cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Liste over golfbaner i Norge
Historie
I 2009 var det 169 av golfbaner i Norge. I årene etter finanskrisen i 2008 ble det diskutert hvorvidt det foregikk en overetablering av golfbaner i enkelte områder, og om en del av disse var bærekraftige og hadde et sportslig fokus eller økonomiske interesser. I 2020 ble det rapportert at flere klubber slet økonomisk som følge av finanskrisen, og bruken av såkalte postkasseklubber ble trukket frem som en mulig forklaring. Finanskrisen har også blitt kreditert for at fotballgolf oppstod, og enkelte golfbaner ble konvertert til dette.
I 2021 var det 167 golfbaner i Norge.
Golfbaner i Norge
Mange golfbaner eies og driftes av en golfklubb. I andre tilfeller kan det være et selskap som eier, tar seg av driften eller leier ut banen til en eller flere klubber. Noen golfklubber kan ha flere baner. Golfforbundet krever at alle klubber må ha egen bane eller være tilknyttet en bane.
Adrián Terrazas-González
Adrián Terrazas-González (født 17. oktober 1975 i Chihuahua, Mexico) er en amerikansk multi-instrumentalist. Han spiller fløyte, saksofon, bassklarinett og slagverk. Han deltok i bandet The Mars Volta mellom 2004 og 2009, men nå spiller han i et solo-prosjekt som han kaller El Collective Regime. Han har også dukket opp på Urss Bajo El Arbol EP LIN3AS M3NTAL3S.
Nederland under Sommer-OL 1952
Nederland under Sommer-OL 1952. 104 sportsutøvere fra Nederland deltok i fjorten sporter under Sommer-OL 1952 i Helsingfors. Nederland kom på 29.-plass på medaljestatistikken med fem sølvmedaljer.
Baja California
Baja California er en delstat i det nordvestre hjørnet av Mexico. Den består av den nordlige delen, rota, av Californiahalvøya. Baja California deler halvøya med delstaten Baja California Sur, og grenser i øst også til fastlandsdelstaten Sonora langs elva Colorado. Mot nord har Baja California grense med delstatene California og Arizona i USA. Baja California har lange kyster både mot Stillehavet og mot Californiabukta, kalt Mar de Cortés på spansk. Arealet er på 71 446 km², og befolkningstallet ligger på ca. 3,2 millioner innbyggere. Delstaten er den eneste i Mexico som er på stillehavstid, GMT–9.
Hovedstaden er Mexicali, som sammen med Tijuana er de største byene. Begge ligger tett ved grensen til USA. Andre byer av betydning er Ensenada, Tecate, Rosarito, San Felipe, San Quintín, Los Algodones og La Rumorosa. Innbyggerne kalles for «cachanillas», etter et tre fra delstaten som brukes til å bygge hytter av.
Geografi
Det meste av delstaten består av tørr ørken. Mot nordøst ligger elva Colorado, hvor jordbruk er gjort mulig gjennom kunstig vanning. Halvøya er også fjellrik, det høyeste fjellet heter Picacho del Diablo (3095 moh). Det er også flere øyer utenfor kysten. Islas Coronado er noen småøyer utenfor Tijuana. Isla Guadalupe ligger langt ute i Stillehavet, mens Cedros ligger utenfor kysten langt i sør. Ángel de la Guarda ligger i Californiabukta.
Historie
De første jegerne og samlerne kom til Baja California for kanskje 14 000 år siden, sannsynligvis fulgte de kysten nedover.
Før spanjolene satte seg fast i området, var området befolket av ulike grupper. Pericué-folket bodde fra spissen av halvøya til omtrent midten. Guaycura-folket bodde nord for midten, mens Cochimí-folket bodde lengst i nord. De sistnevnte delte området sitt med nomadegrupper fra yumano-gruppene k'miai, cucupá, pai pai osv.
Hernán Cortés, Mexicos erobrer, var sannsynligvis den første europeer som satte sin fot på halvøya i 1539 på en ekspedisjon med skipet Concepción. Han trodde at halvøya var ei øy. Flere spanske ekspedisjoner fulgte på 1500-tallet, men det varte en stund før det ble noen kolonisering. Først i løpet av 1600-tallet etablerte jesuitt-ordenen misjonsstasjoner langs halvøya for å omvende de innfødte. Disse misjonsstasjonene forfalt etter hvert som urfolket døde ut av europeiske sykdommer. På 1800-tallet ble området befolket fra det meksikanske fastlandet, og viktige næringsveier ble kvegdrift, jordbruk, fiske og gruvedrift. I den amerikanske forbudstiden fikk de nordlige delene av staten et løft som følge av tørste amerikanere som krysset grensen, og de typiske grensebyene utviklet seg.
Befolkning
Kun noen få små grupper av urbefolkningen finnes lengst i nord. De aller fleste i Baja California er kommet opp fra de sentrale og sørlige delene av Mexico for å jobbe i den blomstrende industrien. Å krysse grensa til USA ulovlig er en mulighet mange overveier, og såkalte "polleros" ("hønsebønder") tar betalt for å føre folk over grensa.
Økonomi
Delstatens økonomi er sterkt preget av naboskapet med storbyene Los Angeles og San Diego i USA. Over 50 millioner turister besøker årlig delstaten, de fleste på dagsbesøk. Kun noen få finner veien sørover fra Tijuana til de flotte strendene, til vinmarkene ved Ensenada osv. I Tijuana og Mexicali finnes det mange maquiladoras, eller fabrikker for forbruksvarer, som produserer for markedene i USA og Canada. Ølet Tecate er et kjent produkt i hele Nord-Amerika.
Jordbruk er viktig, spesielt i nordøst hvor staten grenser til elva Colorado, hvor kunstig vanning finner sted. Det er også et par vingårder i området. Ellers på halvøya drives det en god del kvegrift.
Clay Hill (London)
Clay Hill er et område i bydelen Enfield i London. Det ligger nord for Enfield Town, og er hovedsakelig et boligområde. Det er også en rekke butikker. Det grenser til Crews Hill i nord og utgjør deler av Londons grønne belte. Blant de steder av interesse er Clay Hill House, Whitewebbs Park, Hillyfields Park og Forty Hall.
Vertshuset The Rose and Crown ligger i hjertet av grenden fra den tid da det ble bygget, noe som kan ha vært helt tilbake til 1522. På den tiden var veien og bosetningen kjent som Bridge Street, men begge deler hadde blitt til Clay Hill ved 1754. Stedsnavnet er Clay Hill nedtegnet som Clayhyll (1524), Clayhillgate (1636). Dets betydning er tilsynelatende selvforklarende, «leirehøyde», men imidlertid er det lokale slektsnavnet Claysmore, tidligere Clayes More Grove (1610), assosiert med familien til William atte Cleye (det er «leirete sted»; 1274), og John Clay (1420). Stedsnavnet kan således være avledet fra etternavnet framfor ordet clay = «leire».
