cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Benign paroksysmal posisjonsvertigo
Epidemiologi
Tilstanden kan forekomme i alle aldre, men er mest vanlig blant eldre og har en snittalder på rundt 60 år. Noen hevder imidlertid at så mange som 30 % av alle 70-åringer kan ha opplevd BPPV minst én gang. Mest vanlig er det blant kvinner (cirka 65 %) over 60 år.
Etiologi og patogenese
Det har i en tid vært utbredt enighet om at sykdommen skyldes løse partikler (såkalte otolitter fra macula ventriculi og/eller sacculi) i endolymfen i det indre øret, noe som forårsaker irritasjon av buegangene i labyrinten. Hodetraume kan i noen tilfeller være en utløsende faktor.
Symptomer og forløp
Symptomene opptrer akutt og karakteriseres av svimmelhetsanfall (vertigo), ofte på morgenen eller om natten, som typisk varer i 10–30 sekunder (av og til opp mot 60 sekunder),  nystagmus (ufrivillige raske øyebevegelser) og ofte også kvalme. Anfallet kommer gjerne i forbindelse med at man beveger hodet i bestemte stillinger. Noen beskriver også symptomer som å være på en båt (nautisk vertigo). Symptomene kan forsvinne like raskt som de oppsto, men de har en tendens til å gjenoppstå, selv om pasientene ofte opplevet lange symptomfrie perioder.
Diagnose og behandling
Diagnosen kan stilles ved å utføre en såkalt Dix-Hallpikes test, som utløser et BPPV-anfall ved at man roterer pasientens hode 45 grader mot den syke siden og litt bakover, for så å tippe vedkommende raskt bakover i liggende stilling, med hodet litt under horisontalplanet. Hodet holdes slik i 30 sekunder, innen hvilket anfallet melder seg om pasienten har BPPV.
Behandlingen er enkel, og består i Epleys manøver som er en forlengelse av Dix-Hallpikes test (se over). Denne har som mål å tømme eventuelt løse otolitter fra buegangene og ut i sacculus og/eller ventriculus. Den foregår ved at man etter endt Epleys, roterer pasientens hode 90 grader mot den friske siden. Pasient og hode vris deretter ytterligere 90 grader. Til slutt rettes pasienten opp i sittende stilling (med hodet fremdeles vridd), og blir sittende slik en liten stund.
Oddernes prestegjeld
Oddernes prestegjeld var et prestegjeld tilhørende Kristiansand domprosti i Agder og Telemark bispedømme i Den norske kirke. Det omfattet sogn i tidligere Oddernes, nå Kristiansand kommune i Agder fylke, og hovedkirken var Oddernes kirke.
Oddernes prestegjeld og dets sogn er nå en del av Kristiansand kirkelige fellesråd, som er underlagt Kristiansand domprosti.
Historikk
Otruness sókn (norrønt) har sin opprinnelse fra kristningen av landet. Oddernes prestegjeld går tilbake til førreformatorisk tid, da det var behov for å tilpasse den kirkelige inndelingen til folketallet og bosetningsmønsteret etter Svartedauden. Prestegjeldet bestod på den tiden av Oddernæs som hovedkirke med Øvrebøe, Vennesland og Hægland som annekssogn. Dette lå under Stavanger bispedømme.
Prestegjeldet er i 1620 omtalt i Graagaas som Oddernæs Præstegjeld under Mandals Prouistij tilhørende Stavanger stift. Ved kgl. res. av 6. mai 1682 ble prestegjeldet overført til det nye Christianssands stift.
Christiansand ble anlagt på Oddernæs' grunn i 1641, og inntil 1645 sognet den unge byen til Oddernæs prestegjeld. Dette året fikk Christiansand sin første kirke og skulle fra da av være hovedkirke i nye Christiansand prestegjeld, med Oddernes og øvrige sogn som annekssogn.
Ved kgl. brev 5. april 1704 ble igjen Oddernes som hovedsogn med anneksene Øvrebø, Vennesla og Hægeland skilt ut som eget Oddernæs prestegjeld. Dette vedvarte inntil kgl. res. 17. november 1805, da skulle Oddernæs prestegjeld oppløses, ved at Oddernæs sogn påny ble lagt til Christiansand, mens Øvrebø som hovedkirke med Vennesland og Hægland sogn som annekssogn skulle utgjøre et eget Øvrebøe sognekall.
Allerede ved kgl. res. 16. september 1825 ble Oddernes atter en gang skilt ut som eget Oddernæs prestegjeld.
Oddernes prestegjeld dannet grunnlaget for Oddernes formannskapsdistrikt, som ble opprettet i 1837.
Randesund ble skilt ut som eget sognekall fra 1. januar 1946, og Vågsbygd ble eget prestegjeld i 1967.
Ved avviklingen bestod Oddernes prestegjeld av menighetene i Oddernes og Torridal.
Fra 2004 ble prestegjeldene som administrativ enhet faset ut av Den norske kirke, og fra 2012 gikk de også ut av lovverket.
Lee County (Illinois)
Lee County er et fylke i den amerikanske delstaten Illinois. Administrasjonssenteret ligger i Dixon.
Mabel’s New Job
Mabel's New Job er en amerikansk stumfilm fra 1914 regissert av George Nichols.
Chang’an (Xi’an)
Chang'an (kinesisk: 长安区, pinyin: Cháng'ān Qū) er et bydistrikt i den subprovinsielle by Xi'an i provinsen Shaanxi.
Det har et areal på 1583 / 1578 km² og teller ca. 910 000 innbyggere (2003).
Ōkurayama-bakken
Ōkurayama-bakken (japansk: 大倉山シャンツェ, Ōkurayama Syantse), offisielt Ōkurayama Skihopp-Stadion (大倉山ジャンプ競技場, Ōkurayama Jampu Kyōgijō), er en hoppbakke i Sapporo i Japan. Bakken ligger i Miyanomori-området i bydelen Chūō-ku, i østhellingen av fjellet Okura. Den er eid av Sapporo by. Siden 2017 har bakken vært homologert med ulik størrelse for sommer- og vinterbruk, med K120 (HS134) på plastdekket om sommeren og K123 (HS137) på snødekke om vinteren.
Ōkurayama-bakken var arena for skihopping (stor bakke) under OL i 1972 og ski-VM i 2007, samt vinter-Universiaden i 1991. Normalbakkerennene i alle mesterskapene ble holdt i den mindre Miyanomori-bakken, som ligger ca. 1 km sør for Ōkurayama-bakken. Ōkurayama-bakken har vært fast arena for verdenscuprenn i hopp for menn siden verdenscupens første sesong i 1979/80.
