cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Vebjørn Selbekk
Muhammed-karikaturene
På tiårsdagen for starten på karrikaturstriden, 30. september 2015, besluttet Fritt Ords styre å tildele Selbekk Fritt Ords Honnør. Redaktør i Jyllands-Posten, Flemming Rose, fikk Fritt Ords Honnør ved samme anledning. Honnøren er en påskjønnelse for verdifullt virke i det frie ords tjeneste, gjerne i tilknytning til en aktuell sak.
Offentlige verv
I 2015 ble han oppnevnt som medlem av Kringkastingsrådet, og i 2020 ble han utnevnt som medlem av regjeringens ytringsfrihetskommisjon.
John Cage
Cage ble en sentral skikkelse blant 1950- og 1960-tallets fluxuskunstnere og minimalistiske komponister, og han regnes som en av det 20. århundres mest originale og betydningsfulle musikalske fornyere. Hans arbeid ved Black Mountain College førte til et langvarig samarbeid med koreografen Merce Cunningham, og han fikk stor betydning for studenter fra flere ulike kunstneriske disipliner, som performancekunstneren Allan Kaprow.
Sjelen i egyptisk mytologi
Sjelen i egyptisk mytologi refererer først og fremst til de egyptiske begrepene ka (livskraften) og ba (personligheten). I henhold til oldtidens egyptere besto den menneskelige sjel av fem deler: Ren, ba, ka, sheut og ib. I tillegg til disse komponentene var den menneskelige kropp, kalt for ha, stundom i flertall for hau, og betydde omtrentlig summen av alle menneskelige kroppsdeler.
I livet het kroppen khet eller iru (= form, tilsynekomst). Et lik het khat. Omdannet til en mumie ble den kalt sah, et ord beslektet med ordet for «å være edel». Kanskje en mumie ble oppfattet som noe «foredlet». Mumifiseringen dreide seg ikke så mye om å bevare kroppen slik den hadde vært i livet, men en omdannelse av liket inn i en ny kropp «fylt av magi», en slags statue i svøp og harpiks.
Ib (hjerte)
En av de viktigste delene var ib eller hjertet. For oldtidens egyptere var det hjertet og ikke bevisstheten som var setet for følelser og tenkning. Dette er innlysende ved de mange uttrykkene i det egyptiske språket som benytter ordet ib, eksempelvis awt-ib = lykke (bokstavelig «hjertes vidde»), xak-ib = livsfremmed (bokstavelig «beskåret hjerte»).
Sheut (skygge)
En persons skygge (šwt på egyptisk) var alltid tilstedeværende. En person kan ikke eksistere uten en skygge, og heller ikke kan en skygge eksistere uten en person. Således mente egypterne at skyggen hadde «noe» av den personen som den representerte. Av denne grunn ble statuer av mennesker og guder noen ganger referert til som deres skygger.
Skyggen ble representert som en liten menneskefigur malt fullstendig svart. En slik figur kunne også forestille en dødsfigur eller en tjener av Anubis.
Ren (navn)
En persons navn, ren, ble gitt ved fødselen og ville leve så lenge som navnet ble uttalt, noe som forklarer de anstrengelser man gjorde seg for å få det nedtegnet i flest mulig skrifter. Deler av Pusteboken, en avlegger av Dødeboken, er en instruksjon i å sikre navnets overlevelse. En kartusj (et magisk reip) ble ofte benyttet for å omfavne og beskytte navnet. Følgelig ble navnene til avdøde fiender av staten, f.eks Akhenaten, fjernet fra monumenter som en form for damnatio memoriæ (latin for «fordømt fra erindringen»).
Ba (sjel/personlighet)
Ba (b3) er i noen henseende svært nært det vestlige begrepet sjel, men er også alt det som gjør et individ unikt, tilsvarende begrepet personlighet. I denne forståelsen kunne livløse gjenstander også ha en ba, en unik karakter, og i Det gamle kongedømmet ble pyramider ofte kalt for sin eiers ba. Lik en sjel var ba den del av personen som levde videre etter kroppens død, og er noen ganger avbildet som en fugl med menneskehode som flyr ut av gravstedet for slå seg sammen med ka i etterlivet. Farao hadde sin egen ba-kledning når han skulle passere himmelens porter, en leopardpels. Alle pyramider fikk navn, og i femte dynasti hadde tre av pyramidene som ble reist, navn som inneholdt elementet ba. Alle er reist i Abusir. Farao Sahure kalte sin pyramide «Bas oppstigning». Farao Neferirkare kalte sin «Neferirkares bas pyramide». Raneferef kalte sin, som aldri ble fullført, «Guddommelig ved ba-åndene».
Ordet bau (falskt flertall av ordet ba) er basert på dette konseptet. Det betyr noe tilsvarende som «makt» og «omdømme», spesielt for en guddom. Når en gud blandet seg inn i menneskelige affærer, ble det sagt at bau av guden var i virksomhet. I denne sammenhengen ble farao sett på som en guds ba, eller en gud som ble sett på som en ba av en annen gud.
Ka (livskraft)
Hieroglyfen for ka var to opprakte armer, bøyd i albuene, og kan også leses som «omfavnelse». Statuen av farao Auibre-Hor bærer dette tegnet på hodet. Ka kan best oversettes som «livskraft», forskjellen mellom levende og død, der døden inntreffer når ka forlater kroppen. For å forenes med sitt ka igjen og få evig liv, må den døde reise i form av sitt ba. «På din helse!» sier vi når vi drikker hverandre til, men egypterne sa: «På ditt ka!» Farao var sitt folks livskraft – «de levendes ka». Ka ble skapt av skaperguden Khnum på en keramikers dreiehjul, men fulgte også familien fra generasjon til generasjon, og kunne regnes tilbake til Khnum.
Egypterne trodde at ka næres av mat og drikke. Av denne grunn ble ka forbundet med «næringsmidler», kau (k3w), og det ble satt frem matofringer til de døde som man trodde de fortærte, skjønt ikke ofringen i dens fysiske form. Ka ble ofte fremstilt i egyptisk ikonografi som et symbol på det individuelle.
Julian Jaynes i sitt teoretiske verk The Origin of Consciousness in the Breakdown of the Bicameral Mind foreslo at ka opprinnelig var en hallusinasjon eller et hørselbedrag av en gudestemme, tilsvarende den man opplever ved schizofreni. Giacomo Borioni foreslo i sitt verk Der Ka aus religionswissenschaftlicher Sicht at ifølge Friedrich Junge var ka «selvet» i en menneskelig skapning.
