cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Nürnbergprosessen
Folkemord
Lemkin arbeidet uten å lykkes med å få folkemord med i tiltalen mot Hans Frank. Lemkins folkemordsbegrep i boken Axis rule in occupied Europe (1944) påvirket utformingen av London-charteret som lå til grunn for hovedprosessen i Nürnberg. Aktor Robert Jackson da han i tiltaledokumentet blant krigsforbrytelsene omtalte «deliberate and systematic genocide, viz., the extermination of racial and national groups». Nürnbergprosessen kodifiserte ikke folkemord ved å definere det dommen, men dommen beskrev massemordene særlig Einsatzgruppenes virksomhet på østfronten. I seks av de tolv etterfølgende Nürnbergprosessene var folkemord et tema. I sak 9 Einsatzgruppenprosessen og i sak 11 Rasse und Siedlungshauptamt-prosessen ble Lemkins begrep eksplisitt anvendt. Benjamin Ferencz brukte begrepet om Einsatzgruppenes og enkeltpersoners forbrytelser, og ikke som en forbrytelse begått av en folkegruppe mot en annen. Begrepet forekommer hyppig i de dokumentene fra saken mot de 207 personene tiltalt i Nürnberg. Mens rettsprosessene pågikk arbeidet FN med utkast til Folkemordkonvensjonen.
Tiltalen
De tiltalte ble anklaget på opptil fire punkter:
Det ble fremmet konkrete anklager under noen eller alle disse hovedpunktene mot hver enkelt av de tiltalte. Bevismaterialet som ble lagt frem fylte 42 tykke bind.
Aktoratet la til grunn at det bodde 9,6 millioner jøder i områder kontrollert nazistene og av disse var konservativt anslått 5,7 millioner forsvunnet de fleste drept av nazistene og deres medhjelpere. Jackson fremholdt i sitt åpningsinnlegg at 4,5 millioner av de 5,7 millioner kan ikke gjøres rede for som utvandring eller vanlige dødsfall. Jackson understreket at han la frem disse tallene for å omfanget og den store planen som topplederne var ansvarlige for, og at disse dødsfallene ikke var resultat lunefull fremferd fra enkelte kommandanter i felten.
Aktoratet
Aktoratet bestod av jurister fra de samme fire land som tribunalet. De fleste av dem var tilknyttet militæret. Thomas J. Dodd (født 1907) var sivil jurist og ble rekruttert av Jackson som gjorde ham til nestkommanderende og lot ham kryssforhøre flere av de tiltalte. Dodd deltok ved forhandlingene om Nürnberg-charteret i London sommeren 1945. Dodd var før krigen agent i FBI og assistent for USAs justisminister. Dodd ble etter krigen politiker og satt en periode i Representantenes hus (USA) og var senator for Connecticut 1959-1971. Telford Taylor var jurist og tjenesgjorde under andre verdenskrig i hærens etterretningstjeneste. Edgar Faure (født 1908) var jurist og ble etter andre verdenskrig en av Frankrikes ledende politikere.
Dom
Alle (unntatt Hess) som ble dømt for den nyskapende forbrytelser mot freden (tiltalepunkt 1 og 2) ble også dømt for det mer tradisjonelle punkt 3 om krigsforbrytelser. Domstolen fant ikke tilstrekkelig bevis for at Hess hadde medvirket til krigsforbrytelser, men det var bevis for at partikanselliet, under Hess’ ledelse, hadde sendt ut ordrer som kunne forbindes med krigsforbrytelser. Alle (med unntak av Streicher og Schirach) som ble kjent skyldige i punkt 4 (forbrytelser mot menneskeheten) ble samtidig kjent skyldige i krigsforbrytelser. Denne sammenkoblingen av punkt 3 og 4 fremgikk av måten dommen ble lest opp i retten: For alle unntatt Streicher og Schirach ble punkt 3 og 4 omtalt samlet under overskriften «Krigsforbrytelser og forbrytelser mot menneskeheten» og bevisene hadde blitt presentert på samme måte. Forbrytelser mot menneskeheten (artikkel 6 i Nürnberg-charteret) ble brukt om de mest avskyelige krigsforbrytelsene samt en nyskapende kriminalisering av mord og mishandling av landets egne innbyggere. Tiltalepunkt 4 ble stor grad brukt som en forsterket tiltale for krigsforbrytelser. Dommen mot Keitel, Sauchel, Jodl og Speer nevner ikke tyske borgere og tiltalepunkt 4 gjaldt dermed bare en forsterket versjon av den veletablerte tiltalen for krigsforbrytelser.
Liste over tiltalte
Kolonner 1, 2, 3 og 4 angir tiltalepunktene der T=tiltalt ikke dømt og D=dømt (blankt felt=ikke tiltalt).
Vitner
Det ble også ført en rekke vitner. Hans Cappelen fra Norge var en av dem. Han vitnet mellom annet om Gestapos forhørsmetoder og tilstandene i de tyske konsentrasjonsleirene.
Psykologisk vurdering
I forbindelse med rettssaken ble seksten ledende nazister undersøkt av en psykiater og en psykolog. Blant annet ble de testet med Wechsler–Bellevue Intelligence Scale, Rorschach-testen og andre tester. Ingen av de 16 ble beskrevet som sadister, men Rudolf Hess og Joachim von Ribbentrop ble vurdert som svært forstyrrede personer. Hjalmar Schacht og Baldur von Schirach ble beskrevet som sunne og velintegrerte personer. Arthur Seyss-Inquart oppnådde 141 i intelligenstesten, høyest av de testede, mot for eksempel Ernst Kaltenbrunner som skåret lavest (113) blant de som ble testet. Robert Ley hadde hatt en alvorlig hjerneskade og var hemmet av afasi. Ley var svært impulsiv og alkoholisert. Resultatene av disse testene var lenge ikke offentlig kjent. Rettssaken i Nürnberg handlet i stor grad om hvorfor de gjorde det de gjorde særlig på bakgrunn av de omfattende og målrettede ødeleggelsene og drap på uskyldige sivile. Amerikanske legeforeninger argumenterte tidlig (juni 1945) for psykologisk undersøkelse av krigsforbryterne og de ble støttet av general William J. Donovan sjef for OSS (forløperen for CIA). En gruppe psykologer og psykiater e arbeidet i fengselet i Nürnberg (men ikke i rettssalen). Legeforeningenes ønske om å obdusere hjernen til de henrettede ble ignorert (de dømte ble hengt og kremert).
Offentlig omtale og pressedekning
Evelyn Waugh noterte at blant de tiltalte i Nürnberg var Kaltenbrunner den eneste som fremsto som en forbryter. Kaltenbrunner var høy, grovbygd og med et arr i ansiktet.