Historie
Hoppbakken ble bygd mellom juli og oktober 1931, med personlig assistanse fra prins Yasuhito, en yngre bror av keiser Hirohito. Tegningene til bakken, med K-punkt 60 meter, ble laget av norske Olaf Helset. Byggingen av hoppbakken ble bekostet av baron Kishichiro Okura, og bakken ble oppkalt etter ham. Det første rennet i bakken ble holdt 17. januar 1932. I 1952 ble Ōkurayama-bakken utvidet til 80-metersbakke.
Da Sapporo fikk vinter-OL 1972, ble det først vurdert å bygge storbakken og normalbakken på samme sted. Men denne planen ble endret da det ble bestemt at Ōkurayama-bakken skulle utbygges, siden det ikke var plass til begge bakkene der Ōkurayama-bakken lå. Ombyggingen til OL ble utført mellom mars 1969 og januar 1972, og bakken fikk da K-punkt 110 meter. I forbindelse med ombyggingen overtok Japans kultur- og undervisningsdepartement eierskapet av bakken.
Senere er bakken blitt ombygd og modernisert flere ganger. Den ble utvidet til K115 i 1986 og K120 i 1996. I 1982 ble det bygd skiheis i bakken. Ved den siste ombyggingen i 1997/98 ble heisen utvidet, og bakken fikk plastmatter, slik at den også kan brukes sommerstid. Ved samme anledning ble det også montert flomlysanlegg i bakken. I 1995 overtok Sapporo by igjen som eiere av bakken.
Hoppbakken har i utgangspunktet K-punkt 120 meter og bakkestørrelse 134 meter. Det er fortsatt sertifisert størrelse i sommerhalvåret, men siden 2017 har bakkens homologerte størrelse om vinteren (på snø) vært K123 (HS137).
Arenaen har plass til 44 000 tilskuere. I tilknytning til Ōkurayama-bakken ligger Sapporo Vintersportsmuseum, som ble etablert i 2000.
Ved ombyggingen til OL i 1972 ble bakken dreiet noe for å begrense problemene med vind som tidligere hadde skapt ulike forhold for hopperne. Dette var imidlertid ikke helt vellykket, og vinden gjorde store utslag i storbakkerennet i OL, da flere hoppere ble tatt av vindkast og polakken Wojciech Fortuna svært overraskende vant. Vindforholdene sammen med den lange reisetiden og tidsforskjellen fra Europa gjør at bakken er lite populær blant mange skihoppere. Verdenscup- og kontinentalcuprenn i Sapporo og ellers i Japan har ved mange anledninger hatt dårligere deltakelse av europeiske topphoppere enn tilsvarende renn i Europa.
Bakkerekorder
Anerkjent bakkerekord (verdenscup eller internasjonale mesterskap) i Ōkurayama-bakken er 144 meter, satt av Maciej Kot (Polen) og Stefan Kraft (Østerrike) i verdenscupen 12. februar 2017, henholdsvis i kvalifiseringen og i hovedkonkurransen. Junshiro Kobayashi (Japan) nådde 147 meter 4. november 2017.
Listen omfatter også bakkerekorder som ikke er satt i internasjonale mesterskap, verdenscuprenn eller tilsvarende. Kilde: Sapporo Development Corporation Inc.
William Newell
William Newell (født 5. oktober 1988) er en amerikansk roer som spesialiserer seg i firer, lettvekt. Under Sommer-OL 2012 i London representerte han landet sitt, der han ble nummer 8.
Herzliya
Herzliya (hebraisk:, arabisk: هرتسليا) er en by med omtrent 83,000 innbyggere langs Israels sentrale kyststripe, rett nord for Tel Aviv. Den er en del av Tel Aviv-distriktet, og er navngitt etter Theodor Herzl, grunnleggeren av den moderne sionismen. Byen dekker et område på 26 km². Innenfor byens grenser er Herzliya Pituah, et av Israels dyreste nabolag og hjem til mange ambassadører og utenlandske diplomater.
Embu (Brasil)
Embu er en kommune i delstaten São Paulo i sørøstregionen av Brasil.
Joakim Frederik Schouw
Joakim Frederik Schouw (født 7. februar 1789 i København, død 28. april 1852) var en dansk botaniker og politiker.
Sceptobius
Sceptobius er en slekt av biller som hører til familien kortvinger.
Joakim Frederik Schouw
Oppvekst og studier
Joakim Frederik Schouw var eldste sønn av vinhandler Poul Schouw (1751–1800) og Sara Georgia, født Liebenberg (1761–1826). Det ble bestemt, at han skulle tre inn i farens forretning, og han ble derfor tidlig satt til å delta i det tilknyttede arbeidet. I hans 12. år døde faren, og moren satt igjen i trange kår med en flokk 7 små barn. Da hans helse ikke hadde godt av den fuktige vinkjeller, kom han, 15 år gammel, i tjeneste som skriverdreng hos prokurator Bjerring. Der ble han i 3 år, i det han samtidig forberedte seg til præliminæreksamen for senere å ta dansk-juridisk eksamen. Men da denne eksamen ble avskaffet, underkastet han seg i 1808 den strengere examen artium, og 1809 tok han 2. eksamen.
Allerede i 13-14-årsalderen viste hans interesse for naturvitenskapene seg, i det han begynte å høre forelesninger over zoologi og botanikk av Martin Vahl som tok seg av ham, men døde allerede 1804; likeledes hørte han J.W. Hornemann og deltok i dennes og Schumachers ekskursjoner. Hans eksamenslesning ga avbrekk i disse studier, men etter å ha blitt student opptok han dem igjen, under Hornemanns veiledning. Da naturstudiet syntes brødløst, måtte han se seg om etter noe å leve av, han gav seg til å studere juss, og i 1811 tok han juridisk eksamen samt noen måneder senere den praktiske prøve. I 1813 ble han volontør, senere underkansellist, i Danske Kancelli, og i tillegg skaffet han seg noen ekstra inntekter som juridisk manuduktør. Han fikk da råd til atter å oppta de naturhistoriske studier.
Sceptobius
Utbredelse
Gruppen er utbredt i Mexico og det sørvestlige USA.
