cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Majo
Majas popularitet
På 1900-tallet da Spania ble et populært reisemål for turister ble manola eller maja, ofte holdende en ansiktsvifte, i økende grad anerkjent som ikonisk framstilling av den stereotypiske tradisjonelle spanske kvinne. Således ble maja et av de mest populære og uformelle symboler på Spania selv, sammen med oksen og tyrefekteren, som overtok posisjonen til majo. En del av avbildningene av maja, Påvirket av Bizets Carmen, ble maja i økende grad assimilert med la bailaora, flamencodanseren.
Bryony Page
Bryony Page (født 10. desember 1990) er en britisk gymnast som konkurrerer i trampoline.
Hun representerte Storbritannia under Sommer-OL 2016 i Rio de Janeiro, der hun tok sølv.
Under Sommer-OL 2020 i Tokyo som ble arrangert i 2021 tok hun bronse.
Veotinden
Veotinden er et fjell i Jotunheimen i Lom og Vågå kommune i Innlandet. Fjellet består av de tre tindene, Nørdre, Store og Søre Veotinden og ligger mellom Veobrean i vest og Styggehøbrean i øst. Den høyeste av disse er Søre Veotinden med ei høyde på 2 267 meter over havet, dette er blant de 30 høyeste i landet. Store Veotinden har en høyde på 2 240 meter over havet, mens Nørdre Veotinden ligger 2 120 meter over havet. Søre Veotinden er også den mest markante av disse med en primærfaktor på 140 meter. Sekundærfaktoren er 1,5 kilometer, målt mot Austre Memurutinden.
Mostadmark Jernverk
Mostadmark Jernverk (1653–1880) var et jernverk i Malvik kommune i Trøndelag. Det var det eneste jernverk i Norge nord for Dovre og hadde i sin storhetstid flere hundre ansatte. Her ble det produsert jern for blant annet krigsmateriell og de kjente Mostadmarkovnene ble laget her. Rundt om i bygda finnes det flere gruver som leverte jern til verket. Rester av verket er bevart som ruiner, og Mostadmarka regnes som Norges tredje best bevarte jernverk, etter Næs og Feiring.
Jernverket var i drift i tre perioder, fra 1653 til 1695, fra 1753 til 1818 og igjen fra 1822 til 1880. Verket ble første gang slått konkurs i 1695 og driften ble nedlagt. Etter mer en 50 år ble driften tatt opp igjen av Hans Ulrich Møllmann. Når verket igjen gikk konkurs i 1818, trolig på grunn av landets finansielle situasjon etter Napoleonskrigene, var det bare kort tid før det igjen ble satt i drift etter salg på tvangsauksjon i 1822.
Malm, kull og fossekraft
Et jernverk trengte malm, trekull og fossekraft og ikke minst kunnskap om hvordan ressursene utnyttes.
Malmen kom fra lokale gruver i området: Klepptjerngruva og Grønligruva. I verkets andre perioden hentet man ikke malm bare fra lokale gruver, men fra et større område nordenfjelds: Smøla, Sunnmøre og Bispøyene utenfor Hitra og fra Rana.
Også trevirke til kullproduksjon ble hentet lokalt.
Lokalisering ved Homla
Fossekraften bestemte verkets plassering i landskapet. Verket ligger om lag 7 km fra Hommelvik og nesten 200 m.o.h. ved elva Homlas utløp fra Foldsjøen. Nedenfor elveosen er det flere fossefall. Her ble den første masovnen plassert og den første masovnblåsingen ble gjennomført ved påsketider 1657. Det ble produsert i den første perioden produsert kanonkuler og stangjern. I storhammersmia ble råjernet bearbeidet til stangjern. Da driften ble tatt opp etter 1753 ble det bygd ny masovn nærmere Foldsjøen. Ovnen ble konstruert av en engelskmann. Ovner av støpejern var et viktig produkt i denne perioden på slutten av 1700-tallet, og denne produksjonen fortsatte på 1800-tallet, ved siden av spiker og skipsnagler som ble et stadig mer etterspurt produkt. Et av de mest kjente produktene fra verket var en støpejernsovn med en same med pulk og rein som motiv; "Finneovner" ble disse kalt.
Nedleggelse
Siste masovnblåsing ble utført sommeren 1872. Da var driften allerede gradvis redusert fra 1860. Det var nå i Europa blitt billigere å produsere jern ved hjelp av steinkull og kvaliteten ble også bedre med den nye teknologien. I Norge ble det i perioden fra 1850 til 1870 anlagt en rekke jernstøperier som kunne tilby de samme produktene som jernverkene til en lavere pris.
