cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Gargantua og Pantagruel
Pantagruel
Rabelais’ kjempe blir ikke beskrevet som en kjempe av en bestemt størrelse slik Jonathan Swift gjør i de to første bindene om Gullivers reiser, men varierer størrelsen fra kapittel til kapittel for å skape en rekke av forbausende litterære bilder. Selv sier han at han skrev fortellingen uten noen fastsatt plan, litt nå og litt da. Det er likevel ingen grunn til ikke å tvile på at kjempen var gigantisk. Når Gargantua gjør sitt inntok i Paris er det på en hest som viftet bort en skog med halen sin og han pryder hesten svans med en krans av bjeller som han har tatt fra klokketårnet i Notre-Dame. På den annen side, i et kapittel kan Pantagruel komme seg inn i en rettssal for å argumentere for en sak, men i et annet kan fortelleren sitte i Pantagruels munn i seks måneder (hvor han forøvrig oppdager en hel nasjon som lever mellom tennene til kjempen).
Gargantua
Etter suksess med Pantagruel reviderte Rabelais sitt kildemateriale. Han skapte en forbedret fortelling om Pantagruels far i Det svært fryktelige livet til den store Gargantua, far til Pantagruel (fransk La vie très horrifique du grand Gargantua, père de Pantagruel), grunnet den lange tittelen vanligvis kjent som kun Gargantua. Dette bindet inkluderte en av de mest minneverdige lignelser i vestlig filosofi: klosteret i Thélème som kan enten bli betraktet som en detaljert kritikk av tidens utdanningssystem, eller en rop for fri skolegang, eller rett og slett alle slags innfall om menneskelig natur.
Den tredje boken
Rabelais kom tilbake til fortellingen Pantagruel i de siste tre bøkene. Den tredje boken om Pantagruel (fransk, Le tiers-livre de Pantagruel) omhandler Pantagruel og hans venn og tjener Panurge som benytter hele boken for å diskutere med mange forskjellige personer om han bør gifte seg eller ikke. Til tross for mengden av plass som spørsmålet avler blir det uløst. Boken avsluttes med begynnelsen på en sjøreise i søken etter orakelet til den hellige flaske for å løse en gang for alle dette uløselige spørsmålet om ekteskap.
Den fjerde boken
Sjøreisen fortsetter gjennom hele Den fjerde boken om Pantagruel (fransk, Le quart-livre de Pantagruel). Pantagruel opplever mange eksotiske og underlige figurer og samfunn i løpet av denne sjøreisen, eksempelvis Shysterooene som lever av å ta betaling av folk for å bli banket opp.
Den femte boken
Mot slutten av Den femte boken om Pantagruel (fransk, Le cinquième-livre de Pantagruel), som ble utgitt posthumt en gang rundt 1564, er den hellige flasken funnet. Den episke reisen avsluttes med at Pantagruel produserer en stor mengde avføring, kanskje den endelige kommentar til emnene over om politikk og religion som boken harselerer over.
Tamaulipas
Tamaulipas er en delstat nordøst i Mexico. Den grenser til de meksikanske delstatene Nuevo León i vest, San Luis Potosí og Veracruz i sør. Mot øst har Tamaulipas en lang kyst mot Mexicogolfen, og mot nord ligger den amerikanske delstaten Texas. Befolkningen ligger på litt over tre millioner mennesker, og utstrekningen er på 80 175 km².
Historie
Navnet på staten er avledet av det huastekiske ordet Tamaholipa. Betydningen er noe uklar, men det kan bety «stedet med høye fjell».
Før den spanske erobringen bodde det ulike stammer i området, og den mest betydningsfulle var huastekerne. Den florentinske oppdagelsesreisende og kartografen Amerigo Vespucci (som ordet Amerika er avledet av), besøkte også Tamaulipas på 1500-tallet, og skrev at de innfødte kalte sitt land Lariab. I 1554 ble byen Tampico grunnlagt, men territoriet var svært utsatt for angrep fra den opprinnelige befolkningen. De ble i sin tur enten utryddet eller gjort til slaver. I 1732 kom José de Escandón til området, og påbegynte et aggressivt program for kolonisering og passivisering av urfolket i området.
Etter den meksikanske uavhengigheten i 1821 følte mange i Tamaulipas en avstand til den meksikanske sentralregjeringen. I 1840 ble så la República de Río Grande (Republikken Rio Grande) grunnlagt uavhengig av den meksikanske sentralregjeringen. Denne ble imidlertid fort slått ned av meksikanske tropper. Under borgerkrigen i Mexico (1910–20) fant det sted flere viktige slag i Tamaulipas.
Geografi
Tamaulipas er svært i utstrekning, og krysses av Krepsens vendekrets. Klimaet varerer mye, mot kysten, spesielt i sørøst, er det fuktig og varmt, mot nordøst er det mer temperert med regntid om sommeren. I innlandet og i fjellet er det tørt. Mot nord ligger lavlandet rundt elva Río Bravo del Norte, kjent i USA som Rio Grande. Mot vest ligger fjell og ørkenstrøk, mens kystområdene i sør er skogkledde.
Økonomi
Jordbruket er også viktig. Mot nord dyrkes det bygg, hvete, mais og bomull, mens man i tillegg i sør kan dyrke sitrusfrukter, sukkerrør osv. Kjøtt- og melkeproduksjoner er også stor. Kveg fra Tamaulipas eksporteres til hele Mexico og til USA. Svin, sau, geit og fjørfe som kylling og kalkun betyr også mye. Birøkt inngår også i jordbruksproduksjonen.
Trahaearn ap Caradog
Trahaearn ap Caradog (død 1081) var en middelalderkonge av det walisiske kongeriket Gwynedd. Da Bleddyn ap Cynfyn døde i 1075 synes det som om at ingen av sønnene hans var gamle nok til å gjøre krav på tronen i Gwynedd. Bleddyns fetter Trahaearn ap Caradog grep da makten. Det er antatt at hans familie har sin opprinnelse i Arwystli, på grensen mellom Gwynedd og kongeriket Powys.
Daniele De Rossi
Daniele De Rossi (født 24. juli 1983) er en italiensk fotballtrener og tidligere fotballspiller.
Trahaearn ap Caradog
Konflikt med Gruffydd ap Cynan
Det samme året gikk Gruffydd ap Cynan (ca. 1055 – 1137) i land på Anglesey med en irsk hær, og med støtte fra den normanniske Robert av Rhuddlan (død 1093) beseiret han Trahaearn ap Caradog og tok kontroll over Gwynedd
Daniele De Rossi
De Rossi er et produkt av ungdomssystemet til AS Roma (der Danieles far, den tidligere Roma-spilleren Alberto De Rossi er trener). Han debuterte på førstelaget i oktober 2001.
