cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Deuterium
Deuterium, også kalt tungt hydrogen, er en stabil isotop av hydrogen. Deuteriumkjernen kalles vanligvis for deuteron og består av et nøytron og et proton. Dette er i motsetning til den vanligste hydrogenkjernen (i varianten protium) som består av kun ett proton. Isotopnavnet kommer fra det greske navnet deuteros, som betyr to (her fra antall subatomære partikler i kjernen). Omtrentlig 0.015 % av all hydrogen er deuterium (0.030 % i forhold til vekt). I havet finner man omtrent et deuteriumatom pr. 6500 hydrogenatom.
Den kjemiske formelen for deuterium er 2H eller D. Det kalles også for hydrogen-2.
Første beskrivelse
Deuterium ble først oppdaget spektroskopisk og beskrevet av kjemikeren Harold Urey (Columbia University) sent i 1931. Dette bidro til at han fikk Nobelprisen i kjemi i 1934.
K. Grude A/S herrekonfeksjonsfabrikk
K. Grude A/S herrekonfeksjonsfabrikk var en de første moderne konfeksjonsfabrikkene i Norge, og den første i Stavanger. Firmaet ble grunnlagt 14. oktober 1882 av Kristoffer Grude (1857-1933), i 1920 gikk det over til å være et aksjeselskap. Kristoffer Grudes sønn, Karl Nicolai Grude (1892-1942), gikk inn i driften i 1907, i 1923 overtok han aksjemajoriteten og ledelsen av firmaet, først som disponent, senere som direktør. En annen sønn, Kristoffer Grude (1896-1979), utdannet seg til skredder i USA. Han var ekspeditør for K. Grude A/S 1918-1923, bestyrer for filialen fra 1924-1927 og medaksjonær fra 1927-1933, opprettet deretter sitt eget magasin i Stavanger. Den 5. mai 1975 ble firmaet lagt ned.
Den første forretningen ble åpnet i oktober 1882 i Østervåg 4, senere overflyttet til Skagen 21. Skagen 21 fikk tilbygget to murgårder, og i disse tre sammenkoblede fire-etasjes bygningene, tilsammen ca 1400 m², hadde firmaet fabrikken og hovedutsalget. Fabrikken ble etter noen år flyttet til Tanke Svilandsgate 27.
Produksjon
Produksjonen utgjorde 25 000 plagg pr år, gjennomsnittlig én dress eller frakk hver tiende minutt. Rundt 160 menn og kvinner var beskjeftiget, om lag 120 maskiner var i bruk. Produktene ble omsatt over hele landet med egne utsalg, filialer, eneforhandlere og gjennom postordre. Klærne ble omtalt som finere herreklær og firmaet hadde som motto: Grudes Merket der gir fuld garanti ''. ''Fabrikken benyttet et mønsterbeskyttet målsystem og med plaggene fulgte en skriftlig garanti for god holdbarhet og perfekt passform. K. Grude A/S herrekonfeksjonsfabrikk ble tilkjent gullmedalje for sin gode kvalitet.
Backnang
Backnang er en by i den tyske delstaten Baden-Württemberg, i det sydvestlige Tyskland, rundt 30 km nordøst for Stuttgart. Byen har et areal på 39,37 km², og har 35 661 innbyggere (2006). Befolkningen har økt kraftig fra 1900 da byen hadde 7650 innbyggere.
Byen ble avstått til Württemberg av Baden (huset Zähringen) i 1325. Backnang var kjent som Gerberstadt på grunn av flere garverier samt lær-, ull- og klesfabrikker. Disse er i dag borte, i stedet er det telekommunikasjonsselskaper som Ericsson (tidligere AEG, Telefunken, ANT, Bosch og Marconi plc) og Tesat-Spacecom som råder grunnen. Byen har en interessant kirke kalt Stiftskirche, tidligere kirken til Backnangklosteret, som stammer fra det 12. århundre.
Årlig arrangeres Strassenfest den siste helga i juni. Den var grunnlagt som en gatefestival hvor lokale idrettsklubber og kulturelle lag tilbød mat og drikke. Festivalen åpnes med tradisjonelle kanonsalutter fra bytårnet kl. 18.00 fredag og slutter med Zapfenstreich mandag kl. 23.00. Strassenfest tiltrekker seg mer enn 100 000 besøkende i løpet av de fire dagene.
Et annet kulturelt høydepunkt er den årlige Murr-Regatta organisert av Jugendzentrum. Denne avholdes vanligvis to uker etter gatefestivalen. Regattaen er en konkurranse ned elva med selvlagte båter. Ved siden av prisen for den raskeste båten, tildeles en miljøpris for mannskaper som samler opp mest søppel, originalitetspris til det mest kreative mannskaper og fyllepris til det fulleste mannskapet.
Matematikkvansker
Matematikkvansker brukes som regel om barn som ikke får tilstrekkelig utbytte av undervisningen i matematikk. Ofte brukes matematikkvansker for å betegne at en elev har stagnert eller gått tilbake i forhold til normal faglig utvikling. Sett ut fra et slikt perspektiv kan matematikkvansker defineres som det å ikke lykkes i matematikk, eller å ha vanskeligheter med å lære matematikk.
Matematikkvansker kan strekke seg over en begrenset periode, eller de kan vare i flere år. Det kan også være snakk om vansker knyttet til enkelte emner i faget, eller det kan være mer generelle vansker i matematikk. Som fagdisiplin ligger matematikkvansker i skjæringsfeltet mellom matematikkdidaktikk og spesialpedagogikk.
Dyskalkuli
De siste årene har en ofte brukt begrepet dyskalkuli i forbindelse med matematikkvansker. Dyskalkuli brukes om personer som har mangelfulle regneferdigheter. Ferdigheter i regning er derimot bare ett redskap eller middel i matematikken. Matematikk dreier seg også om geometri, algebra, tallforståelse, måling, problemløsning, osv. Dyskalkuli betegner dermed bare en liten del av de vanskene barn kan ha med matematikk.
En stor del av den tidligere forskingen som ble gjort på matematikkvansker hadde fokus på ferdighet i de fire regneartene, og slik sett var det naturlig å bruke begrepet dyskalkuli. Nå oppfattes matematikk mer som et verktøy for å utforske verden omkring oss, for å systematisere og kategorisere kunnskap og løse problemer. Når vi diskuterer matematikkvansker er det viktig å ha dette vide synet på faget i tankene.
Ulike typer vansker
Henschen blir ofte pekt på som den som presenterte terminologien på dette området. Han var i første rekke interessert i barn med ulike regneafasier, som han forsøkte å lokalisere til ulike skader i hodet. Akalkuli ble benyttet som samlebetegnelse for disse tilfellene, og akalkuli kan forklares som manglende muligheter for å utføre heltallsoperasjoner i de fire regneartene. Andre begreper er:
Det kan være stor variasjon av graden av vansker i de ulike tilfellene, og ofte vil elever med matematikkvansker ha mildere former for vansker. Disse elevene kalles ofte dyskalkulielever.