Venneforening
Rester av masovnene er bevart som ruiner. Ei smie fra 1750-åra er bevart på opprinnelig sted og har fått ny blåsebelg og kan brukes. Et par bygninger fra verket var bevart gjennom gjenbruk, Contoiret og Labbistuggu. Disse er restaurert og flyttet tilbake til opprinnelig plass på verksområdet i venneforeningens regi. Det er også oppført nye bygninger på gamle tufter, en av disse inneholder informasjon om verkets historie.
Mostadmark jernverks venner ble stiftet i 1985 og har stått for mye av arbeidet med å synliggjøre verkets historie og ruinparken. Medlemmene har også produsert en bok med turer til de nedlagte gruvene i området.
Marie Munk
Marie Munk (født 4. juli 1885 i Berlin, død 17. januar 1978 i Cambridge, Massachusetts, USA) var en tysk jurist, og Tysklands første kvinnelige dommer.
Liv og virke
Marie Munk tilhørte en juristfamilie av jødisk opprinnelse. Etter den høyere skolen ble hun tatt på Helene Langes lærerinneseminarium, og fra 1907 studerte hun jus, filosofi, psykologi og logikk i Berlin, Freiburg im Breisgau, Bonn og Heidelberg. I 1911 tok hun den juridiske doktorgrad med en avhandling om § 123 i Bürgerliches Gesetzbuch.
Etter at kvinner fikk anledning til å ta de juridiske statseksamina i 1919 tok hun disse, og ble sekretær for den føderale justisministeren. Som første kvinne i Tyskland noensinne ble hun i 1924 utnevnt til dommer, først ved amtsretten i Berlin-Charlottenburg og fra 1930 ved landretten i Berlins kammerrett.
I 1920 var Marie Munk en av grunnleggerne av Deutscher Juristinnenverein, som hun var nestleder for fra 1923 til 1933. Fra 1930 til 1933 var hun dessuten president for Deutscher Verein berufstätiger Frauen og medlem av International Federation of Business and Professional Women.
Marie Munk regnes som en av de viktigste familierettsjuristene i Tyskland på 1920-tallet.
I 1933 ble hun avskjediget fra justistjenesten fordi hun var jødisk. Hun besøkte USA flere ganger, og arbeidet for ungdomshjem og i ungdomsfengsler. I 1936 forlot hun Tyskland for godt og slo seg ned i USA.
Etter å ha blitt amerikansk statsborger ble hun i 1943 gjesteprofessor og i 1953 professor ved Harvard University. Hun arbeidet også som advokat.
I 1945 utgav hun selvbiografien Reminiscences of a Pioneer Woman Judge in Pre-Hitler-Germany.
Altaiske språk
Altaiske språk er en språklig samlebenevnelse som i første rekke omfatter tyrkiske språk, mongolske språk og tungusiske språk, og i videre forstand også innbefatter koreansk og japoniske språk (japansk og ryukyuspråk). Språkene er oppkalt etter fjellkjeden Altaj i grenseområdene mellom Kina, Mongolia, Russland og Kasakhstan.
Den altaiske hypotesen går ut på at det en gang ble snakket et felles altaisk proto-språk på de sentralasiatiske steppene omkring Altajfjellene, og at dette urspråket for 3000-4000 år siden ble splittet i en vestlig tyrkisk grein, en sentral mongolsk grein og en østlig tungusisk grein. Den «mikro-altaiske» hypotesen omfatter kun disse tre språkgruppene. Den «makro-altaiske» hypotesen inkluderer også koreansk og japansk. Språket i det gamle koreanske kongedømmet Goguryeo (37 f.Kr. – 668 e.Kr.) er således blitt foreslått som en altaisk kandidat til det opprinnelige japoniske protospråket, som delte seg i japansk og ryukyuspråk. Man forestiller seg altaisk talende utvandrere befolke Japan i form av Yaoyaoi-kulturen, og at disse emigrantene erstattet den tidligere ikke-altaiske steinalderkulturen Jōmon på de japanske øyene.
En studie publisert i Nature i 2021 bruker en kombinasjon av genetiske, arkeologiske og lingvistiske data for å finne et felles hjemland for alle de fem språkfamiliene, i studien kalt transeurasiske språk. Resultatene peker på en opprinnelse blant mennesker som begynte å dyrke hirse i dalen til Liao He i det nordøstlige Kina i det niende til sjuende årtusen f.Kr.