Fylkesvei 6116
Fylkesveg 6116 går mellom Øre og Myklebostad i Gjemnes kommune. Veien går opp Skeisdalens vestside til Skei, og ned igjen på østsiden.
Trahaearn ap Caradog
Konflikt med Gruffydd ap Cynan
Spenninger og konflikter mellom Gruffydd ap Cynans irske hær og lokale walisere førte til opprør i Llyn, noe Trahaearn dro fordel av og angrep Gruffydd og beseiret ham i slaget ved Bron yr Erw, også i 1075. Gruffydd ble tvunget til å flykte til Irland.
I 1078 var Trahaearn på hærtokt i sørlige Wales, beseiret Rhys ab Owain av Deheubarth, som hadde vært ansvarlig for drapet på Bleddyn ap Cynfyn, i slaget ved Gwdig (også kalt for slaget ved Goodwick). Rhys ble tvunget til å flykte og senere det samme året ble han drept av Caradog ap Gruffydd av Gwent. Dette ble feiret i annalene Brut y Tywysogion som «hevn for Bleddyn ap Cynfyns blod».
Trahaearn styrte kongeriket Gwynedd fram til 1081 da Gruffydd ap Cynan kom tilbake fra Irland med en hær av norrøne og irske soldater, og gikk inn i en allianse med Rhys ap Tewdwr som hadde nylig blitt forvist som prins av Deheubarth ved Caradog ap Gruffydd av Morgannwg.
Undergang og død
Trahaearn gjorde mottrekk ved å gå inn i en allianse med Caradog ap Gruffydd. Det ble også sagt at han hadde normanniske armbrøster i sin hær, men i slaget ved Mynydd Carn, nord for St David's, ble både Trahaearn og Caradog drept i året 1081. Gruffydd ap Cynan tok igjen over styringen av Gwynedd mens Rhys ap Tewdwr ble gjeninnsatt som prins av Deheubarth. Det er nedtegnet at Trahaearn skal ha blitt drept av en av Gruffydd ap Cynans menn, en irlender ved navn Gucharki.
Fylkesvei 6116
Frem til 2019 hadde veien betegnelsen fylkesvei 288.
Fylkesvei 7252
Fylkesvei 7252 går mellom Forvik og Vistnesodden i Vevelstad kommune. Veien er 3,9 km lang.
Esten Gjelten
Esten Gjelten (født 27. september 1942 i Tolga) er en norsk tidligere skiskytter. Han var med på stafettlagene som tok sølv i VM i 1969, 1970 og 1973.
Fylkesvei 7252
Frem til 2019 hadde veien betegnelsen fylkesvei 111.
Daniele De Rossi
I gruppespillkampen mot i VM 2006 ble De Rossi utvist for å ha plantet albuen i ansiktet til -spissen Brian McBride. I etterkant av hendelsen beklaget De Rossi seg overfor McBride.
Han ble i 2009 kåret til Årets italienske spiller i Serie A.
Den 31. mai 2017 skrev han under en ny toårskontrakt med Roma til den 30. juni 2019.
Landslaget
De Rossi var med på Italias lag som tok bronsemedaljene under OL 2004 i Athen, og han spilte for Italia under VM 2006 i Tyskland.
Han ble tatt ut i s EM-tropp til EM i Frankrike 2016.
Selyf ap Cynan
Selyf ap Cynan eller Selyf Sarffgadau (død 616) opptrer i gammelwalisiske slektslister som en konge av kongeriket Powys tidlig på 600-tallet. Han er nevnt som sønn av Cynan Garwyn.
Hans navn er en walisisk form for Salomo, men opptrer i de eldste slektslister som Selim. Av omtale skal han ha hatt tilnavnet Sarffgadau, i betydningen «krigsormen». I henhold til Ulster-annalene og Annales Cambriae (eller Annalene fra Wales) døde han i år 616 i slaget ved Chester i kamp med Æthelfrith av Northumbria. Ulster-annalene gir ham tittelen «konge av britonene», kanskje på grunn av at han ledet en felles hær av mer ett britonsk kongerike i dette slaget mot Northumbria. Kongen av Gwynedd, Iago ap Beli, døde også i dette slaget i henhold til Annales Cambriae.
Andamanske språk
Andamanske språk er en språkfamilie som snakkes av andamaner på Andamanene, ei øygruppe som tilhører det indiske unionsterritoriumet Andamanene og Nikobarene. Familien deles inn i storandamanske språk og sørandamanske språk; av de storandamanske språkene er kun ett (a-jeru) i live i dag, og av de sørandamanske er tre språk i live.
Fredrikstad fengsel
Fredrikstad fengsel er et tidligere fengsel som lå i Fredrikstad i Østfold og var underlagt Kriminalomsorgens region øst. Fengslet hadde lokaler i Rådhuset i Gamlebyen. Det ble lagt ned 1. oktober 2009 og fangene ble overført til det nye Halden fengsel.
Det ble bygget i 1861-1864 som Det nye rådhuset i Fredrikstad og ble tegnet av den svenske arkitekten Emil Victor Langlet.
Andamanske språk
Historie
Ved inngangen til det 20. århundre hadde de fleste folkegruppene blitt sterkt redusert i antall, og mange av de storandamanske språkene gikk ut av bruk. Det språklige mangfoldet på øyene led også under av at mange av de gjenværende folkene ble blanda sammen med hverandre og med karenske og indiske innvandrere.
Ved begynnelsen av det 21. århundre var det kun rundt 50 mennesker med storandamansk opphav igjen, alle på øya Strait Island. Rundt halvparten av disse snakker en kreol av storandamanske språk, for det meste basert på aka-jeru og a-pucikwar, med elementer av hindi og burmesisk. Dette kreolspråket kalles «nåtidig storandamannsk» av noen lærde, men også bare «jero» eller «storandamansk». Hindi fungerer i større og større grad som deres hovedspråk, og er det eneste språket rundt halvparten av dem snakker.
De sørandamanske språkene overlever hovedsakelig fordi folkegruppene som snakker dem, lever såpass isolert. Denne isolasjonen er blitt forsterket av en ekstrem motvillighet mot kontakt med utenomverdenen og åpen fiendtlighet mot fremmede, spesielt blant jarawaene og sentineleserne. Sentineleserne er så motvillige mot kontakt med utenomverdenen at språket deres er nesten fullstendig ukjent for utenforstående den dag i dag.
