cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
UEFA Nations League Finaler 2019
Utmerkelser
Turneringes spiller pris ble gitt til Bernardo Silva, som ble valgt av UEFA's tekniske observatører.
Premiepenger
Premiepengene som skal fordeles ble kunngjort i oktober 2018. I tillegg til solidaritetsgebyret på 2,25 millioner euro for å delta i Nations League, vil de fire deltakerne motta ytterligere € 2,25 millioner for å vinne sine grupper og kvalifisere seg til Nations League Finals.
Dette betyr at det maksimale beløpet for solidaritet og ytelse for UEFA Nations League-vinnerne er € 10,5 millioner.
MS «Vestgar» (1957)
MS «Vestgar» er en tidligere langrutebåt for Øygarden utenfor Bergen som er fredet av Riksantikvaren. Den var en periode omdøpt til «Fredsbudet» og seilte som misjonsbåt. Den fikk tilbake sitt opprinnelige navn i 2007, og er for tiden under restaurering.
MS «Vestgar» ble levert i februar 1957 fra P. Høivolds Mek. Verksted i Kristiansand. Båten var sertifisert for 252 passasjerer, og hadde 2 salonger med i alt 171 sitteplasser. Den gikk som langrutebåt mellom Øygarden og Bergen. Etter at veiutbygginga i Øygarden tok til ble passasjergrunnlaget mindre, og ruta ble lagt ned 30. mai 1979.
«Fredsbudet»
I 1979 ble båten solgt til pinsebevegelsen i Norge og omdøpt til Misjonsbåten «Fredsbudet».
Som misjonsbåt var den et av fellestiltakene til pinsebevegelsen, og den seilte langs norskekysten på evangeliseringsoppdrag. Den la gjerne til ved små og ofte veiløse lokalsamfunn, der oppmøtet i begynnelsen var stort. Men etter hvert som mange steder ble avfolket og fiskere bare hadde korte opphold i land, ble besøkstallet redusert.
Vinteren 2005–2006 gjennomgikk båten en større ombygning og modernisering av lugarer og toaletter. Det ble også laget en plass på dekk, slik at det kunne holdes friluftsmøter ved kaikanten.
«Fredsbudet» hadde de siste årene sertifikat som opplæringsfartøy og kunne ha praksisplasser for sjøfolk både i maskinrommet og på dekk.
I juni 2007 solgte pinsebevegelsen båten, delvis på grunn av høye driftskostnader, men mest fordi den stod overfor en omfattende og kostbar, nødvendig ombygging.
Restaurering
Båten ble kjøpt tilbake til Øygarden og fikk igjen navnet «Vestgar». Planen er at den skal bli et levende kulturminne og tilbakestilles til sin opprinnelig utgave som rutebåt. Oppussingsarbeidet er stort sett basert på dugnadsinnsats og gaver. I januar 2014 ble sjøbussen fredet av Riksantikvaren.
Elsfjord
Elsfjord er en tidligere kommune i Nordland. Den tilhørte Mo herred 1. januar 1838, og ble en del av Hemnes herred i Sør-Ranen sogn, da dette ble skilt ut 13. mars 1839. Den 15. april 1929 ble Elsfjord skilt ut fra Hemnes som en selvstendig kommune. Den ble innlemmet i Vefsn kommune 1. januar 1962, og har frem til idag utgjort en grend i Vefsn. Denne justeringen av kommunegrenser viser hvordan bygdene tidligere var knyttet sammen sjøveien, mens det i dag er nærhet til omverdenen ved hjelp av veinettet som betyr mest.
Geografi
Elsfjord ligger i Vefsn kommune i bunnen av Elsfjorden, som er en fjordarm av Ranfjorden. Elsfjord grenser mot Hemnes kommune i nordvest på fjellet Toven, og i øst på fjellene; Selhornet, Grønfjellet og Korgfjellet. På vestsiden av fjorden ligger Elsfjorden naturreservat.
Samferdsel
I Elsfjord lå frem til 1945 sluttpunktet for den ferjefrie strekningen av riksveien nordover fra Oslo (siste biten er idag fylkesvei 7316). I Elsfjord var det fra 1931 ferjeforbindelse til Hemnesberget og vei til Mo i Rana. Fergetrafikken ble avsluttet da veien over Korgfjellet åpnet. Nordlandsbanen passerer Elsfjord, men stasjonen i Elsfjord er nedlagt og stasjonen i Drevvatn lenger sør har bare et begrenset antall stopp.
Annet
Elsfjord kirke er bygd i 1955.
I Elsjord finnes det enkelte forekomster av jernmalm, men det foregår ingen utvinning.
Bjørn på Håga
Bjørn på Håga var i henhold til Hervors saga sønn av Erik Bjørnsson og var en hersker i Svitjod sammen med sin bror Anund Uppsale en gang på 800-tallet.
Den historiske eksistensen av denne sagnkongen har blitt styrket av Rimbert, erkebiskop av Hamburg-Bremen, som forteller at kong Bjørn regjerte sammen med sin bror Anund (Anoundus) og ble etterfulgt av en kong Erik, noe som tilsvarende hva som nevnes i Hervarar saga. Foranledningen til at Rimbert forteller om Bjørn er at denne hadde bedt keiser Ludvig den fromme sende kristne misjonærer til Birka. Keiseren svarte ham ved å sende Ansgar i år 829. Bjørn tok imot Ansgar ved sitt hoff på Adelsö og ga ham tillatelse til å grunnlegge en kristen menighet.
Bjørn skal ha fått tilnavnet «på Håga» ettersom hans hall lå ved siden av den store, allerede da fornaldergravhaugen Hågahaugen på Adelsö. Herfra kunne han kontrollere den nye handelsbyen og kaupangen Birka. Hans bror Anund Uppsale skal likeledes ha fått sitt tilnavn på grunn av han holdt til i kultsenteret Uppsala.
Snorre Sturlason siterer flere skaldekvad som ble diktet av Brage Boddasson. Brage skal ha vært hirdskald hos Bjørn på Håga, noe som også nevnes av Hervarar saga. Bjørns hirdskald skal være den første skald som er kjent ved navn, og han skal ha kvedet Ragnarsdråpa til minne om Bjørns forfar Ragnar Lodbrok.
Bjørn på Håga og Anund Uppsale blir også nevnt av Adam av Bremen som forteller at Bjørn og Anund etterfulgte en kong Olav. Hervarar saga nevner dog bare at Erik Anundsson som var far til Bjørn Eriksson og farfar til Erik Seiersæl og Olav Bjørnsson II. Før man slår fast at disse kildene motsier hverandre bør man spørre seg om sveaene sluttet med samkonge med Bjørn på Håga og Erik Seiersæl, eller om alle detaljer omkring sveaenes opplegg med samkonge ikke nevnes i de knappe kildene som har overlevd.
