cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Don Revie
Don Revie er nok mest kjent som trener for klubben Leeds United fra 1961 til 1974, og disse årene ble kjent som «Leeds' Glory Years» (Leeds sine gylne år). Med Revie ved roret vant klubben opprykk fra nivå 2 til nivå 1 og vant eliteserien i England to ganger (1968/1969 og 1973/1974), FA-cupen (1971/1972), ligacupen (1967/1968), to UEFA-cuptitler (Inter-Cities Fairs Cup) og ble runners up hele ti ganger i ulike turneringer. Han var også landslagstrener for fra 1974 til 1977, og trente også landslaget til De forente arabiske emirater, den saudiarabiske klubben Al Nasr og den egyptiske klubben Al-Ahly.
Eurytides
Eurytides er en slekt av sommerfugler i gruppen svalestjerter. Gruppen Mimoides, som ser helt annerledes ut fordi de etterligner giftige sommerfugler, blir noen ganger regnet til denne slekten.
Utseende
Eurytides-artene er middelsstore svalestjerter, gule eller hvite med svarte tverrstriper, og med lange, spisse stjerter på bakvingene.
Levevis
Larvene til sommerfuglene i denne slekten lever på planter i slektene Guatteria (Annonaceae) og Nectandra (Lauraceae).
Utbredelse
Slekten er utbredt fra det østlige USA i nord til Ecuador i sør, med flest arter i Mellom-Amerika og særlig Mexico. Den forekommer også på flere av øyene i Karibia (Cuba, Hispaniola, Jamaica).
Systematisk inndeling
Slektskapsforholdene mellom svalestjertenes delgrupper og slekter er avklart i ulik grad. Derfor kan endringer skje.
Luigi Caetani
Luigi Caetani (født 7. juli 1595 i Piedimonte i kongedømmet Napoli, død 15. april 1642 i Roma) var en italiensk kardinal og erkebiskop.
Biografi
Luigi Caetani var sønn av Filippo I Caetani og Camilla Gaetani dell'Aquila d'Aragona. Han studerte rettsvitenskap i Ravenna og i Roma.
Han ble utnevnt til titularpatriark av Antiokia den 22. mars 1622, og ble bispeviet 12. juni samme år av kardinal Ludovico Ludovisi (erkebiskop av Bologna) med medkonsekrantene emeritert erkebiskop Galeazzo Sanvitale (Bari-Canosa) og erkebiskop Ulpiano Volpi (Novara).
Han var erkebiskop av Capua årene 1624–1627. Pave Urban VIII utså ham i 1626 tll kardinalprest med Santa Pudenziana som tittelkirke. Caetani var camerlengo fra 1637 til 1638.
Kardinal Caetani har fått sitt siste hvilested i Cappella Caetani i Santa Pudenziana.
Episkopalgenealogi
Hans episkopalgenealogi er:
Tuas kraftvarmeverk
Tuas kraftvarmeverk er et såkalt kraftvarmeverk, det vil si et varmekraftverk basert på kogenerasjon (Comvined Cycle, CC) i Singapore. Det har en installert produksjonskapasitet på 1470 MW fordelt på blokker á 4 x 367,5 MW. Teknologien er levert av MHI.
Brenselkilden er primært naturgass, og to og to blokker for gass fra hhv sørlige Sumatra og Vest Natuna-feltet, begge deler i Indonesia. Anlegget ble utbygd med driftsstart for to blokker i 2005. Operatør er selskapet Tuas Power Generating Pte Ltd.
Skeptisisme
Skeptisisme betyr skepsis som metode eller retning innenfor vitenskap og filosofi. Ordet kommer fra det greske σκεπτικόσ (skeptikós) avledet av verbet σκέπτομαι (sképtomai) som betyr «skue, se seg om, overveie, betenke, undersøke osv.».
Skeptisisme kan konkret bety skepsis overfor bestemte ideer og dogmer. For eksempel har ordet skepticisme i tidligere tider vært sidestilt med ateisme. Oldtidens skeptisisme ble forbundet med undersøkelse, å stoppe opp og vurdere, slik skeptikerne så på seg selv i hellensk tid som varte i et halvt årtusen fra det tredje århundret f.Kr. Pyrrhon, Arkesilaos, Timon fra Fleios, Karneades, Aenesidemus og Sextus Empiricus er blant dem.
Skeptisisme kan også bety tvilen som metode og som middel til å nå en vitenskapelig sannhet eller til å tenke utover fordommer, altså å ha et åpent sinn på et område, hvor man søker å nå ny vitenskapelig erkjennelse. Skeptisisme kan således ses som en sunn innstilling, både for forsker og for legmann.
Teoretisk eller filosofisk skeptisisme er en erkjennelsesteoretisk retning, som anser sikker erkjennelse for umulig. På den ene side finnes det argumenter imot muligheten av enhver viten, som Agrippas trilemma. På den annen side finnes kartesiansk skeptisisme, hvor det er empirisk viten (erkjennelse om den ytre verden), som anses for umulig.
Ordet skeptiker i sosiale bevegelser betegner personer som bekjemper pseudovitenskap og gamle og moderne former for overtro, blant annet astrologi, homøopati, healing og tro på at UFO-er er romfartøy fra en annen verden, konspirasjonsteorier og annen metafysikk. En "skeptiker" kan også være personer i bevegelser som benekter etablert vitenskap og danner konspirasjoner mot politiske etablerte forhold, som for eksempel klimaendringer som følge av menneskelige aktiviteter, kalt klimaskeptikere. Det vide begrepet kan også brukes personer som avviser "alt". Kjente sosiale "skeptikere" i moderne tid er amerikaneren James Randi, franskmannen Henri Broch og andre illusjonister og vitenskapsfolk. Carl Sagan konstruerte begrepet «vitenskapelig skeptisisme». Denne bevegelsen ble ellers frontet av James Randi, Ray Hyman, Martin Gardner og Paul Kurtz. De mest omtalte "skeptikerne" i de siste årene er biologer som kjemper mot kreasjonisme og intelligent design, for eksempel Richard Dawkins og PZ Myers. I Norge må kjemiprofessoren Martin Ystenes, religionshistorikeren Asbjørn Dyrendal, vitenskapsformidleren Andreas Wahl og journalisten Erik Tunstad kunne betegnes som "skeptikere". Norske "skeptikere" kan være medlemmer i intresseorganisasjonen i Skepsis, som er en egen skeptikerbevegelse innenfor sosial og vitenskapelig skeptisisme i Norge som også står bak TV-programmet Folkeopplysningen som ikke er oppført som et vitenskapsprogram.
