cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Våkn opp!
Akkurat som det andre tidsskriftet som utgis av Jehovas vitner, Vakttårnet, er Våkn opp! et redskap som sprer organisasjonens budskap. Sammenlignet med søstertidsskriftet er Våkn opp! ikke i like sterk grad rettet mot religiøse og teologiske temaer, men tar opp alle sider ved livet og samfunnet.
Tidsskriftet har gjennomgått en lengre utvikling. I 1919 utga bibelstudentene et blad som ble kalt The Golden Age. I 1937 ble det erstattet av bladet Consolation. På noen språk ble det i en periode kalt Ny verden. I 1946 kom det nåværende bladet, Awake!, ut.
Inntil desember 2005 ble det utgitt to ganger i måneden, siden januar 2006 har bladet blitt utgitt månedlig. For tiden blir det utgitt en gang i måneden på de fleste språk som det utgis på. Bladet har 16 sider og er trykt i farger. Fra og med starten av 2020 kommer hvert nummer i et opplag på 93,354,000 eksemplarer, fordelt på 225 forskjellige språk (inkludert punktskrift-utgaver).
I hvert nummer av bladet kan man lese følgende korte forord:
Kabwe Zuberi Zitto
Kabwe Zuberi Zitto (født 24. september 1974) er en tanzaniansk politiker for partiet Chadema. Zitto ble valgt inn i Tanzanias nasjonalforsamling i 2005 for valgkretsen Kigoma Kaskazini, og ble gjenvalgt i 2010. Han har også vært visegeneralsekretær i Chadema siden 2007. Han har studert økonomi ved Universitetet i Dar-es-Salaam og Bucerius Law School i Tyskland. Som medlem av opposisjonspartiet Chadema er han skyggefinansminister.
Vjuhar Rahimov
Vjuhar Rahimov, ukrainsk Вюгар Рагімов (født 5. februar 1986) er en ukrainsk bryter som konkurrerer i gresk-romersk stil i 54-kilosklassen. Han representerte landet sitt under Sommer-OL 2012 i London, der han ble utslått i første runde.
Carl Normann
Carl Normann (født 22. oktober 1886, død 8. januar 1960) var en norsk fotograf, mest kjent for å ha fotografert mange norske postkort og solgt disse gjennom firmaet Normanns Kunstforlag.
Familien bodde i Trondheim men emigrerte til Amerika da Carl var 16 år gammel. Carl begynte da som fotograflærling hos Oskar Holthe. Som 20-åring i 1906 startet han Normanns Kunstforlag, og flyttet i 1909 til Kristiania. I 1916 flyttet han videre til Hamar.
Normann mottok Kongens fortjenstmedalje i gull i 1956.
Pomponius Mela
Pomponius Mela (død ca. 45 e.Kr.), som var virksom som forfatter på 40-tallet, var den tidligste romerske geograf og kartograf. Han var født på ukjent dato i Tingentera (dagens Algeciras) i sørlige Spania.
Hans korte verk De situ orbis libri III fyller mindre enn hundre sider i vanlig skriftstørrelse. Den er lakonisk i stilen og utilstrekkelig i metoden, men er i ren latin, og tidvis levendegjort av tiltalende ordbilder. Med unntak for de geografiske delene av Plinius den eldres Naturalis Historia (hvor Mela er sitert som en betydningsfull autoritet) er De situ orbis den eneste formelle avhandling på emnet i klassisk latin.
Biografi
Lite er kjent om forfatteren med unntak av hans navn og fødested, — den lille byen Tingentera (eller Cingentera) i sørlige Spania ved Algecirasbukten. Datoen for da han skrev kan bli tilnærmet fastsatt ved hans hentydninger til en foreslått militær ekspedisjon til Britannia av den regjerende keiser som ganske sikkert var Claudius i år 43 e.Kr. At dette avsnittet ikke kan referere til Julius Cæsar er åpenbart ved flere referanser til hendelser fra Augustus' styre, særlig til bestemte nye navn som ble gitt spanske byer. Mela har blitt forsøksvis identifisert, men uten større sannsynlighet, til en viss L. Annaeus Mela fra Córdoba i Spania, sønn av retorikeren Seneca den eldre, og da bror av filosofen Seneca den yngre.
Navnet Pomponius kan tyde på at han var fra en kjent romersk plebeierslekt, som blant annet Ciceros venn Pomponius Atticus tilhørte, tilsvarende også med tragedieforfatteren Publius Pomponius Secundus. Flere navn nevnes av Publius Cornelius Tacitus' Annalene.
Geografisk kunnskap
Det generelle synet i De situ orbis er i hovedsakelig enig med synet til greske forfattere fra Eratosthenes til Strabon. Sistnevnte var antagelig ukjent for Mela. Men Pomponius Mela står i en særstilling blant antikkens geografer fordi han, etter å ha oppdelt jorden i fem soner, hvorav kun to var bebodde, hevdet eksistensen av Antichthones, det vil si folk som bor antipode (gresk for anti «motsatt» og pous «fot», et hvert punkt på Jorden har sitt antipodepunkt) i de sørlige, tempererte sonene utilgjengelig for folk i den nordlige tempererte sonen på grunn av den utålelige varmen i det mellomliggende, solstekende beltet. Ved inndelinger og grensene i Europa, Asia og Afrika, gjentar han Eratosthenes; som alle antikke geografer fra Aleksander den stores tid (unntatt Klaudios Ptolemaios) anså han at Det kaspiske hav var innløpet til det nordlige hav, samsvarende med Persiabukten og Rødehavet i sør.
Melas oppfatning av India er dårligere enn flere tidligere greske skribenter. Han følger Eratosthenes i å anta at landet utgjør den sørøstlige vinkelen av Asia, hvorfra kysten strekker seg nordover til Skytia og deretter farer vestover til Det kaspiske hav. Som andre plasserer han «de rhipaenske fjellene» og «hyperboreerne» i nærheten av «det skytiske hav».
For vestlige Europa var hans kunnskap en del bedre enn de greske skribentene. Han definerte den vestlige kystlinjen av Spania og Gallia og dens innsnitt ved Biscayabukten mer nøyaktig enn Eratosthenes eller Strabon. Hans oppfatning av De britiske øyer og deres posisjon er mer klart enn hans forgjengere. Han er den første som navngir Orcades (Orknøyene) som han definerer og lokaliserer ganske nøyaktig. For nordlige Europa er hans kunnskap mangelfull, men han skriver om en stor bukt, Codanus sinus, nord for Tyskland, og blant de mange øyer var en, Codanovia, av en viss størrelse. Dette navnet opptrer også i Plinius den eldres verk om Skandinavia. Codanovia og Scatinavia var begge latinske gjengivelser av urgermanske *Skaðinawio, det germanske navnet for Skandinavia.
