cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
1919 i Storbritannia
Hendelser
<!--
<!-- * 4. november – the Cabinet's Irish Committee settles on a policy of creating two Home Rule parliaments in Ireland – one in Dublin and one in Belfast – with a Council of Ireland to provide a framework for possible unity.
Hvem dømmer
Framvisning
Hvem dømmer hadde norsk premiere på Kinopaleet i Drammen 4. februar 1942. . Tysk premiere fant sted 29. august 1941 på Berlins kino Capitol. I Sverige hadde den premiere 27. februar 1942.
Den ble forbudt av de allierte makter etter krigen.
Handling
En ung hustru som lider av en tung sykdom oppfordrer sin lege til å ta hennes liv. Hennes mann, selv en fremgangsrik lege, gir henne en dødelig overdose og stilles til rette. Der legges det frem argumenter som at det å forlenge liv iblant strider mot naturen og at døden da er en rettighet, så vel som en plikt.
Propagandaelementer
SS rapporterte at kirkene for allment negative til filmen. Katolikkene var de mest klare og intense, men også kirkebesøkende protestanter var negative. I ministerkretser var man gjennomgående positive, men også der fant man tvilere, særlig - men ikke utelukkende - på grunn av tilfeller der pasienter som var blitt ansett for å ha vært uhelbredelige hadde vist seg å komme til helse. I juridiske kretser var man opptatt av at praksisen burde få et sikkert rettsgrunnlag. I de få meningsmålinger som ble gjennomført var det - ifølge SS - almen støtte for eutanasi.
Sheiken
Sheiken (originaltittel The Shiek, også vist i Norge som Sjeiken) er en amerikansk romantisk dramafilm fra 1921 med Rudolph Valentino i hovedrollen.
Handling
Den arabiske sjeiken Ahmed Ben Hassan (Rudolph Valentino) forelsker seg i den viljesterke og moderne Lady Diana Mayo (Agnes Ayres), som mener at ekteskap er det verste som kan skje med en kvinne. Sjeiken kidnapper henne og fører henne til sin storslagne teltplass i Sahara-ørkenen. En rekke eventyr og en lang kamp om Dianas kjærlighet venter.
Mottakelse
Sheiken ble en stor kinosuksess som satte publikumsrekorder og ble et høydepunkt i Valentinos karriere. Det var også denne filmen som gjorde ham til superstjerne, elsket av det kvinnelige kinopublikummet. Filmen inspirerte flere imitasjoner og parodier, og den fikk senere en nyutgivelse. Oppfølgeren Sjeikens sønn ble utgitt i 1926.
Det amerikanske filminstituttet (AFI) har kåret filmen til tidenes 80. beste kjærlighetsfilm fra USA.
Russland i Eurovision Song Contest
Russland debuterte i Eurovision Song Contest i 1994 og har deltatt 23 ganger. Siden debuten har Russland vunnet én gang, kommet på andreplass fire ganger og tredjeplass fire ganger. Russland har stått over konkurransen ved fem anledninger, senest i 2022, da Russland ble utestengt fra konkurransen som følge av landets invasjon av Ukraina. Som svar på utestengelsen meldte de rusisske kringkasterne seg ut av EBU. Medlemskap i kringkastingsunionen er et av kravene for å delta i konkurransen, og Russland er derfor ikke lenger aktuell for deltakelse i Eurovision Song Contest.
Historikk
Etter Sovjetunionens oppløsning i begynnelsen av 1990-årene kom Øst-Europa for fullt med i Eurovision Song Contest. I 1993 ble Russland medlem av Den europeiske kringkastingsunion, noe som banet vei for debuten i konkurransen i Dublin året etter. Russland kom på en respektabel niendeplass, men hadde varierende suksess de følgende årene. Da konkurransen ble holdt i Oslo i 1996, skjedde det uten russisk deltakelse. Landets bidrag, «Ja eto ja», ble nemlig slått ut i forhåndskvalifiseringen.
Svingende resultater
I 1998 var heller ikke Russland kvalifisert på grunn av dårlige plasseringer årene før. Russisk fjernsyn overførte heller ikke sendingen fra Birmingham, noe som var et krav på denne tiden for å få delta året etter. Dermed måtte Russland stå over også i 1999.
Russland kom tilbake for fullt i 2000, da artisten Alsou sang landet inn til en andreplass, kun slått av danske Olsen Brothers. Etter noen år med resultater midt på resultatlisten, fikk Russland en ny andreplass med Dima Bilan og «Never Let You Go». Deretter fulgte en tredjeplass, før Dima Bilan kom tilbake i 2008 og sikret Russland sin første seier i Eurovision Song Contest med «Believe». Russland arrangerte konkurransen i Moskva året etter.
Blant de beste
Siden 2012 har Russland kommet på topp ti hvert år unntatt 2018 da de ikke gikk til finalen, og landet har vunnet sin semifinale tre ganger. I 2016 fikk Russland flest stemmer fra tv-seerne, men ble bare nummer fem hos juryene, dermed endte Sergej Lazarev på tredjeplass bak Australia og vinneren Ukraina. Lazarev fikk en ny tredjeplass med «Scream» i 2019.
Siden debuten i 1994 har Russland deltatt 23 ganger. Ansvaret for å stille med artist og sang har gått på rundgang mellom de to statlige tv-kanalene Rossija 1 (tidligere RTR) og Pervyj kanal (Kanal 1, tidligere ORT). Syv ganger har Russland valgt ut både artist og sang gjennom en nasjonal finale, i likhet med norske Melodi Grand Prix. Den vanligste fremgangsmåten har imidlertid vært en intern utvelging, der tv-kanalen selv har plukket ut en artist og sang. I 2021 holdt Russland en nasjonal finale for å velge landets bidrag. Dette var første gang på ni år at landet arrangerte en nasjonal finale.
Striden med Ukraina i 2016 og 2017
I den nervepirrende avstemningen i Eurovision Song Contest 2016 sto det til slutt mellom Ukraina og Russland. Til slutt vant Ukraina, selv om Russland hadde fått flest poeng fra tv-seerne i Europa. Russiske medier mente seieren var både «provoserende og politisk», og også utenlandske og norske medier mente konkurransen hadde mistet uskylden da sangen «1944» vant.