Sjelen i det egyptiske etterlivet
Døden inntreffer når en persons livskraft (ka) forlater kroppen. Seremonier som ble utført av prester etter døden, blant annet å åpne munnen hvor hensikten ikke bare var å gjenskape personen fysisk, men også å frigjøre bas tilknytning til kroppen. Det tillot ba å forenes med ka i etterlivet, og skape en enhet kjent som en akh. (Akh betyr også «effektiv» og «nyttig», og stammer etymologisk fra ordet for «strålende lys».) Som et medlem av stjernehimmelen, kalt akh-akh i Dødeboken, er kongen fri til å bevege seg på og over jorden. Akh kommer ganske nært det vi vil kalle et gjenferd, for det kunne forlate graven og gripe inn i de levendes tilværelse.
Dødeboken, en samling av trylleformularer som skulle rettlede mennesket i vedkommendes etterliv, het på egyptisk Boken for å gå videre med dagen. Bøkene hjalp de døde med å unngå farene i etterlivet, og gav samtidig bistand til deres overlevelse i det hinsidige. Bøkene inneholdt trylleformularer for å «ikke dø for andre gang i underverdenen», og «sikre mennesket å bli husket for alltid».
Húnaþing vestra
Húnaþing vestra er en kommune (sveitarfélag) i regionen Norðurland vestra på Island, med 1 173 innbyggere ved utgangen av 2013.
Kvinnen i mitt liv
Kvinnen i mitt liv er en norsk romantisk filmkomedie fra 2003. Filmen er regissert av Alexander Eik, og Thomas Giertsen og Ane Dahl Torp spiller hovedrollene.
Handling
Advokaten Jacob har i løpet av sitt tretti år lange liv klart å styre unna ekteskap, m og andre farlige former for samliv. Men han blir nødt til å påta seg ansvaret som fadder, for datteren til hans søster Tonje og hennes ektemann Fredrik. I barnedåpen blir hele venneflokken samlet, anført av den blinde John. En annen gjest er Nina, en kvinne som snart får stor betydning i Jacobs liv. Det viser seg at Nina er praktiserende doktor, og ved en tilfeldighet får hun Jacob som sin pasient.
Jacob, som den skjørtejeger han er, kan ikke la være å bli interessert i henne. Når Nina nevner at hun planlegger å selge huset sitt, griper Jacob muligheten til et nytt møte. Han selger seg inn som advokat, med eiendomsmegling som sin nye spesialitet. Huset viser seg å være en herskapsbolig, for øvre sjikt av overklassen. Men Jacob oppdager raskt at Nina har begge beina solid på bakken. Takket være Johns resolutte inngripen må Jacob etter hvert innrømme overfor seg selv, og for Nina, at dette faktisk kan være den store kjærligheten.
Steinar Kjærnsrød
Steinar Kjærnsrød var en av grunnleggerne av Oslonett, Norges første kommersielle internettselskap. Dannelsen av Oslonett blir sett på som en milepæl i bruken av internett i Norge.
Da Oslonett ble stiftet 12. desember 1991, jobbet Kjærnsrød fortsatt som driftsansvarlig ved Institutt for informatikk ved Universitetet i Oslo, men sluttet der i 1994 og begynte på full tid i Oslonett. I Oslonett var han ansvarlig for utviklingen av Oslonetts mange webtjenester. Blant annet hadde han ideen til søkemotoren Kvasir, til resultatformidlingen fra Vinter-OL 1994 på Lillehammer og til formidlingen av resultatet i den norske folkeavstemningen om EU i 1994. Selskapet Oslonett dannet Kjærnsrød sammen med blant andre Gisle Hannemyr. Kjærnsrød og Hannemyr regnes i dag som to av Norges fremste internett- og dataeksperter.
Nettsidene fra Lillehammer-OL er innlemmet i Nasjonalbiblioteket s og Nasjonalmuseet s samlinger.
Da Schibsted kjøpte Oslonett i 1995 og SchibstedNett ble dannet, fulgte Kjærnsrød med dit, og fortsatte som leder for avdelingen «Profesjonelle tjenester» i SchibstedNett. Han ble også med videre til Scandinavia Online (S-OL) da Telenor Online og SchibstedNett fusjonerte 1. januar 1997. Siden begynte han i Intervett. Intervett ble senere fusjonert inn i Infostream, Norges første børsnoterte internettselskap.
I dag jobber Steinar Kjærnsrød som virksomhetsarkitekt i Statens vegvesen, Vegdirektoratet.
Filosofiåret 1277
Filosofiåret 1277 er en oversikt over hendelser, utgivelser og personer med tilknytning til filosofi i 1277.
Den siste alliansen av alver og menn
Den siste alliansen av alver og menn var et forbund som ble dannet i J.R.R. Tolkiens fiktive verden i hans roman Ringenes Herre. Forbundet ble dannet i det andre tideverv år 3430, som en respons på trusselen fra Mordor, det svarte landet der Sauron hersket.
Konflikten, som utspilte seg på slutten av det andre tidevervet, er også kjent som Det siste forbunds krig. Dette inkluderer to store slag: Slaget ved Dagorlad og slaget ved Dommedagsberget.
Dannelsen av forbundet
Sauron hadde i 1200 år kjempet mot alvene for å prøve å få herredømmet over Midgard. Han påbegynte et stort angrep på Gondor i annet tideverv år 3429, på grunn av hans frykt for de mektige eksilkongedømmene Arnor og Gondor. Han tok Minas Ithil i et overraskende angrep og ødela det Det hvite Treet, til tross for at Isildur og hans familie rømte ned Anduin-elva for å advare Elendil, høykonge over dúnedain og Gondor. Anárion klarte å holde Sauron stangen ved Osgiliath og drev hans styrker tilbake for en stund.
Som et svar på den ondskapen Sauron hadde funnet på, dannet Elendil en allianse med noldoenes (alvenes) høykonge, Gil-galad, for å stoppe Sauron en gang for alle. Det er uvisst hvor stor denne hæren egentlig var, men ifølge Tolkiens tekster besto de av «ti ganger ti tusen mann», altså rundt 100 000.
Forbundets seier over Sauron
Forbundet samlet sine hærer i Arnor og marsjerte mot Mordor, der Saurons enorme orkehærer ventet på dem. I år 3434 i det annet tideverv knuste forbundet Saurons hær i slaget ved Dagorlad, og knuste svartportene. Derfra gikk de inn i Mordors mørke, og påbegynte beleiringen av Saurons festning, Barad-dûr.
Beleiringen varte i syv år, og Elendils sønn Anárion ble drept under kampene. Dette resulterte i at Sauron selv forlot festningen sin og blandet seg direkte inn i kampene, noe som førte til at både Elendil og Gil-galad falt. Elendil falt oppå sitt eget sverd, Narsil, som knakk det idet han døde. Ved å bruke et bruddstykke av farens sverd, klarte Isildur å kutte Den ene ringen av Saurons finger. Berøvet for ringens livgivende kraft, flyktet Saurons sjel, og ville ikke gjeninnta sin kropp i Midgard på tre tusen år.