Beskrivende metode
Melas beskrivende metode er eiendommelig og besværlig. Istedenfor å behandle hvert kontinent hver for seg begynner han med Gibraltarstredet og beskriver landene tilstøtende til sørkysten av Middelhavet, deretter forflytter han seg rundt Syria og Lilleasia til Svartehavet, og går så tilbake til Spania langs den nordlige kysten av Euxine (Svartehavet), Propontis (Marmarahavet) og videre. Etter å ha behandlet øyene i Middelhavet, forflytter han seg til havets kyststrøk — til vest, nord, øst, og sør etter hverandre — fra Spania og Gallia rundt til India, fra India til Persia, Arabia og Etiopia, og arbeider seg deretter tilbake til Spania rundt Afrika. Som de fleste antikke geografer oppfatter han dette kontinentet som omgitt av havet og ikke strekker seg særlig langt sørover.
Utgivelser
Den første utgivelsen av Mela ble utgitt i Milano i 1471; den første gode utgaven var ved Vadianus (Basel, 1522), avløst av de til Voss (1658), Johann Gronovius (1685 og 1696), A, Gronovius (1722 og 1728), og Tzschucke (1806–1807) i flere deler (Leipzig; den meste forklarende av dem alle); G. Paithey (Berlin, 1867), gir den beste teksten. Den engelske oversettelsen av Arthur Golding (1585) er kjent; se også E. H. Bunburys Ancient Geography, ii. s. 352-368, og D. Detlefsens ''Quellen und Forschungen zur alten Gesch. und Geog.'' (1908). Den eneste nyere engelske oversettelsen er av F. E. Romer, opprinnelig utgitt i 1998.
Haugnes
Haugnes var ei bygd og et fiskevær i Andøy kommune i Nordland. Stedet ligger lengst nordøst på Andøya, ca. 4 kilometer sørøst for Andenes. Den militære Andøya flystasjon med den sivile Andøya lufthavn ble bygd på myrene mellom Haugnes og Andenes på 1950-tallet, og Haugnes ble etter hvert fraflyttet og overtatt av flystasjonen.
Det finnes skriftlige kilder om bosetning på Haugnes siden 1500-tallet, men det kan ha bodd folk der helt siden steinalderen. Fra 1500-tallet og fram mot begynnelsen av 1900-tallet varierte befolkningstallet på Haugnes sterkt, i takt med gode og dårlige perioder for fisket. Periodevis var gården nesten fraflyttet, men i andre perioder bodde flere familier på stedet. Gode år i siste halvdel av 1800-tallet gjorde at folketallet på Haugnes steg, og rundt 1900 bodde det over femti familier der. Da aktiviteten på Haugnes var størst, var det både skole, butikk, ekspedisjon og fiskemottak i bygda. Men stedet fikk aldri ei skjermet havn.
Arend Lijphart
Arend d'Engremont Lijphart (født 17. august 1936 i Apeldoorn, Nederland) er en nederlandsk-amerikansk statsviter. Lijphart er professor emeritus ved University of California, San Diego, USA. Han tok i 1963 doktorgraden i statsvitenskap ved Yale University.
Arend Lijphart har forfattet et tyvetalls bøker, spesielt innenfor feltet sammenlignende politikk. Han har vært opptatt av hvordan splittede og segmenterte samfunn kan opprettholde demokrati gjennom institusjoner basert på maktdeling, noe han kalte konsosiert demokrati. Lijphart er videre kjent for sine sammenlikneninger av politiske systemer og klassifisering av disse i ulike typer eller modeller av demokratisk styresett. Her kontrasterer han de såkalte konsensusdemokratier med demokratier som bygger på majoritetsmodellen.
Haugnes
Arbeidet med den militære flystasjonen begynte i 1953, og samme år ble det innført sivilt byggeforbud på Haugnes. Eiendommene på Haugnes ble ekspropriert i flere omganger fra 1950-tallet til 1976, med påfølgende fraflytting. Den siste innbyggeren flyttet fra Haugnes i 1974.
Arend Lijphart
Lijphart ble i 1997 tildelt Johan Skytte-prisen.
Haugnes
Haugnes brevhus ble opprettet 16. februar 1900. Det ble omgjort til poståpneri i 1905. Da postnummer ble innført i 1968, fikk poståpneriet på Haugnes nummer 9482. Haugnes poståpneri ble nedlagt 1. november 1972.
Ford Motor Company
Ford Motor Company (bedre kjent som Ford) er en bil- og traktorprodusent som ble grunnlagt av Henry Ford i Highland Park i Michigan i 1903. Selskapets første bil var modell A, men Henry Ford laget derimot sin første bil allerede i 1896, og sin første racerbil i 1901. Den første fabrikken lå i Detroit i USA, men Ford har nå fabrikker og samarbeidspartnere i alle verdensdeler.
Henry Ford ferdigproduserte sin første Ford Model T den 24. september 1908. Med T-Ford regnes Henry Ford som den som oppfant samlebåndet. Dette er imidlertid ikke helt korrekt, siden våpenprodusenten Colt allerede gjorde dette under den amerikanske borgerkrigen, og Oldsmobile praktiserte samlebåndteknologi sju år tidligere.
Ford Tractor Operations kjøpte opp landbruksmaskinprodusenten New Holland i 1986. Det nye selskapet, Ford New Holland, ble solgt videre til Fiat i 1993. Som en del av avtalen kunne Fiat bruke Ford-navnet frem til 2000, i dag blir de tidligere landbruksdivisjonene til Ford og Fiat solgt under merkenavnet New Holland.
Historie
Ford ble startet som et selskap for produksjon av tildekkede vogner. Startkapitalen var $28,000 i kontanter fra 12 investorer. I sine første år produserte firmaet kun noen få biler om dagen i sin fabrikk lokalisert på gaten Mack Avenue i Detroit. Grupper på to til tre mann satte sammen hver bil utfra komponenter laget på bestilling fra andre firmaer.
Ford hadde på dette tidspunktet allerede prøvd seg noen ganger som bilprodusent. Selskapet han var i før dagens Ford Motor ble til, het Henry Ford Company. Ford kom i uenighet med investorene ang. pris-politikken til selskapet, noe som resulterte i at han fikk sparken. Dette selskapet skiftet så navn til mannen som grunnla byen Detroit, Cadillac. I dag ligger Cadillac under GM-paraplyen, en av Ford Motors argeste konkurrenter.
I 1908 kom Ford Model T. De første bilene ble produsert ved fabrikken i Piquette, men på grunn av etterspørselen måtte produksjonen flyttes til den mye større fabrikken i Highland Park. Det var her Ford i perioden 1908 til 1913 videreutviklet grunnprinsippene for samlebånd og masseproduksjon av biler.