Skeptisisme er verken benektelse eller en bevegelse. Betegnelsen er basert på det greske ordet skeptomai, hvilket betyr å tenke eller vurdere, bruker det vanligvis å bety tvil eller være uvillig til å tro på bestemte ideer, eller et bredere syn på at man ikke kan vite noe absolutt. Denne usikkerheten er en filosofisk posisjon og filosofisk skeptisisme inkluderer forsøk på å ta seg av det gjennom systematisk tvil og uttesting av ideer.
Se også
Praktisk skeptisisme
Filosofisk skeptisisme
Annet
Marcantonio Franciotti
Marcantonio Franciotti (født 1592 i Lucca i Italia, død 8. februar 1666 i Roma) var en av den katolske kirkes kardinaler. Han var tilknyttet Den romerske kurie, og senere erkebiskop av Lucca.
Han ble kreert til kardinal in pectore den 28. november 1633 av pave Urban VIII, publisert i mars 1637.
Han var i slekt med kardinalene Galeotto Franciotto della Rovere (kreert 1503) og Sisto Gara della Rovere (1507).
Kjell Flem
Kjell Flem (født i 25. oktober 1943 i Ålesund) er en norsk komponist, organist og pianist.
Marcantonio Franciotti
Episkopalgenealogi
Hans episkopalgenealogi er:
Kjell Flem
Utdannelse
Flem studerte til kantoreksamen ved musikkonservatoriet i Oslo og Bergen Musikkonservatorium i perioden 1964 til 1969. Samme år begynte han sine studier i orgel med Enzio Forsblom og komposisjon med Einar Englund og Einojuhani Rautavaara ved Sibelius-akademiet i Helsingfors. Fra 1970 til 1972 tok han en bachelorgrad i teori og komposisjon ved St. Olaf College i Minnesota, USA, før han begynte på Northern Illinois University der han avla sin mastergrad i teori og komposisjon i 1975. I 1986 og 1987 var Flem i Japan og forsket i Japansk samtidsmusikk på et stipendium fra Japan Foundation ved Toho Gakuen School of Music i Tokyo, Japan. Under sitt opphold i Japan studerte han også komposisjon hos Akira Miyoshi, som da var president for musikkakademiet Toho Gakuen School of Music i Tokyo.
Azovhavet
Azovhavet (russisk:Азовское море – Azovskoje More; ukrainsk: Азовське море – Azovske more) er en bukt på nordsiden av Svartehavet, forbundet med det gjennom Kertsj-stredet. I nord grenser Azovhavet mot Ukraina, i øst Russland og i vest mot Krimhalvøya. I vest ligger også den 110 km lange Arabatlandtungen, og innløpet til den sumpete saltsjøen Sivasj, «den råtne sjøen». Elvene Don og Kuban er de største elvene som flyter ut i den. Azovhavet er det grunneste havet i verden med en dybde som varier mellom 1 og 14 meter.
Kjell Flem
Karriere
Blant hans symfoniske verk, kan nevnes Ultima Thule, påbegynt i 1969, men urframført først i 1986. Verket ble uframført av Musikselskabet Harmoniens orkester i Bergen og dirigert av Terje Boye Hansen. Urframføringen ble spilt inn av NRK og senere sendt på radio. I 2002 ble denne innspillingen utgitt på plate av Aurora plateselskap. Verket ble også gitt ut av samme selskap i 1995 med Bergen filharmoniske orkester, dirigert av Othmar Mága. Ultima Thule er den latinske betegnelsen på arktiske strøk, og i programkommentaren til verket står det at musikken er utviklet ut fra bilder fra disse områdene. Her utforskar Kjell Flem det klanglige potensialet som finnes i orkesteret, gjennom kontraster og et melodisk materiale som utvikles i ulike instrumentkombinasjoner. Verket har stått på programmet til Bergen filharmoniske orkester flere ganger og er også framført av Oslo filharmoniske orkester og Sibelius Akademiets Orkester. Et annet sentralt verk av Kjell Flem er Solar Wind for strykeorkester, og dette er også blant hans hyppigst framførte. Det ble påbegynt i 1989, urframført i 1991, og siste gang revidert i 2003. Det er blant annet framført av Oslo Filharmoniske orkester, St. Petersburg State Symphonic Orchestra, Orchestre Philharmonie de Radio France, Vietnam Symphony Orchestra og Det Norske Kammerorkester. Sistenevnte hadde verket på programmet under sin Asia-turné i 2005 hvor de spilte blant annet i Kuala Lumpur og Hong Kong.
Azovhavet
I oldtiden var Azovhavet kjent som den Meotiske sjøen (Latin Palus Maeotis). Navnet Azov kan stamme fra det tyrkiske ordet «azak», som betyr «lav». En mer folkelig forklaring på navnet sier at det kommer fra en viss polovtsisk prins som het «Azum» eller «Asuf», og som ble drept mens han forsvarte en av byene i området i 1067. I norrøn mytologi ble Azovhavet kalt Møotiamyra. Det ble omdøpt til Azovhavet etter det mektige krigerfolk, «Aes-folket» (Jernfolket) som bosatte seg på østsiden av Don-elven og kysten av Møotiamyra for ca. 3000 år siden. Aes betydde «jern» på det lokale språket, og Aes-folket var blant de første der som brukte våpen av jern. Det er usikkert hvor de kom fra, ifølge enkelte legender var de flyktninger fra Troja etter den trojanske krigen (folket kalles også for Trako-Kimmerer). Oppdageren Thor Heyerdahl mente at Azov-navnet kunne stamme fra (det norrøne) «Åshov», en plass for tilbedelse av gudene («asene»/«åsene»).
Kjell Flem
Karriere
I tillegg til sitt virke som komponist, har Flem vært en aktiv utøver på piano og orgel. Under sitt opphold i USA, var han solist i Rachmaninovs klaverkonsert nr. 2 med St. Olaf Symphony Orchestra. Fleire av hans orgelkonserter har vært kringkastet i Norge, Finland og USA.
Wang Hao
Wang Hao (王皓 eller 汪皓) er navnet til flere personer:
Kjell Flem
Karriere
Flem har vært både visepresident i Landsforeningen Ny Musikk og formann for Ny Musikk i Bergen. Han har skrevet musikkanmeldelser for Sunnmørsposten,, Sunnmøre Arbeideravis, Bergens Arbeiderblad og Bergens Tidende. Fram til og med 2008 var han lektor ved musikklinjen ved Fagerlia videregående skole i Ålesund, da han gikk av med pensjon.
Knut Myrann
Knut Myrann (født 19. januar 1932) er en spelemann fra Nore i Numedal, men fra 1961 bosatt i Nesbyen i Hallingdal.
