cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Den norske historiske forening
Den norske historiske forening ble stiftet i 1869. I 1990 ble foreningen slått sammen med Norsk historikerforening (HIFO) og Norsk komité for historisk vitskap til dagens organisasjon, som fikk navnet Den norske historiske forening med forkortelsen HIFO. Foreningen har som mål å fremme norsk historieforskning, og å styrke faget historie i høyere utdanning og i skoleverket. En uttalt målsetting for foreningen er å arbeide for en bred formidling og bruk av historie i samfunnet samt å skape et samlende nasjonalt fagmiljø for historikere.
Om foreningen
HIFO eier Historisk tidsskrift, som nest etter Det Kongelige Norske Videnskabers Selskabs Skrifter er landets eldste vitenskapelige tidsskrift. Historisk tidsskrift er den viktigste faglige publiseringskanalen for norsk historie. Foreningen utgir dessuten medlemsbladet Historikeren (tidligere HIFO-nytt), som inneholder stoff som vedrører HIFO, historikerprofesjonen og historiefagets plass i samfunnet. HIFO er medeier i Scandinavian Journal of History, som eies av de nordiske historikerorganisasjonene i fellesskap.
HIFO har en egen skoleseksjon som blant annet arrangerer årlige prosjektkonkurranser for elever i ungdomsskolen og videregående skole og etterutdanningskurs for lærere. Hvert år arrangerer et av HIFOs 11 lokallag en større nasjonal konferanse for faghistorikere – Norske historiedager.
HIFO er medlem av Norges kulturvernforbund, Network of Concerned Historians og Network for Education and Academic Rights. Organisasjonen representerer Norge i Den internasjonale komitéen for historievitenskap (Le Comité International des Sciences Historiques).
HIFO deler årlig ut flere priser og stipender:
Redaktører av Historisk tidsskrift
Redaktørstillingen i Historisk tidsskrift ble skilt ut fra formannsvervet i Den norske historiske forening fra 1955. Fra da av var redaktørene:
Redaktører av HIFO-nytt og Historikeren
Norsk Historikerforening ga ut et medlemsskriv 1982–1984. Fra 1985 fikk dette navnet HIFO-nytt, med egen redaktør. Medlemsbladet ble videreført med konstitueringen av dagens HIFO i 1990. I 2010 skiftet bladet navn til Historikeren.
Crêpe Suzette
Crêpe Suzette er en fransk dessert som består av en crêpe (pannekake) med en varm saus av karamellisert sukker, appelsinjuice, appelsinskall og likør eller brennevin som flamberes ved serveringen.
Gordon Carpenter
Gordon Carpenter (født 24. september 1919 i Arkansas, død 8. mars 1988) var en amerikansk basketballspiller som deltok i de olympiske leker 1948 i London.
Carpenter ble olympiske mester i basketball under OL 1948 i London. Han var med på det amerikanske laget som vant basketturneringen. Det var andre gang som basketball sto på det olympiske programmet og tjuetre lag deltok i turneringen. USA vant semifinalen over Mexico med 71-40 og i finalen vant de med 65-21 over Frankrike.
Carpenter spilte collegebasket på University of Arkansas.
Satun (provins)
Satun (สตูล) er en av de sørligste av provinsene i Thailand. Provinsen ligger på Malayahalvøya. De omliggende provinsene er (fra nord og med klokka) Trang, Phattalung og Songkhla. Helt mot sør grenser Satun mot den malaysiske delstaten Perlis. Mot vest ligger den ut mot Andamanhavet.
Provinsen hadde i 2004 en befolkning på 292 900 innbyggere. Provinshovedstaden Satun hadde 33 316 innbyggere.
Den 26. desember 2004 ble provinsen rammet av tsunamier utløst av en rekke undersjøiske jordskjelv langs en linje fra vest for Sumatra til Andamanøyene (se tsunamien i Indiahavet 2004).
Anders Jacobsen (skihopper)
Anders Jacobsen  (født den 17. februar 1985) er en norsk tidligere skihopper med flere medaljer fra OL, VM og NM. Jacobsen har også vunnet Hoppuka sammenlagt.
Jacobsen hoppet for Ringkollen Skiklubb og var på det norske landslaget fra 2006 til 2015, med unntak av sesongen 2011/12 da han tok en pause fra landslagshoppingen.
Jacobsen har fagbrev i rørlegging, er gift med Birgitte Jacobsen og har to sønner og ei datter. Han ble i 2016 salgssjef i tyverimerkingsselskapet Securmark. Høsten 2019 ble han sportssjef i Norges Motorsportforbund, men sluttet etter fire måneder.
Gjennombruddet i 2006/2007
Jacobsen gikk til topps sammenlagt i den tysk-østerrikske hoppuken 2006/07. Han vant blant annet det tredje rennet i hoppuka som var i Innsbruck den 4. januar 2007, og kom på 2.-plass i det siste rennet i Bischofshofen den 7. januar 2007.
I sesongen 2006/2007 kom han på annenplass sammenlagt i verdenscupen.
Anders Jacobsen tok sølv i laghopp i VM i Sapporo 2007 sammen med Roar Ljøkelsøy, Tom Hilde og Anders Bardal.
Etter gjennombruddet
Sesongen 2007/2008 gikk ikke fullt så bra for Jacobsen, men han tok blant annet en verdenscupseier i prøve-VM, og bidro sterkt til at Norge vant alle de tre laghoppkonkurransene i verdenscupen og en bronse i laghoppkonkurransen i skiflygings-VM. Han endte til slutt på sjetteplass sammenlagt i verdenscupen denne sesongen.
I likhet med de andre nordmennene i starten av 2008/2009-sesongen, slet Jacobsen med å hevde seg i toppen, og hans beste prestasjon var en 3.-plass i et renn i Granåsen, Trondheim. I Hoppuka viste Jacobsen gryende form og endte sammenlagt på sjetteplass. Etter å ha befunnet seg blant de ti beste i de fleste rennene etter Hoppuka, tok han to annenplasser i de to siste rennene før Ski-VM.
VM i Liberec 2009 begynte dårlig. Jacobsen lå på tredjeplass etter første omgang i normalbakken, men endte på 17.-plass med et hopp på 86,5 m. Likevel oppnådde Jacobsen å ta en individuell bronsemedalje i storbakken. Hans hopp på 132,5 m i første omgang som ble stående som gjeldende da andre omgang ble avlyst.
På slutten av 2008/2009-sesongen uttalte Jacobsen til NRK at «selv om man ikke vinner, må man avslutte med stil».