I forbindelse med Kruttkomplottet hadde Guy Fawkes og de andre konspiratørene et skjulested i Whitewebbs Lane i Clay Hill. Fawkes skal også ha frekventert puben King and Tinker, som den gang het The White Hart.
Den katolske opplysningstiden
Den katolske opplysningstiden var en bevegelse innenfor opplysningstiden der eneveldige herskere i Det tysk-romerske rike gjennomførte kraftige maktbegrensninger som resulterte i en omorganisering av de klerikale maktstrukturene i rikets katolske territorier. Videre ble det gjennomført reformer på ulike kirkelige og verdslige områder i de respektive territoriene.
Swarovski
Swarovski AG er et østerriksk selskap som produserer slipt krystallglass, slipeverktøy og optiske produkter. Selskapet er en verdensledende innen produksjon av krystallglass og har sete i Wattens i den østerrikske delstaten Tirol. Selskapet består av to deler:
Hovedkvarteret i Wattens omfatter også Swarovski Kristallwelten («Swarovski krystallverdner»), et museum med 16 utstillingsrom og -områder opprettet til selskapets hundreårsjubileum i 1995.
Swarovski og dets datterselskaper har ca. 17 000 ansatte i 40 land.
Alex Newport
Alex Newport er en plateprodusent og miksing. Han har produsert og / eller remikset for mange store band. Det var også han som skapte bandet, Fudge tunnel og Theory of Ruin.
Wolfgang Plagge
Wolfgang Antoine Marie Plagge (født 23. august 1960) er en norsk komponist og pianist. Han begynte å spille piano som fireåring, og debuterte i Universitetets aula i Oslo bare tolv år gammel. Han begynte også tidlig å komponere, og er særlig anerkjent for sine verk for blåseinstrumenter. På tross av en revmatisk lidelse opptrer Plagge ofte som pianist, og har spilt med flere ledende orkestre. Plagge har mottatt flere priser for sitt musikalske virke.
Biografi
Plagge har siden han var 8 år vært organist og etter hvert kantor i Asker og Bærum katolske menighet på Stabekk. Han har et betydelig antall musikalske bidrag i den katolske salmeboken Lov Herren.
Plagge ble 31. januar 2007 tildelt den ungarske ordenen Den internasjonale kulturelle ridderorden av St. Stefan som er Ungarns høyeste sivile utmerkelse for sitt arbeide med å fremme ungarsk musikk og kultur i Norden, samt sitt arbeid med Zoltán Kodálys undervisningsteknikk.
Plagges verkliste spenner fra liturgisk musikk til symfoniske verker, og kammermusikk og solistisk klavermusikk utgjør en hoveddel. Han har fattet en særlig interesse for blåseinstrumenter, og har skrevet en rekke betydelige verker for tre- og messingblåsere i kammermusikalske konstellasjoner. Flere av hans komposisjoner er allerede i ferd med å få status som standardverker; således er for eksempel hans 1.hornsonate blitt satt opp som obligatorisk verk ved flere internasjonale blåser-konkurranser. Plagge har også lenge hatt en forkjærlighet for oldtidsmusikken i Nord-Europa, og en lang rekke verker er oppstått som følge av hans forskning på tidlig norsk middelalder.
Plagges musikk oppføres av enkeltmusikere, ensembler og orkestre over hele verden. I 1996 var han ”Årets komponist” i Trondheim Symfoniorkester. Han mottok den amerikanske ASCAP Award i 2001 og vant Vocal Nord’s komponistkonkurranse i 2003.
Hans foreldre innvandret til Norge fra Nederland.
Myrhaugen (Oslo)
Myrhaugen (1–35C, 6–24) er en vei på Røa i bydel Vestre Aker i Oslo. Den går sørover fra Røaveien og ender i en snuplass nord for et par rader med blokker. Den er gangveiforbindelse til Øvre Myrhaugen, som tidligere utgjorde en del av Myrhaugen. Den øverste delen mellom Røaveien og Aslakveien er stengt for gjennomkjøring.
Fylkesvei 2310
Frem til 2019 hadde veien betegnelsen fylkesvei 38 (Oppland).
Marselisborg slott
Marselisborg slott er et slott i Danmark som ligger på Kongevejen 100 i Århus i tilknytning til Mindeparken.
Slottet ble bygget i 1899–1902 av arkitekt Hack Kampmann. Det var folkets bryllupsgave til den senere kong Christian X og dronning Alexandrine, som brukte det som sommerresidens. Det ligger på det tidligere Havreballegårds jorder.
I 1968 overdro kong Frederik IX Marselisborg til den daværende tronfølgeren Margrethe og Henrik. Samtidig ble slottet modernisert for midler innkommet ved folkegaven i 1967.
Slottet er skjenket som gave til «den til enhver Tid regerende Konge i Danmark», og kan således ikke arves av andre i den kongelige familie enn den som også arver tronen.
Marselisborg slott ble opprinnelig kalt Prinseboligen i Jylland.
Tilblivelsen
Den 20. mai 1898 stilte Århus by 13 tønner land jord til rådighet for prinseslottet. Arkitekt Hack Kampmann fikk sammen med den københavnske stadsingeniør Charles Ambt i oppgave å utarbeide bygningsplanene. Anleggsgartner L. Chr. Diederichsen fikk oppgaven med å anlegge parken.
Den 7. juni 1902 ble Marselisborg slott overdratt som folkegave til den daværende prins Christian og prinsesse Alexandrine. Kort tid etter overtagelsen foreslo prinsen å kunne forpakte det 30 tønder land store areal foran slottet ned mot bukten for ikke å få bebyggelse som kunne ødelegge utsikten. Den 11. juni 1902 godkjente Århus byråd dette ønske, og det ble laget en forpaktningskontrakt på 10 år, mot at prinsen årlig betalte 40 kroner pr. tønne land i avgift. Samtidig fikk prinsen forkjøpsrett til hele arealet.
Gjennom tilkjøp av jorder i perioden 1913–1917 forøkte kong Christian 10. slottsparken og haveområdet bak til 23½ tønner land.
Slottsparken og kunsten
I 1913 ble det oppført en gardergård sydvest for slottet, samt, i 1915, en kavalér-bygning. I 1967–1968 lot kong Frederik IX oppføre vaktbygningen som ligger ved innkjørselen til slottsområdet. I perioden 1974–1976 ble det plantet ca. 500 gamle rosesorter i slottsparken.
