cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Here, There and Everywhere
Coverversjoner
Notable utøvere som har laget coverinnspillinger av «Here, There and Everywhere» innbefatter Andy Williams, Clay Aiken, Claudine Longet, George Benson, Petula Clark, Perry Como, John Denver, Céline Dion (på et George Martin/The Beatles-tributtalbum), José Feliciano (instrumental), Bobbie Gentry, Emmylou Harris, Sissel Kyrkjebø, The Flying Pickets, The Lettermen, Locksley, Kenny Loggins (på Kenny Loggins Alive), John McDermott samt George Shearing.
«Her, der og stikkelsbær» med Øystein Sunde
Øystein Sunde ga ut sin norske coverversjon med tittelen «Her, der og stikkelsbær» i september 1970 på debutalbumet 1001 fnatt (CBS S-64183). Sunde skrev den norske teksten selv.
På denne innspillingen deltok:
CPTPP
Comprehensive and Progressive Agreement for Trans-Pacific Partnership (CPTPP) er en internasjonal handelsavtale inngått i 2018. Partene er Australia, Brunei, Canada, Chile, Japan, Malaysia, Mexico, New Zealand, Peru, Singapore og Vietnam.
CPTPP danner verdens tredje største frihandelsområde, etter USMCA og Europas indre marked (og antagelig etter RCEP ved ikrafttredelse).
Nenad Vučković
Nenad Vučković (født 23. august 1980) er en serbisk håndballspiller. Han representerte landet sitt under Sommer-OL 2012 i London, der han endte på niendeplass med det serbiske landslaget.
Anatolij Serdjukov
Anatolij Eduardovitsj Serdjukov (russisk: Анатолий Эдуардович Сердюков; født 8. januar 1962 i Kholmskij i Krasnodar kraj) er en russisk politiker. Han har vært forsvarsminister i Russland fra 15. februar 2007 til 6. november 2012.
Serdjukov er utdannet innen økonomi og jus. Han fullførte sin første utdanning i Leningrad i 1984, og en ny grad ved Statsuniversitetet i St. Petersburg i 2001.
I mai 2001 ble han nestleder for skatte- og avgiftsdepartementets avdeling i St. Petersburg, og i november samme år ble han leder for avdelingen. 2. mars 2004 ble han hentet til Moskva som viseminister i skatte- og avgiftsdepartementet, og bare to uker senere overtok han som skatte- og avgiftsminister. 27. juli 2004 ble han leder for det føderale skattevesenet, underlagt finansdepartementet.
Vestre Husebytun
Nord for Vestre Husebytun ligger næringsområdet på Flatåsen, kun avbrutt av Kongsvegen, og mot vest ligger Bymarka.
Gabe Woodward
Gabe Woodward (født 6. juli 1979) er en amerikansk svømmer.
Han representerte USA under Sommer-OL 2004 i Athen, der han deltok i stafettene og tok bronse på 100 meter fri stafett.
Kaija Saariaho
Kaija Anneli Saariaho (1952–2023) var en finsk komponist.
Liv og verk
Kaija Laakkonen studerte med avantgardisten Paavo Heininen ved Sibelius-akademiet i Helsingfors. Sammen med Magnus Lindberg og andre stiftet hun gruppen Open Ears. Deretter fortsatte hun utdannelsen, nå med Brian Ferneyhough og Klaus Huber i Freiburg im Breisgau. Hun deltok i Darmstädter Ferienkurse og studerte fra 1982 computerstøttet komposisjon og arbeid med lydbånd og live-elektronikk ved IRCAM.
Saariahos verk ble oppført ved internasjonale festivaler i London (1989), Jakarta (1989), Paris (1989, 1991) og Wien (1993). I 1999 framførte New York Philharmonic Orchestra under ledelse av Kurt Masur hennes komposisjon Oltra mar for kor og orkester.
Ved Festspillene i Salzburg år 2000 dirigerte Kent Nagano under en vellykket oppføring av hennes første opera, L’Amour de loin. Amin Maalouf skrev librettoen på basis av trobadoren Jaufre Rudels vida. I 2006 ble operaen Adriana Mater uroppført ved Opéra Bastille i Paris og i Lyon 2010 Émilie, også den med libretto av Amin Maalouf. Kazushi Ono dirigerte.
Marja Bål Nango
Marja Bål Nango (født 1988 i Oslo ) er en norsk-samisk filmskaper. Hun er opprinnelig fra Galgo (Skibotn) i Troms. Hennes nordsamiske bakgrunn har blitt gjenspeilet i kortfilmene hun har regissert på grunnlag av egne manus.
Hun er utdannet ved Nordland kunst- og filmfagskole. Mens hun studerte der, regisserte hun kortfilmen De abstrakte, som i 2011 ble vist på Cinemateket i Oslo. Året etter ble den vist på Kortfilmfestivalen i Grimstad, og senere også på Tromsø International Film Festival (TIFF).
I 2012 ble hun uteksaminert fra Nordland kunst- og filmfagskole. Eksamensarbeidet var kortfilmen Før hun kom, etter han dro. Også her var hun manusforfatter og regissør foruten å ta ansvaret for en rekke andre deler av produksjonsarbeidet. Denne filmen mottok hun en pris for på festivalen ImagiNATIVE i Toronto i 2013.
AMX-30
AMX-30 er en fransk stridsvogn med 105 mm kanon, utviklet midt på 1950-tallet.
Marja Bål Nango
Kortdokumentaren Halvt ditt og halvt datt handlet om å være flerkulturell, og inneholdt intervjuer med syv ungdommer med bakgrunn i flere kulturer. Også denne filmen ble vist på den internasjonale filmfestivalen i Tromsø.
I 2015 var Nangos Hilbes Biigá eller O.M.G. – Oh máigon girl én av åtte samiske kortfilmer som ble vist om åpningsfilmer på Tromsø International Film Festival. Denne filmen vant hun debutantprisen Skårungen for på festivalen. Skårungen deles ut av Nordnorsk filmsenter til filmregissører som for første gang har mottatt støtte fra Nordnorsk filmsenter til filmprosjektet sitt. Hilbes Biigá dreier seg om ungdom og seksuell debut, og Skårunge-juryen begrunnet kåringen slik:"««Årets Skårunge har klart å skape et modig og direkte portrett av vennskap og sjalusi. En film som tar opp store og komplekse tema, og viser indre følelser i tilsynelatende små øyeblikk i livet. Årets vinner får også uerfarne skuespillere til å gi energiske opptredener og liv til karakterene.»»."I 2018 var hun en av tolv kvinnelige filmskapere som ble plukket ut til å delta i Utviklingsprogram for kvinnelige filmskapere (UP), med oppstart høsten 2018. Programmet ble etablert av Norsk filminstitutt og Talent Norge i fellesskap for å jevne ut den skjeve kjønnsbalansen innen norsk film ved å styrke talentfulle unge kvinners muligheter til å nå videre i filmbransjen. UP har også som mål at minst 80 prosent av deltagerne skal være i gang med å skape film innen tre år etter at de har deltatt i programmet.