Tiyo Soga
Tiyo Soga (født 1829, død 12. august 1871) var en sørafrikansk journalist, prest, oversetter og komponist av salmer. Han var av xhosafolket.
Matematikkvansker
Årsaker til matematikkvansker
Matematikkvansker er ett av de emnene innenfor spesialpedagogikken man stadig ikke vet så mye om, og forskerne kan ikke si så mye sikkert om årsakene til matematikkvansker. Følgende forklaringsmodeller er vanlige:
Tiyo Soga
Han oversatte John Bunyans The Pilgrim's Progress til xhosa, og bidro også til oversettelsen av Bibelen.
Biografi
Soga ble født Tyume, i provinsen Eastern Cape i Sør-Afrika. Han var sønn av en av rådgiverne til høvding Ngqika av Rharhabe-folket. Under en av krigene med kolonistene ble bygningene til Lovedale Seminary, skolen Soga gikk på, brent ned. Skolens styrer, doktor William Govan, dro da tilbake til sitt hjemland, Skottland, og tok den unge Soga med seg.
Matematikkvansker
Årsaker til matematikkvansker
Uavhengig av hvilken forklaringsmåte som blir brukt er kjennetegnene på vanskene ofte de samme. For å skille mellom ulike typer av vansker trengs ulike diagnostiske hjelpemidler.
Tiyo Soga
Biografi
Soga og Burnside fikk fire sønner, som alle fikk akademisk utdannelse:
Soga ble i 2006 posthumt tildelt Ikhamanga-ordenen i gull.
CF
CF, Cf, cF og cf kan bety:
cf
lat. confer, jamfør
Trøgstad
Trøgstad er en tidligere kommune i tidligere Østfold fylke i Norge. Den grenset til kommunene Enebakk, Fet, Aurskog-Høland, Eidsberg, Askim og Spydeberg. Kommunesenteret var Skjønhaug. Den inngikk fra 1. januar 2020 i den nye Indre Østfold kommune i Viken fylke sammen med Askim, Eidsberg, Hobøl og Spydeberg kommuner.
Geografi
Kommunen var avgrenset av innsjøene Øyeren i vest og Hemnessjøen (Øgderen) i øst. Kommunens høyeste punkt var Viktjernåsen 330 moh. i nordøstre del av kommunen. I sørøst finnes et tilsvarende høydedrag med Oppskott 302 moh. som høyeste punkt. I sør dannet løsmasseavsetningen Monaryggen kommunegrensen mot Eidsberg. Fra Øyeren på 101 moh. stiger det bratt og det meste av bygda ligger over 150 moh. Sandstangen er en 300 m lang tange av morenegrus på østsiden av Øyeren og er en ypperlig badeplass. De delene av bygda som ligger nærmest Øyeren er et utpreget ravinelandskap.
I den tidligere kommunen er det store avsetninger av kvikkleire. I 1967 gikk det et stort ras i boligfeltet Nordby like nord for Skjønhaug, hvor tolv hus ble tatt av raset og fire mennesker omkom. I 1974 gikk det et større ras i Båstad nord i kommunen, men uten at mennesker kom til skade.
De viktigste ferdselsårene er riksvei 22, Riksvei 115, og riksvei 123. Etter utbyggingen av Europavei 18 i 2007 passerer denne også så vidt gjennom kommunens sydligste deler.
Tettsteder i Trøgstad
Trøgstad kommune hadde tre tettsteder.
Tidligere ble også grenda Tosebygda regnet som en av kommunens tettsteder.
Historie
Det finnes ca. 6,000 år gamle spor etter bosetninger ved Stikla nord i kommunen. Nær Havnås ligger de to tvillingborgene Festningsåsen og Bæljeråsen, med rester av forsvarsverker fra jernalderen (300 til 600 e.Kr).
Det er også gjort gravfunn fra 900-tallet i Tosebygda.
Trøgstad kirke er en romansk steinkirke fra midten av 1200-tallet, opprinnelig viet til Olav den hellige.
Trøgstad fort er en del av Fossumstrøkets festning og ble bygget i perioden 1912–1917. Fra 1959 til 1991 var fortet en del av Nikebataljonen.
29. oktober 1967 ble kommunesenteret Skjønhaug rammet av et leirras som krevde fire menneskeliv.
Samfunn
Senterpartiet var Trøgstads største parti, og det hadde hatt ordføreren i 85 år før valget i 2007. Kommunestyret ble i forbindelse med valget 2007 redusert fra 25 til 21 plasser. I perioden 2007–2011 sørget en «regnbue-koalisjon» bestående av Høyre, Venstre, Kristelig Folkeparti og Arbeiderpartiet for å gi kommunen sin første ordfører fra Arbeiderpartiet. Ved valget i 2011 vant imidlertid Senterpartiet tilbake ordføreren, selv om både Arbeiderpartiet og Høyre også fikk økt oppslutning. Ole André Myhrvold ble gjenvalgt som ordfører ved valget i 2015. Myhrvold stod øverst på Østfold Senterparti sin liste til stortingsvalget 2017 og ble valgt inn til stortinget. Ordfører i Trøgstad fra 18.09.17-31.12.2020 var Svend Saxe Frøshaug (Sp). Kommunestyret vedtok 16. mai å inngå samarbeid med Askim, Eidsberg, Hobøl og Spydeberg kommuner for å danne en ny stor kommune i Indre Østfold. Forskrift om Indre Østfold kommune
Musikk
Kulturskolen ble opprettet i 1998 og hadde i 2016 153 elever på musikk, dans og visuell kunst. Kommunen hadde fire musikkorps; Skjønhaug skolekorps, Havnås skolekorps, Båstad Musikkorps og Trøgstad Janitsjar. Det finnes to aktive kor: Sangkoret Ambolten og Tosebygda blandakor.
Museer
«Trøgstad kulturhistoriske» ble etablert som Kulturaksen i 2006. I 2014 ble det enighet om å forene flere krefter med samme formål og navnet ble da endret til Trøgstad kulturhistoriske. Det er en sammenslutning av Trøgstad kirke, Båstad kirke, Trøgstad Bygdemuseum, Norsk Transporthistorisk museum, Gammelteknisk Forening, Trøgstad Forts venner, Tirsdagklubben og Trøgstad historielag.
«Trøgstad Bygdemuseum» er et av fylkets eldste bygdetun. Det ble innviet 29. juli 1928, på stedet der Christian August og hans soldater hvilte før kampene i 1808. Museet har 14 bygninger. De eldste er fra 1700-tallet.