Chlorocala cinctipennis
Chlorocala cinctipennis er en bille som hører til gruppen gullbasser (Cetoniinae) i gruppen skarabider (Scarabaeoidea).
Utseende
En middelsstor ( millimeter), avlang, blank gullbasse.
Levevis
Larvene utvikler seg i død ved som er angrepet av hvitråte. De voksne billene kommer gjerne til sevjeutfloder og andre steder der søte plantesafter er tilgjengelige.
Utbredelse
Arten er utbredt i Malawi og Tanzania.
Varmematte
En varmematte er en elektrisk matte som er beregnet for å smelte snø og is.
Mattene er laget av gummi, og de holder en temperatur på omtrent 10 °C når den er slått på. De kan være tilpasset trappetrinn, oppganger eller gangstier, og kan seriekobles for å brukes på et større område. Mattene kan brukes offshore som et sikkerhetstiltak for å hindre isdannelse på dekk på skip, plattformer og oppdrettsanlegg. Det er også mulig å feste mattene til underlaget for å unngå forskyvning.
Det finnes også varmematter som er beregnet for å legges i gulvstøp. Mattene er et nett som kabelen er festet i slik at varmekabelen er ferdig plassert med rett mellomrom. Varmematter er et alternativ til varmekabler og er egnet til kjeller- og baderom.
Dr. Nick Riviera
Dr. Nick Riviera (originalstemme: Hank Azaria) er en figur fra TV-serien Simpsons, som er av latinsk opprinnelse. Dr. Nick er en "doktor", men det kan sies at han er en kvakksalver (selv påstår han at han er en like god lege som Dr. Hibbert).
Dr. Nick Riviera sin debut på Simpsons var i episoden "Bart gets hit by a car". Nesten hver gang Dr. Nick opptrer, så sier han sin standardfrase: "Hi Everybody!", før alle rundt han svarer "Hi Dr. Nick!". Nick Riviera er 33 år gammel, jobber på en egen klinikk med telefonnummeret 555-NICK. Han dukker ofte opp på forskjellige reklamer, hvor han tilbyr alle mulige slags bisarre medisinske operasjoner, eller han støtter tvilsomme enheter - som han ofte har funnet opp selv.
Sideby
Sideby (finsk: Siipyy) er en tidligere kommune i landskapet Österbotten i Finland. Kommunen hadde innbyggere i 1970. Sideby var en tospråklig kommune med svensk som majoritetsspråk (62,5 % svenskspråklige i 1960).
Sammen med kommunene Lappfjärd og Tjöck ble Sideby slått sammen med Kristinestad i 1973.
Per Jahr
Per Jahr (født 24. januar 1922 i Oslo, død 5. desember 2010 i Spania ) var sekretær og personlig adjutant for Vidkun Quisling, leder i Nasjonal Samling (NS), under andre verdenskrig i Norge.
Per Jahr var født i Oslo der han vokste opp i fattigslige kår på Grünerløkka og Sagene med fraskilt mor og fem søsken.
Jahr deltok som frivillig brannmann i aprildagene 1940 da det nasjonalsosialistiske Tyskland invaderte Norge. Jahr meldte seg inn i NSUF, ungdomsavdelingen i NS, i juli 1940, der han ble med i Unghirden. Samme høst ble han volontør hos Quislings sekretær, og seinere kontorsjef, Paul Follegg. Da Follegg ble skadd i en bilulykke litt seinere, overtok den 18-årige assistenten som sekretær for partiføreren.
Jahr ledsaget Quisling på flere reiser, blant annet til Hitler i Berlin to ganger, i april 1943 og januar 1944. Etter «Statsakten» 1. februar 1942 ble Jahr del av Quislings stab på Slottet og på Gimle, Quislings privatresidens på Bygdøy, der han ble en slags visevert.
I 2002 utga Jahr den selvbiografiske boka ''Tre skritt bak. Mennesker og opplevelser som Quislings unge adjutant så dem'' på Historisk forlag.
Demir Demirev
Demir Demirev (født 31. august 1984) er en bulgarsk vektløfter. Han er av tyrkisk etnisitet. Demirev sine fremste meritter er to bronsemedaljer fra VM i 2006 og 2007. I 2006 klarte han 143 kg i rykk) og 175 kg i støt, totalt 318 kg, slått med 14 kg av gullvinner Vencelas Dabaya. Shi Zhiyong tok sølvmedalje. Under VM i 2007 fikk han opp 334 kg. Demirev fikk ikke delta i OL i 2008 i Beijing, etter en positiv dopingtest.
Gudrun Tvinde
Gudrun Tvinde (født 16. november 1894 i Kristiansand, død 27. november 1982 i Oslo) var en norsk skuespillerinne kjent fra filmen Fant (1937). Hun var gift med Lars Tvinde.
Caravaca de la Cruz
Caravaca de la Cruz er en by og kommune i den spanske regionen Murcia. Kommunen har et areal på 859 km² og 25 600 innbyggere. Området ligger om lag 650 moh.
Freden i Pressburg
Freden i Pressburg ble inngått i Pressburg (Bratislava) den 26. desember 1805 mellom Østerrike og Napoléon Bonapartes Frankrike etter slaget ved Austerlitz. Det markerte slutten på den tredje koalisjonskrigen.
Avtalen innebar at Østerrike måtte avstå grevskapet Tirol og Vorarlberg til Bayern. Resten av For-Østerrike måtte avstås til Baden og Württemberg. Områdene Veneto, Dalmatia og Istria ble avstått til Napoleons italienske kongedømme.
Tata Steel India Rapid & Blitz 2019
Tata Steel India Rapid & Blitz 2019 var en internasjonal sjakkturnering som ble arrangert fra 22. til 26. november 2019, i Kolkata i India.
Carl August Ferdinand Bolbroe
Carl August Ferdinand Bolbroe (født 24. november 1833 i Egedesminde, død 28. oktober 1878 i Christianshaab) var en dansk-grønlandsk inspektør for Nordgrønland.
Hans far, Poul Georg Lauri Bolbroe, var fra Bornholm, men jobbet i en årrekke på Grønland. Han jobbet på inspektoratkontoret i Nuuk fra 1829, og jobbet på flere handelsstasjoner fram til 1843 da han flyttet hjem til Danmark.
Bolbroe tok handelsutdanning i København i 1855, og dro samme år som frivillig til Godhavn (Nuuk) samme år. I 1866 ble han utnevnt til inspektør for Nordgrønland.
