cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
A. J. P. Taylor
Bakgrunn, tidlige år
I 1924 dro han til Oriel College for å studere moderne historie. I 1920-årene var Taylors mor, Constance, medlem av Komintern, og en av hans onkler var et grunnleggende medlem av Communist Party of Great Britain. Constance var suffragette, feminist og en forkjemper for fri kjærlighet som levde som hun lærte med en rekke utenomekteskapelige forbindelser, mest kjent med Henry Sara, en kommunist som på mange måter ble Taylors surrogatfar.
Taylor har nevnt i sine erindringer at moren var dominerende, men at faren likte å ergre henne ved å gå sine egne veier. Taylor hadde et tett forhold til faren, og nøt av farens eksentrisitet. Taylor ble selv rekruttert til det britiske kommunistparti av en familievenn, militærhistorikeren Tom Wintringham, mens han studerte ved Oriel. Han var medlem fra 1924 til 1926, men meldte seg ut da ettersom han mente at partiet ikke hadde vært kompetent under generalstreiken i 1926.
Karriere
Etter tiden ved Oriel College i Oxford, var han foreleser ved universitetet i Manchester, før han begynte ved Magdalen College i Oxford i 1938. Denne stillingen beholdt han inntil 1964. Siden var han foreleser ved Institute of Historical Research, University College London og Polytechnic College of North London.
Taylor ble lagt merke til spesielt på grunn av The Origins of the Second World War, hvor han hevdet at utbruddet av andre verdenskrig i september 1939 ikke skyldtes noen plan hos Adolf Hitler. Dette ble gjenstand for meget kontrovers. Han mente at oppfatningen at Hitler og en klikk rundt ham hadde utløst krigen, en mening han kalte «nürnbergtesen», var satt ut i den hensikt for å unnskylde det tyske folk og dermed å kunne innlemme det unge Vest-Tyskland som medspiller i Den kalde krigen. Han mente at Hitlers utenrikspolitikk var å betrakte som en videreføring av Weimarrepublikkens og det tyske keiserrikes politikk; det vil si, dette var «normal tysk utenrikspolitikk». Enda sterkere å fordøye for hans kritikere var hans oppfatning at Hitler var å betrakte som en normal vestlig politiker likesom Neville Chamberlain eller Edouard Daladier; alle ville gjøre sine egne land sterkere.
Taylor var under hele sitt aktive liv vennlig innstilt til Sovjetunionen, og argumenterte for at Storbritannia istedenfor å alliere seg med USA burde tilnærme seg Østblokken. Han la ansvaret for den kalde krigen på USA og var under 1950- og 1960-årene en ledende person innen den britiske fredsbevegelsen CND.
Et av resultatene av Taylors ofte kontroversielle standpunkter var uvanlig store salgsinntekter og omtale og bidrag i landsdekkende aviser og på fjernsyn, - han ble overordentlig godt kjent i den britiske offentlighet. Han ble legendarisk for sine foredrag uten bruk av manuskript.
Cypridina iota
Cypridina iota er en art i slekten Cypridina. Arten har beholdt sitt opprinnelige navn. Cypridina er en av tretten slekter i familien Cypridinidae. Den igjen er en av fem familier innenfor ordenen Myodocopida, under klassen av muslingkreps som er små krepsdyr. Mye av den tidlige forskningen, inklusive beskrivelsen av Myodocopida-gruppen, er gjort av den norske marinbiologen og havforskeren Georg Ossian Sars.
Gudalur
Gudalur (Tamil: கூடலூர் ) er en landsby og kommune i Nilgiris i Tamil Nadu.
Cypridina iota
Gruppen Cypridinidae har arter med mykt skall (carapax) på overkroppen (thorax) og lang ytter-gren (i stedet for lang inner-gren) på andre antenne-par. Det særegne for artene er at antennen sitter på et feste med en nebb-liknende utvekst (rostrum). Individene er små.
Taksonomisk plassering av gruppen
Taksonomien til muslingkrepsene er omstridt og inneholder vanskelig systematiserte grupper. Det er generelt omstridt å fin-inndele organismer taksonomisk. Skillene mellom de ulike gruppene av muslingkreps er usikre, og stort sett basert på morfologi snarere enn molekylær analyse. En vanlig oppdeling anerkjenner muslingkreps som en av seks ulike klasser av krepsdyr. En moderne oppdatering av systematikken gis av Martin and Davis, som følgende oversikt følger ned til nivået orden, mens lavere nivåer i enkelte tilfeller følger Catalogue of Life: - og detaljene gis etter WoRMS-databasen.
Gudalur
Etter folketellingen i 2011 hadde byen 49,535 innbyggere.
Oversyn
Gudalur ligger i en pittoresk grønn oase mellem Mysore og Ooty. Den er inngangsporten til tre stater, Tamil Nadu, Kerala og Karnataka, og ligger like langt både fra Kerala som Karnataka. Vi vet ikke hvor navnet kommer fra, men det hevdes at det kommer fra «Koodal», (på tamilsk «Ooru» landsby) og «Goodal+uru» som betyr et mystisk sted. Da byen ligger 50 km. fra noen andre større byer: Ooty, Sulthan Bathery, Gundalpet og Nilambur er det lett forståelig at byen sees på som et møtested.
Teplantasjer preger hele regionen og økonomien er i det store og hele avhengig av te-industrien, men stedet har en rik flora og fauna med en variasjon av vekster, også typiske lavandsvekster som ris og kokospalmer vokser her. Området ble til om en følge av britenes utforskning av te-dyrking i tiden før Indias selvstendighet. Flere store selskaper eide og drev teplantasjer i regionen. Fra 1960-tallet og fremover flyttet nye foretaksomme te-dyrkere fra Kerala inn i regionen og senere, mot slutten på 1970-tallet, ga også regjeringen i Tamil Nadu asyl til  et stort antall flyktninger fra Sri Lanka. Dette forandret I stor grad regiones demografi.
Gudalur er den eneste kommune som har fått en lov godkjent av Tamil Nadus regjering inn i Indias grunnlov
Senere ble kommunen Gudalur oppdelt i to kommuner, Gudalur og Pandalur. Pandalur kommune består for det meste av landsbyene Nelliyalam, Cherangode og Nelliyalam Ratti. Nelliyalam er en liten landsby med et fort.