Slottsparken ble i 1974 åpnet for offentligheten i de periodene hvor medlemmer av kongehuset ikke bor på slottet. I forbindelse med åpningen overtok Århus Kommune vedlikeholdet av parken.
I slottsparken er det forskjellige skulpturer:
Egbert av Wessex
Lite er kjent de første 20 årene av Egberts styre, men det er antatt at han var i stand til å opprettholde Wessexs uavhengighet mot kongeriket Mercia, som på den tide var den dominerende makten over de andre engelske rikene i sørlige England. I 825 beseiret Egbert i slaget ved Ellandun sin motstander Beornwulf av Mercia. Det gjorde slutt på Mercias overherredømme og Egbert tok kontroll over Mercias besittelser i sørøstlige England. I 829 beseiret han Wiglaf av Mercia og fordrev ham fra hans kongerike. For en kort tid styrte han Mercia direkte. Senere det samme året tok Egbert imot underkastelsen til den northumbriske kongen ved Dore. Den angelsaksiske krønike har etterpå beskrevet Egbert som en bretwalda, det vil si «hersker av Britannia».
Familie
Det er usikkerhet om Egberts opphav. De eldste versjonene av Den angelsaksiske krønike, Parker-krøniken, begynner med et genealogisk forord som sporer opphavet til Egberts Æthelwulf bakover gjennom Egbert, Ælhmund (antatt å være Ælhmund av Kent), og ellers ukjente Eoppa og Eafa til Ingild, bror av kong Ine av Wessex, som abdiserte fra tronen i 726. Den fortsetter tilbake til Cerdic, grunnleggeren av huset Wessex. Egbert avstamming fra Ingild ble akseptert av historikeren Frank Stenton, men ikke den eldre genealogi tilbake til Cerdic. Heather Edwards i hennes artikkel i Online Dictionary of National Biography argumenterer at han hadde opphav i Kent, og den vestsaksiske avstammingen kan ha bli fabrikkert i løpet av hans tid som konge for å gi ham legitimitet. Rory Naismith betrakter et opphav i Kent som usannsynlig, og at det er mer sannsynlig at «Egbert kom fra god vestsaksisk kongelig familie.»
Navnet på Egberts hustru er ikke kjent. En krønike fra 1400-tallet som nå er oppbevart ved Universitetet i Oxford navngir henne som Redburga. Hun var etter sigende var en slektning av Karl den store som Egbert giftet seg med da han var forvist, men dette er avvist av historikerne grunnet krønikens sene datering. Det er antatt at han hadde en halvsøster ved navn Alburga, senere anerkjent som en helgen for hennes grunnleggelse av klosteret Wilton Abbey. Hun var gift med Wulfstan, ealdorman av Wiltshire, og ved hans død i 802 ble hun nonne, abbedisse av Wilton Abbey.
Politisk kontekst og tidlig liv
Offa av Mercia, som styrte fra 757 til 796, var den dominerende makten i angelsaksiske England i den andre halvdelen av 700-tallet. Forholdet mellom Offa og Cynewulf, som var konge av Wessex fra 757 til 786, er ikke godt dokumentert, men det synes rimelig at Cynewulf hadde en form for uavhengighet fra Mercias overherredømme. Bevis på forholdet mellom kongene kan komme fra chartere, som var dokumenter som bevilget land til tilhengere eller geistlige, og som ble bevitnet av kongene som hadde makt til å tildele land. I en del tilfeller opptrer en konge på et charter som en subregulus, eller underkonge, noe som gjør det klart at han hadde en overherre. Cynewulf opptrer som «konge av vestsakserne» på et charter til Offa i 772; og han ble beseiret av Offa i et slag i 779 ved Bensington, men det er ingenting annet som antyder at Cynewulf ikke var sin egen herre, og at han er ikke kjent for å ha anerkjent Offa som en overherre. Offa hadde innflytelse i sørøstlige delen av landet: et charter fra 764 viser ham i selskap med Heahberht av Kent, noe som antyder at Offas innflytelse hjalp å plassere Heahberht på tronen. Utstrekningen av Offas kontroll over Kent mellom 765 og 776 er et diskusjonsemne blant historikere, men fra 776 og fram til 784 synes det som om kongene i Kent hadde betydelig uavhengighet fra Mercia.
En annen med samme navn, Egbert II av Kent, styrte i dette kongeriket gjennom hele 770-tallet; er nevnt siste gang i 779 i et charter som bevilget land ved Rochester. I 784 opptrer en ny konge av Kent, Ælhmund av Kent, i Den angelsaksiske krønike. I henhold til et notat i margen, «denne kong Ælhmund var Egberts far, Egbert var Æthelwulfs far». Dette er antatt av det genealogiske forordet fra A-teksten av krøniken, som oppgir navnet på Egberts far som Ælhmund uten ytterligere detaljer. Forordet er antagelig datert til slutten av 800-tallet; margnotatet er på F-teksten av krøniken, hvilket er en versjon fra Kent fra rundt 1100.
Canaanhund
Canaanhund (FCI #273), kjent som Keleb K'naani i hjemlandet Israel, nedstammer fra urgamle pariahunder og urhunder som fantes og fortsatt finnes i Midtøsten. Hunderasen som sådan ble imidlertid skapt på 1900-tallet. Den klassifiseres som primitiv spisshund i gruppe 5, seksjon 6 av Fédération Cynologique Internationale.
Egbert av Wessex
Politisk kontekst og tidlig liv
Ælhmund synes ikke å ha overlevd lenge i makten: det er ingen nedtegnelser av hans aktiviteter etter 784. Det er imidlertid bevis på Offas dominans over Kent i løpet av slutten av 780-tallet, med hans mål av tilsynelatende overherredømme til rent ut overtagelse av kongeriket. Han har blitt beskrevet som «rival, ikke overherre, av kongene i Kent». Det er mulig at den unge Egbert flyktet til Wessex i 785 eller der omkring; det er megetsigende at Krøniken nevner i et senere oppslag at Beorhtric, Cynewulfs etterfølger, hjalp Offa i sende Egbert i landflyktighet.
Canaanhund
Opprinnelse og alder
Den moderne rasehunden er et resultat av nitid avl og domestisering utført av Dr. Rudolphina Menzel, som ble spurt av Haganah om å utvikle en hund som kunne fungere som vakthund for både det israelske forsvaret og settlerne. Hun valgte ut de beste individene for sitt arbeid med å skape en fullt ut domestisert hunderase. Resultatet har fått navnet Canaanhund.