Joakim Frederik Schouw
Oppvekst og studier
Nettopp i det 19. århundres to første årtier ble plantegeografien etablert som vitenskap; Alexander von Humboldt var vendt hjem fra sin fem år lange reise til det tropiske Amerika og hadde i 1805 og 1807 offentliggjort sine første banebrytende skrifter, som ble etterfulgt av andre, og Robert Brown, Pyr. de Candolle, Leopold v. Buch og Wahlenberg publiserte viktige plantegeografiske arbeider i forskjellig retning. At disse hadde stor betydning for Schouws utvikling, er på det rene. Men det som gjorde ham til plantegeograf var muligens især den botaniske reise, som han i 1812, 23 år gammel, foretok i Norge sammen med den lovende, unge norske botaniker Christen Smith.
«Nogle Aar senere», skrev han, «udkastede jeg en Plan til en plantegeografisk Undersøgelse af Italiens og Siciliens Vegetation» for derved å skaffe et mellomledd mellom Humboldts undersøkelser i tropene og Göran Wahlenbergs i polarlandene, Alpene og Karpatene. Ved varm anbefaling av Hornemann fikk han reisestøtte dels fra Fonden ad usus publicos, dels fra universitetet og dels fra geheimeråd Johan Bülow til Sanderumgaard. Et års tid anvendte han til forberedelser til denne reisen, og i tillegg disputerte han for doktorgraden den 28. september 1816. Hans disputas, De sedibus plantarum, handler om det spørsmål, om man skal anta at individene av en planteart, som vokser i vidt adskilte land, nedstammer fra ett og samme individ, og ved vandringer har bredt seg fra det opprinnelige utgangspunkt til alle dens nåværende voksesteder, eller om arten er fremkommet på forskjellige steder med forskjellige individer.
Botanisk feltreise og forskning
Mot slutten av 1816 begynte Joakim Frederik Schouw reisen, som pågikk til 1820, omtrent 3½ år. Et bevis på de forventninger man hadde til ham, også som jurist, er at han omtrent samtidig ble foreslått til lektor i lovkyndighet ved det nye universitet i Christiania. Målet for reisen var å sammenligne forholdet mellom klima og plantevekst. Vinteren 1816–1817 tilbragte han i Göttingen-, våren 1817 kom han til Trieste, og deretter reiste han gjennom Alpene, Appenninene til Calabrias sydligste del, Sicilia, han besteg Abruzzenes og Calabrias høyeste fjell og Etna, hvis utbrudd han overvar. Høsten 1819 reiste han over Alpene, Genève og Paris til Danmark.
Vel tilbake stod han atter over for det gamle dilemma: Juss, som det som gav levebrød, eller botanikken, til hvilken interessen dro ham. Nå kom avgjørelsen derved, at kongen forlenget hans reisestøtte for ett år og den 28. april 1821 utnevnte ham til ekstraordinær professor i botanikk ved universitetet. Etter hjemkomsten hadde han straks begynt å bearbeide det innsamlede materiale; «men under Arbejdet følte jeg snart, hvor meget vi .... endnu savne Grundsætningerne for en almindelig Plantegeografi; ... da jeg desuden i Sommeren 1820 i en Forelæsning (som Privatdocent) havde gjort et Forsøg på en systematisk Fremstilling af denne Videnskab, saa troede jeg det passende at meddele Publikum denne Fremstilling noget udførligere».
I 1822 utkom da hans største og betydeligste arbeide: Grundtræk af den almindelige Plantegeografi. Humboldts, Rob. Browns, Wahlenbergs og andres arbeider var kun bruddstykker av plantegeografien eller utkast til grunntrekk av denne; en alminnelig plantegeografi eksisterte ennå ikke. Schouw hadde derfor mange vanskeligheter å overvinne; begrepene skulle klargjøres og fastslås, nye uttrykk dannes og en uendelighet av spredte data sammenfattes. Først undersøkte han hvilke ytre momenter som bestemmer plantens stedforhold; derpå betraktet han artenes, slektenes og familienes stedlære, og til slutt sammenlignet han jordklodens forskjellige deler med hensyn til plantevekst. Han inndelte jordoverflaten i 22 plantegeografiske områder, og disse i provinser, og han benevnte til dels disse områder etter karakteriserende planter.
Samtidig med Schouw var for øvrig Pyr. de Candolle slått inn på samme vei, uten at Schouw kjente hans publiserte arbeid fra 1820, og denne rent floristisk-systematiske vei er fulgt i senere arbeider opp til det nyeste av Drude. Schouws Grundtræk var et meget stort og ganske originalt arbeide, det første alminnelige verk over plantegeografien, preget av den samme klarhet og orden, som utmerker alle hans arbeider, hvorfor det også vakte alminnelig oppmerksomhet og gjorde hans navn kjent i Europa (det ble i 1823 oversatt til tysk av ham selv). Han var også den første, som på kart fremstilte de geografiske utbredelser av planter på jordoverflaten, i det han i 1824 på eget forlag utgav et til verket knyttet atlas med 12 kart; det er vekstområder for en rekke planter, som spiller en rolle i menneskelivet, som han har vist på disse kartene.
Hans forelesninger ved universitetet dreide seg om den fysiske geografi. Men for øvrig var hans helse ikke god, og lange tider måtte han holde sengen. I dette tiår ble han gift (24. april 1827) med Susanne Marie Augustine Peschier Dalgas (1798–1844), datter av presten Jean Dalgas ved den reformerte menighet i Fredericia. Da han 1828 skulle skrive programmet til universitetets reformasjonsfest, utgav han Specimen geographiæ physicæ comparativæ, et bruddstykke av sine forelesninger, hvor han sammenligner Alpene, Pyreneene og Skandinavias fjell som prøve på hvorledes jordens overflate bør inndeles etter dens naturforhold, ikke etter politiske.
Jonna Sundling
Karriere
Sundling gikk tredjeetappen for det svenske stafettlaget som tok gull under junior-VM på ski i Liberec i 2013. Hun ble også individuell juniorverdensmester da hun vant sprinten under junior-VM på ski i Val di Fiemme i 2014. I det samme mesterskapet tok hun igjen gull med det svenske stafettlaget.
Joakim Frederik Schouw
Botanisk feltreise og forskning
Hans tale ved festen gikk ut på at klimaet og andre naturforhold kun har liten innflytelse på folkenes karakter. Da det materiale han hadde innsamlet på sin lange reise ved nærmere bearbeidelse ikke syntes ham tilstrekkelig for et verk over Italias klima og plantevekst, fikk han på ny reisestøtte av regjeringen. Ledsaget av sin hustru gjorde han, fra begynnelsen av 1829 til slutten av 1830, en ny reise til Italia, på Sicilia sammen med paleontologen Peter Wilhelm Lund.
