cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Voltaire
Voltaires ettermæle og arv
I løpet av sin levetid var Voltaire først og fremst kjent som en dramatiker, men i dag er han kanskje mer kjent for romanen Candide, hans satire over Gottfried Leibniz' filosofi, og for et stort antall aforismer. Han er også kjent for sitt skarpe intellekt, sine skrifter innenfor filosofi og som en markant forsvarer av menneskerettigheter som retten til en rettferdig rettsgang og religionsfrihet. Som satirisk polemiker anvendte han flittig sin penn for å kritisere de franske institusjoner i sin tid, religiøse dogmer i alminnelighet og den katolske kirkens maktovergrep i særdeleshet. Hans opposisjonelle stil og frimodighet førte både til fengselsstraff og landflyktighet. Spesielt i Frankrike er han husket som en modig debattør som utrettelig arbeidet for menneskerettigheter og angrep det rådende regimets hykleri og urettferdigheter. En del av hans kritikere, som skotske viktorianske forfatteren Thomas Carlyle (som hadde større beundring for tysk kultur enn den fransk motpart), har hevdet at selv om Voltaire var uovertruffen i litterær form har selv ikke de mest gjennomarbeidede av hans verker større substans og at han aldri uttrykte en vesentlig idé som helt og holdent var hans egen.
Voltaire mistrodde demokrati og så på det demokratiske system som en måte å la massenes dumhet få råde. Han mente at den franske borgerklassen var for liten og for ineffektiv til at den kunne bidra til endringer av samfunnet, at aristokratiet var en parasitt og for korrumpert, at de vanlige medborgerne og flest var uvitende og at kirken var en statisk kraft som kun var nyttig som en balanserende motkraft til monarkiet. For Voltaire var det bare en opplyst monark som med råd fra filosofer, en som ham selv, som kunne bidra til endringer, ettersom det lå i den franske kongens egen interesse i å forbedre Frankrikes makt og rikdom.
Voltaire var sterkt imot den kristne troen. Han mente at evangeliene var oppdiktet og preget av selvmotsigelser og at Jesus ikke hadde eksistert, men at begge var et produkt av dem som ville skape Gud i sitt eget bilde. De som forsvarte kristendommen på Voltaires tid lot seg dog ikke overbevise, og unnlot å lese hans verker enn å gå i polemikk med ham. Voltaire var dog ikke ateist, men som mange andre opplysningsfilosfer en deist. Han trodde på en høyere makt som hadde skapt universet, men som mennesker ikke kan ha noen kunnskap om og som heller ikke griper inn eller styrer verdensforløpet (se Teodicéproblemet).
Voltaires tekster, og særlig hans private brev, inneholdt stadig ordet l'infâme (det «beryktede», «nedrige», «infame» eller «fryktelige») og uttrykket écrasez l'infâme («knus det fryktelige»). Enkelte har hevdet at med dette har Voltaire henvist til Jesus Kristus, men det er trolig en misforståelse. «Det fryktelige» i Voltaires vokabular behøver ikke tolkes som Gud, Kristus eller kristendommen. Han rettet derimot sin kritikk mot samtidens katolske kirkes maktapparat og dens privilegerte gruppe av «rettenkende» som hadde både makt og myndighet til å forfølge og true de som mente eller trodde på noe annet. Representanter for denne privilegerte gruppen opplevde Voltaire selv både i kirken som i andre maktsfærer, og han fikk selv føle deres makt da han ble tvunget i eksil og når hans bøker ble konfiskert og brent. Den religiøse undertrykkelsen i Voltaires Frankrike rammet enkeltpersoner som Jean Calas og François-Jean de la Barre på den mest bestialske måte, noe som engasjerte Voltaire dypt.
Mens Voltaire ofte benyttet seg av Kina, Siam og Japan som eksempler på framstående ikke-europeiske sivilisasjoner og kritiserte slaveri strengt, om enn nedsettende mot svarte, var han ekstremt fordomsfull mot oldtidens jøder som han hevdet var «et uvitende og barbarisk folk», skjønt han sa lignende om andre oldtidsfolk. Likevel var hans stadige angrep mot jødedommen generelt og jøder spesielt svært negativt og fordomsfull ladet, særlig med de pågående jødeforfølgelser i Europa i Voltaires samtid. Det har blitt hevdet at Voltaires angrep på jødene må ses i lys av hans generelle angrep på også andre religioner, som islam og katolisismen, og at han generelt anses for å være en foregangsmann for å fremme et tolerant syn på folk og kulturer. Voltaire var framtidsrettet i kreve toleranse for det religiøse mindretall, men kunne ikke selv fri seg fra religiøse fordommer. Av de 118 filosofiske artiklene i hans Philosophical Dictionary Dictionaire er det omtrent 30 artikler hvor jøder blir forklart som «det mest forferdelige folk på jorden». Den lengste artikkelen er den om jøder og utslagsgivende antisemittiske beskrivelsen er dens første del:
Det var fra dette rike antisemittiske kildematerialet som det nazistiske regime i Frankrike under den andre verdenskrig var i stand til å sette sammen en bok på 250 sider kalt Voltaire Antijuif (Voltaire Antijøde).
Voltaire er kjent for mange minneverdige aforismer, som «Si Dieu n'existait pas, il faudrait l'inventer» («Om Gud ikke hadde eksistert, måtte vi ha oppfunnet ham»), som ble fremmet i en epistel på vers i 1768, Épître à l'Auteur du Livre des Trois Imposteurs (Brev til forfatteren av De tre bedragere), adressert til en anonym forfatter av et kontroversielt verk, Avhandlingen om de tre bedragere. Men langt fra å være en kynisk bemerkning som den ofte blir oppfattet som var den ment som et svar på tiltale til en rekke ateistiske forfattere som baron d'Holbach, baron Grimm, og andre.
Det sitatet som hyppigst siteres med referanse til Voltaire, «Jeg deler ikke dine meninger, men jeg er beredt til å dø for din rett til å hevde dem», er dog ikke opprinnelig hans. Sitatet ble skrevet av Evelyn Beatrice Hall 128 år etter Voltaires død i hennes bok Voltaires venner fra 1906. Halls hensikt med sitatet var å sammenfatte Voltaires holdning mot Claude Adrien Helvétius og hans kontroversielle bok De l'esprit. Ettersom sitatet ble skrevet i første person entall har det blitt misforstått som et faktisk sitat av Voltaire selv.
Voltaire var kjent som en forkjemper for kaffe; han skal etter sigende ha drukket minst 30 kopper om dagen. Det er blitt antatt at den store mengden koffein han fikk i seg, fungerte som en mental stimulans for hans voldsomme kreativitet.