Seieren førte til at Ukraina fikk arrangere Eurovision Song Contest 2017. Høsten 2016 brøt det igjen ut krangel mellom de to nabolandene da ukrainske myndigheter uttalte at de ikke ønsket russiske artister som har støttet de pro-russiske separatistene øst i Ukraina, i konkurransen. Heller ikke russiske artister som har besøkt Krim, fikk innreise til Ukraina. Bakgrunnen lå i Russlands anneksjon av ukrainske Krim i 2014, og Ukraina anser Krim som ukrainsk territorium. Russisk musikkbransje kalte uttalelsen fra Ukraina for «uholdbar».
Innreiseforbudet mot Russlands 2017-artist
Tross det anspente forholdet landene mellom, valgte Russland å delta i Eurovision Song Contest 2017 i Ukraina. 12. mars 2017 offentliggjorde den russiske kringkasteren Pervyj kanal at Julija Samojlova skulle representere Russland med sangen «Flame Is Burning». Samojlova var blant finalistene i russiske X Factor i 2013, og hun er kraftig lammet og sitter i rullestol på grunn av den arvelige, nevrologiske sykdommen spinal muskelatrofi. Kort tid etter kunngjøringen oppsto det imidlertid kontroverser omkring Samojlovas deltakelse. Det viste seg at hun hadde holdt konsert på Krim i 2015, og den ukrainske sikkerhetstjenesten SBU mente derfor at Samojlova hadde tatt seg ulovlig inn på ukrainsk territorium. 22. mars besluttet ukrainske sikkerhetsmyndigheter å ilegge den russiske artisten et tre års innreiseforbud til Ukraina.
Avgjørelsen vekket sterke reaksjoner både i Russland og andre steder i Europa. Den europeiske kringkastingsunion uttalte at de var «dypt skuffet over denne avgjørelsen, fordi vi føler dette strider mot både konkurransens ånd og den inkluderende tankegangen som er en grunnstein i konkurransens verdier». Pro-russiske Bjørn Nistad, som har doktorgrad i russisk idéhistorie, kalte Ukrainas utestengelse for «hårreisende». Nistad mente også at det var «absurd at Ukraina gjør dette i politisk øyemed. De som selv vant med en politisk låt» – og siktet til Ukrainas kontroversielle vinnerlåt «1944».
Andre igjen mente at det russiske artistvalget var en bevisst russisk provokasjon, siden russisk fjernsyn visste – eller burde ha visst – at Julija Samojlova hadde besøkt Krim etter annekteringen i 2014. Som en kriseløsning tilbød EBU Samojlova å fremføre sitt bidrag direkte fra Russland via satellitt under semifinalen og eventuelt i finalen. Noe slikt har aldri tidligere skjedd før i konkurransens historie. Russisk fjernsyn avviste imidlertid løsningen og kalte det for et «rart forslag». Tv-kanalen sto fast på at Julija Samojlova var Russlands artist, og at hun måtte få delta på like vilkår som de andre deltakerne i Eurovision Song Contest.
EBU ble kraftig irritert over innreiseforbudet, og unionen mente Ukraina prøvde å slå politisk mynt på konkurransen. EBU-direktør Ingrid Deltenre brukte sterke ord i et brev til Ukrainas statsminister: «Vi er både sinte og frustrerte over at årets konkurranse blir brukt som et verktøy i den pågående konflikten mellom Russland og Ukraina», skrev Deltenre i brevet og varslet samtidig at det kunne bli aktuelt med reaksjoner overfor Ukraina. Ukrainske myndigheter sto imidlertid fast på beslutningen om innreiseforbudet, og ukrainsk tv ba EBU å respektere Ukrainas suverenitet.
Russisk fjernsyn avviste EBUs forslag om å delta via satellitt og opplyste at de heller ikke ville overføre sendingene fra Kyiv. Den 13. april 2017 ble Russland til slutt tvunget til å trekke seg fra konkurransen. Dette var første gang siden 1999 at Russland ikke deltok i Eurovision Song Contest. Avgjørelsen ble sterkt beklaget av EBU, som fordømte det ukrainske innreiseforbudet og mente det «undergraver integriteten og den ikke-politiske naturen» til konkurransen.
Utestengelsen i 2022
I Eurovision Song Contest 2022 var Russland påmeldt til å delta. Etter en langvarig strid med nabolandet Ukraina, valgte Russland å invadere Ukraina 24. februar 2022. Hendelsen ble møtt av massiv fordømmelse fra land og organisasjoner over hele verden. Den ukrainske kringkasteren Suspilne ba samme dag EBU om å suspendere de russiske medlemskringkasterne VGTRK og Pervyj kanal. Suspilne hevdet kanalene hadde fungert som talerør for russiske myndigheter siden Russlands intervensjon i Ukraina i 2014. Suspensjonen ville samtidig utestenge Russland fra Eurovision Song Contest, siden et land må være medlem av EBU for å kunne delta. Tilsvarende hendelse skjedde i 2021, da EBU utestengte belarusiske BTRC fra unionen, og i 1993–2003 da Jugoslavia var bannlyst fra konkurransen på grunn av krigføringen på Balkan.
I en e-post til svenske SVT samme dag skrev EBU at Russland fortsatt var velkommen til å delta i konkurransen, siden Eurovision Song Contest er en ikke-politisk konkurranse.. Uttalelsen møtte sterk kritikk fra kringkastere over hele Europa, og flere krevde at EBU måtte utestenge Russland fra unionen. Den finske kringkasteren Yle truet med å trekke Finland fra konkurransen dersom Russland fikk delta, og en tilsvarende uttalelse kom fra estiske ERR. Norske NRK mente også at Russland måtte utestenges: «Vi ser ikke for oss at Russland kan delta i årets Eurovision Song Contest», sa kringkastingssjef Thor Gjermund Eriksen til NRK.
Den 25. februar hadde kringkastere i ni land bedt EBU om å suspendere Russland fra unionen: Danmarks DR, Estlands ERR, Finlands Yle, Islands RÚV, Litauens LRT, Nederlands AVROTROS, Norges NRK, Sveriges SVT og Ukrainas Suspilne. Samme dag ble Russland utestengt fra Europarådet, men dette fikk ingen direkte konsekvenser for landets EBU-medlemskap. Kort etter meddelte imidlertid EBU at Russland var utestengt fra Eurovision Song Contest. EBU ville også vurdere å suspendere sine russiske medlemmer fra unionen, men før EBU fikk tatt stilling til dette, besluttet de russiske tv-kringkasterne VGTRK og Pervyj kanal selv å melde seg ut av unionen. Så lenge Russland ikke er medlem av EBU, kan landet heller ikke delta i konkurransen.