Språkene og deres klassifikasjon
Det er to klare undergrupper av andamanske språk; storandamanske språk og sørandamanske språk, samt ett uklassifisert språk (sentinelesisk) som antas å være søarandamansk. De beviste likhetene mellom storandamsnke og sørandamanske språk er som regel kun morfologiske av natur, og det er lite delt ordforråd. Som et resultat av dette har forskere som Joseph Greenberg sådd tvil rundt gyldigheten av andamansk som én språkfamilie. Andre, som Timothy Usher, mener å ha funnet flere likheter i ordforrådet i de to gruppene, som pronomenene i onge sammenligna med pronomenene i aka-bea: mi «jeg»/m- «vi» og ngi «du»/ng- «du», men ikke nok til å etablere regelrette lydrelasjoner.
De andamanske språkene er:
Grammatikk
De andamanske språkene er agglutinerende språk med et omfattende for- og etterstavelsessystem. Et av de mest distinkte trekkene ved språkene er at de har et substantivklassesystem basert for det meste på kroppsdeler, hvor hvert substantiv og adjektiv kan ta en forstavelse basert på hvilken kroppsdel ordet assosieres med (på grunnlag av form eller funksjon). Forstavelsen «aka-» i navnene på mange andamanske språk antyder dermed at ordene har noe med tunga å gjøre.
Store Kågtinden
Store Kågtind rager 1229,7 meter over havet, og er det høyeste fjellet på øya Kågen og i Skjervøy kommune. Toppen er også det tredje høyeste fjellet på en øy i Norge (bortsett fra Beerenberg på Jan Mayen).
Toppen er lett å bestige, men øverst en det en del steinur. Ved vanskelige føreforhold på vinterføre anbefales stegjern og isøks ved bestigning av toppen
Målt etter primærfaktor er fjellet rangert på 21.-plass i Norge.
Arne Novang
Arne Norvald Novang (født 26. januar 1920 i Fredrikstad, død 14. juli 2010 i Oslo) var en norsk cellist. Han studerte cello og musikkteori med Filharmonisk selskaps orkesters solocellist Karl Andersen og debuterte i 1940. Han ble medlem av Filharmonisk selskaps orkester i 1945 og etterfulgte Karl Andersen som solocellist i 1962. Han fratrådte i Filharmonien ved årsskiftet 1984/1985.
Novang har også spilt inn en rekke plater i egenskap av kammermusiker. Med Ørnulf Gulbransen på fløyte og Oscar Harlem på harpe spilte han inn Gunnar Sønstevolds musikk til filmen De dødes tjern.
Eidsvollgalleriet
Eidsvollgalleriet var et selskap, stiftet 17. mai 1849. Dets formål var å skape et galleri med portretter av medlemmer i riksforsamlingen. Det var opprinnelig basert på gaver, men fra 1854 mottaker av bevilgninger fra Stortinget. I 1864 besto samlingen av 65 portretter av eidsvollmenn. Etter en tid med lite aktivitet ble det rundt århundreskiftet ny giv, og deler av Carsten Ankers malerisamling tilkom. I dag forvaltes galleriet av stiftelsen Eidsvoll 1814, og består av portretter, tegninger eller silhuetter av de fleste av de 112 eidsvollmennene.
Eidsvollsgalleriet er også en betegnelse på det som tidligere ble kalt «Storthingets Forsamlingssal». Dette ble brukt som arbeids-, lese- og røykeværelse og senere som representasjonsrom. Rommet har fått navn etter de 18 eidsvollsmennene som pryder veggene. Det er også fire større portretter av kjente stortingsrepresentanter og statsministre: Johan Sverdrup, Carl Berner, Christian Michelsen og Gunnar Knudsen. Her er også tolv byster av tidligere stortingsrepresentanter. Eidsvollsgalleriet er etter store oppussingsarbeider i 1959 og i 1991 et av de vakreste rommene i Stortingsbygningen.
Claude Netter
Claude Netter (født 23. oktober 1924 i Paris, død 13. juni 2007) var en fransk fekter som deltok i de olympiske leker 1952 i Helsingfors og 1956 i Melbourne.
Sammy Davis jr.
Sammy Davis jr. (født 8. desember 1925 i Harlem i New York, død 16. mai 1990 i Beverly Hills i California) var en amerikansk underholdningsartist. Han danset, imiterte, sang og spilte vibrafon, trompet og slagverk.
Claude Netter
Netter ble olympisk mester i fekting under Sommer-OL 1952 i Helsingfors. Han var med på det franske laget som vant lagkonkurransen i florett foran Italia og Ungarn. De andre på laget var Jacques Noël, Jehan Buhan, Jacques Lataste, Christian d'Oriola og Adrien Rommel.
Sammy Davis jr.
Oppvekst og familie
Davis' mor var fra Puerto Rico, og hans far, Sammy Davis sr., var afroamerikansk. Begge foreldrene var varietédansere, og Davis jr. ble oppfostret av farmoren sin. Da han var tre år ble foreldrene separert, og for ikke å miste kontakten tok Davis sr. sønnen med på turné. På turnéen lærte Davis jr. å danse av sin far og Will Mastin, som var leder for dansegruppen. Det tok ikke lang tid før Davis jr. ble en del av showet.
Sammys far og Will Mastin beskyttet han hele tiden fra ubehagelige opplevelser forårsaket av rasisme. De forklarte ulike opplevelser og situasjoner med sjalusi. Da Davis jr. under andre verdenskrig tjenestegjorde i militæret opplevde han grove utslag av rasisme.
I 1960 skapte Davis kontrovers da han inngikk ekteskap med den svenske skuespilleren May Britt Wilkens (født 1933). Han hadde da allerede et oppløst ekteskap bak seg. På denne tiden var det i 31 av USAs 50 stater fortsatt forbud mot blandingsekteskap. Disse lovene ble ikke avskaffet før i 1967. Paret fikk en datter sammen og adopterte to sønner. Paret ble skilt i 1968. Samme år begynte Davis jr. å treffe Altovise Gore som opptrådte i showet hans, og i 1970 ble de viet av pastor Jesse Jackson. Ekteskapet varte frem til hans død i 1990.
Karriere
Han sluttet seg til en underholdningsgruppe og fant ut at rampelyset gjorde slutt på en del av rasismen. Han sa om dette at «Mitt talent var våpenet, makten, måten å kjempe på for meg. Det var den eneste måten for meg å påvirke andres tankesett».
Etter krigen gjenopptok Davis dansingen og lyktes stadig bedre. I 1954 opplevde han derimot sterk motgang da han mistet det ene øyet sitt i en bilulykke. Han brukte et glassøye resten av livet. Det var i forbindelse med denne ulykken han fikk den flatklemte nesen som senere ble et av kjennemerkene hans. Senere samme år konverterte han til jødedommen, og hans andre album ble utgitt. Hans neste steg i karrieren var å opptre på Broadway.