Voltaire ble innviet i Frimurerordenen en måned før sin død. Den 4. april 1778 ble Voltaire ledsaget av Benjamin Franklin til Loge des Neuf Soeurs i Paris og ble en lærling, muligens kun for å tilfredsstille Franklin.
Forfatterskap
Voltaire var en særdeles produktiv forfatter som skrev i nesten alle litterære former: dramatikk, poesi, romaner, essay, historiske og vitenskapelige verk, politiske pamfletter og over 20 000 brev.
Poesi
Fra tidlig alder viste Voltaire et talent for å skrive vers, og noe det første han utga var poesi. Han skrev to lange diktverk, La Henriade (Henriaden) og La Pucelle d'Orléans (Jomfruen fra Orleans), som hver for seg er svært forskjellige. Det første var et høyverdig epos, det siste en grov satire. I tillegg skrev han flere kortere dikt som en del kritikere har framhevet som kvalitetsmessig bedre enn de to titlene over.
Henriaden var skrevet som en etterligning av Vergil, som i verseformen aleksandriner kan virke monotont for moderne lesere, men var en enorm suksess på 1700-tallet og tidlig på 1800-tallet, utgitt 65 utgaver og oversatt til flere språk. Det episke diktet omformet den franske kong Henrik IV av Frankrike til en nasjonalhelt for hans forsøk på å innstifte toleranse med Ediktet i Nantes i 1598, en ordning som var ment å beskytte franske hugenotter fra overgrep. Jomfruen fra Orleans var på den andre siden et burlesk dikt om overmenneskelige krefter tilskrevet møydom til legenden om Jeanne d’Arc. Diktet har blitt beskrevet som både «slibrig» og «uanstendig» Diktet ble brent og forbudt over hele Europa inntil Voltaire selv ble beskjemmet og utga en renslig utgave 30 år etter som manglet det meste av den opprinnelige spottingen og satiriske kommentarene.
Romaner
Det meste av Voltaires prosaverker og romanser, vanligvis komponert som pamfletter, ble skrevet som polemikker. Candide angrep passiviteten som ble inspirert av Leibniz' optimismefilosofi; L'Homme aux quarante ecus, bestemte sosiale og politiske syn i samtiden; romanen Zadig ou la Destinée, og andre skrifter, bestemte former for moral og metafysiske ortodoksi; og en del ble skrevet for å gjøre narr av Bibelen. I disse verkene er Voltaires ironiske stil, fri for overdrivelser, tydelig, særlig den selvbeherskelse og enkelhet i den verbale behandlingen. Candide er det beste eksempelet på hans stil. Voltaire har også, på samme måte som Jonathan Swift, blitt regnet for en forløper for science fictionsjangerens filosofiske ironi, særlig i Micromégas.
Historie
Blant Voltaires historiske verk finnes de to bindene om den svenske krigerkongen, Karl XII, og dessuten hans store bok om Ludvig XIVs århundre, Le Siècle de Louis XIV, et lignende verk om Ludvig XV, et verk om den russiske tsaren Peter den store (i Voltaires framstilling den positiv utgaven av svenske Karl XII), og et større antall mindre verk. Som historiker var Voltaire til dels fordomsfull og hadde en klar farget agenda i sin framstilling. Hans gjennomslagskraft var dog stor og hans bok om eksempelvis Karl XII preget bildet av den svenske kongen i lang tid framover. Voltaire var til dels nyskapende for sin tid ved å ta opp sosiale og økonomiske aspekter. Voltaire hadde et bevisst historiesyn, og hadde metodologiske og filosofiske grunn for et bevist fokus på moderne historie i motsetning til oldtidens historie.
Filosofi
Det fremste verket av Voltaires egentlige filosofiske arbeid er Dictionnaire philosophique (Filosofisk oppslagsverk) som inneholder de artikler som Voltaire skrev til den store franske encyklopedien, pluss flere mindre stykker. Verket inneholder kritikk av de franske politiske institusjoner likeledes som polemikk mot Voltaires personlige fiender, men det meste er rettet mot Bibelen og den katolske kirken. Arbeidet er for mangfoldig og overflatisk til å kategoriseres som filosofi på samme nivå som Immanuel Kant eller John Rawls, men inneholder skarpe og innsiktsfulle observasjoner av konkrete problem. Det lille formatet og den vittige og samtidig aggressive stilen hadde gjennomslagskraft til forme opinionen i hele Europa.
Andre skrifter
I hans generelle kritikk og løse skrifter var det han skrev sammenlignbar til det han ellers skrev. Bortimot det meste av hans mer vesentlige verker, om et var poesi eller prosa, er presentert med et forord av en eller annen type som er preget av hans bitende dog sosial tone. I et stort mangfold av alle mulige former for pamfletter og skrifter har framvist sin dyktighet i journalistikk og i behandlingen av det dagsaktuelle. I det som var ren litterær kritikk var hans hovedverk Commentaire sur Corneille, skjønt han skrev flere tilsvarende verker – noen ganger (som i hans verk om livet og kritikken av Molière) uavhengig og tidvis som en del av hans Siècles. I disse typene av tekster kan Voltaire dog framstå som ikke spesielt kunnskapsrik om sitt eget språk eller litteratur. I sin litteraturkritikk kan han framvise både begrensninger og konvensjoner i teologiske, etiske og politiske spørsmål, noe som til dels kan skyldes den utrolige energi som han skrev.
Korrespondanse
Voltaires brevskriving var enorm, som kom toppen av alt det andre han skrev. Denne store tekstmasse er nødvendigvis den som best gir tilgang til Voltaires personlighet. Gjennom hele brevmengden viser han stor energi og mangfold, dyktig til å smigre når han velger å smigre, skånselløs sarkastisk når han velger å være sarkastisk, og med stor besluttsomhet til å ta i bruk alle midler for å ramme sine fiender. Rundt 20 000 brev etterlot han seg. Theodore Besterman samlede utgave av disse brevene, fullført i 1964, fyller 102 bind. En historiker har karakterisert brevene som «et gjestebud ikke bare i intelligens og taleferdighet, men også av varmt vennskap, menneskelig medfølelse og skarp tenkeevne.»
De gylne fjellene i Altaj
De gylne fjellene i Altaj (russisk: Золотые горы Алтая) er et 16 178 km² stort fjellområde i sør-Sibir i Russland som står på UNESCOs verdensarvliste. Fjellområdet ligger i den russiske delen av den sentralasiatiske fjellkjeden Altaj, ikke langt fra fireriksgrensen mellom Russland, Kasakhstan, Kina og Mongolia.