Kan Russland komme tilbake i konkurransen?
Det er i hovedsak to hindringer for en russisk retur til Eurovision Song Contest. Først må de omfattende internasjonale politiske og kulturelle sanksjonene mot landet oppheves. Deretter må landet ha en tv-kringkaster med medlemskap i Den europeiske kringkastingsunion. Først når disse to kriteriene er oppfylt, vil landet formelt sett kunne innfri kravene for å returnere til konkurransen. Enn så lenge er Russland – både fra EBUs side og russisk side – utestengt fra videre deltakelse i Eurovision Song Contest.
Deltakere
Under er en liste over Russlands deltakere, plasseringer og poeng i konkurransen siden debuten. {{legend|gold|Vinner}} {{legend|#dcdcdc|Andreplass}} {{legend|#ffdead|Tredjeplass}} {{legend|#e0ffff|Sisteplass}} Merk at navn og titler er transkribert fra russisk-kyrillisk i henhold til Språkrådets anbefalinger. Navnene vil derfor være stavet annerledes enn på engelsk.
Poeng fra Russland
Tabellene under omfatter Russlands poeng gitt og mottatt i finaler. Poeng i semifinaler er ikke inkludert i tallene. Poengene er delt i tre tabeller for å vise utviklingen i stemmemønsteret. Den første tabellen omfatter alle poeng siden Russlands debut i 1994 og frem til i dag. Tabell nummer to omfatter alle år etter 2004, da Russland tok i bruk telefonavstemning for første gang. Tabell nummer to i «Poeng til Russland» spenner fra 1998 til 2016, siden de fleste land tok i bruk telefonavstemning i 1998. Siste tabell omfatter alle år fra 2009, da ordningen med kombinert jury og telefonavstemning ble innført. Tallene er hentet fra nettstedet ESC Database. Ved like mange poeng, rangeres landene etter hvor mange prosent de har gitt av høyeste mulige oppnåelige totalscore.
Kommentatorer og poengutdelere
Fra 1960-årene og frem til og med 1991 ble konkurransen sendt i Sovjetunionen med jevne mellomrom, og ofte i opptak. Russland ble uavhengig fra Sovjetunionen i desember 1991, og fra 1992 til 2021 ble konkurransen sendt på ulike russiske kringkastere. Russland debuterte i 1994, og deltok mer eller mindre regelmessig frem til 2022, da landet ble utestengt på grunn av invasjonen av Ukraina.
Working on a Dream
Working on a Dream er det 16. studioalbumet til Bruce Springsteen, utgitt 26. januar 2009 (27. januar i USA). Albumet inneholder tretten spor. Albumet ble produsert og mixet av Springsteens venn, Brendan O'Brien, og ble spilt inn ved Southern Tracks i Atlanta. Tilleggsinnspillinger ble gjort i New York, Los Angeles og New Jersey.
Innspillingen av albumet startet på slutten av mixingen av Springsteens forrige album Magic. Bandet spilte inn sangen «What Love Can Do», men følte at den ikke passet inn på det albumet. Brendan O'Brien foreslo da at de skulle lage et helt nytt album. Springsteen fortsatte å skrive sanger, og flere av sangene på Working on a Dream ble skrevet den følgende uken.
Albumet er dedikert til Danny Federici, orgelspiller i E Street Band, som døde i april, 2008. Innspillingen startet før Federici døde, og han spiller selv orgel på platen.
Musikere
E Street Band
Andre musikere
PGA Championship 1989
PGA Championship 1989 ble arrangert i Long Grove, Illinois i USA i 1989.
Kjell Vidars 10
Kjell Vidars 10 er et musikkalbum med Kjell Vidars fra 1980.
Discoconchoecia
Discoconchoecia er en slekt innenfor familien Halocyprididae - som igjen er den ene av to familier av underordenen Halocypridina, ordenen Halocyprida innenfor gruppen Myodocopa, en gruppe muslingkreps som er små krepsdyr.
Gruppen har minst 4 mulige arter. Individene er små og lever i saltvann. For artenes morfologi og kjennetegn, se artikkelen om familien Halocyprididae.
Arten Discoconchoecia elegans er beskrevet av den norske marinbiologen Georg Ossian Sars, og finnes i farvannene i Atlanterhavet, Norskehavet og Nordsjøen.
Taksonomisk plassering av gruppen
Taksonomien til muslingkrepsene er omstridt og inneholder vanskelig systamiserte grupper. Det er generelt omstridt å fin-inndele organismer taksonomisk. Skillene mellom de ulike gruppene av muslingkreps er usikre, og stort sett basert på morfologi snarere enn molekylær analyse. En moderne oppdatering som angis her, følger stort sett oppdelingen i Catalogue of Life:, mens detaljene, slektene og artene her følger WoRMS-databasen.
Ark Angel
Ark Angel er den sjette boka i serien om Alex Rider. Den er skrevet av Anthony Horowitz og kom ut i 2005 i Storbritannia og 2006 i USA og Norge.
Handling
Alex Rider våkner på sykehuset etter et snikmordforsøk som nesten drepte han. Han hviler ut, men blir fort rastløs. Den siste natten klarere han ikke å sove så han går en tur ut av rommet han ligger på. Når han kommer ned i resepsjonen på sykehuset blir han forskrekket over å se fire menn som har tenkt å kidnappe Paul Drevin, sønnen til Nikolai Drevin som er verdens rikeste mann, som ligger på rommet ved siden av Alex. Alex redder gutten med å late som om det er han de er ute etter. Etter mye strev får kidnapperne tak i Alex og bringer han til en forlatt boligbygging hvor de krever å få løsepenger av guttens far. Da innser de at de har feil gutt. De setter fyr på boligblokken de har bortført Alex til. Alex unnslipper med ett nødskrik. Som takk for at Alex redder Paul Drevin blir han invitert på ferie til en av deres hærskapsboliger. Han innser raskt at alt ikke er som det skal. Når CIA blander seg inn og vil at Alex skal jobbe for dem skjønner han at noe virkelig galt er på ferde. NIkolai Drevin viser seg å være kriminell og har selvfølgelig store onde planer. Han har tenkt å sende opp en rakett som får hele Ark Angel til å falle ned fra verdensrommet og treffe Washington D.C. hvor blant annet uvurderlig informasjon om Nikolais kriminalitet ligger. Milliardæren er desperat etter å renvaske seg og er villig til å ofre alt. Kanskje til og med sin egen sønn.
priser boken/serien om Alex Rider har fått
Serien om Alex Rider vant "red House Cildren`s Book Award" i 2003.
