cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Hutuer og tutsier
Da forskjellen kom til å bety noe: kolonitiden
Hvorvidt hutuene og tutsiene var ett eller to folk tidligere, hadde forskjellene mellom dem vært minimale: De bodde i det samme området, giftet seg på tvers av den etniske grensen, og snakket det samme språket og delte den samme kulturen. Uansett var det et faktum at de som styrte området stort sett tilhørte den gruppen som ble kalt tutsi, mens de som ble styrt tilhørte gruppen hutu. Basert på en raseideologi, ble dette tolket som et strengt rasesystem, der en etnisk gruppe styrte en annen. Det ble observert at tutsiene, i gjennomsnitt, var 12 cm høyere enn hutuene de levde sammen med, og dette tok man som et tegn på at hutuer og tutsier var to forskjellige folk. I tillegg ble det sagt at tutsiene var lysere i huden og hadde smalere, mer «europeiske» neser, sammenlignet med hutuenes «bantuneser».
Høydeforskjellen har senere blitt bortforklart som et resultat av arbeidsfordelingen mellom de to gruppene: Hutuene, som jordbrukere arbeidet med jorden, og hadde et annet kosthold enn sine kvegeiende tutsinaboer, og dette kan forklare hvorfor det er en slik høydeforskjell mellom dem. En lignende høydeforskjell har blitt observert i Frankrike i 1815, der man observerte at senatorer, i snitt, var 10 cm høyere enn de av sine landsmenn som var bønder. Denne høydeforskjellen mellom hutuer og tutsier har blitt observert så sent som 1974. Apropos, kan det nevnes at en lignende, men mer dramatisk, høydeforskjell idag finnes mellom nordkoreanere og sørkoreanere (som begge tilhører samme «rase»), på grunn av matmangel i Den demokratiske folkerepublikken. En gjennomsnittlig nordkoreansk syvåring er kun 105 cm høy, mens en sørkoreansk syvåring er 125 cm høy. Til tross for slike forskjeller, heter det seg at da belgierne innførte et system med ID-kort som alle måtte bære, og som alle inneholdt bærerens etnisitet, så var det kriteriet man brukte for å avgjøre etnisitet, hvorvidt individet var en kvegeier eller ikke. Hadde man mer enn 10 kyr var man tutsi, hadde man færre var man hutu. Twa-folket var twa, vanskeligere var det ikke. Man kan jo da spørre seg om validiteten av hypotesen om at hutuer og tutsier er svært forskjellige grupper.
Gorkha (distrikt)
Nasjonale minoriteter
Fra folketellinga i 1991 til 2001 gikk andelen hinduer ned fra 89,9 % til 72,8 %. Andelen buddhister økte fra 8,9 % til 25,2 %, andre (som bl.a. omfatter den gamle tibetanske religionen bön) fra 0,5 % til 1,1 %. Dette skyldes økt politisk og religiøs bevissthet hos de nasjonale minoritetene.
Hutuer og tutsier
Hutuer og tutsier idag
Da Rwanda og Burundi fikk sin uavhengighet i 1962, ble forskjellen mellom hutu og tutsi opprettholdt, med en tutsi-elite som styrte hutu-majoriteten, og dette har ført til årtier med hat og folkemord. Ikke minst når Laurent Nkongoli, visepresident i Rwandas nasjonalforsamling har sagt at hverken utenforstående eller rwandere kan finne noen iøynefallende forskjell mellom hutuer og tutsier.
Gorkha (distrikt)
Naturparker, høye fjell
I den nordligste høyfjells-delen av Gorkha-distriktet, ligger det store Annapurna naturnvernområde, som også fortsetter inn i nabostatene.
Hutuer og tutsier
Hutuer og tutsier idag
Myten om forskjellen mellom hutuer og tutsier lever fremdeles. Blant hutu-flyktninger i Tanzania, hevder Liisa Malkki å ha funnet en myte om at hutuene er jordnære og flittige mennesker som klarer å få selv den karrigste jorden til å bli fruktbar, og derfor utnyttes av alle gruppene som eksisterer rundt dem: av tutsier i Burundi og av Tanzanias regjering, mens de er i eksil.
Gorkha (distrikt)
Naturparker, høye fjell
Fjellkjeden Mansiri Himal (også kjent som Gorkha-massivet) ligger i naturparken. Typisk for fjellkjeden er den voldsomme høydeforskjellen i forhold til landskapet rundt.
Hutuer og tutsier
Hutuer og tutsier idag
Fremdeles er makthaverne i Rwanda tutsier. I Rwanda overtok Rwandan Patriotic Front makten, da de gikk inn i landet og endte folkemordet i 1994. Tutsien Paul Kagame var først visepresident, men ble ansett for å være den med den reelle makten i landet, mens presidentembete gikk til hutuen Pasteur Bizimungu. Kagame overtok presidentembetet selv i 2000.
Burundi gikk fra å være tutsi-styrt kongedømme til å bli en republikk i 1966, og hadde kun tutsi-presidenter frem til 1993, siden da har de fleste av lederne i landet vært hutuer, med unntak av Sylvie Kinigi (27. oktober 1993 – 5. februar 1994), som ble regent da hutu-president Melchior Ndadaye ble drept, og Pierre Buyoya (25. juli 1996 – 30. april 2003) som kom til makten gjennom et militærkupp. Den nåværende presidenten Évariste Ndayishimiye er en "inderlig" katolikk, og tok over etter Pierre Nkurunziza (18. desember 1964 – 8. juni 2020) som døde plutselig i Juni 2020. Lovene i begge landene legger vekt på at landene skal ha en ikke-etnisk regjering.
Gorkha (distrikt)
Naturparker, høye fjell
Manaslu, 8 163 moh, verdens 8. høyeste og nepals 7. Nepals høyeste fjell, er den høyeste toppen i Mansiri Himal. Toppen ligger i Gorkhas nordvest, nær grensa til Manang.
Nest høyeste topp i kjeden er Himalchuli, 7893 moh og verdens 18. høyeste fjell. Kjedens 3. høyeste er Ngadi Chuli, 7 871 moh og verdens 20. høyeste. Begge ligger i Gorkhas nordvest, på grensa til Manang.
Kjente nepalere
Blant kjente nålevende nepalere fra Gorkha er Baburam Bhattarai, ansett for å være nr. 2 i maoistpartiet NKP(Maobadi). Partiets mest kjente kvinnelige leder Hisila Yami, som er minister for offentlige arbeider i Nepals overgangsregjering 2007, er også født i Gorkha.
Nedrevann
Nedrevann (også skrevet Nedrevatn, nordsamisk: Vuolitjávri, kvensk: Alajärvi eller Ala-Lemmijärvi) er en innsjø i Porsanger kommune i Finnmark.