1959 ble han et av medlemmene i den uformelle gruppen «The Rat Pack», som ble ledet av hans gode venn Frank Sinatra. De øvrige medlemmene var Dean Martin, Peter Lawford og Joey Bishop. Medlemmene opptrådte ofte i Las Vegas og bidro dermed til å gjøre Las Vegas til et turistmål.
Som en følge av sin suksess begynte Davis jr. å nekte å opptre på scener hvor de praktisere raseskille, og dette ledet smått om senn til at nattklubber i Miami Beach og kasinoer i Las Vegas sluttet å praktisere raseskille.
I 1972 ga han ut sangen The Candy Man, som gikk til topps på Billboardlisten.
Davis jr. døde av komplikasjoner i forbindelse med strupekreft, som han hadde pådratt seg etter mange år som røker. I sin selvbiografi forteller han om et liv med alkohol, kokain og kvinner. Når han skulle beskrive seg selv, gjorde han det ofte ved å omtale seg som «en liten, enøyd, svart jøde med flat nese».
Sammy Davis jr. har fått en stjerne på Hollywood Walk of Fame.
Davis jr. avholdt tre konserter i Oslo, som soloartist i 1977 og 1982, og sammen med Liza Minelli og Frank Sinatra i 1988.
Lúcio
Lucimar da Silva Ferreira, også kjent som «Lúcio», (født 8. mai 1978 i Brasília) er en brasiliansk fotballspiller som spiller midtstopper for Brasiliense Futebol Clube. Tidligere har han blant annet spilt for Bayer Leverkusen og Bayern München.
Herøysund
Herøysund (også brukt Herøysundet) er et tettsted i Kvinnherad kommune i Vestland. Tettstedet har innbyggere per 1. januar, og ligger sørøst for Hardangerfjorden, sørvest på Folgefonnhalvøya mellom Rosendal og Husnes. Fylkesvei 48 går gjennom Herøysund.
Melodi Grand Prix 1975
Melodi Grand Prix 1975 var den 15. utgaven av Melodi Grand Prix, Norges nasjonale uttaking til Eurovision Song Contest. NRK plukket ut fem finalister ut fra 120 innsendte bidrag til finalen 25. januar 1975. Vinnerlåten ble «Det skulle ha vært sommer nå», skrevet av Svein Hundsnes. Vinnerlåten ble sunget av Stein Ingebrigtsen med lite orkester og Ellen Nikolaysen med stort orkester. Nikolaysen representerte Norge i den internasjonale finalen i Stockholm, der hun framførte låten på engelsk under tittelen «Touch My Life (with Summer)». Der kom sangen nest sist med 11 poeng.
Sendingen
Finalen ble nok en gang sendt fra NRK Marienlyst, for første gang i farger. Sendingen gikk av stabelen lørdag 25. januar med Bergljot Engeset som programleder. Dette er fremdeles første og eneste gang en finale har blitt så tidlig som i januar. De øvrige finalene har blitt arrangert i februar, mars og april.
Til den åpne konkurransen mottok NRK 120 låter som oppfylte de formelle kravene, ett bidrag mindre enn bunnåret 1962. En jury på ti personer plukket ut fem av de innsendte låtene til finalen, og det var de samme ti personene som stemte under sendingen. Der valgte de «Det skulle ha vært sommer nå» til vinner.
Hvert bidrag ble framført to ganger, først med ett sett artister akkompagnert av Terje Fjærns orkester. Deretter ble melodiene framført på nytt med nye artister, akkompagnert av et forsterket kringkastingsorkester under ledelse av Carsten Klouman.
Blant de ti artistene var det stort sett tidligere deltakere, men Øystein Sunde, Maj Britt Andersen og Brit Elisabeth Haagensli deltok for første gang. Veteranduoen Paul Cappelen og Ivar Børsum sto bak to av de fem finalemelodiene.
Programleder Bergljot Engesets innledning var på mange måter symptomatisk for NRKs innstilling til konkurransen på 1960- og 1970-tallet: «Når det gjelder selve arrangementet Melodi Grand Prix, så kan man vel ikke si det har skjedd særlig store forandringer i løpet av de 15 årene Norge har deltatt. Og vi, ja, vi kommer vel også denne gang til å holde oss til det tradisjonelle mønsteret. Men vi har lyst til å minne om at det tross alt er melodien, teksten og musikken som er viktig i dette storstilte arrangementet. Og vi får håpe at de som er med på å stemme, ikke lar seg påvirke for mye av innpakningen her i studio.»
Avstemning
Juryen satt i studio B og besto av åtte menn og to kvinner – de samme som plukket ut de fem finalebidragene. Hvert jurymedlem ga fra 1 til 5 poeng til hver melodi. Bidragene kunne dermed få fra 10 til 50 poeng.
Hendelser
Vinnermelodien ble framført av Ellen Nikolaysen i den internasjonale finalen. Sangen ble framført på engelsk med tittelen «Touch My Life (with Summer)» i den internasjonale finalen i Stockholm.
Dette var første gang en norsk Melodi Grand Prix-finale ble sendt i farger. Stortinget åpnet for prøvesendinger i farger allerede i 1972, men det var først fra 1975 at NRK startet med regulære sendinger i farger.
Også dette året ble konkurransen og melodiene møtt med skepsis blant fagfolk og presse. Jurymedlem Terje Rypdal gikk ut i VG og slaktet de innsendte bidragene og etterlyste nytenkning: «På meg kan det virke som om folk binder seg fullstendig når det blir snakk om Melodi Grand Prix. Da tenker man akkurat som man har gjort de siste årene. Nytenkning virker nesten uhørt.» sa Rypdal. Heller ikke Aftenposten var særlig positiv etter finalen: «En norsk Grand Prix-melodi er like uforanderlig som sfinxen. De fleste av lørdagens finalemelodier kunne like gjerne deltatt i 50-årene.»
Kona til Terje Rypdal, Inger Lise Rypdal, var i utgangspunktet aktuell som en av artistene. Hun kunne imidlertid ikke stille, siden ektemannen satt i juryen. «Men de melodiene Inger Lise falt for, nådde aldri til finalen. Dermed løste saken seg selv.» sa Terje Rypdal til VG.
Det vakte også en viss oppmerksomhet at NRK valgte en kvinnelig programleder, mens en mann oppdaterte poengtavlen og delte ut blomster til vinnerne. Aftenposten omtalte programleder Bergljot Engeset som «søtt nervøs», og pressen mente kjønnsrolle-byttet skyldtes at det tross alt var FNs internasjonale kvinneår.
Grand Prix-finalen gikk i reprise på NRK2 12. mars 2014, som en del av oppladningen til den norske finalen dette året.