Ark Angel vant "children`s Book of the Year" i 2006.
Hans Christophersen Blom
Hans Christophersen Blom (født 6. januar 1744 på Bjåland i Lårdal, død 23. mars 1814 i Skien) var en norsk skipsfører, kjøpmann og skipsreder i Skien.
Han tilhørte slekten «Blom fra Skien» og var sønn av lensmann i Lårdal Christopher Christophersen Blom og sønnesønn av lensmann i Lårdal og skogeier Christopher Fredriksen Blom. Hans eldre bror var skipsfører og kjøpmann i Skien Christopher Christophersen Blom (f. 1739).
Han var i unge år handelslærling i København, og etter hjemkomsten til Norge dro han til sjøs og ble etterhvert skipper. Han førte i 1776 skipet «Immanuel» for Jockum Jørgensen i Porsgrunn. Han slo seg senere ned som kjøpmann i Skien, og opparbeidet seg en betydelig formue. Ved siden av handel og skipsrederi drev han også honningkakebakeri og tobakksspinneri. Sammen med svigersønnen Didrich von Cappelen fikk han bygget skipet «Baron Holberg», som i sin samtid var Skiensfjordens største skip og som en tid ble ført av hans sønn Andreas Rougtvedt Blom, en kort periode med Knud Ibsen blant mannskapet. Han forpaktet Lagmannsgården i Skien av staten og kjøpte denne i 1799.
Han var i en årrekke kemner i Skien og skjenket 1500 riksdaler til opprettelsen av Det Kongelige Frederiks Universitet. Han skal ifølge tradisjonen ha vært designert eller muligens valgt som eidsvollsmann, men da han avgikk ved døden samme år ble svigersønnen Cappelen valgt i stedet.
Han var gift med Elisabeth Cathrine Rougtvedt (1755–1823). De var foreldre til bl.a. Marie Severine Blom (1778–1832), gift med eidsvollsmannen Didrich von Cappelen, Christine Johanne Blom (1782–1868), gift med statsråd Niels Aall, Andrea Blom, gift med generalmajor Peter Heinrich Butenschøn, Ellen Ulrica Blom, gift med Hans Jacob Hofgaard, Petronelle Margrethe Blom, gift med tollinspektør Anton Heinrich Scheel, skipsfører og skipsreder Andreas Rougtvedt Blom og skipsreder og dansk konsul i Skien Christopher Hansen Blom.
Hans Christophersen Blom bodde i Prinsens gate 90 (senere omdøpt til Henrik Ibsens gate) og var dermed nærmeste nabo til Altenburggården.
Meniñ Qazaqstanım
«Mitt Kasakhstan» (kasakhisk: «Менің Қазақстаным», Meniñ Qazaqstanım) er nasjonalsangen til Kasakhstan siden 7. januar 2006. Den er basert på en sang med samme navn skrevet i 1956, med musikk av Sjamsji Kaldajakov og tekst av Zjumeken Nazjimedenov.
Sangen
{|
På kasakhisk
Алтын күн аспаны,
Алтын дән даласы,
Bioturbasjon
Bioturbasjon er spor i sedimenter eller geologiske lagfølger etter organismer som har gravd eller spist seg igjennom sedimenter. Eksempel på slike sediment-spisere er sandmarken.
Meniñ Qazaqstanım
På kasakhisk
Ерліктің дастаны, Еліме қарашы!
Ежелден ер деген,
Даңқымыз шықты ғой,
Намысын бермеген,
Қазағым мықты ғой!
''Қайырмасы: Менің елім, менің елім, Гүлің болып егілемін, Жырың болып төгілемін, елім! Туған жерім менің — Қазақстаным! ''
'' Ұрпаққа жол ашқан,
Кең байтақ жерім бар.
Бірлігі жарасқан,
Тәуелсіз елім бар.
Қарсы алған уақытты,
Мәңгілік досындай.
Біздің ел бақытты,
Біздің ел осындай!
Қайырмасы (2 pem)
Transliterasjon
Altın kün aspanı,
Altın dän dalası,
Erlikting dastanı, Elime qarasjı!
Ezjelden er degen,
Namısın bermegen,
''Qayırması: Mening elim, mening elim, Güling bolıp egilemin, Zjırıng bolıp tögilemin, elim! Twğan zjerim mening — Qazaqstanım! ''
Urpaqqa zjol asjqan,
Keng bajtaq zjerim bar.
Birligi zjarasqan,
Täwelsiz elim bar.
Qarsı alğan waqıttı,
Mänggilik dosınday.
Bizding el baqıttı,
Bizding el osındaj!
Qayırması (2 rem)
På norsk
Gyldne sol på himmelen,
Gyldne frø på steppene,
En legende av mot, Se på mitt land!
Fra antikken,
Vår heroiske heder kom fram,
De ga ikke opp sin ære,
Mitt kasakhiske folk er sterkt!
''Refreng: Mitt moderland, mitt moderland Mens du blomstrer skal jeg vokse Som du synger skal jeg flyte, mitt land! Mitt hjemland, mitt Kasakhstan! ''
Veien ble åpnet av forfedrene,
Ved det enorme landet jeg har.
Dens samhold er forsvarlig,
Jeg har et uavhengig land.
Som en evig venn,
Vårt land er velsignet!
Refreng: (to ganger)
Tariq Ibn Ziyad
Tariq ibn Ziyad eller Taric bin Zeyad (arabisk: طارق بن زياد‎, født ca. 670, død 720) var en berbisk-muslim og hærfører for umajjad-kalifatet. Han ledet erobringen av det vestgotiske Hispania i 711 på ordre fra Al-Walid I.
New York State Department of State
New York State Department of State er et departement i delstaten New York i USA. Departementet har tilsynsansvar for en rekke yrker og virksomheter, slik som eiendomsmeglere, takstmenn, notarer, privatetterforskere, kosmetologer og gravlunder. Det er også delstatens registermyndighet, og oppbevarer blant annet delstatens lover, lokal lovgivning, embedsedserklæringer, varemerker og stiftelsesdokumenter.
