cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Giovanni Zamboni
Zamboni var ikke bare en utmerket instrumentalist som behersket teorbe, lutt, mandola, mandolin og cembalo, men var også kjent som en fremragende kontrapunktiker.
Verkene hans gjenspeiler spisskompetansen: i Madrigali viser han sine store kontrapunktiske ferdigheter og Sonate d'intavolatura di leuto krever en høyst virtuos utøver.
Utflukt
Tidsskriftet mottar støtte fra Norsk kulturråd.
Miguel Alves
Miguel Alves er en kommune i delstaten Piauí i nordøstregionen av Brasil.
Media Transfer Protocol
Media Transfer Protocol (MTP) er en filoverføringsprotokoll utviklet av Microsoft som erstatter protokollen USB Mass Storage (UMS) på flere nyere mediaavspillere. Protokollen er nært beslektet med Windows Media Player, og tidligere Microsoft-utviklede protokoller som Picture Transfer Protocol (PTP).
Utbredelse
En viktig samarbeidspartner for utbredelsen av protokollen har Microsoft i Creative, som med sin Creative Mediacenter Zen-spiller var den første til å benytte protokollen. Den koreanske produsenten Iriver har også sluppet flere nye modeller med MTP i Europa og USA.
Fordeler og ulemper
I forhold til UMS har MTP en fordel, nemlig at den kan synkroniseres med spillisten i Windows Media Player 10. Protokollen har og ulempen at den fungerer mot operativsystemet Windows XP (med Media Player 10 installert) og nyere. Dermed blir brukere av Mac, Linux og eldre Windows-versjoner ekskludert fra å bruke disse medieavspillerne.
Kritikere hevder at dette er nok et forsøk fra Microsoft på å kontrollere forbrukermarkedet, slik at man må ha et operativsystem fra Microsoft for å utføre hva man ønsker i hverdagen.
Rincón de Valentín (kommune)
Regjeringen
Ordføreren (alcalde) i kommunen er Miguel Dalmao (2010-2015).
Eliteserien i håndball for menn
Eliteserien i håndball for menn er den øverste divisjonen i norsk herrehåndball. Det offisielle navnet er fra 2019 REMA 1000-ligaen. Serien har hatt sponsornavnene Gildeserien (1997–2005), Postenligaen (2007–2014) og GRUNDIGligaen 2014–2017.
Judaberg
Judaberg er et tettsted og administrasjonssenteret i Stavanger kommune (inntil 2020 i Finnøy) i Rogaland. Tettstedet har innbyggere per 1. januar, og ligger på østsiden av Finnøy. Judaberg har ferjeforbindelse til naboøyene og hurtigbåtforbindelse til Stavanger. Rygjabø videregående skole ligger på Judaberg.
Eliteserien i håndball for menn
Eliteserien ble for første gang gjennomført som et tillegg til Innendørs-NM i håndball for menn foran 1965/66-sesongen.
Flest seriemesterskap håndball for menn (1966–2023)
Denne tabellen viser mestrene i grunnserien. Sluttspillet har hatt varierende status.
Joel Hastings Metcalf
Joel Hastings Metcalf (født 4. januar 1866, død 23. februar 1925) var en amerikansk astronom.
Metcalf ble uteksaminert fra Harvard Divinity School i 1892. Han var unitariansk prest i Burlington, Vermont og deretter i Taunton, Massachusetts, Winchester, Massachusetts og Portland, Maine.
Han var oppdager og med-oppdager av flere kometer og et betydelig antall asteroider.
Nordnestunnelen (Bergen)
Nordnestunnelen er en foreslått veitunnel mellom Nøstet og Holbergsallmenningen i Bergen, som også skal være hovedinnkjørsel til Klostergarasjen.
Kalmarunionen
Kalmarunionen var en personalunion mellom kongerikene i Danmark, Norge og Sverige som ble dannet i 1397 og oppløst i 1523. Unionen inkluderte også områder under svensk herredømme i Finland, de norske skattlandene Færøyene, Island og Grønland, og jarledømmene Orknøyene og Shetland. Unionen ble grunnlagt i et møte på Kalmar slott i 1397, hvor den norske, danske og svenske adelen var samlet for å være vitne til utferdigelsen og beseglingen av unionsbrevet og til kroningen av Erik av Pommern som konge over de tre kongerikene.
Unionsbrevet som ble laget ved dette møtet, er bevart, og det har gitt opphav til ulike historiske tolkninger av hvordan de tre kongerikene ble styrt. Erik av Pommern ble etterfulgt av Kristoffer av Bayern, men ved hans plutselige død i januar 1448 sto Kalmarunionen uten konge. Siden unionen var et valgmonarki, kunne Norge og Sverige velge en annen tronfølger enn Danmark, noe som førte til tronstrid i alle tre riker. Ikke før i 1457 ble Kalmarunionen igjen samlet under en konge, Christian I. Christians styre var relativt kortvarig, og også hans etterfølgere Hans og Christian II satt på alle tre tronene relativt kortvarig.
I Sverige åpnet det seg politiske muligheter for å trekke seg permanent ut av unionen. I 1523 ble Gustav Vasa valgt til svensk konge, og under hans ledelse førte svenskene det som senere ble kalt den svenske frigjøringskrigen, og vant sin uavhengighet, slik at Kalmarunionen i praksis ble oppløst. På sitt største strakte Kalmarunionen seg over ca. 3 000 000 kvadratkilometer, noe som gjorde den større enn både Kievriket og det senere Storfyrstedømmet Moskva. Unionen var derfor en av Europas største stater i flatemål. Da den ble oppløst, hadde den (med små avbrudd) vart i 126 år.
Historikeren Gottfrid Carlsson karakteriserer unionen som en «føderasjon», selv om Kalmarunionen aldri hadde noen lovgivningsmakt på føderalt nivå. Historikeren Dick Harrison beskriver unionen som «en stor, permanent personalunion som forsøkte å samle kreftene for å skape en militær motvekt mot felles fiender». Historikeren Erik Lönnroth ser på unionen som en viktig politisk og økonomisk demning mot den tyske ekspansjonen nordover i løpet av 1300-tallet. Da de tidligere utenrikspolitiske truslene Hansaforbundet, Den tyske orden og fyrstene i Nord-Tyskland forsvant eller falt på 1500-tallet, svekket også dette Kalmarunionens primære formål og berettigelse.