Freden i Pressburg
Erkebispedømmet Salzburg samt Berchtesgaden kom derimot under Østerrike. Keiser Frans II ble tvunget til å anerkjenne Bonaparte som keiser, og til selv å gi avkall på tittelen romersk keiser.
Krim (andre betydninger)
Krim kan vise til:
Frank Tandberg
Jarl Frank Tandberg (født Jarl Frank Erik Grimestad Johnson i 1959 i Bergen, død 2. februar 2021 i Torrevieja ) var en norsk krimforfatter.
Tandberg hadde bakgrunn som kriminell og skrev med personlig kjennskap til det kriminelle miljøet i Norge. Han debuterte som forfatter med romanen Nattens joker (1995) mens han satt i fengsel. Sammen med oppfølgerne Løgnernes paradis (1998) og Siste tog øst (2001) danner den romantrilogien om Martin Lorentzen, kjeltringen som hele tiden roter det til for seg selv.
Som kriminell hadde Tandberg tilnavnet «Hallik-Frank», og sommeren 1988 ble han dømt til tre og et halvt års fengsel for hallikvirksomhet, vold og trusler. Han ble også dømt til flere års fengsel i Danmark i forbindelse med en omfattende narkotikasak. I 1990 skjøt han pengeinnkreveren Espen Lie i Skovveien. Lie ble hardt skadet men overlevde, og i retten ble Tandberg frikjent siden det ble vurdert til at han hadde handlet i nødverge.
Kay Fisker
Kay Otto Fisker (født 14. februar 1893 i Frederiksberg, død 21. juni 1965) var en dansk arkitekt og professor ved Kunstakademiet. Han var eksponent for en nasjonalt formet versjon av den internasjonale funksjonalismen. Han har blant annet vært med og tegnet Aarhus Universitet, som er tatt opp i Kulturkanonen.
Fisker ble født på Frederiksberg. Han tok realeksamen i 1909 og gikk på Kunstakademiets Arkitektskole fra 1909 til 1920, da han tok avgangseksamen som arkitekt. I studietiden var han ansatt på Anton Rosens arkitektkontor fra 1912, i Stockholm hos Sigurd Lewerentz og Gunnar Asplund i 1916 og hos Hack Kampmann i København fra 1918.
Identitærbevegelsen
Identitærbevegelsen, også kalt identitetsbevegelsen eller Generasjon Identitet, er en pan-europeisk sosiopolitisk bevegelse som oppstod i Frankrike i 2002. Den definerer seg som patriotisk,   konservativ og etnopluralistisk.  Andre beskriver den som høyreradikal eller radikalt høyrepopulistisk, innvandringsfiendtlig, rasistisk, anti-islamsk, anti-muslimsk, nyfascistisk, høyreekstrem og nynazistisk. Bevegelsens medlemmer avviser slike merkelapper. De hevder at de hverken er imot innvandrere eller innvandring, men «masseinnvandring» og multikulturalisme. De henter inspirasjon fra «det nye høyre» og fremhever «tradisjonelle vestlige verdier».
Bevegelsen bruker den greske bokstaven lambda​ som sitt symbol. Lambda ble brukt på skjoldet til soldater fra Sparta og symboliserer for identitærbevegelsen selvoppofrelse og tapperhet i strid mot imperialistiske krefter. Lambdaen er ment å minnes ​slaget ved Thermopylene. ​
Opphav
Bevegelsen stammer fra Nouvelle Droite Génération Identitaire. I utgangspunktet var den ungdomsfløyen til det innvandringskritiske partiet Bloc Identitaire, men nå fungerer identitærbevegelsen som en frittstående enhet med ambisjon om å spre seg over hele Europa. Bevegelsen har ekspandert fra Frankrike til Østerrike, Tyskland, Italia, Storbritannia, Irland, Danmark, Belgia, Ungarn, Tsjekkia og Slovenia. Bevegelsens innflytelse er dels basert på at den forbinder det tradisjonelle ytre høyre med populistiske rikspolitikere, dels på at deres ideer tilpasses et yngre publikum. Ifølge The Economist har de en smart taktikk for å gjøre en rasistisk agenda spiselig for politisk moderate. Ifølge forsker og kommentator Asle Toje er identitærbevegelsen «ikke først og fremst rasister, men i opposisjon til elitens tro på multikultur og liberale ideologier.» De mener selv at de tar avstand fra rasisme, men enkelte forskere mener at de heller bruker hundefløyter for å kamuflere ideologiens sanne karakter.
Forholdet til USA og «alt-right»
I USA er det delvis sammenfall mellom «alt-right» og identitærbevegelsen. Richard Spencer i den amerikanske alt-right bevegelsen definerer seg som «identitarian». Europeiske identitære markerer avstand til alt-right. Både amerikanske og europeiske identitære uttrykker støtte til høyrepopulistiske partier og politikere. Lederen for den østerrikske identitærbevegelsen, Martin Sellner, støttet Donald Trump under valgkampen i 2016 og uttrykker seg positivt om det østerrikske Frihetspartiet og Alternative für Deutschland. Til forskjell fra alt-right er identitærbevegelsen mindre internettbasert og møtes ofte i små lokale grupper. Nostalgi, motstand mot multikulturalisme og et ønske om å bevare Europa «rent» er andre kjennetegn ved identitærbevegelsen.
Identitærbevegelsen fokuserer på kulturell bevaring og utvikling for europeere og mennesker med europeisk avstamning kombinert med en radikal kritikk av den vesteuropeiske samtiden. Bevegelsen idealiserer den landlige idyll og en mytisk fortid der landegrensene var klare og absolutte. Det snakkes om «den store utskiftningen» (le grand remplacement) der innfødte europeere erstattes av innvandrere, og om reconquista med henvisning til de katolske kongenes erobring av Spania fra maurerne. Bevegelsen er motstander av tradisjonell liberalisme​, internasjonalisme​, islam​, ​islamisme ​og multikulturalisme og tar i stedet til orde for etnopluralisme. De støtter således den ideologiske retningen som vektlegger betydningen av både forskjeller og likeverd mellom etnisiteter. Etnopluralismens hovedpoeng er at alle etniske grupper bør ha rett til å selv definere og ivareta sin egenart, samtidig som man ikke verdirangerer gruppene mot hverandre. Herunder regnes også til en viss grad retten til territorielt, politisk og økonomisk selvstyre.
Mark 46 torpedo
Mark 46 torpedo er en lettvektstorpedo utviklet for Den amerikanske marinen. Den første versjonen, Mark 46 Mod 0, ble satt i tjeneste i 1966.