Gunnbjørn Ulvsson
Gunnbjørn Ulvsson, sønn av Ulv Kråke, var en norrøn oppdager på første halvdel av 900-tallet som var den første fra Europa som fikk se Nord-Amerika.
Gunnbjørn kom kraftig ut av kurs da han seilte fra Norge og til Island. Han og mannskapet fikk se noen øyer eller skjær som han siden kalte opp etter seg selv, Gunnbjørnskjær. Han gikk ikke i land, men fikk korrigert kursen og seilte til Island hvor han fortalte om hendelsen. Senere ble det klart at det var det store, islagte landet, som Eirik Raude senere ga navnet Grønland, han hadde sett.
Grønland er fysisk og kulturelt en del av Nord-Amerika, kun delt fra den kanadiske øya Ellesmere Island ved et smalt strede, og det var delvis bosatt av nordamerikanske folk, inntil historisk tid da norrøne folk fra Norge og Island slo seg ned og hadde en bosetning som varte i flere århundrer.
Ford Motor Company
Historie
På slutten av 1913 produserte Ford 50 % av alle biler i USA. I 1918 var halvparten av alle biler i USA en Ford Modell T. Med referanse til T-Forden er Henry Ford referert for å ha sagt: "En kunde kan få sin bil i den fargen han ønsker, så lenge fargen er sort." Dette var fordi sort maling var den som tørket fortest, mens tidligere modeller hadde vært tilgjengelige i en rekke farger.
Gunnbjørn Ulvsson
Den nøyaktige datoen for denne hendelsen er ikke opptegnet i sagaene, men ulike kilder har hentydninger som strekker seg fra 876 og til 932, noe som kun må betraktes som hentydninger. Hvor Gunnbjørnskjær lå er åpent for spekulasjon, og kanskje var det et sted i nærheten av dagens Tasiilaq (Ammassalik) på østlige Grønland.
Ford Motor Company
Historie
1. januar 1919 overtok Edsel Ford etter sin far som sjef i firmaet, men Henry Ford hadde fortsatt en finger med i ledelsen. Ford mistet markedsandeler gjennom 1920-årene på grunn av økningen i forbrukskreditt. Firmaets mål var å produsere en billig bil som en hvilken som helst arbeider hadde råd til. For å holde prisene nede tilbød Ford få tilvalgsmuligheter. General Motors og andre konkurrenter hadde begynt å tilby biler i mange farger, og med flere tilvalgsmuligheter og luksusdetaljer. De ga også utvidet kreditt slik at kundene kunne kjøpe disse litt dyrere bilene. Ford nektet å følge etter og insisterte på at slik kreditt ville skade forbrukeren og økonomien. De måtte til slutt gi opp og følge etter når Ford Model A ble lansert 2. desember 1927.
Gunnbjørn Ulvsson
Det første ferd til Gunnbjørnskjær som ble gjort med hensikt var ved den norrøne oppdageren Snøbjørn Galte Holmsteinsson en gang rundt 978. Snøbjørn gikk i land, men forsøket endte i katastrofe. Siden dro Eirik Raude til Grønland og undersøkte landet i tre år før han bosatte seg med andre norrøne folk. Verken Snøbjørn eller Eirik seilte i blinde. De hadde Gunnbjørns fortellinger om stedet som retningslinjer.
Ford Motor Company
T-Ford
I 1908 kom Ford ut med Model T, eller T-Ford, som den ble hetende i Norge. Fra 1909 til 1913 deltok Ford i løp med strippede T-Forder, med en førsteplass i et løp på tvers av USA i 1909 og en hastighetsrekord på ovalbane i Detroit i 1911 som høydepunkter. I 1913 forsøkte Ford å starte med en modifisert T i Indianapolis 500, men ble fortalt at vektreglene tilsa at de måtte ha 450 kg ballast for å delta. Etter dette trakk Ford seg fra motorsport i det store og hele. Begrunnelsen var misnøye med reglene og at han måtte bruke hele sin energi på å dekke etterspørselen etter T-Forden.
Henry Ford hadde veldig bestemte tanker om sine ansatte. De skulle jobbe en åtte timers dag, og i 1913 fikk de 5 USD (cirka 30 norske kroner) per dag, noe som da var ganske mye. Betalingen gikk opp til 6 USD (nærmere 40 norske kroner) per dag mens produksjonen av Model T var på sitt høyeste i 1918. En slik sum for enkle arbeidere var på den tiden nærmest uhørt. Ford tilbød også en innovativ profittdelingsplan.
Ford var også imot fagforeninger ved sine fabrikker. For å hindre arbeiderne i å organisere seg leide han inn Harry Bennett, offisielt som sjef for serviceavdelingen. Han brukte forskjellige skremselsmetoder for å hindre dannelsen av fagforeninger. En streik av United Auto Workers i 1941 fikk til slutt tvunget gjennom felles forhandlinger ved noen av Fords fabrikker, men det var ikke før Henry Ford og Harry Bennet forlot selskapet for godt i 1945 at arbeiderne ble fullstendig frie til å organisere seg.
1. januar 1919 overlot Henry Ford ledelsen av selskapet til sin sønn Edsel, selv om han fremdeles styrte bak kulissene. Få avgjørelser under Edsels ledelse ble foretatt uten Henrys godkjenning, og de som ble tatt uten ble ofte reversert av Henry senere. På denne tiden kjøpte Henry og Edsel opp alle de gjenværende aksjene fra andre investorer, og ble således eneeiere. Dette var starten på en periode med tilbakegang for selskapet, da de hadde lånt opp mye penger like før lavkonjukturen etter at krigen rammet USA.
Rundt 1920 kjøpte Ford opp et stort landområde i Brasil, Fordlândia, for å dyrke gummi for dekkene til bilene sine. Dette endte som en økonomisk katastrofe, og før området ble solgt i 1945, hadde han tapt en formue.
A-modellen og senere
Fallende salg av T-modellen fra 1926 overbeviste Henry Ford om at det var nødvendig å komme med en ny modell slik Edsel hadde foreslått. Den eldre Ford deltok i prosjektet med sin tekniske ekspertise i utforming av motor, ramme og annet utstyr. mens han overlot utformingen av karosseriet til sin sønn. Edsel klarte også å overbevise sin far om å introdusere et hydraulisk bremsesystem og gearkasse. Resultatet ble den meget vellykkede Ford Model A introdusert i desember 1927 og produsert ut 1931, med mer enn 4 millioner biler.