«Norsk Transporthistorisk Museum» ble startet i 1997. Foruten en samling lastebiler, busser og brannbiler huser museet også noen veteran-personbiler, samt mange av Johan Kallaks oppfinnelser, deriblant hans hydraulisk drevne traktor.
Næringsliv
Største arbeidsgiver i bygda, nest etter kommunen selv, er Trøgstad Kretsfengsel. For øvrig preges næringslivet i kommunen av landbruk med vekt på kornproduksjon og fjørfeproduksjon. Blant annet har Livèche-kylling fra Trøgstad fått en del oppmerksomhet. Kommunen har også mange småbedrifter. En betydelig andel av disse har tilknytning til bil eller motorsport.
CG
CG, Cg og cg kan bety:
Sophie Amalie av Danmark og Norge
Sophie Amalie av Danmark og Norge, Sophie Amalie av Braunschweig-Lüneburg (født 24. mars 1628, død 20. februar 1685) var dronning av Danmark og Norge gjennom sitt ekteskap med Frederik III.
Sophie Amalie var eldste datter av hertug Georg av Braunschweig-Lüneburg og Anne Eleonore av Hessen-Darmstadt. Allerede som barn ble Sophie Amalie trolovet med daværende prins Frederik og selve bryllupet fant først sted i 1643, den dagen hun fylte 15 år.
Hofflivet
Dette livet sto i skarp kontrast til Danmarks finansielle situasjon, og sløsingen med penger i dette fattige samfunnet ble ikke godt mottatt av befolkningen.
Politisk innflytelse
Sophie Amalie anses å ha hatt en del innflytelse over politikken i både ektefellens og sønnens regjeringstid. Hun skal ha støttet krigen mot Sverige i 1657 og samlet tilhengere ved å dele ut belønninger. Hun er kjent for sine konflikter med Corfitz Ulfeldt og Leonora Christina Ulfeldt og for å ha fått Leonora Christina innesperret i Blåtårn. Leonora Christina slapp ikke ut av fangenskapet før etter Sophie Amalies død.
I 1662 fikk hun konfiskert eiendom og formue som tilhørte Kai Lykke etter at han hadde spredd et rykte om at hun pleide ha samleie med tjenerne sine. Hun fikk imidlertid svært positiv omtale for sin moralske støtte under beleiringen av København i 1658-60.
Hun anses å ha medvirket til innføringen av eneveldet. I de siste årene av ektefellens regjeringstid minsket innflytelsen hennes, hovedsakelig på grunn av hennes favorisering av sin yngste sønn Jørgen.
Ettertidens negative oppfatning av Sophie Amalie bør sees i sammenheng med Leonora Christina Ulfeldts bok Jammers Minde hvor det tegnes et svært lite vakkert bilde av dronningen.
Sophie Amalienborg
I perioden 1669–1673 fikk hun oppført Sophie Amalienborg (som brant i 1689 og derved ga plass for det nåværende Amalienborg). Her oppholdt hun seg ofte etter at hun i 1670 var blitt enke. Dronningen døde på Sophie Amalienborg i 1685.
Sophie Amalie i ettertidens kunst
Sophie Amalie har etter sin død opptrådt mange ganger i danske kunstverk, alle mer eller mindre direkte inspirert av Leonore Christinas bok Jammers Minde. I Carit Etlars guttebok om Gøngehøvdingen fra 1850-årene, fremstår hun som en rettferdig og kjærlig kvinne. Dette står i motsetning til fremstillingen av henne i Kristian Zahrtmanns maleri fra 1882, Dronning Sophie Amalies død.
Skansen
En skanse er et forsvarsverk bygget i tre, stein eller jord.
Søtpotet
Søtpotet (Ipomoea batatas) er en rotgrønnsak som tilhører vindelfamilien. Den ligner på potet, men tilhører ikke samme familie. Søtpoteten er avlang og ofte større enn poteten, med rødrosa eller hvitt skall, og hvitt eller gult fruktkjøtt. Den tilberedes på samme måte som potet.
Søtpoteten kommer opprinnelig fra Sør-Amerika, har en søtlig smak og er rik på blant annet A-, C- og E-vitaminer.
Utbredelse i stillehavsområdet
Da antropologer for første gang kom til Papua Ny-Guinea på 1800-tallet, oppdaget de at søtpoteter ble dyrket av folk i høylandet langt inne på øya, i noe av det mest utilgjengelige terreng som finnes på jorden. Spørsmålet var hvordan planten har kommet dit fra Sør-Amerika.
Ifølge treleddmodellen har søtpotetens utbredelse fra Amerika til stillehavsområdet skjedd i tre steg, først ved polynesiernes kontakt med vestkysten av Sør-Amerika i området ved Peru og Ecuador en gang mellom år 1000 og 1100, så ved at spanske sjøfarere brakte søtpoteter fra Mellom-Amerika til Filippinene tidlig på 1500-tallet og deretter omtrent på samme tid ved portugisiske handelsmenn som spredte søtpotet fra Karibia og Mellom-Amerika til de østlige delene av Indonesia, hvorfra den har spredt seg blant annet til innlandet i Ny-Guinea.
Borsig
Borsig var et tysk selskap som drev med maskinteknikk og som hadde sitt hovedkontor i Berlin. Det ble grunnlagt av den tyske industrialisten August Borsig i 1837. I dag er det et ingeniørfirma med kontor i bydelen Reinickendorf i Berlin. Selskapet produserte opprinnelig dampmaskiner, og i perioden da damplokomotiver virkelig begynte å bli vanlige var Borsig den største leverandøren av damplokomotiver i Europa og den nest største på verdensbasis. Selskapet begynte i 1930-årene å produsere våpen og militært utstyr etter Adolf Hitlers avgjørelse om at store fabrikker i landet skulle brukes til storstilt militær opprustning, noe som skulle forberede landet på den kommende verdenskrigen.
Borsig var en del av den tidlige verkstedsindustrien i Tyskland (Preussen) og Europas største produsent av lokomotiver i sin storhetstid. Siden 1930 har selskapet skiftet eierskap og omorganisert flere ganger. Borsig er sterkt knyttet til Berlin, og var tidligere en av byens største arbeidsgivere i form av antall sysselsatte. I tillegg til de gamle fabrikkområdene i Tegel finnes Villa Borsig og Borsigwalde som en arv fra Borsigs storhetstid.
Bjørnsons vei (Tønsberg)
Bjørnsons vei (2-34, 3-23) er en 460 meter lang gate på Solvang i Tønsberg.
Gaten er oppkalt etter Bjørnstjerne Bjørnson (1832-1910). Den fikk sitt offisielle navn i bystyret 21. desember 1938.