Egbert av Wessex
Politisk kontekst og tidlig liv
På den tiden da Egbert var i landsforvisning var Frankerriket syrt av Karl den store som hadde innflytelse i Northumbria og det er kjent at han støttet Offas fiender i sør. En annen landsforvist angelsakser i Frankerriket på denne tiden var Odberht, en prest. Det er bortimot helt sikkert at denne Odberht kan identifiseres med Ædberht, som senere ble konge av Kent. I henhold til en senere krøniker, William av Malmesbury, lærte Egbert kunsten å styre et land i løpet av hans tid i Gallia.
Tidlig styre
Beorhtrics avhengighet av Merica fortsatte inn i styret til Cenwulf, som ble konge av Mercia noen få måneder etter Offas død. Beorhtric døde i 802, og Egbert kom på tronen i Wessex med antagelig støtte fra Karl den store, og kanskje også ved pavedømmet. Folket i Mercia fortsatte å motsette seg Egbert: på dagen da han tiltrådte tronen ble han angrepet av Hwicce (som opprinnelig hadde utgjort et adskilt kongerike, men som på denne tiden var en del av Mericia), under lederskapet til deres ealdorman, Æthelmund. Han ble møtt av Weohstan, en ealdorman fra Wessex med menn fra Wiltshire: i henhold til en kilde fra 1400-tallet hadde Weohstan giftet seg med Alburga, søster av Egbert, og var således Egberts svoger. Mennene fra Hwicce ble beseiret, men både Weohstan og Æthelmund ble drept i slaget. Ingenting mer er nedtegnet om Egberts forhold til Merica for de neste tjue årene etter dette slaget. Det synes sannsynlig at Egbert ikke hadde noen større innflytelse utenfor sine grenser, men det er på den annen side heller ingen bevis på at han noen gang underkastet seg Cenwulf som sin overherre. Cenwulf hadde derimot overherredømme over resten av sørlige England, men i Cenwulfs chartere er tittelen «overherre av sørlige England» benyttet, kanskje som en konsekvens av at kongeriket Wessex var uavhengig.
Canaanhund
Utseende, anatomi og fysikk
Av type minner den om andre pariahhunder, f.eks. africanis, australsk dingo og kretahund m.fl. Pelsen er kort eller semi-kort, med slette, harde dekkhår. Underullen varierer med årstid og stedsforhold. Fargen varierer, men grunnfargen er gjerne lys gulbrun til mørkere rødbrun, sort, og sort og brun, med eller uten maske. Halen er middels lang og busket. Hodet er middels langt og har typisk spisshundpreg. Kroppen er rektangulær og buklinjen opptrukket. Vekten er normalt 18–25 kg og skulderhøyden ca. 50–60 cm. Hannhunder blir ofte betydelig større enn tisper.
Egbert av Wessex
Tidlig styre
I 815 nedtegnet Den angelsaksiske krønike at Egbert hadde herjet alle områdene til det gjenværende britonske kongeriket Dumnonia, kjent for forfatteren av Krøniken som vestwalisisk; deres kongerike var omtrent tilsvarende med hva som i dag er Cornwall. Ti år senere indikerte et charter datert 19. august 825 at Egbert drev krig mot Dumnonia; denne gangen kan det ha vært tilknyttet et slag nedtegnet i Krøniken ved Gafulford i 823 mellom menn fra Devon og britonere fra Cornwall.
Slaget ved Ellendun
Det var også i 825 at et av de viktigste slagene i angelsaksisk historie skjedde da Egbert beseiret Beornwulf av Mercia i slaget ved Ellendun (dagens Wroughton, i nærheten av Swindon). Slaget markerte slutten på Mericias overherredømme av sørlige England. Krøniken forteller hvordan fulgte opp sin seier: «Deretter sendte han sin sønn Æthelwulf fra hæren, og Ælhstan, hans biskop, og Wulfheard, has ealdorman, til Kent med en stor tropp.» Æthelwulf fordrev Baldred, kongen av Kent nordover over Thamsen, og i henhold til Krøniken underkastet mennene i Kent, Essex, Surrey og Sussex alle til Æthelwulf ettersom «tidligere hadde de på galt vis blitt tvunget vekk fra hans slektninger». Dette kan referere til Offa innblanding i Kent på den tiden da Egberts far Ælhmund ble konge; om så, krønikerens bemerkning kan også indikere at Ælhmund hadde forbindelser andre steder i sørøstlige England.
Canaanhund
Bruksområde
Canaanhunden er en ypperlig brukshund som kan brukes til nær sagt alt. På grunn av sin høyt utviklede luktesans har rasen spesielt gode egenskaper som narkotikahund, sporhund og ettersøkshund, noe blant annet det israelske forsvaret har benyttet seg av. Den er også en ypperlig jakthund, og som sådan bruker den både syn, lukt og hørsel like aktivt når den jakter. Denne rasen bjeffer sjelden utenfor sitt domene og kan derfor godt bli en ypperlig ledhund. Hjemme er den en ypperlig vakthund av natur. Den er også en spennede utstillingshund, og rasen regnes også som en kjærlig og snill familiehund.
Egbert av Wessex
Slaget ved Ellendun
Krønikens versjon av hendelsene får det til å synes som om Baldred ble fordrevet ut kort tid før slaget, men det var antagelig ikke tilfelle. Et dokument fra Kent som er blitt bevart gir datoen mars 826 som det tredje året til styret til Beornwulf. Av den grunn er det sannsynlig at Beornwulf fortsatt hadde autoritet i Kent på denne tiden som Baldreds overherre; av den grunn var Baldred mest synlig fortsatt ved makten. I Essex forviste Egbert dennes konge Sigered, skjønt datoen er ukjent. Det kan ha vært forsinket fram til 829, ettersom en senere krøniker har knyttet forvisningen med en krigskampanje som Egbert hadde i dette året mot Mercia.
Den angelsaksiske krønike nevner ikke hvem som var den angripende part ved Ellendun, men en nyere historie forsikrer at Beornwulf bortimot helt sikkert var den som angrep. I henhold til dette synet kan Beornwulf ha forsøkt å dra fordeler av Wessexs krig i Dumnonia sommeren 825. Beornwulfs motivasjon for å angripe kan a vært trusselen av uro eller ustabilitet i sørøst: den dynastiske forbindelsene med Kent gjorde Wessex til en trussel til Mercias dominans.