Innsjøen ligger like ved E6, mellom Lakselv og Karasjok. Ved østbredden ligger Porsangmoen.
Marina Klimova
Marina Vladimirovna Klimova (russisk: Марина Владимировна Климова; født 28. juli 1966), sovjetisk kunstløper som deltok i de olympiske vinterleker 1984 i Sarajevo, 1988 i Calgary og 1992 i Albertville.
Klimova vant en olympisk bronsemedalje i kunstløp i vinter-OL 1984 i Sarajevo. Sammen med Sergej Ponomarenko kom hun på tredjeplass i isdans, bak Jayne Torvill / Christopher Dean fra Storbritannia og Natalja Bestemjanova / Andrej Bukin fra Sovjetunionen.
Fire år senere, i vinter-OL 1988 i Calgary vant hun og Sergej Ponomarenko sølvmedaljene i isdans. De ble nummer to bak sine landsmenn Natalja Bestemjanova og Andrej Bukin.
Fire år deretter igjen, i vinter-OL 1992 i Albertville, ble hun olympisk mester i kunstløp. Sammen med sin mann, Sergej Ponomarenko, vant hun konkurransen i isdans, foran Isabelle Duchesnay / Paul Duchesnay fra Frankrike og Maja Usova / Aleksander Zjulin fra Samveldet av uavhengige stater.
Liste over Nordisk råds presidenter
Liste over Nordisk råds presidenter omfatter alle presidenter i Nordisk råd siden opprettelsen i 1953. Presidenten velges for ett kalenderår, og presidiet alternerer mellom landene etter en bestemt ordning.
Referanser
Põhjamaade Nõukogu
Stora Vargavatnet
Stora Vargavatnet er en innsjø i Aurland kommune i Vestland fylke. Innsjøen danner grense for Hallingskarvet nasjonalpark langs bredden på sørsiden. Sjøen får tilsig fra Vetla Vargavatnet og flere vann i vest, mens utløpet er i øst mot Vestredalsvatnet og Aurlandsdalen. Innsjøen er regulert som magasin for Aurland II kraftverk.
Gisle
Gisle er et mannsnavn med flere mulige opprinnelser. Det kan være dannet av de norrøne ordene gísl, «gissel», eller geisli, «skaft», av de gammelhøytyske ordene gisal, «gissel», eller gisel, «pilskaft», eller av det lombardiske ordet gísil, «pilskaft». Gísl er en norrøn form av navnet.
Utbredelse
Gisli var et svært vanlig navn på Island på midten av 1800-tallet.
Tabellen nedenfor gir en detaljert oversikt over populariteten til fornavnet Gisle i noen av de landene hvor statistikk er tilgjengelig.
Kjente personer med navnet
Personene i listen er ordnet kronologisk etter fødselsår.
Øystein Ringsby
Han har spilt med blant annet TinDrum, The Snakes, TNT, Wild Willy's Gang, Jørn Landes soloband Jorn og Vestlandsfanden. Han har i tillegg vært studiomusiker på en mengde album.
Utstyr
Ringsby bruker Stuart Spector basser, og nylig bruker han NS-2 NTB bass som er laget i Tsjekkia. Han bruker Ampeg forsterkere og Ampeg Classic SVT Head.
Kenneth Dokken
Han er sønn av tidligere fotballspiller Arne Dokken og har tidligere spilt for Kolstad, Hønefoss, Strømsgodset, Ham-Kam, Odd Grenland og Ranheim. Han har 31 kamper for aldersbestemte landslag.
Spillerkarriere
Dokken tilbrakte barndommen til dels i Hellas og til dels i Trondheim som en følge av hans far Arnes fotballkarriere. Mens Kenneth var i tenårene, flyttet familien til Lier, og han gikk da inn i junioravdelingen til Strømsgodset. Han debuterte i Eliteserien i 1996 og ble i Strømsgodset fram til 1998 da han gikk til Hønefoss. Dokken ble i Hønefoss i seks sesonger og ble etterhvert en nøkkelspiller for førstedivisjonsklubben, spesielt etter han ble omskolert fra spiss til midtbanespiller.
Etter 2003-sesongen forlot han Hønefoss til fordel for Hamarkameratene. Han debuterte for Ham-Kam mot Sogndal 12. april 2004 og fikk 56 kamper for klubben. Han ble solgt til Strømsgodset foran 2006-sesongen, men etter å ha havnet på benken i 2007 ble han lånt ut til Ham-Kam igjen foran høstsesongen. Den 25. januar 2008 signerte han en treårskontrakt med Odd Grenland og ble dermed gjenforent med sin tidligere trener i Strømsgodset, Dag-Eilev Fagermo.
Denne kampen ble hans siste for Odd, og han skrev 15. desember 2009 under på en treårsavtale med Ranheim. Han ble i Trondheims-klubben bare i en sesong og skrev 22. desember 2010 under en tre års avtale med Sandefjord. Dokken pådro seg brudd i kraniet i Sandefjords hjemmekamp mot Sarpsborg den 15. april 2012. Etter lang opptrening var han spilleklar igjen i august, men valgte å avslutte kontrakten med Sandefjord da han fikk tilbud om å bli hovedtrener i Notodden den 24. august 2012.
Trenerkarriere
Fra 2008- til og med 2009-sesongen var Dokken trener for Birkebeineren og ledet laget til avdelingsseier i 3. divisjon i 2009. Laget tapte imidlertid kvalifiseringen om opprykk til 2. divisjon. Dokkens engasjement i Birkebeineren ble avsluttet da han gikk fra Odd til Ranheim som spiller. 13. april 2011 ble han imidlertid igjen engasjert som trener for klubben, og førte klubben til opprykk etter at Birkebeineren gikk ubeseiret gjennom serien. Han kombinerte jobben som hovedtrener i Birkebeineren med spill for Sandefjord Fotball. 24. august 2012 ble han hentet til Notodden som ny hovedtrener.
18. november 2017 ledet han Notodden til opprykke til OBOS-ligaen. De rykket opp etter å ha vunnet Playoff til OBOS-ligaen 5-3 sammenlagt (0-0 borte og 5-3 hjemme) over Fredrikstad. 28. november 2019 ga han seg som hovedtrener i Notodden.
Lognvikvatn
Lognvikvatn er en innsjø i Rauland i Vinje kommune i Telemark. Innsjøen strekker seg fra Øygarden i øst til Austbø i vest, og er skilt fra Tansvatn gjennom det smale sundet Laupet. Fra Tansvatn fortsetter Tansåi videre til Totak.
Innsjøens navn kan stamme fra de to gårdene Lognvik Nordre og Søndre som ligger i nordøstenden av vannet.