List of Middle-earth wars and battles
Skagabyggð
Skagabyggð er en kommune (sveitarfélag) i regionen Norðurland vestra på Island, med 99 innbyggere ved utgangen av 2005.
Shobresvensk
Shobresvensk eller rinkebysvensk er navnet på en varietet av svensk som benyttes i uformelle samtaler, spesielt i grupper, av visse ungdommer som har innvandrerforeldre eller selv er født og oppvokst i innvandrertette storbyforsteder som Rinkeby utenfor Stockholm. Benevnelsen bygger på hilsningsfrasen «sho bre». Andre betegnelser på dette språket er förortssvenska, miljonsvenska, albysvenska, rosengårdssvenska, invandrarsvenska og blattesvenska. Svenska Språkrådet har anbefalt benevnelsen «shobresvensk», fordi den ikke er knyttet til noen bestemt del av Sverige. En nøytral term som benyttes av språkvitere er «multietnisk ungdomsspråk».
Karakteristika
Talemåten karakteriseres iblant som «hakkete» eller stakkatoaktig, noe som kan skyldes tilbakeholdenhet med å benytte diftonger som er vanlige i mälardalsk eller sydsvensk språk, en tendens til å forlenge korte vokaler og forkorte lange, på vansker med den svenske setningsmelodien og sannsynligvis også på tydeligere ordgrensepausering enn i ledig svensk talespråk.
Det eksisterer til og med visse grammatiske forskjeller, som for eksempel at strak ordstilling normalt benyttes etter innledende bisetninger, istedenfor omvendt ordstilling, som benyttes i standardsvensk (og i norsk), men sjelden i mange andre språk.
Typisk er dessuten færre og mer distinkte allofoner for /r/- og sje-lyd, («arabiske lyder»), noe som gjør forskjellen særlig fra dagligdags stockholmsuttale tydelig.
Den svenske språkforskeren Ulla-Britt Kotsinas har beskrevet disse variantene som først og fremst brukes av ungdommer som bor i innvandrerforsteder, og mest utpreget hos tenåringsgutter. I denne sammenhengen kan shobresvensken ses som et uttrykk av ungdomskultur spesifikk for disse bostedsområdene. Shobresvensk er imidlertid ikke begrensa til innvandrerbarn, og er ofte merkverdig likt det som tales i relativt avsidesliggende forsteder. I en undersøkelse gjennomført av Kotsinas fikk personer med svensk som andrespråk høre på innspillinger av ungdommer som talte shobresvensk og ble bedt om å gjette hvilket morsmål ungdommene hadde. Undersøkelse viste at de utspurte generelt sett hadde store problemer å avgjøre ungdommenes morsmål, og den ene taleren som hadde svensk som morsmål gjetta bare 1,8 % riktig på.
Svínavatnshreppur
Svínavatnshreppur (tidligere Svínadalshreppur) er en tidligere kommune (sveitarfélag) i regionen Norðurland vestra på Island, med 105 innbyggere ved utgangen av 2005. 1. januar 2006 dannet den Húnavatnshreppur sammen med Torfalækjarhreppur, Sveinsstaðahreppur og Bólstaðarhlíðarhreppur.
Daan Breeuwsma
Daan Breeuwsma (født 29. desember 1987) er en nederlandsk skøyteløper som konkurrerer i kortbaneløp. Han representerte landet sitt under Vinter-OL 2014 i Sotsji, der han ble nummer 20 på stafetten.
Reefer Madness
Reefer Madness, opprinnelig kalt Tell Your Children, er en amerikansk propagandafilm fra 1936 regissert av Louis Gasnier. Historien dreier seg rundt de tragiske hendelsene som inntreffer når narkotika-langere lokker skoleelever til å prøve «marihuana». Et drap, et selvmord, en voldtekt og et fall inn i galskapen følger.
Tell Your Children ble finansiert av en kirkegruppe, og skulle opprinnelig bli vist for foreldre som en adavrsel, i et forsøk på å lære dem farene ved cannabisbruk. Like etter at filmen var ferdig, ble den imidlertid kjøpt av en exploitation-filmskaper, Dwain Esper, som tok seg friheten til å klippe inn «frekkere» scener, mens han endret tittelen til Reefer Madness før han distribuerte filmen.{{Kilde www
Handling
Mae Coleman og Jack Perry er samboere, som selger marihuana. Den skruppelløse Jack selger stoffet til tenåringer til tross for Maes innvendinger. Hun vil heller holde seg til et voksent klientell. Ralph Wiley, en sosiopat som nylig droppet ut av college og begynte som narkotika-selger, forsøker sammen med Blanche å hjelpe Jack med å rekruttere nye kunder. Ralph og Jack lokker en videregående elev Bill Harper og college-student Jimmy Lane til Mae og Jacks leilighet. Jimmy røyker en joint, er alt for uforsiktig og treffer en fotgjenger. Noen dager senere forteller Jack ham at fotgjengeren døde på grunn av skadene. Men fordi politiet ikke hadde noen spesifikke detaljer som kunne føre dem til Jimmy, slipper han faktisk straff.
Mary, Jimmys søster og Bills kjæreste, går til Maes leilighet for å se etter Jimmy og godtar en joint fra Ralph, i den tro det er en vanlig sigarett. Men når hun nekter Ralphs tilnærminger, forsøker han å voldta henne. Bill kommer ut av soverommet og, fremdeles påvirket av marihuana, hallusinerer at Mary villig ønsker å ha sex med Ralph og angriper sistnevnte. Han angriper Ralph, men i slåsskampen blir Mary truffet av en pistol og drept. Jack legger pistolen i hånden til den bevisstløse Bill, og angir ham for Marys dødsfall. Nå er Ralph paranoid av både marihuana, og sin dårlige samvittighet.
Skuespillere
|url=http://www.reefer-madness-movie.com/history.html |tittel=The history of Reefer Madness |besøksdato=2006-11-07 |besøkt_dag_måned= |besøkt_måned_dag= |besøksår= |forfatter=Murphy, Kevin and Studney, Dan |etternavn= |fornavn= |forfatter_url= |medforfattere= |utgivelsesdato= |år= |måned= |format= |verk= |utgiver= |sider= |språk= |doi= |arkiv_url=https://web.archive.org/web/20051028174603/http://www.reefer-madness-movie.com/history.html |arkivdato=2005-10-28 |sitat= |url-status=død }}
Vincenzo Galilei
Vincenzo Galilei (ca. 1520 – 1591) var en italiensk luttspiller, musikkteoretiker og komponist fra seinrenessansen som i stor grad bidro til den musikalske omveltningen som gav støtet til utviklingen av barokkmusikken.