Verdensarvstedet inkluderer tre adskilte områder:
UNESCO beskriver området som en plass som inneholder alle de ulike vegetasjonssonene en finner i Sibir, fra steppe til skogssteppe, blandingsskog, subalpin vegetasjon og alpin vegetasjon. UNESCO la også vekt på at fjellområdet er en viktig plass for å bevare flere globalt utryddingstruede pattedyr, som snøleopard og sauearten Altaj-Argali.
She’s New to You
«She's New to You» er en amerikansk popsang, skrevet av Silver og Owen.
En amerikansk innspilling med Molly Bee ble utgitt på singlen Liberty 55543 i januar 1963.
Britiske Susan Maughan med Wally Stott og hans orkester og kor spilte den også inn. «She's New to You» ble utgitt på singlen Philips 326586 BF i 1963.
Listeplassering
Maughans versjon entret den britiske singlelisten 11. mai 1963 og lå der i tre uker med nummer 45 som beste plassering.
Bjørn Carlsen
Bjørn Øivind Carlsen (født 4. september 1945) er en norsk maler, bosatt i Heggedal.
Han er utdannet ved Statens Håndverks- og Kunstindustriskole, Oslo (1965–1967) og på Statens kunstakademi (1967–1971) og (1974–1975). Han hadde sin første separatutstilling i Kunstnerforbundet, Oslo i 1972. Han har senere vært lærer ved kunstakademiet. Han deltok i gruppe Zink, med fellesutstillinger i 1983, 1985 og 1986.
Carlsens malerier er ekspressive i uttrykket, meget fargesterke, og særmerkes av groteske gjengivelser av populærkulturelle uttrykk som Donald og Dolly Duck. Han forener en grotest lekenhet med dypt alvor i bilder som formmessig kan minne om både Edvard Munch og moderne splatter sci-fi. Bjørn Carlsen har i hovedsak arbeidet med oljemaleri, men i de siste par år har han begynt å bruke pastell. Karakteristiske titler på hans bilder er Seksualsex, Kadaveret suges, Donaldfrisen, Tomheten fylles og Narkotisk orgasme.
Atlantic
Atlantic kan referere til:
Bjørn Carlsen
I 2004 stilte Carlsen ut i Munchmuseet under tittelen Møte med Munch. Under Ibsenåret 2006 bidro han til prosjektet ART PRO IBSEN 2006 med et grafisk trykk til Vildanden.
Warner Music Nashville
Warner Music Nashville er et amerikansk plateselskap som eies av Warner Music Group. Det ble stiftet i 2009.
Uruguay under Sommer-OL 1972
Uruguay under Sommer-OL 1972. Tretten sportsutøvere, ti menn og tre kvinner, fra Uruguay deltok i fem sporter under Sommer-OL 1972 i München. De vant ikke noen medaljer.
Lyngdal Idrettslag
Lyngdal Stadion har 3 kunstgressbaner, en hall (kunstgress) og hovedbanen (kunstgress). Den mest kjente turneringa på Lyngdal Stadion er Lyngdal Cup i august.
Håndball
Lyngdals kvinnelag i håndball spiller i 4. divisjon.
Fotball
Lyngdals herrelag i fotball spiller i 4. divisjon, og kvinnelaget i 3. divisjon. Herrelaget består av spillere mellom alder av 17 og 35 ca. Damelaget består av aktive spillere i varierende ung alder. Aktive spillere hvor Lyngdal IL stiller med 6 kretslag-spillere, som spiller for i kretsen NFF Agder. Ingvild Stensland, kvinnelandslagets kaptein, begynte sin karriere i Lyngdal Idrettslag.
Rugby union under Sommer-OL 1908
Rugby union var med på det olympiske programmet for annen gang, første var i 1900 i Paris. Det var kun to nasjoner som deltok, Storbritannia som var representert av Cornwall, nasjonale mestere fra 1907, og Australasia. Med kun to lag ble det bare én kamp, Australasia vant med 32-3 og var olympiske mestere, og det tapende laget fikk sølv.
Gregor VII
Gregor VII (født Hildebrand av Sovana, italiensk: Ildebrando di Soana, ca 1020/1025 i Sovana i Toscana, død 25. mai 1085 i Salerno) ble valgt til pave i 1073 og satte i gang arbeidet for å verge pavedømmets selvstendighet og myndighet.
Bakgrunn
Sannsynligvis var Hildebrand først munk. Senere ble han erkediakon, og da en nøkkelperson i tidens kirkepolitikk. Han var særlig opptatt av den kluniasensiske reformbevegelse og kampen mot simoni og presteekteskap.
I 1046 fulgte han med sin høyt skattede pave Gregor VI, som var blitt avsatt av synoden i Sutri, i dennes landflyktighet til Köln. To år etter, i 1048, ville keiser Henrik III utnevne Bruno von Egisheim-Dagsburg til ny pave (Leo IX). Men denne insisterte på - antagelig etter råd fra Hildebrand, å la seg velge til pave av folket og kleresiet.
Allerede etter pave Leo IXs død i 1054 skulle Hildebrand eleveres til pave, men keiseren kalte imidlertid Gebhard, biskopen av Eichstätt, til pave Viktor II.
Pave
I 1073 døde pave Alexander II. Under hans bisettelse ropte folket i Roma: Hildebrand skal være pave! Han lot seg så intronisere under navnet Gregor VII. Navnevalget Gregor skyldes ifølge mange kilder Hildebrands ønske om å gi oppreisning til Gregor VI, som var blitt avsatt noen tiår tidligere i forbindelse med anklager fremført av keiseren. Men det kan også være at Hildebrand vel så meget, eller primært, hadde Gregor den store i sine tanker.
Med dette inspirasjonsvalget hadde man åpenbart brutt mot pavevalgsdekretet av 1059, som hadde bestemt at paven var å velge av 3¤-delsflertallet av kardinalskollegiet, og som også hadde bekreftet den romersk-tyske konges rett til å ha et ord med i laget.
Det var strid om hvem som skulle utnevne biskoper, og Gregor mente at kirken selv skulle ha dette ansvaret. Den tyske keiseren Henrik IV motsatte seg dette og beskyldte Gregor for «ikke å være pave, men en falsk munk», og Henrik krevde videre at Gregor skulle trekke seg fra pavestillingen. Striden endte med at Gregor VII lyste Henrik IV i bann.
I denne situasjonen valgte Henrik en taktikk som satte Gregor midlertidig ut av spill. Han reiste til Canossa i Nord-Italia og bad om syndsforlatelse, og det kunne ikke paven nekte en angrende synder. I 1080 marsjerte Henrik mot Roma, tok byen og satte inn en motpave, som straks kronet ham til keiser.