Almelo
Almelo er en kommune og by i Nederland i provinsen Overijssel med rundt 70 000 innbyggere. Byen ligger i regionen Twente med industrisentrene Enschede og Hengelo, i tillegg til turistsentre som Ootmarsum, Delden og Markelo. Almelo fikk byretter i 1394.
På slutten av 1800-tallet dukket tekstilindustrien opp som en viktig næring og trakk til seg mange innbyggere, først fra Nederland og fra 1960-årene mange fra Spania og Tyrkia. Den første moskéen i Nederland ble bygd i 1976 for tyrkerne som bodde her.
Kymmene
Kymmene (finsk: Kymi) er en tidligere kommune i landskapet Kymmenedalen i Finland. Kommunen var finskspråklig. Kymmene hadde innbyggere i 1973 og et areal på 160 km².
thumb|left|Kymmene kirke Kommunene Karhula og Kymmene ble slått sammen med byen Kotka i 1977.
Reutlingen
Reutlingen er en by i delstaten Baden-Württemberg i det sydvestlige Tyskland. Ifølge en telling fra mars 2007 har byen en befolkning på 109 977. Byens hovedattraksjon er Marienkirche, en kirke i gotisk stil bygget i det 13. til 14. århundre. I 1726 var det en stor bybrann hvor nesten hele byen brant ned. Guttekoret Cappella vocalis kommer fra Reutlingen. Byen har ifølge Guinness rekordbok fått erklært Spreuerhofstraße som verdens smaleste gate, med en bredde på kun 0,31 meter.
Sigvard Nielsen
Sigvard Nielsen (født 11. mai 1871, død 15. februar 1937) var en norsk prost.
Han tok artium i 1888 og teologisk embedseksamen i 1895. Han ble personellkappellan i Haugesund i 1897, kallskapellan i Hadsel i 1898, sogneprest i Herøy i 1904 og fra 1909 også prost i Helgeland. I 1912 ble han sogneprest i Hadsel fra 1917 prost i Vesterålen.
Han hadde allsidige interesser for litteratur, bl.a Henrik Wergeland. Prestegårdshagen på Hadsel dyrket han opp til å bli en kjent hageseverdighet. Aurikler var hans spesialitet. . Han ga ut en samling med fortellinger med tittelen Eventyr og legender i 1935.
Sigvard Nielsen var sønn av stortingspresident Sivert Nielsen.
Strøk i Bergen
Strøk i Bergen er tradisjonelle boligstrøk eller byområder i Bergen som i hovedsak var etablert før byen ble utvidet i 1877, men innbefatter også enkelte boligstrøk etter 1877. Strøksnavnene har en historisk opprinnelse og bygger også på tradisjon. Strøkenes grenser har i noen tilfeller blitt endret over tid.
Navn på strøkene bygger for det meste på en muntlig tradisjon. Kilder for avgrensningen er kartforretninger, rodekart og eiendomsgrenser, og en del av disse er underbygget med skriftlige kilder. Listen over strøkene er utarbeidet ut fra Bergen kommunes Prosjekt Strøksnavn. Flere av strøkene kan ha understrøk som ikke er i denne listen. Den omfatter heller ikke områder som er kommet til etter byutvidelsen i 1877 da Korskirken og Domkirkens landsogn ble innlemmet i byen.
Strøkene fra før byutvidelsen 1877 (fra nord til syd):
Strøkene etablert etter byutvidelsen 1877:
Alle disse strøkene inngår i bydelen Bergenhus, som i tillegg omfatter strøket Årstad som kom til ved byutvidelsen i 1915. Resten av områdene som kom til i 1915 tilhører nå bydelen Årstad.
Nyere bebygde områder i Bergen omtales som boligområder, som inngår i byens åtte bydeler.
Kastellorizo
Kastellorizo (gresk: Καστελλόριζο, Kastellorizo, offisielt Μεγίστη, Megisti; tyrkisk: Meis; italiensk: Castelrosso) er en gresk øy som ligger rett utenfor den tyrkiske kysten omtrent halvveis mellom Rhodos og Antalya. Administrativt tilhører den Dodekanesene, selv om den ligger langt unna resten av øygruppen. Geografisk utgjør den en egen gruppe på tre greske øyer, Ro vest for seg og Strongyli i øst (og som er det aller østligste punktet i Hellas), men det er kun Kastellorizo som egentlig er bebodd, selv om det finnes en militærforlegning på Ro. Øya er også kjent fra filmen Jeg elsker soldater - Mediterraneo  (1991), som utspiller seg på øya.
Øya er lokalisert i den østlige delen av Middelhavet, omtrent 2 km utenfor sørkysten av Tyrkia, rundt 570 km sørøst for Athen og 125 km øst for Rhodos, omtrent halvveis mellom Rhodos og Antalya, og 280 km unna Kypros. Kastellorizo er som Ro og Strongyli en del av den regionale enheten Rhodos.
Betydningen av det offisielle navnet Megisti (Μεγίστη) er «størst», og den er også den største av de tre greske øyene i området, men er i seg selv kun 11,987 km² i arealet og den minste av de bebodde øyene i Dodekanesene.
Navnet og etymologi
Øyas offisielle navn, Megisti (Μεγίστη), er sjelden benyttet på gresk. Dens tradisjonelle navn, Kastellorizo (Καστελλόριζο), er langt mer vanlig. Det er flere hypoteser om opprinnelsen til det sistnevnte navnet som er antatt å ha sin opprinnelse fra den bysantinske epoken. Kastello er avledet fra det latinske ordet castellum som har betydningen «liten festning», og dette ordet, i dens greske form, ble benyttet jevnlig av de bysantinske grekere. Det er en del diskusjon om navnets andre del. Argumentene er sentrert rundt de følgende mulige opprinnelsene til ordet -rizo:
Geografi og geologi
Øyas geologi er bortimot utelukkende kalkstein som ble lagt ned ved mesozoikum (jordens mellomalder) og kenozoikum (jordens nytid). Grunnet mangelen på betydelig flora som dekker øya, viser landskapet mange trekk på karstlandskap, en geologisk landskapsformasjon dannet gjennom oppløsning av løselig grunnfjell. Av den grunn er det et antall kjente havgrotter på øya, inkludert den såkalte Blågrotten som er langt større enn en tilsvarende grotte av samme navn på Capri. Utforskning som ble foretatt i 2006 av medlemmer av SELAS, en gresk forening for huleutforsking, har avslørt vertikale grotter i mange deler av øya. Den dypeste funnet så langt ble undersøkt på en dybde av -60 meter i mars 2006 og vil bli ytterligere utforsket senere av samme forening.
Beskrivelse av øya
Husene i byen er smale og preget av balkonger av tre og anatoliske vinduer. Bak havneområdet er det fortsatt mange hus som er i ruiner. Ankomsten til havnen som er på den østlige siden av øya, står minnet av guvernørbygningen, palazzina della delegazione, på en etasje, reist i 1926 av den italienske arkitekten Florestano Di Fausto, som også tegnet en del betydningsfulle bygninger på Rhodos.