Identitærbevegelsen
Forholdet til USA og «alt-right»
Bevegelsen er negativ til alt de anser å være rotfestet i amerikansk imperialisme. De motsetter seg at europeiske land skal være medlemmer i NATO samt internasjonale sanksjoner mot Russland. Økonomisk avviser de kapitalisme, kommunisme og sosialisme i favør av en essensialistisk «tredje vei-økonomi», fremmer en synkretisk tilnærming til antikapitalistisk og antiglobalistisk politikk, og støtter en uavhengig allianse mellom suverene nasjonalstater i Europa og Russland. På deres hjemmesider og Facebook-sider siterer de verk av ​Aleksandr Dugin​, ​Dominique Venner ​og Alain de Benoist​.
Frankrike
Identitærbevegelsen begynte i Frankrike. I Nice i 1968 etablerte en gruppe aktivister på ytre høyre «gruppen for studie av europeisk sivilisasjon» (Groupement de recherche et d'Etudes pour la Civilisation Européenne), forkortet GRECE («Hellas» på fransk). Denne tenketanken ble senere Nouvelle Droite eller «Det nye høyre». Alain de Benoist er den ledende personen i gruppen. I 1977 erklærte de Benoist at «den gradvise homogeniseringen av verden» som har blitt fremmet av en 2000 år gammel egalitær ideologi, er et onde. Han publiserte i 1999 et «manifest for en europeisk renessanse» (Manifeste pour une renaissance européenne) som har blitt en sentral tekst for høyreradikale i Vest-Europa, USA og Russland (representert ved blant andre Aleksandr Dugin). Alain de Benoist skriver at menneskeheten er mangfoldig, men at mangfold skal bevares innenfor hver gruppes territorium. Det nye høyre i Frankrike erklærte på 1970-tallet det gamle høyre for dødt og ville erstatte ultrahøyres plumpe rasisme med det kristne vestens kamp mot den forventede «mongolinvasjonen». Det nye høyre beskrives som kulturkonservativt, radikalt konservativt, ytre høyre eller fascistisk  med et nostalgisk og estetisert syn på verden. Det nye høyre var på 1990-tallet splittet i synet på hvem som var hovedfienden mot europeisk identitet. Richard Spencer uttalte at Benoist og Nouvelle Droite hadde stor innflytelse på hans egen tenkning.
I Frankrike var identitærbevegelsen tidligere representert ved grupper som Jeunesse Identitaire, Bloc Identitaire og Terre et Peuple, som alle hver for seg påvirket det franske politiske landskapet. Forløperen til ​Génération Identitaire, Bloc Identitaire, er kanskje mest kjent for sine kontroversielle suppekjøkken, soupe identitaire ​(«identitetssuppe»), eller soupe gauloise («gallisk suppe»), hvor de serverte gratis svinesuppe til hjemløse. Génération Identitaire ble for alvor kjent for omverdenen gjennom en aksjon i Frankrike i oktober 2012. 60 unge menn klatret opp på taket til en moské under bygging i Poitiers. På taket hengte de opp et banner som proklamerte «Karl Martell beseiret araberne ved Poitiers i år 732». Siden aksjonen i Poitiers har organisasjonen gjennomført en rekke protester i Frankrike, fra å demonstrere mot «jungelen» i Calais til å avbryte byrådet i Lyon når de skulle stemme over å gi et muslimsk kultursenter 1 million euro i økonomisk støtte.
Bevegelsens program – eller «krigserklæring», som de kaller det – ble ifølge Asle Toje «en Youtube-hit før et opphavsrettighetskrav fra Warner Bros tvang den ned.» Budskapet i videoen var: ​«Vi er 25 prosent arbeidsledighet, sosial gjeld, multikulturell kollaps og eksplosjon av anti-hvit rasisme. Vi er de ødelagte familiene … Du kan ikke kjøpe oss med et nedlatende blikk, en miserabel jobb i offentlig sektor og et klapp på skulderen. Vi trenger ikke din ungdomspolitikk. Ungdom er vår politikk. Tro ikke dette kun er et manifest. Det er en krigserklæring. Du er fra i går, vi er morgendagen. Vi er Génération Identitaire». Programmet forstås som en «krigserklæring» mot Europas multikulturelle samfunn og sekstiåtterne. Lederen av Génération Identitaire i Paris, Pierre Larti, sa til fsrn.org at ​ «gruppen vil bevare tradisjonelle franske verdier» og at «Frankrike har for mange innvandrere. Noen områder i Paris, eller noen deler av Frankrie, er ikke Frankrike lenger. Når du går ut, ser du bare fremmede menn og burkaer.»
Mange av lederne i Génération Identitaire har vært med i Rassemblement national (tidligere Front national) sin ungdomsorganisasjon. Lederen av Rassemblement national, ​​Marine Le Pen, ​sier hun «forstår deres bekymringer», og hennes niese, Marion Maréchal, som tidligere har representert Front national i det franske parlamentet, omtales ofte som en identitær i media. Lokale Rassemblement national-politikere skal også ha ansatt Génération Identitaire-aktivister som presserådgivere. En særlig fremtredende samfunnsdebattant som deler Génération Identitaires ideer er Patrick Buisson, tidligere seniorrådgiver for president ​Nicolas Sarkozy. Marion Maréchal beskrives som en frontfigur i den franske identitærbevegelsen. Ifølge The Economist står bevegelsen for dårlig kamuflert rasisme blant annet med snakk om «rent fransk blod» (pureblood frenchmen).
Den franske forfatteren Renaud Camus har lansert ideen om le grand remplacement («den store utskiftningen»), ideen om at innfødte, hvite europeere blir erstattet av mørkhudede migranter som oversvømmer kontinentet slik at det knapt blir noen innfødte igjen. Ifølge Camus selv skjer dette ved at man i løpet av noen få generasjoner får et annet folk. Camus mener at noen folk har religioner som i seg selv er sivilisasjoner, nærmest stater, og derfor ikke lar seg assimilere. En del vestlige land står derfor overfor etnisk eller sivilisasjonsmessig erstatning («ethnic and civilizational substitution») og han har særlig vært opptatt av at Frankrike blir stadig mindre etnisk rent («diminishing ethnic purity»). Camus er en av de mest omtalte og siterte på den franske høyresiden og han representerer med sin kultiverte stil en forbindelse mellom ytre høyre og det respektable høyre. Høyrevridde, hvite nasjonalister og «alt-right» i den engelsktalende verden har overtatt Camus' ideer.