Den store naturvitenskapsmannen Galileo Galilei var Vincenzo Galileis sønn.
Liv
Vincenzo Galilei studere luttspilling fra tidlig alder. En gang før 1562 flyttet han til Pisa der han giftet seg inn i en adelsfamilie. Paret fikk seks eller sju barn. Eldstemann var Galileo. En annen sønn, Michelangelo, var i likhet med faren en dyktig luttenist og komponist.
Allerede i ung alder knyttet Vincenzo Galilei kontakter med mektige og innflytelsesrike meséner. I Venezia 1563 møtte han Gioseffo Zarlino, den mest betydningsfulle musikkteoretikeren på 1500-tallet og begynte å studere med ham.
En stund arbeidet Galiei som luttlærer i Pisa før han slo seg ned for godt i Firenze. Her ble han medlem av Florentiner Camerata, en gruppe poeter, musikere og intellektuelle som under ledelse av grev Giovanni de' Bardi forsøkte å gjenopplive antikke musikkforbilder, et forsøk som skapte forutsetningen for barokkmusikkens utvikling. Galilei ble her kjent med Girolamo Mei, tidens fremste ekspert på antikkens hellenske musikk.
Kama
Kama kan være:
Sveinsstaðahreppur
Sveinsstaðahreppur er en tidligere kommune (sveitarfélag) i regionen Norðurland vestra på Island, med 91 innbyggere ved utgangen av 2005.
I januar 2006 ble den slått sammen med Bólstaðarhlíðarhreppur, Svínavatnshreppur og Torfalækjarhreppur, og dannet kommunen Húnavatnshreppur.
Vincenzo Galilei
Virke
En gang på 1570-tallet begynte Galileis interesser innen musikkteori og komposisjon å bevege seg retning den greske antikkens musikk og drama. Noen av hans betydeligste teoretiske bidrag skjedde innen behandlingen av konsonans og dissonans: han hadde en relativt moderne oppfatning ved at han aksepterte både dissonans på gjennomgangstoner «om stemmene fløt jevnt» og dissonans på betonte taktslag, som han kalte «essensiell dissonans». Dette er en beskrivelse på det som ble praksis i barokkmusikken, særlig siden han definerer reglene for oppløsning av dissonante toner med en forberedende bevegelse vekk fra, fulgt av en retur tilbake til, den forventede oppløsningstonen.
Mot slutten av livet gjorde han noen viktige oppdagelser innen akustikken, særlig vibrerende strenger og luftsøylers fysikk. Han oppdaget at mens intervallraten er proporsjonal med strengelengden – eksempelvis har en perfekt kvint proporsjonene 3:2 – så varierer intervallet med kvadratroten av spenningen strengen utsettes for (og kubikkroten av konkave luftvolumer). For strenger stemt i perfekte kvinter måtte vektene som holdt dem stramme være i vektforholdet 9:4 om strengene skulle produsere den perfekte 3:2 kvinten. Med det ble han sannsynligvis den første i vitenskapshistorien som gav en ikke-lineær matematisk beskrivelse av et naturfenomen. Dette var en utvidelse av den pythagoreiske tradisjon, men pekte også videre.
Galilei var kanskje den første som brukte resitativet i opera, siden han var en av de som utviklet monodien, den musikalske stilen som er nærmest resitativet.
Han komponerte to bøker med madrigaler, luttmusikk og en større mengde sanger til luttakkompagnement. Sangene regnes til hans viktigste bidrag siden de på mange måter foregrep den tidlige barokkstilen.
Mange vitenskapsmenn gir Vincenzo Galilei æren for å ha ledet sønnen Galileo vekk fra ren og abstrakt matematikk og over mot fysiske eksperimenter med matematisk beskrivelse av resultatene – en arbeidsmåte som ble av største betydning for utviklingen av fysikken, og av naturvitenskapene i sin alminnelighet.
Teunom
Teunom er en liten by med 18 000 innbyggere i distriktet Aceh Barat i provinsen Aceh på øya Sumatra i Indonesia. Den ble utslettet av tsunamiene som ble utløst av jordskjelvet rett utenfor kysten den 26. desember 2004. Helikoptre fra USAs væpnede styrker var viktige for nødhjelpsarbeidet blant de rundt 10 000 overlevende.
Eggesmør
Eggesmør (finsk: munavoi, estisk: munavõi) er en blanding av smør og grovhakka hardkokt egg. Den hører hjemme i det finske kjøkken og i det estiske kjøkken. Karelske piroger serveres tradisjonelt med eggesmør.
Dorel Industries
Dorel Industries Inc. er et børsnotert (TSX:DII og NASDAQ:DIIB) kanadisk selskap etablert i 1987 med hovedkontor i Montréal, Quebec, som utvikler og produserer sportsutstyr, barneprodukter og møbler. Det ble etablert som følge av en sammenslåing av Dorel Co. Ltd., etablert 1962 og Ridgewood Industries, etablert 1969.
Selskapet er en av verdens største sykkelprodusenter. I 2004 kjøpte det Pacific Cycle, en stor amerikansk distributør av sykler og eier av blant annet de kjente merkenavnene Huffy og GT. I februar 2008 kjøpte Dorel selskapet den tradisjonsrike amerikanske terrengsykkelprodusenten Cannondale. I 2009 kjøpte Dorel det falne terrengsykkelmerket Iron Horse, og Hot Wheels, den britiske importøren av GT og Mongoose.
Cao (stat)
Cao (forenklet kinesisk: 曹国; tradisjonell kinesisk: 曹國; pinyin: Cáo Guó) var en vasallstat i Kina under Zhoudynastiet (1046-221 f.Kr.) Staten ble opprettet en gang i løpet av det 11. århundre f.Kr. av Ji Zhenduo (død 1053 f.Kr., sønn av Kong Wen av Zhou og lillebror av Kong Wu av Zhou).
Hovedstaden var Taoqiu (陶丘). Staten Cao dekket omtrent samme område som det moderne fylket Dingtao i provinsen Shandong.
Tapaktuan
Tapaktuan er en liten by sør for Meulaboh i provinsen Aceh på øya Sumatra i Indonesia. Den ble meget hardt rammet av tsunamiene som ble utløst av jordskjelvet rett utenfor kysten den 26. desember 2004.
Anders Lysgaard
Bakgrunn og liv
Anders Lysgaard kom til Biri i 1786 og ble ansatt som lensmann etter Jørgen Jørgensen Honne. Lysgaard hadde da vært underlensmann på Ringsaker fra 1782 til 1786. Hans virksomhet på Biri kan i stor grad knyttes til navnet Anker. Lysgaard hadde før sin tid som underlensmann på Ringsaker arbeidet som tømmermerker og bestyrer for skogsdriften til Bernt Anker i Solørtraktene. Dette forholdet fortsatte også under Lysgaards tid som proprietær på Svennes.