Striden om retten til å sette inn biskoper blir kallet investiturstriden, og den ble ikke løst før ved konkordatet i Worms i 1122.
Se også
Kanossagang
Jan Fagerberg
Jan Ernst Fagerberg (født 2. juli 1951) er en norsk økonom med støttestudier i statsvitenskap og historie, og en norsk innovasjonsforsker. Han ble uteksaminert som samfunnsøkonom fra Universitetet i Bergen i 1980, og er professor på Senter for teknologi, innovaskon og kultur (TIK) ved Universitetet i Oslo. Fagerberg har særlig forsket på innovasjonshistorie og på innovasjonsvirksomhetens vesen, samt forholdet mellom innovasjon og økonomisk vekst. Hans hovedfunn er blant annet at det ofte er svak sammenheng mellom et lands omfang av forskning og utvikling (input), og dets økonomiske veksttakt (output). Han har studert hvordan innovasjonen har endret seg fra «tradisjonell», teknologifokusert produktinnovasjon til mer innfløkt og prosessfokusert tjenesteinnovasjon. Fagerberg er også gjesteforsker ved Lunds universitet.
Fagerberg har arbeidet for OECD og FN, og ved en rekke universiteter i utlandet. Han har vært gjesteforsker ved blant annet University of California, San Diego, Aalborg Universitet, Universitetet i Maastricht, Université Paris-XIII og Københavns handelshøyskole.
Fra 2010 leder han et ekspertutvalg – «Fagerbergutvalget» – som skal vurdere sammenhengene mellom ressurser, effekt og kvalitet i offentlig finansiert forskning i Norge. 2. mai 2011 la utvalget frem sin utredning: NOU 2011: 6 Et åpnere forskningssystem.
Eben Eser Kautokeino
Eben Eser Kautokeino er en kristen frikirkelig menighet i Kautokeino, i Finnmark. Menigheten er tilsluttet den norske pinsebevegelsen. Eben Eser Kautokeino ble stiftet i 1986. Menigheten har 39 medlemmer, medregnet tilhørige, det vil si barn av døpte medlemmer. For ungdom i konfirmasjonsalder tilbyr menigheten den frikirkelige konfirmantundervisningen Tentro.
Eben Eser Kautokeino driver lokalradioen, Radio Doaivu, og en ungdomskafé.
Elisenbergveien (Oslo)
Elisenbergveien (1-37B, 4-32) er en gate på Frogner i Oslo.
Elisenbergveien har navn etter Løkken Elisenberg (Schafteløkken). Gaten består for det meste av bygårder i mur bygget på 1890-tallet.
Gaten begynner i Nobels gate, krysser Thomas Heftyes gate og Bygdøy allé ved Thomas Heftyes plass, og forsetter gjennom Elisenberg til den slutter i Amtmann Furus plass.
Lyngdal (Flesberg)
Lyngdal er ei bygd i Flesberg kommune i Viken fylke. I Lyngdal ligger Lyngdal kirke, ei trekirke bygget i 1701.
Lyngdal har ca. 400 innbyggere. Ligger langs Fv. 134 som går fra Lampeland til Sandsbråtan i Sigdal.
Lyngdal har også en landhandel som fra 2020 har vært døgnåpen. Lyngdal har også mange gårdsbruk og gamle hus. Det er også mange badeplasser i Lyngdal, som Vatnebrynvatnet, Kalvetangen, Livlandsenga og Letmoliedammen.
Act of Settlement
Act of Settlement er en lov vedtatt av Englands parlament i 1701, som fastsetter arvefølgen til den britiske monarken og tronene i andre samveldestater for kun gjelde protestanter da katolister tjente en utenlandsk herre i form av Den hellige stol.
Loven ble opprinnelig vedtatt bare i England, og ble i 1707 utvidet til Skottland. Den er en viktig del av konstitusjonen i Storbritannia og resten av samvelde-statene. Det hadde direkte virkning på avsetningen og fjerningen av etterkommerne til Karl I av England (bortsett fra hans protestantiske barnebarn prinsesse, senere dronning, Anne av Storbritannia). Den neste protestant i rekken til tronen var kurfyrstinne Sophia av Hannover, et barnebarn av av Jakob VI av Skottland og Jakob I av England. Etter henne kunne tronen kun bli gitt til ikke-katolske arvinger.
Loven ble vedtatt under kong Vilhelm III av England. Ettersom kongen var barnløs, og hans kone Maria II av England var død i 1694, var nærmeste arving til tronen Marias søster, prinsesse Anne. Men Annes eneste overlevende barn døde i 1700, og det var usannsynlig at hun ville få flere. Bill of Rights 1689 hadde begrenset arvefølgen til etterkommerne av Maria II og Anne, og det var derfor behov for en ny lov for å sikre en protestantisk suksesjon til tronen, og utelukke den avsatte Jakob II av England og hans sønn, James Francis Edward Stuart.
I henhold til loven ble enhver som ble romersk-katolikk, eller som giftet seg med en, diskvalifisert til å arve tronen. Loven satte også begrensninger for både utlendingers rolle i den britiske regjeringen og monarkens makt med hensyn til parlamentet i England. Noen av disse bestemmelsene har blitt endret av senere lovgivning. Sammen med Bill of Rights 1689, er Act of Settlement i dag fortsatt de viktigste konstitusjonelle lovene som regulerer arven ikke bare til Storbritannias trone, men til de andre landene i Samveldet av nasjoner, enten det er ved antagelse eller «Patriation» (særskilt for Canada). Loven kan ikke endres i noe rike unntatt av det rikets eget parlament og, ved konvensjon, bare med samtykke fra alle de andre rikene, da den berører arven til den delte kronen.
Act of Settlement bestemte at Englands trone skulle gå til kurfyrstinne Sophia av Hannover, et barnebarn av Jakob I/VI av England og Skottland. Bare de av Sophias etterkommere som var protestanter, og som ikke hadde giftet seg med en katolikk («papist»), var arveberettiget til tronen. Loven fastslår også at det er opp til parlamentet, og ikke kongen, å bestemme hvem som skal arve tronen.
Ettersom man tok høyde for at Annes etterfølger også ville regjere i Hannover, bestemte loven at parlamentet måtte samtykke til alle kriger for å forsvare territorier som ikke hørte til den engelske kronen. Loven var også grunnen til at England og Wales i 1707 ble forent i en union med Skottland. Skottlands parlament var ikke begeistret for Act of Settlement, og vedtok Act of Security i 1704, som gav Skottland rett til å velge sin egen etterfølger etter dronning Anne. Som resultat bestemte Englands parlament at en full union mellom landene var nødvendig før Annes død, og klarte å oppnå dette i 1707. Som følge av unionstraktaten ble Act of Settlement også skotsk lov.