Da hun startet deltagelsen i UP var hun i gang med etterarbeidet på kortfilmen Njuokčamat (norsk: Tungene), og med manusutvikling til sin første spillefilm med arbeidstittel Guođoheaddji. Medforfatter på spillefilmprosjektet er Smávut Ingir Bål Nango. Tungene handler om en voldtekt, og Nango fikk i 2017 en støtte på en million kroner fra Norsk filminstitutt til dette filmprosjektet der hun bruker novellefilmformatet til å belyse overgrepene som mange samiske kvinner har opplevd.
AMX-30
Historie og utvikling
I 1987 kjøpte Kypros 15 AMX-30 B2 og en AMX-30D bergepanser. Disse ble levert i 1988. I 1989 la Kypros også inn en ordre hos GIAT for leveranse av 35 AMX-30 B2 til, samt enda en AMX-30D bergepanser.
AMX-30-serien ble brukt av Frankrike, Saudi-Arabia og Qatar under Gulfkrigen i 1991.
Teknisk
Vognføreren sitter framme til venstre i skroget, og har utsyn gjennom tre periskoper. Det ene periskopet er i noen modeller utstyrt med nattsyn. Vognkommandøren og skytteren sitter til høyre i tårnet, med laderen til venstre. Vognkommandøren har ti periskoper for utsyn, og et infrarød nattsynsperiskop som kan roteres. Skytteren sitter foran og lavere enn vognkommandøren, og har et dag- og nattsikte og to periskoper. Laderen har også to periskoper.
Kanonen er en 105 mm riflet kanon kalt CN-105-F1 med en lengde på 56 kalibre. 47 skudd bæres totalt, 19 av disse i tårnet og resten i skroget ved siden av vognføreren. Koaksialt med hovedkanonen er en 20 mm maskinkanon som kan eleveres enten sammen med hovedskytset eller på egen hånd opp til 40 grader. Den kan brukes mot lavtflyvende helikoptre og langsomme fly. 480 skudd ligger klare, med 550 til i reserve.
Motoren er en Hispano-Suiza HS-110 som kan kjøres på olje, bensin eller parafin. Motoren er vannkjølt, produsert av Renault og kan byttes på 45 minutter av tre mekanikere. Kraftoverføringen består av en automatisk clutch og en femtrinns manuell girkasse.
The Hessian Renegades
The Hessian Renegades er en amerikansk stumfilm fra 1909 regissert av D. W. Griffith.
Handling
Historien er sentrert rundt en ung soldat i løpet av den amerikanske revolusjonen, som får i oppdrag å få med seg en viktig melding til general George Washington. Men denne soldaten blir etter hvert oppdaget, og forfulgt, av en gruppe fiendtlige soldater.
Soldaten forsøker å søke tilflukt hos en sivil familie, men dette blir snart oppdaget av fienden. Familien og naboene deres må deretter legge planer for å sørge for at det viktige budskapet hans tross alt kommer frem i tide.
Pyromania (album)
Pyromania er det tredje studioalbumet fra det britiske hard rock-bandet Def Leppard, utgitt januar 1983. Dette er det første albumet der gitaristen Phil Collen medvirker, og det siste som inneholder bidrag fra Pete Willis. Albumet kom på 2.-plass på Billboard 200 i USA og på 18.-plass på UK Albums Chart i Storbritannia.
Albumet er delvis innspilt med Pete Willis, og han spiller rytmegitar på samtlige spor. Halvveis under innspillingen fikk Willis sparken på grunn av alkoholproblemer, og han ble erstattet av Phil Collen, som på albumet spiller enkelte soloer og diverse gitarpartier Willis ikke hadde fullført.
Tre singler fra Pyromania, «Photograph», «Rock of Ages», og «Foolin'» kom inn på Top 40-listene i USA. Ytterligere en singel, «Too Late for Love» ble utgitt, men uten å komme høyt på hitlistene. I 2004 ble albumet rangert på 384.-plass på musikkmagasinet Rolling Stone sin liste over de 500 beste albumene gjennom tidene. I 2006 kom albumet på 35.-plass i Musikkmagasinet Qs liste over de 40 beste albumene fra 1980-tallet.
Red Oak (Iowa)
Red Oak er fylkessetet i Montgomery County i Iowa, USA Byen ligger langs East Nishnabotna River. Befolkningen var 5742 i 2010, en nedgang fra 6197 innbyggere i 2000.
French Open 1971
French Open er en Grand Slam-turnering i tennis på grus som blir spilt på Roland Garros-stadion. French Open i 1971 ble arrangert i perioden 24. mai til 6. juni. Jan Kodeš vant finalen over Ilie Năstase og i damefinalen vant australske Evonne Goolagong over sin landsmann Helen Gourlay.
1733 i Frankrike
Begivenheter i året 1733 i Frankrike.
Den nordamerikanske kontinentalplaten
Den nordamerikanske kontinentalplaten er en tektonisk plate som dekker det meste av Nord-Amerika, og fortsetter østover til Den midtatlantiske ryggen og vestover til Tsjerskijfjellene i Øst-Sibir.
Plategrensen i øst er en divergent grense med Den eurasiske kontinentalplaten i nord og Den afrikanske kontinentalplaten i sør som danner nordlige del av Den midtatlantiske ryggen.
Plategrensen i sør går ved Cocosplaten i vest og Den karibiske platen i øst.
Plategrensen i vest er en konvergent grense med den innsynkende Juan de Fuca-platen i nord og en transform grense med Stillehavsplaten i sør langs San Andreas-forkastningen.
På nordsiden er en fortsettelse av Den midtatlantiske ryggen, som her kalles Gakkelryggen.
På den vestlige plategrensen har Farallonplaten blitt presset ned under Den nordamerikanske platen siden juratiden. Farallonplaten har nesten fullstendig blitt presset under vestlige del av Den nordamerikanske platen slik at den delen av Den nordamerikanske platen har kommet i kontakt med Stillehavsplaten og dannet San Andreas-forkastningen. Juan de Fuca-, Cocos- og Nazcaplatene er rester av Farallonplaten.
Liddubákti
Liddubákti er et fjell ni kilometer sør for Kebnekaise i svensk Lappland.