Communic
Communic er et progressiv metal-band fra Mandal/Kristiansand.
Bandet ble etablert i 2003 som et sideprosjekt av gitarist Oddleif Stensland, og trommeslager Tor Atle Andersen, begge fra bandet Scariot. Ettervert kom bassist Erik Mortensen med, som tidligere hadde spilt med Stensland i bandet Ingermanland.
I januar 2004 spilte bandet inn de første sporene til demoen Conspiracy in Mind, som kun ble trykket i 100 eksemplarer. Bandet signerte med det danske selskapet Intromental Management i mars, og demoen ble utvalgt som «Demo of the Month» av tidsskriftet Rock Hard i april. Stensland forlot så Scariot for å fullt kunne konsentrere seg om Communic. I juli signerte bandet med plateselskapet Nuclear Blast, og 21. februar 2005 kom debutalbumet Conspiracy in Mind, innspilt i Danmark. Den danske keyboardisten Peter Jensen spilte keyboard på albumet, og var med på den påfølgende turneen.
I 2006 reiste bandet igjen til Danmark for å spille inn oppfølgeralbumet Waves of Visual Decay, som ble utgitt i mai samme år. Norske Endre Kirkesola ble tatt med for å ta seg av keyboardspillingen på albumet. Bandets tredje album; Payment of Existence, ble utgitt 30. mai 2008 i Europa, og i USA 30. juli samme år, på Locomotive Music.
Fylkesvei 223 (Oppland)
Fylkesvei 223 (Fv223) i Oppland gikk mellom Hedalen stavkirke og Blautmyrsetra i Sør-Aurdal kommune. Veien var 7,2 km lang.
2019 ble veien del av fylkesvei 243.
Somme (elv)
Somme er en elv i Picardie, nord i Frankrike. Navnet Somme kommer fra et keltisk ord som betyr ro.
Cim Smyth
Cim Smyth (født i Alaska i USA) er en amerikansk hundekjører fra Big Lake i Alaska i USA.
Somme (elv)
Historie
Opp gjennom historien har elven vært åsted for mange slag og trefninger. Her er en liste over de viktigste:
Hydrologi
Elven er kjennetegnet ved svært lav helningsgrad og jevn strøm. Dalen har forholdsvis bratte sider, men i bunnen er den flat med myrer og bassenger. Elven er en kalkelv, og vannkilden til elven er grunnvann som pipler opp gjennom kalksteinen som elven renner over.
Cim Smyth
Smyth debuterte i hundesledeløpet Iditarod i 1996 da han var 19 år gammel, og han har deltatt 5 ganger i dette løpet. Hans beste plassering kom i 2006 da han ble nummer 12.
Somme (elv)
Hydrologi
En av myrene i dalen, Marais de l'Île, er et naturreservat i byen St. Quentin. Tidligere ble det gravd torv ut fra myrene, men i dag blir de benyttet til fiske og jakt.
I 1770 begynte konstruksjonen av Canal de la Somme, som sto ferdig i 1843. Den er 156 km lang, og begynner ved St. Simon og Sommebukten. Fra St. Simon til Froissy (nær Bray sur Somme, sør for Albert) går kanalen ved siden av elven. Fra Abbeville, går kanalen gjennom den tidligere elvemunningen, som nå er tilmudret, til Saint-Valéry-sur-Somme, der kanalen går ut i Den engelske kanal.
Cim Smyth
I 2004 vant han Tustomena 200.
I tillegg til hundekjøring jobber Cim Smyth som brannmann.
Somme (elv)
Hydrologi
St. Quentin Canal, viden kjent for slaget i 1918 knytter Somme til Nord-Frankrike og Belgia og sørover til elven Oise. Canal du Nord knytter også Somme til Oise ved Noyon, og så Paris.
I 2001 ble Sommedalen rammet av en kraftig flom, som stort sett kom av stigende vannspeil i omgivelsene.
Carl Lundström
Carl Ulf Sture Lundström (født 13. april 1960 i Filipstad i Sverige) er en svensk forretningsmann.
Carl Lundström er sønn av Ulf Lundström og barnebarn av Karl Edvard Lundström, grunnleggeren av knekkebrødfabrikanten Wasabröd. Når hans far Ulf Lundström døde i 1973 var Carl Lundström en av de fem arvingene til Wasabröd og søsterselskapet OLW. I 1982 ble Wasabröd solgt til det sveitsiske farmasøytiske selskapet Sandoz, som gjorde Lundström meget rik.
Lundström grunnla og finansierte en rekke selskaper, deriblant Rix Telecom AB (også kjent som Port80), som solgte serverplass og internettilgang til PRQ HB, som igjen på den tiden var vert for BitTorrent-trackereren The Pirate Bay. Tobias Andersson, medgrunnleggeren av The Pirate Bay, sa at: «Vi ville ikke ha vært i stand til å starte nettstedet uten støtte fra Carl Lundström.»
Benkull
Benkull (staves også beinkull) er et aktivt kull som fremstilles ved sterk oppheting av avfettede ben uten tilgang på luft. Det er et svart produkt som består av ca. 10 prosent karbon, mens resten er kalsiumfosfat og andre mineralbestanddeler.
Bruksområder
Benkull brukes til dels som svart pigment, men har større betydning som absorpsjonsmiddel ved rensing av løsninger, f.eks. i sukkerraffineringen, i rensing av parafinvoks og i vannbehandling. Ved vannbehandling fås enkle filtre kjøpt. Sprit kan også renses med benkull, og en gang hevdet et kjent vodkamerke at de lot spriten renne gjennom fem tonn kull før den ble tappet. Andre bruksområder er vinfremstilling, gassmasker og kjøkkenventilatorer som resirkulerer luft. Felles for bruken er at absorpsjonsevnen etter hvert avtar, slik at filteret må skiftes ut etter en viss brukstid.
Slaget om Treasury-øyene
Slaget om Treasury-øyene var et slag under andre verdenskrig som fant sted mellom 27. oktober og 12. november 1943 på Treasury-øygruppen; som er en del av Salomonøyene og som inngikk i Stillehavskrigen. Den allierte invasjonen av den japanskholdte øygruppen hadde til hensikt å sikre Mono- og Stirlingøyene slik at en radarstasjon kunne bli bygget på den førstnevnte og den sistnevnte bli brukt som et oppsetningsområde for et angrepet på Bougainville. Angrepet på Treasury-øyene inngikk i en langsiktig alliert strategi for å isolere Bougainville og Rabaul og fjerne garnisonen med et personell på 24 000 i området.