Norge og Sverige i unionen
Under kongene Magnus Eriksson og Håkon VI Magnusson hadde Norge og Sverige med noen avbrudd kongefellesskap fra 1319 til 1364, og i Håkons senere regjeringstid gjorde han også krav på Sveriges krone og hadde mange tilhengere der. Kristoffer II av Danmark hadde i 1329 lovet Skåne bort til grev Johan av Holstein, men dette førte til opprør, og i november samme år valgte Johan å overføre Skåne og Blekinge til den svenske kongen mot en stor pengesum. Magnus Eriksson anerkjente Skåne som et autonomt krongods, og samtidig anerkjente skåningene Folkungeætten (Bjälboætten) som rettmessige konger.
Magnus Eriksson tok da tittelen «Sveriges, Norges og Skånes konge». Men i 1360 gjenerobret den danske kongen Valdemar Atterdag Skåne, Blekinge og søndre Halland, og sommeren 1361 også Gotland. Tapet av Skåne hadde gjort den svenske adelen opprørsk, og de vendte seg nå mot Magnus Eriksson. Han ble fengslet i 1361 av sin egen sønn, Håkon Magnusson. Håkon hadde vært konge i Norge siden 1343 og ble nå også valgt til konge av Sverige ved Morasteinen i februar 1362.
Håkon VI Magnusson og hans far forsonet seg, og våren 1362 ble de enige om å regjere sammen i Sverige og Norge. Men den svenske adelen var fremdeles opprørsk, og de to kongene henvendte seg til Valdemar Atterdag av Danmark for å få støtte til å nedkjempe adelen. Håkon Magnusson hadde i 1359 forlovet seg med Valdemars seks år gamle datter Margrete I. Men under sterkt press fra den svenske adelen måtte han heve denne forlovelsen og i stedet forlove seg med Elisabeth, en prinsesse fra Holstein. Da prinsessen i desember 1362 reiste til Sverige for å møte sin fremtidige ektemann, drev skipet hennes ut av kurs og havnet på Bornholm, hvor hun straks ble fengslet. Prinsessen ble snart sluppet ut igjen, men hun måtte leve resten av livet i kloster der.
I juli 1362 ble Valdemar Atterdags eneste sønn, Kristoffer av Danmark, alvorlig skadet under kampene i Skåne, og han døde neste sommer. Valdemar hadde to døtre, Ingeborg og Margrete, og i dette tilfellet kunne begge bli valgt som tronfølgere etter sin far. Ingeborg var gift med Henrik av Mecklenburg, sønn til Albrekt II av Mecklenburg med tilnavnet «den store». Igjen gikk den svenske adelen til opprør mot Håkon VI Magnusson. De sluttet seg til Albrekt den store og hadde som mål å få hans sønn Albrekt av Mecklenburg på den svenske tronen. I slutten av 1363 reiste Valdemar Atterdag ut på en lang utenlandsreise, og dermed kunne forbundsfellene hans Magnus og Håkon ikke regne med hjelp fra Danmark. I februar 1363 seilte en stor tysk hær til Sverige og foretok et vellykket overraskelsesangrep på de to kongenes territorium. Slik kunne Albrekt av Mecklenburg bli hyllet som Sveriges konge ved Morasteinen, hvor Håkon hadde blitt valgt før ham.
Håkon og Magnus klarte å beholde kontrollen i hele Norge og mye av Vest-Sverige, der de senere samlet soldater til et angrep mot Albrekt av Mecklenburg og den svenske adelen, men de ble beseiret i 1365 i slaget ved Gataskogen mellom Västmanland og Uppland. Valdemar Atterdag sluttet seg til kampen mot svenskene i 1366 og hadde i begynnelsen stor framgang. Krigslykken snudde imidlertid da Valdemar ble angrepet av en overveldende styrke fra Mecklenburg, Holstein og hansabyene og ble tvunget til å slutte fred med dem i 1371. Som vilkår for fred måtte Valdemar godta at hans barnebarn, Albrekt IV av Mecklenburg, skulle bli hans tronfølger. Magnus Eriksson ble fengslet etter den katastrofale krigen som han og sønnen hadde ført i Sverige, men ble løslatt i 1371 mot en stor sum i løsepenger fra kong Håkon VI Magnusson, som også forpliktet seg til å avstå store deler av Vest-Sverige til den svenske kongen når hans far Magnus Eriksson døde.
Norge og Danmark i unionen
Da Magnus Eriksson døde i 1374, ble områdene i Sør-Sverige likevel ikke avstått som lovet, og da Valdemar Atterdag døde i oktober 1375, ble Albrekt IV ikke valgt til dansk konge, i strid med fredsavtalen fra 1371. I stedet fremmet Håkon VI Magnusson sin egen motkandidat, sønnen Olav Håkonsson. Håkon hadde støtte fra Danmarks mest innflytelsesrike stormenn, og ved riksmøtet ved Slagelse i mai 1376 ble Olav (Oluf) valgt til dansk konge.
Samtidig besluttet riksrådene i de to landene at Olavs foreldre, kong Håkon og dronning Margrete, skulle regjere for ham. Både Håkon og Margrete var i Danmark for å arbeide for sønnens kandidatur som konge, men også Margrete kunne bli sett på som en representant for det danske kongedynastiet, siden hennes søster Ingeborg nylig var død. For å styrke sitt krav på tronen begynte hun å bruke tittelen «Danmarks, Sveriges og Norges dronning» i perioden helt frem til hennes sønn ble valgt som konge.
Anerkjennelsen av Olav som tronarving hadde omgjort de to kongerikene til en stormakt, som også kontrollerte Skåne og Gotland. Da Håkon døde i 1380, ble Olav utropt til konge av Norge, men Margrete I satt fortsatt som formynder for den mindreårige kongen. Den svenske kongen Albrekt av Mecklenburg forsøkte i årene 1380–1384 å erobre Skåne, men han klarte bare å ta søndre Halland. Albrekts forsøk på å forene Skåne med Sverige under én konge hadde også hatt bred støtte blant den skånske adelen.
Folkungeættens innflytelse i Skåne ble også svekket av at den vestlige delen av Sverige var blitt lovet bort til det tyske hansaforbundet siden 1370. I 1385 reiste Olav IV Håkonsson til Lund i Skåne, hvor skåningene hyllet ham som konge over Skåne etter han hadde bekreftet og godtatt deres tradisjonelle privilegier. Bare noen få uker senere overga hanseatene sine festninger og slott i vestre Skåne til den danske kongen. Våren 1385 begynte Olav Håkonsson å bruke tittelen «sann arving til kongeriket Sverige» og begynte å mobilisere til angrepskrig i stedet for å måtte forsvare seg.
