cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Lindos
Lindos (gresk: Λίνδος) er et arkeologisk utgravningsområde, en by og en tidligere kommune beliggende på østkysten av den greske øya Rhodos, 55 km sør for byen Rhodos, og er en del av den greske øygruppen Dodekanesene. Byen er også kjent som «Den hvite byen» og er et populært turistmål grunnet fine strender. Lindos er lokalisert ved stor bukt og er vendt mot fiskelandsbyen Haraki.
Ovenfor den nyere delen av byen ligger Lindos' akropolis, som er en naturlig festning som gjennom tidene er blitt suksessivt utbygget av antikkens grekere, romere, bysantinere, korsfarerriddere og tyrkere. En del scener fra den kjente filmen Kanonene på Navarone (1961) ble filmet her.
Historie
Lindos ble grunnlagt av greske dorere, og i henhold til tradisjonen ledet av den legendariske kong Tlepolemos, en gang på 900-tallet f.Kr. Byen var en del av det doriske hexapolis, et forbund bestående av seks greske bystater (polis). Den østlige delen av Rhodos utgjorde et naturlig møtested for grekere og fønikere, og ved 700-tallet f.Kr. var Lindos et betydelig handelssted for handelen i den østlige delen av Middelhavet og Egeerhavet. Dens betydning dalte ved opprettelsen av byen Rhodos på slutten av 400-tallet f.Kr.
I klassisk tid var akropolis i Lindos dominert av det store tempelet til Athene Lindia som fikk sin endelige form rundt 300 f.Kr. I hellenistisk og romersk tid ble tempelområdet utvidet og flere bygninger ble reist i tilknytning. I tidlig middelalder ble disse bygningene ikke benyttet lengre og de forfalt i mangel av fornyelse, og ved 1300-tallet var de delvis ødelagt av en massiv festning bygd på akropolis av johannesridderne (den senere Malteserordenen) som forsvarte øya mot truslene om angrep fra de muslimske osmanene.
Akropolis
Overfor dagens moderne by stiger Lindos' akropolis, en naturlig festning som ble befestet suksessivt av grekere, romere, bysantinere, johannesriddere og til sist av osmanene. Det har gjort det vanskelig å utforske og tolke arkeologisk til hvilken del som tilhører hvilken tid og eiere. Akropolis tilbyr en spektakulært utsyn over havnen og kysten rundt.
På akropolis kan i dag følgende bygninger bli sett:
Det doriske tempelet til Athene Lindia, datert til rundt 300 f.Kr., og bygd på det samme stedet som et tidligere tempel. På innsiden av tempelet er det et bord for ofringer og fundamentet for en kultstatue av gudinnen.
Propyléen, den seremonielle portalbygget for helligdommen, er også datert til 300 f.Kr., og har en monumental trapp som fører til en D-formet stoa og en brønn med fem døråpninger.
En hellenistisk stoa med sideveis framspringende fløyer, datert til rundt 200 f.Kr., og er 87 meter lang og består av 42 søyler.
Et velkjent relieff av rhodensk trirem (krigsskip) hogd ut av fjellet står ved foten av trappen som fører til akropolis. På buen sto en statue av hærføreren Hagesander, gjort av skulptøren Pythokritos. Relieffet var gjort en gang rundt 180 f.Kr. Selve trappen er fra hellenistisk tid, rundt 100-tallet f.Kr., og fører i dag til det fremste arkeologiske området på akropolis.
Levninger av et romersk tempel, muligens dedikert til keiser Diokletian (244-311), er datert til rundt 300 e.Kr.
Akropolis er omgitt av en hellenistisk mur samtidig med propyléen og den hellenistiske trappen som går til stedets portal. En romersk inskripsjon sier at muren og de kvadratiske tårnene ble reparert på bekostning av en P Aelius Hagetor, presten for Athene på 100-tallet e.Kr.
Festningen til johannesridderne ble bygget en gang før 1317 på fundamentet av et eldre bysantinsk festningsverk. Murene og tårnene følger den naturlige strukturen til klippen. Et pentagonalt tårn på sørsiden dekker havnen, bosetningen og vegen fra sørfra. Det var et stort rundtårn i øst som overvåket havsiden, og ytterligere to tårn, et rundt og et annet i hjørnet på nordøstsiden. I dag har det ene av tårnene i sørvesthjørnet og et annet i vest overlevd.
Den gresk-ortodokse kirke for sankt Johannes, datert til 1200- eller 1300-tallet, er bygd på levningene av en tidligere kirke fra kanskje så tidlig som 500-tallet.
Arkeologi
Det ble gjort arkeologiske undersøkelser av danske arkeologer i årene 1900 til 1914 av Carlsbergfondet, ledet av K. F. Kinch og Christian Blinkenberg. Akropolis ble utgravd ned til grunnfjellet og fundamentene til alle bygningene ble avdekket.
I løpet av den italienske okkupasjonen av øya i årene 1912 til 1945 ble det gjort betydelige restaureringsarbeid på arkopolis, men det var utført på dårlig vis og direkte skadelig for de historiske levningene. Nordøstsiden av Athenes tempel ble restaurert. Den monumentale trappen ble ombygd og mange av søylene til den hellenistiske stoa ble reist på nytt. Store deler av overflaten ble dekket med sement. Sokler og steinblokker med inskripsjoner ble fjernet fra hvor de var og plassert langs den oppbygde muren.
Bedømt etter moderne standard tok dette arbeid utilstrekkelig hensyn til de bevis som var tilgjengelig fra de arkeologiske utgravningene, og dens metoder var skadelig for levningene. I senere år har greske og internasjonale arkeologer under overoppsyn av det greske kulturdepartement vært involvert i møysommelig restaurering og beskyttelse av de antikke bygningene ved stedet.
Hvitryggskrubbedderkopp
Utbredelse
Hvitryggskrubbedderkopp er utbredt nord i Europa. Den er funnet i Telemark (Drangedal og Porsgrunn), Rogaland (Egersund) og Oppland (Gran) så langt. Arten er knyttet til detritus på sanddominerte, solrike lokaliteter, men finnes også på andre solrike, åpne lokaliteter. Den er altså ikke knyttet til strandsonen, men må regnes som en sørlig art som har en del av sin nordligste utbredelse i Norge.
Utseende
Hvitryggskrubbedderkopp er lyst olivenbrun, med lysere eller mørkere flekker. Som voksne (imago) er de mellom 5,5 og 8 mm lange (kroppens lengde).
Mange av artene i slekten Arctosa er ganske lik hverandre og er variable i farge, selv om enkelte kan ha artstypiske flekker (mønster). For sikker artsbestemmelse kreves ofte nærmere undersøkelse av de kjønnsmodne edderkoppens kjønnsorganer, hos hunner epigynet og hos hanner pedipalpenes siste ledd.