I 2002 skjøt Maxime Brunerie mot president Jacques Chirac på Champs-Élysées. Unité Radicale, Bruneries politiske gruppering, regnes som del av den franske identitærbevegelsen. Patrick Boucheron, professor i historie ved Collège de France, mener identitærbevegelsen egentlig ikke handler om innvandring eller fransk identitet, men om fiendskap til islam («hatred of Islam»).
Østerrike
I Østerrike går bevegelsen under navnet Identitäre Bewegung Österreich, IBÖ. I 2013 skrev studenten Markus Willinger et manifest med tittelen Die identitäre Generation: Eine Kriegserklärung an die 68er («den identitære generasjon: en krigserkæring mot sekstiåtterne»). Boken regnes som det grunnleggende manifestet for identitærbevegelsen i Østerrike. Siden da har Willinger trukket seg fra bevegelsen. Den ledes nå av Martin Sellner og Alexander Markovics.
Sellner er en 27-årig filosofistudent og omtales ofte som en smart strateg. Etter at Sellner var med på å grunnlegge identitetsbevegelsen i Østerrike, har gruppen vokst fra under 200 til over 1000 medlemmer. De har også fått økt oppmerksomhet i media med sine gateaksjoner i forkant av presidentvalget som ble annullert i mai. I en YouTube-video på engelsk forteller Martin Sellner hvordan Generasjon Identitet er født på hustak og hvordan aksjonen på taket til moskéen under bygging i Poitiers, Frankrike, var selve fødselen til bevegelsen. Østerrike var det første landet hvor det ble utført spektakulære aksjoner utenfor Frankrike.
Under det amerikanske presidentvalget i 2016 publiserte Sellner flere YouTube-videoer på engelsk hvor han støttet ​Donald Trump​. I ukene etter at Trump vant, publiserte Sellner en serie med YouTube-videoer på engelsk for å hjelpe amerikanske aktivister med å gjøre Trumps seier til en metapolitisk seier.
Ifølge en BBC-reportasje skiller identitærbevegelsen i Østerrike seg fra tradisjonelle høyreekstreme ved at de tar avstand fra vold, er velartikulerte og tech-savvy. Martin Sellner anser ikke identitærbevegelsen for å være en massebevegelse, men en avantgarde, en fortropp som skyver grensen for hva som er akseptabelt å si og tenke. De tar avstand fra det de kaller «sjåvinistisk nasjonalisme» og anser seg som en pan-europeisk bevegelse. I et intervju på Right On Radio i mars 2016 utdyper Alexander Markovics at bevegelsen anser at europeere har en felles sivilisasjon og at europeere kun vil kunne ta vare på denne sivilisasjonen ved å samarbeide mot islamisering og amerikanisering av Europa.
Rettssaken mot IBÖ
Statsadvokatembedet i Graz tiltalte i mai 2018 sytten styremedlemmer og aktivister i organisasjonen for hets mot fremmede folkeslag («Volksverhetzung«), dannelsen av en organisert kriminell gruppe, vandalisme og trusler. Blant dem er bevegelsens mest kjente skikkelse, Martin Sellner, som er en av de ledende talspersoner for etnopluralismen. De ble frikjent i første instans for de mest alvorlige tiltalepunktene. Per utgangen av juli 2018 var dommen ennå ikke rettskraftig, og det var ikke bestemt hvorvidt den kom til å bli anket. Den 23. januar 2019 ble de 17 medlemmene frifunnet av Oberlandesgericht i Graz, som er den høyeste rettsinstansen i de østerrikske delstatene Kärnten og Steiermark, etter en kort ankeprosess.
De påståtte hatytringene var utrulling av et banner med påskriften «Islamisering dreper» over De Grønnes partikontor i Graz, utrulling av et banner med påskriften «Erdogan – hent tyrkerne dine hjem» over den tyrkiske ambassaden i Wien, og bruk av slagordet «Integrasjon er løgn» i forbindelse med et gateteater. Skadeverket bestod i spraymaling av slagord på veier og fortau. Legemsfornærmelsen var at en aktivist hadde brukt albuen mot et fakultetsmedlem da det oppstod håndgemeng under en protestaksjon ved Universitetet i Klagenfurt i 2016. Østerrikske venstreintellektuelle var kritiske til loven som ble brukt for å definere IBÖ som en kriminell gruppe, da de mente loven var tilrettelagt for å forby politiske organisasjoner og politisk aktivisme.
Samtlige tiltalte ble frikjente for anklagene om hatytringer og kriminell organisering. To tiltalte ble dømt til bøter for skadeverk og legemsfornærmelse.
Tyskland
I Tyskland har bevegelsen vært registrert som en forening, Identitäre Bewegung Deutschland, siden 2014 og dukket opp i sfæren til magasinet Blaue Narzisse og den innvandrings- og islamfiendtlige bevegelsen Pegida. Bevegelsen virker å være inspirert av det franske Nye Høyre (Nouvelle Droite). og tenkere som ​Oswald Spengler, Guillaume Faye, Carl Schmitt og Aleksandr Dugin.
Tyske identitære skal også ha samarbeidet med den amerikansk-kroatiske skribenten og tidligere professor i statsvitenskap Tomislav Sunić, Götz Kubitschek og hans nettmagasin Sezession, hvor Martin Sellner er fast skribent. Martin Sellner har også holdt en tale ved en protest arrangert av Pegida i Dresden.
Enkelte av Identitærbevegelsens aksjoner bærer preg av å være inspirert av miljøbevegelsen Greenpeace, som i august 2016, da aktivister klatret opp på Brandenburger Tor i Berling og hengte opp et stor fane i protest mot innvandring og islamisering. Den 12. september 2016, for å markere 333-årsdagen til slaget ved Wien (også kalt slaget ved Kahlenberg), gjennomførte rundt 20 medlemmer av identitærbevegelsen i Tyskland en aksjon under en direktesending på radio på Radioeins i Dresden hvor de taktfast ropte: «Europa! Jugend! Reconquista!» (fritt oversatt: «Europas unge, gjenerobre [de tapte territoriene fra islam]!»).
Identitærbevegelsens aksjonsform skaper stor splid i Tyskland, og er ifølge tysk etterretning en av 50 innvandringskritiske grupper de holder øye med. Bevegelsen holdes under oppsikt av etteretningstjenesten Bundesamt für Verfassungsschutz (BfV). Justisminister Heiko Maas uttalte i 2017 at identiærbevegelsen «er en liten, ekstrem, radikal og rasistisk gruppe». Forbindelsene mellom Alternative für Deutschland og identitærbevegelsen kan bringe høyreekstreme ideer inn i parlamentet. Visepresident for ​Alternative für Deutschland i Baden-Württemberg, Christina Baum, har gitt uttrykk for at hun ikke ser noen grunn til at identitærbevegelsen bør være under oppsyn av myndighetene, og ønsker bevegelsen velkommen: «Når unge mennesker bekymrer seg for farene ved masseinnvandring til Tyskland, er det mer en mulighet enn en trussel.» Både Alternative für Deutschland og identitærbevegelsen avviser at det er et formelt samarbeid dem imellom. Blant slagordene er «fremtid for Europa - forsvar for vår identitet, vår kultur og vår livsform».