Ved siden av er øyas tidligere osmanske moske som er datert til andre halvdel av 1700-tallet og som nå har blitt restaurert og gjenåpnet i 2007 som et museum. Derfra begynner byens kai, som går langs alle de tre sidene av havnen. Den sentrale torvet, Plateia Ethelondon Kastellórizou, ligger som midtpunkt på den østlige siden, nær skipsdokken. På motsatt side av havnen er det et godt utsyn fra denne til Pera Meria, den vestlige kaien, og klostrene Profitis Elías og Aghia Triadha. Den førstnevnte er i dag en militærbase.
Overfor havnen på den østlige siden er det en gangvei som leder til middelalderfestningen til ridderorden fra 1300-tallet. Av den som gjenstår er forsvarsmuren, deler av en kvadratisk tårn, levninger av et sylindrisk tårn i østlige hjørne, og mot havet er det enda et sylindrisk tårn. En dorisk inskripsjon, hogd inn i fjellet, bevitner om at det engang har eksistert en tidligere festning her i antikken. På innsiden av tårnet er det en tildekket cisterne (vannbeholder).
Ved å gå opp trappene på østsiden av byen kommer man til forstaden Horafia hvor det er en plass omgitt av kirken til Agios Yeorgios (1906) med en høy koppel av bysantinsk type og katedralen til Agios Konstandinos og Eleni (1835). Den har tre midtskip inndelt av monolittiske granittsøyler som er tatt fra tempelet til Apollon Lykios i Patara i Lykia (Anatolia). Søylene holder opp ogivale buer. Ytterligere øst er det en liten bukt som heter Mandraki og som er øyas andre havn.
Vest for byen bortenfor øyas øverste punkt, kjent som Vigla (270 meter), står Paleokastro (gammelfestningen), øyas antikke akropolis. Denne befestede høyden har klassisk opprinnelse: dens plan er rektangulær og måler 60 x 80 meter. Inngravert på festningens fundament er det også her en dorisk inskripsjon som er datert tilbake til 300- eller 200-tallet f.Kr. med en referanse til Megiste (det antikke navnet på Kastellorizo) og dens avhengighet til Rhodos. På østsiden er den levninger av en porthvelving, propyleene.
Transport
Øya er forbundet med Rhodos med en fergeforbindelse og har også en liten flyplass; Kastellorizo flyplass. Kastellorizo har 4 båter til Kaş i Tyrkia. Det er en liten busstjeneste på Kastellorizo som hovedsakelig frakter turister til og fra flyplassen.
Øygruppen mellom Kastellorizo og Tyrkia
Det er mange småøyer og holmer i området; Volos, rett ved den tyrkiske byen Kalkan (på gresk Kalamaki), Okendra, Furnakia, Prassonisi, Rho, Tragonera, Marathi, Strongili, Dhassia, Alimentaria, Kekova, foruten mange holmer og skjær. Den viktigste av disse småøyene er Kekova (og kalt for Caravola), og er ikke bosatt, og som har et areal på 4,5 km² og ligger mot den tyrkiske landsbyen Kaleköy (i antikken den greske landsbyen Simena). Alle disse småøyene var et stridsemne mellom Italia (som hadde okkupert og gjort krav på Dodekanesene) og Tyrkia fram til 1932. I henhold til den italiensk-tyrkiske avtalen av 1932 ble alle disse småøyene gitt til Tyrkia, unntatt Ro og Strongili.
Eldste tider
Ved at øya ligger nær kysten av Anatolia har den vært bosatt siden de eldste tider. Arkeologiske funn viser en steinalderbosetning i neolittisk tid. Det er funnet levninger av kyklopisk mur, ett murverk av store, grovt tilhugget steiner som er satt sammen i uregelmessig form, noe som vitner om en senere bosetning av pelasgoi, pelasgere, et folk fra Egeerhavet. I mykensk og minoisk tid hadde øya utviklet handelsforbindelser med Kreta og dens havn var blitt en mellomstasjon for minoernes handel med Kypros, bevitnet ved funn som i dag er i det arkeologiske museum i Athen.
Siden kom doriske grekere til øya, og i henhold til senere romerske historikere var det disse som ga øya navnet Megisti («Største»), antagelig for at Kastellorizo var den største blant øyene i områdene. Øya hadde sin egen sivilisasjon i henhold til funn i form av doriske inskripsjoner, graver, murer og levninger av tempelet til Apollon Megisteas. Innbyggerne deltok i Trojakrigen sammen med de andre øyene i Dodekanesene, og ble senere alliert av Athen i kampen mot perserne. Sammen med dorere var det også bosetning fra lykere, et innfødt folk fra vestkysten av Anatolia, og den lykiske graven fra 300-tallet f.Kr. er en av de mest imponerende monumentene på øya.
Øya var underlagt en epistatai, en hærfører fra Rhodos, og Sosikles sønn av Nikagoras, epark (stattholder) og hærfører fra Rhodos, bygde øyas festning i samme periode. I henhold til den romerske historikeren Titus Livius hadde Kastellorizo blitt uavhengig i 333-304 f.Kr., og ble preget mynter i denne tiden.
Øya kom deretter inn under persisk overherredømme, og fra midten av 300-tallet f.Kr. og fram til romersk tid var den en frihavn uten skattelegging grunnet sin strategiske posisjon og lune havn. Romerne erobret også Kastellorizo da Rhodos og Anatolia ble underlagt Romerriket.
Bysantinsk tid
I bysantinsk tid ble underlagt provinsadministrasjonen og eparkiet provincia insularum («øyprovinsene»), som alle de andre øyene i nærheten av Rhodos, og ble senere underlagt theme (provinsen) Kibyrrhaiotai. Kunnskapen om denne tiden er meget knapp, og det er mulig at hovedbosetningen var ved Paleokastro, unna sjøkanten. Noe keramikk fra tidlig på 1200-tallet ble funnet i lasten på et skipsvrak, og antyder øyas fortsatte betydning som handelsstasjon. Det er i dag utstilt på Kastellorizos museum.
I 1306 ble øya overtatt av hospitallerordenen eller sanktjohannesridderne fra Jerusalem, et korsfarerorden som siden ble kjent som malteserordenen. De bygde en ny festning på ruinene av den gamle, Castel Rosso. Av det som en gang var en av de sterkeste festningene i Egeerhavet, gjenstår det i dag deler av vollgravene, forsvarsmurene og deler av tårnene. Det er også et lite museum i festningen. Det synes som under denne tiden var Kastellorizo også et egnet sted for landsforviste og som fengsel for ulydige riddere. Innbyggerne drev i stor grad som sjøfolk.