Canaanhund
Lynne og væremåte
Rasen er uavhengig, selvstendig, livlig, modig og svært utholdende. Den er kjent for å knytte sterke bånd til sine eiere og skal være svært varsom med egne barn. Den er reservert og voktsom overfor fremmede, men sjelden aggressiv. Den har imidlertid et tydelig kroppsspråk som lett kan mistolkes som aggressivitet av utenforstående. Den kan også være svært dominant overfor andre hunder. Hunderasen krever regelmessig mosjon og psykiske utfordringer for å trives. Lederskapet bør være konsekvent, men mildt. Dominerende lederskap kan gi uønsket negativ effekt.
Egbert av Wessex
Mercias nederlag
I 829 samlet Egbert hæren og invaderte Mercia og fordrev Wiglaf, kongen i Merica, i landflyktighet. Denne seieren ga Egbert kontroll over myntverkstedet i London, og han utstedte egne mynter som konge av Mercia. Det var etter denne seieren at den vestsaksiske skriveren beskrev ham som en bretwalda i bokstavelig betydning «bred hersker», forstått som «hersker av Britannia», i et kjent avsnitt av Den angelsaksiske krønike. Den relevante delen av krøniken leser (i C-teksten av krøniken):
I norsk oversettelse: «Og det samme året erobret kong Egbert kongeriket Merica, og alt som var sør om [elven] Humber, og han var den åttende kongen som var bretwalda».
Canaanhund
Annet
Canaanhund er en sunn hunderase med få eller ingen arvelig belastede sykdommer. Den må børstes regelmessig.
Egbert av Wessex
Mercias nederlag
De foregående bretwaldaer er også navngitt av Krøniken, og som oppgir de samme sju navnene som Beda den ærverdige listet, begynnende med Ælle av Sussex og slutter med Oswiu av Northumbria. Listen er ofte antatt å ikke være fullstendig og at den utelater en del framtredende konger fra Mercia som Penda og Offa. Den nøyaktige betydningen av tittelen «bretwalda» har vært mye diskutert; det har blitt beskrevet som «et begrep av panegyrisk poesi», men det er også bevis på at det innebar en særskilt rolle som hærfører.
Senere i 829, i henhold til Den angelsaksiske krønike, gikk Egbert underkastelse av folk i Northumbria ved Dore (dette stedet er i dag en forstad til Sheffield). Kongen av Northumbria var antagelig Ænred. I henhold til en senere krøniker, Roger av Wendover, hadde Egbert invadert Northumbria og plyndret det før Ænred underkastet seg: «Da Ænred hadde tatt alle sørlige kongeriker, ledet han en stor hær inn i Northumbria, og herjet denne provinsen med hard plyndring og tvang kong Ænred å betale tributt.» Roger av Wendover er kjent for å ha benyttet seg av northumbriske annaler i sin versjon; Den angelsaksiske krøniken nevner ikke disse hendelsene. Imidlertid har det blitt stilt spørsmål ved formen for Ænreds underkastelse; en historiker har forslått at det mer sannsynlig at møtet ved Dore representerte en felles anerkjennelse av overherredømme.
I 830 ledet Egbert en vellykket militær ekspedisjon mot waliserne, bortimot sikkert med den hensikt å presse igjennom innflytelsen til Wessex inn i walisiske land som tidligere hadde vært innenfor Mercias interesseområde. Det markerte høydepunktet for Egberts innflytelse.
Redusert innflytelse etter 829
I 830 fikk Mercia tilbake sin uavhengighet under Wiglaf. Den angelsaksiske krønike sier at Wiglag «ervervet kongedømmet Mercia igjen», men den mest sannsynlige forklaringen er at dette var et resultat av at Marcia gjorde opprør mot overherredømmet til Wessex.
Egberts dominans over sørlige England kom til sin slutt da Wiglaf fikk makten i Mercia. Wiglafs tiltredelse er fulgt av bevis på hans uavhengighet fra Wessex. Chartere indikerer at Wiglaf hadde autoritet i Middlesex og Berkshire, og i et charter fra 836 benyttet Wiglaf frasen «mine biskoper, ducer, og magistrater» for å beskrive en gruppe som omfattet elleve biskoper fra erkebispesetet Canterbury, inkludert biskoper fra seter innenfor vestsaksiske områder. Det er betydningsfullt at Wiglaf kunne sammenkalle en slik gruppe av framtredende menn; vestsakserne, selv om de var i stand til å gjøre det, sammenkalte ingen tilsvarende møter. Wiglaf kan også ha ført Essex tilbake inn under Mercias innflytelse i løpet av de årene da han tok tronen. I East Anglia preget Æthelstan mynter, muligens så tidlig som 827, men mer sannsynlig etter en gang rundt 830 da Egbert innflytelse og dominans var redusert etter at Wiglaf hadde blitt konge i Mercia. Denne demonstrasjonen på East Anglias selvstendighet er ikke overraskende da det var Æthelstan som antagelig var ansvarlig for å ha beseiret og drept både Beornwulf og Ludeca.
Både Wessex' raske vekst til makt på slutten av 820-tallet, og den påfølgende svikten i å beholde denne dominerende posisjonen, har blitt undersøkt av historikere som så etter underliggende årsaker. En trolig forklaring for hendelsene i disse årene er at Wessex' framgang til en viss grad var avhengig av støtte fra frankerne. Frankerriket støttet Eardwulf da han gjenvant tronen i Northumbria i 808, det er derfor plausibelt at de også støttet Egbert tiltredelse i 802. Ved påsken 839, ikke lenge før Egbert døde, var han i kontakt med Ludvig den fromme, sønn av Karl den store, for å sikre en trygg reise til Roma. Herav synes et vedvarende forhold til frankerne å ha vært en del av politikken til angelsakserne i sørlige England i løpet av den første halvdelen av 800-tallet.
Støtte fra karolingerne i Frankerriket kan ha vært en av faktorene som hjalp Egbert til å oppnå militær suksess på slutten av 820-tallet. Imidlertid fikk det rhinske og frankiske kommersielle nettverket et sammenbrudd en gang på 820- eller 830-tallet, og i tillegg brøt et opprør mot Ludvig den fromme ut i februar 830, den første av en rekke indre konflikter som varte det meste av 830-tallet og utover. Disse distraksjonene kan ha forhindret Ludvig fra å støtte Egbert. I dette synet kan tilbaketrekningen av frankisk innflytelse ha etterlatt East Anglia, Mercia og Wessex til å finne en maktbalanse som ikke var avhengig av utlandsk støtte.