Sesongen 2009/2010
Etter å ha slitt med å oppnå topplasseringer de to foregående sesongene, tok Jacobsen sin første verdenscupseier på nesten to år i skiflyvningsrennet i Oberstdorf den 31. januar 2010.
Oppladningen til OL i Vancouver i 2010 gjorde at Jacobsen en av forhåndsfavorittene til å vinne de individuelle konkurransene, både i normalbakke og i stor bakke. Både prøvehopping og kvalifisering i OL pekte i positiv retning. Jacobsen var selv fryktelig skuffet over egen innsats, etter at han hadde ett godt og ett dårlig hopp i begge de individuelle konkurransene. I normalbakke kom han på 9.-plass og i stor bakke kom han på 12.-plass. Anders Jacobsen innfridde likevel de høye forventningene da han som ankermann i lagkonkurransen hoppet hele 140,5 meter i finaleomgangen og bidro sterkt til at Norge tok bronsemedalje.
Sesongen 2010/2011
I Ski-VM 2011 i Oslo vant Norge sølv både i normalbakke og storbakke, med Jacobsen på laget. De andre på det norske laget var Bjørn Einar Romøren, Anders Bardal og Tom Hilde i normalbakken. På storbakkerennet var Romøren byttet ut med Johan Remen Evensen. VM-gullet i begge bakkestørrelsene gikk til Østerrike.
Jacobsen valgte i slutten av mai 2011 å takke nei til plassen på landslaget, og oppga manglende motivasjon som årsak til dette.
Sesongen 2011/2012
Sesongen 2011/12 ble Anders Jacobsen tilbudt stilling som ekspertkommentator for NRK. Han fulgte dermed det internasjonale hoppsirkuset fra sidelinjen samtidig som han fortsatt var en del av miljøet. I NM i skihopping 2012 i Granåsen i Trondheim gjorde han comeback som utøver. I stor bakke hoppet han 126 meter i første omgang, som holdt til tiendeplass, men i andre omgang hoppet han 133,5 meter og endte på sjetteplass. Anders Bardal vant storbakkerennet.
Sesongen 2012/2013
Da Norge fikk Alexander Stöckl som ny landslagstrener valgte Jacobsen å satse for fullt i bakken igjen.
I Norgesmesterskapet på ski 2013 vant Anders Jacobsen tre bronsemedaljer, i stor bakke, normalbakke og i med Buskeruds lag i lagkonkurransen. Konkurransene ble arrangert i den nye hoppbakken på Rena 17. og 18. november 2012.
Anders Jacobsens comeback på den internasjonale arenaen i Hoppuka 2012/13 endte med seier i de to første rennene. Etter en niendeplass i første omgang i nyttårshopprennet hoppet han seg til seier etter et hopp på 143 meter i andre omgang. Jacobsen endte på syvendeplass i Innsbruck og 2.-plass i Bischofshofen, noe som ga ham en andreplass totalt i hoppuka.
Etter hoppuka fikk han det ikke helt til i Wisla der han endte som nr. 15, men i Zakopane 3 dager senere var han tilbake og vant foran landsmannen Anders Bardal og polakken Kamil Stoch.
Han tok bronsemedalje i ski-VM 2013 i Val di Fiemme i stor bakke den 28. februar etter polakken Kamil Stoch som vant gull og sloveneren Peter Prevc som tok sølv. Jacobsen takket treneren Stöckl etter rennet for å ha snudd en 19.-plass i normalbakkerennet noen dager før til suksess i storbakkerennet.
Sesongen 2014/2015
Han vant Nyttårshopprennet i Olympiabakken (Garmisch-Partenkirchen) den 1. januar 2015. Han hoppet på det norske laget som tok gull i lagkonkurransen i VM i Falun. Jacobsen la opp etter sesongen 2014/15.
Ekspertkommentator
Sesongen 2011/2012 var Jacobsen ekspertkommentator for NRK.
Skal vi danse
Høsten 2011 var Jacobsen en av deltakerne i TV 2s underholdningsprogram Skal vi danse. Han startet sesongen som en av de beste danserne sammen med sin partner Elena Bokoreva Wiulsrud, og dommerne ble imponert over Jacobsens danseferdigheter. Under opptakene ble han innlagt på sykehus med magesmerter. Han ble operert for blindtarmbetennelse, og i samråd med legen valgte Jacobsen å trekke seg fra programmet.
Personlig rekord
Anders Jacobsens personlige rekord er på 230,5 meter og ble satt i Planica i 2010.
Mora
Mora kan vise til:
Arnold Sommerfeld
Arnold Johannes Wilhelm Sommerfeld (født 5. desember 1868 i Königsberg i Preussen, død 26. april 1951 i München) var en tysk teoretisk fysiker og pioner i utviklingen av atom- og kvantefysikken. Sommerfeld er mest kjent for sine bidrag til den semiklassiske «gamle kvantemekanikk», der han utvidet Bohrs atommodell med elliptiske elektronbaner.
Bakgrunn
Sommerfeld var sønn av en naturvitenskapelig interessert lege. Han studerte matematikk og naturvitenskap ved Albertina-universitetet i hjembyen Königsberg i Øst-Preussen.
Avhandlingen ble skrevet med matematikeren Ferdinand von Lindemann som veileder, The Mathematics Genealogy Project (Arnold Sommerfeld ) cites Ferdinand von Lindemann as Sommerfeld's Ph.D. dissertation advisor. Cassidy (Cassidy, 1992, pp. 100 – 101) cites Paul Volkmann as Sommerfeld's advisor and cites a reference. Other authors provide information which can be used to decide between the two, in view of Sommerfeld's abilities. The English translation of Sommerfeld's Habilitationsschrift (Arnold Sommerfeld, translated by Raymond J. Nagem, Mario Zampolli, and Guido Sandri Mathematical Theory of Diffraction, Birkhäuser Boston, 2003, pp. 1–2) reveals that Sommerfeld's Ph.D. thesis cited 14 of his teachers at the University of Königsberg and thanked all of them, but particularly named Lindemann in the line of gratitude. Jungnickel (Jungnickel, 1990b, pp. 144–148 and 157–160) is revealing on a number of issues relating to Volkmann. He did little research himself, did not attract physicists, had few publications to his name, and as a physics teacher was a "popularizer". While Sommerfeld attended classes in Volkmann's Theoretical Physics Institute at Königsberg, he looked to Volkmann's assistant Emil Wiechert, rather than Volkmann himself. Sommerfeld was closely associated with Emil Wiechert, who gave him many impressions. Wilfried Schroeder has published the earlier letters between Sommerfeld and Wiechert (Arch. hist. ex. sci., 1984). At the end of the 19th and the early 20th century, there were only four ordinarius professorships for theoretical physics: Königsberg (Volkmann), Göttingen (Woldemar Voigt), Berlin (Max Planck), and Munich, which had been vacant since Ludwig Boltzmann left in 1894, and would not be filled until Sommerfeld was appointed there in 1906. In comments made on the status of theoretical physics in 1899, Voigt only mentioned Planck, Wilhelm Wien, Paul Drude, and Sommerfeld. In a letter to Sommerfeld in 1898, Wien's assessment was similar to Voigt's; Wien only mentioned the chairs at Berlin and Göttingen. Keeping in mind that Munich was unfilled, not mentioning Volkmann's chair at Königsberg to Sommerfeld was a glaring omission, with implications. og han hadde også nytte av den undervisning som ble gitt av matematikerne Adolf Hurwitz og David Hilbert og fysikeren Emil Wiechert. Hans aktive medlemskap i studentfraterniteten Deutsche Burschenschaft etterlot ham et duelleringsarr i ansiktet. Han fikk sin doktorgrad godkjent 24. oktober 1891 (da han var 22 år gammel).