Krigen mot Albrekt
Albrekt av Mecklenburg hadde fått sin status som svensk konge sterkt svekket over tid. I et forsøk på å styrke sin stilling plasserte han tyskere som lensherrer og fogder i viktige områder i stedet for svenske adelsmenn. En av de største og mektigste mennene i Sverige, Bo Jonsson, hadde støttet Albrekt og gjort stor motstand mot Folkungeætten i håp om at Albrekt ville være i stand til å gjenerobre Skåne fra danskekongen Valdemar Atterdag. Bo Jonsson var ikke bare riksdrost, men også rikets største landeier. I april 1384 var han på vei til Skåne for å delta i gjenerobringen av landene, men da han ankom Vadstena, avbrøt han marsjen mot Skåne og gjorde i stedet opp sitt testamente. Der forklarte han at hans siste ønske var at alt hans land i Finland og Sverige skulle bli styrt av åtte utvalgte stormenn. På denne måten kunne han hindre kong Albrekt i å skaffe seg kontrollen over landene hans. Også Bo Jonssons mecklenburgske kone og alle hans barn ble hindret i å styre landområdene han etterlot seg. Forholdet mellom Bo Jonsson og kong Albrekt i de senere årene er ikke kjent, men det er sannsynlig at riksdrosten mislikte kongens mislykkede forsøk på å erobre Skåne. Da Bo Jonsson døde i august 1386 og hans testamente ble kjent, prøvde den svenske kongen å erklære seg som formynder for Bo Jonssons kone og barn. Dette var et forsøk på å omgå testamentet for å skaffe seg kontroll over familiens landområder. Den politiske krisen som dette utløste, var hovedårsaken til at mesteparten av den svenske adelen nå snudde ryggen til sin konge og heller erklærte sin støtte og lojalitet til den norske dronning Margrete I. En del av adelen møtte også Olav Håkonsson og Margrete sommeren 1387 i Skåne.
Unionen
Unionen ble skapt av den norske enkedronning Margrete Valdemarsdatter (1353–1412), datter av den danske kong Valdemar Atterdag. Ti år gammel var hun blitt gift med Norges konge Håkon VI. Det lyktes Margrete å få deres sønn Olav Håkonsson anerkjent som dansk tronarving. I 1376 arvet han Danmarks trone etter sin morfar, med Margrete som formynder. Da hans far Håkon VI døde i 1380, ble Olav IV også konge av Norge. De to landene var dermed forent i en personalunion under en mindreårig konge, med kongens mor som formynder.
Før Olav IV ble myndig og kunne overta regjeringsmakten, døde han bare 17 år gammel i 1387. Margrete fikk drevet igjennom å bli valgt til regent av det danske riksråd, med tittelen «fuldmægtig frue og husbonde og Danmarks riges formynder». Året etter ble hun også anerkjent som norsk regent. Hun tok til seg sin søsters dattersønn Bogislav, en sønn av fyrst Vartislav av Pommern, og ga ham det mer nordiskklingende navnet Erik. Det lyktes henne å få Erik godkjent som tronarving i Norge, og her ble han hyllet som konge i 1389, foreløpig med enkedronning Margrete som formynder.
I Sverige var det på denne tid konflikt mellom kong Albrekt av Mecklenburg og deler av adelen. Albrekts motstandere valgte i 1388 Margrete til regent over de deler av landet som de kontrollerte, og lovet henne hjelp til å erobre resten av Sverige. Begge parter så seg tjent med en union som kunne danne en motvekt mot økende tysk innflytelse og hanseatenes økonomiske makt. Etter å ha inntatt Stockholm og fordrevet Albrekt hadde hun sikret seg regentskapet også over Sverige, og dermed hadde hun samlet hele Norden under et felles styre.
Riksfellesskapet ble formalisert i 17. juni 1397 ved inngåelsen av Kalmarunionen på det svenske slottet i Kalmar, nær grensen mot Danmark. Stormenn fra alle tre land anerkjente den femtenårige Erik av Pommern som konge, og han ble kronet til unionskonge av den danske og svenske erkebiskop. Men Margrete beholdt den reelle makten over unionen til sin død i 1412.
Konflikt
Svenskene var ikke fornøyd med danskenes stadige krigføring i Schleswig, Holstein, Mecklenburg og Pommern, som forstyrret den svenske eksporten til kontinentet, særlig av jern. Videre vakte sentraliseringen av statsstyret i Danmark mistanke. Det svenske riksrådet ønsket å opprettholde en stor grad av selvstendighet. Unionen begynte å vakle i 1430-årene, og det oppsto væpnede opprør. Engelbrektsopprøret førte til at danske tropper ble jaget ut av Sverige. Erik ble avsatt som svensk og dansk konge i 1439 og ble etterfulgt av den barnløse Kristoffer av Bayern. I maktvakuumet som oppsto etter Kristoffers død i 1448, valgte svenskene Karl Knutsson Bonde som konge i den hensikt å gjenopprette unionen under den svenske kronen. Karl ble også valgt til konge av Norge året etter. Men adelen i Schleswig-Holstein var mer innflytelsesrik enn svenskene og nordmennene til sammen og valgte i stedet Christian I av Oldenburg til dansk konge, og nordmennene gjorde det samme i 1450. I de neste sju tiårene ble unionen preget av krigene mellom Sverige og Danmark om hegemoniet i Norden.
Etter at Christian II hadde gjenerobret Sverige, utløste anslaget i 1520 mot den svenske adelen, Stockholms blodbad, et opprør under ledelse av Gustav Vasa, som igjen drev de danske troppene ut i 1521. Valget av Gustav Vasa til konge av Sverige markerte slutten for Kalmarunionen.
Endelig oppløsning
De siste restene av Kalmarunionen vedvarte til avslutningen av den danske borgerkrigen, grevefeiden. I 1536 fastslo kong Christian IIIs håndfestning med det danske riksrådet at Norge skulle være en dansk provins, og Norges riksråd ble avskaffet uten å være rådspurt. Men Norges formelle status som eget kongerike ble opprettholdt, fordi det var i Oldenburg-dynastiets interesse å bruke det norske arvekongedømmet som argument for at tronarvingene til Norge burde velges til danske konger. Norge beholdt noen separate institusjoner og sitt eget rettssystem, men ble i hovedsak fullstendig integrert i helstaten Danmark-Norge og styrt fra hovedstaden København.