På 1800-tallet ble det foreslått at de altaiske språk hører sammen med de uralske språk (med blant annet finsk) som de Ural-altaiske språk. De fleste lingvister avviser nå denne gruppen, men den blir ofte brukt i leksikon og atlas. Noen bevegelser i Ungarn og Tyrkia, turanisme, støtter seg på denne hypotesen.
Butikkfagarbeider
En butikkfagarbeider er en som vanligvis jobber i storhusholdninger som butikker eller kjøpesentre. For å bli en butikkfagarbeider er det nødvendig å bestå den videregående skolen, være ferdig med to år som lærling og ha et fagbrev.
En butikkfagarbeider jobber mye med bestilling av varer, ekspedering av kunder og behandling av alle mulig slags varer.
Ullkorn
Ullkorn er en fransk tegneserie tegnet av Richard Peyzaret, eller F'murr som er navnet han tegner under. På originalspråket heter tegneserien «Le Génie des Alpages».
Xplor
Xplor er en temapark på Riviera Maya i den meksikanske delstaten Quintana Roo. Den befinner seg noen klometer sør for Playa del Carmen, like i nærheten av temaparken Xcaret.
Ullkorn
Handling
Novellene blir vanligvis fortalt i segmenter på én side, og følger uforutsigbart livene til seriens rollebesetning. Dette inkluderer gammel navnløs gjeter, og hans etterfølger, den unge Athanase Percevalve, Dog Without a Name (en intellektuell snakkende gjeterhund) og en flokk eksentriske, verbale sauer, ledet av Romuald en svart vær. En rekke andre uortodokse karakterer dukker også opp, deriblant Berthold den dumme St. Bernhard hund, Kattarsis den petite selvbevisste sfinxen, en løve, en rev, ørner, slanger og «Døden» i form av en attraktiv kvinne. Det finnes vanligvis ingen åpenbar handling, i noen av disse historiene fra de sveitsiske alpene. I stedet består de ulike historiene ofte av forskjellige dialoger og samtidige hendelser. Noe som gir helhetsinntrykket av ett fullstendig absurd og tilbaketrukket samfunn. Likevel klarer «F'murr» alltid å opprettholde en slags retning og realisme i deres ellers meningsløse univers.
Xplor
Xplor er bygd i et område med cenoter og kalksteinshuler. Den tilbyr aktiviteter som løypestreng, amfibiekjøretøy], gummiflåter og svømming i underjordiske elver.
Íslendingabók
Íslendingabók, eller Libellus Islandorum eller Boken om islendingene, er et historisk arbeid som omhandler Islands tidligste historie. Forfatteren er den islandske lærde Are Torgilsson Frode som skrev den en gang tidlig på 1100-tallet. Boken eksisterte i to ulike versjoner, men kun den yngste har overlevd. Den eldre inneholdt også informasjon om de norske kongene, noe senere sagaskribenter dro nytte av.
Presten Jón Erlendsson i Villingaholt (død 1672) som i tjeneste hos biskop Brynjólfur Sveinsson gjorde to kopier av Íslendingabók (nå merket som AM 113 a fol og AM 113 b fol på Árni Magnússon instituttet), den siste utgaven ettersom biskopen var misfornøyd med den første kopien. Originalen som teksten ble kopiert fra er antatt å gå tilbake til rundt 1200. Den ble tapt i løpet av 1600-tallet, og da Árni Magnússon lette etter den var den forsvunnet uten et spor.
Stil og kilder
Íslendingabók er et meget omfattende arbeid. Den omhandler de viktigste hendelsene i Islands tidligste historie, skrevet i en knapp prosa, den som siden er blitt karakterisert som sagastil. Da forfatteren hadde kun muntlige fortellinger å forholde seg til var han meget oppmerksom på å oppgi sine kilder ved navn. Are Frode unngår overnaturlig materiale og kristne fordommer. Forordet til boken uttaler uttrykkelig at hva som enn måtte være feil i boken må bli korrigert til «det som kan bli bevist til å være mest mulig sant». På grunn av disse kvalitetene og på den tid den ble skrevet betrakter dagens historikere boken for å være den mest pålitelige kilden til Islands første historie.
Innhold
Med unntak av forordet og en genealogi (slektshistorie) på slutten er Íslendingabók delt inn i ti korte kapitler. En kort gjennomgang blir beskrevet nedenfor:
1. Islands bosetning
Island ble bosatt på den tiden da Harald Hårfagre regjerte av utflyttere fra Norge. Den første bosetteren, Ingolf Arnarsson, bosatte seg i Reykjavík. Tidligere innbyggere, noen få irske munker, forlot øya da de ikke ville leve sammen med hedninger. Etter hvert som de første bosetterne kommer til Island er øya skogkledd «fra kysten til fjellene».