Den 22. september 1659, under krigen om Kreta, ble øya erobret av republikken Venezia og festningen ble ødelagt atter en gang. Osmanene greide ta øya tilbake på nytt. Mellom 1828 og 1833 deltok Kastellorizo med de greske opprørerne mot den muslimske undertrykkelsen. For sikkerhets skyld sendte mennene sine kvinner og barn til de gresk øyene Kárpathos, Kasos og Amorgos. Mot slutten av den greske selvstendighetskrigen (1821–1829) havnet øya igjen inn under Det osmanske rike.
Moderne tid
I 1912, under den italiensk-tyrkiske krig, ble øyboerne bedt av Giovanni Battista Ameglio, kommandant av de italienske okkupasjonsstyrkene på Rhodos, om å la øya bli underlagt Italia. Det ble avvist, og den 14. mars 1913 tok befolkningen den tyrkiske guvernøren og den lokal tyrkisk-osmanske garnisonen til fange, og erklærte deretter en provinsregjering. I august det samme året sendte den greske regjering fra Samos en egen provinsguvernør støttet av soldater, men også disse ble forvist av befolkningen den 20. oktober 1915. Den 28. desember 1915 okkuperte den franske marinen, ledet av krysseren «Jeanne d'Arc», øya på vegne av en lokal profransk fraksjon som fryktet tyrkiske straffereaksjoner. Franskmennene blokkerte en annen landgangsforsøk den samme dagen av en gresk gruppe fra Evzones. Tyrkisk kystbatterier svarte på den franske okkupasjonen ved å skyte mot øya og i 1917 lyktes det å senke den britiske krigsskipet «HMS Ben-my-Chree». I Freden i Sèvres, en fredsavtale etter den første verdenskrig mellom Det osmanske riket og de allierte 10. august 1920, ble øya gitt til Italia og den italienske marinen overtok den fra franskmennene den 1. mars 1921, men avtalen ble aldri ratifisert. Lausannetraktaten bekreftet det italienske kravet på Kastellorizo, og øya, under det italienske navnet Castelrosso, ble deretter integrert i besittelsen til Isole Italiane dell'Egeo («de italienske egeiske øyene»).
1932-konvensjonen mellom Italia og Tyrkia som definerte sjøgrensen mellom de to maktene overlot alle øyene i den lille øygruppen rundt Kastellorizo, unntatt Ro og Strongili, til Tyrkia. I løpet av 1930-tallet ble Kastellorizo benyttet som stoppested for franske og britiske sjøfly. Under den andre verdenskrig okkuperte britiske kommandosoldater øya den 25. februar 1941 som en del av «Operasjon abstensjon». De italienske styrkene fra Rhodos gjenerobret den noen dager senere. Etter den britiske okkupasjonen i frykt for en tysk invasjon, flyktet en del av øyboerne til Gaza i Palestina. Øya var under krigen en betydelig militærbase. Etter at Italia kapitulerte til de allierte den 8. september 1943 ble Kastellorizo igjen okkupert av allierte styrker og forble på alliertes hender for resten av krigen.
Den 17. oktober 1943 bombet tyske bombefly øya og førte til omfattende skader som tvang mange av beboerne til å forlate den. I 6. juli 1944 ble det brann i en brenseltank som spredte seg til et ammunisjonslager, og førte til at halvparten av alle hjemmene på øya ble ødelagt.
Alle de tre nevnte greske øyene er truet av Tyrkia da de forhindrer tyrkisk eksklusiv økonomisk sone ut i Middelhavet. Selv om ikke Hellas ennå har krevd det, til tross for nasjonal eierrett, har øyene fått fornyet betent politisk betydning, særlig med tanke på framtidige gassrørledninger til Europa og utnyttelse av olje og gass.
Demografi og økonomi
Befolkningen og økonomien nådde sitt høydepunkt mot slutten av 1800-tallet med en beregnet befolkningen på opp til 10 000 mennesker. På den tiden var Kastellorizo fortsatt den eneste trygge havnen langs ruten Makri (dagens Fethiye) i Tyrkia og Beirut i Libanon. Øyas seilskip drev handel med produkter fra Anatolia som kull, tømmer, og bark, mot varer fra Egypt som ris, sukker, kaffe, tekstiler og garn, og fraktet korn fra Anatolia til Rhodos og Kypros. På øya var det også en stor produksjon av trekull som var ettertraktet i Alexandria hvor det ble benyttet i vannpiper. Også fiskeindustrien, hovedsakelig svamp, var også viktig.
På begynnelsen av 1900-tallet satte en økonomisk nedgang inn, akseptert av tilbakegangen i Det osmanske rike og deportasjonen av grekere i Tyrkia i 1923. På slutten av 1920-tallet hadde befolkningen på Kastellorizo dalt til rundt 3000 mens rundt 8000 innbyggere hadde funnet sett et nytt liv i utlandet, hovedsakelig i Australia, Egypt, Hellas og USA. Særlig i byene Perth og Sydney i Australia har mange etterkommere fra Kastellorizo hvor de er kjent som «kazzies». På denne tiden hadde byen rundt 730 hus mens 675 allerede var tomme og mange lå forfalne.
I henhold til folketelling av 2011 er befolkningen på 492 og de fleste lever i byen Megísti. Kommunen omfatter også øyene Ro og Stroggyli som begge har ikke en fast bosetning, skjønt det er en liten militærforlegning på Ro.
Kultur
På navndagene til sankt Konstantin og sankt Helena gjorde barna opp store bål som ble kalt for «kalabounes» mens det på navndagen for profeten Elia var det mange av øyboerne som hoppet i havet med fulle klær mens de ropte navnet på helgenen og oppmuntret andre om å gjøre det sammen.
Kastellorizo hadde mange stedegne tradisjoner. Kvinnenes kjoler var av minst tre typer og var gjort av fargerike tekstiler og de benyttet tallrike halsbånd, brystnåler, øreringer og andre smykker som var gjort av gamle gullmynter fra Venezia eller fra bysantinsk tid. Det var forskjeller i kvinnedraktene til piker, ugifte kvinner og gifte kvinner.
Vennskapsbyer
Kastellorizo har følgende vennskapsbyer:
Nordstrand Idrettsforening
Nordstrand Idrettsforening (stiftet 23. februar 1891 som Skiklubben Freidig) er et idrettslag fra Nordstrand i Oslo. Klubben er en av Norges eldste idrettsforeninger og er mest kjent for å drive med håndball, men har også aktiviteter innen fotball, allsport (HC), orientering og triatlon.