Rebecca West rapporterte fra prosessen for Daily Telegraph. West var en av de viktigste kildene til oppfatningen av prosessen i britisk offentlighet. Heller enn et klart budskap om at fred var oppnådd tegnet hun et mer komplisert bilde av situasjonen i Tyskland.
Norge i Nürnbergprosessen
Nürnbergprosessen gjaldt også overgrep mot Norge, men landet var ikke direkte representert i rettssaken. En rapport om tyske forbrytelser mot Norge, Preliminary report on Germany's crimes against Norway skulle fremlegges, men høsten 1945 var fremdeles mye ukjent i Norge om organiseringen av Nazi-Tyskland, og Willy Brandt som fulgte forhandlingene som journalist høsten 1946, konstaterte at tiltalebeslutningen ikke var tilfredsstillende fra et norsk synspunkt. Angrepet på Norge i 1940, Grini fangeleir og Gestapos mord var nevnt, men Norge ble - i motsetning til Danmark - ikke tatt med ved oppsummeringen av mord. Kollektivstraffene mot Lofoten og «byen Telerag» (det vil si Telavåg) ble omtalt, men ingenting ble sagt om det omfattende tyveriet fra Norges Bank. Deporterte fanger og gisseldrap, rundt 9.000 nordmenn var blitt sendt i fangenskap til kontinentet, hvorav rundt tusen som Nacht und Nebel-fanger, ble ikke nevnt. Hans Cappelen vitnet mot tyskerne om forhold for norske fanger og det som foregikk i Møllergaten 19 og Victoria Terrasse; Cappelen ble ført som vitne av franskmennene, trolig fordi han hadde vært Nacht und Nebel-fange i Natzweiler-leiren i Alsace på fransk territorium.
I Nürnbergprosessen var et av anklagepunktene mot generaloberst Jodl at han hadde sendt ordren om å iverksette nedbrenningen av Finnmark og Nord-Troms. Til sitt forsvar hevdet Jodl at dette var utført kun av militære hensyn, og hevdet at steder som Kirkenes, Hammerfest og Alta ikke ble brent. Nedbrenningen utgjorde en del av de krigsforbrytelsene Jodl ble dømt til døden for, ifølge historikeren Bente Persen.
Innflytelse
I desember 1946 vedtok FNs generalforsamling enstemmig en resolusjon som anerkjente de folkerettslige prinsippene i Nürnberg-charteret (London-charteret) og i dommen fra Nürnbergprosessen.
Juridiske problemstillinger
Nürnbergprosessen har vært kritisert for å dømme etter lover som ikke fantes da handlingene skjedde, i strid med rettsprinsippet nulla poena sine lege. Ifølge den amerikanske jusprofessoren Anthony A. D'Amato (1937-2018) m.fl. var den aller største delen av dommen basert på tradisjonell tiltale for krigsforbrytelser: Nürnberg har derfor skapt presedens primært med hensyn til krigsforbrytelser og ikke den mer tvilsomme forbrytelser mot freden. D'Amato m.fl. fremholder at domstolen avviste argumenter om at alle handlinger utført av tyske styrker var kriminelt fordi krigen i seg selv var forbrytelse (engelsk: act of aggression), og at også stater som åpenbart går til angrepskrig er beskyttet av krigens lover.
Vestelva (Aurskog)
Vestelva er ei elv i Aurskog-Høland kommune i Viken. Den ligger ved tettstedet Aursmoen i Aurskog og dannes ved samløpet mellom Finstadbekken og Riserelva ved Fossneset. Den renner derfra mot nordøst til den løper sammen med Haretonelva ved Lokshaug og danner Lierelva.
Augustin Barruel
Augustin Barruel (født 2. oktober 1741 i Villeneuve de Berg i Ardèche i Frankrike, død 5. oktober 1820 i Paris) var en fransk jesuittprest og domherre i Paris. Han var konservativ pseudohistoriker og forfatter, mest kjent for utgivelsen av Mémoires pour servir à l'Histoire du Jacobinisme, en bok som fremmet konspirasjonsteorien om at illuminati sto bak den franske revolusjon. Som tenker representerer han en motreaksjon til opplysningstiden.
Liv og virke
Augustin Barruel ble født i Villeneuve de Berg (Ardèche). Han gikk inn i Jesuittordenen i 1756, og underviste i grammatikk i Toulouse i 1762. Angrepene mot jesuittene drev ham ut av Frankrike, og han ble engasjert I undervisning i Mähren og Böhmen fram til ordenen ble forbudt i 1773. Han vendte da tilbake til Frankrike og fikk utgitt sin første bok I 1774: Ode sur le glorieux avenement de Louis Auguste au trone. Det samme året ble han bidragsyter av Année littéraire, redigert av Fréron. Hans første betydelige verk var Les Helveiennes, ou Lettres Provinciales philosophiques, utgitt i 1781.
I mellomtiden hadde innenrikspolitikken i Frankrike blitt mer og mer urolig. Barruel fortsatte sin litterære aktivitet, men ble mer opptatt av offentlige spørsmål. I 1789 utga han Lettres sur le Divorce, et angrep og gjendrivelse av en bok skrevet av A.J.U. Hennet. Fra 1788 til 1792 redigerte han det berømte Journal Ecclesiastique, grunnlagt av Joseph Dinouart i 1760. I dette tidsskriftet kom Barruels ''La Conduite du. S. Siège envers la France'', et heftig forsvar av Pius VI, en pave som forsvarte jesuittene. Barruel skrev en rekke pamfletter mot den sivile eden som ble krevd fra geistlige og mot den nye sivile konstitusjon i løpet av 1790 og 1791. Senere samlet han disse tekstene i samlingen Collection Ecclésiastique.
Konspirasjonsteori
Den franske revolusjon tvang Barruel til å søke tilflukt i England hvor han ble sykehusprest for flyktningen prinsen av Conti. I England skrev han i 1793 verket Histoire du Clergé pendant la Revolution Française. Han dedikerte arbeidet til den engelske nasjon i anerkjennelse av det gjestfrihet som landet hadde vist til franske geistlige. Verket ble oversatt til tysk, italiensk, spansk, polsk og engelsk. Den engelske versjonen gikk gjennom flere utgaver og bidro i stor grad til fremme britisk opposisjon mot idealene til den franske revolusjon. Mens han bodde i London utga Barruel et engelsk verk, A Dissertation on Ecclesiastical Jurisdiction in the Catholic Church. Dog var det ingen av hans verker som skaffet ham så mye oppmerksomhet som hans Mémoires pour servir à l’histoire du Jacobinisme. Det ble utgitt i 1797-98, og oversatt til engelsk i 1799 som Memoirs Illustrating the History of Jacobinism.