Den 25. september 2019 forbød forvaltningsretten i Köln sikkerhetstjenesten Bundesamt für Verfassungsschutz å klassifisere den tyske grenen av Generasjon Identitet (Identitäre Bewegung) som en «ekstremistisk trussel mot den frie demokratiske samfunnsordning». Retten beslutning om opphevelse skjedde etter en søknad om midlertidig forføyning fra organisasjonen.
Sverige
Identitære ideer ble introdusert i Skandinavia av den nå nedlagte organisasjonen Nordiska Förbundet. De organiserte en rekke uavhengige aktivistgrupper etter mønster fra Frankrike. Blant dem var Reaktion Östergötland og Identitet Väst, som gjennomførte flere aksjoner. Det ble også publisert et 24 siders manifest, Identitet och metapolitik, ment å definere den identitære bevegelsen i Nord-Europa.
I dag er identitære ideer hovedsakelig representert gjennom tenketanken Motpol og dets hjemmeside. I tilknytning til dette har det siden 2011 blitt arrangert et årlig seminar, Identitär Idé, og forlaget Arktos utgir flere bøker som omhandler det ​Nye Høyre ​på engelsk og svensk.
Norge
I Norge var det et forsøk på å etablere Generasjon Identitet i Bergen i 2013, men det begrenset seg til en Facebook- og nettside, ikke gateaktivisme som kjennetegner bevegelsen i andre land. Den 19. oktober 2015 arrangerte Motoffensiv et åpent møte med forfatter John Færseth om «Identitær-bevegelsen» i Oslo i samarbeid med ​Human-Etisk Forbund. Folklorist og forfatter ​Kristian A. Bjørkelo ​hevder at tidskriftet Kulturverk er «identitarisme på norsk.» Kulturverk har avkreftet at dette er tilfelle.
I tredje episode av NRK-serien Flukt intervjuet Leo Ajkic østerrikske Alexander Markovics. Dagens Næringsliv hadde en reportasje over fem sider om «Hipster-høyre», hvor blant andre Martin Sellner, også fra Østerrike, ble intervjuet.
I januar 2017 lanserte forlaget Trolltekst eboken Identitärt, om rötter, identitet och politisk aktivism av Thomas Nydahl. Trolltekst har tidligere utgitt eboken Nasjonalisme 2.0 / Transnistria av Asle Toje som omtalte de identitære i Frankrike.
Forfatter og samfunnsdebattant Hege Storhaug var tidlig ute blant norske samfunnsdebattanter og uttalte følgende om identitærbevegelsen: «Min første reaksjon var grøsninger. Refleksjonen sier dog at sekstiåtterne får svar på tiltale. Det er denne generasjonen som har lagt til rette for det uvettige multikulturelle prosjektet som legger forholdene godt til rette for sosiale uroligheter, splittelser, voksende ekstremisme på venstre- og høyresiden, og midt i dette også islamisme, som alt ettersom kan plasseres på begge ytterfløyene. Disse unge søker tilbake til det nære, det gjenkjennbare, til røtter og historie, til fasthet, til sosial trygghet. De vil ha tydelige autoriteter på hjemmebane, på utebane, som i skolen. De sier rett ut at det multikulturelle prosjektet er fånyttes: Frankrike er blitt et dypt splittet land basert på rase og religion.»
Flere tillitsvalgte i det norske høyreekstreme Selvstendighetspartiet har forsvart Generasjon Identitet med leserinnlegg i borgerpublikasjonen Resett. Partileder Ellen Due Brynjulfsen skrev at «Generasjon Identitet er en stor gruppe unge intellektuelle, som mener at hver folkegruppe/hvert land har sin egen identitet og kultur som har rett til å eksistere. At hver folkegruppe/hvert land har rett til å bli respektert.» Anders Tronstad er tilbakevandringspolitisk talsmann og sentralstyremedlem i Selvstendighetspartiet.
Kritikk av identitærbevegelsen
I Frankrike ble det foreslått at Génération Identitaire burde forbys etter paragraf 6 i hatloven av 10. januar 1936. Store deler av venstresiden og paraplyorganisasjonen for muslimer i Frankrike støttet forslaget – juristene var mer usikre – men med tanke på at et forbud kunne oppfattes som et forsøk på å nekte etniske franskmenn retten til en egen nasjonal identitet valgte president Hollande etter noe nøling å avvise forslaget.
Forsker ved HL-senteret Terje Emberland uttalte i et intervju i studentmagasinet Argument​ at «​det finnes strømninger i Europa som har beveget seg helt bort fra nazistenes symbolbruk, men som likevel bygger på mellomkrigsideer og ekstremistisk tankegods. En slik strømning er den såkalte identitærbevegelsen, som begynte i Frankrike og på kort tid har fått mange tilhengere. I profesjonelt klippede og mye delte YouTube-videoer vises kjekke og friske ungdommer som ønsker å ta et oppgjør med la racaille – ‘søppel, avskum’ – som skitner til Frankrikes gater. De identitære annonserer seg som en bevegelse ‘for unge europeere som er stolte over sine røtter og sin avkomst’, og ser på europeerne som en urbefolkning, som blir truet av innvandring.»
I en bloggpost knyttet til lanseringen av e-boken Identitärt, om rötter, identitet och politisk aktivism av Thomas Nydahl skrev Nils Gullak i Trolltekst: "«I boka Identitärt tar forfatteren for seg de ulike miljøene i Sverige hvor identitetsbevgelsen har et miljø. Et miljø som består av ulike ”sajter” med ulike bloggere. Men ikke bare det, man bedriver også en viss aktivisme, i likhet med sine åndsfrender i for eksempel Frankrike. Det gjennomgående problemet med disse grupperingene, og også de miljøene de har latt seg inspirere av, skriver forfatteren, er at de nesten alltid ender opp som brune i kantene; de sliter med å komme seg bort fra berøringspunktene med nazisme og andre former for fascisme.»"
Kristian A. Bjørkelo skriver i Humanist at «​identitarismen er ein fascisme for vår tid, og difor er identitarismen ein langt meir utspekulert trugsel mot det liberale ​demokratiet enn vi kanskje innser.»