Jonna Sundling
Karriere
Under U23-VM på ski 2016 i Râșnov tok hun gull i sprint fri teknikk, foran Nadine Fähndrich fra Sveits og Sundlings lagvenninne Maja Dahlqvist.
Joakim Frederik Schouw
Folkeopplysning
Tiåret 1830–1840 ble av Joakim Frederik Schouw mindre brukt til vitenskapelige studier enn til andre tiltak. Schouw hadde som Hans Christian Ørsted en trang til å spre sine kunnskaper til allmennheten, og en evne til å gi sine fremstillinger en klar og allment forståelig form. Schouw bidro blant annet som redaktør i Dansk Ugeskrift, dets oppgave var «paa en letfattelig Måde at afhandle de Genstande, der have Interesse for de dannede Klasser af Folket» og «det skulde være et Folkeblad, men ikke et Almuesblad». Schouw forstod å knytte de fleste av datidens fremragende menn til seg som medarbeidere. I bladet opptrådte Schouw som en varm reformator av skoleundervisningen; han kjempet for å innføre naturhistorieundervisning i skolene og for å fjerne den tørrhet og tomhet, som hersket i geografiundervisningen og han har stor fortjeneste i begge henseender.
Jonna Sundling
Karriere
Hun fikk sin første pallplass i verdenscupen på sprinten i Falun 16. mars 2018 og sin første seier verdenscuppseier da hun vant sprinten på Lillehammer 30. november 2018. Hun ble nummer to i sprintverdenscupen sammenlagt sesongen 2019/20.
Hun deltok i ski-VM 2021 i Oberstdorf, og vant der åpningsdistansen som var sprint i klassisk stil. Hun tok gull også i lagsprint, der hun gikk sammed Maja Dahlqvist.
Joakim Frederik Schouw
Folkeopplysning
Som prøve utgav han i 1832 Evropa, en letfattelig Naturskildring, boken ble oversatt til fire forskjellige språk, og i 1833 grep han med glede en idé av Eschricht, å opprette Naturhistorisk Forening, hvis formål var å utbre naturhistoriske kunnskaper hos den dannede del av folket; denne forening virker den dag i dag ved populære forelesninger. Som foredragsholder utfoldet Schouw en omfattende virksomhet. En mengde av hans foredrag ble senere samlet i en bok, Naturskildringer (1837), hvis klare, edruelige og fengslende fremstilling stiller dem meget høyt i dansk litteratur og gjør, at man fremdeles kan lese dem med glede. Schouw har utvilsomt hatt stor innflytelse på det danske folkets naturhistoriske oppdragelse.
Jonna Sundling
Karriere
Hun representerte Sverige i vinter-OL 2022 i Beijing. Hun ble olympisk mester på sprint fristil der Maja Dahlqvist sikret svensk dobbeltseier. Hun gikk ankeretappen på Sveriges lag som tok bronse på 4 × 5 km stafett. Maja Dahlqvist, Ebba Andersson og Frida Karlsson gikk de øvrige etappene. På lagsprint klassisk ble det sølv sammen med Maja Dahlqvist. Sundling, som inntil da var mest kjent som sprinter, gjorde det bra også på 30 km fristil med fellesstart der hun ble nummer fire.
I VM 2023 i Planica forsvarte hun sin gullmedalje i sprint der der det ble firedobbelt svensk.
Joakim Frederik Schouw
Folkeopplysning
Schouws liv på 1830-tallet må ha vært meget urolig, mangesidig og anstrengende. Foruten det nevnte holdt han forelesninger ved universitetet og Polyteknisk Læreanstalt, utgav til støtte for dem Erindringsord over de plantegeografiske riker (1833), den alminnelige plantelære (1837), senere over legeplanter (1843) og over anvendte planter (1844). I 1835 ble han formann for selskabet til havekulturens fremme og redaktør av de 5 første bind av Havetidende, i 1834 medlem av landhusholdningsselskabets skriftkomité, medlem av komiteen om realskolevesenet, medstifter av og i flere år formann for leseselskapet Athenæum, medstifter av og formann for trykkefrihedsselskabet, og hertil kom så endelig hans politiske liv.
Med 1839 trår Schouw inn i et nytt avsnitt av sitt liv. Han oppnådde da å få publisert første del av Tableau du climat et de la vegetation de l'Italie som inneholder det meteorologiske. Men ønsket om å samle mer materiale, og håpet om å styrke den dårlige helsen, førte ham for tredje gang til Italia, denne gang for egen regning (1839–40), ledsaget av sin svakelige hustru (som døde 1844). Men deretter økte hans embedsgjerning; J.W. Hornemann døde 1841, og Schouw ble direktør for Botanisk Have, professor botanikk og i 1845 medlem av konsistorium. Den botaniske have var i Hornemanns siste, av sykdom trykkede leveår kommet i forfall, og Schouw, som aldri hadde hatt interesse for den «beskrivende» og systematiske botanikk, stod overfor og påtok seg det store arbeidet å revidere havens samling av levende planter, omkring 8 000 arter; i 1847 utgav han en fortegnelse over havens planter.
Schouw hadde også på andre måter stor fortjeneste av haven, han ble utgiver av Flora Danica sammen med J. Vahl, og han var medstifter av og tok del i nesten alle de skandinaviske naturforskermøter. Dertil kom, at han igjen ble redaktør av Dansk Ugeskrift (2. Række, 1842–46) og dets fortsettelse, Dansk Tidsskrift (1847–51). Dette bidro til at han aldri fikk sitt arbeide over Italia ferdig; i løpet av 1840-tallet publiserte han i Videnskabernes Selskabs publikasjoner og andre steder en rekke spesielle arbeider over Italias nåletrær, lyngplanter, eikefamilien, bjørkefamilien og gressartene, i forhold til utbredelse vannrett og i høyden, men et avsluttende, på fransk utgitt arbeide, siste del av Tableau du climat etc., klarte han ikke å få fullført. Mot slutten av 1840-tallet deltok han atter livlig i det politiske liv, men i 1850 trakk han seg tilbake herfra og fra andre tillitsverv. Han var plaget av sykdom, men han fortsatte dog å virke som universitetslærer, inntil han etter søknad fikk avskjed fra stillingen 1. april 1852. Men allerede 28. april samme år endte hans virksomme liv, i hvilket han hadde opparbeidet seg allmenn aktelse og hengivenhet, endog hos politiske motstandere.