Hans grunnleggende tanke var at det eksisterte en konspirasjon som hadde som mål å styrte kristendommen — eller mer direkte: alle former for politisk og sosial organisering basert på den moralske læren til den katolske kirke. I boken hevdet forfatteren at den franske revolusjonen var en bevisst sammensvergelse for å velte og fjerne monarkiet, den katolske kirke og aristokratiet i Europa. Konspirasjonen var etter sigende klekket ut av en sammensvergelser av filosofer, frimurere og Illuminatus-ordenen. Barruel var ikke den første som hadde hevdet dette, men han var den første som presenterte konspirasjonen som fullstendig utviklet historisk sammenheng. Det inspirerte John Robison, en skotsk professor i naturfilosofi og konspirasjonsteoretiker som uavhengig hadde arbeidet med sin egen konspirasjon, til å utvide sin bok Proofs of a Conspiracy Against all the Religions and Governments of Europe. Den besto av flere sitater fra Barruel og kom ut i 1797, det samme år som Barruels franske utgivelse.
Senere år
Etter at det franske Direktoriet falt i 1802 kunne Barruel vende tilbake til Frankrike. I hjemlandet begynte han å forfølge prester som hadde akseptert den nye orden i kjølvannet av revolusjonen. Han skrev flere bøker for å forsvare sine meninger. Da Konkordatet (avtalen) ble inngått mellom pave Pius VII og Napoléon Bonaparte skrev Barruel Du Pape et de ses Droits Religieux.
Hans siste betydelige kontrovers var hans forsvar for at Den hellige stol avsatte franske biskoper som han mente hadde nødvendiggjort den nye orden i Frankrike. Hans bok kom også ut på engelsk: The Papal Power, or an historical essay on the temporal power of the Pope. Mange kritiserte boken, men Barruel lot ikke angrepene stå ubesvarte. Hans nye verk involverte ham i en meget utvidet kontrovers da boken ble oversatte til de fleste større språk i Europa. Både venner og uvenner ble involvert i en heftig ordkrig. I London kom det ut tre motsvar og gjendrivelser. Barruel hevdet at hans anliggende var å forsvare kirken. I hans siste år var han opptatt av å skrive et verk som skulle gjendrive det filosofiske systemet til Immanuel Kant. Det ble aldri fullført. Han døde i Paris i 1820.
Smaalenenes Avis
Smaalenenes Avis er en norsk avis som blir utgitt i Askim i Østfold. Avisen er lokalavis for kommunene Indre Østfold, Marker og Skiptvet.
Avisen er et resultat av fusjonen mellom Øvre Smaalenene og Indre Smaalenenes Avis 3. februar 2003. Østfold-Posten ble slått sammen med Øvre Smaalenene i 1990.
Utgivelsesfrekvensen var i mange år seks ganger ukentlig. Fra 2023 utkommer avisen på papir og som e-avis tirsdag, torsdag og lørdag. Eier av avisen er Amedia og den inngår i mediehuset Østfold/Follo.
Redaktører
Ansvarlig redaktør for Smaalenenes Avis er per i dag (2019) Jarle Bentzen. Nyhetsredaktør er Anne Sterri Harestad.
Se også:
Opplag
Bekreftede netto opplagstall fra Mediebedriftenes Landsforening:
Showman
Showman er et norsk talkshow og humorprogram ledet av Håvard Lilleheie som gikk på TV 2 Zebra fra 2009 til 2011. Dag Sørås er medprogramleder og "sidekick", mens Øivind Vogt og Janne Formoe var utegående reportere. Programmet gikk en gang i uken den første sesongen, og fra høsten 2010 tre ganger i uken. Programmet forøvrig bestod av intervjuer med aktuelle gjester samt diverse konkurranser. De to siste sesongene var også interaksjon med TV-seerne via Facebook en vesentlig del av programmet. Programmet gikk sent på kvelden og gikk på tirsdager, onsdager og torsdager.
Showman var etterfølgeren til det forholdsvis grovkornede humorprogrammet Manshow som gikk på samme kanal i perioden 2006–2009. Lilleheie var programleder for også dette programmet. Begge konseptene ble utviklet og produsert av Monster Entertainment i samarbeid med TV 2. Programmet var inspirert av The Late Show with David Letterman, The Daily Show.
Rakkestad Avis
Rakkestad Avis er en avis som blir utgitt i Rakkestad i Østfold. Rakkestad Avis ( www.r-a.no ) oppdateres hver dag. Avisen kom ut tre ganger i uka: mandag, onsdag og fredag, men gikk fra torsdag 15. februar 2018 over til én papiravis i uka, hver torsdag, og den digitale avisen RA3 tre dager i uka. Rakkestad Avis er den eneste avisen i sitt område, med en husstandsdekning på 80 prosent. Ansvarlig redaktør og daglig leder er Elin Marie Rud. Avisen er en del av Amedia.
Munken i Nidarosdomen
Munken i Nidarosdomen er et påstått spøkelse i Nidarosdomen. Han ble først observert og omtalt på 1920–tallet.
Marie Gleditsch i 1920-åra
Bispinne Marie Gleditsch forteller om en opplevelse under en aftengudstjeneste i Mariakapellet i Nidarosdomen i januar 1924. Idet den forrettende presten, pastro Birkelund, stemte i med en salme, så bispinnen en skikkelse dukke opp i søylegangen mot oktogonen. Det så ut som en middelaldrende mann, med tonsur, munkekutte og et sår på halsen. I noen kilder dateres observasjonen til 1927.
Også senere biskop Alex Johnson skal ha sett en skikkelse i domen, i 1933.
Jon Medbøe i 1960-åra
I 1966 sto filosofimagister Jon Medbøe fram og fortalte at han og to studenter under nattlige vandringer i Nidarosdomen hadde hørt slepende skritt og messesang – «..og som musikk-historiker kunne jeg bestemme den som korsang fra 1208, [Perotinus], Notre Dame.» Dette utløste en voldsom offentlig debatt, og resulterte i intervjuer med flere som hadde sett Munken samt mer generelle innlegg for eller mot troen på spøkelser. Munken ble kjendis også i utlandet; et stort tysk ukeblad laget en fotomontasje som viste Munken i Domen.
Ingvar Dalhaug
Ingvar Dalhaug (født 10. juli 1957) er en tidligere norsk fotballspiller som spilte for Brann i første del av 1980-tallet. I cupfinalen i 1982, da Brann ble norgesmester etter å ha vunnet 3-2 over Molde, scoret Ingvar Dalhaug Branns andre mål.
Munken i Nidarosdomen
Jon Medbøe i 1960-åra
Medbøe ble utestengt fra Nidarosdomen natterstider, etter ordre fra domprosten. Og da Andre Bjerke og Harald Tusberg noen år senere ønsket å utforske mysteriet i TV-programmet Streiftog i grenseland, forble dørene stengt.