Henry Ford hadde lenge interessert seg i plast utviklet fra jordbruksprodukter, spesielt soyabønner. Soyabønne-basert plast ble brukt i Ford bilene gjennom 30-årene i deler som horn, i maling osv. Dette kulminerte i 1942, da Ford den 13. januar tok ut patent på en bil, produsert av nesten bare plast, festet til en ramme av sveisede stålrør Konstruksjonen veide 30 % mindre enn en vanlig bil av samme størrelse, og det ble sagt at den var istand til å motstå ytre påkjenninger ti ganger mer enn stål, men konstruksjonen fanget ingen interesse.
Longyang
Longyang (隆阳区) er et kinesisk bydistrikt nord i byprefekturet Baoshan vest i provinsen Yunnan. Det har et areal på 5 011 km² og teller 850 000 innbyggere (2004).
Lukket sluttstykke
Lukket sluttstykke er en samlebetegnelse på våpenmekanismer hvor sluttstykket er i fremre posisjon (lukket eller låst, avhengig av mekanisme) idet avtrekkermekanismen utløses, og er den mest vanlige kategorien av sluttstykketyper. Lukket sluttstykke kan implementeres både med masseretardert eller låst sluttstykke.
Motsatsen til lukket sluttstykke er åpent sluttstykke, hvor sluttstykket er trekt tilbake (åpent) idet avtrekket utløses, og patronen avfyres idet sluttstykket lukker seg.
Hans Mild
Hans Hjalmar Mild (født 31. juli 1934 i Stockholm, død 23. desember 2007 i Stockholm) var en svensk fotball, bandy og ishockeyspiller som blant annet deltok i de olympiske vinterleker 1964 i Innsbruck.
Nykirke
Nykirke er et tettsted i Horten kommune i Vestfold. Tettstedet har innbyggere per 1. januar, og ligger øst for E18 omtrent ti kilometer vest for Horten sentrum. Vestfoldbanen går gjennom Nykirke, men Nykirke stasjon er nedlagt. Dermed er nærmeste stoppested Skoppum stasjon. Nykirke kirke ligger her.
Hans Mild
Mild vant en olympisk sølvmedalje i ishockey under vinter-OL 1964 i Innsbruck. Han var med på det svenske laget som kom på andreplass i turneringen bak Sovjetunionen. Det var seksten lag som deltok, etter en kvalifiseringsrunde gikk de åtte vinnerne videre til finalegruppe som spilte en enkeltserie der alle lagene møttes en gang. Sovjetunionen vant alle sju kampene og vant serien med maksimale 14 poeng foran Sverige, Tsjekkoslovakia og Canada alle med ti poeng. OL-turneringen var også det 31. verdensmesterskapet i ishockey.
Mild spilte 63 landskamper for Sveriges herrelandslag i ishockey. Han ble svensk mester i ishockey seks ganger og to ganger i fotball. Mild spilte også 31 landskamper for Sveriges herrelandslag i fotball. Han ble tildelt Guldbollen i 1964.
Argument (filosofi)
Argumenter kan man bruke i en diskusjon for å fremme gode eller dårlige sider ved en sak.
Det er viktig å skjelne mellom forklaringer og argumenter. Mens forklaringer forsøker å vise hvorfor noe er sant så forsøker argumenter å demonstrere at noe er sant. Det er forskjell på det å vise hvorfor hunden er død (Den er død fordi...) og det å demonstrere at hunden er død (Den døde slik og slik...).
Unionsmerket
Unionsmerket, med tilnavnet «Sildesalaten», var merket som stod i kantonen eller det øverste hjørnet nærmest stangen i det norske og svenske flagget i unionstiden. Det ble innført i 1844 for å imøtekomme norske krav om likestilling i unionen. Merket utgjorde det kvadratiske øvre, indre felt i Norges handels- og orlogsflagg. I svenske flagg var det tilsvarende feltet langstrakt, og merket fikk proporsjonene 5:4. Med denne formen ble flagget også brukt som gjøs på begge lands marinefartøyer og som felles svensk-norsk unionsflagg for utenriksstasjonene. Økende misnøye i Norge med unionen mot slutten av 1800-årene førte til krav om «Det rene flagg» uten unionsmerke. Etter to stortingsvedtak som fikk kongelig veto, ble tredje gangs vedtak kunngjort som lov i 1898, og unionsmerket ble fjernet fra handelsflagget i 1899. Det forble i orlogsflagget til 1905, siden Grunnloven fastslo at dette skulle være et unionsflagg.
Historie
{| Unionsmerket ble innført kort tid etter kong Oscar Is tiltredelse, ved kongelig resolusjon i felles norsk-svensk statsråd 20. juni 1844.
Det tilsvarende svenske unionsmärket ble kalt «sillsalladen», og opphavsmannen til navnet skal ha vært C. O. Brakel, som første gang brukte tilnavnet i nedsettende hensikt på Riddarhuset i Stockholm i 1859. Kallenavnet ble snart velkjent i begge land, og etterhvert ble det oppfattet som humoristisk mer enn negativt. Folk fant det treffende på grunn av den slående likheten med en sildesalat, en populær rett på begge lands frokostbord. Tradisjonelt ble den pyntet med radiære striper og sektorer av småhakket eggeplomme, eggehvite, sylteagurk, rødbeter og andre fargerike grønnsaker.
Unionsmerket alene, med proporsjonene 5 : 4 som i svenske handelsflagg, ble fra 1844 brukt som felles orlogsgjøs og diplomatisk flagg for Sveriges og Norges utenriksstasjoner og konsulater gjennom resten av unionstiden.
Kong Oscar I innførte unionsmerket som sin «morgengave» til det norske folk for å imøtekomme norske krav om statssymboler som markerte landenes likestilling innenfor unionen. Men det var også hensikten å styrke unionen og båndene mellom landene. Samtidig ble det innført et unionsvåpen for bruk i unionelle sammenhenger og som kongevåpen, slik at det enkelte lands riksvåpen alene skulle brukes internt i hvert land. Unionsmerket ble satt inn i begge lands flagg. Begge lands flaggfarger fylte nøyaktig halvparten av merket, og Norge fikk innfridd ønsket om separate orlogsflagg. Merket ble derfor stort sett godt mottatt i Norge, men både der og i Sverige var det en viss misnøye med at man ikke lenger hadde «rene» handelsflagg.
Flaggstriden
Gjennom skandinavismens tid midt på 1800-tallet var unionen relativt populær i Norge, og derfor var også unionsmerket velsett. Men etter stattholderstriden i 1859 økte den norske misnøyen med unionen. Kampen for «det rene flagg» ble en merkesak for unionsmotstanderne, og fra 1879 ble «flaggstriden» eller «flaggsaken» en politisk kampsak. Unionsmotstandere så da «Sildesalaten» som et «lydrikesymbol». Bjørnstjerne Bjørnson var ivrigste talsmann for et flagg uten unionsmerke, mens særlig sjøfolkene var motstandere. Også plasseringen av de norske fargene i forhold til de svenske ble et politisk spørsmål, og det ble i 1879 framsatt forslag om å gi de norske fargene «hedersplassen» til høyre og venstre i merket i de norske unionsflaggene.