Skiffle
Skiffle var musikkstil som oppsto på 1920-tallet, men ble særlig utover på 1950-tallet i USA og spesielt i England på 1950-tallet og tidlig på 1960-tallet. Musikkstilen som var sterkt influert av jazz og blues og preget etterhvert også disse musikkstilene. En spilte og særlig improviserte på vaskebrett og andre husholdningsredskap. Navnet skiffle kommer av et kjælenavn på vaskebrettet (eng: washboard) «skiffleboard» etter lyden som kom når en skrubbet skjorteknapper langs brettet.
Act of Settlement
Sophia døde før Anne, og dermed var det Sophias sønn, kurfyrst Georg Ludwig av Hannover, som etterfulgte Anne som britisk konge, og det tyske fyrstehuset Hannover kom dermed i besittelse av den britiske tronen. Huset ble sittende på tronen til og med dronning Victoria som døde i 1901, og ble etterfulgt av huset Sachsen-Coburg-Gotha som Victorias mann Albert tilhørte.
Skiffle
Den mest kjente skifflemusikeren var Lonnie Donegan, opprinnelig jazzgitarist, som fikk en overraskende hit med «Rock Island Line» i 1955, og deretter gjorde karriere med energiske versjoner av amerikanske folk- og blues-klassikere. Donegan var en viktig inspirasjon for musikerne i den britiske beat-bølgen på 1960-tallet.
Det var populariteten til den enkle skiffle-musikken som gav de unge britene ideen om at de selv kunne spille musikk og skape populære plater. Flere kjente britiske musikkgrupper startet som skifflegrupper:
Henriette Bruusgaard
Henriette Cecilie Bruusgaard (født 10. januar 1982 i Oslo) er en norsk programleder og skuespiller.
Bruusgaard vokste opp på Smestad i Oslo. Hun startet karrieren som barn med å spille Pepper i Annie på Bryggeteatret i 1991 med Daniel Bohr som regissør. Siden medvirket hun flere lignende oppsetninger, blant annet som Marte i Mormor & de åtte ungene på Oslo Nye Teater, i Bugsy Malone på Bryggeteateret, i Gummi-Tarzan på Bryggeteateret, og hun spilte Dorothy i Trollmannen fra Oz på Det norske teatret i 1995 og 1996.
I 2002 ble hun programleder i ZTV Norge. Hun jobbet siden som musikkansvarlig i samme kanal. I perioden 2004–2006 jobbet hun både som journalist, reporter og programleder i TV 2s Absolutt Underholdning. Fra 2006 til 2009 var hun programleder for TVNorges Oslo-TV.
Hun har medvirket som sanger i Beat for Beat på NRK 1, og sunget diverse reklame- og filmmusikk. Hun har dubbet en rekke tegnefilmer og stemmen er brukt i reklamefilm og radio.
I 2009 var hun deltager i NRK1-serien Elixir der hun lærte å bokse av Cecilia Brækhus og deltok i en kamp under NM i boksing 2009.
Deltakelse på TV
Gjest/deltager:
Sue
Sue kan referere til:
Lyngdal kirke
Lyngdal kirke kan være:
Det Norske Fiskerparti
Det Norske Fiskerparti var et politisk parti som stilte til valg i landkretsene i Sør-Trøndelag ved stortingsvalget 1936. Partiet fikk da 1,9 % av stemmene der og ble dermed ikke representert på Stortinget.
Steinsdalselva (Osen)
Steinsdalselva ligger i Osen kommune nord på Fosenhalvøya. Den er 17 km lang og nedbørsfeltet er på 264 km² og dekker store deler av kommunen. Fylkesvei 715 går langs mesteparten av elva.
Smith & Wesson Model 29
Smith & Wesson Model 29 er en kraftig double-action revolver kamret for ammunisjon i kaliber .44 Magnum.
Modell 29 kommer med 4", 5", 6½", 8⅜", og senere med 10⅝" løp som standardlengder. 5" versjonen har full underlug. Revolveren er laget på N-rammen (large) til S&W. Den var på det tidspunkt den kraftigste serieproduserte revolveren, og kom blånert med tregrep.
William Hartnell
Hartnell var et enebarn av en ugift mor og han ble stort sett oppdratt av tanten sin, Bessie. Hartnell fant aldri ut hvem faren hans var, selv om han prøvde å finne ham etter at han vokste opp. Han ble utdannet hjemme og på Imperial Service College. Etter å ha trent som jockey og bokser, begynte han å studere skuespillkunst på Sylvia Young Theatre School og han begynte å jobbe i teateret i 1924 under Frank Benson. Hans først filmopptreden var i Say It With Music fra 1932. Han spilte i mer enn 60 filmer i løpet av karrieren. Hartnell spilte ofte komiske karakterer frem til 1944, da han fikk rollen som sersjant Ned Fletcher i The Way Ahead. Etter den filmen spilte han stort sett politibetjenter, soldater og kjeltringer. I 1958 hadde han hovedrollen i den første Carry On-filmen Carry On Sergeant, hvor han spilte sersjant Grimshaw. I 1963 spilte han et bystyremedlem i filmen Heavens Above! med Peter Sellers. Hartnell dukket også opp som Will Buckley i Musen som brølte (The Mouse That Roared) i 1959 (også med Peter Sellers).
Steinsdalselva (Osen)
Elva er laks- og sjøørretførende. Naturlig er det bare de første 3,5km som er lakseførende, men det er bygd ut laksetrapp i tre fosser. Den største og første laksetrappa ligger i Nordmelandsfossen, den andre ligger i Åseggfossen, og den tredje er i Moengsfossen. Denne laksetrappa går i tunnel, og ble bygget ut i 1996 som den siste i elva. Det er montert laksetellere i alle trappene. Sluk, mark, og flue er aktuelle fiskeredskaper, båt blir ikke brukt.
William Hartnell
Hans første faste rolle i en TV-serie var i The Army Game fra 1957 til 1961. I 1963 hadde han en birolle i filmversjonen av This Sporting Life, hvor han spilte en aldrende talentjeger for et rugbylag.
Tove Bye
Tove Billington Bye (født 28. juli 1928 i Aker, død 15. mai 2008) var en norsk politiker. Hun vokste opp i Oslo, men flyttet til Hvalstad i Asker sammen med sin mann, TV-personligheten, sangeren og journalisten Erik Bye.