Tariq Ibn Ziyad
Den 29. april 711 gikk hæren til Tariq i land på Gibraltar (selve navnet Gibraltar er avledet fra det arabiske navnet Jabal al Tariq i betydningen «Tariqs fjell», eller mer opplagt, Gibr Tariq = «Tariqs berg»). Den muslimske historikeren Al-Maqqari fra 1600-tallet skrev om landgangen at Tariq brente sine skip (for å gjøre vendereis umulig) og holdt en berømt tale for sine soldater: «Å mine soldater, hvor skal dere flykte? Bak dere er havet, foran dere fienden. Det eneste som er igjen er håpet om deres mot og deres bestandighet. Husk at i dette landet er dere mer ulykkelige enn foreldreløs som sitter ved bordet til gjerrig herre. Deres fiende er foran dere, beskyttet av en tallrik hær; han har menn i overflod, men dere, som deres eneste støtte, har deres egne sverd...»
Antagelig er denne talen og eventuelt også brenningen av skipene en dramatisering av Al-Maqqari da lignende hendelser er blitt beskrevet tidligere, eksempelvis ga Snorre Sturlason tilsvarende beskrivelse av Håkon jarl da han gikk i land i sørlige Sverige; han blotet, så jærtegn og brente skipene for å tvinge mennene til å slåss med svenskene og lyktes.
Den muslimske hæren dro som svøpe gjennom Hispania og i løpet av sommeren 711 vant en seier over den vestgotiske kongen Roderik som ble beseiret og drept den 19. juli 711 (eller året etter) i slaget ved Guadalete. Etterpå ble Tariq gjort til guvernør over Hispania, men ble tilsynelatende bortimot umiddelbart kalt tilbake til Damaskus av umajjad-kalifatet hvor han levde resten av livet, noe som kun ble fram til 720.
New York State Department of State
Departementet utgir delstatens lysingsblad, New York State Register, som inneholder offisielle kunngjørelser.
Stener Lenschow
Joachim Stener Johannes Lenschow (født 28. april 1842, død 30. juni 1937 ) var en norsk arkitekt. Han var sønn av den tyskfødte murmesteren Asmus Lenschow.
Stener Lenschow var i en årrekke bygningsinspektør i Kristiania og tegnet dessuten fra ca. 1870 bygninger i nyrenessanse og senklassisme som er oppført i sentrale deler av byen. Lenschow vant arkitektkonkurransen om regjeringsbygg i 1891, men måtte på grunn av sykdom overlate oppdraget til Henrik Bull, som var gjennomførende arkitekt for den oppførte fløyen som i dag huser Finansdepartementet.
Bernhoft (etternavn)
Bernhoft er et norsk etternavn. Per januar 2023 var det 63 personer med etternavnet Bernhoft i Norge.
Det prøyssiske statsråd
Det prøyssiske statsråd er navnet på ulike organer i Preussens historie.
Bernhoft (etternavn)
Revy- og skuespillerfamilien Bernhoft
På 1700-tallet ble slekten knyttet til adelsslekten Brodtkorbs ledd i Rissa.
Det prøyssiske statsråd
Nye regler for statsrådet ble vedtatt 6. januar 1848.
I 1920 ble det vedtatt ny forfatning for Fristaten Preussen. Statsrådet ble da en del av parlamentet, og besto av representanter valgt av Preussens provinser.
Bernhoft (etternavn)
Revy- og skuespillerfamilien Bernhoft
I de følgende slektsleddene finner man notable navn.
I følge Store norske leksikon trekker en kognatisk slektsgren via Olava Bernhoft, som giftet seg i 1746 med major Lassenius Jensen von Rye (1706–1783). De fikk sønnen Georg Christian Bernhoft (1749–1833), sogneprest i Sogndal, som tok morens etternavn. Hans sønnesønn var fengselsprest Teodor Bernhoft (1833–1855)
Andre Bernhoft
Fra navnene under kan det være personer med slektsforhold til slektslisten over.
Euconchoecia
Euconchoecia er en slekt innenfor familien Halocyprididae - som igjen er den ene av to familier av underordenen Halocypridina, ordenen Halocyprida innenfor gruppen Myodocopa, en gruppe muslingkreps som er små krepsdyr.
Gruppen har 2-7 mulige arter. Individene er små og lever i saltvann. For artenes morfologi og kjennetegn, se artikkelen om familien Halocyprididae.
Taksonomisk plassering av gruppen
Taksonomien til muslingkrepsene er omstridt og inneholder vanskelig systamiserte grupper. Det er generelt omstridt å fin-inndele organismer taksonomisk. Skillene mellom de ulike gruppene av muslingkreps er usikre, og stort sett basert på morfologi snarere enn molekylær analyse. En moderne oppdatering som angis her, følger stort sett oppdelingen i Catalogue of Life:, mens detaljene, slektene og artene her følger WoRMS-databasen.
Litauiske euromynter
Litauiske euromynter er sirkulasjonsmynt av Den europeiske unions valuta euro med nasjonalt motiv for Litauen på revers. Litauen tok i bruk euro 1. januar 2015, som erstatning for litas.
Euro
Euro (€) er Den europeiske unions offisielle valuta, som benyttes i mange av EUs medlemsstater samt enkelte andre stater utenfor unionen. Landene som benytter euroen kalles med et fellesnavn eurosonen. I 2008 besluttet Litauen seg for å slutte seg til eurosonen.
Nasjonalt motiv
Motivet på den nasjonale siden er for alle valørene «vytis», den rustningskledde ridderen til hest fra Litauens riksvåpen. Landets navn på litauisk er preget under dette motivet, mens årstallet 2015 står oppe til høyre. Langs kanten står EUs tolv stjerner. Motivet er ved skulptøren Antanas Žukauskas. Det nasjonale motivet ble valgt etter at sentralbanken gjennomførte en opinionsundersøkelse der rytteren fra riksvåpenet fikk størst opplsutning.
Det litauiske myntverket, Lietuvos monetų kalykla, sto for produksjonen av myntene.
Innføring
Euroen ble innført 1. januar 2015. Vekslingskursen ble 23. juli 2014 fastsatt til 3,45280 litas for 1 euro.
I en overgangsperiode fra introduksjonsdatoen 1. januar 2015 og til 15. januar er både euro og litas i sirkulasjon. Innveksling av litasmynt og -sedler er gratis fram til 1. mars. Deretter kan veksling foretas i alle banker inntil 30. juni, hvorpå noen banker så vil veksle litassedler inntil 30. desember 2015. Deretter veksler Lietuvos bankas litas, enten det gjelder mynt eller sedler, i euro uten tidsbegrensning.