Demografi
Etter folketellingen i India 2011 hadde Gudalur 49 535 innbyggere, 1 032 kvinner for 1 000 menn, langt over landets gjennomsnitt på 929. Av disse var 5 359 under seks år, 2 719 gutter og 2 640 piker. De kasteløse utgjorde 27,66 %, mot 3,65 % i hele India. Leskyndigheten var 79,48 %, sammenlignet med 72,99 % i hele India. Byen hadde 12 101 husholdninger. Det var tilsammen 18 807 arbeidere, som omfattet 551 landarbeidere, 1 759 bønder. I hjemmeindustrien arbeidet det 206, og 14 488 hadde andre yrker. Det var 1 803 ufaglærte arbeidere, 90 ufaglærte bønder, 278 ufaglærte landarbeidere, 119 ufaglærte i hjemmeindustri og 1 316 andre ufaglærte. i samme folketelling hadde Gudalur 59,83 % hinduer, 26,01 % muslimer, 14,1 % kristne, 0,01 % siker, 0,05 % andre religioner og 0,01 % ateister eller svarte ikke på spørsmålet.
Attraksjoner
Gudalur har flere attraksjoner å by på, den mest besøkte er Mudumalai nasjonalpark med mange utrydningstruede dyrearter.
Pembrokeshire Coast Path
Pembrokeshire Coast Path (walisisk: Llwybr Arfordir Sir Benfro), også ofte kalt Pembrokeshire Coastal Path, er en tursti og National Trail i Pembrokeshire, sørvest i Wales. Den ble etablert i 1970, og er 299 km lang. Den går stort sett på toppen av kystklippene og samlet høydeforskjell er ca. 11,000 m. På det høyeste punktet – Pen yr afr – går den 175 moh, og på det laveste punktet – Sandy Haven crossing – er den bare 2 m over havet ved lavvann. Selv om mesteparten av kystlinjen vender mot vest, byr stien på utsikt over kysten i alle himmelretninger.
Stien ender i sør ved Amroth, Pembrokeshire. Den nordlige enden blir ofte regnet for å være ved Poppit Sands, nær St. Dogmaels, Pembrokeshire, der det offisielle skiltet opprinnelig stod, men stien fortsetter nå til St. Dogmaels, hvor et nytt markeringsskilt ble avdekket i juli 2009. Her knyttes stien til Ceredigion Coast Path, som fortsetter videre nordover.
Pembrokeshire Coast Path er en del av Wales Coast Path, en 1400 km lang tursti som går rundt hele kysten av Wales fra Chepstow til Queensferry, som ble åpnet offisielt i mai 2012.
Stiens historie
Etter etableringen av Pembrokeshire Coast nasjonalpark i 1952, kartla den walisiske naturhistorikeren og forfatteren Ronald Lockley en rute rundt kysten. Selv om det var landsbyer og bosetninger langs kysten, skjedde mye av kommunikasjonen mellom disse ved hjelp av båt, og tilgjengeligheten i området var generelt dårlig. Lockleys rapport til Countryside Commission i 1953 ble hilst velkommen og bredt akseptert. Noen deler av stien var eksisterende offentlig tilgjengelige stier, men de fleste var kontrollert av private grunneiere, noe som krevde forhandlinger. De fleste grunneiere var positive, og mange dro nytte av nye gjerder som ble bygd. Også i dag går stien noen steder omveier på grunn av grunneiere som ikke har akseptert å få en sti tilgjengelig for allmenheten over sin eiendom. Det tok 17 år å ferdigstille stien, og arbeidet inkluderte blant annet bygging av over 100 broer og 479 steder hvor man kan passere et gjerde, samt å hogge ut tusenvis av fotsteg i bratte eller glatte deler av stien.
Da den ble åpnet av Wynford Vaughan-Thomas 16. mai 1970, var stiens totale lengde oppgitt til å være 290 km, men opp gjennom årene har diverse krav om å legge om stien økt den totale lengden til dagens 299 km.
Beskrivelse
Pembrokeshire Coast Path ligger nesten i sin helhet i Pembrokeshire Coast nasjonalpark — Storbritannias eneste kystnasjonalpark. I hele sin lengde dekker den et stort spenn av maritime landskapsformer, fra robuste og bratte kalksteinsklipper og vulkanske nes til skjermede røde sandsteinsgrotter, oversvømte bredaler, snirklete estuarier og brede åpne strender. Stien passerer til sammen 58 strender og 14 havner.
I så stor grad som mulig går ruten nær klippekanten og kysten, men dette er ikke alltid mulig; noen steder er kysten nesten ikke synlig der stien går utenom industri- eller militære områder. Disse omveiene er dog korte.
Vandringen er ikke veldig anstrengende, men det er hele tiden høydeforskjeller, og det er også steder der stien er svært smal. Det er mange steder man må krysse gjerder langs ruten. I sin helhet representerer kyststien en betydelig fysisk utfordring; de 11,000 høydemetrene sies å tilsvare en bestigning av Everest. Det er to steder som må krysses ved lavvann, ved Dale og Sandy Haven, begge fører til lange omveier om man ikke er der i tide.
Det er en håndfull kystbyer og landsbyer langs stien, så som Tenby, St Davids, Solva og Newport, og ryggsekkturister som prøver seg på lengre strekninger av stien vil finne nok butikker og teltplasser på turen, men må kanskje bære med seg mat og vann for et par dager på et eller to steder. Det er også et antall små hoteller og gjestgiverier langs stien, de fleste familiedrevne. Det er også hytter som leies ut, ofte er disse bygd i tradisjonell stil.
De aller fleste vandrere går kortere strekninger av kyststien, og Pembrokeshire Coast nasjonalpark lister opp rundt 130 kortere rundturer på sin nettside. Tilgang til kyststien (med buss eller bil) er enkel på flere dusin steder. Hele kysten betjenes av et antall bussruter spesielt beregnet på vandrere som dekker hele stiens lengde; disse inkluderer Puffin Shuttle, Coastal Cruiser, Celtic Coaster, St David's Peninsula Shuttle Service, Strumble Shuttle, og Poppit Rocket.
Etter byggingen av Cleddau Bridge over Milford Haven Waterway er det mulig å vandre langs hele stien uten avbrudd. Stien er ikke kontinuerlig, da den ikke er merket gjennom bebygde områder i den sørlige delen, som Milford Haven, Pembroke Dock, Tenby og Saundersfoot.
Andre stier
Det finnes flere kortere stier, som ofte bringer brukerne inn i landet, i tilknytning til kyststien:
Geologi
Alt fjell under overflaten er mer enn 300 millioner år gammelt, men kystlinjen slik den fremstår i dag har blitt formet av havet og elvene, og noen steder av hendelser som fant sted i istiden.
De eldste magmatiske bergartene og vulkansk prekambrium granitt bryter fram på Ramsey og på sørspissen av halvøya. Senere sedimentering i kambrium dannet sandstein, som er synlig på nordkysten av St. Brides Bay (og som ble brukt i byggingen av St David's Cathedral). Etterfølgende fint mudder fra ordovicium dominerer den nordlige kysten av Pembrokeshire, men vulkansk aktivitet har komplisert det hele. I den senere silurperioden ble det dannet kalkstein og skifer, som er synlig langs sørsiden av halvøya Marloes.