Kjell Flem
Karriere
I 2005 ble Kjell Flem tildelt Ålesund bys kunstnerpris. I 2013 var han festivalkomponist på FjordCadenza i Skodje.
Knut Myrann
Han har gått i lære av flere av de fremste spelemennene i Numedal og Telemark slik som Steingrim Haukjem, Torkjell Haugerud, Johannes Dahle, Eivind Mo, Gjermund Haugen og Rikard Gøytil. Myrann vant landskappleiken i 1973 og 1976. Han var også aktiv i gammaldansgruppa Knut Halvards som ble norgesmestere i gammaldans i 1982. Myrann er æresmedlem i Nes spel- og dansarlag og Landslaget for spelemenn (nå FolkOrg). Han har blitt tildelt både Nes kommunes kulturpris og Nore og Uvdal kommunes kulturpris. Hans utgivelse Frå morgon til kveld fra 2022 ble nominert til Folkelarmprisen 2022 i klassen dokumentasjon.
Azovhavet
Havet er 340 km langt og 137 km bredt og har et areal på 37 606 km². De største elvene som munner ut i Azovhavet er Don (Tanais i oldtiden) og Kuban. Disse elvene sørger for at vannet i Azovhavet har veldig lavt saltinnhold (1,1 %), på enkelte steder nærmest ferskvann. Elvene fører også store mengder mudder ut i havet. Azovhavet er det grunneste havet i verden med en gjennomsnittsdybde på bare 7 m. Der mudderet har samlet seg, som i Taganroggulfen, er dybden faktisk under 1 meter. De dominerende strømmene i havet går mot klokkeretningen, og tidevannet varierer med en maksimal forskjell som kan være på over 5 meter. Om vinteren kan store deler av havet være islagt. De viktigste havnebyene ved Azovhavet er Berdjansk, Mariupol, Rostov, Taganrog og Jejsk. Gjennom Volga-Donkanalen er Azovhavet knyttet sammen med elva Volga og Det kaspiske hav.
Azovhavet har mange landtunger og et rikt, viktig fiske. Havområdet er blitt utnyttet for gass- og oljeutvinning. Historisk har havet hatt et rikt, variert marint liv, med over 80 fiskeslag og 300 kjente arter av virvelløse dyr. Mangfoldigheten og bestanden er nå redusert av overfiske og et økende forurensningsnivå.
Alternative teorier
Walter Pittmans teori daterer syndfloden i Svartehavet og Azovhavet til 5600 f.Kr, og hevder at det finnes spor av neolittiske bosettinger på havbunnen i Azovhavet. Andre spekulative teorier hevder at Atlantis sank i Azovhavet.
Israels distrikter
I Israel er et distrikt et administrativt hovedområde. Landet har totalt seks hovedadministrerende distrikter, kjent på hebraisk som mehozot (מחוזות; entall: mahoz) og femten subbdistrikter kjent som nafot (נפות; entall: nafa). Hvert subbdistrikt er videre delt inn i naturlige regioner som det er 50 av.
Golan-subbdistriktet, som inneholder fire naturlige regioner, er medregnet i dette antallet, selv om området ikke er anerkjent av FN som israelsk territorium. Judea- og Samaria-området er derimot ikke inkludert siden Israel ikke har jurisdiksjon der.
Jerusalem-distriktet
Jerusalem-distriktet (Mehoz Yerushalayim). befolkning: 868 500
Distriktshovedstad: Jerusalem
* Dette distriktet inkluderer områder som ble okkupert under seksdagerskrigen og tillagt Israel i henhold til Jerusalem-loven.
Norddistriktet
Norddistriktet (Mehoz HaTzafon). Befolkning: 1 202 600
Distriktshovedstad: Nasaret
* – erobret under seksdagerskrigen i 1967 og tillagt Israel i henhold til Golanhøydeloven.
Haifa-distriktet
Haifa-distriktet (Mehoz Heifa). Befolkning: 865 200
Distriktshovedstad: Haifa
Sentraldistriktet
Sentraldistriktet (Mehoz HaMerkaz). Befolkning: 1 689 600
Distriktshovedstad: Ramla
Tel Aviv-distriktet
Tel Aviv-distriktet (Mehoz Tel Aviv). Befolkning: 1 204 400
Distriktshovedstad: Tel Aviv
Sørdistriktet
Distriktshovedstad: Beersheba
Judea- og Samaria-området
Judea- og Samaria-området (Ezor Yehuda VeShomron). Befolkning: 285 000 israelske innbyggere.
Største israelske by: Modi'in Illit
Dette området er den geografiske klassifiseringen av israelsk bosettelse på Vestbredden heller enn Øst-Jerusalem og tidligere israelske/jordanske ingenmannslandsområde i nærheten av Latrun. Området har vært under israelsk kontroll siden seksdagerskrigen i 1967, men er ikke tillagt Israel. Mange israelitter anser det som en del av Det lovede land, men det er ikke ansett som en del av staten Israel av noen nasjon eller av FN. Se Den palestinske selvstyremyndigheten for den palestinske administrasjonen.
Nabla (linjeforening)
Nabla er linjeforeningen for sivilingeniørutdanningen/mastergradsstudiet i fysikk og matematikk ved Norges teknisk-naturvitenskapelige universitet (NTNU). Foreningen ble stiftet den 20. mars 1943 ved Norges tekniske høgskole (NTH) og feiret 75-årsjubileet sitt vårsemesteret 2018. Linjeforeningen er åpen for alle sivilingeniørstudenter ved studieprogrammet Fysikk og Matematikk ved NTNU. Nabla har sin egen bedriftskontakt kalt Bedriftskontakten Nabla (BN) som arrangerer bedriftpresentasjoner og bedriftsdagen eurêka.
Cookøyene under OL
Cookøyene deltok første gang i olympiske leker under Sommer-OL 1988 i Seoul. De har siden deltatt i samtlige påfølgende sommerleker, men har aldri deltatt i vinterlekene. Cookøyene har aldri vunnet noen medalje.
Nabla (linjeforening)
Nablas farger er blått og gull.
Nablas historie
Nabla ble stiftet av studentene Richard Westergaard, Halvard Torgersen og dosent ved Institutt for fysikk Sture Parelius Koch. Westergaard og Torgersen var på dette tidspunktet alle studentene ved linjen for teknisk fysikk på NTH.
Nablas tidlige historie er gjengitt av Rich. H. Westergaard etter fritt minne i dokumentet "Erindringer fra Nablas barndom". .
På 1950- og 1960-tallet var Nabla en viktig arena for kontakt mellom studentene, dosentene og professorene da de faglige ansatte trofast møtte opp på linjeforeningens fester.