2. Innføringen av loven fra Norge
Da Island i stor grad hadde blitt bosatt ble en mann ved navn Ulvljot den første mannen som brakte et lovverk til Island fra Norge. En annen mann, Grim Geitesko, undersøker hele Island før Alltinget (Alþingi) kan bli etablert. Forfatteren er noe uklar på dette punktet. Antagelig utforsket Grim landet for å finne et egnet sted for tinget.
4. Endringen av kalenderen
De klokeste menn på Island oppdager at kalenderen er i ferd med å bli usynkron i forhold til årstidene. Problemet beror på det faktum at kalenderen som var i bruk benyttet 52 uker på året, det vil si kun 364 dager. Etter hvert kom folk til den konklusjon at selv om året manglet en dag likte de ikke å benytte et år som ikke hadde likt antall uker. En man ved navn Torstein Surt (Þorsteinn surtr) kom opp med en sinnrik løsning – en hel uke skulle bli lagt til for hvert syvende år. Forslaget ble godtatt som lov av forsamlingen på Alltinget.
6. Oppdagelsen og bosetningen av Grønland
Grønland ble oppdaget og bosatt av folk fra Island rundt 985. Eirik Raude ga landet dets innbydende navn for å oppmuntre folk til å flytte dit. De norrøne bosetterne fant spor av tidligere menneskelig aktivitet og sluttet av det at de som hadde levd der var i slekt med skrælingene ved Vinland.
7. Island går over til kristendommen
Den norske Kong Olav Tryggvason sendte den misjonerende presten Tangbrand (Þangbrandr) til Island for å konvertere beboerne til kristendommen. Han hadde en del hell med å døpe et par høvdinger, men møtte også motstand og endte opp med å drepe to eller tre mann som hadde diktet et niddikt om ham. Han drar så tilbake til Norge etter ett eller to år med en oppramsing av trivielle klager og forteller kongen at han har liten tro på at landet kan bli konvertert. Kongen blir rasende av å høre dette og truer med å fengsle eller drepe alle islendere i Norge. To av de islandske høvdinger som var blitt konvertert av Tangbrant møter kongen og lover å hjelpe til å få landet konvertert.
Sommeren 999 eller 1000 når spørsmålet om religion et kritisk punkt ved Alltinget. Den kristne fraksjonen og den hedenske fraksjonen vil ikke dele de samme lovene. De kristne velger en ny lovsigemann for kun dem selv, Hallr á Síðu. Han oppnår en avtale med Torgeir Ljósvetningagoði, den hedenske lovsigemannen, ved at Torgeir skal komme opp med et kompromiss som alle kan godta.
Torgeir går til sin leir og forblir i teltet for resten av dagen og den påfølgende natten. Dagen etter taler han ved Lögberg. Han sier at det er bare en måte å beholde freden i landet og det er at alle har de samme lovene og den samme religionen.
Før han oppgir kompromisset får han forsamlingen til å love å holde seg til kun et lovverk for alle i landet. Torgeir sier at deretter at alle som ikke allerede er døpt må konvertere til kristendommen, men det er tre unntak:
Noen år senere blir disse unntakene forbudt.
Magallanes (Sorsogon)
Magallanes (Bayan ng Magallanes) er en kommune på Filippinene. Kommunen ligger på øya Luzon og tilhører provinsen Sorsogon. Folkemengden var på 37,038 innbyggere ved folketellingen i 2015.
Barangayer
Magallanes er inndelt i 34 barangayer.
Radio Studio 54 Network
Radio Studio 54 Network er en lokalradiostasjon for Locri i Calabria i Italia. Kanalen sender på FM-nettet og tilbyr også radio på internett.
Historie
Radiokanalen ble grunnlagt 6. juni 1985 av Pietro Parretta og Francesco Massara, med hjelp av Enzo Gatto, Memmo Minniti, Pietro Musmeci. I starten hadde det navnet Radio DJ Club Studio 54. Det startet opp mer eller mindre som en lek, i tillegg til at ingen tjente penger fra radiostasjonens drift. Da Mammì law-loven trådte til kraft, ble det grunnlagt et selskap utfra denne leken.