Kroppen er todelt i en bakkropp (abdomen) og et hode-bryst parti (prosoma eller cephalothorax). Foran på hodet er det åtte øyne, hvorav de to midterste er langt større enn de andre.
Levevis
Hvitryggskrubbedderkopp lever på lune og tørre steder med sandjord og lav vegetasjon.
Kristne Arbeidere
Kristne Arbeidere er en selvstendig organisasjon innenfor arbeiderbevegelsen. Organisasjonen ble stiftet på et møte i Folkets Hus i Oslo 18. februar 1939 som Norges Kristne Arbeideres Forbund. Organisasjonen byttet navn i 2004 navn til Kristne Arbeidere. Forbundet bygger på kristen tro og etikk, og på ideene i den demokratiske sosialisme.
Hvitryggskrubbedderkopp
Rødlistevurdering
Arctosa lutetiana kan være oversett da den lever skjult i marken. Arten graver hull hvor den gjemmer seg, og kan derfor være vanskelig å finne. Dette sammen med at det bør finnes godt om habitat gjør at arten blir plassert i 2021 i kategorien LC.
Kristne Arbeidere
Basert på dette idégrunnlaget vil Kristne Arbeidere ta del i samfunnsdebatten, og forfekter solidaritet og sosial utjevning som viktige verdier i samfunnet.
Kristne Arbeidere er en tverrkirkelig organisasjon, noe som vil si at den samler medlemmer fra mange forskjellige kirkesamfunn, og i tillegg noen som ikke er tilknyttet noen kirke eller menighet.
Politisk ståsted
Kristne Arbeidere er knyttet til Det norske Arbeiderparti ved at det gjennom dette partiet tar del i arbeiderbevegelsens politiske og faglige arbeid for å nå de målene man setter seg.
Kristne Arbeidere ønsker å tydeliggjøre og styrke kristne innenfor arbeiderbevegelsen, og ønsker å vise betydningen kristen tro og kristne verdier har for det enkelte menneske og for samfunnet som helhet. Forbundet arbeider for å styrke og utvide kristne fellesskap på arbeidsplasser og i politiske og faglige miljø. Kristne Arbeidere arbeider også for å bidra til forståelse og respekt mellom kristne og andre tros- og livssynsbevegelser.
Jan Rudy Kristensen har vært forbundsleder siden 1999.
Historie
Da forbundet ble stiftet, var siktemålet dels å evangelisere på arbeidsplassene gjennom bedriftsandakter, dels å være en kristen premissleverandør inn i den politiske debatten i arbeiderbevegelsen. I de første årene var forbundets eksistens drev man utelukkende med evangelisering; en naturlig konsekvens av at Norge var okkupert av tyske tropper. Den mest synlige representanten for forbundet de første 15 årene av dets eksistens var emissæren og gartneren Hans Lindal. På 1950-tallet hadde forbundet flere tusen medlemmer, blant dem også flere stortingsrepresentanter. Blant disse var Knut Severin Jakobsen Vik, Eigil Olaf Liane og Olav Totland, som alle var forbundsledere, og Magnhild Hagelia, som var det første, kvinnelige medlem av Stortingets presidentskap. Presten og politikeren Kolbjørn Varmann, som var samferdselsminister i Einar Gerhardsens tredje regjering var også medlem av forbundet.
Forbundet gir ut kvartalsbladet Kristne Arbeidere. Dette het tidligere Brorskap. Blant de som har vært redaktører for dette, kan nevnes forfatterne Gerd Grønvold Saue, Jon Kojen, Arne Grimstad og Nils-Petter Enstad. I de senere år har forbundslederen vært ansvarlig redaktør for bladet.
Litteratur
Nils-Petter Enstad: ''Rosen og korset. En fortelling om et kristent venstre i Norge'' (Gaveca Forlag, 2019)
Aksel Gresvig
Aksel Johan Andersen Gresvig (født 16. august 1876 i Fredrikstad, død 16. desember 1958) var en norsk banesyklist, idrettsleder og forretningsmann.
Han etablerte sykkelforretningen A. Gresvig i Oslo i 1901, som produserte og solgte sykler, og vokste til en av de største sportskjedene i Skandinavia.
Gresvig var medstifter av Syklistenes Landsforening.
I perioden 1908-1911 var Gresvig president i Norsk Skøiteforbund, som representant fra Kristiania Skøiteklub. Og igjen i perioden 1915-1916, men da hadde forbundet endret litt på navnet til Norges Skøiteforbund. Han trakk seg imidlertid før tiden den 16. oktober 1916.
Som syklist representerte han klubben Kristiania Velocipedklub.
Jimmy Hastings
James Brian Gordon «Jimmy» Hastings (født 12. mai 1938 i Aberdeen) er en skotsk profesjonell musiker spesielt kjent for sitt arbeide innenfor Canterburyscenen med instrumentene fløyte, saksofon og klarinett. Hastings har spilt i en rekke musikkgrupper sammen med sin bror Pye Hastings i både Caravan, Soft Machine, Hatfield and the North, National Health, Bryan Ferry, Mirage, Chris Squire og flere andre. Fra midten av 1990-tallet frem til 2008 spilte han i åttemannsbandet til jazzmusikeren Humphrey Lyttelton.
Aleksej Komarov
Aleksej Filippovisj Komarov russisk: Алексей Филиппович Комаров (født 10. desember 1921 i Moskva, død 10. mai 2013 i Moskva) var en sovjetisk roer som deltok i de olympiske leker 1952 i Helsingfors.
Komarov vant en olympisk sølvmedalje i roing under sommer-OL 1952 i Helsingfors. Han var med på den sovjetiske båten som kom på andreplass i rokonkurransen for åttere bak USA. Mannskapet på den sovjetiske åtteren var Jevgeni Brago, Vladimir Rodimoesjkin, Aleksej Komarov, Igor Borisov, Slava Amiragov, Leonid Gissen, Jevgeni Samsonov, Vladimir Krjoekov og Igor Poljakov som var styrmann.
Slangen
Slangen (latin Serpens) er et todelt stjernebilde rundt ekvator på himmelhvelvingen.
Lagoa de Dentro
Lagoa de Dentro er en kommune i delstaten Paraíba i nordøstregionen av Brasil.
Cocteau Twins
Cocteau Twins var et skotsk band som var aktivt i perioden 1979-1997.
Musikken var i utgangspunktet postpunk-inspirert, og hadde visse likhetstrekk med band som The Birthday Party og Siouxsie and the Banshees, men bandet utviklet etterhvert et eget, mer «drømmende» lydbilde som kom til å påvirke flere andre band gjennom 80- og 90-årene. Sentrale komponenter i musikken var vokalist Elizabeth Frasers særpregede klang, som for det meste bestod av ugjenkjennbare ord og påfunne lyder, og gitarist Robin Guthries prosesserte gitar.