Junior-VM i synkronsvømming 1999
Junior-VM i synkronsvømming 1999 (junior-VM i synkronsvømming) ble arrangert i Cali i Colombia i 1999.
Carl-Gustav Esseen
Carl-Gustav Esseen (født 18. september 1918, død 10. november 2001) var en svensk matematiker. Hans spesialfelt var sannsynlighetsteori.
Selv om Esseen i de fleste av arbeidene sine beskjeftiget seg med sentralgrenseteoremet og beslektede emner, ga han også viktige bidrag på andre felt. Noen av skriftene hans hadde innflytelse på industrielle anvendelser, som for eksempel hans undersøkelser i styringsteknologi i telekommunikasjon. Etter at han emeriterte, beskjeftiget han seg med emner i tallteori, spesielt faktorisering, som har betydning for kryptologi.
Mitsubishi Type 74
Historie og utvikling
Utviklingen av Type 74 begynte tidlig på 1960-tallet for å supplere Type 61. De første prototypene sto ferdig i 1969, og de første vognene kom i produksjon i 1975.
Rundt 870 Type 74 ble til sammen produsert. Den ble etterfulgt av Type 90.
Teknisk
Vognføreren sitter framme i skroget. Vognkommandør og skytter sitter på tårnets høyre side, med laderen på venstre side.
Kanonen er en Royal Ordnance L7 105 mm, produsert på lisens i Japan. Den kan eleveres fra -6° til +15°, noe som kan utvides fra -12° til +15° ved hjelp av hjulopphenget. Et 7,62 mm maskingevær er montert koaksisalt med hovedskytset, og et 12,7 mm maskingevær står på tårntaket.
Motoren er en Mitsubishi 10ZF Type 22 WT 10-sylindre luftkjølt dieselmotor som utvikler 720 hk ved 2 200 omdreininger i minuttet. Motoren og girkassen er montert bak i skroget, og vogna bringer med seg 950 liter drivstoff.
Alvis Scorpion
Historie og utvikling
Etter andre verdenskrig tilsa britisk doktrine at oppklaring best ble foretatt med pansrede styrker. Britiske styrker på 1950-tallet brukte en blanding av Cromwell stridsvogner og hjulgående oppklaringsvogner. Cromwell-vogna begynte å bli gammel, men de hjulgående kjøretøyene gjorde god nytte for seg i de mange småkrigene britene var involvert i, blant annet i Malaysia.
De første designene var altfor tunge for å fraktes i den tidens transportfly, men noe lærte de under utviklingen. Konseptet med vognføreren framme i skroget ved siden av motoren var prøvd ut, og FMC i USA hadde begynt masseproduksjon av det første pansrede kjøretøy med aluminiumspansring, nemlig M113. M113 brukte en legering av aluminium, magnesium og mangan kalt 5083. Den var både lett å sveise, og stivere og lettere enn stål. I tillegg til dette hadde panserbilen Daimler Ferret brukt en Jaguar-motor på 4,2 liter over 80 000 km, og bevist at den var pålitelig nok til å bruke i et kampkjøretøy.
I 1965 bygde FVRDE en prototyp kalt TV150000 for å teste mange av disse konseptene. Til å begynne med brukte TV150000 hydropneumatisk hjuloppheng og en motor fra Rolls-Royce, men dette første ga lite i praksis, og senere modeller hadde bladfjærer og Jaguar-motoren. Belter med aluminiumsdeler tillot prototypen å kjøre over 80 km/h, en uhørt hastighet for et beltegående kjøretøy på den tiden.
På denne tiden kom et nytt konsept fra den britiske generalstaben og panserstyrkene, kalt Combat Vehicle Tracked (Reconnaissance) (CVR(T)). Krav til denne innebar blant annet at to stykker skulle kunne fraktes med C-130 Hercules transportfly samtidig, og den skulle være amfibisk. Man så for seg to utgaver, én med 75 mm kanon i et tårn med fulltravers, og den andre med Swingfire panservernmissiler. En rekke varianter skulle også tas fram.
FVRDE tilpasset AVR til CVR(T)-kravene, og i september 1967 ble Alvis bedt om å ta fram 30 prototyper av CVR(T) for evaluering. Prototypvognene P1-P17 skulle være av typen Scorpion, mens P18-P30 skulle være til sammen seks andre varianter. 23. januar 1969 ble den første prototypen levert innenfor tidsrammen, innenfor budsjettet og innenfor vektrammene; et uvanlig «hat trick» i kjøretøybransjen.
Testing i varmt vær foregikk i Abu Dhabi og Australia, mens kaldværstestingen foregikk i Canada og Norge. Kjøretøyet ble formelt godtatt av den britiske hæren i mai 1970, og Alvis mottok ordrer på 275 Scorpion og 288 Scimitar (se under). Levering til hæren begynte i januar 1972.
Fram til 1986 hadde britene fått levert følgende antall:
I 1991 hadde over 3 500 blitt bygget for bruk i Storbritannia og for eksport.
Under operasjon Granby (kalt operasjon Ørkenskjold av amerikanerne), under gulfkrigen i 1991, foreslo Alvis en rekke forbedringer på CVR(T)-familien. Få av disse ble tatt til følge, men CVR(T)-familien gjorde det bra i kamphandlingene, på tross av mangel på for eksempel moderne termiske nattsikter.
I 1993 bestemte den britiske hæren seg for å rasjonalisere utvalget av oppklaringskjøretøyer. Saladin, Ferret, Scorpion og Fox ble trukket ut av tjeneste. Da 76 mm-kaliberet også forsvant, ble L21 Rarden 30 mm standardbevæping på oppklaringskjøretøyer i den britiske hæren, med en kaliber som også ble brukt på stormpanservogna Warrior. Skroget på Scorpion ble kombinert med tårnet til Fox, og man endte opp med et kjøretøy som lignet på Scimitar. Dette ble kalt Sabre. Gjenværende CVR(T)-vogner ble oppgradert med dieselmotor, nye Clansman-radioer og termiske sikter.
Den canadiske hæren anskaffet hjulkjøretøyet MOWAG Piranha 6x6 mellom 1979 og 1982, kalt AVGP i canadisk tjeneste. Én variant brukte tårn fra Scorpion 76 mm, og var tenkt å brukes i opplæring i stridsvognbruk og som ildstøtte for infanteriet. Denne varianten het Cougar, og det ble bygget 195 av dem.
I operativ tjeneste
Falklandskrigen i 1982 var første gang Scorpion så kamp. Avdelingen Blues and Royals sendte 3. og 4. tropp fra eskadron B., hver med to Scimitar, to Scorpion og en Samson. De gikk i land med angrepsstyrken og gravde seg ned i påvente av argentinsk motangrep. Hovedmotstanden kom fra det argentinske flyvåpenet, og en Scimitar hevdet å ha skutt ned en A4 Skyhawk med 30 mm-kanonen sin.