I 1991 var radiostasjonen den første italienske radiostasjonen som brukte Radio Data System. In 1994 gikk radiostasjonen over til digitale sendinger, siden kvaliteten til digitale sendinger var bedre enn tilsvarende analoge sendringer. Radio Studio 54 Network var den første radiostasjonen i Calabria som gjorde dette.
Siden 1995 har radiostasjonen kunne sende radiosendingene sine utenfor de historiske grensene til Reggio Calabria, som utvidet kundebasen i Calabria og naboregionene. I 1998 endret radiostasjonen navn til Studio 54 Network.
I 2000 ble byggingen av det mobile studioet Stargate startet. Dette studioet skal markere begynnelsen på en måte radiostasjonen skal sende sendingene sine. De har planer om å sende sendinger fra bysentrum, i midten av store folkemengder.
Studio 54 LiveTour
Studio 54 LiveTour er en utendørsforestiling som startet opp i 2000. Det er et reisende show som varer en hel dag, med gjester, musikk, spill, disco og annen underholdning. Det blir også strømmet over nettet.
Studio 54 Stargate er det mobile studioet hvor radiokanalen holder til og kringkaster fra. Det er utstyrt for å være et fullstendig mobilt radio- og TV-studio, med tre konsoller: en for lyd og video, en for production og en for post-production.
Camp-brannen i California 2018
Camp-brannen i California 2018 (i USA kalt Camp Fire) rammet Butte-fylket nord i delstaten og var den hittil mest dødbringende og destruktive skogbrannen i California. Den krevde minst 85 menneskeliv, flere enn noen skogbrann i USA siden Cloquet-brannen 1918. Den ødela 18 804 bygninger, flere enn noen annen skogbrann. Forsikringsskadene ble pr. 19. november anslått til 7,5–10 milliarder dollar. Ca. 620 km² ble brannherjet, over halvparten de første 36 timene. Brannen brøt ut 8. november og utslettet bl.a. byen Paradise, hvor 27 000 mennesker ble husville (nærmere tre ganger så mange som da Ålesund brant i 1904). De fleste omkomne ble funnet her og på veiene ut fra byen. 25. november var brannen under kontroll.
En liten forhistorie
Mye av California har middelhavsklima, med varm og tørr sommer og høst – særlig i sør – og en regnfull vinter. Dette gjør at området er svært utsatt for skogbranner mot slutten av tørketiden. Brannvesenet i California er riktignok godt utbygget.
Branner før brannen
I 2018 hadde California pr. 6. desember hatt 8434 skogbranner. De hadde svidd av tilsammen 7650 km². Aldri i historisk tid hadde så strore arealer blitt ødelagt av skogbranner i California. Og Ranch-brannen (også den i nord) alene hadde ødelagt 1660 km², mer enn noen annen kjent brann i California.
Butte-fylket var kjent som brannfarlig
At Butte-fylket var brannfarlig, hadde vært kjent lenge. Siden 1999, det året brannene gjorde at Californias guvernør erklærte unntakstilstand i fylket, hadde 13 store skogbranner rammet området som nå ble herjet av Camp-brannen. Brannene i 1999 bidrog til svært forurenset og helseskadelig luft over store områder. .
Også i 2008 forekom farlige branner i Butte-fylket. Under Humboldt-brannen i juni hadde vinden plutselig snudd og ført flammene mot utkanten av Paradise, hvor seks hus gikk med; tilsammen ble 87 bolighus ødelagt av brannen.. Både i 1999 og 2008 var Chico (med ca. 100 000 innbyggere ), vest for Paradise, truet av branner.
Den lange sommertørken
Sommeren 2018 opplyste Paradises tidligere brannsjef Jim Broshers at evakueringsplanene for Paradise var forbedret siden 2008. Ikke alle følte seg beroliget. Cindy Hoover, som var godt forberedt på brann, sov med åpent vindu for å kunne kjenne lukten av brent vegetasjon..
I nord har sommertørken tradisjonelt vart til rundt 1. oktober. Brannene i 1999 og 2008 var stort sett slukket i september eller før. I 2018 hadde Carr-brannen i mer enn fem uker herjet nordvest for Butte, men kom under kontroll 30. august. Den krevde åtte menneskeliv, ødela 1604 bygninger og brente 939 km². Den skapte en tornadolignende virvel med en vindstyrke på over 230 km/t (som en EF3-tornado) som varte en time og hadde en høyde på ca. 6 km. Carr-brannen startet da et flatt dekk på en bil gjorde at felgen skrapte ned i asfalten og skapte gnister.