Til tross for tap av dominans endret Egberts militære suksess fullstendig det politiske landskapet i angelsaksiske England. Wessex fikk kontroll over de sørøstlige kongerikene, med mulig unntak av Essex, og Mercia greide ikke å få kontroll over East Anglia. Egberts seire markerte slutten på den uavhengige eksistensen til kongerikene Kent og Sussex. De erobrede områdene ble administrert som et underkongerike for en tid, inkludert Surrey og muligens Essex. Selv om Æthelwulf var en underkonge av Egbert er det klart at han opprettholdt sin egen kongelige husholdning som han reiste med rundt om i sitt kongerike. Chartere utstedt i Kent beskrev Egbert og Æthelwulf som «konger av vestsakserne og også av folket i Kent». Da Æthelwulf døde i 858 gjorde hans testamente, hvor han etterlot Wessex til en sønn og det sørøstlige kongeriket til en annen, at det var ikke før etter 858 at kongerikene ble helt og holdent integrert. Mercia forble imidlertid en trussel; Egberts sønn Æthelwulf, etablert som konge av Kent, ga eiendommer kristkirken i Canterbury, antagelig som mottiltak fra den innflytelsen som Mercia kunne ha hatt der.
I sørvest ble Egbert beseiret i 836 ved Carhampton av danene, men i 838 vant han et slag mot dem og deres allierte i vestwaliserne i slaget ved Hingston Down i Cornwall. Kongeslekten i Dumnonia fortsatte etter denne tiden, men det er denne datoen hvor uavhengigheten til en av de siste britonske kongerikene kan bli betraktet som avsluttet. Detaljene i den angelsaksiske ekspansjonen inn i Cornwall er meget svakt nedtegnet, men en del bevis kan bli lest i stedsnavn. Elven Ottery, som flyter øst inn i Tamar i nærheten av Launceston, synes å ha vært en grense: sør for Ottery er stedsnavnene hovedsakelig korniske mens de i nord for grensen er tungt influert av angelsaksiske nykommere.
Etterfølgelse
Ved et råd ved Kingston upon Thames i 838 overdro Egbert og Æthelwulf land til bispedømmene ved Winchester og Canterbury i gjenytelse for støtte til Æthelwulfs krav på tronen. Erkebiskopen av Canterbury, Ceolnoth, aksepterte også Egbert og Æthelwulf som herre og beskytter av klostrene under Ceolnoths kontroll. Disse avtalene, sammen med et senere charter hvor Æthelwulf bekreftet kirkens privilegier, antyder at kirken hadde anerkjent at Wessex var en politisk makt som måtte forholdes til. Geistlige vigslet kongen ved kroningsseremoniene og hjalp til med å skrive testamentet som spesifiserte kongens arving; deres støtte hadde reell verdi i å etablere vestsaksisk kontroll og ga en rolig overgang til Egberts slekt. Både nedtegnelsene av rådet ved Kingston og et annet charter det samme året hadde samme ordvalg: betingelsen for tildelingen av land er at «vi, oss selv, og vår arvinger skal alltid heretter ha solid og ubrytelige vennskap fra erkebiskop Ceolnoth og hans menighet ved kristkirken.»
Selv om det ikke er kjent om det var noen andre som gjorde krav på tronen, er det likevel sannsynlig at det fantes andre overlevende etterkommere Cerdic (den antatte stamfar til alle kongene i Wessex) som kunne ha tevlet om makten i riket. Egbert døde i 839, og hans testamente, i henhold til redegjørelsen av det som er bevart i testamentet til hans sønnesønn, Alfred den store, etterlot land til kun mannlige medlemmer av sin familie slik at eiendommer ikke gikk tapt ved ekteskap. Egberts rikdommer, anskaffet ved erobring, var uten tvil en årsak til hans evne til å kjøpe seg støtte fra kirken i sørøstlige England; vektleggingen av velstand i hans testamente indikerer at han forsto viktigheten av personlig rikdom for en konge. Kongedømmet Wessex hadde jevnlig blitt utfordret av ulike grener av den kongelige slekt, og det er en bemerkelsesverdig prestasjon av Egbert at han sikret sønnen Æthelwulf en etterfølgelse uten vanskeligheter. I tillegg hadde sønnen allerede erfaring som konge i underkongeriket som ble opprettet fra Egberts sørøstlige erobringer.
Egbert ble gravlagt i Winchester hvor hans sønn Æthelwulf, hans sønnesønn Alfred, og hans sønnesønns sønn Edvard den eldre også er gravlagt. I løpet av 800-tallet begynte Winchester å vise tegn på urbanisering, og det er sannsynlig ved at kongene av Wessex holdt byen høyt i aktelse ved at de alle ble gravlagt her.
Ryke Yseøyane
Ryke Yseøyane, kalt Rækisøyen av lokale fangstfolk, er en isolert øygruppe beliggende 20 km øst av Edgeøya på Svalbard. Den består av tre mindre øyer, som ikke ser ut til å ha egne navn. Den sydøstre og største har et areal på ca. 0,9 km², den nordvestre ca. 0,7 km² og den nordøstre ca. 0,15 km², tilsammen ca. 1,75 km².
Øygruppen ble oppdaget av den nederlandske hvalfangeren Ryke Yse i 1640-årene og fikk senere navn etter ham. Da Ryke Yse kom til øyene så han se et enormt antall hvalross og drepte mange hundre av dem. I tillegg til spekket fikk han med seg store mengder hvalrosstann, som var en stor rikdom på den tiden. Fartøyets eiere solgte varene til en meget høy pris.
Øyene ligger på 77°47′ N til 77°49′ N og 25°07′ Ø til 25°09′ Ø.
Iljusjin
Iljusjin (russisk Илью́шин), er en russisk (tidligere sovjetisk) flyfabrikant grunnlagt av Sergej Iljusjin i januar 1933. Siden starten har Iljusjin utviklet fly for både militære og sivile oppgaver. I 2006 ble Iljusjin innlemmet som et datterselskap, sammen med andre flyprodusenter; Mikojan-Gurevitsj, Irkut, Sukhoj, Tupolev, og Jakovlev, i et nytt selskap under navnet United Aircraft Corporation.
High fidelity (andre betydninger)
Hi-fi eller high fidelity er mest brukt om lydgjengivelse av høy kvalitet.
High fidelity kan også referere til:
Ted Turner
Robert Edward «Ted» Turner III (født 19. november 1938) er en amerikansk mediemogul og filantrop. Han er best kjent for å ha grunnlagt CNN og TCM, for å ha vært gift med Jane Fonda og for å ha donert 1 milliard dollar til FN. Han har fått en stjerne på Hollywood Walk of Fame.