Lysgaard var en meget driftig mann. Blant annet nedla han mye arbeid i å forbedre veiene i bygda Biri og områdene i og rundt Gjøvik, og satte i gang bygging av ei ny bru over elva Vismunda. For sin innsats på dette området ble han i 1812 utnevnt til Dannebrogsmann. Han var også en foregangsmann innenfor jordbruksdrift og dyrehold.
På Riksforsamlingen på Eidsvoll var Anders Erichsen Lysgaard (d.e.) utsending fra Christians Amt, og han sluttet seg til selvstendighetspartiet. Han var mest kjent for å føre en svært radikal politikk.
Lysgaard var også medlem av det første overordentlige Storting høsten 1814.
Gården Svennes er i dag godt bevart fra Lysgaards tid.
Forstørret treklang
Forstørret treklang er en samklang på tre toner, hvor avstanden mellom hver tone er en stor ters (fire halvtonetrinn).
I besifringssystemet noteres en forstørret treklang med c som grunntone vanligvis C+ eller C#5. Tonalitetsmessig er den likevel ikke knyttet spesifikt til durtreklangen eller durskalaen.
Grunnet den forstørrede treklangens symmetriske intervallstruktur har den kun fire utgaver: Fra c, ciss/dess, d og diss/ess. Forstørrede treklanger fra andre toner kan betraktes som omvendinger av disse.
Den forstørrede treklangens svevende natur gjør den dårlig egnet som sluttakkord i kadenser, og i stilarter med et enkelt harmonisk språk anvendes den sjelden. Den opptrer oftest som alterert dominant (5.-trinnsakkord).
Fjuken
Fjuken er en ukeavis grunnlagt i 1989 som blir utgitt i Skjåk i Innlandet, og som i tillegg dekker Lom og Vågå, der den også har kontorlokaler. Navnet er tatt fra elva/bekken ved samme navn som ligger i Bismo. Avisen har hovedkontor i Skjåk.
Avisen er kjent for sitt fokus på lokal kultur og idrett, samt nærhet til befolkningen og næringslivet i Ottadalen. Dette gjør at ordførere, lokale helter og engasjerte personer ofte er å se i bygdeavisen. Sistnevnte ofte i hver eneste utgave.
Avisen utgis utelukkende på nynorsk.
Fjuken eies av Skjåk Mediautvikling AS som også kjøpte opp aksjene i Dølen AS i mars 2011.
Ansvarlig redaktør er Asta Brimi (2010).
Tour de France 2003
Tour de France 2003 var den 90. utgaven av Tour de France. Løpet ble avholdt mellom 5. juli og 27. juli. Rittet var på 20 etapper delt på 3,350 kilometer. 198 syklister deltok. Lance Armstrong vant opprinnelig sammenlagtseieren, men ble fratatt denne i 2012 uten at ny vinner ble kåret.
Topp ti
Sammenlagt (gul trøye):
Yssouf Koné
Yssouf Koné (født 19. februar 1982 i Korhogo, Elfenbenskysten) er en burkinsk-ivoriansk tidligere fotballspiller.
Karriere
Koné dro til US Lecce som 16-åring, før ferden gikk videre til Raja Casablanca, og deretter Qingdao Hailifeng og Safi på lån.
Grunnen til at Koné har landskamper for Burkina Faso, og ikke, er at hans besteforeldre er fra Burkina Faso.
Da Rosenborg var på Gran Canaria i januar 2006, prøvespilte spissen for klubben, men selv etter et flott mål mot Brøndby, og godt spill både mot Djurgården og Pohang Steelers, ble Koné veid og funnet for lett for en plass i RBKs stall. Noen dager etter at Koné hadde fått nei fra Rosenborg-ledelsen ombestemte lederne i RBK seg, og Koné ble kjøpt for cirka 4 millioner kroner.
I juli 2008 ble han solgt til rumenske CFR Cluj. Her scoret han 16 mål på 51 kamper, og ble seriemester i 2009-10-sesongen.
I januar 2011 returnerte han til Norge, og signerte for Vålerenga. I januar 2013 kunngjorde klubben at man hadde blitt enige om å avslutte kontraktsforholdet.
Abzal Azjgalijev
Under Vinter-OL 2022 i Beijing, ble han nummer 4 og 5.
Mathilde Andersson
Mathilde Cathrine Andersson (født 1824 i Borås, død 15. april 1909 i Østre Aker) var en fattig, svensk veverske som kom til Christiania en gang i 1840-årene og fikk jobb på Hjula væveri ved Akerselven.
Bakgrunn
Foreldrene var Anna Andersdotter Andersson (1802–1842) og Anders Andersson (1794–1866). Datteren var døpt Anna Cathrine, men fikk med sine foreldres tillatelse lov til å skifte navn til Mathilde for å kvitte seg med kallenavnet «Svensk-Anna», og bli mer respektabel i borgerlige kretser. Dette var på den tid hun ble tatt inn som pleiedatter av den velstående enkefru Dorothea Christophersdatter From (1773-1855). Enkefru From eide gården Rosenborggaten 2 og den omkringliggende Froms løkke på Hegdehaugen. Ved hennes død arvet Mathilde det meste av formuen. Hun forvaltet sine rikdommer på kløktig vis gjennom utleie, kjøp og salg av eiendommer. Mathilde Andersson kjøpte således i 1872 Vestre Sæter på Nordstrand, og bodde både på Hegdehaugen og der oppe. De siste 25 årene av sitt liv bodde hun kun på Nordstrand.
Den delen av den nåværende Solveien som går fra Nordstrandveien til Ljabruveien ved Ljan stasjon, ble anlagt av Mathilde Andersson, og ble den første tiden kalt «Jomfru Anderssons vei». Mathilde ble riktignok aldri gift, men det finnes kilder som viser at noen jomfru var hun langt i fra. En av hennes elskere var den kjente eventyrsamleren Peter Christen Asbjørnsen (1812–1885). Hun skal også ha hatt et forhold til tømmermester Karl Alexander Vilhelm Westmann, (en forsmådd frier som hun flere tiår lå i juridiske rettstvister med), og den nokså alkoholiserte sakføreren fra Hamar, Christian Fredrik Bergersen (1830–1873). Han var far til Hulda Bergersen, senere kjent som Hulda Garborg.