Han gjennomførte sin nasjonaleksamen i 1892. Deretter avtjente han militærtjeneste ved et reserveregiment i Königsberg. Han ble dimittert i september 1893, og i de neste åtte årene sto han oppført som frivillig med åtte ukers militærtjeneste.
Forskning
Sommerfeld begynte sitt virke ved Georg-August-Universität Göttingen og dette ble fulgt med nye akademiske stillinger, ved bergakademiet i Clausthal og så ved RWTH Aachen. Han ble ettefhvert en anerkjent teoretiker og skulle gi gjentatte uvurderlige bidrag til kvanteteorien.
I 1906 fikk han et professorat for teoretisk fysikk ved Ludwig-Maximilians-Universität München, og der bygde han opp et betydningsfullt sentrum for teoretisk fysikk. Selv om han fikk en rekke tilbud om andre renommerte lærestoler forble han i München resten av sin yrkeskarriere, avbrutt av et gjesteprofessorat i USA (University of Wisconsin, 1922/23) og av reiser som akademisk lærer som førte ham til Asia (India, Kina, Japan) og til USA (1928/29).
Etter andre verdenskrig bestrebet Sommerfeld seg igjen om en etterfølger som stod i den tradisjon og skole han selv ville foretrekke, og forslo blant annet Werner Heisenberg, Karl Bechert, Hans Bethe og Carl Friedrich von Weizsäcker, men som imidlertid takket nei.
Han ble tildelt mange æresbevisninger i sin levetid, som f.eks. Lorentzmedaljen og Max-Planck-medaljen. Han ble også valgt til medlem av Royal Society of London, United States National Academy of Sciences, Academy of Sciences i Sovjetunionen og den indiske Academy of Sciences.
Sommerfeld står bak utdannelsen av et stort antall studenter for en ny æra med teoretisk fysikk. Han ble 81 ganger nominert til Nobelprisen i fysikk, og han fungerte som professor og veileder for flere senere nobelprisvinnere i fysikk enn noen annen veileder.
Sommerfeld døde i en alder av 83 år i München av skader etter en trafikkulykke mens han gikk tur med sitt barnebarn.
Eivor Vindenes
Eivor Vindenes (født 16. februar 1971) er en norsk forfatter, redaktør og musikkprodusent.
Eivor Vindenes arbeider i dag frilans innen fagfeltet litteratur. Hun er dessuten med i musikkollektivet bak plateselskapet Perfect Pop Records. Hun gikk på Norsk Barnebokinstitutts forfatterstudium 2007-2009.
128 Nemesis
128 Nemesis er en hovedbelteasteroide. Den er navneopphavet til asteroidefamilien Nemesis. Den ble oppdaga den 25. november 1872 av James Craig Watson fra Detroit Observatory i Ann Arbor. Den er oppkalt etter den greske gudinnen Nemesis.
Forsoningen
Forsoningen (engelsk originaltittel Reunion) er en roman av den tysk-engelske forfatteren og maleren Fred Uhlman (1901–1985). Den ble utgitt i 1971 og handler om forsoningen mellom fiender i etterspillet av andre verdenskrig. Den berømte forfatteren Arthur Koestler omtalte boka i 1976 som et «mesterverk i miniatyr». Forsoningen er Uhlmans eneste roman.
Carmarthen
Carmarthen (walisisk Caerfyrddin) er administrasjonsbyen i Carmarthenshire i Wales. Den ligger ved elven Tywi, og har omkring 20 000 innbyggere (2004).
Forsoningen
Boken
Da Forsoningen ble skrevet i 1960, var det 15 år siden krigen sluttet og fortsatt mange som ikke hadde tilgitt hverandre for de lidelsene de ble påført den gangen. Fred Uhlman var selv jøde og hadde som mangeårig motstander av nasjonalsosialistene flyktet fra Tyskland allerede i 1933, lenge før nazistregimet startet jødeforfølgelsene. Til tross for dette innså Uhlman at ikke alle tyskere støttet Hitler, men selv var ofre under hans styre. Dette poenget forsøker forfatteren å formidle gjennom boka, ikke minst til jøder, og dermed skape forsoning og tilgivelse.
Carmarthen
Carmarthen var i romersk tid sentrum for området til den keltiske stammen demeterne, og het da Moridunum («sjøfort»). Det er muligens den eldste byen i Wales; det romerske fortet, som det finnes synlige rester av, er datert til 75 / 77.
Forsoningen
Boken
Romanen ble raskt glemt etter at den kom ut. Men da et engelsk forlag skulle gi ut boken igjen i 1976 med forord av Arthur Koestler, en jøde som opprinnelig kom fra Ungarn og hadde røtter i tysk kultur, ble romanen svært populær og oversatt til mange språk, også til norsk.
Carmarthen
Byen har en strategisk beliggenhet, og ca. 1094 bygde normanneren William fitz Baldwin et slott der. Carmarthen slott ble ødelagt av Llywelyn den store i 1215. Det ble gjenoppbygget i 1223, og det ble samtidig gitt tillatelse til å bygge en bymur. Dermed ble Carmarthen også antagelig den første by med bymur i middelalderens Wales. I 1405 ble byen tatt og slottet plyndret av Owain Glyndwr.