Schouw hørte vel ikke til universitetslærerne av første rang; han hadde ikke noen henrivende eller begeistrende veltalenhet, men i hans skrift som i hans tale var det en velgjørende ro og klarhet, koblet med mildhet og elskverdighet. A.S. Ørsted uttalte i 1836 om ham: Man ser her en mærkelig Forening af dyb videnskabelig Forskning i Fag, der synes at ligge fjernt fra det statsborgerlige liv, og praktisk brugbarhed i en af de mest betydende stillinger for det statsborgerlige Livs Udvikling. Den 28. april 1857, femårsdagen etter hans død, reiste venner hans byste på Frue Plads; datoene på sokkelen betegner åpningsdagen for den 1. Roskilde Stænderforsamling og for grundlovens vedtakelse, en bøkegren og en pinjegren viser til botanikeren. Schouw fikk i 1847 tittel av etatsråd og ble i 1849 Kommandør av Dannebrog.
Politikeren Schouw
Politisk tilhørte J.F. Schouw den retning som senere ble kalt «de ældre liberale». I 1835 ble han valgt til president for øyenes stenderforsamling i Roskilde, og året etter ble han også president for den nørrejyske stenderforsamling i Viborg. I 1848 ble han valgt som president for Den grundlovgivende Rigsforsamling.
Kenneth Wold
Kenneth Wold (født 13. februar 1983) er en norsk fotballtrener som har trent blant annet Manglerud Star Toppfotball og Linderud-Grei Toppfotball.
Personlige liv
Kenneth er vokst opp på Haugerud i Groruddalen.
Karriere
Wold startet sin trener karriere i Oppsal som trener på junior- og aldersbestemte lag før han gikk til Manglerud Star Toppfotball i 2006 som assistent for damelaget der i 1. divisjon. Fra 2007 – 2009 hadde han roller rundt lagets herre lag i 2. divisjon. I 2010 tok han over som hovedtrener for damelaget til Manglerud i 1. divisjon og ledet dem til en 6.-plass på tabellen. Manglerud Star Toppfotball gikk konkurs i mars 2011 og Wold tok over Linderud-Grei Toppfotball 1. juni 2011. Kenneth Wold har hovedansvar for LGT sesongen 2012 i 1. divisjon.
Han hadde senere hovedansvar for Aurskog-Høland G16 i 2016. I den sesongen vant de 1.divisjon.
10. august 2023 ble han presentert som nyansatt i Rana Fotballklubb i en stilling knyttet både til spillerutvikling i klubben og medtreneransvar for a-laget som da spilte i 3. divisjon.
Leonardo Patrasso
Leonardo Patrasso  (født ca. 1230, død 7. desember 1311) var en av den katolske kirkes kardinaler, og var erkebiskop av Capua.
Eric Idle
Eric Idle (født 29. mars 1943) er en britisk komiker, kjent som medlem av komikergruppen Monty Python. Dessuten skrev han og fremførte sangen «Always Look On The Bright Side Of Life» (i forbindelse med filmen Profeten Brians liv og historie), og singelen nådde høyt på britiske hitlister.
Idle har dessuten hatt mindre roller og bidratt med stemmer til animasjonsfilmer og videospill. Han er relativt aktiv på internett da han ofte oppdaterer og vedlikeholder Monty Pythons nettsted PythOnline.com selv.
Kongedømmet Kusj
Kongedømmet Kusj (akkadisk Kusju, Kusu, egyptisk Kasj) var en afrikansk stat i oldtiden, sentralt beliggende ved sammenløpet til Den blå Nil, Hvite Nil, og Atbaraelven i hva som i dag er republikken Sudan. Kusj var en av de tidligste sivilisasjonene som utviklet seg langs Nildalen. Kusj ble referert til som Nubia og som Etiopia i antikkens greske og gresk-romerske skrifter. Folket i Kusj etterlot sitt preg på ulike aspekter av oldtidens verden, og deres arv er fortsatt merkbar i de ulike arkeologiske funnstedene spredt over dagens Sudan.
Opprinnelse
Kongedømmet Kusj ble etablert ca. 1070 f.Kr. De første kulturer oppsto i Sudan før Egypt ble forent. De tidligste tegn til en kontinuitet i utviklingen av Nilkulturene kommer fra Khartoum i neolittisk tid, hvor man observerer starten på matproduksjon i regionen.
Da disse sentrene utviklet seg, begynte lokale samfunn å slå seg sammen i forbund, avhengig av forskjellige strategier som skilte seg fra tidlige semi-nomadiske livsstiler. En slik politikk som er kalt for «A-gruppen» oppsto i nedre Sudan en gang rundt 3800 f.Kr., samtidig med det førdynastiske Naqada-folket i Øvre Egypt som delte en bortimot identisk kultur. Etter at A-gruppen forsvant, har arkeologiske funn bevitnet at fast bosetning var spredt og uvanlig. Den kulturen som kalles «C-gruppen», utgjorde kongedømmet Kusj, og begynte å opptre jevnlig i egyptiske nedtegnelser og bevitnes av arkeologiske spor. Det er fra egyptiske, hebraiske og gresk-romerske nedtegnelser vi har det meste av vår kunnskap om Kusj.
Egypterne tok kontroll over Kusj en gang rundt 1520 f.Kr., men deres grep om området avtok i løpet av de neste 500 årene, inntil kusjitterne ble uavhengige. Kusjitterne begravde sine regenter sammen med deres hofftjenere i massegraver. Arkeologene kaller praksisen «Pan-grav-kulturen». Innbyggerne i Kusj bygde også gravhauger og pyramidelignende strukturer, og delte de samme guder som ble dyrket i Egypt, særlig Ammon og Isis. I løpet av Egypts ekspansjon inn i Kusjs territorium i løpet av Det nye rike i Egypt, da Gebel Barkal ble oppdaget, mente egypterne at de uventet hadde funnet levningene av et eldre egyptisk kongedømme, og dessuten opprinnelsen til Ammon og Hedjet, dvs. «den hvite krone», et eldgammelt egyptisk symbol.
Det 25. egyptiske dynasti
I oldtidens Egypt hadde libyske prinser tatt kontroll over deltaet under Sheshonk I i år 945 f.Kr. og grunnla det såkalte libyske eller bubastittiske dynasti som ville herske i rundt 200 år. Sheshonk fikk også kontroll over sørlige Egypt ved å plassere familiemedlemmer i viktige religiøse posisjoner. Imidlertid begynte libysk kontroll å erodere da et rivaliserende dynasti på deltaet begynte å komme til makten i Leontopolis, og kusjitterne truet samtidig fra sør. En gang rundt 727 f.Kr. invaderte den kusjittiske kong Pije nordover, tok kontroll over Teben og til sist også deltaet. Hans dynasti, det 25. egyptiske dynasti, fortsatte fram til 653 f.Kr. Dets base var i Napata i det som i dag er Sudan. Alara av Kusj er den som er anerkjent som grunnleggeren av det 25. egyptiske dynasti ved hans etterfølgere. Dette dynastiets makt nådde sitt høydepunkt under faraoene Pije og Taharqa.