Flaggloven innførte en ny type flagg, statsflagget, idet den bestemte at flagg uten unionsmerke, men med splitt og tunge som orlogsflagget, skulle brukes på statens sivile bygninger og skip. Men orlogsflagget beholdt unionsmerket til unionsoppløsningen, ettersom det etter Grunnloven skulle være et unionsflagg. «Sildesalaten» ble fjernet fra orlogsflagget ved regjeringsbeslutning umiddelbart etter unionsoppløsningen, og «rene» orlogsflagg ble heist på alle marinefartøyer og festninger 9. juni 1905.
Liste over harniskmaller etter L-nummer
Dette er en liste over harniskmaller etter L-nummer.
En herre i pysjamas
En herre i pysjamas (original tysk tittel: Der Gasmann) er en tysk komedie fra 1941 regissert av Carl Froelich med Heinz Rühmann i hovedrollen.
Luolong
Luolong (kinesisk: 洛龙区, pinyin: Luòlóng Qū) er et bydistrikt i den kinesiske provinsen Henan, og tilhører byprefekturet Luoyang.
Lulong har et areal på 243 km² og teller 330 000 innbyggere (2003).
Nanjiao
Nanjiao (kinesisk: 南郊区) er et bydistrikt i byprefekturet Datong nord i den kinesiske provinsen Shanxi. Det har et areal på 966 km² og teller ca. 280 000 innbyggere (2004).
Maldivene under OL
Maldivene deltok første gang i olympiske leker under Sommer-OL 1988 i Seoul, og har siden deltatt i samtlige påfølgende sommerleker. De har aldri deltatt i vinterlekene. Maldivene har aldri vunnet noen medalje.
Huiji
Huiji (kinesisk: 惠济区, pinyin: Huìjì Qū) er et bydistrikt i byprefekturet Zhengzhou i provinsen Henan i Folkerepublikken Kina. Det har et areal på 206 km² og teller 201 000 innbyggere (2004).
Administrative enheter
Subdistriktene Xincheng (新城街道), Liuzhai (刘寨街道), Laoyachen (老鸦陈街道), Changxinglu (长兴路街道), Yingbinlu (迎宾路街道), Dahulu (大河路街道).
Storkommunene Guxing (古荥镇), Huayuankou (花园口镇).
Jiao (Yangquan)
Jiao (kinesisk: 郊区; pinyin: Jiāo Qū) er et bydistrikt i byprefekturet Yangquan i den kinesiske provinsen Shanxi. Det har et areal på 633 km² og teller 220 000 innbyggere.
Finnås
Finnås er en tidligere selvstendig kommune i Hordaland fylke opprettet som Finnås formannskapsdistrikt i 1837. Finnås opphørte å eksistere 30. juni 1916. Fra 1. juli 1916 var kommunen delt i tre nye enheter: Moster, Bremnes og Bømlo kommuner. 1. januar 1963 ble igjen Moster, Bremnes og Bømlo slått sammen, nå til den nye Bømlo kommune.
Idag er Finnås et område i midten av Bømlo, som nå er kommunens navn.
Jiao
Jiao kan være:
13. etappe av Giro d’Italia 2021
13. etappe av Giro d'Italia 2021 gikk fra Ravenna til Verona 21. mai 2021.
Giacomo Nizzolo vant etappen.
Sudan under VM i friidrett innendørs 2010
Sudan deltok under VM i friidrett innendørs 2010 fra 12. til 14. mars 2010 i Doha i Qatar.
Harald Jensen (offiser)
Harald Jensen var en norsk offiser og flyger.
Erfjord
Erfjord er en tidligere selvstendig kommune i Rogaland fylke. Kommunen ble opprettet da Jelsa kommune ble delt i to 1. januar 1914. Erfjord hadde 617 innbyggere ved etableringen. Det er bare én butikk i Erfjord; matvarebutikken Joker. Stavanger ligger omtrent 2-3,5 timer fra Erfjord. På Erfjord skole går det 63 elever. I hele Erfjord bor det ca. 500-600 mennesker.
Harald Jensen (offiser)
Andre verdenskrig
Jensen var i Flyvåpnenes flygerkull nr. 2 i Little Norway i Toronto i 1941, og i aktiv tjeneste som Mosquito-pilot for 333 skvadrons B-flight ved RAF Leuchars.
Erfjord
1. januar 1965 ble Erfjord slått sammen med Sand og Suldal kommuner samt deler av Jelsa og Imsland til den nye Suldal kommune. Erfjord hadde på dette tidspunktet 610 innbyggere.
Harald Jensen (offiser)
Andre verdenskrig
Av Jensens fire luftkamper utenfor norskekysten under andre verdenskrig i 1943 og 1944, er det registrert tre nedskytinger med Jensen som pilot og kvartermester Remo Torkildsen (senere Ravndal) som navigatør:
En av Mosquitoens to motorer og radioen ble ødelagt av tyskernes kystbatteri under Jensen og Torkildsens tokt den 13. februar 1944, utenfor sørvestlandet. Tilbake i Skottland måtte Jensen lande med en motor i dårlig sikt.
Erfjord
Eksterne lenker
www.erfjord.net
Harald Jensen (offiser)
Andre verdenskrig
Jensen og Torkildsen kom også i luftkamp den 8. mai med en Arado Ar 196, hvor denne ble kreditert «sannsynligvis nedskutt». Jensen ble alvorlig såret i torso og venstre øye, men klarte igjen å fullføre toktet og lande på hjemmebasen ved Dundee i Skottland.
Utmerkelser
For sin krigsinnsats ble Jensen dekorert med St. Olavsmedaljen med ekegren, krigsmedaljen med stjerne og Distinguished Flying Cross.
Hører du ikke hva jeg sier!
'Hører du ikke hva jeg sier! En uanstendig komedie' er en norsk spillefilm fra 1995, regissert av Erik Gustavson. Manuset til filmen var skrevet av Gustavson og Lars Saabye Christensen. Hovedrollene ble spilt av Bjørn Floberg, Kjersti Holmen og Pia Borgli.
Filmen var avslutningsfilmen på filmfestivalen i Haugesund i 1995.
Handling
Filmen handler om forholdet mellom standup-komikeren Stig (spilt av Bjørn Floberg) og hans kone Ane (spilt av Kjersti Holmen), som også er hans agent og manager. En kveld Stig står på scenen, dør en mann i salen – han ler seg i hjel.