John Denver
John Denver (født Henry John Deutschendorf jr. 31. desember 1943 i Roswell, New Mexico, USA, død i en flyulykke 12. oktober 1997 i Monterey Bay, California, USA) var en amerikansk gitarist, låtskriver og country- og popsanger.
Barndom
Denver var født i Roswell, New Mexico som eldste sønn av Erma Louise Swope og Henry John Deutschendorf sr. Faren var av tysk avstamning og jobbet som offiser og flyinstruktør i det amerikanske flyvåpenet. I sin selvbiografi «Take me home» beskrev Denver faren som en streng mann som aldri viste sin kjærlighet til barna. Moren var av irsk og tysk avstamning og det var morens familie som introduserte Denver for musikken. Han fikk sin første gitar av mormoren da han var syv år.
Fordi faren jobbet i forsvaret måtte familien ofte flytte, noe som gjorde det vanskelig for Denver å skaffe seg barndomsvenner. Han var et innadvendt barn, og det å alltid måtte være den nye gutten var vanskelig for ham. Han var lykkelig i Tucson i Arizona, der han sang i guttekor i to år. Men så ble faren forflyttet til Montgomery, Alabama. Dette var midt under bussboikotten i Montgomery. For Denver ble Montgomery et sted fullt av hat og mistro og han ønsket ikke å være en del av det. Senere flyttet familien til Fort Worth i Texas, hvor han avsluttet high school (tilsvarer videregående skole). Denver følte seg aldri vel på high scool i Fort Worth. I tredje klasse stjal han farens bil og stakk av til California for å besøke familievenner og skaffe seg en karriere innenfor musikk. Faren kom etter i fly og fikk hanket ham inn igjen så han fullførte videregående.
Denver ble oppdratt innenfor presbyterianismen, men konverterte senere til lutherdom. Han hadde også kontaktpunkter med zen-buddhisme og enkelte yoga-guruer. Han følte også han hadde en forbindelse med Nord-Amerikas urbefolkning, og i mesteparten av sitt voksne liv lå troen hans innenfor New Age-bevegelsen.
Tidlig karriere
12 år gammel fikk Denver en 1910 Gibson akustisk gitar av bestemoren. Han lærte etterhvert å spille såpass bra at han kunne opptre på lokale klubber. I 1964 droppet han ut av Texas Tecnological College (i dag: Texas Technology University) og dro til Los Angeles. Randy Sparks antydet at «Deutschendorf» kanskje ikke var noe gunstig navn for en artist, og han tok da navnet «Denver», etter hovedstaden i Colorado. I Los Angeles sang Denver i en rekke folkemusikklubber, og i 1965 ble han medlem av «The Chad Mitchell Trio» (etter at Chad Mitchell selv hadde forlatt gruppen). Gruppen skiftet senere navn til «Denver, Boise and Johnson» etter de tre daværende medlemmene (foruten Denver selv, David Boise og Michael Johnson).
Gruppen ble senere oppløst, og 1969 ga Denver ut sitt første soloalbum, «Rhymes and Reasons» på plateselskapet RCA Records. Albumet ble ingen overveldende suksess, men det inneholdt blant annet sangen «Leaving on a Jet Plane», som allerede var spilt inn av Peter, Paul and Mary og ble deres eneste #1 hit.
Senere karriere
Denver's fjerde studioalbum, Poems, Prayers & Promises fra 1971, ble et gjennombrudd for ham i USA, takket være bl.a. singelen «Take Me Home, Country Roads», som klatret til nr. 2 på Billboard selv om den første utgaven av låten ikke var så bra. Suksessen kom delvis på grunn av Denvers nye manager, tidligere Hollywood produsent Jerry Weintraub, som signerte for Denver i 1970. Weintraub insisterte på en nyutgivelse av «Take Me Home, Country Roads» og begynte en kampanje for sangen på radio som startet i Denver, Colorado. Denver's karriere blomstret etter det, og han fikk en serie med hits de meste fire år. I 1972, sitt første "Top Ten" album med Rocky Mountain High, der tittelsporet klatret til "Top Ten" i 1973. I 1974 og 1975, opplevde Denver mange låter på hitlistene, med blant annet en rekke med fire No. 1 sanger («Sunshine on My Shoulders», «Annie's Song», «Thank God I'm a Country Boy", and "I'm Sorry") og tre No. 1 album (John Denver's Greatest Hits, Back Home Again og Windsong).
På 1970-tallet inkluderte Denvers sceneopptreden langt blondt hår og "bestemor-briller". Hans broderte skjorter emblazoned med bilder assosiert med det vestlige Amerika, ble laget av designeren Anna Zapp. Weintraub insisterte på å få til en rekke TV-opptredener, inkludert en rekke halvtimes shows i Storbritannia, selvom Denver protesterte på den tiden: "I've had no success in Britain ... I mean none". I December 1976, fortalte Weintraub til Maureen Orth i Newsweek: "I knew the critics would never go for John. I had to get him to the people."
Efter å ha deltatt som gjest i mange show, ledet Denver sitt eget musikalske show, som inkluderte diverse konserter fra "Red Rocks Amphitheatre". Hans sesongspesial, Rocky Mountain Christmas, ble sett av mer enn 60 millioner og ble ble det høyest rangerte showet for ABC nettverket på den tiden.
Denvers livekonsert spesial, "An Evening with John Denver", vant 1974–1975 Emmy Awards for "Outstanding Special", "Comedy-Variety" eller "Music". Da Denver avsluttet samarbeid med Weintraub i 1982 på grunn av Weintraubs fokus på andre prosjekter, kastet Weintraub Denver ut av kontoret sitt og beskyldte ham for Nazisme. Denver fortalte senere Arthur Tobier, da denne hjalp til med Denvers selvbiografi: "I'd bend my principles to support something he wanted of me. And of course, every time you bend your principles — whether because you don't want to worry about it, or because you're afraid to stand up for fear of what you might lose — you sell your soul to the devil".