I 1814 ble kongen av Danmark-Norge gjennom Kielfreden tvunget til å avstå Norge til kongen av Sverige, men Danmark beholdt de gamle norske skattlandene Færøyene, Island og Grønland. Kieltraktaten vakte imidlertid motstand i Norge, og stattholderen og tronarvingen prins Christian Frederik stilte seg i spissen for en norsk uavhengighetsbevegelse. Han sammenkalte en grunnlovgivende forsamling som erklærte landet uavhengig, vedtok en liberal konstitusjon og valgte ham til konge av Norge. Etter en kort krig sommeren 1814 godtok den svenske kongen forhandlinger. Disse forhandlingene førte til Mossekonvensjonen, hvor Norges formelle selvstendighet ble anerkjent innenfor en personalunion med Sverige. Norge beholdt Grunnloven med de forandringer som var nødvendige for unionen, og en felles konge med Sverige.
The 5 Percent Community
The 5 Percent Community (T5PC) var et norsk pyramidespill som ble startet i 2000 av Jim Aleksander Anderson (da Jim Wolden ), Chim Kjølner og Andreas Grøstad. Selskapet gikk konkurs i november 2004 og det er anslått at medlemmene tapte penger i størrelsesorden en milliard kroner.
Bakgrunn
Som ung mann kom engelske Derek Broughton til Norge i 1969, og begynte å utbre forretningsformen som i dag er kjent som MLM. Sammen med sin landsmann Charles Barlow rekrutterte han nordmenn til å la seg verve til selskapet Florida Peach Corporation. I en rekke medier ble Broughton omtalt som gründer i T5PC. Det kom etter hvert frem at han var blitt omtalt som dette utad for å skjule den egentlige grunnleggeren som var Jim Wolden. Han hadde tittelen Chairman of the board, i det britiske selskapet The 5% Community Global ltd. og skal ha eid 10 % av aksjene i det norskregistrerte selskapet The 5% Community Invest AS
I etterkant av pyramideskandalen har Jim Wolden blitt beskrevet som hjernen bak T5PC. Idéen til konseptet fikk han som sentral nettverker i det portugisiske nettverksselskapet Alpha Club. I 2001 gikk Økokrim til aksjon mot selskapets norske virksomhet, men måtte legge saken bort etter at de Lotterinemnda hadde konkludert med at Lotteriloven på det tidspunktet ikke kunne felle pyramidespill hvor transaksjonene var kamuflerte som salg av produkter. Den negative oppmerksomheten som fulgte førte til at nettverket kollapset, men Wolden hadde hatt orkesterplass til avdekkingen av et stort hull i det norske lovverket. I tillegg til Alpha Club hadde han også deltatt i andre pyramidespill som Business Club og LifeWealth8.
Chim Kjølner var leder i Oslo FpU. Jim Wolden kjente Kjølner og presenterte sin forretningsidé for ham og Andreas Grøstad. Disse tre ble da gründerne bak The 5 Percent Community.
Advokat Dennis Sander Ekpete hadde kjent Jim Wolden en stund før T5PC ble etablert, og han var involvert i flere av Woldens egne forretninger i tillegg til at de samarbeidet tett i utbredelsen av Alpha Club i det norske markedet. Mens Ekpete fortsatt var ansatt i Selmer ble han hyret inn av Wolden til å etablere selskapsstrukturen bak T5PC, herunder juridiske enheter i skatteparadiser.
Forretningskonsept
T5PC ble presentert som en mulighet til å tjene penger på aksjer, i tillegg til noe produktsalg av bl.a. PC-er. Muligheten for gevinst ble forespeilet å ligge i verving og fortjeneste på aksjene.
Markedsføring
En viktig del av Jim Woldens strategi for å verve medlemmer til nettverket var å demonstrere en lukseriøs livsstil. Han fikk bygget en luksusvilla for fire millioner kroner han fikk lånt av et T5PS-selskap registrert i Karibia, Han eide også flere luksusbiler og hadde bestilt en yacht til 20 millioner kroner. Sistnevnte ble imidlertid aldri betalt og kjøpet ble hevet.
I Oslo arrangerte T5PC samlinger med underholdning av kjente artister som Bertine Zetlitz, Vazelina Bilopphøggers og The Great Garlic Girls.
Finansmannen Harald Ellefsen er far til Henrik Ellefsen, og det var han som trakk i trådene og hadde de riktige bekjentskapene da T5PC ønsket å etablere sitt eget meglerhus – Exente Securities.
P4-programleder Ståle Fossberg satt på en eierpost på 15 % i selskapet T5PC Travel, og fikk også utbetalt et større beløp fra morselskapet T5PC Invest AS i 2003. Hans bekjentskap med Jørn Ronnie Tagge og Jarl Moe resulterte i at han spilte inn et ti minutter langt lydklipp i P4s radiostudio som ble brukt til å markedsføre T5PC.
I 2003 deltok Thor Hermansen TV-programmet Big Brother, og hans kjendisstatus ble brukt som trekkplaster i vervingen av medlemmer til T5PC. Han fikk låne en gul ferrari for en helg og kjørte rundt i Oslo for å gi inntrykk av hvor rik man kunne bli dersom man satset på T5PC. Han investerte selv 100,000 kroner i selskapet, i etterkant av kollapsen måtte han selge huset sitt etter å ha innsett at pengene var tapt. Han fikk også venner og bekjente til å investere totalt 3 millioner i konseptet.
Kristne miljøer
Som forkynner i Adventistkirken hadde Derek Broughton en fot innenfor de frikirkelige kretser og fikk rekruttert en lang rekke personer fra dette miljøet. Han gjorde også et forsøk på å rekruttere Diego Maradona som trekkplaster for selskapet. Dette gikk i vasken fordi det ble utstedt arrestordre på den pensjonerte fotballspilleren i hjemlandet Argentina.
Norsksvenske Willy Klausen hadde i likhet med Derek Broughton tilknytning til Adventistkirken, og han klarte å bygge et nettverk på 20,000 personer under seg i T5PC. Dette ga ham plass blant de såkalte G16-lederne. Han gjorde også forsøk på å spre konseptet til Sverige. Tidligere hadde han gjort det bra som selger for MLM-selskapet Herbalife og deretter Nature´s Own før han i 2003 satset på T5PC.
To andre G16-ledere var Dag Jostein Andresen og Dagfinn Mo som hadde bakgrunn fra det frikirkelige miljøet, samt MLM-selskapene Nature`s Own og ACN Inc.. Da pyramiden raste proklamerte Andresen at han var ferdig med nettverkssalg for godt. Han skal ha eid 1,2 millioner T5PC-aksjer.
Advarsler
De første advarslene mot selskapet ble publisert i tidsskriftet Kapital i 2002, men advarslene prellet i starten av på medlemmene/investorene som stadig skjøt inn mere penger, og fikk tilbakemeldinger om at verdien vokste. Etter hvert kom flere medier på banen, noe som også resulterte i trusler mot medieansatte.