Farao Taharka tilbrakte halve tiden som hersker av Egypt ved å bygge opp igjen de tidligere kulturelle landevinninger mens han også forsvarte seg mot Det nyassyriske riket i øst. I 674 slo han tilbake han en invasjon av assyriske hærstyrker under lederskap av Asarhaddon. Tre år senere ble han selv beseiret i tre slag som ville tvinge Kusj ut av Egypt.
Hovedstaden til Meroë
Etterkommerne av kong Aspelta av Kusj flyttet hovedstaden fra Napata til Meroë som ligger i nærheten av dagens Khartoum. Det er vist i historiske nedtegnelser og grunnen er antagelig de assyriske invasjoner, men datoen for når dette skjedde er noe uklar. En del historikere mener det er sannsynlig at det skjedde i løpet av Aspeltas regime, kanskje som svar på en egyptisk invasjon av nedre Nubia. En annen grunn for flyttingen var at Napata var militært strategisk og manglet naturlige forsvarsverker. Napata var lokalisert på det trangeste kryssingspunktet over Nilen.
Ytterligere en grunn til flyttingen sørover var at tilgangen på ressurser i Meroë var bedre, særlig jern og tømmer. Store skoger ga tømmer nok til å utvinne jern. Både handel og forbedret jordbruksproduksjon førte til at overskuddet i samfunnet ble stort nok til det ble bygget store templer og læresteder. Tilkomsten av greske handelsmenn i regionen betydde at Kusj ikke lenger var avhengig av handelstransport langs Nilen, men isteden kunne frakte varene til Rødehavet og til greske handelskolonier der. Kusjitterne benyttet seg av et vannhjul drevet av husdyr som økte produktiviteten og overskuddet. Særlig synes det som om Det napatan-meroitiske kongedømmet var en blomstrende tid.
Ingen kongelige palasser er funnet nord for Meroë, og det er mulig at Napata alltid hadde vært det religiøse senteret i Kusjriket ettersom det aldri var befestet. Napata forble av stor betydning da konger i flere århundrer ble gravlagt her. Rundt 300 f.Kr. begynte monarkene å bli gravlagt i Meroë framfor Napata. En teori er at dette representerte et brudd med prestemakten i Napata. Den greske historikeren Diodorus Siculus har fortalt en historie om en meroittisk hersker ved navn Ergamenes som ble beorderet av prestene om drepe seg selv, men han brøt tradisjonen og fikk prestene henrettet. Ergamenes kan referere til Arrakkamani, den første hersker som ble gravlagt i Meroë, eller et tilsvarende navn som Arqamani, som hersket i mange år etter at den kongelige gravlunden ble grunnlagt i Meroë. En annen teori er at hovedstaden alltid hadde vært basert i Meroë. I løpet av denne perioden kan Kusjs autoritet ha strukket seg rundt 1 500 km langs Nildalen fra grensen mot Egypt i nord og til områder så langt sør som moderne Khartoum og antagelig også betydelige områder i både øst og vest.
Sivilisasjonen i Kusj fortsatte i flere århundrer. I den napatanske perioden ble egyptiske hieroglyfer benyttet, men på denne tiden synes det som om skrivekunsten var begrenset til hoffet og templene. Fra 100-tallet f.Kr. var det utviklet et særskilt skriftspråk som ble benyttet framfor egyptiske hieroglyfer, et meget avansert alfabet på 23 tegn eller bokstaver. Dette er bevitnet hovedsakelig på monumentale kunstverker. Rundt 1278 tekster med denne versjonen er kjent. Skriftspråket er dekodet av Griffith, men språket bak er fortsatt et problem, og kun noen få ord er forstått av moderne forskere. Det er fortsatt ikke mulig å knytte meroitisk språk med noen andre kjente språk.
Strabon beskriver en krig med romerne på 100-tallet f.Kr. Etter innledende seire ved kandake (dronningtittel i Kusj) Amanirenas mot romerske Egypt ble kusjitterne beseiret og Napata herjet. Kusjitterne greide dog å forhandle fram en fredsavtale med gunstige betingelser. I år 70 f.Kr. het herskeren av Kusjriket Amanikhatashan. Kusjittisk kavaleri støttet romerne i å erobre Jerusalem i det store jødiske opprøret på denne tiden.
Kongedømmet Kusj begynte å miste makt i løpet av de første århundrene e.Kr., svekket av krigene med den romerske provinsen i Egypt og nedgang i landets tradisjonelle industrier. Konkurransen fra nabolandet Aksum (Etiopia) og brudd på handelsvegene til Rødehavet synes å være blant årsakene til nedgangen. En gang rundt 320 e.Kr. ble kongedømmet Kusj knust av en invasjon fra sør, og etter at det hadde eksistert i rundt 1200 år gikk det inn i historiens tåke.
Kusj i Bibelen
Det har også vært hevdet at bibelske Kusj egentlig lå i sørlige Arabia. Grunnen til dette er forvansket av det faktum at Septuaginta, den greske oversettelsen av Den hebraiske Bibelen, oversatte Kusj med «Aethiopia» («Etiopia»), noe som førte til den villedende konklusjonen at «Kusj» burde være likestilt med grensene til dagens «Etiopia».
Livingston County (Illinois)
Livingston County er et fylke i den amerikanske delstaten Illinois. Administrasjonssenteret ligger i Pontiac.
Catherine Bullock
Catherine Bullock (født 1976 i Yeovil i England) er en engelsk bratsjist bosatt i Oslo.
Hun har sin musikkutdanning fra Royal Academy of Music hvor hun studerte fra 1994 til 1999. Etter endt utdanning flyttet hun til Oslo hvor hun har spilt i Oslo-Filharmonien i flere år. Hun har også spilt med Det Norske Kammerorkester, Oslo Sinfonietta og Ensemble Ernst.
Hun er aktivt innen kammermusikk og har blant annet spilt inn Mark Adderlys Undeciphered Tremors for bratsj og perkusjon sammen med perkusjonist Terje Viken. Hun har vært solist med Det Norske Kammerorkester og Oslo-Filharmonien. For utgivelsen Low Jive, hvor hun er en av solistene sammen med Oslo-Filharmonien, vant hun Spellemannprisen 2009 i klassen samtidsmusikk sammen med orkesteret, dirigentene Rolf Gupta og Peter Szilvay og solistene Peter Herresthal, Øystein Birkeland, Dan Styffe.