Villa Stenersen
Villa Stenersen i Tuengen allé 10c i Oslo er tegnet av arkitekt Arne Korsmo og ble bygget i 1937–1939 for finansmannen, kunstsamleren og forfatteren Rolf Stenersen og hans familie. Huset skulle tjene både som bolig og som ramme for den store kunstsamlingen, og regnes som ett av hovedverkene i norsk funksjonalisme.
Villaen drives i dag av Nasjonalmuseet for kunst, arkitektur og design og har åpent for publikum hver søndag mellom 1. mai og 31. oktober.
Historie
Arne Kosmo fikk i oppdrag å tegne en familiebolig, men det var minst like viktig at bygget var tilpasset kunstsamlingen. Huset var svært nyskapende på sin tid, med betong og glassbyggerstein, innen- og utendørs søyler og store vindusflater. Det ble oppført i 1937-39, og da familien Stenersen flyktet til Sverige under den tyske okkupasjonen, overtok tyskerne villaen 12. desember 1942 og tok beslag i både møbler og kunst. Høsten 2020 ble det utført vedlikehold av fasaden for fem millioner kroner. I 2016 ble biblioteket, hagestuen og entréen tilbakeført til de opprinnelige fargene.
I 1974 ble huset gitt av Rolf Stenersen i gave til staten. Han ønsket det benyttet som representasjonsbygning for staten eller som bolig for statsministeren. Bare én statsminister, Odvar Nordli, har bodd i huset. Da Thorvald Stoltenberg var utenriksminister, bodde han en periode i huset, men etter det har villaen i lange perioder stått ubenyttet.
I 1999 vurderte en interdepartemental arbeidsgruppe alternative muligheter for bruk. Gruppen foreslo at huset benyttes til fleksibel og offentlig bruk til varierte kulturformål fortrinnsvis innenfor arkitektur-, design- og estetikkfeltet. Dette vil sikre allmenn tilgjengelighet og vil samtidig være i samsvar med bygningens karakter og verneverdi og i Rolf Stenersens og Arne Korsmos ånd. Forslaget innebærer at Villa Stenersen blir bevart og formidlet som et viktig arkitektonisk verk. Stortinget gav sin tilslutning til forslaget i forbindelse med behandlingen av statsbudsjettet for 2000.
Norsk Form og Nasjonalmuseet
Villa Stenersen ble forvaltet av Norsk Form fram til 2014. Da overtok Nasjonalmuseet ansvaret. Nasjonalmuseet holder åpent hver søndag i sommerhalvåret, og arrangerer utstillinger og foredrag m.m. Jon Brænne fullførte i 2015 fargearkeologiske undersøkelser i huset, et arbeid som resulterte i en rapport med anbefalinger for videre bruk. Brænne anbefaler at huset renoveres og bygges opp som et såkalt husmuseum. Under Norsk Form ble Villa Stenersen benyttet som et studiesenter for arkitektur og design med arbeidsmuligheter for forskere og prosjekter. Det skulle være et sted for formidling av funksjonalismens arkitektur og design for et bredt publikum, med foredrag og omvisninger hver første søndag i måneden og etter avtale. Huset kunne leies av organisasjoner og bedrifter til arrangementer og møter som var i «husets og Stenersens ånd».
Statsbygg har ansvaret for den daglige forvaltningen av eiendommen på vegne av staten.
Møblering
Villa Stenersen er ikke utstyrt som bolig for Rolf Stenersen eller for statsministeren. Under Norsk Form var villaen «møblert i arkitekturens ånd og utstyrt for å kunne brukes». Pr i dag jobber Nasjonalmuseet med å bygge opp en midlertidig utstilling med autentiske møbler fra 1939 og framover. Det har også blitt produsert ulike reproduksjoner av Edvard Munchs opprinnelige malerier, som hang i huset da det var nytt. Dette er produsert etter de opprinnelige fotografiene til fotografen Anders B. Wilse. De ble presentert i en utstilling som var i huset fram til medio 2018. Fra mai til oktober vises utstillingen «Le Corbusier ved havet» i villaen. Noen av de originale møblene vises fremdeles i huset under denne utstillingen.
Kulturminne
Villa Stenersen ble midlertidig fredet av Riksantikvaren i 2008, endelig fredet i 2012. Huset er et kulturminne og har nummer 116907 i Riksantikvarens kulturminnebase. Fredningsvedtaket omfatter både interiør og eksteriør, innbefattet hagen.
I 2012 fikk Villa Stenersen plass på en internasjonal toppliste over de hundre fremste modernistiske boligene fra 1900-tallet, Iconic Houses.
Fife
Fife (skotsk-gælisk: Fìobha; skotsk: Fife) er en av Skottlands regioner, et tradisjonelt grevskap og et stattholderskap. Den ligger mellom buktene Firth of Tay og Firth of Forth. Fra 1975 til 1996 var regionen delt i tre distrikter, men i 1996 ble alle administrative funksjoner samlet i ett regionsråd. Administrasjonsbyen er Glenrothes.
Det ligger mellom Firth of Tay og Firth of Forth, med innlandsgrenser med Perth and Kinross (det vil si de historiske grevskapene Perthshire og Kinross-shire) og Clackmannanshire. Det antas det å ha vært et av de største piktiske kongedømmene i tidlig middelalder, kjent som Fib (etter en mytologisk konge ved navn Fib), og er fortsatt ofte omtalt som «kongeriket Fife» i Skottland. En person fra Fife er kjent som en fifer. I eldre dokumenter var fylket veldig tidvis kjent under angliseringen Fifeshire. Det norske nettstedet Yr.no, for værvarsler og annen meteorologisk informasjon, har egen side for Fifeshire (sic).
Kirkenes videregående skole
Kirkenes videregående skole ble åpnet høsten 2002. Den allmennfaglige studieretningen i Kirkenes (Kirkenes videregående skole) ble slått sammen med den yrkesfaglige studieretningen på Hesseng (Hesseng videregående skole). Skolen på Hesseng ble bygd ut og fikk navnet Kirkenes videregående skole.
Skolen har ca. 600 elever fordelt på utdanningsprogrammene studiespesialisering med de fleste programområder, bygg- og anleggsteknikk, teknikk og industriell produksjon, elektrofag, design og håndverk, restaurant- og matfag, helse- og oppvekstfag og et aktivt OPUS.
Kirkenes videregående skole har sin anleggsavdeling i Bjørnevatn. Avdelingen tilbyr utdanning innen anleggsteknikk, arbeidsmaskiner og anleggsmaskinmekaniker. Anleggsmaskinmekaniker har landslinjestatus, noe som betyr at alle søkere har samme rett til inntak, uansett hvor i landet de kommer fra.
Rektor er Øystein Hansen.
Salamander
Salamander kan referere til:
Xai-Xai
Xai-Xai er en by sør i Mosambik med om lag 119 000 innbyggere (estimert for 2010). Byen er hovedstad i provinsen Gaza.