Blant de titusenvis av nordmenn som hadde investert i penger i T5PC befant jusstudenten Ingebjørg Vamråk seg. Hun skjønte tidlig at T5PCs forretningsmodell var destruktiv, og bestemte seg for å konfrontere ledelsen og avsløre deres dobbeltspill. I media ble hun fremstilt som den som den som hadde veltet hele lasset, men hun fikk også kritikk for at hun selv hadde tjent penger på aksjesalg.
Før T5PC var slått konkurs samlet advokat Olav Sylte sammen forsmådde medlemmer som hadde spyttet inn store beløp uten å få den lovede avkastning tilbake. Han rettet kritikk mot Økokrim for ikke å innledet etterforskning av T5PC til tross for mange tips. Han stilte spørsmål ved habiliteten til advokatselskapet Selmer som har blitt oppnevnt som bobestyrer for konkursboet etter T5PC. Bakgrunnen for kritikken var at Dennis Ekpete var ansatt i Selmer forut for sitt engasjement i T5PC. Sylte fikk også spørsmål om å representere T5PC-medlemmer som hadde satset svarte penger. Ved flere tilfeller skal det ha blitt overlevert store kontantbeløp til sentrale personer i T5PC.
Transaksjoner
Store verdier ble sluset ut av T5PC og over til ledende personer. Jim Wolden skal ha tatt ut minst 40 millioner kroner fra T5PC-systemet. Kravet fra skatteoppkreveren i Sørum kommune var på ca. 20,8 mill. kroner. Konkursboet i T5PC hadde også krav mot Wolden på 13 millioner kroner. I 2006 ble han slått personlig konkurs. Chim Kjølner skal ha hentet ut 3,2 millioner kroner fra selskapet før det gikk konkurs.
Sønderjylland
Sønderjylland er den sørligste del av Jylland, og svarer til Hertugdømmet Slesvig. Den siste jarl av Sønderjylland, Knud Lavard, antok den tyske hertugtitel for sitt jarledømme, som siden har vært kjent under dette navnet. Nå utgjør området det tidligere Sønderjyllands Amt og den nordlige del av Slesvig-Holsten. Sønderjylland var en del av Preussen etter Danmarks nederlag i krigen i 1864.
The 5 Percent Community
Transaksjoner
Blant de mange selskapene verdiene fra T5PC ble saltet bort gjennom var CellAll som ble knyttet til selskapet Celljump kontrollert av Øyvind Horpestad. Det var hans bekjentskap til Thomas Øye og Kristian Helgesen som satte ham i kontakt med ledelsen i T5PC. Navnet hans ble i media knyttet til pyramideskandalen, blant annet ved at han skal ha deltatt på presentasjoner av CellJump sammen med T5PC-topper samt at han var daglig leder i PWR Charge. Han har i etterkant benektet tilknytning utover at T5PC ønsket å investere i hans teknologiselskap ATM, og at T5PC gikk konkurs før de rakk å overføre pengene.
Sønderjylland
Etter en folkeavstemning i 1920 etter Tysklands nederlag i første verdenskrig kom den nordlige del tilbake til Danmark.
Sønderjyllands Amt, nå en del av Region Syddanmark, er den eneste del av Danmark som har direkte landgrenser til et annet land (Tyskland).
Selskapsskikken Sønderjysk kaffebord stammer fra Sønderjylland.
The 5 Percent Community
Transaksjoner
Tord Haugli var styremedlem i selskapene T5PC Invest og i T5PC Global Markets. Han eide også en tredjedel av selskapet HTO Norsk Consult som samarbeidet med T5PC. Det var dette selskapet som forsøkte å signere Diego Maradona som ambassadør for T5PC. I 2003 skal han ha mottatt 3,9 millioner i honorarer fra T5PC-systemet. Han emigrerte til Portugal da T5PC gikk overende.
Fredrik Norberg
Fredrik Norberg (født 16. januar 1983) er en svensk fotballspiller som spilte for Randaberg Idrettslag og Stavanger IF.
The 5 Percent Community
Transaksjoner
Rederarvingen Per Kloster inngikk høsten 2003 en avtale om å låne 15 millioner kroner av T5PC. Pengene skulle investeres i Klosters selskap Cruise Partners, og en del av låneavtalen var at T5PC skulle kunne konvertere lånet til aksjer i selskapet. Da T5PC fikk problemer med likviditeten høsten 2004 sa Kloster seg villig til å gi selskapet et lån på 4,3 millioner, mot at lånet på 15 millioner skulle strykes dersom T5PC ikke gjorde opp lånet på 4,3 millioner innen 1. oktober 2004. Da lånet ikke ble innfridd kunne Cruise Partners bokføre en gevinst på 11,7 millioner på låneavtalen med T5PC. Skatt Øst fikk imidlertid en rettsavgjørelse på at denne gevinsten var skattbar, og skattekravet medførte at Cruise Partners ble slått konkurs.
Fredrik Norberg
I Stavangers opprykkssesong 2008 var han kaptein på laget. Norberg var i 2009-sesongen assistenttrener under Cato Hansen i SIF. Han har tidligere også spilt for Bodens BK og den svenske eliteserieklubben GIF Sundsvall.
The 5 Percent Community
Kollaps
Høsten 2004 sprakk boblen, og T5PC gikk over ende etter at Andreas Grøstad som fersk styreleder begjærte selskapet konkurs. Selskapet hadde ved konkursen 50,000–80,000 medlemmer, og det ble antydet at medlemmene kan ha tapt så mye som én milliard kroner på selskapet.
Da T5PC kollapset ble Chim Kjølner truet på livet av nordmenn som hadde investert penger i konseptet.
Rettsoppgjør
Sommeren 2004 ble det innledet etterforskning for brudd på aksjeloven, dette var altså noen måneder før kollapsen inntraff.
Som jurist i Skatteetatens spesialavdeling for skattekriminalitet ledet Ragnar Brekke razziaen mot T5PC i oktober 2004. Han var da tydelig på at Økokrim burde starte etterforskning av selskapet. Elleve sentrale personer siktet. , men mot de fleste ble siktelsene henlagt. Ingen ble dømt for pyramidespillvirksomhet.
Jim Wolden var blant de elleve T5PC-toppene som ble etterforsket av Økokrim. Siktelsen for grovt økonomisk utroskap ble imidlertid henlagt, og han ble aldri dømt for noe forhold knyttet til T5PC. De to fengselsstraffene han har sonet er altså ikke relaterte til T5PC.