Forsoningen
Boken
Forsoningen handler om de to vennene Hans Strauss og Konradin von Lohenburgs sterke vennskap i 1930-årenes Stuttgart. Den ene tilhører en jødisk familie som føler seg mer som tyskere enn jøder og ikke støtter sionismen. Den andre tilhører en gammel tysk adelsfamilie som kan spores mange hundre år tilbake. Vennskapet varer i et-to år før Hans må flykte til USA. Vennene glir fra hverandre da hver av deres familien gikk til hver sin side da nazistene kom til makten og fordi vennene selv ikke hadde tatt noen stilling. Etter mange års adskillelse opplever Hans Strauss vennskapets virkelige avslutning.
Carmarthen
Omkring 1250 ble Den svarte boken fra Carmarthen skrevet. Boken er et av de eldste manuskripter på walisisk, og er knyttet til et kloster i byen.
Forsoningen
Boken
«Forsoningen» handler om forsoning og blir dermed først og fremst tolket som det der viktighet om å forsone seg med den andre parten som har gjort deg ondt er sentral. Romanen tar for seg også at hvordan kunne «dikternes og filosofenes land» plutselig kunne bli «dommernes og bødlenes land», men understreker også at alle tyskerne ikke var onde vesener.
Carmarthen
I 16. og 17. århundre var jordbruk og beslektede næringsveier, som ullproduksjon, viktig for byen. I midten av det 18. århundre ble jern- og kullgruveindustri viktigere, men Carmarthen fikk aldri et jernverk på størrelse med f.eks. de i Dowlais eller Merthyr Tydfil.
Trinity College, Carmarten ligger i byen.
Forsoningen
I Norge
I Norge ble romanen første gang utgitt i 1977 på Cappelen forlag i Aase Gjerdrum Kagges oversettelse og er utgitt igjen i 1983 (Den norske bokklubben) og i 1993 (Aventura). Bokklubbutgaven fra 1983 er dessuten illustrert av Judith Allan. Ny utgivelse 2012 på Arneberg Forlag.
Carmarthen
Carmarthen var vertskap for den nasjonale Eisteddfod i 1867, 1911 og 1974.
Carmarthen i Arthurlegenden
Ifølge noen versjoner av legenden om kong Arthur ble Merlin født i en hule utenfor Carmarthen. En alternativ form av det walisiske navnet er Caermyrddin, «Merlins festning». Det er få historikere som støtter denne tolkningen, men historien er populær. Det er flere stedsnavn rundt Carmarthen som minner om dette, som Brynn Myrddin («Merlins skog»). Den svarte boken fra Carmarthen inneholder også referanser til Merlin, og muligens til Arthur.
Det finnes også en legende om at hvis et tre som kalles «Merlins eik» falt, ville byen også falle. Da treet døde ble det gravd opp og plassert på et museum for å hindre at det falt.
Somaliere
Somaliere (somali Soomaaliyeed, الصوماليون ) er en folkegruppe som lever på Afrikas horn. De fleste (mer enn 9 millioner) av dem bor i Somalia og Somaliland (4,5 millioner), men det finnes også mange somaliere i Etiopia (4,6 millioner; særlig i Somaliregionen/Ogadenområdet på grensen til Somalia), i Jemen (ca 1 mill), i det nordøstlige Kenya (ca 900 000) og i Djibouti. Flere lever også i andre land i Midtøsten, og i vestlige land.
De fleste av de ca 15-17 millioner somalierne snakker somali og er sunnimuslimer.
Narkotikalisten
Narkotikalisten var en norsk forskrift hjemlet i legemiddelloven. Forskriften oppførte de stoffer, droger og preparater det til enhver tid var straffbart å fremstille, forhandle, besitte og bruke uten resept eller annen lovlig adkomst. Disse ulovlige stoffene og deres salter og derivater ble regnet som narkotika i juridisk betydning.
Statens legemiddelverk (underlagt Helse- og omsorgsdepartementet) hadde fullmakt til å føre opp nye stoffer på listen, og manglende kjennskap til nyoppføringer var ikke grunnlag for straffrihet. Det juridiske grunnlaget og retningslinjen for listen og Helsedirektoratets avgjørelser lå i to FN-konvensjoner: Narkotikakonvensjonen av 1961 og Konvensjonen om psykotrope stoffer av 1971.
Narkotikalisten ble opphevet i 2013 da narkotikaforskriften trådte i kraft.
Vara
Vara er et tettsted i Västra Götalands län i landskapet Västergötland i Sverige. Det er Vara kommunes administrasjonssenter. I 2010 hadde tettstedet 3 889 innbyggere.
Bromantan
Bromantan er et stimulerende middel som er oppført på den norske dopinglisten, jfr: idrett.no
Stoffet skal ha blitt utviklet av sovjetiske vitenskapsmenn med tanke på bruk av soldatene i Den røde armé. Det skal også ha blitt brukt av kosmonauter, og russiske idrettsfolk har i flere år spist bromantan-piller – trolig så tidlig som i Seoul-OL i 1988.
Nye analysemetoder førte til at stoffet begynte å dukke opp i urinprøver innhentet i 1994 og 1995. Nesten alle prøvene stammet fra russiske utøvere. Sju prøver i ski-VM i Thunder Bay inneholdt spor etter bromantan, men først etter OL i Atlanta ble medikamentet oppført på forbudslisten.
Herbert Drury
Herbert Drury eller Herb Drury er navnet til flere personer:
Lerkeslekten
Lerkeslekten kan vise til to biologiske grupper:
Bykirken Tønsberg
Bykirken er en kristen kirke og frimenighet i Tønsberg i Vestfold og Telemark fylke. Kirken ble stiftet 1. mai 2005 etter en sammenslåing av menighetene Galleri G. og Smyrna. Menigheten hadde 266 tilskuddstellende medlemmer i 2022. Hver uke er det gudstjenester og søndagsskolen "Input" med tilbud fra 3-12 år. Ungdomsarbeidet PaCE treffes også hver uke.
Bykirken holder til i Træleborgveien 11, og tilsluttet Pinsebevegelsen i Norge.
Landslaget for Norges Lærerstudenter
Landslaget for Norges Lærerstudenter (LNL) var en studentorganisasjon for lærerstudenter i Norge som ble opprettet i 1947. I 1999 vedtok organisasjonen å gå inn i Studentenes Landsforbund.
Etter andre verdenskrig oppsto et samarbeid mellom enkelte norske lærerstudenter og lærerstudentorganisasjonene i Sverige og Danmark. I 1946 var blant annet Henrik Tuestad (Oslo lærerskole), Maisen Meyer (Volda lærerskole) og Eli Wiik Andersen (senere Mohn) (Volda lærerskole) til stede ved et nordisk elevstevne på Jonstrup Seminar i Danmark. De norske representantene ble enige om å opprette en norsk lærerstudentorganisasjon, og i 1947 ble Landslaget for Norske Lærerskoleelever (LNL) opprettet.