Zhang Dejiang
Zhang Dejiang (kinesisk: 张德江, pinyin: Zhāng Déjiāng; født november 1946 i Tai'an i Liaoning i Kina) er en av visestatsministrene i Folkerepublikken Kina, og medlem av Politbyrået for det kinesiske kommunistparti og siden 2012 medlem av Det kinesiske kommunistpartis politbyrås stående komite. Han betraktes som medlem av «Shanghaiklikken». I mars 2012 ble han for en periode borgermester for storbyen Chongqing, og i mars 2013 ble han formann for Den nasjonale folkekongress, Folkerepublikkens parlament og høyeste statsorgan.
Zhang tok eksamen i koreansk ved Universitetet i Yanbian. Deretter studerte han fra august 1978 ved Kim Il-sung-universitetet i Nord-Korea, der han tok en grad i økonomi.
Dejiang steg i gradene i partiapparatet i Jiang Zemins æra, og han var først partisjef i provinsen Jilin og deretter i fra 1998 i provinsen Zhejiang. I november 2002 ble han partisjef i provinsen Guangdong. Som partisjef der, og som Jiang Zemins allierte, var han aktivt involvert i tilsløringen av SARS-epidemien i 2003. I februar og mars 2003 sørget han for at avisene under hans kontroll ble sensurert for å prøve å holde sykdomskrisen skjult.
Noen har ment at selv om Zhang var støttespiller av Jiang, gikk han åpent ut med kritikk av De tre representasjoner-teorien hans. Han var også klart undertrykkende av folkelige protestbevegelser, som for eksempel Dongzhou protestene i 2005.
Studier og akademisk løpebane
Etter studium ved det økonomiske fakultet ved Kim Il-Sung-universitetet i Pyeongyang i Nord-Korea ble han i november 1968 som ung intellektuell sendt ut på feltarbeid i provinsen Jilin, slik som var vanlig under kulturrevolusjonen. Fra 1970 til 1972 var han sekretær for Den kinesiske kommunistiske ungdomsliga i fylket Wangqing og samtidig dens propagandaansvarlige der. I januar 1971 ble han opptatt i det kinesiske kommunistiske parti.
Fra 1972 til 1975 tok Dejiang en akademisk grad i koreansk språk ved Yanbian-universitetet. Deretter virket han som lektor ved samme universitet og var stedfortredende sekretær for partiorganisasjonen ved det koreanske fakultet. Frem til 1978 var han også medlem av partikomiteens stående utvalg og stedfortredende formann for revolusjonskomiteen ved universitetet.
Fra 1978 til 1980 studerte han igjen økonomi, ved Kim Il Sung-universitetet i Nordkorea. I denne perioden ble han også sekretær for de kinesiske studentenes partiorganisasjon ved universitetet. Det er noen observatører som anser Zhang som en talsmann for den nordkoreanske diktator Kim Jong-il.
Deretter ble han atter medlem av partikomiteens stående utvalg ved Yanbian-universitetet, og ble også universitetets stedfortredende rektor.
Gjennombrudd
Zhang hadde sitt karrieregjennombrudd i Jiang Zemins tid. Det begynte i Yanbian, der han fikk æren for dyktig håndtering av det delikate problemet med den illegale innvabdring fra Nord-Korea. Zhang ledsaget Jiang på et besdøk til Nord-Korea i mars 1990 og ble kort tid etter promovert til vise partisekretær for provinsen Jilin. Jiang beskrev Yanbian under Zhang som et «modellprefektur» senere samme år. I 1995 ble haqn partisekretær for Jilin.
Zhejiang
I 2001 Zhang skrev Zhang i en artikkel et angrep på tanken om å oppta forretningsfolk i kommunistpartiet - han mewnte at det ville ødelegge Partiet.
Guangdong
I november 2002 ble Zhang flyttet til provinsen Guangdong for å bli partisjef der. I sin tid der fokuserte Zhang på saker som privatøkonomi, utdannelse, og fattigdomsbekjempelse.
Zhangs utnevnelse kom rett etter utbrudedet av SARS-krisen. Til å begynne med sørget Zhang for å begrense informasjonstilgangen om krisen til befolkningen. Selv om Zhang og andre ledere i Guangdong ble beskyldt for feilhåndtering av SARS-krisen, fikk de ros fra World Health Organization og sentralregjeringen for sine tiltak for å kontrollerer spredningen av viruset lokalt og for behandlingsregimet de etablerte for SARS-pasiente.
I den femårige embedsperioden arbeidet Zhang for å integrere økonomien i Perleflodens deltaområde. Rett etter sin ankomst igangsatte han studier om den økende økonomiske gjensidige avhengighet mellom Hongkong, Macao, Guangdong og åtte omliggende provinser. Kritikere kalte Pan-Perledelta-integrering for et tomt konsept om mente at Zhang påushet konseptet for å tilrettelegger for fremtidige forfremmelser. En ledende journalist sa: «Zhang Dejiang er lik Liaonings guvernør Bo Xilai. Bo Xilai manipulerer media for å fremme seg selv, mens Zhang Dejiang manipulerer media for å fremme sine grandiose planer»."
Kritikerer anklaget også Zhang for å undertrykke pressefrihet og demonstrasjonsfriheten. I tillegg for kritikken om angivelig dårlig håndtering av SARS-krisen ble han gitt skylden for politiets skyting mot landsbyfolk som protesterte mot utilstrekkelig kompensasjon for konfiskert land i 2005. Det antas at skytingen tok 20 liv. I Zhangs tid ble kontrollen med pressen strammet inn.
Visestatsminister
Zhang ble utnevnt til visestatsminister i 2008. Som visestatsminister har Zhang oppsyn med Kinas energi, telekommunikasjoner og transportindustrier.
Overtakelse etter Bo Xilai i Chongqing
Zhang ble utpekt til å lede Chongqings partikomite i mars 2012 etter at Bo Xilai ble fjernet som lokal partisekretær. Li Yuanchao, leder for partiets organisasjonsdepartement, sa at Zhangs utnevnelse var resultat av «grundig overveielse» og at «kamerat Zhang Dejiang er politisk kompetent, rettferdig, rettskaffem ,demokratisk og ansvarlig».
Retter etter å ha overtatt posten i Chongqing kom Zhang med uttalelser som vekket oppmerksomhet i forretningskretser. I en tale til en delegasjon ledet av Wang Jen-tang, leder for Taiwans Acer Group, sa Zhang: «Chongqing har oppnådd en bemerkelsesverdig økonomisk og sosial uytvikling etter at den [i 1997] ble byprovins. En viktig leksjon vi har lært er at vi trenger å holde oss til reform og åpning». Han sa også at Chongqing ønsket utenlandske investorer velkommen.