William Hartnell
Doctor Who
Hans opptreden i This Sporting Life ble sett av Verity Lambert, produsenten for den nye science fiction-serien Doctor Who hos BBC. Hun tilbød ham tittelrollen og han takket ja, etter at Lambert og regissør Waris Hussein overbeviste ham. Det er denne rollen han er mest kjent for. Hartnell likte oppmerksomheten og hengivenheten barn hadde for denne karakteren og han ble veldig glad i rollen, som gjorde at han tjente £315 per episode i 1966. Hans motspillere, Anneke Wills og Michael Craze, tjente henholdsvis £68 og £52 per episode.
Olsenbanden jr. på Cirkus
Olsenbanden jr. på Cirkus er en norsk eventyrfilm fra 2006 i serien om Olsenbanden jr. Filmen er regissert av Arne Lindtner Næss og er basert på musikalen med samme navn fra 2005.
William Hartnell
Doctor Who
Hartnell led et stort tap i 1965, mens han jobbet på The Myth Makers. Tanten hans, Bessie, døde. På grunn av den fulle timeplanen han hadde mens han jobbet med Doctor Who, kunne han ikke ta fri for å være til stede i begravelsen hennes.
Olsenbanden jr. på Cirkus
Filmen ble sett av nesten 243 000 og ble den 11. mest sette filmen på norske kinoer i 2006.
Handling
Historien finner sted rundt 1960, og begynner med at Egon er på togtur med de andre barna på barnehjemmet. Mens barna får tørre brødskiver med sild, koser barnehjemsbestyreren Sigvald Pettersen og hans kone Mathilde seg med kylling og vin og andre kulinariske herligheter, kjøpt for penger som skulle komme barna til gode. Dette terger Egon, og han får med seg Kjell og Benny på en plan å ta maten fra bestyreren. Dessverre ender det galt denne gangen også. Når Egon kommer ut fra husarrest, har alle barna ved barnehjemmet blitt invitert på sirkus, betalt av kommunen.
Trikala
Trikala (gresk: Τρίκαλα, Tríkala, tidligere Τρίκκα, Trikka) er en by i prefekturet Trikala i Thessalia i Hellas. Den er også hovedstad i prefekturet og ligger nordvest for Athen og Karditsa, øst for Ioannina og Metsovo, sør for Grevena, sørvest for Thessaloniki og vest for Larisa.
Olsenbanden jr. på Cirkus
Handling
Men barnehjem-bestyreren beholder pengene selv, og i tillegg er bestyreren en tidligere ansatt ved sirkuset, og fikk sparken fra akkurat dette sirkuset, og nå vil han sammen med sin kone og sin bror klovnen Thorvald fra Circus Flamingo sprenge sirkuset med en bombe i en koffert. Pettersen drømmer selv om å bli sirkus-direktør (ved sit eget sirkus Sigvaldo). Med klovnen Thorvald, som sjefen for Sirkus Flamingo har sparket, ønsker han å ødelegge sirkuset med en bombe under premieren for sirkuset. Egon forkler seg derfor som en klovn, og kan dermed utarbeide sin nye plan sammen med Benny og Kjell uten å bli gjenkjent.
Olsenbanden med hjelp fra Dynamitt-Harry tar deretter på seg oppgaven å redde sirkuset, og må prøve å få tak i kofferten før bomben sprenges. I tillegg er inspektør Hermansen med sin kollega og sønn Herman også på sirkus denne dagen, samt Valborg og Ingrid, som er der med Biffen og hans kamerater, da Kjell og Benny ikke hadde penger til å invitere jentene med. Kjell er som vanlig skeptisk til hele aksjonen, men tanken om å bli kåret til helt og vinne tilbake Valborgs gunst lokker, så motvillig blir han likevel med. Etter flere spektakulære hendelser klarer Olsenbanden og Dynamitt-Harry å få avslørt bestyreren, og Kjell blir Valborgs store helt.
Filmen inneholder flere fine musikksekvenser, hvor en del av disse er filmet i og utenfor Snackbaren til Syvertsen som i virkeligheten ligger i Brettevilles gate 20 på Torshov.
Musikalen
Musikalen Olsenbanden jr. på Cirkus gikk på Oslo Nye Teater fra 3. februar til 11. juni 2005. Regi var ved Ivar Tindberg, koreografi ved Helén Vikstvedt, mens John Kristian Alsaker var scenograf og Birgitte Lie var kostymedesigner for musikalen. Alle barnerollene var fordelt på to lag, som spilte annenhver forestilling.
Trikala
Historie
Byen ligger på ei frodig slette i Thessalia sentralt i Hellas og er byen Homer omtalte som Trikka (eller Trikke), fødesteder til tre av argonautene og et av områdene som ble nevnt som fødested for Asklepios.
Kanalbrua (Tønsberg)
Historikk, konstruksjon og annet
Dagens kanalbru ble bygd i 1957, og var «søsterbru» til Porsgrunnsbrua, med samme konstruksjon og styringsmåte. Den har dobbel klaff med motvekter, og spennvidden er 38 m. mellom hver svingaksel. Fundamentet er på pæler/pilarer til fjell. Kanalbrua ble oppgradert i 2005. Elektronikk og hydraulikk er installert på vippebrua, som også ble fornyet med blant annet fire nye el-motorer, to til hver av klaffene som heises opp ved bruåpninger.
Det har tidligere stått tre bevegelige bruer på stedet: Ei klaffebru bygd i 1735, ei rullebru bygd i 1838 og ei svingbru bygd i 1896. Dagens bru ble i 2002 foreslått vernet i Nasjonal verneplan for veger, bruer og vegrelaterte kulturminner. Riksantikvaren fredet brua 17. april 2008.
Lyskrysset på Tønsberg-sida av kanalbrua, populært kalt Mammutkrysset, er Vestfolds tettest trafikkerte veikryss.
I tillegg til Kanalbrua går Kaldnes bru mellom Kaldnes på Nøtterøy-sida og brygga i Tønsberg sentrum. Den er også ei vippebru, men bygd for fotgjengere og syklister. Brua ble åpnet i 2005, er 130 meter lang og har en seilingshøyde på fem meter. Gangbrua åpner fem minutter før kjørebrua åpner, og går ned igjen fem minutter etter at kjørebrua stenger.
Spikkestad stasjon
Fra 1886 hadde Spikkestad en billettkiosk som nå er revet. Spikkestad overtok i 1922 stasjonsbygningen fra Høvik, som hadde fått ny bygning. Etter en ombygging av stasjonsområdet på Spikkestad i 2009–2012 når ikke sporene helt bort til stasjonsbygningen, som huser et serveringssted. De reisende er henvist til leskur.