Stig mister deretter evnen til å få publikum til å le, og det blir Ane som må ta over rampelyset for å sørge for at det kommer penger inn på kontoen. Filmen viser også hvordan dette påvirker forholdet dem imellom.
Xinfu (Xinzhou)
Xinfu (kinesisk: 忻府区;pinyin: Xīnfǔ Qū) er et bydistrikt i byprefekturet Xinzhou i provinsen Shanxi i Folkerepublikken Kina. Det har et areal på 1 986 km² og teller ca. 544 683 innbyggere (2010).
Bølgestripet nepejordloppe
Bølgestripet nepejordloppe (Phyllotreta undulata) er en bille som tilhører familiegruppen bladbiller (Chrysomelidae). Den er utbredt i det meste av verden. Den finnes i Norge og lever på havre, bygg, rug og hvete.
Bølgestripet nepejordloppe er en liten bille, mellom 2-2,3 mm lang. Dekkvingene er mørke, med et bredt langsgående gult bånd på hver dekkvinge. Båndet er nesten like bredt hele veien, som ved skuldrene, men smalner litt bakover. Halsskjoldet er mørkt, nær svart. Kroppen er litt langsmal og ikke så oval som bladbillene ofte er.
Både larvene og de voksne (imago) billene lever av å spise av planten, larvene lever i jorden og spiser på røttene, mens de voksne (imago) lever på selve planten. Enkelte år kan de bli tallrike og regnes da som skadedyr.
Bølgestripet nepejordloppe tilhører gruppen av insekter med fullstendig forvandling (holometabole insekter), som gjennomgår en metamorfose i løpet av utviklingen. Larvene er radikalt forskjellige fra de voksne i levevis og i kroppsbygning. Mellom larvestadiet og det voksne stadiet er et puppestadie, en hvileperiode, der billens indre og ytre organer endres.
Korsvegen
Korsvegen er et tettsted i Melhus kommune i Trøndelag. Stedet ligger like ved innsjøen Gaustadvatnet, omtrent 20 kilometer sørvest for kommunesenteret i Melhus. 1108 personer var registrert bosatt på denne postadressen i 2018, mens selve tettstedet var registrert med 0 innbyggere per 1. januar.
Stedet har egen barne- og ungdomsskole, sykehjem, legesenter, matbutikk, bank, frisør, bilverksted, spisested og noen barnehager. Det er også et aktivt fotballmiljø, håndballmiljø, langrennsmiljø og ishockeymiljø på stedet. Fotballfasilitetene består både av en tradisjonell gressbane og en moderne kunstgressbane fra 2011. Ishockeybanen ligger på skolens tomt og ble oppgradert til kunstisbane i 2010. Den organiserte idretten er underlagt Idrettslaget Leik. Det befinner seg også en travbane på stedet (i sørenden av Gaustadvatnet) samt et lite travmiljø.
En stor del av befolkningen er bosatt i sentrumsnære boligområder som Eidsåsen byggefelt (etablert på 1960-tallet), samt nyetablerte boligområder som Sagtunet og Korsveibotnan. De to sistnevnte ble etablert i 2014 og består i hovedsak av leilighetsbygg og rekkehus. I tillegg er der noen mindre villa-baserte områder, slik som Oddhaugen, Eidsgrenda og Gaustadbakken (de to sistnevnte ligger et par kilometer fra sentrum). Resten av befolkningen er spredt på forskjellige hus i og rundt sentrum. I tillegg bor en del på gårdsbruk.
Getting Things Done
Getting Things Done (GTD) er en metodikk for personlig produktivitet som er utviklet av David Allen. Han har også forfattet boken med samme tittel utgitt i 2001. Boken ble første gang oversatt og utgitt på norsk i 2006 under tittelen Få ting gjort.
Beskrivelse av metodikk
Getting Things Done (GTD) beskriver et sett vaner som ifølge forfatteren kan læres. Disse vanene henger sammen, og utgjør en tilnærming til oppgavehåndtering som ifølge forfatteren og bokens undertittel, skal lede til en mer stressfri produktivitet.
Forutsetninger for metodikken
Ved å plassere ideer og forpliktelser utenfor hodet frigjøres noe David Allen kaller psykisk RAM som man kan bruke til i praktisk og kreativ virksomhet.
Schroth
Schroth:
Getting Things Done
Terminologi
David Allen opererer med et sett begreper. Noen sentrale er:
De danske gjenforeningskrigene
De danske gjenforeningskrigene på midten av 1300-tallet var en serie mindre og større konflikter i tilknytning til det danske kongedømmet i løpet av tjue år. Den formidable Valdemar Atterdag, gjenforente Danmark i løpet av de tjue årene mellom 1340 og 1360. Samtidig gjorde han det danske riket til det mektigste i Nord-Europa.
Forspillet
Vanstyre, politisk destabilisering og krigsgjeld under en aggressiv utenrikspolitikk hadde tvunget fram en voldelig oppløsning av landet Danmark som i 1332 stod uten konge og størstedelen var pantsatt til kreditorene. Blant disse var de holsteinske grevene som hadde etablert seg som erkefiender av de kongelige interesser og de danske særinteresser i det siste århundret. Etter Christoffer IIs død var kongeriket oppløst uten konge, underlagt et hardstyre av både kreditorene og danske adelige som forsøkte å presse alle økonomiske midler uten skånsel av befolkningen.
Siden midten av 1320-årene hadde de danske landsdelene blitt kastet ut i vold, kaos og oppløsningstendenser siden ekstraskatt og andre ekstraordinære utgifter ble innført av kreditorene. Gjennom tolv år, siden 1328, var opprør gang på gang kvalt i blod av adelige (inkludert danske adelige). Bare ett sted hadde opprøret ført til bedre tilstander. Skåningene gjorde i 1332 opprør og fant en venn i den norsk-svenske kongen Magnus Eriksson, som overtok panten på Skåne for 7 tonn sølv eller 34 000 mark sølv. Samme år hadde de to grevene, Grev Gerhard og Grev Johan av Holstein verdsatt kongeriket Danmark på 200 000 mark sølv.
Det var store urolighetene på den jyske halvøya. Både bøndene og stormennene hadde gang på gang gjort opprør mot tilstandene som gradvis var blitt så ille at hanseatene hadde protestert mot det tyske hardstyret som førte til lovløshet. I 1339 måtte grev Gerhard konkludere med at det bare var et tidsspørsmål før danskene hadde fjernet fremmedstyret og rustet opp en hær. Han innførte en upopulær sølvskatt og startet forhandlinger med hertug Valdemar av Slesvig. Det neste året hadde greven og hertugen avsluttet forhandlingene med en avtale om overførsel av panten på Jylland til hertugen mot Sønderjylland. Men først måtte opprøret på Nørrejylland knuses. Med 11 000 mann rykket greven sammen med sine sønner, Heinrich og Claus, opp gjennom den jyske halvøya som ble utsatt for herjing og plyndring. Men natten til 1. april 1340 hadde greven kommet til Randers, der han ble overfalt og drept av væpneren Nils Ebbesen. Mordet utløste et sammenbrudd av den tyske hæren som flyktet sørover.