Gaius Canuleius
Gaius Canuleius var, ifølge Livius' bok 4, en folketribun i den romerske republikken i år 445 f.Kr. Han fremla et lovforslag som ville gjøre det lovlig for patrisiere og plebeiere å gifte seg. Sammen med sine kollegaer fremla han også et annet lovforslag, om å gjøre det mulig for én av de to årlig valgte konsulene å være plebeier. Loven som opphevet forbudet mot ekteskap mellom klassene gikk igjennom samme år, og den ble kalt Lex Canuleius, oppkalt etter han som foreslo den. Grunnen til at det gikk så fort, var kanskje det at det ofte var viktig for patrisiere å gifte seg til penger, og de kjempet derfor kun halvhjertet imot forslaget. Det ble imidlertid ikke før i år 366 f.Kr. at plebeiere endelig fikk muligheten til å bli konsul.
De liberale lovforslagene kom som en reaksjon på forbudet mot ekteskap mellom patrisiere og plebeiere i tolvtavleloven, som ble vedtatt i år 449 f.Kr. Siden bare patrisiere kunne oppnå konsulembetet samt de høyeste religiøse embetene på denne tiden, ble det dermed ikke mulig for plebeiere å oppnå disse.
Fylkesvei 4552
Fylkesvei 4552 går mellom Auglend og Hillevåg i Stavanger. Veien er 0,8 km lang.
Frem til 2019 hadde veien betegnelsen fylkesvei 394.
Fylkesvei 7254
Fylkesvei 7254 går mellom Vågsodden og Hamn i Vevelstad kommune. Veien er 9,6 km lang.
Frem til 2019 hadde veien betegnelsen fylkesvei 112.
Kreis Hohenstein-Ernstthal
Fra 1990 frem til 1994 fortsatte kretsen å eksistere innenfor Fristaten Sachsen som Landkreis Hohenstein-Ernstthal. Den 1. august 1994 ble den sammen med Landkreis Glauchau og Landkreis Chemnitz slått sammen til Landkreis Chemnitzer Land.
Kretsens hovedsete var Hohenstein-Ernstthal.
Liste over Israels utdanningsministre
Liste over Israels utdanningsministre omfatter alle israelske utdanningsministre siden Staten Israel ble erklært selvstendig i 1948 og det første valget ble holdt i 1949.
Navnet på departementet og ministeren forbundet med det har blitt forandret flere ganger:
Den største forskjellen var i årene 1999–2003 og igjen fra 2006, da departementet ble delt i to: Utdanningsdepartementet og Kultur- og sportdepartementet. I alle andre saker var inkluderingen eller eksluderingen av sport semantisk ettersom det fortsatt lå under Utdannings- og kulturdepartementet. Limor Livnat var i 2003 den første og eneste ministeren som hadde hatt stillingen mens departementets funksjoner ble endret, fra Utdanningsdepartementet til Utdannings-, kultur- og sportsdepartementet.
Harald Aabrekk
Harald Aabrekk (født 22. februar 1956 på Nordfjordeid) er en tidligere fotballspiller og -trener.
Som trener har Aabrekk vært innom flere norske toppklubber, og han har også vært spillerutvikler og assisterende trener for det norske seniorlandslaget og for U-21-landslaget.
Sogndal
Aabrekk kom til Sogndal som talentfull 17-åring i 1973. Med sin noe uortodokse stil var han på mange måter en utfordring for trener Arnor Svedal, men spilleren fra Eid hadde mange kvaliteter å by på.
Etter en gjesteopptreden i Brann kom han «hjem» til Sogndal og var sterkt delaktig i opprykket til eliteserien i 1981. Han scoret Sogndals første mål i eliteserien i 1–1 kampen mot Molde våren 1982. Den elegante midtbanespilleren spilte 146 ganger for Sogndal og scoret 36 mål før han la opp.
Trenerkarriere
Aabrekk kom til Brann som spillerutvikler i 1998, men ble senere samme år ansatt som hovedtrener i klubben etter en serie med svake resultater. Han førte Brann til seriebronse i 1999-sesongen, men tok permisjon fra trenerjobben samme sesong. Etter at Teitur Thordarson overtok som trener foran 2000-sesongen, valgte Aabrekk å si opp i Brann etter at permisjonen var over.
Etter at Aabrekk trakk seg fra trenerjobben i Vålerenga etter 2007-sesongen, kom han igjen tilbake til Brann. Han ble vinteren 2008 ansatt som speider og spillerutvikler.
Sommeren 2008 ønsket Brann at assistenttrener Espen Steffensen og Aabrekk skulle bytte jobber, men dette ville ikke Steffensen. Steffensens kontrakt ble avsluttet 7. august 2008, og Aabrekk overtok som assisterende trener samme dag. Etter at Steinar Nilsen ble ansatt som hovedtrener i klubben, gikk Aabrekk over i en speiderrolle i klubben som han hadde ut kontrakttiden, som endte 31.08.09
Spesialisthelsetjenesten
Spesialisthelsetjenesten i Norge er den delen av Norges helsevesen som har ansvar for somatiske og psykiatriske sykehus, andre institusjoner samt ambulansetjenesten. Spesialisthelsetjenesten er delt inn i fire regioner. De fire regionale helseforetakene har ansvaret for å sikre befolkningen i regionen tilgang til nødvendige spesialisthelsetjenester. Spesialisthelsetjenesten omfatter somatiske og psykiatriske sykehus, poliklinikker og behandlingssentre, opptrenings- og rehabiliteringsinstitusjoner, institusjoner for tverrfaglig spesialisert behandling for rusmiddelmisbruk, prehospitale tjenester, privatpraktiserende spesialister og laboratorie- og røntgenvirksomhet. Ansvarsfordelingen mellom spesialisthelsetjenesten og primærhelsetjenesten endrer seg over tid. I 2009 overtok spesialisthelsetjenesten også ansvaret for rusbehandling.
I Norge er det fire regionale helseforetak som via sine helseforetak yter slike tjenester for hvert sitt geografiske område. Det er i 2009 ca. 160 000 ansatte i spesialisthelsetjenesten.
Lars Sigurd Björkström
Lars Sigurd Björkström (født 19. november 1943 i Göteborg) er en brasiliansk seiler som deltok i de olympiske leker 1980 i Moskva.
Björkström ble olympisk mester i seiling under sommer-OL 1980 i Moskva. Sammen med Alexandre Welter vant han Tornado-klassen foran Peter Due og Per Kjergard fra Danmark og Göran Marström og Jörgen Ragnarsson fra Sverige. Seilasene ble gjennomført nær Tallinn i perioden 22. juli til 1. august.