Invasjonen ble hovedsakelig gjennomført av New Zealand Army med støttet av amerikanske styrker under kodenavnet Operasjon Goodtime. Den New Zealandske 8. infanteribrigadegruppen, var tilordnet til det amerikanske I marineamfibiekorpset, satte i gang invasjonen av Treasury-øyene kl 06.06 den 27. oktober. 3 795 mann ble landsatt i en angrepsbølge med de resterende allierte styrkene ble landsatt i fire nye bølger i løpet av de 20 neste dagene. Operasjonen var det første amfibieangrep utført av tropper fra New Zealand siden slaget ved Gallipoli i 1915.
Den 1. november ble flagget reist over ruinene av Falamae, øyenes hovedstad, og den sivile administrasjonen ble gjenopprettet. Elleve dager seinere ble det erklært at det ikke lenger fantes japanske styrker på øyene; selv om japanske styrker ble sett i junglene inntil januar 1944.
Adaptation
Adaptation er en amerikansk dramakomedie fra 2002 regissert av Spike Jonze. De ledende rollene spilles av Nicolas Cage, Meryl Streep og Chris Cooper. Manuskriptet ble skrevet av Charlie Kaufmann. Det var det andre filmsamarbeidet til Jonze og Kaufmann.
Filmen ble nominert til fire Oscar-priser og vant én. Chris Cooper fikk prisen for beste mannlige birolle. Den ble også nominert til beste mannlige hovedrolle, beste kvinnelige birolle og beste tilpassede manus.
Det kostet 19 millioner dollar å lage Adaptation, og den spilte inn 22,500,000 dollar i USA.
Filmen handler om mansuforfatteren Charlie Kaufmann som skal skrive filmmanus av Susan Orleans bok The Orchid Thief, men sliter fordi det ikke er noen handling i boka.
Handlingsreferat
Charlie Kaufman blir ansatt for å skrive manus av Susan Orlean sin bok The Orchid Thief. Kaufman sliter med angst, sosial fobi, depresjon og lav selvtillit. Tvillingbroren hans, Donald, har nylig flyttet inn i huset hans, og snylter på ham. Donald bestemmer seg for å begynne som manusforfatter, akkurat som Charlie. Charlie ønsker å sikre at manuset hans er en trofast tilpasning av The Orchid Thief. Men han føler at boken ikke har noen brukbar fortelling, og ikke er mulig å gjøre om til en film. Dette gjør at han ikke klarer å skrive noe ordentlig manus.
Charlie går snart langt over fristen satt av Columbia Pictures, og han reiser til New York City for å diskutere manus med Susan Orlean direkte. For sjenert, og med store sosiale problemer, klarer han ikke å snakke med henne når han kommer til kontoret hennes. I tillegg mottar han den overraskende nyheten om at Donalds nye manus for en klisjé-full thriller viser seg å være ekstremt populært.
Donald, som ikke har noen sosial fobi eller depresjon, utgir seg for å være Charlie og intervjuer forfatter Susan Orlean. Men han mener at svarene hennes er mistenkelige. Han og Charlie følger etter henne til Florida, hvor hun møter John Laroche: Den orkidé-stjelende hovedpersonen i boken hennes, og hennes hemmelige elsker. Donald og Charlie oppdager snart hva forfatternes egentlige plan går ut på, og dette utvikler seg snart til en kamp på liv eller død.
Christina Applegate
Christina Applegate (født 25. november 1971 i Hollywood i California) er en amerikansk skuespiller. Hun har vunnet en Emmy Award, og har også blitt nominert til Tony Award, Golden Globe, Screen Actors Guild Award og Satellite Award i flere kategorier.
Christina er spesielt kjent for rollen som Kelly Bundy i situasjonskomedien Married... with Children. Siden det har hun fått et etablert karriere innenfor tv og film, med roller i filmer som Farce of the Penguins, Mars Attacks!, Anchorman: The Legend of Ron Burgundy, The Sweetest Thing og ikke minst som hovedrolleinnehaver i TV-serien Samantha Who?.
Applegate har også hatt en gjesterolle i tv-serien Venner for livet. Hun spilte da rollen som Amy Green, søsteren til Rachel Green (spilt av Jennifer Aniston), og hun vant en Emmy Award som beste gjesterolle i komedieserie i 2003 for innsatsen.
Personlig liv
Applegate ble i 2007 kjæreste med musikeren Martyn LeNoble, og de forlovet seg 14. februar 2010. Den 27. januar 2011 fikk paret sitt første barn, datteren Sadie Grace LeNoble.
Applegate fikk sommeren 2021 påvist sykdommen multippel sklerose.
Storfugl
Storfugl (Tetrao urogallus) er en art av skoghøns (Tetraonini) i fasanfamilien (Phasianidae), som er en av flere familier i ordenen med hønsefugler (Galliformes). Hannen kalles tiur, hunnen røy og ungene kyllinger. Tiur blir i noen grad også brukt som en generell beskrivelse av arten, uavhengig av kjønn. Storfugl viser tydelig kjønnsdimorfisme, idet røya har både betydelig mindre kropp og mindre prangende fjærdrakt enn hannen. Arten er ifølge IUCN livskraftig, noe som også gjelder i Fennoskandia.
Beskrivelse
Karakteristisk for tiuren er den store, vifteformede stjerten (styven), skjegg under haken og på kinnene, hvite skulderflekker og røde øyeflekker over øynene. Hannen måler normalt 80–115 cm og veier typisk 3,3–4,3 kg, selv om enkelte individer kan veie opp mot 6,5 kg. Tiur over 5 kg er imidlertid svært sjeldne. Røya er mye mindre og måler normalt 59–64 cm og veier typisk 1,44–2,5 kg.
Tiuren har mørk fjærdrakt og et kraftig, lysegult rovfugl-lignende kroknebb. Fjærene på halsen og ryggen er for det meste mørk grå ispedd små spetter av sort. Skjegget og toppen av hodet har sort farge, og brystet er glinsende sort med grønnskjær. Vingene er på oversiden mørk brune til rustrøde med hvite flekker. Stjerten er stor og vifteformet rund når den reises. Den har hvite flekker som framstår som et uregelmessig bånd (når den reises), men er ellers sort. Hos nominatformen er undersiden mørk med lysere spetter. Hos T. u. taczanowskii er undersiden og stussen hvit. Alle andre underarter er mellomformer av disse to, og har derfor ei fjærdrakt som varierer med graden i mellomstadiet.
Røya, som er svært godt kamuflert og har et mindre, grått nebb, har spettet fjærdrakt i mørk brunt, lysere brunt og hvitt. Fjærdrakten går ofte i ett med bakgrunnen. Hodet og brystet er lys brunt med mørkere brune spetter. Rundt halsen og nakken er det et bredt bånd med innslag av hvitt i det brune. Vingene har mer innslag av mørk brunt enn for resten av fjærdrakten. Undersiden har mer innslag av hvitt enn for resten av fjærdrakten. Nominatformen har generelt litt mørkere fjærdrakt enn T. u. taczanowskii, men forskjellen er marginal. Alle andre underarter er mellomformer av disse to og har derfor en fjærdrakt som varierer med graden i mellomstadiet.