Bandet ble oppløst etter utgivelsen av sitt åttende studioalbum Milk & Kisses.
Kristiania Velocipedklub
Kristiania Velocipedklub var Norges første sykkelklubb. Den ble etablert som Christiania Velociped-Klub 9. januar 1882. Initiativtakere var brødrene Hans og Kristofer Berg og L.B.Gyldenskog.
Klubben arrangerte det første internasjonale sykkelritt i Norge 21. juni 1885, på en travbane på Slependen i Bærum.
Kjente syklister som representerte klubben var bl.a. Aksel Gresvig.
Haswell
Intel lanserte Haswell-arkitekturen 4. juni 2013 på Computex Taipei 2013. Haswell bruker 22 nm transistorer. Intel introduserte også nye prosessorer med veldig lavt strømforbruk med Haswell-arkitekturen for bruk i bærbare datamaskiner.
Design
Haswell-arkitekturen ble designet for å optimalisere strømforbruk og ytelsesfordeler ved flyttingen til «ikke-planar» eller «3D» 22 nm transistorer.
Haswell har blitt introdusert i tre former:
Haswell Refresh
Midt i 2014 slapp Intel ut en forbedring av Haswell under navnet Haswell Refresh. Sammenlignet med de originale Haswell gir Haswell Refresh bedre resultater under overklokking.
== Liste over Haswell-prosessorer ==
Superkjempe
Superkjemper er blant de mest massive stjernene, og de tilhører den største gruppen som befinner seg øverst på Hertzsprung-Russel-diagrammet. De ligger øverst på diagrammet og deres absolutte magnitude varierer fra -5 til -12 på skalaen, supergiganter har 10 til 70 solmasser, og har 30 000 og opptil hundre tusener ganger solas luminositet. På grunn av deres store masse, har de en relativ kort levetid fra 30 millioner til ett par hundretusen år. Superkjemper kan finnes i alle spektralklassene, fra den blå (klasse O) superkjempen til de høyt evolverte røde (klasse M) superkjempene.
Blethisa multipunctata
Blethisa multipunctata er en av billene i delgruppen (underfamilien) sumpløpere (Elaphrinae) i familiegruppen løpebiller.
Utbredelse
Blethisa multipunctata finnes i nesten hele Europa, østover til Kasakhstan og Mongolia i Asia. Den er også registrert fra Norge.
Utseende
Blethisa multipunctata er omtrent 14 millimeter lang og helt brun-svart. Hele billen er skinnende svart (metallisk). Dekkvingene har svake lengderiller med flere dype runde groper, slik som mange av sumpløpere har.
Levevis
Blethisa multipunctata tilhører gruppen av insekter med fullstendig forvandling (holometabole insekter), som gjennomgår en metamorfose i løpet av utviklingen. Larvene er ofte radikalt forskjellige fra de voksne, både i levevis og i kroppsbygning. Mellom larvestadiet og det voksne stadiet er et puppestadie, en hvileperiode, der billens indre og ytre organer endres.
Richard Urbye Buch
Richard «Dick» Urbye Buch (født 5. mars 1921, død 4. april 2002) var en norsk reder og politiker for Høyre. Han var Farsund kommunes ordfører i perioden 1976–1979. Han var den første høyreordføreren siden kommunesammenslåingen i 1965.
Buch er far til senere ordfører Richard Ivar Buch. Urbye Buch kjøpte i 1950 farens rederifirma Richard Buch jr.
Kvinnefossen
Kvinnefossen eller Kvinnafossen er en foss i Eitorn i Leikanger kommune i Sogn og Fjordane. Fossen ligger i en flomelv og kan til tider være nesten tørr. I 1973 ble Kvinna og Kvinnefossen av Stortinget vedtatt varig vernet.
Tetrapod (betongkonstruksjon)
Tetrapod (fra nylatin tetrapodus, til gresk tetrapous (genitiv tetrapodos) «firfoting») er en firearmet betongkonstruksjon som brukes ved bygging av moloer. En typisk tetrapod veier mellom 15 og 25 tonn. I moloene flettes tetrapodene inn i hverandre slik at de får en samlet styrke som gjør det vanskelig for havet og havstormer å flytte på dem, og således forsterker moloen.
Tetrapoder ble utviklet i 1950 av Laboratoire Dauphinois d'Hydraulique i Grenoble i Frankrike og er brukt mange steder i verden. I Norge ble tetrapoder tatt i bruk i Berlevåg etter at halvparten av Svartoksenmoloen ble rasert i 1959.
Erik Munk
.
Ministro Pistranini vannkraftverk
Ministro Pistranini vannkraftverk er en vannkraftstasjon i elva Rio Grande nær byen Embalse i Calmucita-dalen i provinsen Cordoba i Argentina. Anlegget ligger 110 km sør-sørvest for millionbyen Córdoba.
Erik Munk
Erik Munk (død 1594) var en danskfødt lensherre og sjømilitær. Under den nordiske syvårskrig var han anfører for de ekspedisjonene som satte Trondheim og Akershus. For dette mottok han flere len i Norge og i 1580 et adelsbrev. Munks brutale lensstyre førte til flere rettssaker. I 1586 ble han avsatt og fengslet på Dragsholm slott der han begikk selvmord.
Ministro Pistranini vannkraftverk
Kraftkomplekset har et vannmagasin, skapt av Tercero-demningen som igjen danner Tercero-reservoaret på hele 56 km² areal. Dette er en 35 meter høy og 290 meter lang gavitasjonsdam i betong.
Bare litt lengre vest følger to litt mindre oppdemmede reservoarer ved Río Grande vannkraftverk, som ligger ved turistbyen Santa Rosa de Calamuchita som er plassert 12 km lengre vest.
Erik Munk
Slekt
Erik Munk hadde én søster, Anna Munk (død 1602), gift med borgermester Frederik Kristensen i Aalborg, som i noen år under Erik Munks fangenskap tok seg av hans barn. Selv giftet Munk seg aldri, men fikk to sønner utenfor ekteskap med Anna Bartholomæidatter, omtalt som en mørk skjønnhet muligvis av jødisk ætt, datter av en bartskjær i Helsingør. Hun døde i 1623 og ligger begravd på Hvaler kirkegård ved Fredrikstad. Den eldste sønnen, Niels Munk (død 1614), ble russisk tolk på den kongelige orlogsstasjonen Bremerholm i København. Den yngste var sjøfareren og oppdageren Jens Munk.