Krigenes begynnelse
Attentatet i Randers ledet til et forlik mellom den fremste anføreren for dansk selvstendighet og Gerhards sønner med, modifikasjoner på avtalen om byttet av Nørrejylland og Sønderjylland. Først skulle den unge junkeren gifte seg med Gerhards datter, Elisabeth, og la seg utrope til konge over Danmark for å bringe orden i forholdene. Men den unge mannen var slu og fikk avtalen forandret, så han giftet seg med hertug Valdemars søster. Med dette fikk han en medgift som var straks brukt for innløsning av Vendsyssel og landet sør for Limfjorden inkludert byen Viborg. Den 24. juni 1340 hylles Valdemar som Danmarks konge på Viborg Landsting.
Som resultatet av avtalen med holsteinerne var han avverget fra å støtte det jyske opprøret som ble knust i november 1340 ved Skanderborg av en tysk hær. Et ulykkelig dårlig forhold mellom den nye kongen og jydene i hele regjeringsperioden hadde startet, kong Valdemar var ikke mindre hensynsfull enn tyskerne som generelt så ned på enhver under dem i sosial rang. Gang på gang skulle jydene sette seg opp mot kongestyret med vold som ble besvart med terror, grusomheter og svik fram til danskekongens død. Hans metoder var så harde og hans skruppelløshet var usedvanlig selv i disse harde tidene at han fikk et lite kjent tilnavn som få konger hadde gjort seg fortjent til i historien: Valdemar den onde.
Valdemar begynte det tunge arbeidet med å gjenreise kongeriket, og startet gjenforeningen av det danske landet som dels ble tilbakekjøpt, dels tilbakeerobret i et komplisert spill av kjøp, lån, pantsetting, væpnet makt og krig. I 1342 til 1343 var en kongelig hær oppstilt etter en fjerdedel av Jylland var innløst, for stridighetene på Sjælland omkring København og Kalundborg. I 1342 hadde den norsk-svenske kongen Magnus Eriksson grepet inn på holsteinernes side, men tapte et slag ved København i forsvaret av slottet. Men hensikten med den svenske hæren i København fikk en politisk gevinst, for kong Valdemar måtte sluttet fred med kong Magnus Eriksson og måtte offisielt avslå Skåne, Halland og Blekinge i 1343.
Holsteineren Claus Limbek, som hadde vært i grev Gerhards tjeneste, gikk over til danskekongens side under den dansk-holsteinske krigen sammen med Kalø slott, og vant de viktige borgene i Kalundborg og Søborg på nordlige Sjælland i 1344. Han ble straks kongens viktigste mann og forbundsfelle de neste tjue år, som en av Danmarks mektigste menn med store len i Jylland. Krigens herjingene rammet Sjælland meget hardt, by etter by ble inntatt, plyndret og lagt øde i flere år, beleiring av større og mindre borger var vanlig rundt om på øya. Danskene vant borgen på Gunderslevholm i 1345 der besetningen ble utryddet til siste mann.
Krigsutgiftene ble så store at Valdemar måtte selge Estland som hadde vært i et opprør våren 1342. Opprøret var stoppet av Den tyske orden som plasserte deres menn i de viktige borgene på landet. Estlenderne ønsket disse vekk, men danskene valgte salg fremfor en overtaking av de tyske korsfarernes rolle som sikringsstyrke. I august 1346 var Estland solgt for 19 000 mark sølv. Avtalen om salget av det fjerne landet på Baltikum var en stor seier for danskekongen som innløste panter på Sjælland med mesteparten av sølvet. Dessuten, med i avtalen overtok Den tyske ordenen den andre kongesønnen, junker Otto som villig dro sin vei østover for tjeneste på Karkus, Livland. Kongen, som hadde innløst de fleste pantene på Sjælland, isolerte de gjenværende tyske borgherrene fra hverandre for to år framover. I 1348 var Sjælland, Lolland, Falster og Møn underlagt kongelig kontroll. Den siste større borgen på Sjælland, Voldingborg, overga seg mot en avtale om 8 000 mark sølv i utbetaling.
Viktig drahjelp kom fra det danske folket som aksepterte ekstraskatt. 7. januar 1349 var 40 000 mark sølv brukt på innløsningen av de østlige landsdelene, tre fjerdedeler var betalt av folket. Men en katastrofe rammet landet med store sosiale og økonomiske konsekvenser i tre år i 1348, 1349 og 1350. Svartedauden som het Den sorte død, desimerte befolkningen som ble spart for mer krig, et opprør på Brandenburg mot keiseren, trakk danskekongen og hans hær til Mecklenburg for to år med krig og plyndring.
I 1351 startet krigene på nytt etter at holsteinerne på nytt startet kampen mot Valdemar Atterdag med innblanding i indre stridigheter mellom jyske adelige. I kongens fravært sluttet stormennene, som Claus Limbek, seg til hertug Valdemar av Slesvig i oppstanden mot kongen. Krigen på Jylland ble det samme som på Sjælland, med hærer på herjingstokt, beleiring av borger og plyndring av så vel by som landsbygd. Bare en fjerdedel av Jylland omkring Ribe, var ikke innløst i tillegg til Fyn. I to år bølget kampene fram og tilbake, Langeland var erobret fra hertug Valdemar av Slesvig, som måtte sluttet fred i 1353 ved å bytte den siste fjerdedelen av Jylland mot Langeland. Samme år var et forlik mellom de jyske stormennene og kongen fullført der Claus Limbek gjenopptok sin tidligere posisjon som kongens fortrolige.
Krigenes avslutning
Kongens styre ble merkbart etter hvert som landsdelene ble underlagt kongelig kontroll. Maktmisbruk, uvillighet til å lette byrdene på befolkningen som ikke lenge hadde den økonomiske kapasiteten som før Svartedauden, og maktarroganse skapte store problemer. Det første danehof ble holdt 1. juni 1354 i Nyborg hvor Valdemar Atterdag kom med løfter om bedre tilstander. En skjerpelse av kongens maktmidler var i gang, dette framprovoserte et nytt opprør på Jylland.