Drift, styre og lover
Nabla har både interessegrupper, komitéer og styre. Linjeforeningens øverste organ er generalforsamlingen Det store kanoniske ensemble. Denne er trolig oppkalt etter fysikkens statistiske ensemble med samme navn og avholdes årlig. Der velges styret, som består av en leder og styremedlemmer. Blant sistnevnte finnes mange komitéledere. Komitélederne leder separate komitéer som bidrar til å opprettholde Nablas aktivitet på sentrale områder.
Militær operasjon
Militær operasjon (militær kampanje) er den koordinerte militære innsats av ulike tiltak med sikte på å nå et definert militært mål eller å avgjøre en situasjon i egen favør.
Nabla (linjeforening)
Komiteer og interessegrupper
Nabla har en rekke komitéer og interessegrupper. Per 22. juni 2023 er komitéene disse: og følgende interessegrupper:
Daniel Skjeldam
Daniel Andreas Skjeldam (født 2. september 1975 i Trondheim) er en norsk næringslivsleder og tidligere offiser i forsvaret.
Nabla (linjeforening)
Nabladet
Nabladet er Nablas tidsskrift. .
Militær operasjon
Militære operasjoner er ofte kjent ved sitt kodenavn. Se for eksempel:
Daniel Skjeldam
Utdannelse
Daniel Skjeldam tok befalsutdanning i Hæren etter videregående. Skjeldam er utdannet siviløkonom fra Norges Handelshøyskole i Bergen i 2001 hvor hans siviløkonomoppgave hadde tittelen Suksessfaktorer for lavprisflyselskap.
Karriere
Skjeldam hadde sommerjobb som offiser ved Befalsskolen for Luftforsvaret mens han tok siviløkonomutdanningen i Bergen. Etter endt utdanning var han en del av startup-teamet i flyselskapet Norwegian Air Shuttle hvor han etterhvert fikk jobben som sjef for flyplassdriften, deretter sjef for rutetilbud og inntektstyring, før han avsluttet med fem år som kommersiell direktør.
Nabla (linjeforening)
Nablas tradisjoner
Linjeforeningen har flere nevneverdige tradisjoner. Blant disse er de XVII Jacobinske Vinterlekene.
Daniel Skjeldam
Hurtigruten
Største eier i Hurtigruten, Trygve Hegnar, hentet han til jobben som konsernsjef for selskapet høsten 2012. Det gjorde Skjeldam til den yngste lederen for et børsnotert norsk selskap.
Foruten å raskt besøke alle selskapets skip, har Skjeldam gjort store endringer i selskapet med begrunnelse i at «Hurtigruten ikke har tjent penger på ni år» : Hurtigrutens hovedkvarter ble flyttet til Tromsø og flere eiendommer og ikke-strategiske eiendeler ble solgt unna. Organisasjonen på land i Norden ble slanket med 25–30 prosent. Et eget crew-selskap ble etablert. Målsettingen var å sikre en årlig besparelse på mer enn 60 millioner kroner og styrke kommersiell drift, spesielt hotell- og restaurantdriften på skipene.
Den 15. mai 2013 kunne Skjeldam levere Hurtigrutens første positive driftsresultat siden fusjonen i 2006. I juni 2013 meldte avisen Fremover at Hurtigruten hadde besluttet, mot store protester fra ordføreren i Narvik, å flytte bemanningskontoret for maritimt ansatte fra Narvik til Kirkenes noe som vil utløse en antatt besparelse på ytterligere 40 millioner kroner i året.
Scottish Premiership 2018–2019
Scottish Premiership 2018–19 (kjent som Ladbrokes Premiership av sponsorårsaker) var den sjette sesongen av Scottish Premiership, den høyeste divisjonen i skotsk fotball. Terminlista ble publisert 15. juni 2018 og sesongen begynte 4. august 2018. St. Mirren og er nye lag i årets sesong, etter at de kom på hennholdsvis 1 og 2 plass i Scottish Championship 2017/18.
4. mai 2019 vant Celtic sitt åttende seriemesterskap på rad og 50. sammenlagt etter en 3–0 seier over Aberdeen.
Format
I den innledende fasen av sesongen vil de 12 lagene spille en turneringsrunde hvor hvert lag spiller mot hvert av de andre lagene tre ganger. Etter 33 kamper, deles ligaen i to seksjoner på seks lag, hvor hvert lag spiller mot hvert lag i sin seksjon en gang. Ligaen forsøker å balansere inventarlisten slik at lag i samme seksjon har spilt mot hverandre to ganger hjemme og to ganger borte, men noen ganger er dette umulig. Totalt skal det spilles 228 kamper, med 38 kamper spilt av hvert lag.
Kamper 1–22
Lagene spiller mot hverandre to ganger, en kamp hjemme og en kamp borte.
Kamper 34–38
Etter 33 kamper, deles ligaen i to seksjoner av seks lag, dvs. de seks øverste og de seks nederste, der alle lagene møter hverandre en gang (enten hjemme eller borte). De nøyaktige kampene bestemmes av plasseringen av lagene i ligatabellen på tidspunktet for delingen.
Hattricks
Note
4 Spiller scoret fire mål; (H) = Hjemme, (B) = Borte
Årets
Årets priser ble annonsert 5 Mai 2019.
Playoff
Kvartfinalen ble spilt av Ayr United og Inverness Caledonian Thistle, med Inverness Caledonian Thistle som gikk videre til semifinalen hvor de tapte mot Dundee United. Dundee United møtte St. Mirren i finalen, der St. Mirren sikret den siste plassen i Scottish Premiership 2019–2020 etter seier i straffesparkkonkurranse.
Jostein Stalheim
Jostein Stalheim (født 23. juli 1960) er professor ved Høgskolen på Vestlandet.
Bakgrunn
Han begynte med akkordeon hos Olav Ullestad og har siden studert med Mogens Ellegaard og Matti Rantanen. Som komponist har han studert hos Ib Nørholm, Lasse Thoresen og Olav Anton Thommessen. Han debuterte i 1986 med Danmarks radio Symfoniorkester i urfremføring av Ib Nørholm akkordeonkonsert Spiraler. Han har siden spilt med en rekke orkestre i og utenfor Norden og vært sentral i videreutvikling av norsk musikk for akkordeon.
Karriere
Han har spilt med orkestre i og utenfor Norden, blant annet med Oslo filharmoniske orkester. Han har spilt inn flere CD-er med norsk musikk for akkordeon bl.a solo-CD Kast.
Som komponist har han gjestet festivaler i inn- og utland og hadde høsten 2005 premiere på helaftens ballett De vilde Svaner over eventyret av H.C. Andersen. Hans verker har vært å finne på programmet til festivaler som Borealisfestivalen og Festspillene i Bergen.