Storfugl forveksles av og til med en mindre slektning, orrfugl. Den mest iøynefallende forskjellen er størrelsen, idet orrfugl er betydelig mindre og lettere. I flukt virker orrfuglen mindre langhalset og storhodet enn storfuglen. Orrhøna har kortere stjert enn røya, og orrhanen kan skilles fra tiuren ved at den har kileformet stjert. Orrfuglen på sin side kan også forveksles med den noe mindre jerpen. I tillegg påtreffes gjerne storfugl i myrlandskap og skog mens orrfuglene gjerne holder til noe høyere i terrenget.
Utbredelse og habitat
Storfugl er utbredt i et bredt belte, fra Skandinavia (unntatt Danmark) og østover til det sentrale Sibir og Mongolia. Det finnes også spredte populasjoner i Skottland (utsatt), Baskerland (Spania) og i Sentral-Europa sør til Makedonia. En rekke underarter er beskrevet, men det er stor uenighet om validiteten til mange av dem.
Populasjonene av storfugl varierer fra år til år, blant annet som følge av variasjoner i smågnager­bestandene, vær og temperaturer m.v. Sammenhengene bak variasjonene er meget komplekse, og forskerne har fremdeles til gode å kunne forklare disse fullstendig.
Den globale populasjonen ble av BirdLife International i 2004 estimert til omkring 5–10 millioner individer. Samtidig som hekkebestanden i Europa ble anslått til cirka 0,76–1 million par, noe som skulle tilsi omkring 2,28–3 millioner individer. Totalbestanden av storfugl har imidlertid lenge hatt en synkende tendens, så dagens bestand er trolig sterkt redusert i forhold til estimatene fra 2004.
I Norge var bestanden med tiur (altså hanner) på 300 000–400 000 individer på 1960-tallet, men den var redusert (spesielt i nord og sør) med omkring 35 prosent i år 2000. Arten døde ut i England omkring 1665, og i Skottland i 1785. I Skottland ble den imidlertid reintrodusert 1836–1837, og innen 1862 var det mer enn 2 200 individer der. Fra 2000 og fram til 2013 ble imidlertid bestanden av tiur (altså hanner) redusert til 193 individer.
Typisk storfuglbiotop er gammelskog (barskog, spesielt furuskog av arten Pinus sylvestris, men også barskog av slektene Picea og Abies), med innslag av løvskog, dekke av blåbær (Vaccinium myrtillus) og åpne sletter, i tillegg til «skjørtegraner» – altså gran med store, dekkende grener nederst på stammen. Dette er et habitat som typisk også gir skjul for predatorer som rødrev, hønsehauk og mår.
Underarter
Underartene følger HBW Alive, som imidlertid antyder at flere av dem trolig kun er mellomformer, som av og til reduseres til kun to underarter; T. u. urogallus og T. u. taczanowskii. Disse to skiller seg klart fra hverandre, idet sistnevnte har hvit underside, stuss og «bukser». De to underartene overlapper imidlertid gjennom en rekke mellomstadier, som typisk mangler klare grenser. Fylogeografiske studier viser at rasene cantabricus og aquitanicus er en separat evolusjonær populasjon, som skiller seg fra alle andre underarter. En studie viser imidlertid likheter mellom aquitanicus og crassirostris. Ellers blir rudolfi av og til inkludert i crassirostris, obsoletus i kureikensis, og lonnbergi, karelicus og pleskei i norminatformen.
Hybridisering
Krysning av storfugl og orrhane forekommer av og til i naturen. Det er vanligst med krysning mellom røy og orrhane, og avkom mellom tiur og orrhøne er ikke kjent. Resultatet er et som oftest infertilt hybrid avkom som kalles rakkelfugl, men det er registrert avkom mellom rakkelhane og orrhøne.
Atferd
Storfugl spiser barnåler, og om vinteren kan kostholdet bestå av nær 100 prosent barnåler noen steder. Arten kan noen steder spe på kosten med skudd og einebær når snøen blir for dyp. Det er primært barnåler av arten P. sylvestris fuglene eter, men de eter også barnåler fra P. cembra, P. uncinata og P. sibiricus. I Nord-Europa (blant annet i Norge) er favorittføden barnåler fra syke trær, spesielt trær som vokser rundt myr, fordi de(inneholder mer protein og nitrogen og mindre kalsium, og disse trærne har dessuten færre antibeitestoffer (resiner) i nålene. Akkurat hva fuglene spiser varierer imidlertid fra underart til underart og sted til sted. I Harzfjellene i Tyskland eter fuglene opp mot 34 prosent Picea abies, 26 prosent blåbær (V. myrtillus) og 20 prosent urter.
Storfugl er i hovedsak standfugler, men arten kan ha korte migrerende trekk om vinteren for å ernære seg. I Nord-Sibir er det kjent at storfuglene trekker fra løvfellende skog til barskog om vinteren. Flokker på opp mot femti fugler har blitt registrert i trekk, men fuglene migrerer også solitært. Et særskilt fenomen med slike korte trekk, er at røyene ser ut til å trekke lenger enn tiurene. De eldre røyene drar først, for å følges av unge røyer, eldre hanner, og til sist unge hanner. Mønsteret gjentar seg når fuglene trekker tilbake om våren. I Skottland kan enkelte røyer trekke opp mot 30 km.
Tiurleik
Spillende storfugl kan være svært følsom for forstyrrelser under leiken. Det er derfor svært viktig å unngå å forstyrre dem når leiken pågår. Spillplassene ligger gjerne med to–tre kilometers avstand og litt høyt, der boniteten på skogen er lav eller middels (altså saktevoksende på grunn av lite næring og fukt). Den utgjør typisk ei glenne i gammel skog, ofte med innslag av berggrunn, kampesteiner, buskas og blåbærtuer som fuglene kan gjemme seg bak.
Storfuglens paringslek kalles tiurleik, fordi tiurene kjemper om retten til å pare seg med en eller (helst) flere røyer, som har latt seg tiltrekke av spillet fra en eller flere hanner. Tiur er altså polygyn. De høylytte og meget særegne kneppe- og klunkelydene fra tiuren kan høres på lang avstand. Hver tiur har sitt eget lille revir, som grenser til andres. På revirgrensene blir det ofte kamp. Sentralt i disse revirene har selveste «stortiuren» (også kalt sjefen) sitt revir, og det er der røyene samler seg og den virkelige kampen står. Leiken kan gå hardt for seg, når to likeverdige hanner barker sammen i en regulær slåsskamp, der alle midler tas i bruk. Mang en tiur har måttet bøte med livet i slike kamper, mens andre kanskje forlater spillplassen såret og slått.