Ingvar Dalhaug
I dag er han kroppsøvingslærer ved Sandsli videregående skole.
Han spilte en kamp for det norske herrelandslaget i 1983.
Munken i Nidarosdomen
Jon Medbøe i 1960-åra
Arbeiderbladet skrev på lederplass 9. mars 1966, mens interessen for Munken var på det høyeste: «Vi synes at de ansvarlige for Domkirken bør gå i gang med å finne en utvei til å ta knekken på de mange legender om munken som viser seg til de urimeligste tider, til og med under høymesse. De kan ikke finne seg i at Domkirken blir et beryktet spøkelseshus.» Flere eksperter innen ulike fagfelt har forsøkt å ta knekken på legendene, dvs. finne naturlige forklaringer på observasjonene av Munken, innen sine respektive fagfelt. Psykologiprofessor Harald Schjelderup mente at den tilstand Medbøe befant seg i, kunne føre til hørselsillusjoner. Audiofysikeren Gordon Flottorp gav eksempler på byggetekniske lyder som kilder til Medbøes og andres hørselsinntrykk.
Simen Tallaksen
Simen Tallaksen (født 1986) er en norsk journalist og fra 2018 nyhetssjef i Klassekampen. Før dette hadde han vært journalist i avisen, og har siden vært bokanmelder og kommentator samme sted. I 2011 var han ansvarlig redaktør for studentavisa Universitas.
Munken i Nidarosdomen
I populærkultur
Forfatteren Frid Ingulstad har skrevet en roman om Munken og hans mulige opprinnelse.
Munken ble brukt i en episode av TV-serien Brødrene Dal og legenden om Atlant-is. I episoden voktet han en halvdel av et kart over en tapt samisk by.
Finstadbekken
Finstadbekken i Aurskog i Aurskog-Høland i Viken er ei elv i Haldenvassdraget. Den dannes ved samløpet mellom Stubbjarsbekken og Bredvollbekken ved Rv 170, og renner mot øst til den løper sammen med Riserelva ved Fossneset. Etter samløpet kalles den Vestelva. Finstadbekken passerer Aurskog Golfpark.
Seljeflatvikler
Seljeflatvikler (Acleris hastiana) er en sommerfugl som tilhører familien viklere (Tortricidae).
Utseende
En middelsstor til stor (vingespenn 17 – 24 mm) vikler med rektangulære, nokså smale vinger. Den ligner på viklerspinnere (Nycteola spp., Nolidae). Forvingen er utvidet ved roten, smalt rektangulær. Ytterkanten er ganske svakt innbuktet og vingen er dermed litt sigdformet ytterst. Fargen er meget variabel, mer eller mindre brunlig eller hvitaktig med svarte, brune, gule, røde eller hvite flekker og bånd. Bakvingen er lysbrun.
Levevis
Larven lever mellom sammenspunne blader av selje eller osp. Den lager et rørformet hylster av blader. Larven er aktiv i juli – august, de voksne sommerfuglene flyr i september – oktober.
Utbredelse
Arten er utbredt over praktisk talt hele Europa og finnes også i det nordlige Asia og Nord-Amerika. I Norge er den vanlig nord til den sørlige delen av Nordland.
Jack Dalton (band)
Jack Dalton er et norsk hardcoreband fra Oslo.
Bandet vant 4. februar 2010 Zoom Urørt.
Nürnbergprosessene
Nürnbergprosessene var en serie rettssaker ført i Nürnberg i årene 1945 til 1949 mot politiske, økonomiske og militære ledere fra Det tredje rike. Den største og mest kjente var Nürnbergprosessen mot topplederne, som ble ført for Det internasjonale militærtribunal. Etter denne saken ble det ført tolv andre prosesser for et amerikansk militærtribunal (engelsk: subsequent Nuremberg War Crimes Trials eller Nuremberg Military Tribunals).
Medregnet hovedprosessen, International Military Tribunal (IMT), ble 207 ledende nazister stilt for retten. I de 12 etterfølgende prosessene 185 personer tiltalt, av disse ble 177 faktisk stilt for retten. De etterfølgende prosessene ble gjennomført av amerikanske militærmyndigheter. Einsatzgruppen-prosessen var den eneste som bare omhandlet personer som medvirket til folkemordet senere kjent som holocaust.
Bakgrunn
Etter andre verdenskrig gjennomførte de allierte Nürnbergprosessen (hovedprosessen, det internasjonale militærtribunalet) mot de ledende personene i Hitlers regime. Hovedprosessen ble ført for en internasjonal domstol i Nürnberg i den amerikanske okkupasjonssonen og var basert på London-charteret, en avtale mellom de allierte om rettsforfølgelser etter krigen. De amerikanske okkupasjonsmyndighetene gjennomførte deretter på egen hånd tolv prosesser mot personer på litt lavere nivå, de «etterfølgende» Nürnbergprosessene som var amerikanske militærdomstoler under amerikansk jurisdiksjon og i samme rettslokaler som hovedprosessen. Det allierte kontrollrådet utstedte 20. desember 1945 lov nummer 10 som regulerte videre rettsforfølgelse av nazister, og denne loven lå nær London-charteret blant annet ved at «ordre ovenfra» (superior order) ikke kunne frita fra skyld. Lov nummer 10 ga den enkelte okkupasjonsmakt myndighet til å drive rettsforfølgelse innenfor sin okkupasjonssone. De amerikanske militære rettsprosessene i Nürnberg utvidet og videreførte Nürnbergprinsippene. På grunn av vanskelige samarbeidsforhold mellom de allierte ble det ikke ført flere saker for den internasjonale domstolen slik man så for seg. Telford Taylor ledet det amerikanske aktoratet.
Dommerne og aktoratet i disse sakene var amerikanske. Hovedanklager var bridgadergeneral Telford Taylor. Lignende rettssaker fant sted i de andre okkupasjonssonene.
Dommene i Nürnberg innebar at ordre ovenfra (engelsk: superior order) ikke fritok fra individuelt ansvar.
Telford Taylor endret opplegget for forhør av de tiltalte fra hovedprosessen. Taylor krevde at alle som deltok i forhør skulle være erfarne, beherske tysk flytende og samarbeid nært med aktoratets folk.
Nürnbergprosessen kodifiserte ikke folkemord ved å definere det dommen, men dommen beskrev massemordene særlig Einsatzgruppenes virksomhet på østfronten. I seks av de tolv etterfølgende Nürnbergprosessene var folkemord et tema. I sak 9 Einsatzgruppenprosessen og i sak 11 Rasse und Siedlungshauptamt-prosessen ble Lemkins begrep eksplisitt anvendt. Blant annet Einsatzgruppenprosessen frembragte klare bevis for folkemord i henhold til Lemkins definisjon. Mens rettsprosessene pågikk arbeidet FN med utkast til Folkemordkonvensjonen.