Etterfølgende bevegelser i jorden, erosjon fra is og vann, samt endringer i havnivået har påvirket det vi ser i dag.
Menneskelig historie og bruk
Rester av steinsetting fra neolittisk tid og hustufter kan observeres fra stien, det samme kan spor etter bosetning i bronsealderen, da halvøya var en del av forbindelsen til Irland. Bosettere fra jernalderen, sannsynligvis fra Frankrike står bak mange forsvarsverk. Bevis på senere menneskelig aktivitet, som normanniske slott og bosetninger, samt eremittkirker er også til stede. I dag er nesten alt omkringliggende areal tatt i bruk som jordbruksland, mens fiskerier fremdeles spiller en rolle, om enn ikke så stor som før, i kystbosetningene.
Priser
Magasinet National Geographic stemte i 2011 fram Pembrokeshire som den nest beste kystdestinasjonen i verden.
Kyststien passerer alle Pembrokeshires prisvinnende strender. Opp gjennom årene har disse blitt belønnet med tilsammen 41 Blått flagg (33 i 2014), 47 Green Coast Award (15 i 2011) og 106 Seaside Award (31 i 2011). I 2011 ble 39 av strendene anbefalt av Marine Conservation Society.
Döderhultarmuseet
Dödarhultarmuseet er et kunstnermuseum i Oskarshamn.
I museet finnes over 200 verk av treskjæreren Axel Petersson, Döderhultarn. Museet ligger i sentralt i byen, i samme lokaler som biblioteket og Sjöfartsmuseet i Oskarshamn. Som en filial til museet finnes Döderhultarens atelier på et annet sted nær bykjernen. Der kan man besøke treskjærerens hjem og atelier, som er fullstendig bevart som det opprinnelig var. Museet ble renovert i 2011 og samlingen ble noe utvidet.
Historikk
En samling av Döderhultarens verker ble sommeren 1952 lånt ut til utstilling i Nationalmuseum i Stockholm. Deretter flyttet hele samlingen til nybygde lokaler på Hamngatan i Oskarshamn. Parallelt med dette museet fantes en utstilling i helt privat regi på Stora Torget. Der vistes en Döderhultarsamling hele året av kunsthandlerfamilien Karlsson. Döderhultarmuseet ble sist flyttet i 1976 til lokaler i det nybygde kulturhuset ved hjørnet Södra Långgatan-Hantverksgatan i Oskarshamn.
Döderhultarens atelier
Döderhultarens forrige bosted, med atelieret i andre etasje, ligger på Garvaregatan 9 i Oskarshamn. Der bodde Döderhultaren 1907-25. Huset har vært rivningstruet et par ganger. Blant annet kjøpte landstinget i 1955 inn eiendommer for å ekspandere det gamle sykehusområdet. Planene ble oppgitt og sykehuset ble i stedet bygget en annen plass. Huset utgjør idag en filial til hovedmuseet og er åpent for almenheten.
Bolga
Bolga er ei øy på kysten av Helgeland, ytterst i Meløy kommune i Nordland fylke. Øya har et areal på 2,4 km².
Bolga preges av det 339 meter høye Bolgfjellet, som strekker seg over øya fra nordøst til sørvest. Bolgfjellets karakteristiske form har vært seilingsmerke for sjøfolk som har ferdes langs skipsleden (leia) til alle tider.
To av øyas severdigheter er Bolgbørra, et hull i Bolgfjellet som man kan gå tvers gjennom for å komme til nordsida av øya og Klippfiskbergan med Ruggesteinen på vestsiden av øya.
Foruten fjellet preges øya av en større flate over Bolgas sydøstlige del. Denne flaten er dyrket mark, og det er også her øyas bebyggelse er. Bolgas nordlige side (Nordsia) består av ulendt og kupert terreng, og er ubebygd.
Bolgas form og geografiske plassering med nær tilgang til fiskefelt, har gjort at det har bodd folk på Bolga i lange tider. Det har blant annet blitt gjort funn fra vikingegraver på øya.
Ifølge Statistisk sentralbyrå hadde Bolga 91 innbyggere pr. 1. januar 2020. Bolgværingene livnærer seg først og fremst av havbruk. Dette vil i hovedsak si lakseopdrett, fiskebruk og fiske. Øya har også skole, barnehage, butikk, post og mekanisk verksted. Et nytt tilskudd til øya er et topp moderne rorbueanlegg, med utleie av båter.
Bolga har flere daglige båtanløp med blant hurtigbåt til Bodø og Sandnessjøen. Til kommunesenteret Ørnes går det både lokalhurtigbåt og ferje.
Sør, nord og vest for Bolga finner man en større skjærgård som tidligere var bebodd. Skjærgården rundt Bolga er oppdelt og har ulike navn som Bolgværet, Snyen og Flatvær. Totalt består den av over 300 mindre holmer og skjær.
Richard Pipes
Richard Pipes (født 11. juli 1923 i Cieszyn i Polen, død 17. mai 2018 i Cambridge i Massachusetts) var en amerikansk historiker og spesialist på Russlands historie, spesielt Sovjetunionens. Under den kalde krigen ledet han Team B, en gruppe som analyserte det sovjetiske militærets og den sovjetiske politiske ledelsens strategiske kapasiteter og mål.
Richard Pipes var sønn av Mark Pipes og Sophia (Haskelberg) Pipes. Han vokste opp i Warszawa og lærte først tysk og deretter polsk. Til å begynne med var han interessert i musikk og kunst. Pipes var også kjent som kunstsamler, blant annet hadde han flere tresnitt av Hiroshige. Tittelen på en av hans bøker heter Russia's Itinerant Painters (2011).
Familien klarte å flykte fra Warszawa en måned etter at byen hadde blitt okkupert av Nazi-Tyskland. Via Italia og Portugal reiste de til USA sommeren 1940. Han studerte på Muskingum College i Ohio og Cornell University. Han begynte å studere ved Harvard University i 1946 og fikk en doktorgrad i 1950. I 1958 ble han professor. Han gikk av med pensjon i 1996. Mellom 1968 og 1973 var han direktør av universitetets «Russian Research Center».