LNL innledet i løpet av 1950-tallet et samarbeid med Norges Lærerlag der man ikke inngikk formelle bånd, men søkte en arbeidsdeling hva angikk organiseringen av lærerstudentene.
Organisasjonen skiftet navn til Landslaget for Norsk Lærerutdanning i 1966, og etter påtrykk fra departementet (KUD) til Landslaget for Norske Lærerstudenter i 1967.
I 1999 vedtok landsmøtet i LNL at organisasjonen skulle gå inn i Studentenes Landsforbund (STL).
Norsk Lærerlag ønsket imidlertid et samarbeid med lærerstudentene, og umiddelbart etter LNLs landsmøte ble Norges Lærerstudenters Landslag (NLL) opprettet, formelt underlagt Norsk Lærerlag. NLL opererte som fagforeningens studentorganisasjon fram til 2002, da Norsk Lærerlag slo seg sammen med Lærerforbundet og dannet Utdanningsforbundet.
På landsmøtet i 2002 ble det vedtatt å endre navnet på organisasjonen til Pedagogstudentene i Utdanningsforbundet.
Gakuen Alice
Gakuen Alice, også kjent som Alice Academy, er en japansk tegneserie skrevet og illustrert av Tachibana Higushi. Det ble for første gang utgitt 19. februar 2003 av det japanske magasinet Hana to Yume. Den ble gjort om til en serie på 26 episoder.
Hovedpersoner
Mikan Sakura er hovedpersonen i serien. Hun er en optimistisk person om prøver å få frem det beste ut av alt. Hun er atletisk, munter, grei og energisk, men samtidig ganske klønete og ikke særlig intelligent. Gjennom serien kommer det frem at hun er bæreren av en "Alice" som kan forhindre andre i å bruke sine "Alice" egenskaper. Senere kommer det frem at hun også har en "Alice" egenskap som gjør at hun kan stjele andre sine "Alice" og i tillegg ta disse og sette egenskapene inn i noen andre. Dermed havner hun i gruppen med de som bærer spesielle egenskaper. I animeserien blir hun stemt av Kana Ueda.
Hotaru Imai er bestevenninne til Mikan og spiller en viktig rolle i serien. Hun er en intellegent og fornuftig person, som sjeldent viser rett frem det hun føler. Hotaru er ganske omsorgsfull, spesielt når det gjelder Mikan, men har vanskeligheter med å vise det hun egentlig føler. Hun har en egenskap som gjør at hun kommer med nye oppfinnelser, og havner i gruppen for de med tekniske egenskaper. I animeserien blir hun stemt av Rie Kugimiya.
Natsume Hyuuga er også en av hovedpersonene i serien og er som oftest samme med sin bestevenn, Luca Nogi. Han blir sett på som et geni, men er fryktet av mange elever på grunn av hans dårlige humør, men også fordi han bærer en meget kraftig "Alice" - evne til å kontrollere ild. Derfor blir han plassert i gruppen for de farlige og er dermed også en av de som utfører hemmelige oppdrag for skolen. Dette har etterhvert ført til at han har bygget opp et stort hat mot skolen. I animeserien blir han stemt av Romi Paku.
Luca Nogi er barndomsvennen til Natsume, og er halvt fransk og japansk. Han har en hyggelig og snill, men oppfører seg kaldt mot andre fordi han, i likhet med Natsume, har et dårlig forhold til skolen. Han bryr seg veldig mye om Natsume, og er alltid bekymret over han. Luca er bærer av en egenskapen som gjør at han kan kontrollere dyr ved hjelp av feromoner og tilhører derfor for de med somatiske egenskaper. I animeserien blir han stemt av Miwa Yasuda.
Manga
Gakuen Alice er skrevet og illustrert av Tachibana Higuchi, og ble publisert i magasinet Hana to Yume av Hakusensha. Hele serien er samlet sammen i 31 volumer. Det første volumet ble utgitt 19. februar 2003 og det siste 20. juni 2013. Noen volumer av den engelske oversettelsen av Gakuen Alice ble publisert i Nord-Amerika av forlaget Tokyopop.
Anime
Det har blitt laget en 26 episoder lang animeserie av mangaen. Den varte fra 30. oktober 2004 til 14. mai 2005. Åpningssangen var Pikapika no Taiyou (Shining sun), sunget av personen som stemte Mikan i serien, Kana Ueda. Avslutningssangen, Shiawase no Niji (Rainbow of Happiness), ble sunget av Kana Ueda, sammen med personen som stemte Hotaru i serien, Rie Kugimiya.
Ringnes (Krødsherad)
Mange gamle dokumenter
Pinselørdag 1618 brant gården. Denne brannen tok alle husa unntatt låven. Der gikk mesteparten av løsøret, sølv og gangklær med. I brannen brant også opp mange odelsbrev. Til tross for brannen, finnes mange eldre dokumenter fra Ringnes sin tidlige historie, noe som er ganske uvanlig for en vanlig bondegård. Ingen annen gård i Krødsherad har tilsvarende diplommateriale å vise til.
Skifter forteller om at det var samlet store verdier på Ringnes, både ved kjøp, arv og giftemål. Ved et skifte i 1808 var det, inklusive jordegodset, 40 710 riksdaler netto til deling. Det var et skifte uten sidestykke i Krødsherad denne tida.
Ringnes bryggeri
Brødrene Amund og Ellef, født henholdsvis 1840 og 1842, vokste opp på Ringnes Gård. I 1813 ble far til Amund og Ellef, Anders Knutsen Ringnes, født. Han overtok gården etter sin far, Knud Olsen Ringnes, som vokste opp på Solum og var lensmann i bygda fra 1814.
Anders Knutsen Ringnes giftet seg i 1835 med Maren Amundsdatter Rieber og overtok gården i «stor velmakt» i 1837. Gården var på 5 hektar, noe den også er i dag. på grunn av høy pantegjeld måtte han gi opp gården. I 1857 solgte han gården ut av slekta for 15 000 spesiedaler. Det svarte til gjelda på garden. Året etter ble gården solgt for 100 daler mindre til Anders' svoger Anders Olsen Berg. Gården ble derfor i en sidegren av slekten, mens Anders Ringnes med sin frue Maren og deres fire barn, Amund, Ellef, Maren og Knud måtte bryte opp fra fedregården og flytte til slektninger i Drammen.