Det har pågått en debatt på det høyreradikale nettstedet Document.no de siste årene hvor skribent Christian Skaug har vært kritisk til boksetreningen til franske Génération Identitaire og stilte spørsmålet: «​Er forberedelse til gatekamper i et voldelig samfunn med uunngåelige sammenstøtet med innvandrere og multikulturalister en viktig del av deres virksomhet?» Skribenten Snaphanen plasserer bevegelsen «til høyre» for Dansk Folkeparti,​Sverigedemokraterna,​UK Independence Party, Geert Wilders (Partij voor de Vrijheid)​og Rassemblement National. Skribentene Mimisbrunnr og Kasper Støvring har begge uttalt seg kritiske til bevegelsens «krigserklæring».
Pontianak
Pontianak er en by i provinsen Vest-Kalimantan på Borneo i Indonesia. Innbyggertallet anslås (2005) til 455 200. Byen ligger nøyaktig på ekvatorlinjen.
Identitærbevegelsen
Kritikk av identitærbevegelsen
I et intervju med Dagens Næringsliv uttalte Bernhard Weidninger, forsker på moderne høyreekstremisme, følgende: «hittil er de ikke dømt for voldelige handlinger, det er viktig å understreke. Men vi tror det er et stort potensial for voldelig radikalisering av dette miljøet.»
Pontianak
Pontianak er en viktig havneby og handelsby på Borneo, og derfra utskipes blant annet kopra, gummi, tømmer, palmeolje, pepper, ris, tobakk og gull (det er gullforekomster ikke langt unna). Byen har også verftsindustri. Pontianak ble i 1959 universitetsby med Tanjungpura-universitetet, som er et statlig universitet. Byen har senere også fått et privat universitet.
Identitærbevegelsen
Kritikk av identitærbevegelsen
Doktorgradstipendiat på anti-islamiske bevegelser i Europa, Lars Erik Berntzen, stiller seg tvilende til om hvorvidt identitærbevegelsen faktisk er en ungdomsbevegelse og kom med følgende uttalelse til NRK i forbindelse med en sak om tv-serien Flukt: «Det er vanskelig å si hvor reelt det er at de faktisk appellerer til unge, men det er det imaget de vil vise utad.»
Pontianak
Pontianak var tidligere hovedstad i det gamle sultanatet Pontianak. I 1778 opprettet nederlenderne en handelsstasjon der.
Byen har en tallrik kinesisk minoritet.
Området er for det meste muslimsk, men nærmere ti prosent av befolkningen er katolikker. Pontianak har vært katolsk erkebispesete siden 1961.
Sexten-Dolomittene
Sexten-Dolomittene er den østligste delen av Dolomittene og ligger dels i Syd-Tirol, dels i provinsen Belluno. Fjellkjedens bratte og spisse tinder – fremfor alt Drei Zinnen eller Tre Cime – hører til Alpenes mest kjente fjell. Flere av toppene når over 3000 meter over havet.
Sexten-Dolomittene utgjør også språkgrensen mellom tysk i nord og italiensk i syd. Den delen av Sexten-Dolomittene som ligger syd for provinsgrensen (i provinsen Belluno), kalles også for Cadini di Misurina, og skilles av og til ut som en egen fjellkjede.
Sexten-Dolomittene begrenses
De høyeste og mest kjente fjelltoppene i Sexten-Dolomittene er:
VM i ishockey for menn 2000
VM i ishockey for menn 2000 var det 64. verdensmesterskapet i ishockey for menn og ble arrangert av Det internasjonale ishockeyforbundet (IIHF). Mesterskapet ble arrangert på fire nivåer og 42 lag deltok i turneringen.
VM for pulje A («A-VM») ble arrangert i St. Petersburg i Russland fra 29. april til 14. mai 2000 mens VM for lavere nivåer ble arrangert på forskjellige terminer i mars og april 2000.
Turneringen var den siste uten direkte opp- og nedrykk mellom A- og B-puljen, som siden 1998 hadde vært erstattet av særlige kvalifiseringsturneringer for de seks lavest rangerte lagene i A-VM og de tre beste lagene i B-VM. Japan skulle spille en kvalifiseringsturnering for å avgjøre turneringens deltaker fra Fjernøsten.
Fra 2001 var det planlagt en omfattende reform av VM-strukturen. B- og C-puljene (som ble omdøpt til henholdvist «1. divisjon» og «2. divisjon») skulle utvides fra åtte til tolv lag hver. Ingen lag rykket derfor ned fra B- og C-puljene mens flere lag rykket opp for å fylle ut de nye divisjonene.
A-VM 2000
VM i ishockey for menn 2000 pulje A (A-VM) ble arrangert i St. Petersburg i Russland fra 29. april til 14. mai 2000. Kampene ble spilt i Ispalasset og Jubilejnyj.
Tsjekkia vant sin andre strake VM-tittel, og den tredje totalt, etter å ha slått Slovakia 5–3 i finalen. Slovakia spilte samtidig sin første VM-finale og tok dermed sine første VM-medaljer siden Tsjekkoslovakias oppløsning i 1993. I kampen om bronsemedaljene vant fjorårets finalist Finland 2–1 over Canada. Frankrike rykket ned til 1. divisjon i 2001.
For vertsnasjonen Russland var turneringen en fiasko. President Vladimir Putin, som tidligere hadde vært formann i VM-turneringens organisasjonskomité, hadde klart å overtale 14 NHL-stjerner til å delta i VM på hjemmebane og vinne gull, blant andre Pavel Bure, Aleksej Jasjin, Valerij Kamenskij og Sergej Gontsjar. På tross av dette gikk russerne på skjebnesvangre og overraskende tap mot Latvia (2–3), Sveits (2–3) og Belarus (0–1). Russerne endte dermed på en ellevteplass, hvilket var deres verste resultat noensinne. For første gang siden Sovjetunionen debuterte i VM i 1954 endte russerne ikke blant de åtte beste nasjonene i et ishockey-VM.
Sluttplassering
Turneringens sluttplassering ifølge IIHF:
Kvalifisering til A-VM 2000
Frankrike, Italia, Latvia, Norge og Ukraina kvalifiserte seg til A-VM mens Danmark, Kasakhstan og Storbritannia rykket ned til B-VM for 2000. I den fjernøstlige kvalifiseringen beholdt Japan sin plass i A-VM etter å ha slått Kina og Sør-Korea.
