eguribune
Eguribune er en japansk stokkebåt fra halvøya Oga i Akita-prefekturet, Japan.
Stokkebåtene var brukt helt fram til nyere tid av lokalbefolkningen for fiskeri i innsjøer og lukket farvann. De japanske stokkebåtene ble senere erstattet i det siste av plastbåter, de hadde representert den siste resten av over 4000 års historie med stokkebåt i Japan.
Santa Venera
Santa Venera er en by og kommune i Reġjun Ċentrali på Malta, og hadde en befolkning på rundt 6,932 i mars 2014. Kommunen ligger mellom byene Birkirkara og Ħamrun og deler også grense med Qormi og Msida.
Historie
Den gamle kirken i Santa Venera ble bygget i 1473, utvidet i 1500, ombygget mellom 1658 og 1688, og igjen i det 19. århundre. Kirken var sognekirke helt frem til 1989. I 1610 finansierte stormester Alof de Wignacourt byggingen av Wignacourt-akvedukten for å sikre vanntilgang i hovedstaden Valletta. Vannet ble hentet i kilder ved Rabat og Dingli. Denne akvedukten går gjennom Santa Venera. Akvedukten ble ferdigstilt i 1615, og det ble bygget en dekorativ portal der akvedukten krysset veien mellom det som i dag er Fleur-de-lys og Santa Venera.
Casa Leoni, også kjent som Palazzo Manoel, ble bygget rundt 1730 under regimet til António Manoel de Vilhena. Dets design er knyttet til Charles François de Mondion, den franske militæringeniøren som også designet Mdina Gate og deler av Fort Manoel. Under den franske blokaden fungerte Casa Leoni som en kommandobase for maltesiske opprørere, og senere som bolig for guvernørene av Malta. I dag huser Casa Leoni det maltesiske Departementet for Bærekraftig Utvikling, Miljø og Klima. Palasset har en stor hage bak bygningen som ble delvis åpnet for publikum i 1977 som Romeo Romano Hager.
Symbol
Santa Veneras flagg og våpenskjold er rødt, med en hvit stripe i midten og tre røde fleur-de-lys på stripen. Dette er tatt fra Stormester Alof de Wignacourts våpenskjold. Han styrte øyene fra 1601 til 1622. Flagget ble innført da Santa Venera ble opprettet som kommune i 1993.
Vennskapsbyer
Santa Venera er vennskapsby med:
Vitenskapsåret 1831
Vitenskapsåret 1831 er en oversikt over hendelser, prisvinnere, fødte og avdøde personer med tilknytning til vitenskap i 1831.
En gla’ gutt med en gla’ calypso
En gla' gutt med en gla' calypso er en EP med Per Asplin, utgitt i 1963.
Drew Henry
Drew Henry (født 24. november 1968 i Hamilton) er en skotsk profesjonell snookerspiller