Amund og Ellef Ringnes hadde gått på amtsskole på Skartum i Sigdal og gikk deretter på videregående skole. Amund ble tiltrukket av det praktisk-tekniske, mens Ellef av det forretningsmessige. For Amund og Ellef gikk ferden raskt videre fra Drammen til Christiania. Den eldste, Amund, begynte som 20-åring (1860) på Akers Mek. Verksted. Ellef, som var 18 år, begynte å arbeide på Christiania Bryggeri, først som kontorist og siden som reisende. Fem år senere begynte Amund som bryggerilærling i samme bedrift.
Brødrene var foregangsmenn på mange områder. De engasjerte seg i bygging av Holmenkollbanen, var med og stiftet Holmenkollen Turisthotell, Det Geografisk Selskab, Videnskabsakademiet og engasjerte seg i en rekke individuelle bedrifter. Brødrene sponset også 2 Fram-ferder med Nansen, Sverdrup og Amundsen.
Da Ringnes-brødrene igjen hadde kommet til penger, kjøpte Ellef i 1896 gården tilbake og fikk igjen gården inn i Ringnes-slekten. Ifølge tradisjonen skulle det ha vært eldste gutten og odelsgutten Amund som skulle hatt gården. Men i all broderlighet skal den sindige og beskjedne Amund Ringnes ha sagt til sin yngre bror: «Du, Ellef og din hustru Kaja, har fjorten barn, og vi har bare seks, så det er riktigst at du får gården». Og slik gikk det. Amund Ringnes bygget sitt eget staslige landsted, «Ringartun» like i nærheten, og begge brødrene dro så ofte de kunne fra Christiania til hjembygda. Til Ringnes kom de i sommerferier, på jakt og fiske og i hyggelige lag med venner, forretningsforbindelser og endog med kongelige gjester. I gjestebøker kan vi finne navn som Professor Moltke Moe, landskabsmaler Werenskiold, Eva og Fridtjof Nansen, Kronprins Gustav med hoffmarskalk Frölich og adjutanter, Arveprins Gustav Adolf (senere Kong Gustav VI av Sverige), forfatter Jacob B. Bull med to sønner, Otto Sverdrup, Christian Langaard, Roald Amundsen og Axel Heiberg selvfølgelig – bare for å nevne noen.
Bygninger på gården
Hovedbygningen er fra 1812, og ble renovert i 1895-97 da Ellef og Kaja overtok gården. Da fikk bygningen bordkledning og de 2 verandaene ble også bygget til. I 2002 ble hovedbygningen totalrenovert med blant annet nytt åpent herregårdskjøkken med øltappetårn over bordene.
Riksvåpenets orden
Riksvåpenets orden (estisk: Riigivapi teenetemärk) er en estisk orden. Den ble innstiftet 7. oktober 1936 til minne om Estlands uavhengighetserklæring av 24. februar 1918. Riksvåpenets orden rangerer som nummer to av Estlands ordener, etter Frihetskorset, som tildeles for innsats i krig. Den er den fornemste av landets sivile utmerkelser. Riksvåpenets orden ble ikke tildelt i årene Estland var innlemmet i Sovjetunionen. Tildeling ble gjenopptatt i 1995, etter at Estland på ny hadde vunnet sin selvstendighet. Ordenen ble sist revidert ved lov i 2007. Presidenten er stormester for Riksvåpenets orden.
Ringnes (Krødsherad)
Bygninger på gården
Gjestehus er fra 2002, her stod det tidligere et bolighus som ble bygget i 1914. Dette ble revet for å kunne oppføre 12 moderne leiligheter til overnatting for gårdens gjester.
Riksvåpenets orden
Insignier
Ordenstegnet for Riksvåpenets orden består av Estlands riksvåpen, det vil si tre blå leoparder i gull skjold. Skjoldet er omgitt av eikegrener. Ordenstegnet er i gull og blå emalje. Baksiden bærer innskriften «24. II 1918». Ordenstegnet er likt for alle klasser, men bæres på ulik måte i bånd av forskjellig utforming. Ordensbåndet er blått, tilsvarende blåfargen i Estlands flagg. Ordensstjernen har åtte tagger og er i gull for kjedeklassen, i sølv for 1. klasse og 2. klasse. Den bærer Estlands riksvåpen i midtmedaljongen.
Tildeling
Presidenten bærer kjedet av Riksvåpenets orden som embetstegn. Denne klassen er aldri tildelt andre. Ordenens øvrige klasser er i hovedsak tildelt estiske statsborgere for fortjenester av staten. Ordenens 1. klasse er i perioden 1995 til 2008 kun tildelt sju personer, 2. klasse 50. I samme tidsrom er det til sammen er det foretatt 478 tildelinger, alle klasser medregnet. Tildeling skjer ved presidenten. Overrekkelser av ordenen skjer vanligvis på Estlands uavhengighetsdag 24. februar, men kan i særlige tilfeller også finnes sted på andre datoer.
Ringnes (Krødsherad)
Bygninger på gården
Rødstua er et gammel laftet bygg tilhørende gårdstunet, stua ble i 2002 renovert innvendig til et topp moderne dobbeltrom med bad.
Stabburene er fra ca 1620 og ble før i tiden benyttet til å oppbevare matvarer, skinnfeller og klær. I dag benyttes det ene til festlige sammenkomster med kapasitet til å bespise 25 personer. En tidligere 6-seters utedo er blitt bygget om til en moderne pub med utendørs vedfyrt badestamp og badstu.
Låvebygningens midterste del er antakeligvis fra århundreskiftet 1700-1800, mens den nederste delen er fra ca 1898. Nederste del av fjøset er bygget om til et kurslokale med tilliggende salong.
Ringnes Gård eies i 2017 av Knut Erik Ringnes, gården har fra slutten av 2002 blitt drevet som et kurssted med selskapslokaler.
Karianne Bjellånes
Bjellånes er i familie med Ole Tobias Olsen, som regnes som Nordlandsbanens far.
Sesongen 2006/07
I januar 2007 deltok hun i Ski-NM 2007. På 15 km fri teknikk kom hun på 33.-plass totalt, som holdt til åttendeplass i U23-klassen. På 15 km duathlon (skibytte) kom hun også på 33.-plass totalt og åttendeplass i U23-klassen. På sprinten ble hun slått ut i kvartfinalen, og kom 16.-plass, men dette holdt til sølvmedalje i U23-klassen, bak Kari Vikhagen Gjeitnes. Hun gikk også på Henning Skilags stafettlag som kom på fjerdeplass på 3 × 5 km stafett.