Stalheim har også laget musikk til opera, teater og utstillinger foruten en rekke verk for symfoniorkester, kammerensembler og soli. Musikken hans er spilt inn av en rekke artister bl.a Postures for strykesekstett og Hidden Music for fløyte og klaver. Orkesterverket TANchoreiÁRDÁstev finnes på CD-en Ung Symfoni og ble spilt på turne til St. Petersburg.
Stalheim var med å starte konsertserien Avgarde som er oppkalt etter hans verk for solofiolin. Han fikk Fartein Valen-stipendet i 2001. Han ble 2019 nominert til The American Prize for operaen Rosetta´s Stone sammen med John G. Bilotta, John McGrew og Oded Ben-Horin.
Konsernligning
Konsernligning innebærer i sin rene form at flere konsernselskaper lignes sammen som ett skattesubjekt.
Avfall
Avfall er kasserte gjenstander, materialer, restprodukter eller energibærere som ikke lenger har sin opprinnelige verdi. Avfall er likevel en viktig ressurs ved resirkulering og gjenvinning.
Konsernligning
Ved denne ordningen utgjør konsernet som sådan ett skattesubjekt, og dette kan i utgangspunktet gjøre nytte av de enkelte konsernselskapenes skatteposisjoner. Konsernligning er ikke gjennomført i Norge, men reglene om konsernbidrag er til en viss grad et utslag av prinsippet om konsernligning.
Avfall
I dagligtalen benyttes ofte ordet søppel. Dette er et negativt ladet ord, for å promotere avfall som en mulig ressurs har man stort sett gått bort fra dette ordet i offisielle sammenhenger. Å anbringe eller etterlate avfall på uegnet sted blir kalt forsøpling.
Avfallet stammer fra husholdningene (husholdningsavfall) eller fra bedrifter (næringsavfall). Farlig avfall (spesialavfall) inneholder helse- og miljøfarlige stoffer. Farlig avfall på avveier kan føre til at miljøgifter spres og hoper seg opp i naturen.
I Norge er kommunene pålagt å samle inn og behandle husholdningsavfall. Ansvaret for å disponere næringsavfall på korrekt måte er pålagt den enkelte produsent. Kommunene er også pålagt å samle inn spesialavfall fra husholdningene og fra bedrifter begrenset oppad til 400 kg pr. år. Mange kommuner har satt bort innsamling av avfall til private selskaper, eller har etablert interkommunale avfallsselskaper.
Typer avfall
Avfall kan deles i en rekke typer og fraksjoner: Av farlig avfall finnes flere undergrupper, bl.a.: En del avfallstyper blir håndtert gjennom returordninger i regi av materialselskaper. Materialselskapene er dannet av sentrale importører og produsenter innenfor den enkelte bransje. Disse selskapene har inngått bransjeavtale med Miljøverndepartementet med mål og frister for gjenvinningsgrad. Innsamling og behandling finansieres ved at det er pålagt et miljøgebyr på hver solgte enhet. Slike bransjeavtaler er inngått for EE-avfall, batterier, isolerglassruter, bildekk og alle typer emballasje. Behandling av bilvrak er finansiert ved en vrakpantordning.
Historikk
Gjennom tidene har avfall stort sett blitt behandlet på en av fem måter; det har blitt oversett, kastet, brent, forsøkt unngått eller gjenvunnet.
Thomas Hylland Eriksen har satt avfallshistorien i perspektiv ved å dele avfallshåndtering gjennom tidene inn i tre bolker. Han sier at vi, i løpet av de siste tiårene har gått inn i en ny fase i søppelhåndteringen: ”''Fra å være et hygienisk problem (fase I) og et hygienisk og plassmessig problem (fase II), har søppel omsider blitt definert som et miljøproblem. Vi har innsett at ressursene på kloden er begrensede, og at vi risikerer å etterlate oss en klode som ligner en gigantisk søppelfylling hvis vi ikke treffer mottiltak. Dermed har vi fått hele den viften av debatter som preger renovasjonsbransjen i dag: kildesortering, resirkulering, sortering av spesialavfall, kompostering, kildereduksjon og så videre. Målet er oppnådd først når nesten alt avfall vender tilbake der den hører hjemme, altså enten i naturen eller i økonomisk verdiskapning.''”
Steinalderen
De første menneskene i Norge kom inn sørfra etter siste istid, kanskje rundt 9000 f.Kr, men først omkring 3000 begynte folk å dyrke jorda. Nomadelivet var dominerende i tusenvis av år, og i tillegg var det veldig få mennesker. Avfall var i all hovedsak organisk og ble kastet på bakken hvor naturlig kompostering tok seg av det.
Bronse- og Jernalderen
Det er vanskelig å vite hvor store mengder avfall som ble produsert i tidligere tider. En arkeologisk beregning viser at nordamerikanske indianere i Colorado i 6500 f.Kr drepte 200 bøfler på én dag og slaktet 150 av dem. Dette gav mat til 150 mennesker i 23 dager. De la igjen 8 336 kilo bein, noe som tilsvarer 2,4 kilo søppel per dag per person. Dette er over dobbelt så mye som de 1,13 kiloene gjennomsnittsamerikaneren produserer i dag. Da menneskene ble stedfaste ble det mer opphoping av avfall, selv om det nok i all hovedsak var matavfall og rester fra tilvirking av klær og ting. Det er kjent at Mayakulturen i Mellom-Amerika, som varte fra ca. 2000 f.Kr og fram til 1500-tallet, hadde søppelfyllinger som av og til eksploderte og brant. I 500 f.Kr. ble den første kjente søppelfyllingen i den vestlige verden organisert i Aten, Hellas, hvor datidens lover krevde at avfall ble kastet en viss avstand fra byen. I samme periode ble også Cloaca Maxima, den eldste og største kloakkanalen i antikkens Roma, anlagt for å lede vann vekk fra myrlendte sletter og dalsøkk mellom høydene.
1000–1600: Mer bofast og mer avfall
I middelalderen økte avfallsproduksjonen i takt med at det ble flere mennesker og at de ble mer bofaste. Med byutviklingen i den vestlige verden kom de første, store søppelproblemene i Europa, blant annet i London, hvor det ble forbudt å kaste søppel i grøftene i 1388. Det var ulik praksis for håndtering av ulike former for avfall og store variasjoner mellom by og land. På landet var det fremdeles god plass, og dermed færre avfallsrelaterte problem, mens det i byene ble stadig viktigere å regulere avfallshåndteringen. I byhusholdningene kan man skjelne mellom tre særlig viktige grupper av avfall: Møkk, søppel og skyller. Ordet søppel kommer fra oppsop, det vil si det man får når man feier; skyller er kjøkkenavfall som egner seg til grisemat. I tillegg kommer skrot og skrap – ting man ikke kastet daglig, men kvittet seg med innimellom. Møkk ble brukt som gjødsel, skyller og søppel ble kastet på dynger (disse ble også brukt som avtrede for mennesker), mye ble kastet eller gravd ned, og noe ble gjenvunnet. I Oslo ble mer og mer avfall fjernet fra byen fra 1100-tallet og framover, og i 1276, i Magnus Lagabøtes bylov, ble det bestemt at en ryddesjau av gatene skulle gjennomføres før jul hvert år.