Xai-Xai ligger nær Indiahavet, ved Limpopo-elven. Den ligger ved EN1-vegen nordøst for Maputo og er kjent for sine strender ved Praia do Xai-Xai.
Nitrosaminer
Nitrosaminer er en kjemisk forbindelse av den kjemiske strukturen R1N(-R2)-N=O, som blir betegnet som kreftfremkallende. Nitrosaminer finnes for eksempel i tobakk.
Konya
Konya er en by fra antikken. Ifølge Det nye testamente skal  Apostelen Paulus ha besøkt byen. Byen regnes også som fødestedet til den legendariske helgenen Tekla av Ikonium.
Fra 1097 til 1243 var den hovedstad for de seldsjukkiske tyrkiske sultanene av Rum, skjønt det kom midlertidig under korsfarerne Godfred av Bouillon (august 1097) og Fredrik Barbarossa (18. mai 1190).
Konya nådde høydepunktet i velde og rikdom mellom 1205 og 1239 da sultanene kontrollerte hele Anatolia, Armenia, deler av Midtøsten foruten Krim. I 1219 ble byen fylt av flyktninger fra Khoresm-riket i Persia. Da flyktet unna de fremadstormende mongolene som hadde nedkjempet sjahen av Khoresm, Muhammad II. I 1243 ble også Konya erobret av mongolene. Byen forble hovedstad for en tyrkisk marionettstat under den mongolske krigsherre Möngke Khan.
Etter sultanatet Rums fall var Konya et emirat fra 1307 til 1322, da byen ble erobret av karamanidene. I 1420 ble Karaman erobret av Det ottomanske rike og i 1453 ble Konya provinshovedstad for den ottomanske provinsen Karaman.
Både Saladin og den ottomanske sultan Selim II bygde moskéer i Konya.
Maia (stjerne)
Maia, også kalt 20 Tauri, er den fjerde mest lyssterke stjernen i stjernehopen Pleiadene. Maia er en blå kjempestjerne av spektral-klasse B8 III, og en kvikksølv-mangan stjerne. Dens tilsynelatende størrelsesklasse er 3.86. Stjernen er oppkalt etter nymfen Maia i gresk mytologi.
Maia ble av astronomen Otto Struve feilaktig antatt å være en variabel stjerne. Struve foreslo å definere Maia variablene som en egen klasse stjerner, som blant annet inkluderte Gamma Ursae Minor. Imidlertid har Maia og flere andre innenfor denne klassifiseringen, senere vist seg å være stabile stjerner.
Maia i populær-litteraturen
Stjernen Maia er personifisert i barneboken Mary Poppins, som ble utgitt i 1934. I denne boken ankommer Maia England for å foreta juleinnkjøp for de andre stjernene blant Pleiadene.
Gaute Lid Larssen
Gaute Lid Larssen (født 18. mai 1965) er norsk regissør og produsent. Han har arbeidet i NRK, for TV 2 og som freelance. Etablerte produksjonsselskapet Cylinder Production AS i 2000. Selskapet utvikler og produserer film i ulike formater. Lid Larssen har bakgrunn fra NRK som inspisient og programleder i radio («Opp fra skrivebordsskuffen»). Gaute Lid Larssen har produsert og regissert reklamefilmer, informasjonsfilmer, produsert kortfilm, samt laget fjernsynsdokumentar og regissert TV-drama.
Gaute Lid Larssen er sønn av forfatteren Sonja Lid og skuespilleren Lars Andreas Larssen, samt bror til Vetle Lid Larssen.
Barry Hay
Barry Hay (født 16. august 1948) er vokalist og gitarist i det nederlandske rockebandet Golden Earring.
Sør-Fron kirke
Sør-Fron kirke, også omtalt som Gudbrandsdalsdomen, beliggende i Sør-Fron i Gudbrandsdalen er en åttekantet kirke oppført i perioden 1786-1792. Kirken ble bygget som hovedkirke i Fron prestegjeld, men var fra 1864 kirke i Sør-Fron prestegjeld i Hamar bispedømme. Kirken er den eneste sognekirken i prestegjeldet, men i tillegg finnes det en fjellkirke i Espedalen. Kirken rommer 750 personer og er oppført i stein og treverk.
Kunsthistoriker Aton W. Brøgger omtaler den som «århundrets store byggverk» i Gudbrandsdalen, og Sigurd Muri beskriver interiøret som «heilstøypt». Hosar beskriver bygget som ruvende og svært avansert i en norsk målestokk. Harry Fett beskriver den som et «grasiøst anlegg» og mener den er påvirket både av Røros kirke og av treskurd i Gudbrandsdalen. På den tiden var det ønskelig å få hele kirkerommet i samme stil og lite ble flyttet over fra den forrige kirken. Sør-Fron kirkes interiør har en mer organisk helhet enn de eldre kirkene. Prekestolen ble skåret til og malt om. Kirken ligger i en slak dalside der den hvit bygningen med den grønne takrytteren er et kjent landemerke og synlig på lang avstand.
Ifølge Kåre Hosar, som har magisteravhandling om bygget, satte Sør-Fron kirke lite preg på etterfølgende kirkebygging i Gudbrandsdalen, kanskje fordi den store perioden med kirkebygging var over. Grytten kirke er den eneste med Sør-Fron som direkte forbilde: Tømmerkirken på Veblungsnes i Romsdal er noe enklere utformet ved at åttekanten er likesidet, kuppelens trekonstruksjon er synlig fra kirkerommet, og ved at taket er uten knekk. Interiøret i Grytten kirke viser tydelig at Sør-Fron har vært forbildet.
Bakgrunn
Sør-Fron kirke avvek fra byggeskikken i Gudbrandsdalen både i form og i materiale. Byggmester Aspaas kom fra Røros der den nye kirken var oppført et par år før. Opplysningspresten Hugo Friderich Hiorthøy kan ha vært en viktig pådriver for utforming av Sør-Fron-kirken etter nye prinsipper. Ifølge Skrondal deltok froninger i krigen om Slesvig-Holstein (omkring 1760) og ved militærleiren i Fron var det trolig offiserer ved med tysk bakgrunn. Fogden for Gudbrandsdalen bodde i Sør-Fron til omkring 1770 og tidvis holdt også sorenskriveren til der. Hosar tror at også vanlige bønder hadde kontakt ut av distriktet ved at de solge overskudd av korn på Røros, i Trondheim eller på Romsdalsmarkedet. Den forrige sognepresten i Sør-Fron, David Schiøth, var pensjonert og bosatt i Frederiksberg i København, og kan også ha formidlet ideer tilbake til Gudbrandsdalen. Frederiksberg kirke (1734) var den eneste åttekantede kirken i Danmark etter reformasjonen. Hosar tror at ideer og tegninger kan ha blitt hentet fra ulike steder satt sammen til et hele. Hosar konkluderer med at ideene til de ulike elementene i Sør-Fron kirke er hentet utenfra, men at sammenstillingen til et helhetlig bygg har skjedd lokalt. Hosar tror at det forøvrig er umulig å vite hvem som har formgitt bygget. Klæbu kirke ble oppført i tømmer 1789–1790 og ifølge Hosar på grunnlag av inngående kunnskap om Røros og Sør-Fron kirker. Vang kirke har likhetstrekk med Røros kirke, men med mindre utpreget langstrakt form.