Constant van Langhendonck
Langhendonck ble olympisk mester i lengdehopp med hesten Extra Dry. Han vant med et hopp på 6,10 meter.
Green room
Green room, eller greenroom, er et engelsk uttrykk for et rom bak scenen der skuespillere og artister kan oppholde seg før og rett etter en opptreden. Uttrykket green room skal ha oppstått ved filmstudioene i Hollywood, der de ventende skuespillerne mellom tagningene satt utenfor studioene på de grønne gressmattene for å fordrive tiden. Det var altså ikke snakk om rom i vanlig forstand, men grønt var det i hvert fall. Navnet har levd videre i overført betydning som venterom for besøkende artister eller deltakere. Uttrykket har også kommet inn i det norske språket.
Qixia (Nanjing)
Qixia (kinesisk: 栖霞区; pinyin: Qīxiá Qū) er et bydistrikt i provinsen Jiangsu. Det tilligger den subprovinsielle by Nanjing.
Arealet er på 302 km² og det teller ca. 370 000 innbyggere (2004).
Phillip Burrows
Phillip Burrows (født 25. april 1980) er en newzealandsk landhockeyspiller. Han representerte landet sitt under Sommer-OL 2012 i London, der han endte på niendeplass med det newzealandske landslaget.
Ved utgangen av 2016 ble han utnevnt til medlem av New Zealands fortjenstorden.
Mohamed Abdel-Shafy
Mohamed Abdel-Shafy (født 1. juli 1985) er en egyptisk fotballspiller som spiller for den saudiarabiske klubben Al-Fateh SC, på lån fra Al-Ahli Saudi FC.
Landslaget
29. desember 2009 fikk han sin første landskamp for mot Malawi.
Han ble tatt ut i s tropp til VM i fotball 2018 i Russland.
Markusfjellet
Markusfjellet er et fjell øst for Signaldalen i Storfjord kommune, Troms fylke. Toppen når 1 541 meter over havet.
På sørsiden av fjellet ble det i 2009 oppdaget en grotte som viste seg å være en av Norges lengste. Den kartlagte lengden er 3714 meter.
Fredrik Bødtker
Fredrik Christian Bødtker (født i 31. august 1869 i Trondheim, død i 2. august 1931 i Bærum ) var en norsk illustratør, fotograf og gullsmed. Han illustrerte blant annet den humoristiske og tildels satiriske boken Ny ABC med hane for alle snille og voksne børn av forfatterekteparet Clara Thue Ebbell og Bendix Joachim Ebbell. I tillegg til arbeidet som bokillustratør leverte han tegninger til vittighetsblader og dagspressen.
Teodorico Ranieri
Teodorico Ranieri (død 7. desember 1306) var en av den katolske kirkes kardinaler, og var erkebiskop av Pisa.
Han ble kreert til kardinal i desember 1298 av pave Bonifatius VIII med Santa Croce in Gerusalemme som tittelkirke.
Martin Vlach
Martin Vlach (født 2. mai 1997) er en tsjekkisk moderne femkjemper.
Gunnekleivfjorden
Gunnekleivfjorden er en liten fjord i Porsgrunn kommune i Telemark. Vestsiden av fjorden består av den opprinnelige halvøya «Herøya», med Norsk Hydros fabrikkanlegg, mens østsiden hører til Skrapeklev, en del av bydelen Herøya i Porsgrunn.
Believe (Dima Bilan-sang)
«Believe» (norsk oversettelse: tro) er en popsang som vant Eurovision Song Contest 2008 for Russland. Sangen ble fremført av Dima Bilan, en av Russlands største popartister. Han hadde skrevet sangen sammen med den amerikanske musikeren Jim Beanz, mens den amerikanske hiphoperen og produsenten Timbaland arrangerte og produserte den. Under fremføringen i Eurovision hadde Bilan med seg tidligere olympisk mester og verdensmester i kunstløp, Jevgenij Pljusjtsjenko og den ungarske komponisten og fiolinisten Edvin Marton, som spilte på sin Stradivarius. Dette var Russlands første seier i Eurovision Song Contest, og «Believe» ble en stor hit hjemme i Russland. I andre deler av Europa fikk sangen imidlertid begrenset suksess, og den kom heller ikke inn på VG-lista i Norge.
Gunnekleivfjorden
Gunnekleivfjordens naturlige munning er mot nord, der hvor Porsgrunnselva munner ut i Frierfjorden, men for lystbåttrafikken er det også anlagt en delvis overbygget kanal syd i fjorden, som munner ut nedenfor fabrikkanleggene.
Believe (Dima Bilan-sang)
Eurovision Song Contest
Det russiske bidraget ble valgt gjennom den nasjonale finalen Evrovidenie 2008 (Евровидение-2008). Finalen ble arrangert av tv-kanalen RTR (i dag Rossija 1) søndag 9. mars i Moskva. «Believe» var en av 27 sanger som deltok i finalen, og vinneren ble kåret med en kombinasjon av telefonavstemning og jury. «Believe» var favoritt hos begge, og sangen ble dermed Russlands bidrag til Eurovision Song Contest i serbiske Beograd.
Martin Vlach
Han representerte Tsjekkia under Sommer-OL 2020 i Tokyo, hvor han ble nummer 5.
Believe (Dima Bilan-sang)
Eurovision Song Contest
I den internasjonale finalen deltok Russland i den første semifinalen tirsdag 20. mai 2008, der landet var det 18. og nest siste bidraget ut på scenen. I avstemningen ble «Believe» nummer tre og kvalifiserte seg med det til finalen lørdag 24. mai 2008. Med seg på scenen hadde Dima Bilan med seg tidligere olympisk mester og verdensmester i kunstløp, Jevgenij Pljusjtsjenko og den ungarske komponisten og fiolinisten Edvin Marton, som spilte på sin Stradivarius.
I finalen var Russland igjen nest sist i startfeltet, etter vertslandet Serbia og før Norges Maria Haukaas Storeng med «Hold On Be Strong». I avstemningen vant Russland med 272 poeng, inkludert syv 12-poengere. Europa viste seg imidlertid å være delt i poengene til Russland; mens Øst-Europa ga Russland toppoeng, ga de vesteuropeiske landene lave poeng. Hverken Danmark, Sverige, Island, Storbritannia eller Sveits ga Russland et eneste poeng. Nederland og Frankrike ga 1 poeng, mens Belgia ga 3 poeng. Norge ga 5 poeng til Russland.