Natten mellom 11. og 12. juni støttet Scorpionene angrepet på Mount Longdon med 76 mm-ild. Mellom 13. og 14. juni støttet de 3. tropp 2 PARAs angrep på Wireless Ridge, mens 4. tropp støttet 2. bataljon Scots Guards sitt angrep på Mount Tumbledown. Før disse angrepene gikk en Scorpion ute på en avledningsmanøver på en landmine, men mannskapet ble ikke alvorlig skadet. Under konflikten tilbakela Scorpionene gjennomsnittlig 560 km hver over vanskelig terreng. Vognene viste seg pålitelige, og bare én girkasse måtte byttes ut. Scorpionene fyrte gjennomsnittlig av 60 skudd med 76 mm-kanon, og Scimitarene gjennomsnittlig 120 30 mm-skudd hver.
Undet Gulfkrigen i 1991 ble britiske 1. Armoured Division sendt inn med et middelstungt oppklaringsregiment, 16th/5th Queen's Royal Lancers (16/5L). Scorpion var ute av sitt vante element, da den flate irakske ørkenen gjorde den sårbar, samtidig som de nyere Challenger-stridsvogner gikk fortere i terrenget enn den eldre Scorpion. Som en følge ble 16/5L satt under den britiske artillerisjefens kommando, og avgitt til 32nd Heavy Regiment, et artilleriregiment med M110 203 selvdrevne haubitser, og 39th Heavy Regiment, en artilleriregiment med MLRS rakettkastere. De ble en del av General Support/Recce Strike Group, og 16/5L fikk et batteri artilleriobservatører og tre luftstøttekontrollører for å koordinere nærstøtte fra A-10 og F-16.
På morgenen 26. februar var 16/5L 80 km inne i Irak uten å ha støtt på noen motstand. Ved daggry identifiserte de irakske posisjoner, som viste seg å være et forsterket mekanisert bataljon. De ble tatt under ild med MLRS og A-10, og mens de fremdeles bedrev ildledelse kom alle fire eskadroner i kamp med irakiske styrker. Etter å ha tapt flere T-55 til Swingfire-missiler, oppga en irakisk panserkolonne å forsterke stillingen.
Under operasjon Grapple i Bosnia i oktober 1992 sendte britiske myndigheter ned en kampgruppe med mekanisert infanteri for å støtte UNPROFOR. Oppklaringseksadroner fra 9th/12th Royal Lancers og The Light Dragoons ble sendt ned etter tur. I mars 1994 ble en til kampgruppe med mekanisert infanteri sendt nedover, med enda en oppklaringseskadron.
Teknisk
Vognføreren sitter framme på høyre side, med motoren på venstre side. Tårnet har vognkommandøren til venstre og skytteren til høyre. Tårntraversen er manuell, og går rundt 360 grader.
Scorpion er bevæpnet med en 76 mm L23A1-kanon, som kan elevere fra −10° til +35°. 40 skudd er med på vogna, og er vanligvis en blanding av HESH, HE og røyk- og lysgranater. HESH brukes mot middelstungt panser, men er også brukbart mot bunkere og andre mål på slagmarken. En L43A1 7,62 mm mitraljøse er montert koaksialt til venstre for kanonløpet, med 3 000 skudd. Ut til 1 100 meter kan mitraljøsen brukes til å sikte inn hovedskytset, men dette er ikke noe som blir brukt av den britiske hæren.
Scorpion var det første britiske pansrede kjøretøyet med aluminiumspanser i produksjon. Det skal gi beskyttelse mot opp til kaliber 12,7 mm foran og 7,62 mm på sidene. I tillegg skal det beskytte mot splinter fra 105 mm artilleriammunisjon i en avstand på 30 m. Sent på 1970-tallet ble det observert sprekkdannelse i panseret, og i 1978 ble alle vognene gått over.
Motoren er en Jaguar J.60 4,2 liter rekkesekser med forgasser. Den har lavere kompresjon enn den sivile utgaven for å kunne bruke dårligere drivstoff, noe som reduserer effekten til 195 hk (fra 265) ved 5 000 rpm. Den lave vekten gjør at vognen akselerer raskt og har lavt marktrykk i forhold til andre stridsvogner av samme generasjon. Girkassen er en semiautomatisk syvtrinns Merrit-Wilson TN15X, en variant av den som er brukt i Chieftain.
Hjulene er hengt opp i torsjonsstaver, med støtdempere på det første og siste hjulsettet. Beltene er 432 mm brede og hjulene er gummiert både under og på siden for å minske lyden fra beltene. Levetiden på beltene ligger på rundt 4 800 km, avhengig av hvor hardt vogna er brukt.
Scorpion er amfibisk hvis man rigger opp en flyteskjerm, noe som tar rundt 10 minutter. I vannet driver beltene kjøretøyet framover med en hastighet på 6,5 km/t.
Scorpion var den første stridsvognen som ble levert med lysforsterker som standard. Vognføreren og skytteren hadde hver sin, men ikke vognkommandøren.
Stridsvognen er tilgjengelig i mange varianter med forskjellig utstyr, inkludert ildledning, laser avstandsmåler, dieselmotor, 90 mm kanon, luftvernmitraljøse og klimaanlegg.
His Wife’s Mother
His Wife's Mother er en amerikansk stumfilm fra 1909 regissert av D. W. Griffith.
Boye Bjerkholt
Boye Bjerkholt (født 1. november 1979) er en norsk politiker (V) og gruppeleder for Venstre i Lillestrøm kommunestyre. Fra 2010 til 2019 var han varaordfører i Skedsmo kommune frem til kommunen ble slått sammen med Fet og Sørum til Lillestrøm kommune fra 1.1.2020.
Bjerkholt ble første gang valgt inn i Skedsmo kommunestyre i 2007, og var medlem av formannskapet og Venstres gruppeleder i tre perioder. Fra 1. januar 2010 tok han over som varaordfører. Han ble gjenvalgt som varaordfører etter kommunestyrevalgene i 2011 og 2015, hele tiden i en femparti-konstellasjon som foruten Venstre bestod av Arbeiderpartiet, SV, KrF og Senterpartiet. Etter valget til nye Lillestrøm kommune i 2019, havnet Venstre i opposisjon. Bjerkholt er i dag formannskapsmedlem og gruppeleder for Venstre i Lillestrøm kommune.