Norge og Storbritannia, som endte som nummer tre henholdsvis gruppe A og B, skulle spille en avgjørende playoff-kamp i Eindhoven i Nederland 14. desember 1999 om den siste plassen i A-VM. Norge beseiret Storbritannia 2–1 og kvalifiserte seg dermed til A-VM.
B-VM 2000
Tyskland vant turneringen og rykket opp til A-puljen for 2001 (som fra 2001 ble omdøpt til «toppdivisjonen»). De var samtidig kvalifisert som vertsnasjon for toppdivisjonen i 2001. Formatet med kvalifiseringsturneringer ble avskaffet fra 2001 (med unntak av kvalifisering for Fjernøsten). Dette var samtidig siste år at B-puljen ble spilt med de tradisjonelle åtte lag. Fra 2001 ble puljen omdøpt til «1. divisjon» og bestod av to grupper med seks lag i hver. På grunn av utvidelsen av B-puljen til tolv lag hver var det intet nedrykk til C-puljen (som fra 2001 ble omdøpt til «2. divisjon»).
C-VM 2000
VM i ishockey for menn 2000 pulje C (C-VM) ble arrangert i Beijing i Kina fra 20. til 26. mars 2000. Kampene ble spilt i Century Star.
Ungarn vant C-VM. På grunn av omstrukteringen av VM-formatet rykket fire av turneringens ni lag opp til VM 1. divisjon for 2001, mens ingen lag rykket ned til 2. divisjon. Boikotten av Jugoslavia var nå opphevet og laget fikk derfor gjenoppta sin vante plass i C-puljen.
D-VM 2000
VM i ishockey for menn 2000 pulje D (D-VM) ble arrangert i Reykjavík på Island fra 10. til 16. april 2000. Kampene ble spilt i Egilshöll.
Israel vant D-VM. På grunn av omstrukteringen av VM-formatet rykket sju av turneringens ni lag opp til VM 2. divisjon for 2001. De siste to lagene, Luxembourg og Tyrkia, ble opprinnelig igjen for å spille det som innledningsvist skulle hete «kvalifisering til 2. divisjon» (senere omdøpt til «3. divisjon»). Siden det ikke var et tredje lag for dem å spille imot valgte de ikke å delta i VM-systemet året etter for så å slutte seg til VM 2. divisjon i 2002 i stedet.
Karl Andersen (politiker)
Karl Johan Andersen (født 20. august 1888 i Christiania, død 17. september 1965 i Oslo) var en norsk kjøpmann og kommunepolitiker (AP).
Han var blant de første nybyggere på Høibråten, den gang i Aker «langt ut på landet». Der erfarte han hvordan lovverket slo urettferdig ut: Kristiania ville ikke gi utflyttere kommunegaranti for lån, Aker ville ikke gi nyinnflyttede garanti. Nybyggerne ble derfor avvist i Arbeiderbruk- og Boligbanken. 18 år gammel henvendte Andersen seg til Stortinget for å få endret loven, - noe som skjedde i 1908.
I 1916 ble Andersen innvalgt i herredsstyret, og kom i neste periode også inn i formannsskapet. Han innledet nå en lang periode som sentral kommunepolitiker i Aker. Andersen satt i utallige verv, blant annet som formann i elektrisitetsverkets styre, i idrettsutvalget og i formannskapets ingeniørkomite. I 1922 ble han oppmann i Østre Aker Sognestyre. Fra 1930 var han medlem av Kommunalbankens styre.
I Oslo er Karl Andersens vei på Høybråten oppkalt etter ham. Han er gravlagt på Høybråten kirkegård.
Guam under OL
Guam deltok første gang i olympiske leker under Sommer-OL 1988 i Seoul og har deltatt i samtlige påfølgende sommerleker. De har deltatt en gang i vinterlekene, under Vinter-OL 1988 i Calgary. Guam har aldri vunnet noen medalje.
The KLF
The KLF var en britisk pop- og house-duo som eksisterte i perioden 1987–1992 og besto av medlemmene Bill Drummond og Jimmy Cauty. The KLF er også kjent under navn som The JAMs, The Justified Ancients of Mu Mu, The Timelords, The K Foundation, The One World Orchestra og 2K. Duoen har laget musikk i flere sjangre, f.eks. hiphop, acid house, trance, ambient house, pop, techno-rock og hard rock, men er mest kjent for sin pionérvirksomhet innen både trance og ambient house-musikk.
The KLF er direkte inspirert av kultklassikeren Illuminatus! The Trilogy-boken og skjuler referanser overalt i sine tekster, platecovere, logoer og videoer.
Forhistorie
På slutten av 1970-tallet var Bill Drummond manager og produsent for Echo And The Bunnymen og The Teardrop Explodes. I tillegg eide han plateselskapet Zoo Records sammen med David Balfe. Jimmy Cauty var en musiker som i tillegg hadde tegnet en populær Lord Of The Rings-poster for Athena da han var 17 år gammel. Drummond og Cauty traff hverandre i 1985 da Drummond som A&R-ansvarlig for plateselskapet WEA, tegnet kontrakt med Cautys band Brilliant.
The Justified Ancients of Mu Mu (1987)
Bandet ble startet ved at Bill Drummond ringte Jimmy Cauty 1. januar 1987 og foreslo å starte band ilag. De kalte seg The Justified Ancients of Mu Mu, forkortet The JAMs. Fra sitt eget studio Trancentral spilte de inn sin første singel, «All You Need Is Love» (hvor tittel og introsampling er tatt rett fra The Beatles) og sin debut-LP 1987 (What The Fuck Is Going On?) som ble sluppet på sitt eget plateselskap KLF Communications. Musikken inneholdt veldig mye samplinger, men det meste hadde de ikke rettigheter på å sample.
The Timelords (1988)
Under navnet The Timelords ga de ut singelen Doctorin' The Tardis, som nådde førsteplass på UK Top 40 18. juni 1988. Denne singelen var en glamrock-inspirert poplåt målrettet mot det britiske popmarkedet, og bygger på samplinger av The Sweets Blockbuster, Gary Glitters Rock and Roll (Part Two) og temamusikken til den britiske TV-serien Dr. Who. Ved å generalsiere egne erfaringer med singelen, skrev de boken The Manual (How to Have a Number One the Easy Way) (1988) om hvordan man lager en nummer én-hit. Forfatterne garanterer pengene tilbake dersom noen følger oppskriften til punkt og prikke, og likevel ikke når toppen på den offisielle britiske hitlisten innen tre måneder etter utgivelsen. Bandet Edelweiss fra Østerrike fulgte manualen da de laget sin hitsingel Bring Me Edelweiss. Den toppet flere europeiske lister, men nådde som høyest femteplass på UK Top 40 27. mai 1989.