Alle Chongqings aviser skrev detaljert om Zhangs tidligere bedrifter straks han var blitt utnevnt. Chongqings borgermester Huang Qifan uttrykte sin støtte til Zhang. Huang var en nær alliert med Bo. Byråkrater i Chongqing ble sammenkalt for å avlegge lojaltetsføfter til det nye lederskapet, og ble fortalt at sosial og politisk stabilitet var en prioritet. Han fratrådte stillingen i Chongqing i slutten av november 2013.
I mars 2013 ble han formann for Den Nasjonale Folkekongress.
Kåre Kompelien
Kåre Kompelien (født 1960 i Sør Etnedal i Nordre Land kommune) er en norsk journalist og forfatter.
Han har utgitt en rekke lokalhistoriske bøker fra Land og Valdres. Kompelien debuterte som skjønnlitterær forfatter i 2012 med kriminalromanen Fortidens demoner. I 2015 kom ungdomsboka Sadako og de 1000 papirtranene. Han har også arbeidet som journalist i Oppland Arbeiderblad og Haugesunds Avis.
Christopher Meloni
Christopher Peter Meloni (født 2. april 1961 ) er en amerikansk skuespiller. Han spilte TV-rollene som kriminalbetjent Elliot Stabler i NBCs juridiske drama Law & Order: Special Victims Unit i de første tolv sesongene, og som innsatt Chris Keller i HBOs fengselsdrama Oz. I juni 2012 kom han tilbake til HBO, i hovedrollen som vampyren Roman i serien True Bloods femte sesong. I 2018 fikk han en rolle i TV-serien Pose.
Tidlig liv
Meloni ble født i Washington, DC, som det yngste av tre barn (han har en bror og søster) til Cecile (født Chagnon; 1926–2016) og Charles Robert Meloni (1927–2012), en endokrinolog. Hans opphav er fransk-canadisk og sardinsk (fra Italia).
Meloni gikk på St. Stephen's School (nå St. Stephen & St. Agnes School) i Alexandria i Virginia, og spilte quarterback på fotballaget.
Etter studiene dro Meloni til New York hvor han fortsatte studiene hos Sanford Meisner ved Neighborhood Playhouse School of the Theatre samt Center for Media Arts.
Evenus
Evenus er en slekt av glansvinger som tilhører underfamilien stjertvinger (Theclinae).
Utseende
Middelsstore til nokså store stjertvinger (vingespenn gjerne ca. 45 millimeter), vanligvis med to lange stjerter på bakvingen. Oversiden er vanligvis skinnende blå, der er således blant de største og flotteste stjertvingene. Noen arter er isteden gulbrune. Undersiden er brunlig eller grønnlig med brune eller svarte tverrstreker langs ytterkantene, noen ganger også med øyeflekker på bakvingen.
Utbredelse
Disse artene lever i Mellom- og Sør-Amerika, fra Mexico til Santa Catarina (Brasil). Arten Evenus latreillei har oppgitt typelokalitet "Java" men dette skyldes trolig feiletikettering eller en annen misforståelse.
Systematisk inndeling
thumb|350px| Artene, bortsett fra nr. 4 og 7-9, hører til Evenus
Linopteridius
Linopteridius er en slekt av biller som tilhører den artsrike underfamilien Cerambycinae i familien trebukker (Cerambycidae).
Utseende
Ganske små (ca. 5 millimeter), lange og tynne, matt brune trebukker. Hodet ser ut som en mellomting mellom typiske Cerambycinae og Lamiinae. Antennene er ganske tynne og omtrent så lange som kroppen. Pronotum er nærmest sylindrisk, mye lengre enn bredt. Dekkvingene er smale og parallellsidige.
Utbredelse
Slekten har flest arter på Madagaskar, men også i det østlige og sørlige Afrika.
Systematisk inndeling
Gruppen blir ofte slått sammen med Xystrocerini eller med Auxesini. Av og til plasseres den i underfamilien Lamiinae.
Hans Jensen Blom
Hans Jensen Blom (født 25. mai 1757 på Åkeren i Lårdal, død 26. januar 1808 på Falkum i Gjerpen) var en norsk kjøpmann, skipsreder, trelasthandler og sagbrukseier i Skien.
Han tilhørte slekten «Blom fra Skien» og var sønn av lensmann i Lårdal Jens Christophersen Blom og Susanne Paus. Hans far var sønn av lensmann i Lårdal Christopher Fredriksen Blom og Johanne Margrethe Ørn; hans mor var datter av kjøpmann i Risør, senere lensmann i Lårdal Christen Hansson Paus (sønn av sogneprest Hans Povelsson Paus) og Helene Høllen.
Han dro til sjøs som ung, ble skipper og skipsreder, og slo seg senere ned som kjøpmann og trelasthandler i Skien. Han bodde i en stor toetasjes bygård der hvor Skiens gamle rådhus senere holdt til. Han skal i yngre dager ha eid skipet «Den store Jacobus» og foretatt en i samtiden mye omtalt reise til Vestindia. Han eide også andre skip, bl.a. «Anna» som ble ført av brorsønnen Jens Chr. Blom. Han eide dessuten et sagbruk i Telemark som ble bestyrt av brorsønnen Ole Blom. Han opparbeidet en betydelig formue på slutten av 1700-tallet. Adjunkt Andreas Blom kaller ham «en for sit gode hjerte og sit vennesind ualmindelig afholdt og agtet mand».
Han var gift i første ekteskap med sin slektning på både Blom- og Paus-siden, Martha Paus (født 1761 på Håtveit i Lårdal, død 1786 i Skien), datter av skoginspektør i Øvre Telemark Cornelius Paus og sønnedatter av prokurator Paul Paus og Martha Blom. Svigerfaren var også hans fetter. De hadde fem barn. I andre ekteskap var han gift med Anne Kirstine Falkum (1776–1806), og fikk fem barn også i dette ekteskapet. I tredje ekteskap var han gift med Anne Cathrine Nielsen og hadde ingen barn.
Serbia under Vinter-OL for ungdom 2012
Serbia deltok under Vinter-OL for ungdom 2012 fra 13. januar til 22. januar 2012 i Innsbruck i Østerrike. Troppen bestod av to utøvere.