Den internasjonale prosessen
Den flernasjonale Nürnbergprosessen (International Military Tribunal, IMT) ble gjennomført fra november 1945 til oktober 1946
De amerikanske prosessene
De tolv sakene fant sted mellom 9. desember 1946 og 13. april 1949.
Skatteavtale
En skatteavtale eller dobbeltbeskatningsavtale er en folkerettslig traktat mellom to eller flere land som regulerer avtalelandenes beskatningsrett overfor skattytere hjemmehørende i et (eller flere) av avtalelandene. Skatteavtalene har som formål å motvirke dobbeltbeskatning av grenseoverskridende økonomisk aktivitet og forebygge skatteunndragelse.
Nürnbergprosessene
De amerikanske prosessene
Totalt ble 185 personer stilt for retten. Av disse ble 142 kjent skyldig i ett eller flere anklagepunkter. 24 ble dømt til døden, hvorav elleve fikk dommen omgjort til livsvarig fengsel i ettertid. I Einsatzgruppen-prosessen alene ble 14 dømt til døden (to flere enn i hovedprosessen). 20 ble dømt til livsvarig fengsel, 98 fikk fengselsstraffer av varierende lengde og 35 ble frikjent. Fire av de tiltalte ble tatt ut av sakene underveis på grunn av dårlig helse, mens fire begikk selvmord før dom hadde falt.
Skatteavtale
Det kan av en rekke ulike årsaker oppstå situasjoner hvor en betalingsstrøm beskattes i to eller flere land samtidig, såkalt dobbeltbeskatning. En årsak kan være at mange land har utformet sitt skattesystem slik at personer og selskaper som er hjemmehørende i landet, har alminnelig skatteplikt til landet for all sin inntekt, uansett hvor i verden den er opptjent (globalinntektsprinsippet). Samtidig har de fleste land også utformet sitt skattesystem slik at inntekt med kilde i landet er skattepliktig dit (kildeprinsippet). Dermed oppstår det en fare for dobbeltbeskatning, ved at inntekten beskattes både der inntekten oppstår og der den som mottar inntekten er hjemmehørende.
Nürnbergprosessene
De amerikanske prosessene
Mange av de lengre fengselsdommene ble kraftig redusert ved et dekret fra høykommissær John J. McCloy i 1951. Ti ikke eksekverte dødsdommer fra Einsatzgruppenprosessen ble samtidig omgjort til livstidsdommer. Samme år ble mange av de fengslede løslatt gjennom et amnesti.
Skatteavtale
Dobbeltbeskatning er av flere ansett som uheldig fordi det bl.a. gir sterke incentiver til ikke å drive med grenseoverskridende økonomisk aktivitet. For å unngå dobbeltbeskatning er det derfor inngått en rekke skatteavtaler mellom land. I skatteavtalene avklares det hvordan grenseoverskridende økonomisk aktivitet mellom landene skal beskattes.
For å motvirke skatteunndragelse må skattemyndighetene få tilgang til informasjon om egne borgeres og selskapers økonomiske disposisjoner i utlandet. Skatteavtalene inneholder derfor ofte en avtale om informasjonsutveksling mellom skattemyndighetene i de berørte landene.
Mønsterskatteavtaler
OECD har over lang tid arbeidet for å motvirke internasjonal dobbeltbeskatning og for å standardisere skatteavtalene gjennom utgivelsen av OECDs mønsterskatteavtale med tilhørende kommentarer. Det fleste land inngår skatteavtaler basert på OECDs mønsterskatteavtale, men ofte med visse avvik.
Videre utgir FN en mønsterskatteavtale ment for avtaler mellom industriland og utviklingsland. Avtalen er basert på OECDs mønsterskatteavtale.
Norges skatteavtaler
Norges skatteavtaler er gjort til intern norsk rett, og skattytere kan derfor velge å påberope seg skatteavtalens bestemmelser overfor skattemyndigheter og domstoler. Skatteavtalene vil i første rekke begrense Norges mulighet for beskatning. På den annen side kan ikke skatteavtalene hjemle norsk beskatning; slik hjemmel må følge av alminnelig norsk lov.
Riserdammen
Riserdammen er et vann ved Aurskog i Aurskog-Høland kommune i Viken.
L’âme des poètes
«L'âme des poètes» var den første innspillingen med en ondioline (en forløper for dagens synthesizer) som ble en hit. Den ble spilt inn på plate i 1951 av Trenet for platemerket Columbia. Hiten markerer også platedebuten til en ung Jean-Jacques Perrey, som allerede var blitt kjent som en virtuos på instrumentet. Perreys ondioline høres påfallende ut som en ekte fiolin.
Norsk versjon
Juul Hansen har skrevet en norsk tekst. På norsk bærer den tittelen «Poetens sang».
De to RCA-platene var samme innspilling.
Pastor
Pastor er en tittel som særlig blir brukt om menighetsledere i frikirkelige eller andre kristne trossamfunn registrert i henhold til lov om trudomssamfunn og ymist anna. Hos registrerte trossamfunn kan pastortittelen også erstattes av tittelen forstander, fordi dette er den tittel som benyttes under registrering hos Fylkesmannen.
Sekulærprester i den romersk-katolske kirke tituleres i visse land (Norge, Indonesia) også pastor. Ellers i den katolske kirke er pastor en ren stillingsbetegnelse: Sogneprest.
I Norge er tittelen ubeskyttet så lenge den ikke knyttes til et bestemt registrert trossamfunn, der det er vanlig at personen som innehar pastortittelen er ordinert / vigslet til sin stilling.
Ordet pastor er bibelsk (i latinsk oversettelse) kommer via tysk fra latin og betyr egentlig hyrde. Pastor/ hyrde i den kristne betydning gjenfinnes flere steder i Bibelen, bl.a. i Jeremias bok 3,15 og Efeserbrevet 4,11.
I Nederland betyr ”pastor” romersk-katolsk sogneprest.
Avledede og sammensatte pastortitler
Tittelen pastor brukes også i avledede og sammensatte former:
Just When I Needed You Most
«Just When I Needed You Most» er en amerikansk sang med melodi og tekst av Randy VanWarmer. Sporet ble produsert av Del Newman og fantes på VanWarmers album, Warmer, fra 1979.
VanWarmer hevdet at han skrev sangen etter at han hadde slått opp med kjæresten som attenåring. Sangen var opprinnelig ment å være B-siden til «Our Light», men sjefene i plateselskapet foretrakk «Just When I Needed You Most» og gjorde den til singlens A-side i stedet.