Pipes skrev flere bøker om russisk historie, blant annet Russia under the Old Regime (1974), The Russian Revolution (1990) og Russia Under the Bolshevik Regime (1994). Han er berømt for å hevde at grunnlaget for Sovjetunionen ble lagt allerede i storfyrstedømmet Moskva på 1400-tallet, en russisk variant av Sonderweg-teorien. Storfyrstedømmet Moskva var forskjellig fra alle andre europeiske stater ved at det ikke fantes noe begrep om privateiendom, og at alt ble ansett som storfyrstens eller tsarens eiendom. Etter Pipes' syn medførte dette at Russland alltid ville være en autokratisk stat. Dette synet ble kritisert av den russiske forfatteren Aleksandr Solzjenitsyn, som beskyldte Pipes for å skrive «den polske versjonen av russisk historie». Pipes beskyldte på sin side Solzjenitsyn for å være en antisemittisk russisk ultranasjonalist.
Pipes tilbrakte hele sin akademiske karriere ved Harvard University.
Pipes, som anså seg selv for å være en «konservativ anarkist» var i 1970-årene medlem av den nykonservative «Committee on the Present Danger» og direktør for østeuropeiske og sovjetiske anliggender i president Reagans National Security Council.
Han var far til Daniel Pipes.
Troitse-Sergijeva Lavra
Troitse-Sergijeva Lavra (russisk: Тро́ице-Се́ргиева ла́вра, som løselig kan oversettes med: «Treenighetsklosteret til den hellige Sergius») er det viktigste klosteret i Russland, og det åndelige senter for Den russisk-ortodokse kirke. Klosteret (med æresstittel lavra) ligger i byen Sergijev Posad, rundt 70 km nordøst for Moskva ved veien til Jaroslavl.
1300-tallet
Klosteret ble grunnlagt i 1345 av en av de mest høyaktede russiske helgenene, Sergius av Radonezj, som bygget en trekirke på Makovetsåsen til ære for Den hellige treenighet. Klostersamfunnets tidlige utvikling er godt dokumentert gjennom beretningene om St. Sergius og hans disipler.
I 1355 innførte Sergius et stiftelsesdokument som krevde bygging av tilstøtende bygninger, så som et refektorium, et kjøkken, og et bakeri. Dette dokumentet ble en modell for Sergius' mange tilhengere, som grunnla over 400 klostre over hele Russland, herunder de berømte Solovki, Kirillov, og Simonovklostrene.
St. Sergius støttet Dmitrij Donskoj i hans kamp mot tatarene og sendte to av sine munker, Peresvet og Osljabja, for å delta i slaget ved Kulikovo (1380). Da slaget brøt ut døde Peresvet i kamp mann-mot-mann mot en tatarisk bogatyr. Klosteret ble herjet av brann da en tatarisk enhet plyndret området i 1408.
1400-tallet
St. Sergius ble erklært som skytshelgen for den russiske staten i 1422. Samme år ble den første steinkatedralen bygget av et lag av serbiske munker som hadde funnet tilflukt i klosteret etter slaget ved Kosovo. St. Sergius' relikvier kan fremdeles ses i denne katedralen, som er dedikert til Den hellige treenighet. De største ikonmalerne i middelalderens Russland, Andrej Rubljov og Daniil Tsjornyj, ble tilkalt for å dekorere katedralen med freskoer. Moskovittiske kongelige ble tradisjonelt døpt i denne katedralen, og de holdt også sine takksigelsesdags-gudstjenester her.
Stereolupe
[[Fil:Sztereomik.png|thumb|300px|Optikk i moderne stereomikroskop.
Troitse-Sergijeva Lavra
1400-tallet
I 1476 inviterte Ivan III flere håndverksmestere fra Pskov for å bygge Den hellige ånds kirke. Denne sjarmerende bygningen er en av de få gjenværende eksemplene på en russisk kirke toppet av et klokketårn. Interiøret inneholder det tidligste tilfellet av bruk av glaserte fliser for dekorasjon. Tidlig på 1500-tallet bygde Vasilij III Nikon-annekset og Serapionteltet, hvor flere av Sergius' disipler ble holdt fengslet.
Stereolupe
A – Objektiv
Troitse-Sergijeva Lavra
1500-tallet
Det tok 26 år å bygge den seks-søylede Maria Himmelopptagelses katedral, som ble bestilt av Ivan den grusomme i 1559. Katedralen er mye større enn sin modell og 'navnebror' i Kreml i Moskva. Katedralens storslåtte ikonostasis fra 1500- til 1700-tallet viser Simon Usjakovs mesterverk, Nattverdsikonet. De innvendige veggene ble malt i fiolette og blå fresker av et mesterlag fra Jaroslavl i 1684. Krypten inneholder gravstedene til Boris Godunov, hans familie og flere patriarker fra 1900-tallet.
Stereolupe
B – Galileisk teleskop (roterende objektivholder)
C – Vender for valg av forstørrelse
Troitse-Sergijeva Lavra
1600-tallet
På 1550-talle ble en trepalisade som omringet klosteret erstattet av en 1,5 km lang steinmur, med tolv vakttårn. Dette hjalp klosteret i å motstå en 16 måneder lang polsk-litauisk beleiring i 1608–1610. Et kanonkulehull i katedralporten er bevart som en påminnelse om Władysław IVs avbrutte beleiring i 1618.
På slutten av 1600-tallet, da den unge Peter I to ganger fant tilflukt fra sine fiender i klosteret, hadde mange nye bygninger kommet til. Blant disse var et lite barokkpalass for patriarkene, bemerket for sitt luksuriøse interiør, og et kongelig palass, med fasader malt i sjakkbrettmønster. St. Sergius' refektorium, med et areal på 510 kvadratmeter og også malt i et iøynefallende sjakkbrettmønster, var på den tid den største hallen i Russland. Den femkuplede kirken til Johannes Døperen (1693–1699) var bestilt av Stroganov-familien og bygget over en av portene. Andre 1600-tallsbygninger er munkenes celler, et sykehus toppet med en teltformet kirke, og et kapell bygget over en hellig brønn oppdaget i 1644.
Stereolupe
D – Interne objektiv
Troitse-Sergijeva Lavra
1700- og 1800-tallet
I 1744 ga keiserinne Elisabeth klosteret verdighet som lavra. Metropolitanen av Moskva var heretter også lavraens erkemandritt. Elisabeth var spesielt betatt av Treenigheten, og gikk hvert år til fots fra Moskva til klosteret. Hennes hemmelige ektefelle Aleksej Razumovskij fulgte henne på disse reisene, og bestilte en barokkirke til Jomfruen av Smolensk, den siste større helligdommen som ble bygget i lavraen. Et annet tegn på Elisabeths hengivenhet for klosteret er et hvitt og blått barokt klokketårn, som med en høyde på 88 meter var en av de høyeste bygningene som var bygget i Russland frem til da. Arkitektene var Ivan Mitsjurin og Dmitrij Ukhtomskij.