Embu-Guaçu
Embu-Guaçu er en kommune i delstaten São Paulo i sørøstregionen av Brasil.
Believe (Dima Bilan-sang)
Eurovision Song Contest
Dette var Russlands første og hittil siste seier, og landet var det fjerde av de tidligere sovjetstatene til å vinne konkurransen. Tidligere hadde Estland og Latvia vunnet Eurovision Song Contest, senere Aserbajdsjan og Ukraina både tidligere og senere.
Dima Bilan deltok også for Russland i Eurovision Song Contest 2006, da med sangen «Never Let You Go» som endte på andreplass.
Listeplasseringer
Etter seieren ga Dima Bilan ut «Believe» over hele Europa, og han spilte den inn i en spansk og en russisk versjon. Sangen ble imidlertid ingen stor kommersiell suksess utenfor Russland og var bare kort innom et par singellister i Vest-Europa.
Macrocoma
Macrocoma er en slekt av biller som tilhører familiegruppen bladbiller (Chrysomelidae).
Kurganmasjzavod
Kurganmasjzavod er en russisk produsent av kjøretøyer og annet tungt utstyr, etablert i 1950 i Kurgan oblast. De produserer BMP-2 og BMP-3 stormpanservogner og BREM-L bergepanser. I tillegg så oppgraderer de eldre BMP-1, BMP-2 og BMP-3.
Selskapet er det største i regionen, og organisert som et aksjeselskap.
Macrocoma
Utseende
Middelsstore, brede, matt mørke bladbiller, oftest med noe metallisk glans. Kroppen er fint og spredt hårete. Antennene er nokså korte og tynne, ikke noe særlig lengre enn hode + pronotum. Pronotum er rundet, bredere enn langt, lite smalere enn dekkvingene, som er nokså jevnbrede. Beina er ganske kraftige, lårene fortykkede med en liten tann på undersiden.
Levevis
Både larvene og de voksne (imago) er planteetere.
Utbredelse
Slekten forekommer i Afrika, Asia og det sørlige Europa (11 arter i Europa ).
Fylkesvei 4432
Fylkesvei 4432 går mellom Høyland og Lende i Time kommune. Veien er 2,1 km lang.
Frem til 2019 hadde veien betegnelsen fylkesvei 207.
Eirik Greibrokk Dolve
Eirik Greibrokk Dolve (født 5. mai 1995) er en norsk friidrettsutøver som representerer Fana IL.
Han vant 9 NM-gull i stav i perioden 2012–2018.
Mossø
Mossø er en innsjø på Jylland i Danmark, den er Danmarks fjerde største innsjø og Jyllands nest største, etter Stadil Fjord. Den har et overflateareal på ca. 16,9 km² og en maksimal dybde på 22 meter.
Innsjøen er omgitt av skoger, enger og jordbruksland. Mossø ligger på grensen mellom Skanderborg kommune og Horsens kommune. Nærmeste byer er Skanderborg og Ry.
Riccardo Petroni
Riccardo Petroni (født ca. 1250, død 10. februar 1314) var en av den katolske kirkes kardinaler, og var tilknyttet Den romerske kurie.
Han ble kreert til kardinal i desember 1298 av pave Bonifatius VIII.
Luogang
Administrative enheter
Distriktet består av ett subdistrikt og fem storkommuner:
EM i langdistansetriatlon 2009
EM i langdistansetriatlon 2009 (europamesterskapet i langdistansetriatlon) ble arrangert i Praha i Tsjekkia i 2009.
Tredekker (marinefartøy)
Tredekker er et linjeskip fra seilskipenes ære. Linjeskipet hadde tre batteridekker for sin bestykning, nedre kanondekk med de tyngste kanonene, mellomste kanondekk som kunne åpne sine kanonporter uansett sjøgang og øvre kanondekk med kanoner med mindre stykkvekt og kalibre. Det eneste linjeskipet som er bevart i moderne tid, HMS «Victory», er også den eneste tredekker med en bestykning på tretti 32-punds kanoner hver på tre tonn på nedre dekk, tjueåtte 24-pundere på mellomdekket og tretti 12-pundere på øverste dekk.
Tredekkerne var også de største krigsskipene i sin samtid fra 1500 til 1860 med store dimensjoner og et deplasement på opptil 2 000 tonn, kunne ha en bestykning på mellom 80 og 120 kanoner eller mer. De fleste europeiske sjømaktene ved et eller annet tidspunkt hadde bygd og benyttet tredekkere i egne flåte gjennom århundrene siden midten av 1500-tallet. Det inkludere også den dansk-norske orlogsflåden og den svenske flottan. De skandinaviske sjømaktene bygde et lite antall tredekkere som sjeldent så strid etter den skånske krigens slutt i 1679. Disse tredekkerne var meget kostbart å bygge og holde operativ, samtidig som disse var meget prestisjefylte som flaggskip for de respektive sjøflåtene.
Nordens Faglige Samorganisasjon
Nordens Faglige Samorganisasjon (NFS) er et samarbeidsorgan for de faglige hovedorganisasjonene i Norden og ble etablert i 1972.
Tredekker (marinefartøy)
Historie
De engelske tredekkerne bevist seg som en formidable styrke med sin ildkraft og robusthet, dette skulle bli kopiert av de fleste mariner for de neste femti til hundre år over hele Europa, medregnet det osmanske riket. Men todekkeren var det meste praktiske linjeskipet som ikke var kostbart å bygge og holde ved like, som dertil ikke var begrenset av restriksjoner til sjøs. Tredekkeren med sin størrelse sto høyt over vannlinjen og kunne være ustabilt, dertil utsatt for vindkast. Dessuten var mange av tredekkerne fram til begynnelsen på 1700-tallet overbelastet med for mange kanoner på et for kort skrog. Under den andre anglo-nederlandske krig 1665-67 oppdaget engelskmennene problemet med skipstypen, disse var ikke gode artilleriplattformer ved at de enten stakk for dypt eller var for sløv. Franskmennene og nederlenderne hadde videreutviklet linjeskipet som bedre artilleriplattformer enten som «semi-tredekker», dvs. store todekkerne med brudd i værdekket mellom skansen og forkastellet/bakken - eller tredekkere uten bakk og med lav skanse, som etter 1689 defineres som store todekkere. Det kan også mente tredekkere med dels armerte nederst kanondekk.