Coverversjoner
Dolly Parton har spilt inn en coverversjon av sangen, som var med på hennes album, Treasures, fra 1996. Den nådde som best en 62.-plass på Billboard Country Singles-listen. Andre artister som har spilt inn sangen eller fremført den på konserter innbefatter countrysangerne Tim McGraw, Donna Fargo og Conway Twitty, rhythm & blues-vokalisten Millie Jackson, den tyske diskomusikeren Peter Griffin, det britiske glam rockbandet Smokie, den filippinske sangeren Pops Fernandez, Bob Dylan, Paul Butterfield samt den spanske gruppen Mocedades.
Norsk versjon
Gunnar Jørstad har skrevet en norsk tekst. Den norske titelen er «Da jeg behøvde deg mest».
Listeplasseringer
«Just When I Needed You Most» tilbrakte to uker på toppen av den amerikanske Billboard Adult Contemporary-listen i mai samme år.
I juni 1979 nådde sangen sin høyeste posisjon, en fjerdeplass, på Billboard Hot 100-singlelisten. Den lå på Top 40 i fjorten uker og ble sertifisert til gullplate av RIAA.
VanWarmers versjon nådde den britiske singlelisten 4. august 1979 og lå der i åtte uker med nummer åtte som høyeste plassering i september måned.
Consumatori Uniti
Consumatori Uniti (Forente konsumenter) var et italiensk politisk parti, tilknyttet Romano Prodi l'Unione. Den 11. september 2007 ble partiet en del av Unione Democratica per i Consumatori.
Sarpsborg Arbeiderblad
Sarpsborg Arbeiderblad er en avis som blir utgitt i Sarpsborg i Østfold. Fra 2023 utkommer avisen på papir og som e-avis tirsdag, torsdag og lørdag.
Opplag
Bekreftede netto opplagstall fra Mediebedriftenes Landsforening:
Riserelva
Riserelva i Aurskog i Aurskog-Høland i Viken er ei elv i øvre del av Haldenvassdraget. Den har utspring fra Tævsjøen og renner nordover gjennom Riserdammen og videre gjennom sentrum i Aurskog. Her møter den Finstadbekken ved Fossneset og danner Vestelva.
Elendil
Elendil (3119-3441 av det andre tideverv) er en fiktiv person som forekommer i Ringenes herre av J.R.R. Tolkien. Elendil betyr Alvevenn på det alviske språket Quenya. Han var en av Númenors slekt, og en av dem som kom til Midgard etter Númenors fall, og grunnla det nordlige kongeriket Arnor. Elendils makt lå i hans viten og det vennskapet som hadde vært mellom Númenor og Gil-galad, den siste Høykongen av Noldoene fra Lindon, og sine følgesvenner Dúnedain (vestmennene). Hovedstaden i riket Arnor kalte han Annúminas (vestens tårn), og den lå ved bredden av Nenuial-sjøen.
Dette er quenya, og betyr: Fra det store havet har jeg kommet til Midgard. På dette stedet vil jeg og mine arvinger bli til verdens ende.
Dette sa Elendil, da han etter ødeleggelsen av Númenor ankom med sine fire skip til Lindon. Med sine sønner Isildur og Anárion da de hadde unnsluppet Númenors undergang. Hans far Amandil (quenya: Amans venn) som var den siste Herren av Andúnië og leder for Elendils følgesvenner.
Elendil ble også kalt den lange, fordi han selv i selskap med de høyvokste Númenórene var overraskende høy. Til tross for denne høye skikkelsen var Elendil mer boklærd enn kriger. Akallabêth (de sunkne), historien om Númenor, skal stort sett være hans værk. Han brukte ofte sine palantírer til å se vest over havet.
Først i sine siste leveår vant Elendil ære i strid. Det var da Sauron angrep Gondor, riket til Elendils sønner, og erobret Minas Ithil (som senere ble Minas Morgul). Elendil og Gil-galad knyttet da den Siste Alliansen mellom Alver og Menn. De førte den mektige hæren mot sør for å hjelpe Gondor. Der på Dagorlad (Slagsletten) vant de, og marsjerte så mot Barad-dûr, Saurons mørke festning. Etter syv år med beleiring (som kostet Elendils yngste sønn, Anarion, livet) kom det endelig til kamp mellom Sauron og det siste alliansen, og i dette slaget ble både Elendil og Gil-galad drept. Men også Sauron ble slått, for Elendils sønn Isildur skar den ene ringen av Saurons finger med en restene av sin fars brukkene sverd Narsil.
Sankt Nicolai kirke (Simrishamn)
Sankt Nicolai kirke ligger ved Stortorget i Simrishamn (tidligere dansk: Simmershavn), Skåne og er en massiv kampestenskirke, ikke ulik den tilsvarende kjøpstadskirke Aa kirke på Bornholm.
Historie
Korets velbevarte romanske detaljer med tilmuret portal, stenskulpturer og høytsittende vinduer avslører, at koret opprinnelig var et kapell for områdets fiskere. Fiskerleiet Cimbris Havn nevnes første gang i 1161 da det hørte under klosterbyen Tommestrup (Ö Tommarp). I forbindelse med det rike sildefiskeriet i Østersjøen fikk byen på 1200-tallet kjøpstadsrettigheter, og dermed også en kirke, viet til sjøfarernes beskytter, Sankt Nicolai. Til 1200-tallskirken ble det tilføyet et våpenhus og tårn i gotisk stil omkring 1400.
Inventar
Kirken har to skip, og dens eldste inventar er kalkstensdøpefonten og en tidlig 1500-talls lysekrone i våpenhuset. Altertavle og prekestol stammer fra Christian IVs tid og er trolig utført av Claus Clausen. Altertavlen rommer to fornemme billedskjærerarbeider: Den siste nattverd i storfeltet og korsfestelsen i toppstykket.
På den sterkt oppmalte prekestol ser man apostelrelieffer og Christian IVs monogram flankert av kvinnelige hermer som symboliserer de kristne dyder. Stolen blir båret av Moses med lovtavlene, og dette arbeidet stammer fra barokktiden omkring 1700-tallet. Fra samme epoke tilhører døpefontens krone og lokk med Johannes Døperen og Jesus. Nesten hele kirkens gulv er dekket av gravsten.