Gjennom hele 1800-tallet beholdt lavraen sin status som Russlands rikeste kloster. Et seminar grunnlagt i 1742 ble erstattet av et eklesiastisk akademi i 1814. Klosteret kunne fremvise en utsøkt samling av manuskripter og bøker. Middelaldersamlingene i lavraens sakristi tiltrakk seg tusenvis av besøkende. I Sergijev Posad hadde klosteret flere skiter, hvorav en er gravstedet til de konservative filosofene Konstantin Leontjev og Vasilij Rozanov.
Stereolupe
E – Prismer
Troitse-Sergijeva Lavra
1900-tallet
Etter den russiske revolusjon i 1917 ble lavraen i 1920 stengt av den sovjetiske regjeringen. Klosterets bygninger ble tildelt forskjellige offentlige institusjoner, eller ble erklært som museer. I 1930 ble klosterklokkene, herunder Tsar-klokken på 65 tonn, ødelagt. Pavel Florenskij og hans tilhengere klarte såvidt å hindre myndighetene i å stjele og selge sakristisamlingen, men alt i alt gikk mange verdifulle gjenstander tapt eller ble overført til andre samlinger.
Stereolupe
F – Feltlinser eller kollektivlinser (Relay lenses)
Troitse-Sergijeva Lavra
1900-tallet
I 1945, som følge av Josef Stalins midlertidige toleranse overfor kirken under andre verdenskrig, ble lavraen returnert til den russisk-ortodokse kirke. Den 16. april 1946 ble det igjen holdt gudstjenester i Maria himmelopptagelses katedral. Lavraen fortsatte som sete for patriarkatet Moskva til 1983, da patriarken fikk tillatelse til å bosette seg i Danilovklosteret i Moskva. Etter dette fortsatte klosteret som det fremste senteret for religiøs utdannelse. Viktige restaureringsarbeider ble utført på 1960- og 1970-tallet. I 1993 ble Troitse-Sergijeva Lavra oppført på FNs verdensarvliste.
Stereolupe
G – Synsfeltblender (Reticle)
H – Øyelinser]]
En stereolupe, eller et stereomikroskop, er et optisk hjelpemiddel for å kunne se detaljer som er for små til å se med det blotte øye, men samtidig for store til å kunne observeres i et vanlig mikroskop. Ofte kalles denne en disseksjonslupe, siden den benyttes for å tillage preparater. En stereolupe kan kalles en «omvendt kikkert» eller en «nærkikkert» og forstørrer vanligvis mellom 5 og 75 ganger. Ofte skjer det i 4 "trinn": f.eks. 6x, 12x, 25x, 50x, men det finnes også (dyre) stereomikroskop med variabel zoomfunksjon. Vanligvis er stereolupen montert på et kort bordstativ, men f.eks. for å studere herbariumsark er det ofte nødvendig med montering på en lang arm. Det finnes også stereoluper med spesiell utforming for medisinsk observasjon og kirurgi.
Det som skiller en stereolupe fra et mikroskop er de to objektivene, et sett linser for hvert øye, slik at en kan se tre dimensjoner (stereoskopisk eller et «stereo-bilde»). Et mikroskop har i utgangspunktet bare ett sett linser (en lysgang), men ofte er det to øyelinser, men bare ett objektiv. Det vil si at begge øyne ser på samme bilde, som da blir et flatt bilde (ikke-tre-dimensjonalt eller et «mono-bilde»). Et vanlig mikroskop forstørrer vanligvis flere ganger, vanligvis omtrent 400 ganger, eller opp til 1000 ganger. Det gir svært liten dybdeskarphet og passer alt som er smått eller tynt. En stereolupe forstørrer vanligvis bare 20 ganger, noe som gir bedre oversikt og større dybdeskarphet.
Stereoluper har mindre egenforstørrelse enn vanlige lysmikroskop, opp til 50 – 75 ganger, men rimelige typer har en fast forstørrelse på 20 ganger. Enkelte stereoluper har zoom og kan varieres mellom 30-50 ganger forstørrelse. De er egnet til å studere større objekter, som mineraler, frø, plantedeler, insekter og andre organismer.
En stereolupe fungerer både med gjenomlysning (underlys) og påfallende lys. Noen modeller har innebygget lampe, enten en glødelampe, halogenlampe eller LED. Det finnes enkle stereoluper, uten innebygget belysning. En vanlig skrivebordslampe fungerer vanligvis godt. Men stereoluper kan ha innebygget lampe for påfallende belysning (overlys), og dyrere modeller med en underliggende lampe i tillegg for gjennomlysning (underlys). Med LED-lamper, som bruker lite energi, er det mulig å bruke batteri i stede for nettspenning, noe som gjør det enkelt å ta med seg stereolupen ut i felten (naturen).
Stephen Douglas Parkes
Stephen Douglas Parkes (født 2. juni 1965 i Mineola i delstaten New York i USA) er en amerikansk katolsk prelat og biskop av Savannah i Georgia.
Prest
Han mottok prestevielsens sakrament den 23. mai 1998 ved St. James Cathedral i Orlando av biskopen av Orlando, Norbert Dorsey CP.
Etter ordinasjonwn var Stephen Parkes som kapellan i Annunciation Parish i Altamonte Springs før han ble sogneadministrator og deretter sogneprest i Most Precious Blood Parish i Oviedo i 2005. Fra 2004 til 2011 var han også universitetsprest ved University of Central Florida i Orlando. I 2011 ble Parkes sogneprest for Annunciation Parish i Altamonte Springs. Fra 2009 var han også åndelig veileder for Catholic Foundation of Central Florida, og siden 2010 har han vært dekan for Central North Deanery (2010-2012) og sekretær for Presterådet i bispedømmet Orlando.
Biskop av Savannah
Den 8. juli 2020 utnevnte pave Frans ham til biskop av Savannah. Erkebiskopen av Atlanta, Gregory John Hartmayer O.F.M.Conv., bispeviet ham den 23. september samme år i St. Johannes Døperen-katedralen i Savannah; Medkonsekratorer var biskop av Saint Petersburg Gregory Lawrence Parkes og biskop av Orlando John Gerard Noonan. Seremonien skjedde under betydelige antallsrestriksjoner grunnet covid-19-pandemien.
Nevnte biskop Gregory Lawrence Parkes (født 1964), er Stephen Parkes' storebror.
Pattie Boyd
Modell
Patti Boyd var en suksessfull modell i løpet av 1960-tallet og begynnelsen av 1970-tallet og omgikk designere som Mary Quant og Ossie Clark. Hun prydet også flere ganger omslagene til kjente britiske magasiner, blant annet den britiske utgaven av Vogue.