1600–1800: Tidlig moderne tid
Utover på 16- og 1700-tallet ble det flere mennesker og flere byer. Mer avfall var et faktum, men regulering manglet fremdeles. Mye ble lagt i gater og grøfter, hvor regnet etter hvert skyllet det av gårde. Griser og andre husdyr gikk fritt i byene, og rotter og urent vann skapte store helseproblemer. Nå begynte man å få øynene opp for dette. Det var ikke kjent hvordan smitte ble overført, men lukt var forbundet med sykdom i den miasmatiske smitteteorien og det ble viktig å fjerne avfall og sørge for sirkulasjon av luft og vann. I renovasjonsbestemmelsene fra 1595 i Oslo var det satt inn tiltak mot forurensing av ”byens vanning”, gaterenhold og plassering av doer. Det ble forbudt å føre ”Møg, Aadsel eller anden Urenlighed” ut på gater, brygger og broer; og å tømme det i elvene. For å hindre ”Urenlighet, onde Lugt og Stank” ble det også forbudt å plassere doer ut mot gatene. På 1600-tallet kom den første organiserte resirkulering i Norge med gjenbruk av papir og filler til nytt papir. På denne tiden dukket også renovasjon som egen profesjon opp i Norge. Det var i utgangspunktet ensbetydende med kloakktømming og var ansett som urent og skamfullt arbeid. Nattmennene, eller rakkerne som de ble kalt, ble unngått av andre og behandlet svært dårlig. Det var ikke mange som ville utføre dette skitne og uverdige arbeidet, og de få som var villige, kunne presse prisene oppover. Myndighetene prøvde å hindre dette gjennom blant annet en antimobbelov i 1685 som gjorde det forbudt å skjelle ut noen som utførte renovasjonsarbeid. Man skulle heller ikke kalle barna deres rakkerunger. På landsbygda gikk alt dette fremdeles lettere enn i byene, siden mer av det skitne avfallet kunne tas hånd om av hvem-som-helst. Etter hvert ble nattmennene ansatt i byens renovasjonstjeneste.
1800–1950: Moderne tid
Midt på 1800-tallet kom den industrielle revolusjonen til Norge, og produksjonen økte dramatisk. I denne perioden, kjent som det store hamskiftet, kom overgangen til pengehusholdning. Folk kjøpte mer av det de trengte i det daglige liv; noe som påvirket mengden emballasje. Trekasser, metallbokser og papir, brukt til å frakte dagligvarer, ble ofte til overs og var, for noen, bare søppel. Likevel økte ikke avfallmengden drastisk; det meste ble gjenbrukt. Samfunnet i stor grad basert på gjenvinning; ”Kvinner sydde lappetepper, og menn snekret bord av trekassene som ble brukt til emballasje. De fattige spiste de rikes matrester, tok på seg deres avlagte klær og samlet filler som de med litt flaks fikk solgt til papirfabrikken. (…) Metallbokser ble til oljelamper, papir ble brent, utgåtte klær ble til filler.” Avfall blir gjerne oppbevart i grenseområder, det være seg på fyllinger i utmark og kystlinjer utenfor tettbygd strøk, eller i mellomlagring på loft, kjellere og bakgårder i byene. På 18- og 1900-tallet ble en tidligere lettvint avfallsløsning mindre tilgjengelig ved at myr og våtmarksområder ble gjort om til beite- og innmark. Dette gjorde at det ble stadig mindre plass til avfallet. I byene ble bakgårdene viktigere for avfallshåndteringen på midten av 1800-tallet. Mens fasadene var flotte og ryddige var bakgårdene et mylder av søppelkasser, doer, tørkesnorer og vedskjul. Dette fortsatte fram til 1920-1930-tallet da funksjonalistene angrep bakgårdene fordi de var urene og helsefarlige. Det ble ryddet grundig opp, men avfall var fremdeles noe man skjulte. Samtidig ble organiseringen av renovasjonen endret, hovedsakelig på grunn av et nytt syn på gjødsel. Spørsmålet var om menneskemøkk også burde benyttes, men rakkertabuet gjorde dette vanskelig. Der det var mulig ble doene endret og bygd over dyremøkkbinger slik at det automatisk gikk inn i gjødselproduksjonen, dette var også mer miljøvennlig. Andre steder begynte bøndene å konkurrere med nattmennene om dotømmingen. På 1860-1870-tallet ble det slutt på nattmennene.
Koleraens tid – en gjennombruddsperiode for renslighet
Det var også på 1800-tallet man virkelig forsto at forsøpling var et helseproblem. Flere koleraepidemier på kort tid endret trusselbildet og var viktige for utviklingen av forebyggende medisin og renovasjonsvesen. Emballering av avfall og hyppigere henting ble resultatet på renovasjonssiden. En lov om permanente sunnhetskommisjoner i alle kommuner i Norge ble nedsatt i 1860 for å samordne alle helsetiltak, både behandling og forebygging, og et sunnhetspoliti ble opprettet. I de første forslagene til sunnhetsvedtekter, presentert i 1865, støttet man seg hovedsakelig til miasmeteoriene. Forslaget ble ikke endelig vedtatt, men to år senere kom et nytt forslag, basert på smitteteoriene, som forbød privetbingene Dette betød slutten for det gamle renovasjonssystemet. På slutten av 1800-tallet ble også de første kommunale renholdsverkene opprettet, først i Bergen i 1881 og deretter i Ålesund, Kristiania og en rekke andre kommuner med bybebyggelse. Renovasjon ble et kommunalt ansvar, men først i 1928 kom loven om kommunal renovasjonsavgift som gav kommunene mulighet til å innføre obligatorisk renovasjon for alle husstander.
Behovsbasert kildesortering
På 18- og 1900-tallet gikk klutesamlere gjennom avfallet for å finne ting som kunne interessere skraphandlere og avfallsgrossister. Disse solgte tingene videre til blant annet papirfabrikker, benmelsfabrikker, limprodusenter, shoddyfabrikker (som produserte ullgarn). Griseoppdrettere, gartnere og bønder var interessert i gjødsel, og på dynga lette barn, gamle og fattige gjennom restene. Pant på tomflasker ble innført i 1902, og i 1931 begynte ’Glomma papp’ den første industrielle gjenvinningen av papp i Norge.