Ran
Norsk strafferett
I norsk strafferett er ran definert i Almindelig borgerlig Straffelovs § 267, og har en strafferamme på inntil 5 års fengsel. Ved grovt ran benyttes § 268, som har strafferamme på inntil 12 år, eller inntil 21 år dersom ranet har medført død eller betydelig personskade. Grunnvilkåret for at noe skal anses som ran er, i likhet med tyveri, at man tilegner seg en gjenstand som er i en annens besittelse, og som tilhører en annen. Det må videre være anvendt vold eller trusler, eventuelt handlinger som setter fornærmede ute av stand til å forsvare seg, se § 267 første ledd. Det er også ran dersom man tvinger noen til å foreta en tapsbringende handling, jf. annet ledd. Om et ran er «grovt» vil måtte avgjøres etter en konkret helhetsvurdering, der visse momenter angitt i § 268 særlig skal tillegges vekt. Det skal særlig legges vekt på «om det er brukt grov vold, om det er truet med skytevåpen eller annet særlig farlig redskap, om ranet er nøye planlagt, foretatt overfor forsvarsløs person eller gjelder en betydelig verdi». Er det brukt skytevåpen vil ranet så godt som alltid anses som grovt, og det samme gjelder ved betydelig utbytte. I henhold til § 267 tredje ledd er medvirkning straffbart, det vil si at de samme bestemmelsene kommer til anvendelse på de som har medvirket som på de som har vært med og utført selve ranet. Medvirkere vil dog normalt slippe unna med vesentlig lavere straff.
Skyldkrav
Det alminnelige skyldkravet ved ran er forsett, se straffeloven § 40. I tillegg kreves, som ved de fleste formuesforbrytelser, såkalt vinnings hensikt. Begrepet stiller, i motsetning til ved tyveri, ikke krav til noen tilegnelseshensikt, det vil si krav om at gjerningspersonen må ha til hensikt å tilegne seg tingen for godt. Det vil således være straffbart som ran å true til seg en bil, selv om man planlegger å kvitte seg med den etter endt kjøretur.
Profilerte ran
Noen profilerte ran i Norges nyere historie inkluderer Torp-saken, NOKAS-ranet og Munch-ranet.
Piper Aircraft Corporation
Piper Aircraft Corporation var en amerikansk flyprodusent av ordinære fly som ble etablert i 1927. Det er lokalisert ved flyplassen Vero Beach Municipal Airport i Vero Beach, Florida. Firmaet har produsert en rekke populære privatfly som begynte med Piper J-3 Cub fra 1973 og fram til begynnelsen av 1990-tallet hvor firmaet kom i økonomiske vansker.
Siden 2009 har selskapet vært eid av regjeringen i Brunei på Borneo. En begrenset produksjon har fortsatt siden under nye eiere. Sammen med fly som Beechcraft og Cessna var Piper Aircraft en gang betraktet som en av de tre store innenfor produksjon av allmenne småfly. I tiden mellom 1927 og slutten av 2009 har selskapet produsert rundt 144 000 fly i 160 sertifiserte modeller, og hvorav rundt 90 000 fortsatt flyr.
North Sydney
North Sydney er en bydel og et handelsområde i Sydney i Australia. Bydelen ligger tre kilometer nord for Sydney sentrum. I 2006 hadde den 6060 innbyggere.
Maribel
Maribel er et norsk rockeband. Bandet ble etablert i Oslo i 2006 av Pål Espen Kapelrud og Lewi Bekkesletten.
Asialekene 1970
Asialekene 1970 var de sjette Asialekene, de ble arrangert i Bangkok i Thailand i perioden 9. til 20. desember 1970. Det var 2 400 utøvere fra 18 nasjoner som deltok i tretten sporter. Japan ble beste nasjon med 74 gullmedaljer foran Sør-Korea med atten.
Vestviken Kollektivtrafikk
Vestviken Kollektivtrafikk (VKT) var en felles kollektivtransportforvalter for Buskerud, Telemark og Vestfold og var organisert som et felleseid aksjeselskap. VKT overtok forvaltningsansvaret fra 1. januar 2006, med hovedoppgave å samordne kollektivtrafikk og skoleskyss i de tre fylkene. For Buskerud organiseres busstrafikken siden 2010 av selskapet Brakar, mens Telemark har siden 2014 valgt å gjøre det internt i fylkeskommunen under navnet Farte. VKT overtok i sin tid ansvaret for Vestfold etter Vestfold Kollektivtrafikk, som var operativt fra 1. januar 1999. Fra 15. august 2015 er det igjen Vestfold Kollektivtrafikk som har ansvaret i Vestfold.
VKT hadde avtaler med busselskap med en verdi på vel 600 millioner kroner årlig, noe som tilsvarer 650 lokalbusser som kjører 26 millioner rutekilometer per året.
Historie
Fra og med 1. januar 2004 inngikk Buskerud, Telemark og Vestfold et femårig prøveprosjekt om regionråd og samarbeid mellom de tre fylkene, der blant annet kollektivtrafikk var noe man ønsket å utvikle sammen. I februar 2005 ble det lagt fram en utredning om felles bestillerenhet for kollektivtransport og skoleskyss som ble behandlet og vedtatt i regionrådet 20. april samme år, og 20. juni 2005 ble Vestviken Kollektivtrafikk AS (VKT) etablert. 1. januar 2006 overtok VKT ansvaret for kollektivtrafikken fra fylkeskommunene i Buskerud og Telemark og fra Vestfold Kollektivtrafikk. Hvert av de tre fylkene eide hver sin aksje av totalt tre.
Våren 2009 ønsket Buskerud å trekke seg ut av VKT og heller starte sitt eget selskap. Selskapet Buskerud Kollektivtrafikk ble derfor stiftet 26. oktober 2009, og overtok VKTs ansvar i Buskerud fra 1. juli 2010. Selskapet endret senere navn til Brakar.
I juni 2014 vedtok Telemark fylkesting å avvikle sitt eierskap i VKT, og sa opp rammeavtalen fra 1. juli samme år. 1. juli 2015 overtok Telemark fylkeskommune ansvaret for kollektivtrafikken i fylket, og stod selv for utlysning av nytt anbud for Grenland med trafikkstart i 2016. Farte ble høsten 2015 lansert som det nye navnet på kollektivtrafikken i Telemark.
Vestfold fylkeskommune bestemte seg i 2015 for å overføre virksomheten tilbake fra VKT til Vestfold Kollektivtrafikk, blant annet på grunn av et pågående momskrav fra Skatt Sør mot VKT som ville kunne slå hele selskapet konkurs, og fordi Vestfold var det eneste fylket med drift igjen i selskapet. 15. august 2015 ble virksomheten flyttet, og nettsider og informasjonsmateriell ble endret til Vestfold Kollektivtrafikk. Selskapet ble avviklet 4. januar 2019.
Miklós Horthy
Miklós Horthy av Nagybánya (1868–1957) var en ungarsk admiral og politiker. Han var Kongedømmet Ungarns «riksforstander» (statsoverhode) fra 1. mars 1920 til 15. oktober 1944 mens Ungarn formelt var et monarki uten monark.