Bjerkholt var fra 2017 til 2019 fylkesleder i Akershus Venstre og dermed også medlem av Venstres landsstyre i en periode hvor Venstre var involvert i to regjeringsforhandlinger. Ved stortingsvalget i 2017 ble Bjerkholt valgt som Venstres vararepresentant nr. 4 for Akershus.
På lokalt nivå har Bjerkholt vært lokallagsleder i Skedsmo Venstre i to omganger, først fra 2007 til 2013, så fra 2015 til 2016.
M41 Walker Bulldog
M41 Walker Bulldog er en amerikansk lett stridsvogn med 76 mm kanon, utviklet rett etter andre verdenskrig. Den er oppkalt etter general Walton Walker, som døde i en trafikkulykke under Koreakrigen. Den erstattet M24 Chaffee som lett stridsvogn i den amerikanske hæren. Under Vietnamkrigen utgjorte Walker Bulldog brorparten av stridsvognene til de Sør-Vietnamesiske styrkene. Dessuten ble den eksportert til en rekke andre land, blant annet Danmark, Taiwan, Brasil og Thailand.
Historie og utvikling
Tidlig på 1950-tallet utviklet General Motors M41 som en etterfølger til M24 Chaffee. Prosjektet hadde startet som T37 i 1947, men ambisjonene ble senket noe og navnet endret til M41 i 1949. I 1951 startet produksjonen i Cleveland, og 1953 erstattet M41 fullstendig M24 i den amerikanske hæren.
Tidlig på 1960-tallet utstyrte USA Sør-Vietnam med stridsvogner, og valgte da M41 av flere grunner. M41 var lettere og kom fram flere steder enn datidens 30-tonns stridsvogner. Fra rundt 1965–75 var M41 ofte å se på TV-sendinger fra Vietnamkrigen. De kunne også observeres i Santiago de Chile ved Augusto Pinochets kupp i 1973 og i gatene i Ankara under den tyrkiske hærens militærkupp i 1970 og 1980.
M41 var i tjeneste i USA fram til tidlig på 1970-tallet, og er fremdeles i tjeneste flere steder i verden. For å bøte på den stadig mer umoderne bevæpningen ble noen oppgradert med tårnet fra Cadillac Gage Stingray med en 105 mm kanon med lav rekyl. Danmark valgte å bruke pilammunisjon (APFSDS) utviklet av amerikanske AAI Corporation.
Bernadini i Brasil har oppgradert brasilianske M41 med lokalt bygde Saab-Scania dieselmotorer. Kanonene har blitt boret ut til å bruke 90 mm granater fra ENGESA EE-9. Nattsikter og tykkere ammunisjon har også blitt lagt til den brasilianske varianten, som kalles MB-3 Tamoyo.
Teknisk
Nattsikter var opprinnelig ikke levert, men etter hvert kom M41A3 med infrarød lyskaster over kanonen.
Hovedvåpenet på M41 er en 76 mm M32-kanon, med 62 kalibere langt løp. Kanonen kan eleveres fra -9° til +19°. Den kan gjenkjennes på sin spesielle flammedemper på munningen. Med en maksimal penetrasjon på 250 mm panserstål så hadde M41 problemer mot typiske 60-talls–stridsvogner, og på 70-tallet var den utdatert.
Taha Muhie-eldin Marouf
Taha Muhie-eldin Marouf (arabisk: طه محي الدين معروف‎, født 1924, død 7. august 2009) var en irakisk politiker. Han var visepresident i Irak fra 1975 til USAs invasjon i 2003.
Tidlig liv
Han ble født i en velstående familie i det kurder-dominerte nordlige Irak.
Politisk liv
Marouf ble medlem av Baathpartiet i 1968, og har hatt flere ministerposter i Irak.
Han var den eneste etniske kurderen i Saddam Husseins partiledelse i Baathpartiet, men kurderne så på denne utnevnelsen som mer en gest, og ikke at det ga kurderne reell innflytelse. Han var Iraks ambassadør i Italia, Malta og Albania.
Fredag 2. mai 2003 ble det gjort kjent at Marouf var satt i varetekt. Han var den siste, sammen med to andre av Saddams folk, som ble arrestert. De andre to var Abdel Tawab Mullah Huweish, leder for Office of Military Industrialization og visestatsminister med ansvar for våpenhandel, og Mizban Khadr Hadi, som var kommandør for én av de fire militære regionene Saddam etablerte på slutten av den USA-ledete invasjonen i 2003. Marouf var nummer 24 (opprinnelig 42) på USAs liste over ettersøkte irakere ("kortstokken"), og var representert ved ruter 9.
Han døde 7. august 2009 i Amman i Jordan, og ble gravlagt i Arbil i Irak dagen etter.
St. Joseph
St. Joseph er en atoll i Amirantene tilhørende Seychellene i Indiahavet.
Geografi
Øya regnes som en del av De ytre øyene i Seychellene, også kalt Outer Islands eller Zil Elwannyen Sesel.
St. Joseph ligger like ved D'Arros omkring 250 km fra Seychellenes hovedøy Mahé. Atollen består av flere mindre øyer. Den største har samme navn som atollen.
Lagunen har rikt marint liv med skilpadder og en stor bestand piggrokker. Atollen har vært benyttet til kokosnøttdyrking og kopraproduksjon.
Eie og vern
St. Joseph og naboøya D'Arros er i private eie. De ble i 2012 overtatt av den sveitsiske miljøvernorganisasjonen Save Our Seas Foundation (SOSF), som står for naturforvaltningen og som i 2004 etablerte i 2004 et forskningssenter på stedet. I 2014 ble St. Joseph og havet rundt vernet som naturreservat.
Ladegangene (Oslo)
Ladegangene var tre små gater i Oslo, omtrent der Maridalsveien 8 og 10 er nå, mellom Maridalsveien og Fredensborgveien. De ble kalt 1., 2. og 3. ladegang. Selve ladene var lave lagerbygninger som opprinnelig ble brukt til korn og senere for Christiania Bryggeri. Ladene ble flyttet til dette området fra Hammersborg da Trefoldighetskirken ble oppført, men ble revet i 1937.
I Did It
I Did It er en amerikansk stumfilm fra 1909 regissert av D.W. Griffith.
Ladegangene (Oslo)
Se også
Bymarken
Koe Fasi Oe Tuʻi Oe Otu Tonga
«Ko e fasi ʻo e tuʻi ʻo e ʻOtu Tonga» er Tongas nasjonalsang. Den har tekst av prins Uelingatoni Ngu Tupoumalohi og musikk komponert av Karl Gustavus Schmitt. Sangen stammer fra 1874.