Som styreleder i T5PC satt Jørn Ronnie Tagge med et betydelig juridisk ansvar for virksomheten i selskapet. Etterforskningen i etterkant av konkursen viste at han personlig hadde beriket seg betydelig fra midlene som var i omløp i T5PC, herunder en tur til Dubai som totalt kostet en million kroner. Han ble dømt for grovt økonomisk utroskap i Oslo tingrett i 2007, og dommen lød på to års fengsel hvorav halvannet år ubetinget. Året etter ble han idømt ytterligere ett års fengsel for å ha forledet medlemmene til å tro på urealistiske fremtidsutsikter for selskapet, til tross for at han selv var klar over at det ikke fantes noen reell verdiskapning av betydning.
Frode Rudlang var daglig leder i PWC Charge og var blant dem Økokrim tok ut tiltale mot. I domsavsigelsen sto Rudlang igjen med en dom på seks måneder betinget fengsel for grov utroskap og brudd på regnskapsloven.
Som styremedlem i T5PC og involvert i aksjetransaksjoner ble Hermund Enger siktet av Økokrim. Siktelsen ble frafalt uten at det ble tatt ut tiltale. IT-konsulent Åge Rege var styremedlem i T5PC og ble siktet av Økokrim for sin rolle i selskapet. Siktelsen ble frafalt. Han måtte stille som vitne i rettssaken mot de personene det ble tatt ut tiltale mot.
I syv måneder var Pål Roppen administrerende direktør i T5PC, men valgte å forlate posten i november 2003. Han var blant dem som ble siktet av Økokrim, men siktelsen mot ham ble frafalt.
Miguel Leão
Miguel Leão er en kommune i delstaten Piauí i nordøstregionen av Brasil.
The 5 Percent Community
Rettsoppgjør
Tor Arne Barreng var en bekjent av Jim Wolden og ble engasjert i T5PC. Han ble siktet for underslag av 13 millioner kroner. I 2006 ble det løsnet skudd mot huset hans, og det ble mistenkt at dette hadde sammenheng med hans engasjement i T5PC. Senere kom det frem at det var Arfan Bhatti som hadde avfyrt skuddene som en del av en pengeinnkrevingssak som ikke hadde noen direkte relasjon til T5PC. I 2007 ble siktelsen mot ham trukket.
Finansmannen Thomas Øye hadde en perifer rolle i T5PC, og satt selv ikke med formelle verv i selskapet. Hans kontaktnett i finansverden ble likevel avgjørende for å kunne få satt i gang prosjekter som kunne gi investorene inntrykk av at det var store forretninger på gang. Han ble tiltalt for å ha formidlet et pengebeløp på 800,000 kroner, men dette ble han frifunnet for i retten.
Arne Longva var tidligere direktør i selskapet StepStone, og ble finansdirektør i T5PC Global Market AS. Da Økokrim iverksatte sitt raid mot T5PC valgte Longva å legge kortene på bordet. I en tilståelsesdom ble han idømt 45 dagers betinget fengsel og en bot på 45,000 kroner for ulovlig manipulering av regnskap. Han flyttet til Sverige i etterkant av kollapsen i T5PC.
Reaksjoner mot advokater
Dennis Ekpete hadde stilt sin klientkonto til disposisjon for T5PC, og det ble avdekket at mer enn en milliard kroner fra T5PC-systemet hadde passert gjennom denne kontoen. Dette førte til at han ble utsatt for razzia fra Økokrim. Han ble i 2005 fratatt sin advokatbevilling på grunn av sin sentrale rolle i T5PC. Han har senere skiftet navn til Dennis Sander, fått tilbake sin advokatbevilling, og har etablert seg på nytt med eget advokatkontor.
Advokat Per Anders Sæhle i advokatfirmaet Wikborg Rein ble hyret inn sommeren 2003 for å bistå T5PC blant annet i å hente inn 160 millioner kroner til selskapet. Han forfattet også en redegjørelse til Lotteritilsynet der han gikk god for at T5PC ikke var et pyramidespill. Over en 11 måneders periode fakturerte Sæhle T5PC for 5,6 millioner kroner i juridisk bistand. I oppvasken etter pyramidekollapsen fikk Sæhle krass kritikk fra Tilsynsrådet for advokatvirksomhet som mente han hadde brutt advokatforskriften på tre punkter. Han fikk likevel beholde sin advokatbevilling under tvil.
Avledede konsepter
Medlemslisten til T5PC ble i etterkant av konkursen kjøpt av Finn Ørjan Sæle og ble benyttet til å utbre konseptet ThinkSeven som ble forgjengeren til MLM-selskapet som i dag heter Zinzino. De tre G16-lederne Jens Kristian Brustad, Anne Brith Brustad og Margit Solheim var blant T5PC-medlemmene som skiftet beite til ThinkSeven. Steffan Kristoffersen ble høsten 2004 valgt inn i T5PCs styre som medlemmenes representant. Da selskapet kollapset ble han i media fremstilt som en sentral person i pyramidespillet. Selv tilbakeviste han dette og hevdet at han personlig hadde tapt nesten en million kroner på T5PC. Mens han fortsatt satt i T5PC-styret kastet han seg med i ThinkSeven. I desember 2004 ble Kristoffersen oppsøkt og drapstruet av et annet tidligere T5PC-medlem. Også hans kompanjong Marius Bergmo skulle tas av dage. Aggresjonen skyldtes både uoverensstemmelser i T5PC og at Kristoffersen og Bergmo var blitt tilbudt sentrale roller i ThinkSeven.
Ettersom Jim Woldens navn var blitt brettet ut i rikspressen fant han ut at han ville endre navn til Jim Anderson. I 2010 etablerte han et nytt nettverksselskap, Fortunelines, men dette ble en flopp. Omtrent samtidig etablerte han selskapet Club Toro FX der 13,000 medlemmer totalt skal ha investert 66 millioner kroner før alt kollapset. I 2016 var Anderson arkitekten bak nettverkselskapet Ultimate Business World (UBW) på oppdrag fra den norske forretningsmannen Paal Aschjem som har drevet virksomhet i Estland siden 1992. Etter negativ omtale i norsk og estisk presse kollapset også dette konseptet før det var kommet skikkelig i gang.
I november 2004 - samme måned som T5PC ble slått konkurs - var Jørn Ronnie Tagge i gang med Owners Group International, et nytt nettverksselskap hvor han selv og Jarl Moe var gründere. Selskapet var registrert på Seychellene. Grunnet hovedpersonenes historikk fra T5PC ble prosjektet holdt under oppsikt av norske myndigheter, og det gikk noen måneder før virksomheten ble lagt ned. Moe trakk seg imidlertid fra stillingen etter bare en måned. Finnmarkingene Rick Larsen og Henry Somby som var blant G16-ledderne i T5PC ble også med over til Owners Group.