Flak 38
Flak 38 er tysk for Flugabwehrkanon (Luftvernkanon/artilleri). 38 i navnet, betyr at kanonen ble tatt i bruk i 1938, ikke at den var en 38mm kanon. Under andre verdenskrig var Flak 38 standard luftvernartilleri, og med sine 20mm kunne den brukes mot lette stridsvogner og gjøre betydelig skade mot infanteri.
For å flytte kanonen var det mulig å montere den på en henger. Den kunne brukes selv når den stod på hengeren og ble meget populær blant tyskerne. Understellet bestod av tre «føtter». Hengeren var av enkel konstruksjon og var i seg selv en litt avansert ramme. Den ble montert ved at de to bøylene på selve kanonen ble festet inn under to kroker bak på hengeren. Deretter festet man den bakerste «foten» foran på hengeren.
Bruk og varianter
Flak 38 var veldig mye brukt som kanon på tyske kjøretøyer under andre verdenskrig. Blant annet på Wirbelwind, lette og tunge lastebiler, feltvogner og halvbeltekjøretøyer. Kriegsmarine brukte også flak 38 for luftvern på ubåter.
I tillegg til å være montert på kjøretøyer kom den i to(?) versjoner, vanlig og en quad-kanon; Vierling. Vierlingen ble populær bak de tyske rekkene, men hadde noe mindre rekkevidde en den vanlige versjonen. Utseendemessig var de to versjonene litt ulike. Vierlingen var mer kompakt og skjoldet var litt annerledes. Den triangulære basen var imidlertid lik på begge versjoner og de kunne monteres på hengere på samme måte.
2 cm Flak 30/38/Flakvierling 2 cm FlaK 30
Pseudotaxus
Pseudotaxus (latin: Pseudotaxus) er en slekten av bartrær i barlindfamilien. Den har bare én art – nemlig hvitbærbarlind  (Pseudotaxus chienii) . Arten vokser i hele det sørlige Kina, og blir 5-10 meter høy. Den brukes til treskjæring. Arten er truet og har internasjonalt vern.
Relativity Records
Relativity Records er et amerikansk plateselskap startet av Clive Davis.
Selskapet satset opprinnelig på heavy metal og rock, og hadde band som Death, Exodus, Megadeth, Napalm Death, Joe Satriani, Steve Vai, Stuart Hamm, Dark Angel, Forbidden pluss flere andre.
På 1990-tallet endret de kurs og tok også med hiphop-artister, som Common, Fat Joe, Three 6 Mafia, Hussein Fatal og flere.
Skjetten jente- og guttekorps
Skjetten jente- og guttekorps er et korps på Skjetten i Lillestrøm kommune (Viken) og for tiden samarbeider korpset med Strømmen skolekorps.
Historie
Skjetten jente- og guttekorps ble stiftet av lærer Hjørdis Omholt den 17. mars 1960. Korpset fikk da ikke lov å kalle seg et skolekorps, men i 1964 etter å ha søkt utallige ganger, ble saken ordnet. Ved starten hadde korpset 12 medlemmer, derav 5 jenter.
På 90-tallet har korpset spilt på OL på Lillehammer, spilt for Kongen ved flere anledninger.
Skjetten jente- og guttekorps er tidenes mestvinnende skolekorps med en seier i Nordisk Mesterskap, ca. 15 seire i Akershusmesterskapet, og en 7-8 NM-titler.
På grunn av lav rekruttering har korpset fra 2000 til 2003 samarbeidet med lokalkorpsene Lillestrøm skolekorps og Strømmen skolekorps. Samarbeidet har blitt kalt LSS2000. Korpset har fått gode resultater i både NM og Akershusmesterskap, med én seier i NM og to seire i AM. Dette samarbeidet ble videreført til sommeren 2003. Høsten 2005 ble et nytt samarbeid startet med Strømmen skolekorps, noe som fortsatt foregår.
Dirigenter
Hovedkorpsets dirigenter gjennom tidene:
Surnumerær
Surnumerær  (av fransk surnuméraire) er en betegnelse på militært personell som går ulønnet ut av tjeneste midlertidig, uten å miste opparbeidet grad og ansiennitet. I marinen sier man at offiseren er à la suite.
22. oktober
22. oktober er den 295. dagen i året og den 296. i skuddår. Det er 70 dager igjen av året.
Navnedag
Karianne, Karine, Kine.
Fødsler
Se flere som er født 22. oktober i Kategori:Fødsler 22. oktober.
Dødsfall
Se flere som døde 22. oktober i Kategori:Dødsfall 22. oktober.
Universitetsbiblioteket i Oslo
Universitetsbiblioteket i Oslo (UBO), opprinnelig bare kalt Universitetsbiblioteket, er et offentlig fag- og forskningsbibliotek og en del av Universitetet i Oslo. Biblioteket fungerte også som Norges nasjonalbibliotek fra 1811 til 1999 da oppgavene ble overtatt av en egen institusjon, Nasjonalbiblioteket.
Biblioteket er åpent for alle, men hovedoppgaven er å støtte studenter og forskere ved Universitetet i Oslo. Bibliotekets tjenester inkluderer undervisning i informasjonskompetanse, forskerstøtte og individuell veiledning. Bibliotekets samlinger brukes også av personer tilknyttet andre institusjoner i Norge og utlandet og av allmennheten.
UBO består av fire publikumsavdelinger for henholdsvis humaniora og samfunnsfag, medisin, juss og realfag. Foruten bygningene Georg Sverdrups hus, Vilhelm Bjerknes' hus og Sophus Bugges hus, disponerer biblioteket en rekke filialer i andre av universitetets bygninger, deriblant Domus Juridica, Naturhistorisk museum, Kulturhistorisk museum og Rikshospitalet. I tillegg består UBO av Akademisk skrivesenter, en avdeling for samlinger og tjenester (etablert 2021) og en stabsavdeling.
Til sammen utgjør bibliotekets samlinger i januar 2021 drøyt 2,1 millioner trykte bøker, rundt 780.000 e-bøker, snaut 36.000 e-tidsskrifter og ca 1.100 trykte. I tillegg inneholder UBOs digitale DUO Vitenarkiv blant annet snaut 45.000 studentavhandlinger, over 2.600 doktoravhandlinger og over 16.000 vitenskapelige tidsskriftartikler. Arbeidsstyrken utgjør ca 161 årsverk.
UBO ble i årene 2017–2021 ledet av Hanne Graver Møvig. Hun overtok etter Bente R. Andreassen, bibliotekets første kvinnelige leder. UB ledes nå av Randi Halveg Iversby.