Paringen pågår fra midt i april til midt i juni (april–mai i Norge) og foregår på spesielle spillplasser i skogen, som regel en lysning omkranset av barskog. Spillplassene brukes om igjen fra år til år. Spillet innledes med en serie med raskere og raskere kneppelyder fra tiuren og ender opp i den såkalte klunken, som avsluttes med «slipingen» eller «sagingen» (som lyden fra en slipestein eller ei sag). Røya har en mindre fremtredende kaklelyd. Leiken sørger for at den sterkeste tiuren på spillplassen får føre sine gener videre. Seierherren får pare seg med alle røyene som er på spillplassen.
Røya legger normalt 6–9 egg (som i snitt veier 53 g) i et rede på bakken og ruger dem i 24–29 dager. Reder med opptil 12–18 egg har blitt rapportert, men da er det mistanke om at to røyer har lagt i samme rede. Det hender også at røya legger to ganger, om de første eggene tapes til predatorer eller av miljømessige årsaker. Kyllingene veier omkring 36–45 g når de klekkes. Dundrakten byttes ut med fjærdrakt etter 14–17 dager, og ungene er flyveferdige etter 2–3 uker. Overlevelsesprosenten for avkommet ligger rundt 60 prosent for hanner, men er noe mindre for hunner. I vill tilstand kan storfugl bli opp mot 13,5 år gammel, mens den i fangenskap kan leve til den blir omkring 18 år eller mer.
Mennesker og bestandsutvikling
Tiur har i lang tid vært gjenstand for troféjakt i Norge og Fennoskandia forøvrig. Storfugl er en jaktbar art i stort sett hele eller mesteparten av utbredelsesområdet. I Norge kan arten ifølge Direktoratet for naturforvaltning jaktes i perioden 10. september til 23. desember (jfr. forskrift om jakt- og fangsttider av 1. mars 2012 nr. 190). Det er imidlertid dokumentert at jakt på underarten T. u. cantabricus i De kantabriske fjell (Spania) har redusert det genetiske mangfoldet. Denne underarten, som har hatt en kraftig bestandsreduksjon i senere år (trolig som følge av nylig etablerte vindmølleparker), regnes som den mest truede av alle underartene. Menneskelig inngripen i artens biotoper er dessuten en viktig årsak til at mange lokale bestander har forsvunnet eller blitt sterkt redusert.
Moderne skogbruk – med bruk av flatehogst – er en viktig negativ faktor. I senere år har skogeierne blitt mer bevisste på ringvirkningene av flatehogst, og nyere former for skogbruk ivaretar skogsfuglens behov i større grad enn tidligere. Virkemidler for å gi fuglene bedre vilkår er et mer forsiktig uttak av gammelskog, merking og utelating av beitefuruer ved hogst samt at myrområder ikke dreneres bort. Miljøsertifisering av skogbruket er blitt mer vanlig, ettersom verdikjeden er blitt mer fokusert på miljøhensyn. Dette tiltaket ventes også å ha en positiv effekt på storfuglbestanden.
I senere år har det ifølge Statistisk sentralbyrå blitt skutt omkring 10 000 storfugler hvert år i Norge. De fylkene der det skytes mest storfugl er, i rekkefølge, Hedmark, Nord-Trøndelag og Buskerud.
Peter Chr. Asbjørnsens beretning «En tiurleik i Holleia» ble skrevet der i 1841, og ble publisert i 1846. Slik lød Skytter-Per Sandakers beskrivelse av «trolltiuren»:
Georgetown University
Georgetown University er USAs eldste katolske universitet, og er ledet av jesuittordenen. Det regnes som et av de amerikanske eliteuniversiteter på en rekke områder, som for eksempel statsvitenskap og juss. Universitetet ligger i bydelen Georgetown vest i USAs hovedstad Washington D.C., mellom 35th Street NW, Glover Archibold Park, Potomac River og Reservoir Road.
Det er ca. 20 kvartaler fra Det hvite hus.
Universitetets juridiske fakultet (Georgetown University Law Center) er det eneste som ikke ligger på universitetets hovedområde. Det er ved New Jersey Avenue, bare noen få kvartaler fra Capitol, Library of Congress og Union Station.
Georgetown University er medlem av Association of Jesuit Colleges and Universities.
Historie
Georgetown ble grunnlagt i 1789 av jesuittpater John Carroll (1736–1815). Den formelle grunnleggelsesdagen er 23. januar 1789, men byggearbeidene startet allerede året før; i 1791 ble den første studenten skrevet inn, og i 1792 begynte undervisningen. 23. januar 1789 er datoen da jesuittene fikk skjøtet på eiendommen universitetet ligger på.
I 1814 fikk Universitetet offisiell anerkjennelse fra USAs kongress i form av et Federal Charter (føderalt charter), som president James Madison så undertegnet den 1. mars 1815. Det var det første lærestedet i landet som fikk et slikt charter. I 1850 kom et medisinsk fakultet (i dag: School of Medicine), og i 1870 det juridiske fakultet (i dag: Law Center, en campus annetsteds i byen). På den tiden var studiegebyrene på 50 dollar.
Under pater Patrick Healy (1834–1910), den første afroamerikaner som fikk doktorgradstittel i USA og som var rektor for universitetet fra 1874 til 1882, gjennomlevde Georgetown en ny blomstringstid og forvandlet seg fra et lite liberal arts college til et moderne universitet.
Ruth Lagesen
Ruth Lagesen (født 10. august 1914 i Bagn i Valdres, død 7. april 2005 i Larvik) var en norsk pianist og dirigent.
Hun studerte fra 1933 hos Mary Barratt Due, Nils Larsen (pianist) og Erling Westher i Oslo, og kunne debutere i Universitetets Aula i 1935 med Filharmonisk Selskaps Orkester. Etter videre studier i Brussel og London 1938 bosatte hun seg i Larvik hos Treschow på Fritzøehus. Etter krigen etablerte hun byens Cæciliaforening 1945 og ble leder for NRKs juniororkester 1947-51. Lagesen var ofte i NRK som solist med Kringkastingsorkestret og ble også vist ved TV-kanaler i utlandet. Hun markerte seg i 1949 som landets første kvinnelige orkesterdirigent. Hun var kjent for en rekke store oppføringer av bl.a. Händels Messias og Bachs pasjoner. I 1977 dirigerte hun Bachs Juleoratorium fra Kongsberg kirke i tre programmer i NRK Fjernsynet.