Senere har Tagge etablert virksomhet i Estland hvor hans fortid i T5PC ble kjent i media. Jarl Moe har siden vært koblet til en lang rekke omfattende svindelsaker,  og flere kjendiser har stått frem og anklaget Moe for å ha misbrukt deres navn til å oppnå kredibilitet for sine svindelprosjekter. Han har pr. 2018 status som etterlyst. Britisk politi har anslått at Moe hadde lurt så mange som 300 personer gjennom konseptet Purple Program FX, og at det totalt kunne dreie seg om bedrageri i størrelsesorden 100 millioner kroner.
Ståle Fossberg etablerte senere nettverkskonseptet My Private Trade sammen med Morten Oseberg Andersen. En rekke land har utstedt advarsler til sine borgere mot å investere penger i selskapet de mener er et pyramidespill og ikke har lisens til å tilby investeringer.
Ramblin’ Man
Ramblin' Man er en EP sluppet av tidligere Belle & Sebastian-medlem Isobel Campbell og tidligere Screaming Trees-medlem Mark Lanegan. Albumet ble gitt ut i desember 2005.
Alba Iulia
Alba Iulia er hovedstad i fylket Alba, Transilvania, Romania. Byen har en befolkning på 66 369 innbyggere.
Tenley Albright
Albright vant en olympisk sølvmedalje i kunstløp under Vinter-OL 1952 i Oslo. Hun kom på andreplass i single for damer, bak britiske fra Jeannette Altwegg.
Fire år senere, under Vinter-OL 1956 i Cortina d'Ampezzo ble hun olympisk mester i kunstløp. Hun vant singelkonkurransen for damer foran sin landsmann Carol Heiss og Ingrid Wendl fra Østerrike.
San Antonio (kommune i Salto)
San Antonio er en kommune (spansk: municipio) i Salto-departementet i det nordvestlige Uruguay. Hovedstaden heter San Antonio.
Historie
San Antonio ble grunnlagt i 15. mars 2010.
Regjeringen
Ordføreren (alcalde) i kommunen er Fernando Ferrari (2010-2015).
Dreamer
Dreamer (engelsk for «drømmer») kan blant annet vise til:
Milton Brandão
Milton Brandão er en kommune i delstaten Piauí i nordøstregionen av Brasil.
Newham Community Constabulary
Newham Community Constabulary, tidligere kalt Newham Parks Constabulary, er en veldig liten vaktenhet som ikke er underlagt Home Office. Enheten er ansvarlig for å patrulere de 52 parkene og åpne områder som dekker det 1,63 km² i London Borough of Newham.
Newham Parks Constabulary ble etablert i 1998 med 13 konstabler ledet av en Senior Parks Constable. Etter at Senior Constable forlot enheten i 2001 ble den nye graden sersjant opprettet og tre konstabler ble forfremmet. I 2004 ble enhenten omstrukturert av Newham Council, ledet av Sir Robin Wales i det nyopprettede kontoret av den direktevalgte borgermesteren. Enheten ble døpt om til Newham Community Constabulary og en Inspector ble utnevnt til å lede tjenesten.
Enheten har 40 ansatte som består av en inspektør, seks sersjanter og 33 konstabler. Medlemmene av enheten er bemyndiget som konstabler under seksjon 18 av 1967 loven Ministry of Housing and Local Government Provision Order Confirmation (Greater London Parks and Open Spaces). Dette gir konstablene retten og privilegiene av konstabel til å håndheve vedtekter som er relatert til parker og åpne områder som er under deres kontroll. De har ikke rett til å håndheve lover der bruddet på loven er å regne som en kriminell handling. De er ikke å regne som en politienhet. Når de forlater det klart definerte parkområdet har de ingen rettigheter til å håndheve vedteker. En offisiell rapport konklurderte med at de ikke engang i parkene kunne arrestere personer for tyveri eller vandalisme - utover den rett som enhver privatperson i Storbritannia har rett til.
Alle alvorlige hendelser og lovbrudd i parkene blir håndtert av Metropolitan Police Service.
Som følge av flere anklager om korrupsjon, rasisme og misbruk av ikke eksisterende politirettigheter ble enheten etterforsket. En offisiell rapport bemerket at bruken av titler som sersjant og konstabel er misledende da medlemmene av enheten er kommunalt ansatte og ikke polititjenestemenn. Det ble anbefalt i rapporten at disse tittlene ble endret slik at de reflekterer deres faktiske status og rettighet. En offisiell rapport konkluderte med at de som er ansvarlige for Parks Constables må påse at deres ansatte ikke fremstår som politi og at deres uniform ikke er slik at den kan forveksles med politiets slik at befolkningen tror de er politi. Bemerkningen ble gjentatt av Liberty, som følte at bruken av politibetegnelser for disse kommunale ansatte kunne villede befolkningen til å tro de var polititjenestemenn.
Flere bekymringer ble bemerket da bruken av Metropolitan Police Service Stop and search forms be utgitt av kommunalt ansatte.
Svenn
Svenn er en fagarbeider underlagt en håndverksmester i et håndverksfag og som har avlagt svenneprøve.
En svenn kunne i tidligere tider være en reisende/omreisende/vandrende fagarbeider. Dette er en tradisjon som fortsatt holdes delvis i hevd i enkelte fag. Etter læretid og avlagt svenneprøve måtte gjerne den nye svennen dra til andre steder for å lære videre i en periode over minst to år. Laugene holdt enkelte steder hus hvor svennene kunne overnatte og få formidlet arbeid.
Svenn ble også brukt om en medhjelper hos en håndverksmester, og også om en medhjelper hos en kjøpmann, apoteker og annet, for eksempel butikksvenn.
Moi Idrettslag
Moi Idrettslag (stiftet 19. mars 1931) er et idrettslag fra Moi i Lund kommune i Rogaland. Klubben driver med fotball, friidrett og skiskyting.
Tabellen 2011
Moi spilte i 2011 i 5. divisjon fotball for herrer, avdeling 1.
Reymert (slekt)
Reymert (slekt) er blant de eldste sørlandsslektene og består av to agnatiske (mannlige) hovedlinjer; en eldre (utdødd på mannssiden) og en yngre (dagens slekt). To brødre som begge var prester på sørlandet, er de første kjente medlemmer i slekten og opphavsmenn for slektens to linjer. De etterfulgte hverandre som sogneprester i Søgne prestegjeld på slutten av 1600-tallet. (De kom fra Køge i Danmark.)