Under første verdenskrig var han øverstkommanderende for Østerrike-Ungarns marine og etter krigen ledet han motrevolusjonen mot Béla Kuns kommunister. Horthy førte en konservativ og autoritær politikk, der han balanserte mellom de konservative og de radikale på høyresiden. Valgene var manipulert for å holde det regjerende partiet ved makten. Under hans ledelse ble Ungarn alliert med Tyskland under Adolf Hitler. Ungarn deltok på tysk side i angrepet på Sovjetunionen og etter tysk press ble en stor del av Ungarns jødiske befolkning deportert til utryddelselsleirer. Mot slutten av andre verdenskrig ble han internert i Tyskland og deretter av de allierte; Horthy ble deretter sluppet fri uten rettsoppgjør, og levde resten av livet i Portugal.
Bakgrunn
Han ble født som Miklós Horthy av Nagybánya (tysk Nikolaus von Horthy von Nagybánya, ungarsk Vitéz Nagybányai Horthy Miklós) 18. juni 1868 i Kenderes i fylket Jász-Nagykun-Szolnok i Kongedømmet Ungarn i en gammel ungarsk protestantisk adelsfamilie. Kongeriket Ungarn inngikk den gang i unionen Østerrike-Ungarn.
Virke i Østerrike-Ungarn
Horthy var utdannet offiser i marinen og utmerket seg under Balkan-krisen 1908–1909. Som ung mann reiste Horthy mye rundt i verden, og tjenestegjorde som diplomat for det keiserlige og kongelige østerriksk-ungarske dobbeltmonarkiet i Tyrkia og andre land. Fra 1911 til 1913 var han personlig adjutant for keiser Frans Josef, som han hadde stor respekt for, ifølge egne memoarer. Horthy utmerket seg som admiral i dobbeltmonarkiets tjeneste under første verdenskrig, da han slo den italienske marinen flere ganger. Horthy ble i 1914 sjef for panserkrysseren Novara (den mest moderne i dobbelmonarkiets flåte). Han utmerket seg ved det store sjøslaget 14.–15. mai 1917 ved Otranto i Adriaterhavet. I 1918 slo han med hard hånd ned et opprør blant matroser i Cattaro. I 1918 ble han kontreadmiral og sjef for Østerrike-Ungarns flåte. Ved avslutningen av krigen trakk han seg tilbake til sitt gods i byen Kenderes i Jász-Nagykun-Szolnok.
Revolusjon og motrevolusjon
Slutten på krigen førte til at Ungarn ble et land uten tilgang til sjøen, og det var derfor liten bruk for Horthys tjenester som admiral. Han ble fremdeles ansett som en krigshelt. Da kommunistene under Béla Kun grep makten i hovedstaden Budapest i 1919, organiserte Horthy som krigsminister i den kontrarevolusjonære nasjonalkomiteen i Szeged en styrke og stormet byen og avsatte rødegardistene. Den kontrarevolusjonære regjeringen i Szeged ble ledet av Dezső Pattantyús-Ábrahám med Pál Teleki som utenriksminister. I august 1919 besto Horthys kontrarevolusjonære styrker av knapt 30.000 soldater. Szeged var på den tid besatt av franske styrker som i praksis støttet Horthys motrevolusjon. Horthy flyttet for sikkerhets skyld hovedkvarteret til vestsiden av Donau av frykt for at rumenske styrker skulle innta Szeged. Horthys styrker ble forent med de 25.000 soldatene under Antal Lehár (bror av komponisten Franz Lehár) ved Ungarns vestlige grense. Horthy og hans hær var rettet mot både Bela Kuns rødegardister og mot rumenske styrker i landet. Etterhvert som Horthy tok kontroll over stadig større deler av Ungarn ble "rød" terror avløst av «hvit» terror høsten 1919. En del av de «hvite» hevnaksjonene skjedde utenfor Horthys kontroll og var til dels rettet mot jøder begrunnet med at Bela Kun og 32 av hans «folkekommissærer» var jøder. Hevnaksjonene vakt oppsikt og forferdelse i utlandet. Ententemaktene støttet Horthy. Kommunistledere ble dømt til døden eller sendt i eksil. Kommunistpartiet ble forbudt i 1921. Blant andre Imre Nagy reiste til Moskva, mens Janos Kadar holdt seg på frifot i Ungarn.
Ved fredskonferansen 23. oktober sendte Storbritannia diplomaten George Clerk til Budapest; Clerk hadde i oppdrag å få til en bred koalisjonsregjering og få de rumenske styrkene til å trekke seg ut av Budapest og østover. Etter press fra ententemaktene forlot de rumenske styrkene 14. november Budapest og 16. november 1919 marsjerte Horthy med sin styrke inn i Budapest. Horthy red i front inn i byen på en hvit hest. Etter en uke dannet den kristelig-sosiale politikeren Károly Huszár en bredt sammensatt regjering. Clemenceau oppfordret Huszár til å sende representanter til fredskonferansen i Paris i januar 1920.
Horthy som riksforstander
I mars 1920 proklamerte Ungarns parlament landet som monarki igjen, men ententen og nabostatene motsatte seg at habsburgerne skulle få innta tronen. Etter press fra ententen ble ikke keiser-konge Karl IV tilbakekalt fra sitt eksil. Istedet ble Horthy 1. mars 1920 utnevnt som riksforstander (regent) med vide fullmakter og på ubestemt tid inntil tronen ble besatt. Valget av Horthy skjedde inne i parlamentet med væpnede vakter tilstede. Embetet som riksforstander var tenkt som midlertidig ordning. I 1921 ble det klart at ordningen trolig ville bli permanent og Horthy så for seg etablering av sitt eget familiedynasti. Tyve år senere fikk han embetet på livstid. Tiden fra 1. mars 1920 til 15. oktober 1944 (da han ble avsatt) kalles Horthy-tiden.
Higer
Higer Bus Company Limited (kinesisk: 海格, pinyin: Hǎigé) er en kinesisk bussprodusent grunnlagt i 1998. Selskapet har hovedkvarter i Suzhou. Produksjonskapasiteten er (per 2010) omkring 22.000 busser per år.
Miklós Horthy
Horthy som riksforstander
Han tilhørte sterkt konservativ kretser som var typisk for den konservative ungarske lavadelen. Det ble ikke gjennomført noen sosiale reformer i Horthys regjeringstid. Han motsatte seg demokratiske reformer og forfulgte nokså åpenlyst venstreorienterte. Styret i mellomkrigstiden omtales som kristelig og nasjonalt orientert. Trolig satt hans personlige syn og personlighet klart preg på politikken i mellomkrigstidens Ungarn. Utenrikspolitikken under Horthy var revisjonistisk med mål om å justere landegrensene og revidere fredstraktaten etter første verdenskrig. Den revisjonsistiske politikken var et viktig grunnlag for Horthys relativt brede støtte i befolkningen. Trianon-traktaten ble ansett som svært urettferdig av den ungarske befolkningen.