Historikk
24. februar 1919 ble Skiklubben Freidig (stiftet 1891) og Nordstrand Idrætsforening (stiftet 8. juni 1908 som en reetablering av Grane) sammensluttet, og fikk navnet Nordstrand Idrettsforening. I 1949 ble Sportsklubben Nordhauk tilsluttet foreningen. Den 26. januar 2006 vedtok NIF fusjon med Mercantile Fotballklubb, og i 2009 gikk Ljan Idrettsforening inn i NIF.
Håndball
Nordstrand har god tradisjon med håndball. Nordstrand Håndball Elite (NHE), som var kvinnelaget til Nordstrand, var i eliteserien i håndball fra 2013 til 2016 etter å ha hatt en toårsperiode i 1. divisjon. Herrelaget spiller i 2. divisjon. Nordstrand har flere yngre lag også, med over 50 håndballag.
Fotball
Klubben har vunnet kongepokalen én gang (1902) i fotball for herrer, som Grane Nordstrand. Tilsluttede Mercantile ble norgesmester i 1907 og 1912. Foreningen har også vunnet norgesmesterskapet i håndball for damer fire ganger, i 1938 (utendørs), 1939 (utendørs), 1987 og 2002, samt for menn seks ganger; i 1940 (utendørs), 1952 (utendørs), 1953 (utendørs), 1960, 1961 og 1963 (utendørs).
Anlegg
Klubben har flere forskjellige anlegg rundt omkring på Nordstrands-området. Selve hovedanlegget, Niffen, har ligget på samme sted i omtrent 100 år.
Niffen
Hovedanlegget lokalt kjent som Niffen, og ligger mellom Vangen, Freidigveien, Munkelia og Oberts Rodes vei. Niffen ble bygget på dugnad tidlig på 1900-tallet, mens klubbhuset ble bygget i 1952 og Nordstrandshallen ble bygget i 1955. I klubbhuset ligger hovedkontoret til Nordstrand Idrettsforening, samt en kafeteria. Inntil klubbhuset ligger den 60 år gamle håndballhallen, som huser én håndballbane, tribuner, en squash-hall, og et styrkerom. Utenfor finner man tre fotballbaner. Store kunsten er en fullverdig 11er-bane av kunstgress, som så sent som i 2015 ble fornyet med nytt dekke og nye tribuner. Ved siden av finner man Nye kunsten som også er en kunstgressbane, men ikke en fullverdig 11er-bane. Det er også en siste kunstgressbane kalt mini-kunsten, men som for øyeblikket kun blir brukt til oppvarming.
Hallager
Hallager ligger på Ljan, og var en del av Ljan Idrettsforening helt til de ble en del av Nordstrand Idrettsforening. Anlegget på Hallager består av et klubbhus med garderober, en fullverdig 11er-bane kalt Hallagerbanen, og to små 7er-baner kalt Hundejordet. På Hallagerbanen ble det i 2014 holdt en cupkamp mellom Nordstrands herrelag i fotball, mot tippeliga-laget Vålerenga.
Visitasjon
Visitasjon er en undersøkelse politiet gjør av en persons ytre eller et kjøretøy.
Visitasjon kan bare foretas når det har til formål å stanse forstyrrelser av den offentlige ro og orden eller når omstendighetene gir grunn til frykt for slike forstyrrelser, å ivareta enkeltpersoners eller allmennhetens sikkerhet eller å avverge eller stanse lovbrudd. Det må foreligge konkret eller saklig grunn for at politiet skal kunne visitere en person eller et kjøretøy.
Visitasjon av en person er en ytre besiktigelse av en person. Siktemålet med visitasjon av person er å søke etter ting som er anbrakt utenpå kroppen eller som befinner seg hos personen i dennes umiddelbare nærhet. Legemet i seg selv er ikke gjenstand for gransking. Visitasjon må avgrenses mot kroppsransaking og kroppsvisitering. Ransaking og visitering har ulikt hjemmelsgrunnlag og dermed ulike formål. Selve gjennomføringen av ransakingen/visitasjonen kan se helt lik ut og være like inngripende. Når formålet med ransakingen/visitasjonen er nådd skal den avsluttes.
Camilla Colletts vei (Tønsberg)
Camilla Colletts vei (2-12) er en 190 meter lang gate på Solvang i Tønsberg. Den starter og ender i Welhavens vei.
Gaten er oppkalt etter Camilla Collett (1813-1895).
Ares I-X
Test av det første steget på Ares I-raketten med fire aktive SRM-segmenter og et inaktivt femte element og øvre steg.
Makar
Makar er i skotsk litteratur en poet, skald eller barde, ofte tilknyttet det kongelige slott, vanligvis diktende på skotsk språk. Det skotske ordet makar, tilsvarende engelsk maker = gjører, skaper, refererer til poesi som håndverk, eller kunsten å vite hvordan man dikter poesi.
Steen Cnops Rasmussen
Steen Cnops Rasmussen er en dansk lærer og pedagog, og utvikler av rollespillet På Flukt, som Røde Kors Ungdom har rettighetene til i Norge.
Steen mottok i 2005, Torstein Dales minnepris – Norges Røde Kors` høyeste anerkjennelse, for hans betydelige personlige innsats i humanitært og sosialt arbeid, nasjonalt som internasjonalt, gjennom hans arbeid med På Flukt.
Makar
I spesiell bruk i det moderne Skottland er det den skotske makar den skotske nasjonale poet, utpekt av det skotske parlamentet, tilsvarende den engelske poet laureate, den laurbærkronete poet. Siden 2004 har makar vært Edwin Morgan. Det er også en maker spesielt for byen Edinburgh, kjent som «Edinburgh Makar». Den nåværende innehaver av tittelen (2007) er Valerie Gillies.
William Dunbar, en tidlig maker, skrev Lament for the Makaris.
Robert Helpmann
Robert Murray Helpmann (født 9. april 1909, død 28. september 1986) var en australsk danser, skuespiller, regissør og koreograf, født Robert Murray Helpman la han til en ekstra «n» for å unngå at navnet inneholdt 13 bokstaver. Han ble født i Mount Gambier i Australia og studerte ved Prince Alfred College i Adelaide (Australia).
Helpman ble den ledende mannlige danser og partner til prima ballerina Margot Fonteyn. Han danset mange betydelige roller i The haunted Ballroom (1934), Checkmate (1937), men er best kjent av det yngre publikum for sin glimrende portrettering med Frederick Ashton av en av de stygge søstrene i Ashtons oppsetning av Askepott (1948).
Helpmans koerografiske innsats begynte med en workshop-oppsetning av La Valse (1939) til musikk av Maurice Ravel. Han koreograferte en rekke balletter, blant annet Comus (1942), Hamlet (1942), Miracle in the Gorbals (1944), alle med Helpman i den ledende, mannlige rolle. I 1963 reiste han tilbake til Australia, hvor han samarbeidet med Peggy van Praag som leder av den Australske balletten, hvor han ble enedirektør i 1974 da hun trakk seg tilbake etter en høyst vellykket oppsetning av Den glade enke som han iscenesatte med Ronald Hynds koreografi. Som skuespiller spilte han i en rekke Shakespeare-stykker og i filmer som De røde sko (1948), og The Soldiers Tale (1964) – begge også koreografert av ham.