Tove Bye
Tove Bye var en aktiv politiker en stor del av sitt liv, og var hele sitt liv opptatt av kvinners levekår. Hun var en av kvinnene bak det såkalte «kvinnekuppet» i Asker i 1971. Bye representerte Senterpartiet i formannskapet og utgjorde «firerbanden» sammen med Berit Ås (Ap), Kari Bjerke Anderssen (V) og Marie Borge Refsum (H). Dramaet rundt dette kuppet er skildret i Irene Mårdalens bok Kvinnekuppet i Asker. Bye var også 1. vararepresentant til Stortinget i to perioder, fra 1973 til 1981.
Spikkestad stasjon
Spikkestad er endestasjon på Vys rute L1 Lillestrøm - Spikkestad. Fra Spikkestad stasjon til Oslo S er det 37,510 km og reisetiden er 45 min.
Tove Bye
Bye var en profilert motstander av kjernekraft og atomvåpen, og medlem av det stortingsoppnevnte Kjernekraftutvalget (1976–1978) som utredet sivil bruk av kjernekraft i Norge.
Erik Bye kalte Tove for «mitt livs kompass, navigatøren ombord», og hun fungerte som personlig redaktør, sekretær og rådgiver for hans forfatterskap.
Siri Hatlen
Siri Beate Hatlen (født 5. mai 1957) er en norsk leder. Hun er utdannet sivilingeniør fra Norges tekniske høyskole frem til 1980. Hun hadde ulike lederstillinger i Statoil fra 1984 til 1996, og jobbet etter det som konsulent og styremedlem ved en rekke virksomheter, særlig i offentlig sektor. Hun var styreleder i det statlige helseforetaket Helse Øst, og var ønsket som styreleder i Helse Sør-Øst, men takket nei da helseminister Sylvia Brustad ansatte toppsjefen på egen hånd. Fra 16. august 2012 er hun leder for Teknologirådet
William Hartnell
Doctor Who
Ifølge noen av hans kolleger på Doctor Who, kunne han være en vanskelig person å jobbe med. Andre, og spesielt skuespillerne Peter Purves og William Russell og produsent Verity Lambert, har snakket om ham på en positiv måte i over 40 år. På grunn av hans sviktende helse (arterosklerose) og at han ikke kom godt overens med de nye produsentene etter at Lambert forlot serien, sluttet han i serien i 1966.
Carnwath
Carnwath (Skotsk gælisk: A' Chathair Nuadh) er en landsby (village) i regionen Lanarkshire i Skottland.
William Hartnell
Doctor Who
Det har blitt sagt at Hartnells sykdom ble overdrevet av Lamberts etterfølgere, John Wiles og Innes Lloyd, for å rettferdiggjøre at de sparket ham. Andre sier at produsentene og Hartnell bestemte seg for at det var best at han forlot serien. Hartnell hevdet senere at han ikke ville forlate serien i et ofte sitert brev: «I didn't willingly give up the part.» At Hartnells helse sviktet, ser ut til å bli motsagt av det faktumet at han returnerte til krevende teaterarbeid rett etter at han forlot Doctor Who. Han var også med i No Hiding Place og noen andre TV-serier på slutten av 1960-tallet.
Siri Hatlen
Styreverv
Hatlen er styreleder i det statlige eiendomsselskapet Entra ASA, Sevan Marine , DNT Oslo og Omegn samt styremedlem i Unibuss. Hun er også styreleder for Universitetsstyret ved Norges miljø- og biovitenskapelige Universitet (NMBU). Hun har tidligere vært styreleder i det statlige Selskapet for industrivekst, Undervisningsbygg, Statens lånekasse for utdanning, Vinmonopolet og Samlaget. Hatlen har også vært styremedlem i Oslo Lufthavn AS, NTNU, Kongsberggruppen, Smedvig ASA og PGS ASA.
Carnwath
Ved folketellingen i 2001 hadde Carnwath 1 447 innbyggere. I 2006 ble folketallet estimert til 1 540 innbyggere.
Dante Alighieri
Dante Alighieri, fullstendig navn Durante di Alighiero degli Alighieri (født mai/juni 1265, død 14. september 1321), var en italiensk forfatter og poet i middelalderen, kjent for Den guddommelige komedie (La Divina Commedia), det fremste litterære verk på italiensk språk og et av verdenslitteraturens høydepunkter.
William Hartnell
Etter Doktor Who
Hartnell spilte rollen igjen i jubileumsspesialen The Three Doctors for 10-årsjubileet i 1973 (historien ble spilt inn i 1972). Han spilte rollen med hjelp av sufflørkort, og han dukket bare opp på videoskjermer i historien på grunn av sin sviktende helse. Hartnell hadde blitt dårligere på begynnelsen av 1970-tallet, og i desember 1974 ble han permanent innlagt på sykehus. I begynnelsen av 1975 fikk han flere slag på grunn av en karsykdom, og han døde av hjertesvikt, mens han sov 23. april 1975. Han ble 67 år gammel. Dødsfallet ble rapportert på BBC News, og de viste et klipp av Doktoren i tardisen fra slutten av episoden The OK Corral, den siste episoden i historien The Gunfighters.
Et klipp fra hans scene på slutten av historien The Dalek Invasion of Earth (1964) ble brukt som begynnelse på 20-årsspesialen The Five Doctors (1983), selv om en annen skuespiller, Richard Hurndall, spilte den første Doktoren i resten av episoden.
Biografisk informasjon om Willian Hartnell er vanskelig å bevise på grunn av motstridende informasjon fra flere kilder. Hartnell fortalte om en oppvekst som er forskjellig fra det som kan bevises, og den eneste utgitte biografien er av hans barnebarn, Jessica Carney. Selv om boken blir beskyldt for å være en hagiografi, forteller Carneys Who's There om vanskelighetene med å finne skikkelig informasjon og gjør det klart at informasjonen har blitt gransket, tatt fra primærkilder og fra Hartnell-familiens omfattende arkiv. Noen kritikere sier at boken er partisk på grunn av forfatterens slektskap til Hartnell.
Dante Alighieri
I Italia er Dante kalt for il Sommo Poeta («Den høyeste poeten») eller ganske enkelt il Poeta («Poeten»). Sammen med Petrarca og Boccaccio utgjør Dante «de tre kilder» og «de tre kroner». Han er også blitt kalt for «det italienske språks far». Den guddommelige komedie ble starten på fortrengelsen av latin til fordel for folkespråket italiensk som litterært språk, og dens handling fornyet fortellerkunsten. For ettertiden gir verket også innblikk i datidens verdensbilde. Dante Alighieri regnes som den opprinnelige inspirasjonskilden for Auguste Rodin da han lagde sin berømte skulptur «Tenkeren».