Etablert samtidig med universitetet
Biblioteket ble etablert i 1811, samtidig med opprettelsen av Det kongelige Frederiks universitet, og frem til 1999 var det også Norges nasjonalbibliotek. Den første universitetsbibliotekar var Georg Sverdrup. Bibliotekbygget i Henrik Ibsens gate ble reist i 1913, i Axel Drolsums tid.
Det norske Nasjonalbiblioteket ble opprettet i 1988, kom i drift i 1989, og overtok fra 1998 UBOs Norske avdeling, hvorved Universitetsbiblioteket kunne rendyrke sine oppgaver rettet mot universitetets behov. Fra samme år flyttet Universitetsbibliotekets avdeling for humaniora og samfunnsvitenskap (HumSam-biblioteket) inn i det nybygde Georg Sverdrups hus på Blindern. Bygget er tegnet av arkitektene Telje-Torp-Aasen.
Tidligere ledere
Bibliotekdirektør Randi Halveg Iversby er fra 2021 nummer fjorten i rekken av ledere for biblioteket. Stillingsbetegnelsen for lederen var i årene 1813-1878 universitetsbibliotekar, deretter overbibliotekar og fra 1997 bibliotekdirektør. (Overbibliotekartittelen ble deretter brukt av lederne for avdelingsbibliotekene frem til 2019, nå brukes kun "leder".)
Avdelinger
Biblioteket har fire avdelingsbibliotek, en avdeling for samlinger og digitale tjenester og en administrativ avdeling. Avdelingsbibliotekene er:
HumSam-biblioteket
HumSam-biblioteket (i perioden 1999-2011 Bibliotek for humaniora og samfunnsvitenskap) er en avdeling av Universitetsbiblioteket i Oslo. Det er en sammenslåing av Det samfunnsvitenskapelige fakultetsbibliotek (opprettet 1966), Det historisk-filosofiske fakultetsbibliotek (opprettet 1961) og Det teologiske fakultetsbibliotek (opprettet 1970). Hovedbiblioteket ligger fra 1999 i Georg Sverdrups hus på Blindern og har fire underavdelinger i andre bygg: Arkeologisk bibliotek, Etnografisk og numismatisk bibliotek, Studentbiblioteket Sophus Bugge og Teologisk bibliotek.
Biblioteket er Norges største fag- og forskningsbibliotek. Det har over to millioner trykte og hundretusenvis elektroniske bøker, tusenvis av elektroniske og trykte tidsskrifter samt et stort antall elektroniske og trykte oppslagsverk og databaser innen humaniora, samfunnsvitenskap, pedagogikk, teologi og psykologi. Bibliotekets primære oppgave er å støtte forskere og studenter ved Det humanistiske fakultet, Det samfunnsvitenskapelige fakultet, Det teologiske fakultet, Det utdanningsvitenskapelige fakultet og Kulturhistorisk museum ved Universitetet i Oslo. HumSam-biblioteket har i 2020 ca 63 årsverk. Biblioteket tilbyr i alt ca 1750 arbeidsplasser for brukerne – fordelt på leseplasser, pc-plasser, grupperom og spesialplasser. Forskerstøtte, veiledning og undervisning i bruk av bibliotekets tjenester og i informasjonskompetanse er en integrert del av virksomheten. De siste årene har biblioteket holdt en høy formidlingsaktivitet, særlig på "Scene HumSam".
Biblioteket i Georg Sverdrups hus ble åpnet i 1999. I årene 2016-2018 gjennomgikk sentrale deler av biblioteklokalene en omfattende revitalisering og ombygging. I tillegg til bibliotek inneholder bygget kaffebar, kantine, auditorier og seminarrom - samt en stor vestibyle som brukes som en aula for UiO på Blindern.
Medisinsk bibliotek
Medisinsk bibliotek er en avdeling av Universitetsbiblioteket i Oslo. Det er en sammenslåing av Det medisinske fakultetsbibliotek (opprettet 1850) og Rikshospitalets medisinske bibliotek og informasjonssenter med instituttbibliotek. Det nye biblioteket flyttet inn i Det nye Rikshospitalet påsken 2000. Det odontologiske fakultetsbibliotek i Geitmyrsveien er underlagt samme leder.
Primærbrukerne er studenter og ansatte ved Universitetet i Oslo og Oslo universitetssykehus- Rikshospitalet.
Problembasert læring ble innført i 1996, og siden den tid har bibliotekets undervisning vært en integrert del av medisinstudiet og bidrar til informasjonskompetanse.
Biblioteket er Norges største medisinske bibliotek. Samlingene omfatter trykte og elektroniske publikasjoner som omhandler medisin og alle tilstøtende fagområder.
Juridisk bibliotek
Juridisk bibliotek er Norges største juridiske fag- og forskningsbibliotek. Bibliotekets samlinger og tjenester er tilgjengelige for forskere, studenter og andre med behov for tilgang til juridiske kilder. Biblioteket het tidligere Det juridiske fakultetsbibliotek.
Juridisk bibliotek åpnet i januar 2020 nye lokaler Det juridiske fakultets nybygg Domus Juridica i Kristian Augustsgate. Ansatte og studenter møter nå et samlet moderne og brukerorientert bibliotek integrert i øvrig virksomhet på bygget. Biblioteket inneholder alle de juridiske fagene (unntatt rettshistorie), noe som betyr at de tidligere enhetene ved Kriminologi og rettssosiologi, Offentlig rett, Petroleumsrett og europarett, Rettsinformatikk og Sjørett, samt Læringssenteret i Domus Nova er nedlagt og flyttet.
Realfagsbiblioteket
Realfagsbiblioteket (tidligere Matematisk-naturvitenskapelig fakultetsbibliotek) har sin hovedavdeling i Vilhelm Bjerknes' hus. Biblioteket er et universitetsbibliotek for studenter og ansatte ved MN-fakultetet på Universitetet i Oslo. Biblioteket er også åpent for brukere utenfor universitetet. Realfagsbiblioteket støtter forskning, undervisning og læringsmiljø, samt formidling ved fakultetet.
Biblioteket hadde offisiell åpning 14. mars 2012 på Vilhelm Bjerknes 150-årsdag. I tillegg til bibliotekets store samling av faglitteratur finnes grupperom, åpne arbeidssoner, arbeidsplasser for PC, kaffebar og studentpub. Det tilbys veiledning og undervisning i bruk av bibliotekets tjenester.
Realfagsbiblioteket har faglitteratur innenfor alle realfagene. Biblioteket har også en omfattende samling vitenskapshistorie, biografier, universitetspolitikk, samt de fleste phd- og masteravhandlinger tatt ved fakultetet.
Dverghårmygg
Dverghårmygg (Bibio lautaretensis) er en art av mygg som tilhører familien hårmygg (Bibionidae). Denne sjeldne arten er bare funnet noen få ganger, i fjellene i Mellom-Europa og i Norden. Lite er kjent om dens biologi.