Fra Harrison til Clapton
Etter at Patti Boyd møtte George Harrison fra The Beatles ved innspillingen av filmen A Hard Day's Night, giftet paret seg i 1966. Harrisons gode venn og samarbeidspartner, Eric Clapton, først kjent fra The Yardbirds og deretter med Cream, ble også forelsket i henne. Patti Boyd skilte seg fra Harrison i 1977 og giftet seg med Clapton i 1979. Det siste ekteskapet endte også i en skilsmisse i 1989.
Hun var også inspirasjon for en av George Harrisons mest kjente sanger, «Something», som Frank Sinatra har kalt for «en av største kjærlighetssanger som noen gang er skrevet». Imidlertid har Harrison senere sagt at han hadde sett for seg at Ray Charles synge den, og at han egentlig ikke hadde noen bestemt i tankene da han skrev den. Boyd bekreftet til magasinet Hello! i 2004 at Harrison hadde fortalt henne at sangen virkelig var skrevet for henne. Harrison skrev også «For You Blue», «I Need You», «So Sad», og «Think For Yourself» som også sies å ha vært inspirert av hans daværende hustru.
I løpet av Claptons tid i gruppen Derek and the Dominos utga de kun ett album, Layla and Other Assorted Love Songs. Albumet var dedikert til hans ubetingete kjærlighet til Patti Boyd. Claptons plagete kjærlighet til hans beste venns hustru avstedkom også hans mest berømte sang, «Layla», en rockesang som ble en hit i to ulike tiår i to ulike versjoner. Claptons lengsel etter Patti Boyd drev ham inn i en avhengighet av heroin som medførte en musikalsk hiatus i flere år på begynnelsen av 1970-tallet. Da de endelig kom sammen skrev Clapton ytterligere en sentimental sang, «Wonderful Tonight», med henne i tankene, foruten at sangene «Never Make You Cry» (fra albumet Behind the Sun) og «Pretty Girl» (fra albumet Money and Cigarettes) med henne som inspirasjon.
Fotoutstilling
En utstilling av fotografier som var blitt tatt av Boyd i løpet av hennes tid med både Harrison og Clapton ble utstilt i San Francisco Art Exchange i 2005 på Valentindagen (14. februar) under tittelen Through the Eyes of a Muse (Gjennom øynene til en muse/inspirasjon).
Inspirerende søsken
Patti Boyd var ikke den eneste i familien som inspirerte følelsene til musikanter. Hennes yngre søster Jenny Boyd (født Helen Mary Boyd – hun fikk kjælenavnet Jenny etter en av søsterens barndomsdukker) skapte sin egen rivalisering mellom to kjente musikanter. Hun ble begjært av Donovan som skrev sangen «Jennifer Juniper» for henne, men hun giftet seg i stedet med Mick Fleetwood, grunnleggeren av gruppen Fleetwood Mac i 1970.
Hennes yngre søster Paula Boyd var også en modell og gikk ut med Eric Clapton og Bobby Whitlock, begge fra Derek and the Dominos.
Ryktene, i den grad disse skal vektlegges, sa at også John Lennon og Mick Jagger hadde et godt øye for Patti Boyd i sin tid. Hun skal også ha gått ut med Ronnie Wood fra The Rolling Stones på slutten av året 1973.
12. serierunde i Eliteserien 2019
12. runde i Eliteserien i fotball for menn 2019 startet med –  lørdag 2. juni 2019, hoveddelen av kampene ble spilt søndag 23. juni mens runden ble avsluttet med –  søndag 23. juni
Kampfakta
'''Lørdag 22. Juni''' <div id="Strømsgodset v Molde"> '''Søndag 23. Juni''' <div id="Vålerenga v Sarpsborg 08"> <div id="Kristiansund v Stabæk"> <div id="Ranheim v Mjøndalen">
<div id="Tromsø v Rosenborg"> <div id="Viking v Bodø/Glimt"> <div id="Brann v Lillestrøm">
Zhou Xiaoyang
Zhou Xiaoyang (født 24. september 2002) er en kinesisk skihopper.
Han representerte Kina under Vinter-OL 2022 i Beijing, hvor han ble nummer 11 i lagkonkurransken.
Frisk Asker Ishockey i 2015/16
Frisk Asker Ishockey spilte i sesongen 2015/16 sin 63. sesong i den øverste herredivisjonen for ishockey i Norge (som siden 2007/08-sesongen offisielt har hatt navnet GET-ligaen), og sin 75. sesong siden klubbens grunnleggelse.
Spillerstall 2015/16
Sist oppdatert 30. januar 2016.
Spilleroverganger og signeringer
Dette er en liste over signeringer og spilleroverganger fra slutten av 2014/15-sesongen til overgangsfristen 31. januar 2016:
George Grote
George Grote (født 17. november 1794 i Clay Hill i Kent, død 18. juni 1871 i London) var en britisk klassisk historiker, best kjent for det omfangsrike verket History of Greece («Hellas' historie»), som fortsatt leses.
Giftgassangrepet i Tokyos undergrunnsbane 1995
Giftgassangrepet i Tokyos undergrunnsbane var et et terrorangrep i Japan utført av medlemmer av Aum Shinrikyō den 20. mars 1995.
Ti personer var direkte involvert i angrepet; fem personer som satte gassen ut og fem sjåfører. På fem ulike tog i Tokyos undergrunnsbane ble gassen frigitt og drepte 13 mennesker, og skadet mer enn 6000. Angrepet var rettet mot tog som skulle passere gjennom stasjonene Kasumigaseki og Nagatacho, områder hvor den japanske regjering har sine hovedkontorer og ministerier. Det var det mest alvorlige angrep i Japan siden andre verdenskrig.
Viking Fotballklubb (menn) i 2020
Eliteserien
Eliteseriesesongen 2020 skulle etter planen startet 4. april, men på grunn av koronaviruspandemien ble sesongenstarten utsatt til 16. juni. Et av smitteverntiltakene var at klubbene fikk slippe inn maksimalt 200 tilskuere. Fra og med 12. oktober ble tilskuertaket hevet til 600. Etter en vanskelig start på sesongen med kun 11 poeng på de første 12 kampene, fortsatte de med 8 kamper uten tap og forlot med det bunnstriden. Den 15. oktober testet Veton Berisha positivt for Covid-19, og hele laget ble satt ti dagers hjemmekarantene. Som følge av dette måtte seriekampene mot borte den 18. oktober og  hjemme den 25. oktober utsettes. {|
Norgesmesterskapet
Norgesmesterskapet 2020 for menn ble 10. september offisielt avlyst, som følge av at koronaviruspandemien gjorde det umulig å stille nok kampdatoer til rådighet. For første gang siden andre verdenskrig ble cupen avlyst.