I 2018 kunne Butte gå inn i oktober uten noen store branner. Men nå fortsatte tørken utover i oktober og november. Høsten var den tørreste i manns minne, mente meteorolog Craig Shoemaker ved Sacramento Weather Service. I begynnelsen av november var tørken forsterket av den varme og knusktørre Diablo-vinden, som kom fra nordøst, fra Nevada og Utah og over fjellene. Dermed ble luften ytterligere uttørket og dessuten varmet opp.
En morgen i november
Ved 630-tiden lokal tid 8. november ble de første brannfolkene sendt til en brann som hadde brutt ut ved Poe-demningen ved foten av Sierra Nevada, nær høyspentlinjer som tilhørte kraftselskapet PG&E (Pacific Gas and Electric Company). De var fremme kl. 643. Det brant i et nesten utilgjengelig område. Vindstyrken var på ca. 55 km/t (stiv kuling), men vinden var antatt å øke til 95–110 km/t (full eller sterk storm) i løpet av dagen.
Evakueringen av Paradise
Innbyggerne i Paradise fikk evakueringsordre kl. 905 Men ilden spredte seg med ekstrem fart, slik at ikke alle rakk å evakuere. Ifølge øyenvitner artet brannen seg som en ildstorm. I tillegg hadde veiene ut av området for liten kapasitet til en masse-evakuering med biler. Iallfall oppstod et stillestående bilkaos. Et øyenvitne kunne fortelle om panikk, mens det hørtes eksplosjoner. Brann- og politifolk forsøkte å få orden på trafikken ved å fylle biler som hadde ledig plass, mens en del evakuerte forlot bilene og fortsatte til fots. Etter brannen ble det funnet svartbrente lik både i utbrente biler og langs veiene, samt i ruinene av Paradise. Varmen hadde vært så intens at enkelte ikke lot seg identifisere. Andre kom seg ut i live etter å ha kjørt gjennom flammene. Den tørre vinden blåste med opp mot 80 km/t (som tilsvarer liten storm). Under slike forhold rakk ikke brannvesenet engang å forsøke å redde bebyggelsen i Paradise – alle ressurser ble brukt på evakueringen. Og de kunne vanskelig få forsterkninger sørfra, hvor en stygg brann hadde brutt ut vest for Los Angeles. Denne Woolsey-brannen herjet bl.a. Malibu, krevde tre menneskeliv og ødela 1643 bygninger. Den jaget på det meste over 295 000 mennesker på flukt, der den ble drevet fremover av vind med styrke liten til full storm. En tredje brann, Hill-brannen, brøt ut vest for Malibu.
Kl.. 1130 hadde Camp-brannen på fem timer herjet nærmere 28 km², mer enn Froland-brannen ødela på seks døgn. Kl. 2145 fikk østre del av Chico vest for Paradise (en by med ca. 100 000 innbyggere) evakueringsordre.
Videre utvikling
Fredag 9. november avtok vinden noe. I østre Chico fikk folk flytte tilbake, men flere andre steder måtte evakueres etter hvert som brannen spredte seg. Utpå kvelden hadde den svidd av over 360 km². Om morgenen 10. november var over 150 000 mennesker på flukt fra brannene i California, hvor også to store branner i sør jaget folk foran seg. Samtidig ble det funnet stadig flere døde, særlig i Paradise – og stadig flere ble meldt savnet.
Forsterkninger
Etter hvert fikk brannvesenet forsterkninger både fra resten av California og fra andre delstater i vest. 15. november var 5596 brannfolk i aksjon langs frontlinjene – med støtte fra 622 brannbiler, 103 bulldosere og 24 helikoptere. 40 % av brannen var nå under kontroll. Over 560 km² hadde brent. Brannen spredte seg fortsatt i flere retninger, men spreningen var betydelig langsommere enn den hadde vært til å begynne med. 63 omkomne var nå identifisert. 18. november var over 600 km² brannherjet. 65 % av brannen var under kontroll, og mange steder kunne de evakuerte flytte tilbake. Men myndighetene hadde på ingen måte fått oversikt over antall omkomne eller de materielle skadene. 76 var bekreftet omkommet. 1276 var savnet eller ikke gjort rede for.
Kontroll
Natt til 21. november fortsatte brannen å spre seg – for siste gang. I løpet av dagen kom den under kontroll – unntatt i noen mindre, vanskelig tilgjengelige områder. Branngater og andre forsvarslinjer holdt stand. Spredningen ble stanset i løpet av dagen. Vinden hadde løyet – til fordel for brannmannskapene, men luftforurensningene ble verre. 563 mennesker var det ennå ikke gjort rede for. 22. november hjalp kraftig regn – den første nedbøren av betydning i området på 221 døgn – både mot brannen og forurensningene, og 23. november ble de siste evakueringsordrene opphevet. 25. november var brannen fullt og helt under kontroll.