I krigsårene ble avfallet enda mer verdifullt. Matavfall gikk til grisemat og «søppel» til gjødsel. Lov om tvungen innsamling av matavfall kom i 1942 og forbød å «tilintetgjøre eller forspille husholdningsavfall eller annet matavfall som kan brukes til fôr eller til framstilling av fôrstoffer». Alle husholdninger og institusjoner skulle enten legge matavfall til avhenting eller bruke det til egne husdyr. I Oslo ble løsningen på økt søppelmengde å bruke Langøyene, en øy i fjorden som søppelfylling. Kloakken gikk også ut i havet, men det økende friluftslivet ble truet av fiskedød, søppel, stank og fluer. Alternativene var forbrenning eller bruk av søppel som fyllmasse. Det siste ble vanlig fra mellomkrigstiden av. Kløfter, sumpland og steinbrudd ble fylt opp, og på fyllingene ble det anlagt parker, idrettsplasser, lekeplasser, veier og jordbruksareal.
1950–2000: Vekst og velstand eller bruk og kast
Etter andre verdenskrig kom en periode med materiellmangel, men så kom en massiv økning i forbruket på 50- og 60-tallet. Samfunnet var i endring, og dette påvirket avfallshåndteringen. Søppelbiler begynte å erstatte hestene, og søppelposene ble innført. Nye produksjonsmetoder og mer bearbeiding av matvarer endret mye, og suppeposer og frossenmat gjorde sin entré i den daglige husholdningen. Noe ble selvfølgelig gjenvunnet også nå, men bruk og kast (med den positive betegnelsen vekst og velstand) var mentaliteten i denne perioden. Forbrukersamfunnet startet for alvor, kjøpekraften var stor og avfallsproblemene vokste. Mengden emballasje økte også drastisk i denne perioden, i all hovedsak fordi antallet selvbetjente butikker for første gang var større enn antallet med manuell betjening. Dette førte til en mye større grad av enkeltvis innpakkede produkter. Med det nye forbrukersamfunnet kom nye problemstillinger. Folk byttet ut ting oftere enn før, og kastet mye mer. Dette gjorde at søppelkassene ble for små, og førte blant annet til at de første loppemarkedene dukket opp. Avfallet havnet stort sett på fyllinger, men mye avfall ble også bare dumpet i skråninger, skogholt, bekkefar og elver. Privatbilismen gjorde at folk kom seg mer ut, og de la igjen mange små ting som sammen ble et problem (sneiper, flasker, blader etc.). Gamle bilvrak ble også i seg selv et problem. Fra siste del av 1950-åra kom flere nye lover som skulle bekjempe forsøplingen som fulgte med den nye ferdselen: Veiloven av 1957 og 1963 nedla forbud mot å legge avfall på eiendommer som vendte ut mot offentlig vei, og lov om friluftsliv fra 1958 inneholdt forbud mot å etterlate seg skjemmende eller skadelig avfall. Samtidig kom kampanjer og informasjonsmateriell for å følge opp lovene. 1960- og 1970-tallet var også en vekstperiode for innføring av tvungen kommunal renovasjon. Mens bare 44 kommuner hadde innført dette i 1955, hadde hele 343 av landets 445 kommuner tvungen renovasjon på slutten av 1970-tallet.
Gjenvinning som binæring
Gjenvinning stoppet opp i den første tiden med økt velstand og forbruk. Likevel sto ikke alt stille. Glass og tekstiler var populære for gjenvinning, og husholdningene kunne tjene på å sortere ut og selge disse materialene. I 1960-årene lå den samlede gjenvinningen av tekstilavfall på rundt ni tusen tonn årlig, og av vinmonopolets flasker ble to tredjedeler returnert. Kompostering var også vanlig, men siden søppelkomposten ikke var like høy på næringsverdier som kunstgjødsel vant forbrenningsanleggene fram over kompostering. Papir var et annet materiale med stort resirkuleringsbehov. Melkekartonger erstattet flasker og mye annen ny emballasje ble produsert, slik at det i 1966 ble regnet ut at papiravfallet var kommet opp i 75-80 prosent av volumet i søppelkassene. Papirinnsamling ble kun gjort på frivillig initiativ, noe som gjorde 1950-åra til en storhetstid for skolekorps og idrettslag siden de kunne levere papir til resirkulering og få betalt for dette.
Stadig behov for bedre løsninger
Fyllplassene ble etter hvert et problem, ettersom mye av fyllmassen ble nedbrutt langsommere enn forventet. Det viste det seg at sigevann fra fyllingene var forurensende. Behovene for nye alternativer meldte seg. Brannfarlig avfall ble satt fyr på for å unngå spontane branner, men dermed ble store mengder kjemikalier sluppet ut. Så ble forbrenningsanlegg bygget for å unngå dette, men restavfallet etter forbrenningen; bunnslagg, flygeaske og gasser, var også et problem. Kravene til rensing blir fortsatt stadig strengere. Siden starten på 1970-tallet har det kommet en ny bevissthet om problemene rundt forsøpling. På denne tiden startet reguleringene for alvor, og det ble på ny satt fokus på gjenvinning, denne gangen mer på grunn av miljøbevissthet enn av økonomiske hensyn. Miljø har også gradvis erstattet hygiene som styrende hensyn i forbindelse med avfallsbehandling.
Gjenvinning og forbrenning øker, men mindre går på deponi
I forhold til 2008 viser tallene fra 2009 en nedgang på hele 22 prosent (81 000 tonn) i mengden husholdningsavfall sendt på deponi. Dette henger sammen med forbudet mot deponering av biologisk nedbrytbart avfall som trådte i kraft 1. juli 2009. Likevel blir det kjørt cirka 1 000 tonn avfall på deponi hver dag i Norge. Fordi det tar tid å bygge ut alternative behandlingsløsninger, har noen fått innvilget et tidsavgrenset dispensasjon fra deponiforbudet. Norge har i dag 89 ordinære søppelfyllinger og 20 forbrenningsanlegg. Andelen gjenvunnet avfall nådde 71 prosent i 2008 etter å ha ligget stabilt rundt 70 prosent siden 2004. Målet for 2010 er 75 prosent. Materialgjenvinning utgjorde 3,4 millioner tonn, eller vel 37 prosent. mens energiutnytting sto for 22 prosent. Den resterende tiendeparten ble gjenvunnet enten ved biologisk behandling, blant annet kompostering, eller ved bruk som fyllmasse og dekkmasse.