Tekst
Tongansk:
Engelsk oversettelse:
Give Me Your Word
«Give Me Your Word» er en amerikansk populærmusikksang med melodi av George Wyle og tekst av Irving Taylor.
Den bestselgende versjonen ble spilt inn på plate av Tennessee Ernie Ford with The Billy May Orchestra 22. april 1954. Den ble utgitt av Capitol Records med katalognummer 2810. Platen var produsert av Ken Nelson.
Norsk versjon
Juul Hansen har skrevet en norsk tekst. Den norske tittelen er «Gi meg ditt ord».
Nate Dusing
Nate Dusing (født 21. september 1980) er en amerikansk svømmer.
Han representerte USA under Sommer-OL 2004 i Athen, der han deltok i stafettene og tok bronse på 100 meter fri stafett. Han tok også et stafettsølv under Sommer-OL 2000.
Everything Falls Apart
Everything Falls Apart er det første studioalbumet til hardcorebandet Hüsker Dü. Tidlige opplag som inkluderte et teksthefte er en populær gjenstand for samlere, men senere opplag uten tekstheftet har også en verdi. Albumet ble bare trykt opp i to opplag, med bare 5000 kopier i hvert opplag. Det sirkulerer et rykte om at mastertapen av albumet har gått tapt, hvorvidt dette stemmer er ukjent.
Platen ble gitt ut på CD i 1993 som Everything Falls Apart and More med bonusspor som bandets to første singler, originalutgaven av «Statues» som varer i over 8 minutter og den tidligere uutgitte låten «Do You Remember?». Denne utgivelsen inkluderer også en tekst av Terry Katzman (en av personene bak Reflex Records og bandets lydmann fra 1980 til 1983) i tillegg til tekstene til noen av låtene.
Sporliste
Side 1
Side 2
Maolingmausoleet
Maolingmausoleet (også kalt Maomausoleet eller Maoling, forenklet kinesisk: 茂陵, pinyin: Maoling) eller Han-keiser Wudis grav (Hàn Wǔdì mù, 汉武帝墓) er graven til Han-keiseren Wu (Hàn Wǔdì, 汉武帝) av det vestlige Han-dynasti, som regjerte 141-87 f.Kr. Det er det største av De fem mausoleer av det vestlige Han-dynasti (Xi Han wuling, 西汉五陵) og omtrales ogsaå som «Østens pyramide» (东方金字塔).
Keiser Han Wudi etablerte en autokratisk og sentralisert stat, med prinsipper han adopterte fra konfucianismen som statsfilosofi, etikk og normer for sitt rike og startet en skole for lære opp framtidige ledere i klassisk konfucianisme.
Graven ligger 40 km fra provinshovedstaden Xi'an i landsbyen Maoling i Nanwei nordøst i byfylket Xingping (兴平市) i byprefekturet Xianyang i provinsen Shaanxi i Folkerepublikken Kina.
Byggingen av gravanlegget tok til i 139 f.Kr. og pågikk i 53 år. Graven er omgitt av en mur, og området innenfor er nesten helt kvadratisk. Øst-vest måler området 431 m og nord-sør måler det 415 m. Muren er 5,8 meter tykk. I midten av hvert muravsnitt befinner det deg en port. Graven selv er utformet som en stump pyramide med en høyde på 46,5 m og største sokkelutstrekning på 240 m.
Ifølge historiske overleveringer skal keiseren ha benyttet en tredel av rikets skatteinntekter for byggingen av hovedgraven og sidegravene.
Andre sidegraver er general Wei Qings grav, og Jin Midis grav, rundt en kilometer øst for hovedgraven. Her ligger også Maolingmuseet.
Maolingmausoleet ble i 1961 oppført på Folkerepublikken Kinas liste over kulturminner.
Dalibor Čutura
Dalibor Čutura (født 14. juni 1975) er en serbisk håndballspiller. Han representerte landet sitt under Sommer-OL 2012 i London, der han endte på niendeplass med det serbiske landslaget.
Lorenzo Valla
Lorenzo Valla (født 1405 eller 1407 i Roma i Italia, død 1. august 1457 i Roma) var en italiensk humanist, prest, filolog og retoriker. Han er også kjent under det latinske navnet Laurentius Vallensis. Han regnes som grunnleggeren av den moderne tekstkritikk.
Bakgrunn
Lorenzo Valla var sønn av Luca della Valla, som var advokat ved den pavelige domstol. Familien stammet fra Piacenza, og tilhørte byadelen.
Han studerte latin og gresk i Roma under Leonardo Bruni og Giovanni Aurispa.
Karriere
Den norske forfatteren og kunsthistorikeren Ragna Stang påpekte imidlertid at"Ikke minst har protestantisk historieskrivning og tradisjon vært tilbøyelig til å fremstille humanistene, for eksempel folk som Poggio og Lorenzo Valla, som om de var nærmest vantro og kirkefiender. Man har i stor utstrekning bygd på sitater som er gått i arv fra den ene skribent til den andre. Men man har ganske enkelt vært tilbøyelig til å glemme at praktisk talt alle tidens lærde skrifter er dialoger. Av rent pedagogiske grunner formuleres standpunktene meget skarpt og outrert, og gir gjennom de brukte sitatene slett ikke alltid uttrykk for forfatterens mening. (---)""Den første antydning til et brudd mellom humanist-miljøet og kirken kommer først senere. Men kritikken gjelder selv da bare pavens person. I det hele tatt må vi være klar over at den indre kritikk var uhyre sterk innenfor den – når det gjaldt debatten! – meget tolerante katolske kirke."I 1431 ble Lorenzo Valla ordinert til prest, og forsøkte å få en stilling ved Vatikanet. Da dét mislyktes dro han til Piacenza og deretter videre til Pavia, hvor han fikk en stilling som professor i talekunst. Han bega seg ut på en vandring fra det ene universitetet til det andre, med kortere undervisningsopphold og forelesninger i en rekke ulike byer. I denne perioden ble han kjent med Alfonso V av Aragon (1396-1458), og omkring år 1435 gikk han i tjeneste hos Alfonso. Alfonso var fra 1442 også konge av Napoli. Lorenzo ble kong Alfonsos privatsekretær, og Alfonso tok Lorenzo i forsvar når han ble angrepet av sine mange motstandere; senere oppmuntret han Lorenzo til å starte en skole i Napoli. Da forholdet mellom kong Alfonso og paven i Roma i 1439 hadde utviklet seg til en bitter konflikt, forfattet Lorenzo i 1439 essayet De falso credita et dementita Constantini donatione declamatio og i 1440 sitt hovedverk Constitutum Constantini til støtte for Alfonso. Her påviste han at det såkalte «konstantinske gavebrev», Donatio Constantini, ikke var utferdiget av keiser Konstantin den store slik tradisjonen tilsa, men var en forfalskning. I dette «gavebrevet» stod det at keiseren hadde besluttet at biskopen av Roma skulle ha den verdslige makten over den vestlige verden, og dokumentet var derfor en viktig brikke i maktspillet mellom pavestol og monarker gjennom hele middelalderen. Da Valla beviste at gavebrevet var et falsum, slo han bena under pavens forsøk på å bruke dokumentet i striden mot kong Alfonso. Metoden Valla benyttet for å demonstrere at det konstantinske gavebrev ikke kunne være ekte, har gått over i historien som et eklatant eksempel på moderne tekstkritikk. Blant annet kunne Valla slå fast at gloseforrådet i «gavebrevet» tydet på at brevet var forfattet på 900-tallet, altså atskillige århundrer etter keiser Konstantins levetid.