Li Dan (gymnast)
Li Dan (født 19. september 1989) er en kinesisk gymnast som konkurrerer i trampoline.
Hun representerte Kina under Sommer-OL 2016 i Rio de Janeiro, der hun tok bronse.
Store Sametti - Skjelvatnet naturreservat
Store Sametti - Skjelvatnet naturreservat er et naturreservat i Sør-Varanger kommune. Det ligger i Pasvikdalen og omfatter et 18 kilometer langt og 3-6 kilometer bredt område, som mot vest i grove trekk avgrenses av vannskillet mot Sandneselva. Reservatet ble opprettet 21. desember 2000 og har et areal på 79,9 km². Formålet med reservatet er å verne et barskogområde med alt naturlig plante- og dyreliv.
Natur
Naturen i reservatet består av en åpen, glissen fjellskog. Det dominerende treslaget er furu, men det finnes også betydelig med bjørk. Furutrærne er gamle og kortvokste med tykke stammer og kraftige greiner, som sammen med tallrike vindfall og tørrfuruer gir området preg av urskog. Enkelte steder har det i tidligere tider vært drevet plukkhogst. Opp mot de høyereliggende områdene i vest overtar fjellbjørk. Jordsmonnet i reservatet er for det meste fattig, og markvegetasjonen domineres av krekling, lav og blåbærlyng. Finnmarkspors og einer danner buskvegetasjon. Dyrelivet er variert og interessant. I den sørlige delen av reservatet har bjørn fast oppholdssted. Rovfugler som fjellvåk, kongeørn, jaktfalk og dvergfalk hekker årlig, og andre vanlige fugler i reservatet er sotsnipe, lappspove, havelle, sjøorre, siland og lappfiskand. Elg har fast tilhold i området, og en del elg trekker dessuten gjennom reservatet på vei til og fra vinterbeitene i Øvre Pasvik.
Menneskelig bruk
Området har vært reinbeiteland fra gammelt av, da flyttsamene fra Varanger kom hit med store flokker om vinteren. Rester av gamle reingjeterkoier finnes flere steder. Nå er det reineiere i Pasvik og i vestre Sør-Varanger som bruker området. I reservatet er det to gjeterkoier for reindrift, en ved Store Sameti og en ved Lille Røyrvatnet. Det er også en åpen bygdekoie ved Lille Oksvatnet. Tidligere var det også en koie ved Onderihompen, som nå er revet. Denne koia stammet fra tømmerhogsten som ble drevet av bygdefolket i Neiden fram til 1950-tallet, og det er fremdeles mulig å se kjøreveien som ble anlagt fra Munkefjord, gjennom Korsdalen til Store Sameti. Mesteparten av sporene etter plukkhogst er fra denne drifta. Mange av innsjøene i området har alltid vært viktige fiskevann for lokalbefolkningen.
EM for brassband 2020
EM for brassband 2020, europamesterskapet for brassband skulle arrangeres 1. - 2. mai 2020 i Palanga. På grunn av pandemi-fare som følge av koronavirus ble arrangementet avlyst.
Musikk
Pliktnummer i «Premier Section»-konkurransen: A Road Less Travelled By av Philip Sparke. Pliktnummer i «Challenge Section»: Baltic Legends av Vaida Striaupaitė-Beinarienė.
Helga (navn)
Utbredelse
Hælga er kjent brukt i 13 runeinnskrifter fra vikingtiden, og var dermed antakelig et vanlig kvinnenavn i Norden på den tiden. Helga var et vanlig navn i Norge i siste del av middelalderen. Over 40 forskjellige kvinner med navnet er nevnt i Regesta Norvegica. Navnet var også populært på slutten av 1800-tallet.
Helga er i dag et svært vanlig navn i Tyskland og Østerrike og på Island, Færøyene og Grønland.
Kjente personer med navnet
Personene i listen er ordnet kronologisk etter fødselsår.
Hjalmar Appelgren-Kivalo
Otto Hjalmar Appelgren-Kivalo (født 5. april 1853 i Hyrynsalmi, død 26. juli 1937 i Helsingfors) var en finsk arkeolog, statsarkeolog 1915-26 (etter J.R. Aspelin) og Professor i 1922.
Appelgren-Kivalo studerte først og fremst Finlands bygdeborger, forhistoriske drakter og ornamentikk. Han grunnla publikasjonene Finskt Museum og Suomen Museo 1894.