UEFA-cup 20/21
Som regjerende cupmester for 2019 gikk Viking rett til 2. kvalifseringsrunde av Uefa-cupen 2019/20.
Christopher Cosser
Christopher Cosser (født 12. desember 2000) er en sørafrikansk sportsklatrer.
Han representerte Sør-Afrika under Sommer-OL 2020 i Tokyo, hvor han ble nummer 16.
Slaget ved Warksow
Slaget ved Warksow 18. januar 1678 var en militær trefning mellom Sverige på den ene og Danmark og fyrstedømmet Brandenburg-Preussen på den andre siden. Dette mindre kjente slaget ble også kjent som slaget ved Alte Fehr.
Bakgrunn
I september 1677 kom kongen av Danmark-Norge, Christian V til Rügen med 4,000 soldater som ble fraktet dit med danske orlogsskip og transportfartøyer som senere tok med seg 3,000 brandenburgske soldater som sluttet seg til okkupasjonsstyrkene på Rügen. Disse gikk på land ved den nordøstlige odde på Jasmund og begynner å spre seg på øya. Det var bygget to skanseverk på sørsiden av Rügen som forsvarte fergeovergangen til fastlandet med byen Stralsund. Den ene ble raskt inntatt av Christian V i oktober 1677, Men Königsmarck beholdt en garnison på 600 mann på fergeskansen på den andre siden av sundet vendt mot Stralsund. Et dristig angrep med en eskadre av flere krigsskip som kom seg til en holme like ved sundet ble slått tilbake av sterk svensk artilleriild. Beleiringen trakk seg ut gjennom høsten og Christian V dro tilbake til København.
Med overlegne danske styrker på Rügen kunne ikke Königsmarck komme Stettin til hjelp. Byen under beleiring i slaget om Stettin. Men mot senåret hadde danskene omorganisert sine tropper, og nesten bare vervede soldater av mindre verdi ble tilbake i mindre antall. 2,000 mann under general Lehndroff var utkommandert for å delta i slaget om Stettin. Dessuten hadde det vært mangel på ly og næringsmidler på den skrinne øya som de skulle overvintre på slik, at moralen i de vervede styrkene var lav.
Königsmarck derfor ville dra fordel av dettei et overraskelsesangrep. Da et tøvær løste opp isen over sundet fikk han derfor hentet fram båtene og skip som var holdt i beredskap.Han fraktet fraktet han sine styrker over Stralsund til Nyskansen på Rügen om aften og avledet general Rumohr med en konvoi av en kaper med tretti mindre fartøyer. Det var sendt ut falske rykter om landgang på Wittou/Wittby i forveien. Etter å ha gått på land på Rügen ved Nyskansen fikk han et døgn på seg til å forberede seg til slaget. General Rumohr hadde nektet å angripe landgangsoperasjonen på Nyskansen, men ventet på at svenskene skulle kom ut i åpent lende.
Om morgen den 8. januar 1678 marsjere Königsmarck sin hær nordover mot det indre av øya Rügen og nådde en stort eng hvor den danske hæren var oppmarsjert.
Slagoppstillingen
Så snart Königsmarck hadde ført sin hær dit, stilte han opp hæren i de tre tradisjonelle slagorden i to linjer med venstrefløyen som består av syv skvadroner, senteret med fire bataljoner av fotfolk og høyrefløyen med fem skvadroner og en dragonskvadron.
Rumohr som hadde kommet til landet under Nyskansen ved Warksow, stilte sin hær opp i tre slagorden med seks skvadroner med ryttere i hver fløy og fire bataljoner i senteret samt en reserve på ni skvadroner og bataljoner. Han hadde 16 feltskyts med seg.
Slaget
Der vist det sterkere artillerivåpenet hos svenskene avgjørende for med deres ildkraft fikk de slått vekk den danske høyre fløyen som var holdt utenfor slagets gang så Königsmarck kunne konsentrer seg om den venstre fløyen av danskenes hær som var oppgitt å være på 5 000 til 5 400 mann i alt. Da Königsmarck overfører tropper om fra den venstre fløyen til den høyre fløyen fikk general Rumohr syn på bevegelsene og ville rekognoserer nærmere. Etter å ha ridde opp enget til egne høyre fløy som lå på noe høyere land ble han beskutt og falt av sin hest.
Med et sterkt flankeangrep med både egen høyrefløy og senter satte Königsmarck sterkt press på danskene som slåss hardnakket tilbake mens det svenske venstrefløyen kunne holde ned det danske senteret. Rumohr hadde stilt seg opp langs strekningen med myrlend slik at angrepet ikke kunne kom over og dermed måtte ryttere omgår denne for å angripe danskene på deres flanke. I mellomtiden hadde det svenske artilleriet blitt ført så nær at på kloss hold pepret de løs inn i det danske fotfolket i senteret og på deres venstre fløy.
Königsmarck med vilje hadde latt være å engasjerer senteret fordi det var på fløyene danskene hadde deres beste og mer lojale styrker i en hær hvis mesteparten består av vervede tysker som hadde vist seg mindre pålitelige i tidligere strid. Restene av det danske rytteriet var utslettet eller tvunget til å rømte øya, resten overgir seg rundt på hele øya i dager etterpå, fortet på Jasmund overgav seg den 11. januar 1678.
Tapene er dessverre ikke enkelt å få kjennskap på, men visse dokumenter vist at det var langtfra et enkelt slag med stor tap for svenskene i visse enheter som Smålandska Ryttere. 200 skulle ha blitt massakrert av finnerne da soldatene nektet å gir seg, det var 2 000 til 2 400 hester i den danske hæren og alle var tatt eller felt. 5 000 skulle ha blitt tatt til fange under slaget, men det virker mer sannsynlig at det var resultatet av felttoget der hele Rügen var gjenerobret fremfor den direkte konsekvensen av slagets gang. Bare to danske offiserer unnslapp ved å tar en båt til Usedom.
Etterspillet
Seieren ved Warksow var en viktig rekrutteringskilde for Königsmarck som ut av disse fem tusen fanger kunne rekrutter mange nok til å forsterke egne styrker som kunne går ut på herjingstoger mot Brandenburg. Det var i en fortegnelse vist at det var 23 kompanier i kavaleriet mot bare 8 fra Danmark som var vervede styrker. Selv om en stor del var brandenburgske styrker var de rask med å deltar i herjingstoger hvor de utøvdet overgrep på den brandenburgske befolkningen.