Etter studier i Paris hos Nadia Boulanger og Eugène Bigot 1955-57, forøvrig sammen med Mikis Theodorakis fikk hun dirigenteksamen og ble musikklærer ved Eik lærerskole. Hun etablerte Musikkens Venner i Tønsberg og Larvik såvel som Larvik Guttekor og Musikkselskap. Hun forestod det kongebeskyttede Robert Riefling-seminaret 1968 og 1969. Som dirigent har hun ledet Oslo Filharmoniske Orkester, Bergen Filharmoniske Orkester, Kringkastingsorkestret og Trondheim kammerorkester. Lagesen var i styret for Operahøgskolen. Så sent som i 1993 foreleste hun ved Norges musikkhøgskole om Grieg og hans verk for klaverstudenter.
Jazzradioen
Jazzradioen, opprinnelig stavet Jazzradio'n, var en lokalradiostasjon i Oslo som kringkastet fra 1997 til og med 31. desember 2009.
I de første årene hadde radioen konsesjon for sendinger fra klokken 17.00 til klokken 20.00, men fra 2000 ble sendetiden økt med én time, med start klokken 16.00.
Oppstarten
Radioens første sending fant sted 5. august 1997, samme dag som Oslo Jazzfestival åpnet. På grunn av tekniske problemer nådde den første sendetimen imidlertid ikke ut til lytterne, men de neste to timene gikk etter planen. Ettersom både Helweg og Poulsen manglet journalistisk erfaring, innså de at de trengte forsterkninger. Allerede dagen etter ble journalist og oversetter Ola H. Kopperud (født 1953) ansatt, etter å ha blitt sendt til et intervju med den engelske jazzpianisten George Shearing, som skal ha foretrukket å snakke med Jazzradioen fremfor med BBC.
Programposter (utvalg)
Etter en ustadig startfase fant radioen sin form, med faste programposter til faste tider. Blant dem var «Jazzgalleriet», der Aftenpostens jazzjournalist Stein Kagge presenterte portretter av kjente jazzartister, og «Ukens Jazzgjest», der Kopperud inviterte studiogjester som var kjent for andre ting enn jazz, men som gjerne ville snakke om sin lidenskap for musikkformen. Blant gjestene i denne serien var daværende Oslo-ordfører Per Ditlev-Simonsen, stjernekokk Eyvind Hellstrøm og journalist Per Egil Hegge. I tillegg hadde bassist Bjørn Pedersen fra Big Chief Jazzband en fast programpost sammen med sin kone Mona, under tittelen «All That Jazz».
Status som festivalradio
Radioen knyttet raskt tette bånd til Oslo Jazzfestival, og fikk en uoffisiell status som festivalradio. Dette innebar god tilgang til intervjuer med gjestende jazzartister, i tillegg til at OJFs publikum raskt ble trofaste lyttere, og etter bare et års tid viste en måling 30,000 lyttere pr. dag.
Venneforening og «Have No Fear»-prisen
På tross av mange lyttere, uteble reklame- og sponsorinntekter. Dette førte til opprettelsen av «Jazzradioens Venner», der lytterne kunne bli støttemedlemmer for 365 kroner i året. Oppslutningen om denne venneforeningen førte til at i overkant av 3,000 lyttere bidrog med over én million kroner årlig til driften. I 2000 fikk radioen også en sponsoravtale med Hydro-Texaco, som medførte et bidrag på 300,000 kroner årlig i tillegg til utdelingen av «Have No Fear»-prisen på 30,000 kroner til en ung og lovende norsk jazzmusiker. Blant mottagerne var pianisten Håvard Wiik, altsaksofonisten Frode Nymo, gitaristen Bjørn Vidar Solli og tenorsaksofonisten Frøy Aagre.
Bemanning
I 2000 ble staben økt med Marius Hermansen, som fikk ansvaret for helgesendingene og for avviklingen av sendingene under OJF. I 2006 ble det besluttet å digitalisere radioens musikkarkiv, som i løpet av ni år hadde vokst til en betydelig størrelse. Digitaliseringen tok sikte på å redusere bemanningen for å spare penger.
I 2006 døde radioens musikkredaktør, Jan Cato Poulsen. Han ble ikke erstattet. Året etter trakk Kopperud seg fra Jazzradioen som følge av motstand mot digitaliseringen og dens virkning på radioens programprofil, og sendingene fortsatte med Helweg og Hermansen.
Konsesjonstap og nedleggelse
I 2008 fikk radioen fornyet konsesjon for sending 24 timer i døgnet. I planlegningsfasen av den nye sendehverdagen gikk Helweg ut i Dagens Næringsliv og kunngjorde at radioen ville selge sendetiden til andre stasjoner. Dette var trolig medvirkende til at Jazzradioen mistet sin konsesjon med virkning fra 1. januar 2010. Kopperud ble midlertidig ansatt fra september 2009 for å lage en intervjuserie med prominente lyttere, som gav uttrykk for sin beklagelse over at radioen forsvant. Jazzradioens siste sendedato var 31. desember 2009.
Catholic University of America
Catholic University of America (forkortet CUA) er et katolsk pavelig universitet i Washington, DC. Det er det eneste av landets katolske universiteter som ble grunnlagt av de amerikanske katolske biskoper. Grunnleggelsen fant sted med pave Leo XIIIs approbasjon i 1887. Universitetet hadde i 2006 ca. 6,150 studenter, og skolepengene var US$ 28,990.
På universitetets campus befinner seg den største kirke på den vestlige halvkule og verdens syvende største: Basilica of the National Shrine of the Immaculate Conception. Den er til tross for sin størrelse ikke det katolske erkebispedømmet Washingtons domkirke, men en kirke av nasjonal karakter for landets katolikker. Den er også et viktig besøks/pilegrimsmål; omkring 750,000 katolikker besøker helligdommen hvert år (2007).
Campus
CUAs campus ligger i bydelen Brookland i det nordøstre Washington, DC, ca. 5 km nord for kongressbygningen, og dekker nesten en kvadratkilometer. (i 2004 kjøpte universitetet et større tilgrensende område med tanke på eventuell senere utbygning.)
Området har 55 større bygninger, i romansk eller moderne byggestil. Edward J. Pryzbyla University Center ble åpnet våren 2003, og har studentkantine, universitetsbokhandel,studentorganisasjonnes kontorer, et stort ballroom, et lite supermarked og andre studenttjenester. John K. Mullen Library ble renovert i 2004, og rommer både universitetets hovedbibliotek og en rekke spesialbiblioteker.
CUAs juridiske fakultet, Columbus School of Law, er også på campus og opererer som en nokså atskilt enhet med egne studenttjenester, eget bibliotek, eget kapell, og annet. Tilgrensende CUAs campus ligger store studiehus tilhørende dominikanerordenen og oblatene, og dessuten Theological College, som er et nasjonale presteseminar for den amerikanske katolske kirke.