Han ble i 1968 utnevnt til Knight Bachelor og derved opphøyet i ridderstanden. Han har deretter rett til å føre tiltaleformen sir foran sitt navn. Helpmann var kommandør av Order of the British Empire.
Videre lesning
Se: http://www.uq.edu.au/news/index.html?article=5230http://www.uq.edu.au/news/index.html?article=5230
SC Cambuur
SC Cambuur-Leeuwarden (normalt bare kjent som SC Cambuur) er en nederlandsk fotballklubb fra byen Leeuwarden i provinsen Friesland. SC Cambuur ble grunnlagt den 19. juni 1964, og spiller sine hjemmekamper på Cambuurstadion.
Spillerstall
Oppdatert 15. april 2023.
Vancouver Whitecaps FC
Vancouver Whitecaps FC er en fotballklubb basert i Vancouver, Canada, som spiller i Major League Soccer. Det har vært lag som har brukt navnet Vancouver Whitecaps siden 1974, men dagens lag ble opprettet i 2011. I første del av først sesong spiller laget på Empire Field, men fra oktober spiller de på 54 500-seters stadionet BC Place Stadium. Laget trenes av islendingen Teitur Thordarson, som tidligere har trent blant annet SK Brann, FK Lyn og Lillestrøm SK.
Giovanni Cagliero
Giovanni Cagliero (født 11. januar 1838 i Castelnuovo d'Asti ved Torino i Kongedømmet Sardinia, død 28. februar 1926 i Roma) var en italiensk kardinal.
Han ble etter sin utdannelse og prestevielse i Italia sendt til Sør-Amerika, der han virket i Uruguay og Argentina. Han var med på å organisere den katolske kirkes arbeide i den nordlige delen av den argentinske landsdelen Patagonia. Han tilhørte Salesianerne av Don Bosco.
Senere ble han biskop og pavens apostoliske delegat til Costa Rica, Honduras og Nicaragua 1908–1915.
Han ble kreert til kardinal av pave Benedikt XV i 1915, med San Bernardo alle Terme som tittelkirke. Han var det første medlem av salesianerordenen som ble kardinal.
Han deltok ved konklavet i 1922 som valgte pave Pius XI.
Episkopalgenealogi
Hans episkopalgenealogi er:
Arendal lotteforening
Lotteforeningen ble etablert 12. februar 1936, da under «Norske Kvinners Frivillige Verneplikt» (NKFV) som Norges lotteforbund hette da.
Etter andre verdenskrig holdt lotteforeningen til i bunnen av Vestregate, inngang Strømsbuveien, i andre etasje. De var mye i Hove leir da det var norske soldater der etter at tyskerne hadde blitt sendt hjem, samt at de samarbeidet mye med Heimevernet. Når det var skip fra den norske marine på besøk stilte også lottene seg til disposisjon i velferdstjenester. De stilte også med suppekjøkken under idrettsarrangementer som skirenn og lignende. Lottene fikk skyteopplæring med Luger-pistoler og Krag-Jørgensen rifler på Ugland skytterlag sin bane.
Arkiv
Arkivet etter Arendal lotteforening befinner seg på KUBEN i Arendal. Arkivet omfatter styreprotokoller, regnskap, korrespondanse og medlemsinformasjon.
Stavanger – St. Svithuns by
Stavanger – St. Svithuns by er navnet på en film som ble laget i forbindelse med Stavanger Kommunale Kinematografers 30-årsjubileum i 1949. Produksjonen stod ARENA FILM AS for. Manus, regi og filmopptak var ved Ottar Gladtvedt. Kommentarene ble lest av Torleiv Kvalvik. Filmen inneholder primært scener fra Stavanger, men også glimt fra Jæren og Ryfylke. Produksjonen gir et meget godt bilde av Stavanger på slutten av 1940-tallet.
Garp
Garp (fra norrønt: garpr, uredd kar, hardhaus) var en nedsettende betegnelse for tyskere som ble benyttet i Sverige og Norge i middelalderen. Ofte var dette bergverksarbeidere eller personer innen handel, som i Bergen hvor betegnelsen ble benyttet om de hanseatiske kjøpmennene. Absalon Pedersson Beyers dagbok, Bergens Kapitelsbok, fra åra 1552 til 1572 gir førstehånds kunnskap om gnisningene mellom den norske og tyske befolkningen på Bryggen i Bergen.
Ordet hadde også en feminin form: garpisse. I enkelte norsk dialekter kan det bety en storskryter. Ordet går også igjen i enkelte stedsnavn i Sverige, som Garpenberg, Garphyttan og Garpström, og i gruvenavn som Garpgruvan i Åtvidaberg. Det gjenfinnes også i navnet på den grammatiske formen garpegenitiv.
Forråtnelse
Forråtnelse er en prosess der organisk materiale gjennomgår nedbrytning ved enzymer produsert bakterier og sopper. Termen er ofte brukt i relasjon til økologi, søppel, miljø og trekonstruksjoner. Organisk materiale kan degraderes aerobt, med oksygen, eller anaerobt, uten oksygen. Forråtnelse spiller en viktig rolle for næringsutvekslingen i økosystemer.
Råte
Råte er betegnelsen på tilstanden til treverk som over tid angripes av treødeleggende råtesopper og bakterier. Disse råtesoppene produserer enzymer som bryter ned vedens bestanddeler, noe som igjen fører til skader ved at treverket mister sin mekaniske styrke og bærende egenskaper. Tegn på angrepet treverk kan være en karakteristisk misfarge, eller at treverket krymper og revner på tvers av fiberretning. Hvor raskt en råteskade utvikler seg, og hvor kraftig nedbrytningen er, avhenger av fukttilgang, temperatur og type råtesopp.
Råtesopper kan deles inn i to grupper; sopper som danner brunråte og de som danner hvitråte. Forskjellen er at sopper som danner brunråte nedbryter kun cellulosen og hemicellulosen i trefibrene, mens ved hvitråte nedbrytes både treverkets cellulose, hemicellulose og lignin (sistnevnte bidrar til å gi tre sin mekaniske styrke, mens førstnevnte fungerer som et fleksibelt bindemiddel). Ved brunråte farges ligninet brunt, treverket og etterlates som rektangulære eller kvadratiske brune klosser. Ved hvitråte blir derimot treverket mykt og fibret og svært porøst. I bygninger er brunråte den vanligste formen for råteskader. Slike skader kan ha store økonomiske konsekvenser.