Stormennene, med støtte av holsteinerne og deler av folket på Jylland reiste seg i opprør mot kongen som mistet Tønder og Randers i 1357. 11. november 1357 vant Valdemar Atterdag et avgjørende slag ved Brobjerg på Fyn. Seieren sikret Fyn for kongen som på våren i 1358 seilte med en flåte mot Langeland og Als, som hadde tilhørt hertugen av Slesvig. Tranekær slott og Nordborg slott i tillegg til Sønderborg ble beleiret og erobret etter kort tid. Men suksessen ledet til en intervensjon av hertug Albrekt den store av Mecklenburg. Valdemar dro tilbake til København med den kongelige krigsflåten. Ved Helsingborg i sommeren 1358 hadde den danske hæren marsjert mot den mecklenburgske hæren på skånsk grunn.
Med denne utviklingen var en annen konflikt trukket inn i bildet, den svenske striden mellom faren Magnus Eriksson og sønnen Erik Magnusson som hadde pågått siden 1356. Hertugen av Mecklenburg våget ikke å slåss et slag, så han begynte å forhandle med danskene som fant en forbundsfelle i den eldre svenskekongen som hadde kommet i besittelse av det strategiske viktige Helsingborg slott. Med vinterens ankomst opphørte kampene, da hadde man inngått våpenhvile på alle steder. I Kalundborg forhandlet kongen med representanter for de jyske opprørerne. På veien hjem ble stormennene Uffe Sigsen, Peder Andersen og Nils Bugge 23. desember 1358 myrdet av ukjente gjerningsmenn, trolig på kongens ordre. Valdemar Atterdag var den fremste mistenkte, men han avla ed på sin uskyld og fant flere jegerne som ble anklaget og dømt for forbrytelsen. Med dette var kraften bak opprøret på Jylland oppbrukt.
Året etter brøt krigen ut på nytt, etter at holsteinerne erobret Femern, dels hjulpet av jydene som angrep de kongelige borgene. Valdemar Atterdag hadde rykket over Øresund med sin hær for å støtte den eldre kong Magnus Eriksson mot hans sønn Erik. Kong Magnus Eriksson var nødt til å gi løfter om å gi avkall på Helsingborg mot dansk militærhjelp. Under møtet mellom de nordiske kongene i København i januar 1359, ble trolovelsen mellom den norske kongen Håkon VI Magnusson og danskekongens datter Margrete inngått.
Valdemar Atterdag siktet på de øst-danske landsdelene med håp om en reversering av avtalen fra 1343. Med Helsingborg under kontroll ville en erobring av Skåne være mulig. Men holsteinernes suksess på Femern, jydenes opprør og en mecklenburgsk flåte på havene tvang danskene tilbake. Kong Erik Magnusson hadde samlet en hær, den såkalte klubbehæren som var sagt å ha skremt bort den danske hæren uten større strid. Dessuten er omstendighetene omkring Magnus Eriksson, hans sønn og danskekongen i 1359 noe forvirrede med flere ulike versjoner. Det som er kjent, var at danskene hadde trukket seg tilbake uten å ha fått Helsingborg slott, Erik døde kort tid etterpå, etterfulgt av sin far som nektet å respektere avtalen etter danskenes ønske.
Det jyske opprøret fikk en avslutning den 24. mai 1360 med Landefreden under danehoffet i Kalundborg der kongen måtte lovet å respektere alle privilegier, lover og sedvaner samt de jyske stormennenes egne interesser som hadde vært under trussel. Med avtalen var de siste indre stridighetene i Danmark avsluttet, de holsteinske grevene sammen med hertug Valdemar av Slesvig forliket seg på nytt med Valdemar Atterdag. Med freden var de danske gjenforeningskrigene nesten overstått.
Etterspillet
En uoffisiell krig mellom Danmark og Sverige, som var i union med Norge,hadde brutt ut. Magnus Eriksson fant nye forbundsfeller i de holsteinske grevene og innledet forhandlingene som sluttet med enighet om å overføre kontrollen over Kalmar Slott på Småland til holsteinerne. For å forsegle avtalen skulle grevene gifte bort Gerhards datter Elisabeth til den norske kongen.
Danskekongen som hadde vært underrettet om disse planene, måtte gå til angrep for å stoppe den farlige utviklingen. Hærtoget året 1361 fikk et svært blodig utfall, slaget ved Visby som var ikke mindre blodig enn slaget ved Skanderborg tjue år tidligere. Ved hell var Elisabeth sammen med sitt følge, tatt til fange av danskene etter et skibbrudd samme år.
Erobringen av Gotland avsluttet krigen mellom de to kongene med en ny, mer omfattende krig mellom landene med en tredje part, Hansaen. Danmark, som hadde blitt samlet på nytt, var blitt det mektigste landet i Nord-Europa. Kong Valdemar Atterdag døde i 1375 uten en sønn som hadde omkommet av sine sår under krigen mot Hansaen, men hadde etterlatt seg en datter gift med Håkon VI Magnusson. Datteren skulle vise seg å være farens verdige etterfølger.
Chuanhui
Chuanhui (kinesisk: 川汇区, pinyin: Chuānhuì Qū) er et bydistrikt i den kinesiske provinsen Henan, og tilhører byprefekturet Zhoukou.
Chuanhui har et areal på 141 km² og teller 360 000 innbyggere (2002).
Arneberg stasjon
Arneberg stasjon er en jernbanestasjon på Solørbanen ved Arneberg i Åsnes. Stasjonen ble åpnet som stoppested da Solørbanen ble tatt i bruk mellom Kongsvinger og Flisa i 1893. 1916 ble stoppestedeet oppgradert til stasjon, denne var betjent til 1970. Senere hadde den status som holdeplass. Stasjonsbygningen ble revet 1992 og godshuset flyttet til Kongsvinger. Persontrafikken ble nedlagt 1994.
Steve Cook (handikappidrettsutøver)
Etter ulykken begynte han å trene fjellklatring, alpint og mountain bike.
Han deltok i sine første Paralympiske leker i 1996, som syklist. Han var ikke fornøyd med resultatene, derfor endret han satsingen sin, og gikk mer over til langrenn. Under Paralympiske leker i 2006 sto han for 2 av USAs 7 gullmedaljer. Som syklist har han også deltatt i paralympiske sommerleker.
Paralympiske vinterleker 2006
VM 2005
Paralympiske vinterleker 2002
World Cup for handikappete 2001
VM 2000
Paralympiske sommerleker 1996
14. etappe av Giro d’Italia 2021
14. etappe av Giro d'Italia 2021 gikk fra Cittadella til Monte Zoncolan 22. mai 2021.
Lorenzo Fortunato vant etappen.
Kjøs bru
Kjøs bru er en 8 meter lang bro på europavei 39 som ble åpnet i 1969, den gang riksvei 60.