Hun debuterte i verdenscupen i mars 2007 i Drammen, der hun tok sine første World Cup-poeng med 27.-plass. Hun gikk 30 km i NM del 2 i Nybygda, og kom der på 19.-plass. I Norgescupen i langrenn 2006/07 kom hun på 32.-plass med 112 poeng i seniorklassen og fjerdeplass i U23-klassen med 534 poeng. Hun gikk også i Skandinavisk Cup 2006/07, der hun kom på 32.-plass med 64 poeng, der Astrid Uhrenholdt Jacobsen vant. Hun fikk sin første pallplass i Skandinavisk Cup i februar 2007, med en tredjeplass på sprinten i Falun.
Sesongen 2007/08
Bjellånes vant to av rennene i Skandinavisk Cup 2007/08, og kom på tredjeplass sammenlagt med 399 poeng. Hun kom på sjetteplass i seniorklassen i Norgescupen i langrenn 2007/08, og hun kom på andreplass i U23-klassen.
Hun gikk lagsprint sammen med Kari Vikhagen Gjeitnes under Ski-NM 2008, og kom der på sjetteplass. Under U23-VM på ski 2008 gikk hun sprinten, der hun kom på tolvteplass.
Sesongen 2008/09
Hennes beste plassering i Skandinavisk Cup 2008/09 var en andreplass i sprint i Keuru, og hun endte på 14.-plass til sammen med 176 poeng i Skandinavisk Cup denne sesongen. I Norgescupen i langrenn 2008/09 vant hun et av rennene, og endte på tiendeplass med 319 poeng, og i U23-klassen kom hun på sjetteplass med 427 poeng.
Hun gikk 30 km fellesstart i Ski-NM 2009, og kom der på 16.-plass. Hun gikk også sprintstafetten, sammen med Kari Vikhagen Gjeitnes, og vant denne distansen. I U23-VM på ski 2009 vant hun sprinten, foran de to finske utøverne Mari Laukkanen og Kerttu Niskanen.
Sesongen 2009/10
Bjellånes kvalifiserte seg ikke til det norske OL-laget i 2010. I det siste verdenscupløpet før OL i 2010, i canadiske Canmore, kvalifiserte hun seg til sin første verdenscupfinale der hun ble nummer 5. Dette fulgte hun opp med tilsvarende plassering i Drammen. Hun kom på 51.-plass med 131 poeng i verdenscupen denne sesongen.
I Ski-NM 2010 del 1 fikk hun sølv på 3 × 5 km stafett, der hun gikk på IL Hennings førstelag sammen med Kari Vikhagen Gjeitnes og Marte Elden. Individuelt kom hun på 14.-plass både på sprinten og på 15 km skiathlon. Hun kom på sjetteplass på lagsprinten i NM del 2, der hun også kom på syvendeplass på 30 km klassisk.
Hun vant to av rennene i Norgescupen i langrenn 2009/10, og kom på fjerdeplass totalt med 410 poeng. I Skandinavisk Cup 2009/10 kom hun på 19.-plass med 142 poeng.
Hun deltok i Birkebeinerrennet 2010, der hun kom på andreplass i kvinneklassen, kun slått av Jenny Hansson fra Sverige. Dette bidro til at hun kom på tiendeplass i FIS Marathon Cup 2009/10 med 80 poeng.
Sesongen 2010/11
Et tretthestbrudd i venstre fot ødela mye av sesongen 2010/11 for Bjellånes. Hun deltok i Skandinavisk Cup 2010/11, der hun kom på 78.-plass med ni poeng, og hun kom på 12.-plass i Norgescupen i langrenn 2010/11 med til sammen 268 poeng, der hun vant ett av rennene.
I Ski-NM 2011 del 1 på Steinkjer fikk IL Henning bronse på 3 × 5 km stafett, med Bjellånes på laget. Individuelt gikk hun også sprinten, der hun ble slått ut i kvartfinalen, og hun kom på 26.-plass på 10 km klassisk.
I Birkebeinerrennet 2011 kom hun på syvendeplass.
Hun la opp etter sesongen 2010/11.
Sosenskij
Sosenskij (russisk: Сосенский) er en by i Kaluga oblast i Russland. Den ligger rundt 90 km sørvest for Kaluga. Innbyggertall: 12 300 (2006 est.), 12 623 (folketelling 2002).
Bosetningen ble grunnlagt i 1952 under navnet Sjepelevskij (russisk: Шепелевский), men navnet ble senere endret til Sosenskij. Den fikk innvilget bystatus i 1991.
Andrew Reynolds
Andrew Reynolds (født 6. juni 1978 i Lakeland, Florida) er en amerikansk profesjonell skateboarder. Andrew begynte å skate da han var 9 år gammel i Lakeland, Florida og flyttet til Huntington Beach, California da han var 18 år gammel, senere flyttet han til Hollywood, Los Angeles og der bor han fortsatt.
Han er gift og har ei datter. Han starta og eier skateboard selskapene Baker Skateboards og Altamont. Han er sponset av Baker, Altamont, Independent og Emerica.
Den Kongelige Kobberstiksamling
Den Kongelige Kobberstiksamling er en dansk samling av grafisk kunst under Statens Museum for Kunst. Samlingen på mer enn 245 000 tusen verker består av kopperstikk, tegninger, raderinger, tresnitt, akvareller, litografiske verker og andre former for kunst på papir. Samlingen rommer utenlandske verker, men består hovedsakelig av danske verker og museet gir den mest komplette oversikt over dansk kunst fra 1600-årene og frem til i dag.
129 Antigone
129 Antigone er en hovedbelteasteroide. Den ble oppdaga den 5. februar 1873 av Christian Heinrich Friedrich Peters fra Litchfield Observatory i Clinton, New York. Den er oppkalt etter Antigone, datter av Ødipus, fra gresk mytologi.
Den Kongelige Kobberstiksamling
Samlingen har verker fra 1400-årene og frem til i dag, men grunnlaget for selve samling ble etablert på Christian IIs tid i starten av 1500-årene.
Just Mathias Thiele arbeidet ved Det Kongelige Bibliotek fra 1835 og hans arbeide med datidens 70 000 kopperstikk reddet samlingen fra forfall og dannet grunnlaget for dagens samling ved Den Kongelige Kobberstiksamling. Samlingen var i kongens private eie frem til 1843 hvor den ble gjort tilgjengelig for offentligheten. Da Statens Museum for Kunst sto ferdig i 1896 flyttet samlingen inn sammen med Den Kongelige Malerisamling og Den Kongelige Afstøbningssamling.
En stor del av samlingen stammer fra Joachim Wasserschlebes private samling på mer enn 30 000 kopperstikk som han måtte pantsette hos den danske stat i 1781. Det Kongelige Bibliotek kjøpte hele samlingen for 2000 Riksdaler i 1783.