Tidlig karriere
Etter Munks egne opplysninger tjente han i sin ungdom som leiesoldat i Frankrike, sannsynligvis på hugenottisk side i en krig mot det katolske Spania. I Varberg oppdaget den daværende lensherren, Erik Rosenkrantz, Erik Munks talenter og tok ham med til Bergen, da Rosenkrantz senere ble lensherre i Bergenhus. I 1560 utnevnte Rosenkrantz ham til slottsfogd på Vardøhus, som på denne tid lå under Bergenhus len. I forbindelse med økende engelsk og nederlandsk handelstrafikk på Kvitsjøen var festningen mot pynten av Nordishavet i ferd med å bli en viktig bastion for å hevde dansk-norsk suverenitet over nordområdene, og hvor Munk både da og senere kom til å spille en sentral rolle.
Den nordiske syvårskrigen
Munk spilte en viktig rolle under den nordiske syvårskrigen som brøt ut i 1563. Han ledet i starten av krigen et motangrep mot de svenske styrkene under ledelse av kommandanten Claude Collart, som invaderte Jemtland, Herjedalen og Trondhjems len, og hadde angrepet Steinvikholm festning i Trondheimsfjorden - hvilket medførte svenskenes overgivelse i denne delen av krigen. Senere ledet han et angrep på Akershus festning etter at svenske styrker hadde beleiret festningen og satt lensherren, Christiern Munk (ikke i slekt), i husarrest. Erik Munk samlet en militær styrke på 1700 hakeskyttere fra Vestlandet, som ble drevet så hardt at de gjorde opprør. Fem av anførerne for opprøret ble avrettet uten skånsel. Det var ved disse to militære aksjonene at Munk for alvor gjorde sitt navn kjent, og at grunnlaget for hans senere karriere ble lagt. Munk dro ved begge anledninger selv til København for å underrette kong Frederik II om utfallet av aksjonene, men ryktene om hans dyktighet – men også om hans sluhet og brutalitet – hadde gått foran. I forbindelse med begge reisene forteller kildene at Erik Munk gjorde seg skyldig i drap, det ene var på adelsmannen Gregers Gram, noe som forsinket, men ikke hindret videre forfremmelse. Med sine felttog mot svenske styrker medvirket Munk til at Norge forble under dansk styre, og at utfallet av syvårskrigen gikk i dansk-norsk favør.
Lensherre og bondeplager
For sin innsats under sjuårskrigen ble Munk av kong Frederik II først belønnet med Nonneseter klostergods i Oslo, deretter med Onsøy skiprede i Østfold, og til sist i 1570 med Nedenes len, ett av Norges 24 underlen. At kongen utnevnte en ikke-adelig til et så høyt embete, var en provokasjon mot adelen, og en av flere grunner til at Erik Munk fikk mektige fiender.
Som lensherre i Nedenes 1570-85 ila Erik Munk urimelig store bøter, innkrevde ulovlige skatter og avgifter, flyttet grensesteiner og forbannet bønder og lagmenn med skjellsord som «tyver», «skjelmer» og «horer». De første klagene kom i 1578 og ble behandlet på herredagen i Oslo samme år, men kongen holdt sin beskyttende hånd over ham i sin maktkamp med adelen, der det var viktig for ham å fremme sine egne menn. Erik Munk hadde lagt for dagen en ubestridelig dyktighet både militært og gjennom å øke kronens inntekter fra Nedenes betydelig gjennom de mange virksomheter han gikk i gang med. Bl.a. startet han et jernverk ved Barbuelven i Arendal, sannsynligvis Norges første jernverk, og en omfattende nedhugging av skogene.
Erik Munk ville legge den voksende handelen i Agder etter hansaveldets sammenbrudd under den danske kronens styring og kontroll. Han påla bøndene pliktarbeid og ulovlige skatter, slik at de måtte pantsette sine gårder som han selv sikret seg. Etter hvert utviklet forholdene seg til ren terror og fullstendig rettsløshet. Erik Munk nektet bl.a. bøndene å holde ting. Han stanset alle forsøk på opposisjon enten ved å konfiskere klageskriv mot seg før de nådde kongen, eller ved å gå til motsøksmål mot anklagerne med fiktive anklager. I undertrykkelsen av allmuen ble han også beskyldt for å alliere seg med kriminelle bander, i første rekke pirater, som opererte langs kysten av Agder og som i takt med den økende handelen hadde utviklet seg til en alvorlig plage for hele landsdelen. En rekke rettsdokumenter fra de mange prosessene han var involvert i, gir levende inntrykk av en person med høyt oppskrudd selvbevissthet som visste å turnere alle anklager mot seg ved bruk av de mest absurde former for logikk.
Adelsverdighet
Mye i Munks adferd tyder på at han helt fra tidlig alder var ærekjær og ønsket å få tilbake den adelsverdigheten som faren hadde mistet. Mot sterke protester fra adelen nådde han målet i 1580 da Frederik II ga ham adelsbrev med rett til å bruke Munk-slektens gamle våpenskjold, «Tre røde Haner i blaa Feld». Adelsbrevet nevner ikke tidligere adel eller våpenskjold, men Wikander har påvist farens våpen: En sparre omgitt av to stjerner.
Adelen hadde latt seg tirre av Munk allerede da han som borgerlig, ufri mann ble utnevnt til lensherre i Nedenes, Råbyggelaget og senere også Bratsberg len (Telemark), samt Smaalenene. Det siste oppgjøret mot Munk ble derfor en prosess der både bøndenes hyppige klager og adelens maktspill i kulissene medvirket til å besegle hans endelige skjebne.
Aksjon ved Nordkapp - forspill til slutten
I 1578 utnevnte kongen en ny lagmann i Nedenes, Mogens Baardssøn Rosensværd, som skulle vise seg å bli den som til slutt felte Erik Munk. Baardssøn var selv adelig og åpenbart en lærd jurist. Han trer inn som allmuens advokat og anklageskrivet i det som skulle bli det endelige oppgjøret med Munk er skrevet av ham.
US Open 1990 (tennis)
US Open 1990. US Open er en Grand Slam-turnering i tennis. US Open i 1990 ble arrangert i perioden 27. august til 9. september i Flushing Meadows i bydelen Queens i New York. Pete Sampras beseiret Andre Agassi i herrefinalen i single og Gabriela Sabatini vant damefinalen over Steffi Graf.