Valla beviste videre at en passasje i Første Johannesbrev 5,7 om Treenigheten var et tillegg som var blitt til senere.
I den senere del av sitt liv havnet han i skarpe ordvekslinger med andre humanister – en av de mer kjente var med historiografen Gianfrancesco Poggio Bracciolini. Disputtene ble trykket og er bevart for ettertiden.
Éva Székely
Éva Székely (født 3. april 1927 i Budapest, død 29. februar 2020) var en ungarsk svømmer som under Sommer-OL i 1952 i Helsingfors tok gullmedalje på 200 m brystsvømming. Under Sommer-OL i 1956 i Melbourne tok hun sølvmedalje på samme distanse.
Kinesisk skyggeteater
Kinesisk skyggeteater (kinesisk: 皮影戏; pinyin: píyǐngxì og 纸影戏: zhĭyĭng xì) er en form for skyggespill. Som en variant av den typen scenekunst som kan sammenfattes under betegnelsen figurteater, utgjør kinesisk skyggeteater en betydelig del av kinesisk folkekunst.
Det spilles med transparente, todimensjonale silhuetter av lær eller papir som er bemalt i mange farger. Ved hjelp av staver eller stenger beveger figurspillerne silhuettene foran en lyskilde slik at skyggene projiseres på et hvitt lerret. Dette skaper illusjonen av at figurene beveger seg som på et filmlerret. Rutinerte figurspillere er i stand til å spille med flere figurer på én gang. Figurspillerne behersker også kunsten å improvisere sanger under forestillingene, de kan synge i falsett og spiller ofte flere forskjellige typer instrumenter. Mange figurspillere lager også sine egne silhuetter, som kan ha mellom tolv og fireogtyve ledd. Det finnes både profesjonelle skyggeteaterkunstnere som utøver sin kunst på heltid, mens andre er å regne som amatører som spiller skyggeteater kun når det er lite arbeid å finne i jordbruket.
Tilblivelse
Det er forskjellige teser om hvordan det kinesiske skyggeteater kan ha oppstått:
Terminologi
Et samlende begrep for kunstformen er på kinesisk 中国影戏 / zhōngguó yĭngxì, det vil si kinesisk skyggeteater. Men så har man også uttrykkene
Historikk
De første mulige indikasjoner på noe som kan ha vært skyggeteater har man allerede fra Han-dynastiets tid. Historiekronikøren Sima Qian forteller i Hanshu om en mann ved navn Shaoweng, som for keiser Wu (141-87 f.Kr) - som satt bak et forheng - ved hjelp av «magisk» handling lot hans avdøde yndlingshustru Wang oppstå. Særlig tydelig belegg for at dette var et skyggespill, er det neppe. Lignende anekdoter finner man i samlingene Fragmentarisk fra den nordlige drømmesjøen av Beimeng Suoyang og fra Tapte historier for keiseren av Gao Yanxiu fra Tang-tiden. En forskjell fra hos Sima Qian er det nå nevnt lyskilde, i form av kjerter.
De første historisk sikre belegg for kunstformen skyggeteater kommer imidlertid først med Song-dynastiet. I sitt verk Om tingenes opphav skriver Gao Cheng at det på keiser Renzongs tid (1023–1063) ved hjelp av skyggeteaterfigurer ble fremstilt begivenheter fra De tre rikers tid. Også Wang Zimu nevner skyggeteater i sine skrifter. Ganske raskt utviklet dette seg til et profesjonelt yrke. Ifølge verket Gamle ting fra Hangzhou skal det bare i denne hovedstaden (for Sørlige Song) ha vært 22 «skyggespillere» – dette må formodentlig forstås som «skyggespilltrupper». Disse ensemblene organiserte seg og dro landet rundt på turneer. Annerledes enn andre former for dukketeater grep skyggespillene i Song-tiden for det meste tilbake til historisk stoff, og det var da fortrinnsvis hendelser fra De tre rikers tid som vakte stort behag.
Nicolas Coustou
Nicolas Coustou (født 9. januar 1658, død 1. mai 1733, var en fransk billedhugger. Han var bror av Guillaume Coustou den eldre og far til Guillaume Coustou den yngre.
Coustou var elev av Antoine Coysevox. Av hans verk kan en legge merke til frisen Lekende barn i en sal i Versailles samt gruppen Rhône og Saône som står i Palais des Tuileries. Som hans fremste verk her regnes marmorstatuen av Julius Caesar i Louvre. Der finnes også hans statue av Ludvig XV som Jupiter.
Kinesisk skyggeteater
Historikk
Videreutviklingen av skyggeteateret i Qing-tiden bragte teaterformen til sitt historiske høydepunkt tidlig på 1800-tallet. Da utviklet sdet seg regionaltypiske former og det tilkom en egen instruementalisering, og meget av dette har så holdt seg. I stadig større grad kretset stykkene om temaer fra romaner og annen underholdningslitteratur; populært var materiale fra for eksempel Reisen til vesten og Legenden om den hvite slange. Ved siden av dette ble det slått an sosialkritiske temaer, som fordekte protester mot det mandsjuiske Qing-keiserdømmet som var et fremmedstyre. Dette medførte til tider at skyggespilleriet kunne bli utsatt både for vanskeligheter og regelrett undertrykkelse.
Etter 1911-revolusjonen gjorde kinoen sitt inntog, og likeså kunne kvinner nå besøke de offentlige teatre. Dette bragte med seg en nedgang for skyggeteateret. Mange fornemme mandsju-familier solgte sine spillefigurer til interesserte i Europa eller USA.