En rekke viktige katolske institutter er i umiddelbar nærhet, som for eksempel Pope John Paul II Cultural Center, et stort fransiskanerkloster, Trinity University og den amerikanske katolske bispekonferansens kontoranlegg og møtelokaler.
Akademiske tilbud
Det sistnevnte, Metropolitan College, har i tillegg 21 forskningssentra og -anlegg:
Catholic University er det eneste lærested i USA som kan gi kirkelige grader i kirkerett. Over 98% av professorene har doktorgrader eller andre terminale grader, og 74% underviser undergraduates. Av fulltidsfakultetet er 59% katolikker.
Grunnkretser i Bodø kommune
Grunnkretser i Bodø kommune er delområder og grunnkretser som seksjonerer Bodø kommune, Nordland, for folketellingsformål og lignende. I noen tilfeller sammenfaller de med kirkesogn, med valgkretser og med nåværende eller tidligere skolekretser.
Store Spurvvatnet
Store Spurvvatnet (nordsamisk: Šiššajávri) er en innsjø i Sør-Varanger kommune i Finnmark. Den ligger i Pasvikdalen, rundt 15 kilometer nord for bygda Vaggatem. Sjøen har et areal på 4,94 km² og utløpet er mot sør til Spurvbekken.
Dreielire
Dreielire (av tysk Drehleier, på engelsk kalt hurdy-gurdy) er et strykeinstrument som var i vanlig bruk i middelalderen.
Dreielirer er lite standardiserte, men vanligvis er de utformet omtrent som gitar eller lutt og utstyrt med tre til seks strenger, hvorav én til to er melodistrenger. Lyden oppstår ved at strengene settes i bevegelse av et hjul innsatt med harpiks som musikeren driver ved hjelp av en sveiv. Tonene settes an ved at melodistrengene forkortes gjennom å trykke ned klaffer (tangenter) på samme vis som på ei nøkkelharpe.
Historikk
Opprinnelsen til dreielira er uklar. Enkelte mener den oppsto på Den iberiske halvøya på slutten av 900-tallet, andre at den stammer fra Nord-Afrika. Glansperioden var middelalderens Europa, men dreielira mistet etterhvert sin betydning, og var tidlig på 1600-tallet redusert til et typisk tiggerinstrument.
I nyere tid har dreielira fått en renessanse, spesielt takket være folkemusikkutøvere, men instrumentet brukes også i tidligmusikk, jazz, industrimusikk, rock og samtidsmusikk.
Schönbach (Sachsen)
Schönbach er en kommune i den sørvestlige delen av Landkreis Görlitz i Direktionsbezirk Dresden i Fristaten Sachsen. Kommunen har 1 296 innbyggere (31. desember 2008) og er en del av forvaltningsfellesskapet Neusalza-Spremberg.
Dreielire
Utforming
Dreieliras utforming minner om nøkkelharpe, men en viktig forskjell er at lyden i ei nøkkelharpe framkommer ved at ei bue strykes over strengene. I tillegg til melodistrenger har dreielirer vanligvis bordunstrenger, dvs. strenger som gir en liggende grunntone. En av bordunstrengene kan være en såkalt «knarrestreng» som er spent over en egen strengestol, og ved høye dreiehastigheter avgir en karakteristisk surrende lyd som tjener til å markere og gi rytmiske effekter.
Schönbach (Sachsen)
Schönbach ligger i den vestlige delen av kretsen, ca 10 km nordvest for Löbau i Lausitzer Bergland. Bundesstraße 96 og banestrekningen (Dresden)–Bischofswerda–Zittau forløper sør for kommunen.
Fra 1892 til 1945 gikk smalsporbanen Taubenheim–Dürrhennersdorf fra Dürrhennersdorf over Schönbach og Oppach til Taubenheim/Spree.
Schönbach var en kommune i Kreis Löbau fra 1952 til 1990, og i Landkreis Löbau fra 1990 til 1994. Fra 1. august 1994 frem til 1. august 2008 var den vært en del av i Landkreis Löbau-Zittau, og siden 1. august 2008 har den vært en del av Landkreis Görlitz.
Dreielire
Utforming
Det engelske betegnelsen hurdy-gurdy, som er kjent fra 1700-tallet, har usikker opprinnelse. Det kan være et onomatopoetikon, en omskrivining av et engelsk ord for «bråk og spetakkel» eller av et ungarsk ord for «fiolin».
Johnny Pevik
Johnny Pevik (født 18. februar 1913 i Oregon, USA, død 19. november 1944 i Trondheim) var en norsk motstandsmann under andre verdenskrig som gjorde tjeneste i Kompani Linge. Pevik deltok blant annet i et mislykket forsøk på å likvidere Henry Oliver Rinnan.
Bakgrunn
Pevik var sønn av Ludvik Martin Pevik fra Bjugn og Johanne (født Johansen) fra Frøya. Han var bror av motstandsmannen Arthur Pevik, og av Ingemar Pevik som ble med i Skottlandsbrigadens Islandskompani med stasjonering blant annet på Jan Mayen. Foreldrene utvandret til USA før sønnene ble født. Brødrene vokste opp i Sør-Trøndelag etter at familien flyttet tilbake til Norge.
Ved den tyske invasjonen av Norge i 1940 tjenestegjorde han som nøytralitetsvakt. Samme dag som Trondheim ble angrepet, dro han til Værnes og deltok i forsvaret inntil flyplassen måtte overgi seg. Han ble internert som krigsfange, men flyktet og deltok i kampene fra Berkåk til Narvik til juni 1940.
Andre verdenskrig
Ifølge Malcolm Munthe, som i 1940 var assisterende militærattaché ved den britiske legasjonen i Stockholm, var Pevik den første fra Trøndelag som kontaktet ham i et forsøk på å skaffe våpen, ammunisjon og hjelp til opprettelse av en radiokontakt mellom Trondheim og London. Munthe satte Pevik i kontakt med SOE, og i den følgende tiden arbeidet han som kurér mellom Trondheim og Stockholm. I februar 1942 ble han knyttet til operasjon Lark i Trondheim med Odd Sørli som leder. Formålet var å opprette Milorg-grupper i området. Han jobbet blant annet tett sammen med Herluf Nygaard, Øivind Sørli og Herbert Helgesen. I mai reiste han til England og ble innrullert i Kompani Linge.
Den 3. mars 1943 dro Pevik sammen med Linge-karen Nils Uhlin Hansen fra Shetland med en våpenlast om bord i fiskeskøyta «MK Siglaos». Våpnene ble losset ved Lyngvær og senere smuglet til Milorg i Trondheim pakket i fisketønner og tønner merket «revemat».