Erik Munk
Aksjon ved Nordkapp - forspill til slutten
Munk hadde imidlertid også lagt seg ut med fremstående danske adelsmenn som nå også trådte avgjørende inn i begivenhetene. Bakgrunnen var en spesiell episode som førte til konfrontasjon med lensherre og stattholder til Københavns slott, Christen Vind. I 1582 var Erik Munk utnevnt til å lede en eskadre som drog til Nordkapp for å hevde dansk–norsk suverenitet over nordområdene. Nederlandske og engelske skip ble tatt i arrest. Aksjonen var svært vellykket og førte til at England og senere også Frankrike sa seg villig til å betale 100 rosenobler i året for retten til å seile i farvannet. Den militære operasjonen ble fulgt opp av en diplomatisk aksjon anført av lederen for det tyske kanselli og i gavnet rikets utenriksminister, Henrik Ramel, som her la grunnlag for en karriere som skulle bli mer enn eventyrlig. Aksjonen er en milepæl i norsk utenrikspolitisk historie. Det var her det første, avgjørende skritt mot full anerkjennelse av norsk suverenitet over farvannene i nord ble tatt.
Munks aksjon hadde vært en suksess. Ombord i Erik Munks eskadre, der flere fremstående danske adelsmenn var satt under Munks kommando, var imidlertid stemningen svært amper. Det toppet seg da Munk seilte ett av de beslaglagte skipene til sin egen havn i Barbu ved Arendal. Der ble det losset for kostbarheter, og lasten lagt til hans egen formue. Christen Vind innklaget ham til kongen, men Erik Munk nektet for anklagene og ble trodd av kongen. For Christen Vind var dette en ydmykelse som utløste hevntrang og hat mot Munk.
Erik Munks fall
På tross av avsløringene på herredagen i 1578 fikk Munk adelsbrev i 1580, samme år som allmuen i Nedenes levert inn ny klage, etterfulgt av flere i 1581. Nå ble klagene sendt direkte til København. Sendebudene i 1580 ble imidlertid fanget av Munks menn, mens klagene i 1581 nådde frem, og disse hører blant de som lå til grunn for saken mot Munk på herredagen i 1585. Det ble lagt vekt på hans ulovlige fremferd og avvik fra regulær rettspraksis. Munk ble avsatt og en undersøkelseskommisjon oppnevnt. Lenge hadde Frederik 2. latt Erik Munks lovbrudd passere, for Munk hadde bidratt til statskassen, skaffet tømmer til kongens byggeprosjekter, til og med østers til de kongelige bankettene, og jaktfalker når kongen holdt jaktselskaper. Men nå ble det også for kongen påfallende at Munk bare i 1585 hadde skaffet seg gårder til en verdi av 170 huder, dvs. rundt 40 fullgårder. Omsider fikk kong Frederik mistanke om at vel mye gikk i Munks egen lomme.
I tillegg ble Munk anklaget for å ha vanskjøttet kronens gods, Nedenes kongsgård, mens han brukte energi på å utvikle sitt eget gods, Barbugård. Over flere år hadde han unnlatt å levere lensregnskap og ble funnet skyldig i korrupsjon i stor skala. Anklager om dette hadde fremkommet flere ganger tidligere, og kongen hadde i 1580 – bare noen måneder før adelsbrevet – utstedt arrestordre på ham på bakgrunn av slike anklager. Men det var først nå at kongen tok avstand fra Munk. Den 30. september 1585 kunngjorde kongen at Erik Munk skulle fratas alle sine gods og len, og satt i husarrest på slektsgodset Hjørne i Varberg. Her fortsatte imidlertid Erik Munk som før. Han bemektiget seg Ås kloster som Munk-slekten hadde hatt skjøte på, men som etter reformasjonen var blitt overført til kronen. Kongen beordret derfor i juni 1586 godset tilbakeført til kronen. 6. august 1586 ble det så utstedt arrestordre på Erik Munk som ble ført til Dragsholm slott på Nordsjælland, et statsfengsel for spesielt viktige fanger. En av dem som satt her, men var død like før, var James Hepburn, Maria Stuarts ektemann, jarlen av Bothwell og trolovet med Anna Rustung, datter av den norske admiralen Kristoffer Trondssøn fra Hardanger.
En annen medfange var Eiler Brockenhuus som alt hadde tilbrakt to år bak Dragsholms murer. I fangenskap forfattet Erik Munk et forsvarsskrift som Thorkild Hansen hevder klart dokumenterer tiltagende sinnssykdom. Men forsvarsskriftet som er bevart i sin helhet, viser tvert om en person som er godt i stand til å analysere det som har hendt. Imidlertid ville ikke Munk innrømme at hans situasjon var selvforskyldt. I stedet hevdet han at norske bønder hadde altfor stor frihet til å klage over sin øvrighet, noe som skadet Danmarks krone, og pekte Magnus Bårdsson Rosensværd som den som stod bak. Noen sak ble aldri reist, for kong Frederik døde i 1588, og formynderstyret for Christian 4. lot saken ligge.
Etter et mislykket rømningsforsøk fra tårnkammeret ble Munk plassert i en celle i slottets kjeller. Ved juletider i 1593 hengte han seg i cellen og ble begravd under galgen ved slottets nordmur.
Ettermæle
Munk er gått inn i norsk historie som selve prototypen på den undertrykkende embetsmann. Den som først og fremst bidro til å etablere dette bildet av Munk, var Henrik Wergeland. Nå fantes det danske embetsmenn i Munks samtid som var minst like brutale og korrupte som ham, blant dem var hans kollega i Trøndelag, Ludvig Munk (ikke i slekt). At Munk likevel også i sin samtid ble oppfattet som noe helt spesielt, kommer klart til uttrykk i samtidige beskrivelser av ham. Blant annet omtales han som en «tyrkisk Pasja».
Mest interessant i historisk perspektiv er at opprøret mot Munk på Agder er det første sosiale opprør av større dimensjoner vi kjenner i norsk historie, og som faktisk også førte frem. De mange rettsprosessene mot Munk gir interessante innblikk i datidens rettssamfunn, og viser at Danmark-Norge på denne tiden var en rettsstat i større grad enn mange er tilbøyelige til å tro. Opprøret mot Munk gir også et tydelig bilde av norske bønders selvbevissthet. Agder blir beskrevet som at området «var på denne tiden en fattig og tilbakestående del av Norge. Ingen del av landet hadde så mange selveiende bønder, landsdelen lå ennå i skyggen av handelstrafikken, en karrig natur gav ikke grobunn for noe sterkt lokalt aristokrati.» Det blir hevdet at «På mange måter er det her kimen til det norske, egalitære samfunnet ligger». Det neste sosiale opprør av betydning i norsk historie kom også fra Sørlandet - bondereisningen anført av Kristian Lofthus.