Tidligste år og bakgrunn
Dante Alighieri ble født i bydelen San Pier Maggiore i Firenze i 1265. Fødselsdatoen er usikker, men det er antatt å ha skjedd en gang rundt 1265. Det kan utledes av selvbiografiske hentydninger i Den guddommelige komedie. I dens første seksjon, i Inferno, som begynner Nel mezzo del cammin di nostra vita («Halvveis gjennom livets reise»), noe som antyder at Dante var rundt 35 år gammel ettersom det gjennomsnittlige livsløp i Bibelen (Salmenes bok, 89:10, Vulgata) er 70 år gammel; og ettersom han imaginære reise til underverdenen skjer i 1300, var han mest sannsynlig født rundt 1265. En del vers i seksjonen Paradiso (XXII 151–154) gir også mulige hentydninger om at han var født i tvillingenes tegn. I 1265 var solen i tvillingenes tegn omtrentlig 11. mai og 11. juni.
Merit Hemmingson
Merit Hemmingson (født 30. august 1940 i Järsta (Gärdsta), Åre kommune, Marby församling i Jämtland) er en svensk musiker og vokalist.
Dante Alighieri
Tidligste år og bakgrunn
Dantes familie var lojal mot guelferne, en politisk allianse som støttet pavedømmet og var involvert i et komplekst motsetningsforhold til ghibellinerne, som var støttet av den tysk-romerske keiser. Hans mor var Berta eller Bella, antagelig et medlem av Abati-familien. Hun døde før Dante var fylt ti, og Alighiero giftet seg snart på nytt, ettersom en enkemann var sosialt begrenset. Den nye hustruen fødte ham to barn, Dantes halvbror Francesco og halvsøsteren Tana (Gaetana). Han ble døpt Durante etter sin morfar, Durante degli Abati, Dante var et kallenavn han selv antok. Som tolvåring ble han lovt bort i ekteskap til Gemma di Manetto Donati, datteren av Manetto Donati, et medlem av den mektige Donati-familien. Kontraktekteskap ved tidlig alder var svært vanlig og involverte en formell seremoni, inkludert kontrakter som ble signert hos en notar. Men på denne tiden var Dante blitt forelsket i annen, Beatrice Portinari (også kjent som Bice), som han første gang hadde møtt da han var kun ni år gammel. Året etter at han var blitt gift med Gemma, hevdet han å ha møtt Beatrice igjen; han skrev flere sonetter til Beatrice, men nevnte aldri Gemma i noen av sine dikt. Den nøyaktige datoen for hans ekteskap er ikke kjent; den eneste sikre informasjonen er at han før sin landflyktighet i 1301 hadde tre barn: Pietro, Jacopo og Antonia.
Siri Hatlen
Styreverv
Hun er gift med Birger Magnus, tidligere konserndirektør i mediebedriften Schibsted, som hun også har fire barn med. Hatlen har, som sin mann, også en Master of business administration fra INSEAD i Frankrike.
Dante Alighieri
Tidligste år og bakgrunn
Dante kjempet med guelfernes kavaleri i slaget ved Campaldino den 11. juni 1289. Denne seieren medførte en reform av republikken Firenzes grunnlov. På 1200-tallet hadde Firenze rundt 100 000 innbyggere, og var den største i Italia, større enn Roma og Milano. Byens vekst skyldtes håndverksindustri og handel. Næringslivets vekst og organisering hadde skapt sosiale motsetninger og konflikter. Håndverkslaugene hadde blitt så mektig at alle som ville delta i politikken måtte tilhøre et laug. Dante gikk inn apotekerlauget. I de påfølgende årene er hans navn tidvis nedtegnet for at han har stemt eller talt i ulike råd i republikken. En betydelig del av møtereferatenen for årene 1298–1300 gikk tapt under andre verdenskrig, slik at Dantes deltagelse i byrådene er i dag vanskelig å bedømme.
Gemma fødte flere barn. Skjønt flere andre er siden hevdet å være hans avkom, er det sannsynlig at kun Jacopo, Pietro, Giovanni og Antonia var hans faktiske barn. Antonia ble senere en nonne i Ravenna som tok navnet søster Beatrice. To av sønnene, Jacopo og Pietro, skulle senere oppnå en viss berømmelse for sine kommentarer til farens verk.
Utdannelse og poesi
Ikke mye er kjent om Dantes utdannelse; han studerte antagelig hjemme eller i en friskole tilknyttet en kirke eller kloster i Firenze. Det er kjent at han studerte toskansk poesi på en tid da «den sicilianske skole» (Scuola poetica Siciliana), en kulturell gruppe fra Sicilia, var blitt kjent i Toscana. Han oppdaget den oksitanske poesi fremført av trubadurene i Provence, slike som Arnaut Daniel, og de latinske forfatterne fra antikken, inkludert Cicero, Ovid og særlig Vergil, som den gang nøt en enorm prestisje. Ved å tolke hans Fjerde ekloge som en forutsigelse av Messias, ble Vergil regnet blant profetene, og hans visdom ansett som uendelig. I Inferno kaller Dante ham «mitt visdomshav». For Dante var Vergil et symbol på at fornuft og filosofi kan hjelpe sjelen til frelse.
Wallander – Forfalskeren
Forfalskeren er en svensk film fra.
Dante Alighieri
Utdannelse og poesi
Dante beskrev seg selv om «lettrørt og omskiftelig på alle måter». Da den franske prinsen Karl Martel av Anjou oppholdt seg i Firenze en stund i 1294, ble de to venner. Det er bevart rundt 130 dikt fra Dantes ungdom. 30 av disse, til og om Beatrice, samlet han siden i en diktsamling og utga med tittelen Vita Nuova (Nytt liv), dedisert til vennen Guido Cavalcanti, som en gang hadde bebreidet ham for å ha endret seg og føre et liv i «rått og simpelt selskap». Kommentarene på prosa er fylt av omskrivninger, allegorier, tallsymbolikk og astronomi. I Paradiso møter Dante siden igjen den franske prinsen og Piccarda, søsteren til Corso Donati som fikk Piccarda bortført fra Santa Chiara nonnekloster der hun hadde bosatt seg, slik at han kunne gifte henne bort til sin venn, den velstående Rossellino della Tosa.
Wallander – Forfalskeren
Handling
Carina Olsson vitner for Malmöpolitiet om et narkotikaoppgjør som fant sted på hennes restaurant. Hun gjør det på det vilkåret at hun får beskyttelse. To dager seinere finner en Carina skutt med tre skudd – to i hodet og ett i ryggen. En regelrett henrettelse som Carinas sjuårige datter Cleo dessuten blir vitne til. Cleo lykkes allikevel å komme seg unna og havner på sykehus i en apatisk tilstand.