Christian V var rasende over nyheten og meldninger om bruk av vervede tyske soldater som var i dansk sold så han organisert et nytt ekspedisjon nå med hovedsakelige norske tropper som hadde vist seg langt mer pålitelige. Etter Niels Juel hadde med sin flåte kommet til Kalmarsund der de observerer den svenske flåten som lå der, besluttet han å krysser utenfor Rügen for å få bukt med kaprerplaget derfra. I september 1678 kunne Niel Juel henter de brandenburgske styrker ved Palmerort og seilt så til ved den lille fiskerbyen Witby på Rügen. Med 250 fartøyer og 8 000 mann seilt danskene og brandenburgerne rundt om, holdt svenskene i uråd om hvor landgangen skulle skjer. Først den 12. september startet angrepet da brandenburgerne fra Palmerort kom over mens 1 800 danskere og nordmenn kom på land ved Wittby. Det kom til harde trefninger hvor svenskene var blitt slått vekk, men ikke før 57 drepte og 52 sårede var falt hos danskene og nordmenn. De svenske tapene var større.
Königsmarck etter harde forfektninger hvor hundrer var falt under kampene, trakk seg ut av Rügen og etterlatt seg en garnison på 500 mann i en nybygget skanse som kort etterpå overgir seg til de allierte under et mytteri i 16. september. Siden da var Stralsund satt under beleiring fram til den 15. oktober da byen kapitulerer. Bare en måned senere den 15. november kapitulere den siste svenske festningen i Greifswald. Alle tyske besittelser holdt av Sverige var gått tapt. En svensk hær på 11 000 mann fra Riga som fikk marsjerer gjennom polske områder måtte snur i januar 1679 ved Welau ikke langt fra Tilsit.
Kilder
Året 1678
Slaget på Rügen 1678
Fallicambarus wallsi
Fallicambarus wallsi  er en art av ferskvannskreps (familie Cambaridae, orden Reptantia) som inngår i den store gruppen av såkalte tifotkrepser. Gruppen omfatter nordlige ferskvannskreps, av det som på engelsk kalles «crayfish». Den er en av totalt 19 arter i slekten Fallicambarus.
Jeremy Boorda
Jeremy Michael Boorda (født 26. november 1939, død 16. mai 1996) var en amerikansk offiser som tjenestegjorde i U.S. Navy.
Boorda tjenestegjorde i U.S. Navy fra han vervet seg i 1956 til han begikk selvmord i 1996. Han var den første til å klatre i gradene fra menig matros til øverste sjef for U.S. Navy (chief of naval operations). Han var også marinens første sjef som ikke hadde gått krigsskole (United States Naval Academy) og den første av jødisk avstamming.
Robert Dudley (oppdagelsesreisende)
Robert Dudley (født 7. august 1573 i Richmond Palace i Surrey, død 6. september 1649 i Villa Rinieri i Firenze) var en engelskfødt vitenskapsmann, navigatør og oppdagelsesreisende.
Carl Bouckaert
Carl Bouckaert (født 19. april 1954) er en belgisk rytter som spesialiserer seg i feltritt. Under Sommer-OL 2012 i London representerte han landet sitt, der han ble nummer 10 i lagkonkurransen.
Paul F. Zukunft
Paul F. Zukunft (30. januar 1955) er en amerikansk offiser i U.S. Coast Guard, den amerikanske kystvakta. Zukunft tiltrådte som kystvaktas øverste sjef (commandant) 30. mai 2014.
Zukunft ble født i North Branford i Connecticut. Han gikk ut fra kystvaktas krigsskole, U.S. Coast Guard Academy, i 1977 med en bachelorgrad i offentlig forvaltning. Deretter studerte han ved Webster University, der han tok en mastergrad i ledelse.
Herse
Herse (av norrønt hersir, kanskje avledet av herr i betydningen «flokk») var en gammel norsk høvdingtittel som ble brukt fram til rundt år 1050. Det ser ut til at «herse» var et gammelt rangsbegrep fra ættesamfunnets tid som gikk av bruk etter hvert som kongemakten styrket sin stilling.
Kuma–Manytsj-kanalen
Kuma–Manytsj-kanalen (russisk: Кумо-Манычский канал – Kumo–Manytsjskij kanal) er en irrigasjonskanal som forsyner Kuma-Manytsjsenkningen. Den forbinder elva Kuma, som renner mot Det kaspiske hav, med elva Manytsj, ei sideelv til elva Don som renner til Azovhavet og dermed Svartehavet.
Herse
Snorre Sturlason skriver i Harald Hårfagres saga i Heimskringla at kong Harald satte inn en jarl i hvert fylke og at hver «[…] skulle ha under seg fire herser eller flere, og hver av dem skulle ha tjue marks veitsle; hver jarl skulle stille seksti hærmenn i kongens hær, og hver herse tjue mann.» Bugge nevner at de jarler og herser som Harald Hårfagre satte inn, var kongens stedfortredere og skatteinnkrevere.
Kuma–Manytsj-kanalen
I juni 2007 foreslo lederne i Kasakhstan at Russland burde bygge en mye dypere kanal (kalt Eurasiakanalen) langs den samme traseen, som kunne ta tyngre skipstrafikk mellom Det kaspiske hav og Svartehavet. Kasakhstans vitenskapsakademi har startet en gjennomgang av forskjellige traseer.
Herse
På Olav den helliges tid synes hersetittelen å ha gått ut av bruk, og hersene erstattet av lendmenn som i større grad fikk sin makt fra kongen og ikke fra det gamle ættesamfunnet.
I islandssagaene nevnes en rekke vestlandske stormenn med hersetittel, for eksempel Erling Skjalgsson.
Alexander Beyer
Alexander Beyer (født 24. juni 1973 i Erfurt, Tyskland) er en tysk skuespiller.
Cookøyene under VM i friidrett 2019
Cookøyene deltok under VM i friidrett 2019 (utendørs) fra 27. september til 6. oktober 2019 i Doha i Qatar.
Synsvinkel
I filosofi er synsvinkel en spesifikk holdning eller måte som en person tenker om noe på. Denne figurlige bruken av uttrykket kan dateres tilbake til 1760. I denne betydningen er bruken synonym med en av de andre betydningene av termen perspektiv (også epistemisk perspektiv).
Konseptet "synsvinkel" er høyst multifunksjonelt og tvetydig. Mange ting kan bedømmes fra visse personlige, tradisjonelle eller moralske synsvinkler (som kan være forskjellige avhengig av øyet som ser). Vår kunnskap om virkeligheten er ofte relativ til en viss synsvinkel.
Vázquez Campos og Manuel Liz Gutierrez foreslo å analysere konseptet med "synsvinkel" ved å bruke to tilnærminger: en basert på konseptet "epistemisk innstilling", den andre basert på "lokasjon" og "tilgang".