Munk var Sørlandets første store gründer, som med sine mange industrielle virksomheter bidro avgjørende til å videreutvikle landsdelen. Munk hadde tjenestegjort under adelsmannen Erik Rosenkrantz, som var den som tok det avgjørende oppgjør med hansaens handelsprivilegier. Hansaen hadde lagt sine handelsruter utenom Sørlandet. Idet hansaens makt var knekket, lå Sørlandet åpent for det danske innenriksmarkedet samt, ikke minst, for nederlandsk handelstrafikk. Dermed startet et nytt kapittel i norsk økonomisk historie som i århundrene som fulgte, skulle heve byer som Arendal og Grimstad opp til stor rikdom og bidra avgjørende til å gjøre Norge til en av verdens ledende sjøfartsnasjoner.
Erik Munk har fått veier oppkalt etter seg både i Skien og i et nybyggerfelt på Nedenes midtveis mellom Arendal og Grimstad der Nedenes kongsgård lå, har også en vei oppkalt etter han.
Dorgon
Dorgon (kinesisk: 多爾袞, pinyin: Duō'ěrgǔn, mandsjuisk: = «grevling»; født 17. november 1612 i Yenden i Mandsjuria – nå Xinbin i provinsen Liaoning i Kina, død 31. desember 1650 i Chengde) var en mandsjuisk prins og makthaver.
Bakgrunn
Dorgon var sønn av Nurhaci og en av hans koner, Hsiao-lieh (også skrevet Xiao-lie eller Xiaoliewu, som fikk tittelen keiserinne av Dorgon rett før han døde), og onkelen til den første av Qing-dynastiets keisere, Fu Lin.
Regent
Det var Dorgon som i 1645 utferdiget det ediktet som tvang alle hankinesere å rake av seg håret på pannen og bære hårpisk i nakken. Straffen det ble truet med for å la være, var henrettelse. Helt til Qing-dynastiets undergang på tidlig 1900-tall holdt denne bestemmelsen.
Han døde brått under en jakt i Kharahotun (Chengde i provinsen Hebei).
Dorgon ble etter sin død gitt keisertittel – den eneste gangen dette skjedde under Qing-dynastiet. Han fikk tittelen «Maode Xiuyuan Guangyie Dinggong Anmin Lizheng Cheng Jingyi Huangdi» (懋德修遠廣業定功安民立政誠敬義皇帝). Selv Shunzhi-keiseren bøyde seg dypt tre ganger foran hans kiste.
Noen måneder etter at Dorgon døde ble han fordømt av Qing-dynastiet og anklaget for diverse forbrytelser, men ble rehabilitert 130 år senere av keiser Qianglong.
Begnadalen delområde (Sør-Aurdal)
Begnadalen delområde ligger sørøst i Sør-Aurdal kommune, i Innlandet fylke. De andre delområdene i kommunen er Bagn og Reinli delområde og Hedalen delområde.
Oscar Krusnell
Oscar Krusnell (født 17. februar 1999) er en dansk fotballspiller som spiller for FK Haugesund.
Øyer ungdomsskole
Øyer Ungdomsskole ligger i Øyer kommune, rett ved Hafjell.
Skolen er den eneste ungdomsskolen i kommunen, og det er omtrent 650 elever som sokner hit, elever som tidligere har gått på barneskolene Aurvoll, Vidarheim og Solvang.
Spesielt for skolen er mangelen på klokker i klasserommene, siden skolen drives etter «tidløs kunnskap»-ideologien, som legger vekt på elevenes indre motivasjon og barns evne til å leve seg inn i det de driver med, dersom de har anledning.
Phrynocepha
Phrynocepha er en slekt av biller som tilhører familiegruppen bladbiller (Chrysomelidae).
Utseende
Middelsstore (4-10,5 millimeter), avlange, halvblanke, brunrøde jordlopper, dekkvingene svarte med noe metallisk glans. Bakbeina er utviklet til hoppebein med tykke lår.
Levevis
Både larvene og de voksne (imago) billene lever av å spise blad på næringsplanten, som er i erteblomstfamilien.
Utbredelse
Slekten er utbredt i den neotropiske økosonen. Bortsett fra én art som det er noe usikkerhet omkring lever alle i Mellom-Amerika, hovedsakelig Mexico.
Junior Achievement
JA Worldwide (JA er kort for Junior Achievement) er en global ideell ungdomsorganisasjon etablert i 1919 av Horace A. Moses, Theodore Vail, og Winthrop M. Crane. JA samarbeider med lokale bedrifter, skoler og andre organisasjoner med mål om å utvikle program som sal bidra til å utvikle gründervirksomhet, finansiell kompetanse og entreprenørskap blant unge fra 5 til 25 år.
JA Worldwide har seks regionale kontor: JA Africa, JA Americas, JA Asia Pacific, JA Europe, JA Middle East and Africa og Junior Achievement USA.
Slava Amiragov
Slava Lvovisj Amiragov russisk: Слава Львович Амирагов (født 24. mars 1926 i Minsk i nåværende Hviterussland, død 3. september 1990) var en sovjetisk roer som deltok i de olympiske leker 1952 i Helsingfors og 1956 i Melbourne.
Amiragov vant en olympisk sølvmedalje i roing under sommer-OL 1952 i Helsingfors. Han var med på den sovjetiske båten som kom på andreplass i rokonkurransen for åttere bak USA. Mannskapet på den sovjetiske åtteren var Jevgeni Brago, Vladimir Rodimoesjkin, Aleksej Komarov, Igor Borisov, Slava Amiragov, Leonid Gissen, Jevgeni Samsonov, Vladimir Krjoekov og Igor Poljakov som var styrmann.
Plantasje
Plantasje er ofte en landbruksenhet der bare en vekst dyrkes, også kalt monokultur eller monokultivering. Som plantasje regnes vanligvis store landbruksenheter i tropene og subtropene som har spesialisert seg på kun én type vekst eller en type husdyr, og som i tillegg utnytter billig lokal arbeidskraft. Spesialisert produksjon i stor skala samt billig arbeidskraft, bidrar sterkt til at produkter som f.eks. bananer og appelsiner er lavprisprodukter i den rike del av verden.
Lastro
Lastro er en kommune i delstaten Paraíba i nordøstregionen av Brasil.
Plantasje
Historisk bakgrunn
Plantasjene kom i gang i kjølvannet av de store oppdagelser og erobringer i det 15. århundre utført av blant annet Christofer Columbus, Vasco da Gama, Hernán Cortés og Francisco Pizarro. Disse og andre oppdagerne innledet første fase i kolonialismen som var begrunnet med behovet for å åpne nye handelsruter. I virkeligheten ble denne fase i minst like stor grad preget av regulære erobrings- og plyndringstokter med edle metaller (primært gull og sølv) som hovedmål. I løpet av det 17. og 18. århundre slo mange europeere seg ned på territoriene som ble erobret i kolonialismens første fase, og det er disse nybyggerne (i første rekke representanter fra hjemlandets adelskap) som etablerer plantasjer for eksport til sine hjemland. Især i Latin-Amerika og Afrika sørger en voksende slavehandel for å gi en jevnt tilførsel av billig arbeidskraft.