Kommunistene tok senere i bruk skyggeteateret fom instrument i din politiske agitasjon, og nådde dermed ut med teaterformen i de brede lag av befolkningen. Under kulturrevolusjonen ble det imidlertid i stor grad slått ned på, som uttrykk for det tilbakelagte føydalsamfunn. Under Kinas liberalisering under Deng Xiaoping ble skyggeteaterets kår igjen bedre. Allerede i 1982 skal det igjen ha vært 18 profesjonelt arbeidende grupper for teaterformen i Folkerepublikken Kina. Senere er det igjen tilkommet grupper som spiller på tradisjonelt vis (guangyitrupper). I flere storbyer ble det innrettet moderne statlige skyggeteatere med store spilleskjermer.
Regionale varianter
Med tiden har det utviklet seg en rekke regionale stiler innen skyggeteateret, som gjelder figurstørrelse, dyrehuden som benyttes, og den ledsagende musikk og sang. Man kan skjelne mellom en vestlig og en østlig hovedgruppe.
Taiwan ping
Taiwans skuggespill lar seg tilbakeføre til Chaochow (Chaozhou) på det kinesiske fastland. Det kalles gjerne lærapespill (lær-ape-spill) eller lærspill, og var populære særlig sør på øya, i Tainan, Kaohsiung og Pingtung, på Qingdynastets tid. Det kan mot slutten av Qing-tiden (det vil si henimot og inn i den tid da øya var japanskstyrt) ha vært minst 100 aktive skyggespilltrupper sør på Taiwan. Figurene var¨på åtte til tolv tommer, og det ble også fremvist ting som møblement, landskaper, pagoder, haller og planter, alt utskåret av lær. Taiwans skyggespill ledsages av chaochowmelodier dom ofte kalles «prestemelodier», idet de kan minne om taoistiske presters begravelsesmusikk. Det er bevart for ettertiden et stort repertoar på rundt 300 skript av den sørlige dramaskole fra 1300- og 1400-tallet.
Sigurd Toresson
Sigurd Toresson var født ca. 990 og var bosatt på Trondenes. Sigurd var gift med Sigrid Skjalgsdatter, søster til Erling Skjalgsson. Sammen hadde de en sønn ved navn Asbjørn, siden også kalt Asbjørn Selsbane. Sigurd døde da sønnen Asbjørn var atten år.
Sigurd Toresson var bror av Tore Hund og Sigrid Toresdatter.
Ove Ericsson
Ove Ericsson var en svensk fotballspiller. Ericsson, som var spiss, spilte 30 kamper og scoret elleve mål for Malmö FF i Allsvenskan fra 1939 til 1942.
Mitsubishi Type 61
Historie og utvikling
Type 61 var den første middelstunge stridsvognen utviklet i Japan etter andre verdenskrig. Utviklingsprogrammet tok til i 1954, og i 1961 kom de første vognene i tjeneste. Fra 1984 begynte Type 61 å bli tatt ut av tjeneste.
Type 61 ligner på mange måter på en mindre utgave av amerikanske M47 Patton, som japanerne hadde hatt til testing på 1950-tallet.
Teknisk
Vognføreren sitter framme til høyre i skroget, med noe ammunisjon på sin venstre side. Vognkommandør og skytter sitter til høyre i tårnet, med laderen til venstre.
Motoren er en Mitsubishi Type 12 HM 21 WT V-12 dieselmotor som yter 600 hk ved 2 100 omdreininger i minuttet. Den er montert bak i skroget.
Drottningholm
Drottningholm er et tettsted på øya Lovön i Ekerö kommune i Sverige. Stedet har broforbindelse til Stockholm. Kongefamiliens bosted, Drottningholm slott, ligger i Drottningholm. I 2010 hadde tettstedet 398 innbyggere.
Felttogene i New York og New Jersey
Felttogene i New York og New Jersey var viktige hendelser tidlig i den amerikanske uavhengighetskrigen. Med landgangen til britene på Staten Island den 3. juli 1776, skaffet britene seg kontroll over New York City og de omkringliggende områdene.
Det tidlige felttoget var et betydelig strategisk og taktisk suksess for britene og et klart nederlag for den kontinentale armé. De britiske marinestyrkene, ledet av admiral lord Richard Howe, og British Army, ledet av hans bror general William Howe, tok kontroll over New York City, dens havn og de omkringliggende jordbruksområdene. De kom til å holde byen og Long Island i syv år, til 1783.
Amerikanerne, ledet av general George Washington, tapte en rekke slag, led betydelige tap, mistet viktige forsyninger og ble drevet over New Jersey og inn i Pennsylvania. Men Washington klarte å trekke tilbake kjernen i sin hær og unngikk avgjørende konfrontasjoner som kunne ha gjort slutt på krigen. Sent i 1776 krysset han Delaware-elva og satte i gang et raskt og effektivt motangrep, et forsøk som ble et viktig moralsk løft for amerikanerne.
Felttoget i New York
Britene hadde trukket seg tilbake fra Boston etter en mislykket felttog og fokuserte nå på å erobre New York City. General Howe med hjelp fra sin bror, admiral lord Howe, begynte å samle troppene på Staten Island i juli 1776. General Washington hadde en mindre armé på rundt 20 000 menn og var usikker på hvor Howe-brødrene hadde tenkt å slå til. Han brøt en kardinalregel i krigføring da han delte sin styrker i to like store styrker foran en sterkere motstander mellom Long Island og Manhattan. Dermed gav han Howe-brødrene muligheten til å møte halvparten av den mindre kontinentale hæren om gangen.
Sent i august transporterte Howe–brødrene rundt 22 000 menn (inkludert 9000 «hessere» til Long Island. I slaget ved Long Island den 27. august 1776 gjennomførte britene på mesterlig vis en overraskende flankemanøver og drev amerikanerne tilbake til befestningen ved Brooklyn Heights. General Howe begynte så å beleire festningsverkene, men Washington klarte å evakuere gjennom sin ubevoktede rygg over East River til Manhattan.
Etter å ha tatt Long Island, beveget britene seg for å ta Manhattan. 15. september gikk rundt 12 000 menn i land på nedre Manhattan og tok raskt kontroll over New York City. Amerikanerne trakk seg tilbake til Harlem Heights hvor de braket sammen dagen etter, men de klarte å stå i mot angrepet.
Da Howe beveget seg for å omringe Washingtons hær i oktober, trakk amerikanerne seg igjen tilbake, og slaget ved White Plains ble utkjempet den 28. oktober. Igjen trakk Washington seg tilbake, men Howe returnerte til Manhattan og tok Fort Washington i midten av november i stedet for å forfølge tilbaketrekningen. Der tok han nesten 3000 menn til fange. Fire dager senere ble Fort Lee på den andre siden av Hudson-elva fra Fort Washington også tatt.