Slektsnavnets stavemåte
Slektsnavnets stavemåte er usikker/varierer i eldre tid. Både Reijmer, Reimer og Reymer forekommer i de eldste kilder fra 1600-1700-tallet. T-endelsen er trolig et tillegg fra 1700-tallet. (I Nederland kan Reymert forekomme som mannsnavn, men siden t-en mangler i de eldste skriftlige kilder i slektens første generasjoner, er dette trolig ikke utgangspunktet for det norske slektsnavnet Reymert.)
Presteembetet i Søgne
De første kjente medlemmer av slekten er sogneprester i Søgne i Vest-Agder. Flere av øyene i den kjente uthavnen Ny Hellesund var «benefisert gods» og hørte dermed inn under Søgne gamle prestegård. I prinsippet var dermed velstående Ny Hellesundsskippere «husmenn» under Søgne prestegård. Gjennom ca. 250 år tilhørte slekten Reymert de dominerende slektene i Ny Hellesund. I Søgne kan man gjennom å følge slektene Faaborg, Reimer(t) og Schive se hvordan et presteembete kunne «gå i arv» gjennom mange slektsledd (i dette tilfellet i ca. 150 år).
Den eldre linje
Den eldre linjen stammer fra Henrik Marcussen Reimer(t) (født 1633, død 1713 i Søgne), sogneprest i Søgne og Greipstad fra 1699-1713 (etterfulgte sin yngre bror Christen, se avsnittet Den yngre linje). Henrik fikk sønnen Marcus Henrichsen Reymer(t) (1686–1753) som var los og gjestgiver i Ny Hellesund. Hans etterkommere danner i flere slektsledd en ubrutt los- og skippertradisjon i Ny Hellesund. Henrik fikk også en datter, Sille Marie Henriksdatter Reymer (1688–1781), som ble gift med lensmann Besse Johnsen Trysnes (1665–1713). De har en tallrik etterslekt. En av dette parets barn bruker slektsnavnet Reymer (Markus Bessesen Reymer), men denne kognatiske (kvinnelige) slektslinjen bringer ikke navnet videre senere.
Denne eldre linjen er utdødd på mannssiden. Flere av denne slektlinjens mannlige medlemmer omkom i lostjeneste utenfor Ny Hellesund. 12. oktober 1842 omkom losbrødrene Daniel Larsen Reymert, Augustinius Larsen Reymert og Ommund Larsen Reymert (fra eiendommen St. Olavs strand på Helgøya) under tjeneste.
En av uthavnens siste fastboende, Olga Reymert (1891–1998), var slektens siste navnebærer i Ny Hellesund.
Den yngre linje
Den yngre linjen stammer fra en yngre bror av Henrik Marcussen Reimer(t), nemlig Christen Marcussen Reimer(t) (født 1636, død 1699 i Søgne), sogneprest i Søgne og Greipstad fra 1678-1699 (etterfulgte sin svigerfar Nils Olsen Faaborg). Christens etterfølger i embetet ble den eldre broren Henrik (se avsnittet Den eldre linje). Christens sønn, kapellan Marcus Christensen Reimer(t) (-1713), ble utnevnt til ny sogneprest etter onkelens død, men døde før han tiltrådte.
Marcus Christensen Reimer(t)s sønn var Christen Marcussen Reymert (født 1702, død 1766) som var skipper og kongelig privilegert gjestgiver i Ny Hellesund (eiendommen Tønvold på Helgøya, fredet i 2005 – se ekstern lenke nederst på siden). Dagens navnebærere i slekten tilhører normalt etterslekten til dennes sønn Thorn Reymert (født 1743, død 1825), som var reder og verftseier i Kristiansand.
Tre av Thorn Reymerts sønner danner hver sine hovedgrener i familiens yngre linje:
Inngifteforbindelser m.m.
Slekten Reymert er sterkt inngiftet i slekten Langfeldt. Dette gjelder særlig den eldre linje. Det er også inngifteforbindelser mellom slektene Reymert og Schive. I den yngre linje er det sterke inngifteforbindelser i skipsbyggerslekten Rolfsen og presteslekten Brun.
En av Thorn Reymerts døtre, Bergithe Reymert (1786–1838), er gjennom sitt ekteskap stammor til den norske slekten Hemsen.
Slekten i dag
I 2022 er det 55 personer (jf. kilde SSB) som bærer slektsnavnet Reymert i Norge. Slektsnavnet er beskyttet. Dagens navnebærere har tilknytning til slektens yngre linje enten gjennom Mandalsgrenen eller Farsundsgrenen. Kun i Farsund er en linje av slekten fremdeles fast bosatt på Sørlandet.
(På grunn av moderne navnelovgivning m.m. finnes noen navnebærere med fjernere tilknytning til slektsnavnet. Kognatisk navnebruk forekommer i relativt liten utstrekning.)
Kuriosa
Som en kuriositet kan nevnes at de gamle slektseiendommene Tønvold, se Den yngre linje; og St. Olavs strand, se Den eldre linje, er avbildet i sørlandsmaleren Amaldus Nielsens kjente motiv «Morgen ved Ny-Hellesund».
Kristiansandsoriginalen Laumann tilhørte også slekten. Hans navn var egentlig Lauritz Emil Lauritzen Reymert (født 1891 i Kristiansand). Han eide flere hester og hadde som arbeid å tømme utedoer i Kristiansand. Dette er en av historiene som fortelles om Laumann: To fine fruer besværet seg engang høylytt over at Laumann tillot seg å kjøre forbi dem med gjødselkjerra. Da pekte Laumann sindig på lasset og bemerket filosofisk «Om hundre år er vi slig både æ og Dere.»
Reșița
Reșița er hovedstad i fylket Caraș-Severin, Transilvania, Romania. Byen har en befolkning på 83,985 innbyggere.
Jacqueline du Bief
Jacqueline du Bief (født 4. desember 1930) er en fransk tidligere kunstløper som deltok i de olympiske vinterleker 1948 i St. Moritz og 1952 i Oslo.
Du Bief vant en olympisk bronsemedalje i kunstløp under Vinter-OL 1952 i Oslo. Hun kom på tredjeplass i single for damer, bak britiske fra Jeannette Altwegg og Tenley Albright fra USA.
Du Bief ble verdensmester i kunstløp 1952 i single for damer.
Palataler
En palatal konsonant uttales ved at tunga trykkes mot ganen.
I østnorsk fins det tre palatale konsonanter:
I andre dialekter, for eksempel trøndersk, er det flere palatale konsonanter, som nasalen [].