Produktene fra plantasjene gikk dels til direkte konsumpsjon (kolonialvarer) i hjemlandet eller til innsatsfaktorer i hjemlandets industri. Plantasjeproduktene er i første rekke krydder, bomull, gummi, sukker, en rekke frukter, kaffe, tobakk, kakao og te.
Så godt som samtlige plantasjer i Afrika, Asia og Latin-Amerika var fram til 2. verdenskrig eid og kontrollert av europeiske innvandrere eller europeiske og nordamerikanske selskaper. De europeiske selskapene var i første rekke representert i Asia og Afrika, mens selskaper fra USA kontrollerte så godt som samtlige plantasjer i Latin-Amerika.
Økologiske, økonomiske og sosiale konsekvenser
Plantasjenes satsing på monokulturer, førte ofte med seg store økologiske konsekvenser for flora- og fauna-mangfoldet som fantes naturlig i området. Når stadig deler av regnskogen i for eksempel Brasil og Indonesia ryddes for å gi plass til enorme plantasjer, svekkes artsmangfoldet samtidig som det fortrenger urbefolkning, småbønder og andre som lever i mer overensstemmelse med de naturgitte vilkårene.
I mange tilfeller førte dette også til svekkelse av den lokale økonomien, dels fordi eksportinntektene gikk til plantasjeierne og dels fordi plantasjeeierne eller utenlandske selskap tilegnet seg arealer som urbefolkning og småbønder tidligere livnærte seg av. Særlig i kolonitiden, men også i våre dager gir plantasjeøkonomien derfor ofte to vidt forskjellige økonomiske resultat. Rikdom for plantasjeeiere og fattigdom for lokalbefolkningen.
Jia Nan Yuan
Hun representerte Frankrike under Sommer-OL 2020 i Tokyo, hvor hun ble utslått i tredje runde.
Tobias Skaarstad
Tobias Skaarstad (født 14. april 2004) er en skytter som skyter på det norske pistollandslaget og som er tilknyttet Sola pistolklubb.
Han begynte med pistolskyting i 2018.
Lypesthes
Lypesthes er en slekt av biller som tilhører familiegruppen bladbiller (Chrysomelidae).
Utseende
Stort sett middelsstore bladbiller, mørke, kan ha metallisk glans, gjerne tett kledt med korte, lyse, oppstående hår. Antennene er tynne og lange, beina nokså kraftige. Pronotum er betydelig smalere enn dekkvingene.
Levevis
Både larvene og de voksne (imago) er planteetere.
Utbredelse
Slekten er vidt utbredt i Asia.
Systematisk inndeling
Slekten bør egentlig hete Fidia Motschulsky, 1860, som er det eldste navnet. Men foreløpig er ikke noe erstatningsnavn foreslått for Fidia Balý, 1863, så denne slekten blir hetende Lypesthes inntil videre.
Utenverk
Utenverk til en festning er fortifikasjoner utenfor festningens hovedvoll. Utenverkene kan være en ren fortsettelse av hovedfestningen i form av for eksempel en ravelin, men også detasjerte stillinger, fort og redutter. Formålet med utenverkene er å styrke festningen, ofte ved å kunne gi støttende kryssild eller at utenverket skal beskytte mot en bestemt trussel som å hindre landgang eller innseiling.
Under the Moon of Love
«Under the Moon of Love» er en amerikansk popsang med melodi og tekst av Tommy Boyce og Curtis Lee, som ble gjort kjent av Curtis Lee.
Singlen, hvor sangen forekommer, ble produsert av Phil Spector i 1961 med Curtis Lee som sanger.
«Under the Moon of Love» ble en mindre slager i USA og nådde en 46.-plass på Billboard Hot 100-singlelisten.
Femten år senere ble sangen gjenopplivet av den britiske revivalgruppen Showaddywaddy og ble en stor slager i Storbritannia. Mike Hurst produserte versjonen som kom inn på den britiske singlelisten 6. november 1976 og lå der i elleve uker. Den lå i tre uker på toppen av den britiske singlelisten i desember 1976.
Norsk versjon
Eldar Vågan og Jan Paulsen har skrevet en norsk tekst. På norsk bærer den tittelen «Et reinvaske Norgesglass». Sangen ble utgitt av Vazelina Bilopphøggers på LP-platen Fem fyrer med ved (Slagerfabrikken/Opal 99004) i 1984.
María Xiao
María Xiao (født 19. mai 1994) er en portugisisk-spansk bordtennisspiller.
Leonid Gissen
Leonid Davydovisj Gissen russisk: Леонид Давыдович Гиссен (født 28. juni 1931 i Moskva, død 7. februar 2005) var en sovjetisk roer som deltok i de olympiske leker 1952 i Helsingfors og 1956 i Melbourne.
María Xiao
Hun representerte Spania under Sommer-OL 2020 i Tokyo, hvor hun ble utslått i tredje runde.
Kåre Virud
Kåre Virud (født 31. desember 1943 i Notodden) er en norsk bluesmusiker, -komponist og -låtskriver.
Leonid Gissen
Gissen vant en olympisk sølvmedalje i roing under sommer-OL 1952 i Helsingfors. Han var med på den sovjetiske båten som kom på andreplass i rokonkurransen for åttere bak USA. Mannskapet på den sovjetiske åtteren var Jevgeni Brago, Vladimir Rodimoesjkin, Aleksej Komarov, Igor Borisov, Slava Amiragov, Leonid Gissen, Jevgeni Samsonov, Vladimir Krjoekov og Igor Poljakov som var styrmann.
Kåre Virud
En av hans første opptredener som musiker var med det lokale rockebandet The Tornadoes i Notodden teater i 1962. I et intervju i forbindelse med sin egen 60-årsdag i 2003 fortalte han at han oppdaget blues-sjangeren i København i 1964, og startet det som trolig var Norges første bluesband i et bomberom på Notodden i 1965.
Etter «lære- og vandreår» i Oslo, København og til sjøs debuterte han i 1974 med Barbeinte engel. Hans dragning mot Bob Dylan gjennomsyrer det meste av hans verk, og førte ham i 1970-årene i kontakt med Jan Erik Vold, som gjendiktet Dylans tekster til norsk, noe som førte til platen Virud synger Vold skriver Dylan.
Sammen med Lars Saabye Christensen dannet han «poesibluesbandet» Norsk Utflukt i 1991. Bandet ga ut fire plater mellom 1993 og 2004.
Priser og utmerkelser
Virud fikk i 1995 Gammleng-prisen i klassen «Pop». Året etter mottok han Notodden Blues Festivals Bluespris, og i 2002 fikk han Norsk Hydros kulturpris. I februar 2014 blei han tildelt Telemark fylkeskommunes kulturpris.