L’Astrée
På slutten av 1500-tallet var ridderromanen en døende sjangre i Frankrike, og ble avviklet av en ny sjangre som ble kalt for «den sentimentale roman» preget av fredsommelig handling om forelskede menneskers elskov. Disse ble snart preget av den gamle tradisjonen innenfor hyrdediktningen, spesielt ved populariteten til blant annet forbildet Diana av den spanskskrivende portugiseren Jorge de Montemayor. Honoré d'Urfé hadde alt i 1584 skrevet Sireine og begynt på sine Bergeries (Hyrdefortellinger) en gang før 1593. Hans svenneprøve var L’Astrée som raskt ble en suksess først i Frankrike og deretter i resten av Europa.
Romanen, som er et høydepunkt blant renessansens hyrdediktning er stundom blitt kalt for «romanenes roman», blant annet ved å være den første betydningsfull franske roman, og blant på grunn av dens veldige dimensjoner: den består av tolv bøker i fem bind, 40 historier, og henholdsvis 5 399 sider (i den opprinnelige utgaven). De tre første delene ble utgitt i 1607, 1610 og 1619, og ved forfatterens død i 1625 ferdiggjorde hans sekretær Balthazar Baro den fjerde delen og skapte en fortsettelse i årene 1632–1633.
Romanen er preget av mange melankolske tårer og kvaler. Rammefortellingen er lagt til 400-tallet, men omgivelsene er forfatterens egne hjemtrakter i sørlige Frankrike langs elven Lignon. Handlingen, til tross for fortellingens mange sider, er meget spinkel rundt hyrden Céladon og hans kyske tilbedelse av hyrdinnen Astrea. De øvrige figurene er troverdige og ikke preget av mytologiske beskrivelser, men er heller et skrøpelige skalkeskjul for det franske aristokratiet, skjønt beskrevet i vage trekk. Hovedpersonene møter kjærligheten i alle dens avskygninger og dertil dens skinnsyke. Det er først og fremst kjærlighetens metafysikk som skildres i en form for forfinet intellektuell mystikk, men utmerker seg ved å være rimelig og hans språk er sober, utsøkt og elegant, et stiltrekk som fransk litteratur siden har vært preget av.
Lakeland (Florida)
Lakeland er en by i Polk County i Florida. Lakeland har cirka 90 000 innbyggere (2005). Byen ble grunnlagt i 1883, og fikk status som by to år senere, i 1885.
Spas-Demensk
Spas-Demensk (russisk: Спас-Деме́нск), er en by i Kaluga oblast i Russland. Den ligger ved elva Demena (ei sideelv til Ugra), rundt 150 km vest for Kaluga. Innbyggertall: 5 100 (2005 est.), 5 296 (folketelling 2002).
Spas-Demensk ble første gang nevnt i 1494 som bosetningen Demensk (russisk: Деме́нск). Den fikk sitt nåværende navn i 1855, og fikk innvilget bystatus i 1917.
Tyrone Downie
Tyrone Downie (født 20. mai 1956, død 6. november 2022) var en jamaicansk reggaemusiker. Han spiller hovedsakelig keyboard, melodica og piano, men har også opptrådt på studioalbum både som bassist og perkusjonist.
Tyrone Downie var medlem av Bob Marleys band The Wailers og har i tillegg spilt med andre berømte reggaemusikere som Peter Tosh, Burning Spear, Bunny Wailer og Alpha Blondy.
PGS
PGS ASA (ose: PGS) er et geofysisk selskap som leverer geofysiske- og reservoartjenester over hele verden, inkludert innsamling, behandling og fortolkning av seismikk- og elektromagnetikkdata og feltevaluering. Selskapet ble etablert i 1991 og notert på Oslo Børs i august 1992.
Selskapets administrerende direktør er Rune Olav Pedersen og styret ledes av Walter Qvam.
PGS opererer på verdensbasis: Hovedkontoret er på Lilleaker i Oslo. I tillegg har selskapet kontorer i mange land, med større kontorer i London og Houston.
Markedsverdi
PGS hadde per 12. juli 2023 en markedsverdi på ca 5,6 milliarder kroner.
Boeing RC-135
Boeing RC-135 er et amerikansk overvåkningsfly brukt for å forsyne styrker på front- og nasjonalt nivå med etterretning nesten i sanntid. Flyet har mulighet både for å samle, analysere og spre etterretningsinformasjon.
Flykroppen er en tungt modifisert Boeing C-135 Stratolifter, den militære versjonen av Boeing 707. Der Rivet Joint har blitt modifisert fra utgangspunktet er det hovedsakelig for å få ombord sensorer. Via det omfattende sambandsutstyret ombord kan Rivet Joint videreformidle informasjonen.
De nåværende V/W-versjonene er de siste i en serie modifikasjoner som stammer helt tilbake fra 1964.
Dingle (Irland)
Dingle (irsk: An Daingean, «Borgen», eller Daingean Uí Chúis, «O'Cúis-borgen») er en liten by i grevskapet Kerry på Irlands vestkyst mot Atlanterhavet, omtrent 50 km sørvest for byen Tralee og 71 km nordvest for Killarney. Byen ligger ved en naturlig havn på sørsiden av Dinglehalvøya nedenfor Slievanea fjellet. Dinglehalvøya ligger sør for Shannon, som er Irlands største elv og nord for den kjent turistveien Ring of Kerry.
Hovednæringer i byen er turisme, fiske og landbruk: Dingle Mart (husdyrmarked) betjener det omkringliggende landskapet. I 2016 hadde Dingle en befolkning på 2050 med 13,7 % av befolkningen som snakket irsk på daglig basis utenfor utdanningssystemet. Dingle ligger i en gaeltacht, som er et område der befolkningen snakker irsk og hvor irske myndigheter satser særskilt på å bevare det landets opprinnelige språk. Engelsk er det vanlig brukte språket i resten av landet.
En voksen tumler (delfin) som fikk navnet «Fungie» hadde kurtisert for menneskelig kontakt i Dinglebukta siden 1983, men forsvant i 2020.
Fra steinalder til tidlig middelalder
Under den neolittiske perioden (bondesteinalderen fra rundt 4000 til 2500 f.Kr.) dukket de første bøndene opp i mer permanente bygninger og bosetninger, og framstilte keramikk. De bygget store steingraver for sine døde. En rekke ganggraver er avdekket utenfor Tralee, foruten også stående steiner og kilegraver som kan dateres til steinalderen framfor bronsealderen.