30px|Alpint Alpine grener
Gutter
Båndopptaker
Båndopptaker er et apparat for å ta opp lyd på et magnetbånd, for senere avspilling. Lagringsmediet som brukes er et magnetbånd bestående av plast belagt med et magnetisk stoff, i utgangspunktet jerntrioksid (Fe2O3 - vanlig rust), i senere generasjoner av båndopptakere, også kromdioksid (CrO2) eller kjemisk rent jern. (Fe).
Det tynne magnetiske bånd blir samlet opp på to spoler, og hvor høyre spole ved begynnelsen er tom og venstre full. Man kan slette det som er spilt inn og spille inn på nytt mange ganger.
Teknisk beskrivelse
Båndopptakeren fungerer ved at båndet løper med konstant hastighet forbi et tonehode (en elektromagnet med et smalt magnetisk gap) som under innspilling magnetiserer båndets partikler i samsvar med signalet fra for eksempel en mikrofon. Under avspilling konverteres båndets magnetiske variasjoner til en vekselstrøm i tonehodet og kan med forsterkning reproduseres med høyttalere eller hodetelefoner.
For å få lite støy og for å redusere forvrengningen, blir båndet forhåndsmagnetisert ved å legge et høyfrekvent signal (ca. 100 kHz) på som blir tatt opp. I tillegg er det et slettehode, som sletter rester av magnetisme før båndet brukes på nytt. I avanserte båndopptakere er opptaks- og avspillingshodene atskilt, men i enklere utstyr er det såkalte kombihoder.
Historie
Båndopptakerens forgjenger var trådspilleren som lagret lyden ved å magnetisere en jernledning, som ble ført forbi tonehodet i høy hastighet. En svensk trådspillerkonstruksjon ble markedsført under navnet Magnefon eller Den talande tråden av blant andre selskapene Luxor og Skantic.
Med bånd i stedet for ledning, reduserte slitasjen på tonehodet mens den magnetiske oppløsningen ble forbedret ved å øke frekvensområdet. Lagringstid gikk noe ned - et bånd beholder magnetismen uten hørbar kvalitetsforringelse i omtrent 50 år, sammenlignet med trådspillers 80-90 år.
I Norge solgte Tandbergs Radiofabrikk sin første båndopptager modell 1 i 1952. Allerede i 1956 solgte de sin første med stereo. Tandberg produserte slike helt frem til 1983.
Tidlige båndopptakere var spolebåndopptakere som jobbet med brede bånd og høy hastighet. Det var ingen standard, men alle merker hadde sin egen versjon. Etter hvert ble et tommersystem standardisert, hvor båndbredden ble 2,54 cm eller 5,08 cm i profesjonelt utstyr for studioopptak og 6,35 mm for amatørmodeller. Båndhastigheten var 19, 38 eller 76 cm / s i studioutstyr og vanligvis 4,75, 9,5 eller 19 cm / s for amatører.
Båndene ble levert på 10,5 "ned til 3" spoler og til studiobruk som tape kaker eller såkalte NAB spoler. I en årrekke var det mulig å kjøpe innspilt musikk på et bånd, som et høykvalitetsalternativ til LP-plater.
Pop-up meny
En pop-up meny (også kalt kontekstmeny, shortcut, and pop up meny) er en menystruktur i et grafisk brukergrensesnitt som opptrer under interaksjon med brukeren, slik som høyreklikk med en datamus. Den har ofte et begrenset antall valg tilgjengelige, deriblant den nåværende tilstand eller konteksten som operativsystemet eller applikasjonen tilhører. Vanligvis er de tilgjengelige valg handlinger som er relatert til Vanligvis er de valgte handlinger relatert til valgte objekter. Fra et teknisk synspunkt, er en slik meny et grafisk styreelement (widget).
Båndopptaker
Historie
Kassettopptakeren tok over for båndopptagerne for amatører, men båndopptagerne og spolebåndene ble benyttet til studioopptak og andre arenaer hvor man hadde store krav til kvalitet.
I "gullalderen" for kassettbånd på 1970- og 1980-tallet var praktisk talt all innspilt musikk tilgjengelig for kjøp parallelt på kassettbånd og grammofonplater.
Kassetbåndet tok over markedet til Stereo 8 i bilene og når de opptakbare CD-ene ble billige, forsvant kassetten raskt.
Selv på begynnelsen av 1990-tallet var det meste av innspilte musikk tilgjengelig parallelt på kassettbånd og CD-er. Siden begynnelsen av 2000-tallet ble nye album mer og mer skjelvent gitt ut på kassett.
Altofts
Altofts er en landsby i grevskapet West Yorkshire, England. Den ligger 8 km nordøst fra sentrum av byen Wakefield og kun 1,5 km nordvest for byen Normanton. Landsbyen tilhører Normantons valgkrets. Motorveien M62 går nær landsbyen i nordøst, og Aire og Calder-kanalen strekker seg nordvest. I henhold til folketelling fra 2001 bor det 6 198 i landsbyen.
Landsbyen er første gang nedtegnet i chartere for landområder i Yorkshire i 1154. Landsbyen var da stavet som Altoftis, en form som løselig kan oversettes som «det gamle hus». Det er en avledning fra angelsaksisk eal i betydning «gammel», og toft/taft i betydningen «eiendom» eller «hus».
Økonomi
Dagens innbyggere har derimot arbeid i nabobyene, eller ved Wakefield Euroports industripark som har blitt utviklet i de siste tiårene. Annen industri var Altofts' firma for murverk, Normanton Brick Co Ltd, men som flyttet fra Wakefield Road og til Greenfield Road på slutten av 1990-tallet.
Fasiliteter
Landsbyen har fire puber: Poplar; Miners Arms; The Horse and Jockey; og The Robin Hood. Sistnevnte har også et mikrobryggeri, Tarn51 Brewing Co, som framstiller øl for eget salg og for andre puber. I landsbyen finnes også et postkontor, slakter og et lite antall butikker.
Det er tre barne- og ungdomsskoler i landsbyen.
Benin under VM i friidrett 2013
Benin deltok under VM i friidrett 2013 (utendørs) fra 10. august til 18. august 2013 i Moskva i Russland og hadde påmeldt en utøver.
PGA Championship 1988
PGA Championship 1988 ble arrangert i Edmond, Oklahoma i USA i 1988.
Altofts
Fasiliteter
Sportsklubben Altofts Community Sports Club har baner for å spille cricket, fotball og bowling. Cricketklubben spiller i Central Yorkshire Cricket League. Fotballaget i Altofts kom på andreplass i sin liga.