Han ble nominert til Spellemannprisen både i 2002 og i 2003.
Hedalen delområde (Sør-Aurdal)
Hedalen delområde ligger sør i Sør-Aurdal kommune, i Innlandet fylke. De andre delområdene i kommunen er Bagn og Reinli delområde og Begnadalen delområde og Hedalen delområde.
Verdenscupen i paralangrenn 2015/16
Verdenscupen i paralangrenn 2015/16 (langrenn for funksjonshemmede) ble arrangert fra 2. desember 2015 i Tjumen i Russland til 20. mars 2017 i Vuokatti i Finland.
Stående
Øvrige norske utøvere: Nils Erik Ulset kom på 20.-plass med 60 poeng.
Sittende
Norske plasseringer: Jon Ivar Sandhaugo kom på 14.-plass med 112 poeng.
Livramento
Livramento er en kommune i delstaten Paraíba i nordøstregionen av Brasil.
Sola pistolklubb
Sola pistolklubb (stiftet 9. november 1951) opprinnelig som en pistolklubb for militært ansatte på Sola flystasjon.
Senere åpnet for medlemskap til sivile. Er i dag lokalisert på Forus i Sola kommune. Klubben driver med 10 meter luftpistolskyting, og 25 meter baneskyting.
Var lenge lokalisert på Skiljaberget før banen ble revet i forbindelse med utbyggingen av Solasplitten. I dag har klubben 20 standplasser innendørs i Norges mest moderne skytehall, Sola Skytehall. I forbindelse med åpningen av den nye skytebanen i 2018 ble det avholdt finaler i NM pistol under NM veka 2018. Noe som ble gjentatt i 2019. Dette var første gang pistolskyting ble vist direkte på TV i Norge.
Whitworth-gjenger
Whitworth-gjenger, fullt navn British Standard Whitworth (BSW), er en eldre britisk gjengestandard. Whitworth-gjengene var verdens første nasjonale gjengestandard, og ble oppfunnet av Joseph Whitworth i år 1841.
En av forskjellene til moderne gjenger er at flankevinkelen er på Whitworth-gjenger er 55 grader og avrundede topper og bunner, mens metriske og unified-gjenger er rette med vinkel på 60 grader. Metriske gjenger har i tillegg diametre og stigninger basert på millimeter, og passer således ikke om hverandre med Whitworth-gjenger.
Whithworth- og unified-gjenger med samme diameter og stigning kan noen ganger skrus inni hverandre, men grunnet forskjellige flankevinkler på henholdsvis 55 og 60 grader vil det være liten bæreflate i sammenkoblingen. For å få en god forbindelse kan det være nødvendig med ekstra stort tiltrekkingsmoment slik at gjengene deformeres.
Føynfjorden
Føynfjorden (eller Føyfjorden) er et sund i Karmøy kommune i Rogaland, mellom øygruppen Feøy og den nordligste delen av Karmøy.
Sundet er omtrent seks kilometer langt. Det sørligste innløpet ligger mellom holmen Feøytangen sør for Feøy og Helganes som rullebanen til Haugesund lufthavn, Karmøy delvis ligger på. Mellom bygden Torvastad på Karmøy og holmene rett øst for Feøy ligger Kjerringsundet, som er en del av Føynfjorden. Det nordlige innløpet til sunden ligger mellom fyret Kvaløytåi på Kvaløya, like nord for Feøy og Haugsskjeret og Kråene, like vest for det nordlige innløpet til Karmsundet.
Sørmarka (kurs- og konferansesenter)
Sørmarka er et kurs- og konferansesenter i Nordre Follo kommune i Viken, beliggende i utkanten av skogsområdet Sørmarka. Stedet ble opprinnelig bygget som arbeiderbevegelsens interne skoleringssenter da arbeiderhøyskolen på Malmøya ble for liten.
Landsorganisasjonens skole Sørmarka ble startet opp i 1939 på initiativ fra blant andre Haakon Lie. Bakgrunnen for at skolen ble etablert var fagbevegelsen og arbeiderbevegelsens sterke vekst og økende makt. Medlemstallet på fagorganiserte tredoblet seg i løpet av 1930-åra, og Arbeiderpartiet fikk regjeringsmakt. Dette økte behovet for kompetanse blant medlemmene, som bare i liten grad hadde utdanning over folkeskolen. Det var Landsorganisasjonen som finansierte utbyggingen.
Skolen var i virksomhet helt til 1942, da nazistene overtok. At skolen fikk anledning til å drive i tidsrommet I940-42 hadde sin forklaring i at Norsk Folkehjelp drev skolen offisielt. Fra 1942-45 ble den drevet av de norske nazistene.
I perioder fram til 1960-årene ble Sørmarka benyttet som folkehøgskole. På 1960-tallet og 1970-tallet ble anlegget kraftig rustet opp. I dag benyttes skolen til skolering av ledere og tillitsvalgte i fagbevegelsen. Skoleanlegget leies også ut til andre.
Liten elvebreddedderkopp
Liten elvebreddedderkopp (Arctosa stigmosa) er en av edderkoppene i gruppen ulveedderkopper (Lycosidae). De jakter vanligvis på jordbunn, de spinner ikke fangstnett.
Utseende
Liten elvebreddedderkopp er lyst eller litt mørkere brun eller brunsvarte, med lysere eller mørkere flekker. Mange av artene i slekten Arctosa er ganske lik hverandre og er variable i farge, selv om enkelte kan ha artstypiske flekker (mønster). For sikker artsbestemmelse kreves ofte nærmere undersøkelse av de kjønnsmodne edderkoppens genitalier, hos hunner epigynet og hos hanner pedipalpenes siste ledd.
Kroppen er todelt i en bakkropp (abdomen) og et hode-bryst parti (prosoma eller cephalothorax). Foran på hodet er det åtte øyne, hvorav de to midterste er langt større enn de andre.
Mindanao
Mindanao er Filippinenes nest største øy, og den sørligste av landets tre geografiske hovedområder (den nordligste er Luzon, den midtre er øygruppen Visayas).
Navnet Mindanao
Øya ble gitt tre forskjellige navn av utenlandske kartografer før det til slutt ble Mindanao. En tidlig venetiansk geografisk forfatter ved navn Giambattista Ramusio kalte omkring 1550 øya for Vedanao, og de tre som fulgte etter ham skrev Medanao. Senere skrev japanerne Mitanao på sine portolanske kart.
J. A. Jobling (2017) hevder at Mindanao opprinnelig ble navngitt etter maguindanaoene (et morofolk og et tidligere sultanat, nå mer eller mindre synonym med provinsen Maguindanao), men navnet må i så fall være en omskrivning.