Lorentz Dietrichson i boken om kirkebygg fra middelalderen og nåtiden skriver «Søndre Frons (Listad) Kirke» og år 1787 som byggeår, med 700 sitteplasser.
Oppføring av kirken ble utsatt på grunn av flommen i 1786, kalt Storofsen. Gårdene i området fikk store skader etter mange jordskred utløst av flomvannet.
Tidligere kirker i Sør-Fron
Altertavlen fra den tidligere kirken i Sør-Fron, Listadkirken, er nå i Folldal kirke. På Listad sto trolig en stavkirke til 1617 da den ble erstattet av nybygg i reisverk eller stavkirken ble vesentlig ombygget til en korskirke med tverarrmer. Ved søknad i 1770-årene om oppføring av ny kirke heter det at Frons hovedkirke er en gammel bygning i reisverk og den står på et meget sumpigt sted med "ubekvem" grunn. Flere kilder på 1700-tallet omtaler den gamle kirken som oppført med staver eller reisverk. Ifølge blant andre Gerhard Schøning som reiste gjennom Gudbrandsdalen i 1775 var det en gammeldags stavkirke ombygget til korsform. Schøning roste prekestolen som «prægtig» og nevnte forgyllingen utført i 1706. En rapport fra 1748 viser at kirken hadde spir, sakristi og våpenhus, og bredt med tjære. Den var sognekirke for Sør-Fron fra middelalderen av. I tillegg sto det kapeller på Steig og Kjorstad, og disse sto til nedfalls på 1500-tallet. En kirke på Alme ved Hundorp er nevnt i 1509 og kirkebygget forsvant trolig på 1500-tallet, og det er funnet sikre spor etter gravplass fra rundt år 1000. Lorentz Dietrichson nevner et kapell på Steig ved Hundorp. Ifølge Dietrichson ble stavkirken på Listad (Hlidsstaðum) omtalt i år 1270. Dietrichson antok at stavkirken etter reformasjonen ble utvidet med korsarmer. Sør-Fron skal ha hatt flest kirker i Gudbrandsdalen, det kan ha vært så opptil åtte kirker samtidig i katolsk tid, trolig var flere private høgendeskirker. Stavkirken hadde trolig svalgang omtalt i skriftlige kilder (1380) som «utskot».
Gravplassen på det forrige kirkestedet på Listad ble avdekket under en flom våren 2013. En arkeologisk undersøkelse i 1982 påviste en kirkegård på området som kalles kyrkjeåkeren på Listad. Kirkestedet var trolig rett ved tunet på Listadgårdene
Kristen Listad skar i 1760 prekestol til Sødorp kirke som en kopi av daværende prekestol i Sør-Fron der han var klokker.
Plan og konstruksjon
Den er bygget som en bredkirke, altså en kirke som er bredere enn den er lang til. Alteret står på den ene langveggen med hovedinngangen på motsatt side. Vinklene mellom langveggene og hjørneveggene er 145°, mens de andre vinklene er 125°, og mellom veggene er det spenn på 19 og 26 meter. Bygget er oppført i lokal gråstein som lett sprekker opp i rettvinklede blokker (bare til dekorative detaljer er det brukt kleberstein). Til muring og pussing er det brukt kalk blandet med leire. Taket er valmet og har en liten karakteristisk knekk mellom øvre og nedre del. Det store spennet krevde store dimensjoner slik at takkonstruksjonen har et innviklet system av bjelker. Fire vertikale søyler i kirkerommet støtter opp takkonstuksjonen. Den oktogonal grunnformen blir bare brutt av et sakristi oppført som et utbygg av bindingsverk.
Eksteriør
Kirken er en åttekantet steinkirke i senbarokk og louis seize-stil. Den har firkantet sentraltårn (takrytter), knekket tak og hjørnestilte pilastre. Utvendig er kirken hvitkalket med blå pilastre og grønt tårn. Kirken er en av Norges flotteste 1700-tallskirker. Svend Aspaas fra Røros var kirkens byggmester, men neppe det vi i dag vil kalle arkitekt. Det finnes ingen direkte forbilder i Norge, man må lete på tysk kulturområde for å finne paralleller. Det var en moderne og formfullendt kirke for sin tid med røtter i tysk og dansk kirkearkitektur, blant annet Frederiksberg kirke i Danmark. Røros kirke har samme takform utvendig, men konstruksjonen som bærer taket er ulik. På Røros er åttekantformen orientert som en langkirke, mens Sør-Fron er en bredkirke.
I 1776 ble det gitt kongelig tillatelse til å sett opp en «grundmuret» kirke på prestegårdens grunn tett ved kongeveien. Allmuen kjørte i årene etter frem egnet gråstein til byggingen, men dårlig økonomi gjorde at arbeidet ble utsatt. Folk i Fron var heller ikke fortrolig med slik murarkitektur og hentet da inn hjelp utenfra. Befolkningen i Fron kjente godt til forholdene på Røros gjennom handel med korn, og de fikk i 1786 Aspaas til å lage et overslag over materialbruken ved en steinkirke. I mange henseende er kirken en overraskende moderne og formfullendt kirke for sin tid, med røtter i tysk og dansk kirkearkitektur, men med innslag av provinsens forenklinger og misforståelser. Hans kunnskap om muring av høye murer var nødvendig for oppgaven og kunnskap om konstruksjoner av broer kom til nytte ved oppføringen av den enorme takkonstruksjonen. Bygdefolkets takknemlighet ble synliggjort i et sølvbeger som ble gitt til Aspaas «for Froens Hovedkirkes hældige Bygning».
Interiør
Kirken er orientert med alteret mot nordøst. Den tradisjonelle orienteringen mot øst var ikke lenger enerådende på 1700-tallet, da kirker i større grad ble orientert etter landskap og veier.
Over inngangsdørene er galleriet utvidet til innbygde pulpiturer. Kirken har gallerier rundt veggene. Det er få lukkede sitteplasser for rangspersoner, slik det er i Røros og Kongsberg kirker, som var mer klassedelte samfunn.