Avfallshåndtering
Avfallshåndtering omfatter «å generere, forebygge, overvåke, behandle, gjenbruke og restdeponere fysisk avfall».
Det finnes forskjellige arter fysisk avfall, slik som ordinært (husholdnings-, institusjons- og kommersielt avfall), samt spesialavfall (fra medisinsk bruk eller miljøfarlig huholdninsgavfall, for eksempel.) Håndtering, gjenbruk, destruksjon og deponering av avfall skjer i all hovedsak av helse- og miljømessige, men også estetiske hensyn.
Private husholdninger
Kommunene har ansvaret for å samle inn og motta alt avfall fra husholdningene. Noen kommuner har dannet kommunale eller interkommunale avfallsselskaper som tar hånd om avfallshåndteringen.
For å oppmuntre forbrukere og produsenter til å sortere avfallet i gjenvinnbare fraksjoner (kildesortering) og redusere mengden restavfall er det innført en statlig avgift på sluttbehandling av restavfall. Avgiften skal gjenspeile miljøkostnadene ved ulik sluttbehandling, og er derfor 5-10 ganger høyere for deponering enn for forbrenning i anlegg med god rensing av avgasser.
Hver kommune bestemmer hvor mange avfallstyper som skal kildesorteres, og om det sorterte avfallet hentes hjemme eller må leveres på et returpunkt. Kommunenes innbyggere betaler et renovasjonsgebyr, som skal dekke kostnadene kommunen har med å samle inn og behandle avfallet. I noen kommuner inkluderer renovasjonsgebyret levering på gjenvinningsstasjonen, andre steder må man betale en tilleggsavgift for dette.
Næringsliv
For næringslivet er det i stor grad markedet som styrer de renovasjonstjenestene bedrifter og andre kan kjøpe.
For farlig avfall, elektrisk og elektronisk avfall og matavfall/våtorganisk avfall finnes det et regelverk for avfallshåndtering som næringslivet må forholde seg til. Noen bransjer (for eksempel bygg- og anleggsbransjen) har spesielle krav til avfallsplaner og -håndtering, og generelt for næringslivet heter det i forurensingsloven (§32) at næringsavfall skal bringes til lovlig avfallsanlegg med mindre det gjenvinnes eller brukes på annen måte.
Utgangspunktet for mange bedrifter er derfor at man må gjøre en avtale med et renovasjonsfirma eller avfallsselskap, og sammen med dette, finne den beste måten for bedriften å organisere kildesortering og avfallshåndtering på. Renovatøren vil være behjelpelig både med å foreslå hvilke avfallstyper som er mest aktuelt for bedriften å sortere ut, og hvilke oppsamlings- og lagringssystemer som bør benyttes. Avfallshåndtering kan være kostbart, og kildesortering kan være en svært effektiv måte å få kostnadene ned på. Blandet restavfall er dyrt å levere, mens sorterte avfallstyper er langt rimeligere. De kan være gratis (for eksempel plastemballasje som leveres til mottak som har avtale med Grønt Punkt) – eller kan i beste fall være en inntektskilde (for eksempel hvis bedriften har nok metall til å kunne selge direkte).
Hvor avfallet ender opp
Farlig avfall i Norge deponeres ved NOAHs anlegg på Langøya utenfor Holmestrand.
Alle avfallsselskapene har iverksatt kildesortering for å begrense restavfallsmengdene, men antall utsorterte avfallstyper varierer fra selskap til selskap. Den brennbare restfraksjonen går til energigjenvinning gjennom fjernvarmenett, slik det skjer i for eksempel Oslo, Bergen og Trondheim.
Industrimuseet Frederiks Værk
Industrimuseet Frederiks Værk er et statsanekjent kulturhistorisk museum. Industrimuseet dekker geografisk hele Halsnæs kommune. Museet fikk statsanerkjennelse i 2004. Dets ansvarsområde er nyere tid, med følgende spesialiteter Fabriks- og industrivirksomhet innen for Halsnæs Kommune samt Knud Rasmussens liv og virke nasjonalt og internasjonalt.
Avfall
Hvor avfallet ender opp
Utsorterte fraksjoner kan gå til materialgjenvinning ved at produktet går inn igjen i produksjonsprosessen eller brukes til nye produkter, for eksempel glass til Glassopor byggestein. Hageavfall og våtorganisk avfall kan komposteres til matjord.
Det er innført forbud mot deponering av visse avfallstyper. Det gjelder for eksempel våtorganisk avfall, farlig avfall og bildekk. Fra tidligere deponert våtorganisk avfall utvikles det metangass. Utslipp av metan fra fyllinger regnes som en av de alvorlige miljøvirkningene av avfallhåndtering. Utslippene har vist en svakt avtakede trend siden 1990, men er fortsatt (2004) på 95 000 tonn metan - noe som utgjør 5% av de norske klimagassutslippene. Det er derfor innført påbud om oppsamling av metangass fra søppelfyllinger.
Industrimuseet Frederiks Værk
Industrimuseet Frederiks Værk har som mål å samle inn og dokumentere, forske i og fortelle om disse viktige sider av Danmarks historie.
Industrimuseet Frederiks Værk driver en rekke museumsenheter: Arkivet, Arsenalet, Prosjektilmagasinet og Kruttverket i Frederiksværk – samt Knud Rasmussens Hus i Hundested.
Avfall
Hvor avfallet ender opp
Ufullstendig liste over gjenvinningsanlegg i Norge:
Avfallsmengder i Norge
Mens avfallsmengden, både totalt og per person har vært i konstant vekst er det bare de siste 20-30 årene at man kan vise til statistikk på området. Tall fra Statistisk sentralbyrå viser at det oppsto 10,9 millioner tonn avfall i norske bedrifter og husholdninger i 2008. Dette var en økning på 2 prosent fra 2007, mens økningen året før var på hele 6 prosent. Mellom 1995 og 2008 har den samlede avfallsmengden økt med 48 prosent, litt mer enn veksten i BNP (faste priser) på 44 prosent i samme periode.
2009 var det første året siden målingene startet i 1992 at avfallsmengden faktisk gikk ned. Likevel har avfallsmengden nær doblet seg siden da. Halvparten av økningen skyldes vekst i folketallet, mens den andre halvparten kommer av at hver enkelt kaster mer. I snitt kastet hver nordmann 420 kilo husholdningsavfall i 2009, en nedgang siden forrige år på 14 kg per innbygger. Til sammenligning var dette tallet bare 174 kilo (under ½ kilo per dag) i 1974. Det er imidlertid store lokale variasjoner.
Halvblod (film)
Halvblod (orig. The Half-Breed) er en amerikansk stumfilm fra 1916, regissert av Allan Dwan.