Denver var også en gjest i The Muppet Show, som ble begynnelsen av et livslangt vennskap mellom Denver og Jim Henson som blant annet ledet til to TV-spesialer med the Muppets, A Christmas Together og Rocky Mountain Holiday. Denver prøvde seg også som skuespiller, og opptrådte i "The Colorado Cattle Caper"-episoden av McCloud TV-filmen i februar 1974. Han opptrådte i 1977-filmen Oh, God! med bl.a. George Burns. Denver ledet The Grammy Awards fem ganger å 1970- og 1980-tallet, og ledet The Tonight Show ved flere anledninger. I 1975 ble han tildelt prisen Country Music Associations "Entertainer of the Year" pris. Ved seremonien, den tidligere "Entertainer of the Year", Charlie Rich, ga prisen til sin etterfølger etter å ha tent på papiret som inneholdt den offisielle begrunnelsen for utdelingen av av prisen. Noen spekulerte på om Rich protesterte mot å gi en ikke-tradisjonell countryartist en utmerkelse, men Richs sønn benektet dette, og fortalte at hans far var beruset fordi han tok smertenedsettende medisiner på grunn av en brukket fot, og fordi faren bare prøvde å være morsom. Denvers musikk ble forsvart av countrysanger Kathy Mattea, som fortalte Alanna Nash fra Entertainment Weekly: "A lot of people write him off as lightweight, but he articulated a kind of optimism, and he brought acoustic music to the forefront, bridging folk, pop, and country in a fresh way ... People forget how huge he was worldwide."
I 1977, dannet Denver "The Hunger Project" sammen med Werner Erhard og Robert W. Fuller. Han støttet organisasjonen helt til sin død. President Jimmy Carter utnevnte Denver til å delta i "The President's Commission on World Hunger". Denver skrev sangen «I Want to Live» som ble kommisjonens temasang. I 1979 opptrådte Denver med "Rhymes & Reasons" ved "Music for UNICEF Concert". Royalties fra konserten ble gitt til UNICEF. Denvers far lærte Denver å fly på midten av 1970-tallet, hvilket ledet til deres gjenforening.[ I 1980 ledet Denver og hans far en prisutdelende TV-spesial: The Higher We Fly: The History of Flight. Programmet vant "Osborn Award" fra "Aviation/Space Writers' Association", og ble hyllet av "Houston Film Festival".
Privatliv
Denvers første ekteskap var i 1967 med Annie Martell fra St. Peter i Minnesota. Hun var den han sang om i «Annie's Song», som han komponerte i løpet av 10 minutter da han satt i en skiheis i Colorado. De bodde i Edina i Minnesota fra 1968 til 1971. Etter the suksessen med sangen «Rocky Mountain High», inspirert av en campingtur med Annie og noen venner, kjøpte Denver en bolig i Aspen, Colorado. Han bodde i Aspen til han døde. Ekteparet Denvers adopterte en gutt, Zachary John, og en jente, Anna Kate, som Denver sa var "ment å være deres". Denver sa engang: "I'll tell you the best thing about me. I'm some guy's dad; I'm some little gal's dad. When I die, Zachary John and Anna Kate's father, boy, that's enough for me to be remembered by. That's more than enough." Zachary var personen i "A Baby Just Like You", en sang med tekstlinjen: "Merry Christmas, little Zachary" og som han skrev for Frank Sinatra. Denver og Martell skilte seg i 1982. I et intervju i 1983, vist i en dokumentar om John Denver: Country Boy (2013), Denver sa at karrieren skilte dem fra hverandre; Martell sa at de var for unge og umodne for Denver's plutselige suksess. Denver kuttet deres "ekteskapsseng" i to med en motorsag.
Denver giftet seg med den australske skuespilleren Cassandra Delaney i 1988 etter å ha vært sammen to år. De slo seg ned i Denver's hjem i Aspen. Paret hadde en datter, Jesse Belle. Denver og Delaney separerte i 1991 og ble skilt i 1993. Denver uttalte om sitt andre ekteskap: "before our short-lived marriage ended in divorce, she managed to make a fool of me from one end of the valley to the other."
I 1993, erklærte Denver seg skyldig i ha kjørt bil i alkoholpåvirket tilstand fikk en prøveperiode. I august 1994, mens han fortsatt var i prøveperioden, ble han igjen tiltalt for alkoholpåvirket bilkjøring etter at han kræsjet sin Porsche i et tre i Aspen. Rettsaken ble først henlagt, men gjenopptatt i 1997 uten at noen dom ble ilagt, da Denver døde i en ulykke i oktober 1997. I 1996 hadde "the Federal Aviation Administration" (FAA) bestem at Denver diskvalifisert fra å kjøre fly på grunn av sin manglende evne til å holde seg unna from alkohol. I oktober 1995, etter Denver's dom for fyllekjøring, bestemte FAA at Denver måtte holde seg unna alkohol om han ønsket å fortsette med å fly flymaskiner.
Foruten musikk, var Denvers artistiske interesser kunstmaling, men på grunn av hans begrensede tid, begynte han med fotografering. En utstilling med over 40 tidligere usette fotografier tatt av Denver, ble til en debututstilling ved Leon Gallery i Denver, Colorado, i 2014.
Denver elsket å stå på ski og å spille golf. Men det han likte best var å fly. Hans interesse for flyvning ble bare overgått av interessen for musikk. I 1974 kjøpte han en Learjet til å fly seg selv til konserter med. Han var en samler av eldre fly og eide en "Christen Eagle" flymaskin, to Cessna 210 Centurion flymaskiner og en 1997 Rutan Long-EZ.
21. april 1989, var Denver involvert i en flyulykke mens han kjørte på rullebanen på "Holbrook Municipal Airport" i sitt 1931 "biplane". Denver hadde stoppet for å fylle drivstoff for en flytur fra Carefree, Arizona til Santa Fe, New Mexico. Rapporter viser at vindkast tok tak i flyet, fikk det til å snurre rundt og forårsake store ødeleggelser. Denver kom fra ulykken uten skader.
Død
Denver døde på ettermiddagen 12 oktober 1997, da hans selvbygde fly, et Rutan Long-EZ med registreringsnummer N555JD, kræsjet i Monterey Bay nær Pacific Grove, California, mens han gjorde en serie av "touch-and-go" landinger ved Monterey Peninsula Airport. Han var den eneste i flyet. Denver var en pilot med over 2,700 timer med erfaring. Denver hadde egentlig ikke lov til å fly på den tiden han styrtet. I tidligere å hadde han blitt arrestert noen ganger arrests for fyllekjøring. I 1996, omtrent ett år før ulykken, erfarte FAA at Denver ikke hadde holdt seg edru ved å holde seg helt unna alkohol. Ulykken var riktignok ikke influert av alkoholmisbruk. En obduksjon fant ingen tegn på bruk av alkohol eller andre stoffer i Denvers kropp. En undersøkelse etter ulykken av National Transportation Safety Board (NTSB) viste at hovedårsaken til ulykken var at Denver ikke hadde fått byttet drivstofftank under flyturen.
Diskografi
Studioalbum med The Chad Mitchell Trio
Studioalbum
Samarbeidsalbum
Samlingsalbum
Singler (utvalg)
Filmografi
Som skuespiller
Utmerkelser
Academy of Country Music