Levevis
Lite er kjent om denne arten, men den ser ut til å foretrekke kjølige steder, i fjellet, i fjellbjørkeskog eller i barskog. De voksne myggene flyr i juni – juli og kan værer aktive ved temmelig lave temperaturer.
Utbredelse
Arten ble først beskrevet fra Col de Lautaret i de franske Alpene. Senere er den funnet noen flere steder i Alpene, i Tatrafjellene (som ser ut til å være det eneste stedet den blir funnet regelmessig), i Finland og i Norge. Det finnes også upubliserte funn fra Sverige. I Norge er den bare kjent fra to lokaliteter, ved Voss og i Hol i Hallingdal.
Michele Giordano
Michele Giordano (født 26. september 1930 in Sant'Arcangelo i Italia, død 2. desember 2010 i Napoli) var en av Den katolske kirkes kardinaler, og var erkebiskop av Napoli til 2006.
Liv og virke
Han ble presteviet i 1953, bare 22 år gammel. Deretter utførte han pastoralt arbeid i bispedømmet Anglona-Tursi som sogneprest i Scanzano. Da han var 29 år gammel, ble han i 1959 utnevnt til direktør for bispedømmets kateketiske senter og dets senter for sosiale studier, og samtidig var han bispedømmets assistent for Katolsk Aksjon. 38 år gammel ble han bispedømmets generalvikar i 1968.
Han ble i 1971 utnevnt til hjelpebiskop av Matera og apostolisk administrator sede vacante av Gravina og Irsina av pave Paul VI.
I 1987 ble han erkebiskop av Napoli, og kreert til kardinal i 1988, med San Gioacchino ai Prati di Castello som tittelkirke. Kardinal Giordano kom flere ganger i konflikt med det italienske rettsvesen, på grunn av mistanke om at han var innblandet i lyssky affærer som nevøen hans var anklaget for å ha hatt. Kardinalen var siktet for å ha deltatt i sin brors ågerutlånsvirksomhet og underslag av kirkelige midler. Da sakene til slutt kom opp for domstolene sent i 2000, ble han imidlertid frikjent fra anklagene om åger og underslag. Kardinalens nevø, Nicola Giordano, ble også frikjent.
Etter dommen uttalte kardinalen: «Jeg er like rolig som i går og som alltid, fordi jeg har god samvittighet». Statsadvokatens kontor i Lagonegro understreket at de bare hadde gjort sin plikt. I Vatikanet uttrykte man lettelse over frikjennelsen. «Man kan ikke overse at et menneske som nå er erklært skyldfri, har måttet lide en stor skade, som også har hatt virkning på Kirkens institusjoner», sa Vatikanets talsmann, Joaquin Navarro-Valls. Samtidig snakket han om et brudd på konkordatet mellom Vatikanet og republikken Italia. Statsadvokaten har gjentatte ganger fått kardinalens arbeidsrom i Napoli gjennomsøkt.
Den 20. mai 2006 ble Giordano innvilget avskjed i en alder av 75 år, som er den vanlige alder for katolske biskopers avskjedssøknader.
Episkopalgenealogi
Hans episkopalgenealogi er:
Larvik Dagblad
Larvik Dagblad var en avis i Larvik som utkom 1943–1945. Etter ordre fra Pressedirektoratet ble Venstre-avisen Østlands-Posten slått sammen med Arbeiderparti-avisen Nybrott til Larvik Dagblad den 1. juli 1943. Ansvarlige redaktører var Øyvind Næss (fra Østlands-Posten) og Ingjald Nordstad (fra Nybrott). Den 8. november 1943 ble begge redaktørene arrestert sammen med avisens forretningsfører Asbjørn Næss. Carl Henry (fra Nybrott) fungerte fra da av som ansvarlig redaktør.
Liam Dickinson
Liam Michael Dickinson, (født 4. oktober 1985 i Salford, Stor-Manchester, England) er en engelsk fotballspiller som har spilt for to engelske klubber. Han spiller nå for Derby County i Football League Championship.
Biografi
Liam Dickinson startet sin profesjonelle fotballkarriere i Stockport County i desember 2005 da han skrev under på en kortidskontrakt med klubben ut 2005/06-sesongen, og han spilte sin første kamp for Stockport den 2. januar 2006 da de spilte 2-2 mot Cheltenham i en ligakamp. I denne kampen startet han på benken, ble byttet inn i det 71. spilleminutt og scoret sitt første ligamål for the Hatters i det 76. spilleminutt. I mars 2006 skrev han under på en 2-årskontrakt som bandt han til Stockport fram til sommeren 2008. Totalt ble det 7 ligamål på 22 kamper i 2005/06-sesongen, mens han i den påfølgende sesongen fikk bokført 7 mål på 31 ligakamper for klubben fra Stor-Manchester. I hans tredje sesong i Stockport, 2007/08-sesongen, ble det 19 ligamål på 40 kamper og i denne sesongen scoret han også mål i Football League Two play-off finalen mot Rochdale den 26. mai 2008. Dickinson scoret Stockports tredje mål i denne kampen som de vant 3-2 og dermed rykket opp til Football League One.
Den 1. juli 2008 skrev han under for Derby County som betalte £750 000 i overgangssum og dette beløpet vil stige opp til £1 000 000 når Dickinson har spilt et bestemt antall obligatoriske kamper for Derby.
Kilder
Headline Book Publishing, London. ISBN 978-0-7553-1664-9
Eulalio Gutiérrez
Eulalio Gutiérrez Ortiz (født 1881, død 12. august 1939) var Mexicos president mellom 6. november 1914 og 16. januar 1915.
Han ble født i la Hacienda de Santo Domingo i Ramos Arzipe i den meksikanske delstaten Coahuila. Som ung var han gjeter og gruvearbeider i Zacatecas. Gutiérrez var med i den meksikanske revolusjon og han var midlertidig president under en turbulent tid.
Dale Crover
Dale Crover (født 23. oktober 1967 i Aberdeen, Washington, USA) er en amerikansk trommeslager, låtskriver og gitarist, og siden 1984 har vært trommeslager (til og fra) i grunge-rockbandet The Melvins.
Crover spiller slagverk for Nirvana på låtene «Floyd The Barber», «Paper Cuts» og «Downer» på Nirvanas debutalbum Bleach. Videre på låtene «Downer», «Aero Zeppelin», «Beeswax», «Hairspray Queen» og «Mexican Seafood» på Nirvanas tredje album Incesticide. I tillegg spiller han på Nirvana-samleboksen With the Lights Out på låtene «If You Must" og «Pen Cap Chew» på disk 1.