Allerede i 1891 disputerte Appelgren-Kivalo over emnet bygdeborger: Suomen Muinaislinnat. Ikke bare de borgene fra middelalderen ble utgravd og undersøkt, men også byarkeologien ble aktuell siden Appelgren-Kivalo 1902 hadde funnet på begrepet «det underjordiske Åbo» etter utgravninger ved biskopssettet i Korois og av dominikanerklostret på Kaskisbacken. Utgravningene i Åbo ble sentrale for middelaldersarkeologiens utvikling.
Allerede i 1909 publiserte Appelgren-Kivalo en rikt illustrert bok om drakter: Suomalaisia pukuja myöhemmältä rautakaudelta, hvor han redegjør for sine utgravninger i Yliskylä i Bjärnå i 1893. Appelgren-Kivalo har inndelt spennetyper i seks undertyper.
Sofia Mabergs
Sofia Mabergs (født 9. april 1993) er en svensk curlingspiller.
Gesundbrunnen
Navnet
Navnet Gesundbrunnen (norsk: sunnhetsbrønnen) kommer av en kilde i nærheten av det senere kurstedet Louisenbad. Kilden inneholdt jernholdig vann og er nevnt første gang 1748. Vannets legende egenskaper ble undersøkt og fastslått av kjemiker Andreas Sigismund Marggraf. Hofapoteker Heirich Wilhelm Behm fikk i 1751 ved kongelig privilegium retten til å etablere en sunnhets- og badeanstalt på stedet.
Demografi
Gesundbrunnen har blant ortsteilene i Berlin det største innslag av utenlandske statsborgere med 33,75 % av befolkningen. For Berlin er det tilsvarende tallet 14,1 %. Andelen er forsåvidt synkende da den utenlandske befolkning opptas som tyske statsborgere. Mer enn halvparten av innbyggerne i Gesundbrunnen har migrasjonsbakgrunn.
Sofia Mabergs
Hun representerte Sverige under Vinter-OL 2018 i Pyeongchang, hvor hun tok gull.
Under Vinter-OL 2022 i Beijing, tok hun bronse.
Edøya landskapsvernområde
Edøya landskapsvernområde med dyrelivsfredning er et landskapsvernområde helt sørvest i Tromsø kommune i Troms. Området omfatter Edøya, Gardsholmen og Kanikholmen og ligger om lag fire kilometer sørvest for Sommarøy. Det har et samlet areal på 1 616 dekar, hvorav 114 dekar utgjør sjø.
Edøya var frelyst som egg- og dunvær fra 1869 til 1982. Landskapsvernområdet ble etablert i 2004 for å bevare øya, som er viktig for sjøfugl, og natur- og kulturlandskapet med dyrelivet. Grå- og fiskemåke, svartbak, ærfugl, teist, toppskarv og grågås hekker på øya.
Sort dverg
Sort dverg kalles, hypotetisk sett, baller av gass som ikke sender ut noen stråling i det hele tatt. Mindre massive stjerner enn Solen kan etter sitt lange liv i hovedserien kollapse til sorte dverger. En sort dverg kan også tidligere ha vært en hvit dverg som har forbrukt alt brenslet og derfor har krympet, men samtidig har for liten masse igjen til at en fusjon skal kunne starte.
Sorte dverger i Universet
Foreløpig eksisterer ingen sorte dverger, da en hvit dverg krever mer tid for å kjøles ned enn Universets nåværende alder, som antas å være rundt 13 milliarder år.
Thomasine Lie
Thomasine Lie var datter av prokurator Michael Strøm Lie og Ingeborg Birgitte Møinichen, og grandtante til maleren Jonas Lie (1880-1940). Hun vokste opp i Dahlmanngården i Øvrebyen på Kongsvinger. Hun var søsteren Erika (gift Nissen) sin første pianolærerinne.
Hun var medstifter av Norsk Kvinnesaksforening i 1884.
Liv
Thomasine Lie fødte 5 barn på Kongsvinger. Tre av dem, Asta, Michael og Mons, vokste opp. I 1868 flytter hele familien til Kristiania. Thomasine og Jonas Lie får to til barn, Erik Lie i 1869 og Elisabeth Lie i 1876. I perioder bodde hele familien utenfor Norge. I 1871 fikk Jonas Lie statsstøtte, og hele familien flyttet til Roma. I 1878 flyttet familien videre til Tyskland, der bosatte de seg først i Stuttgart, deretter i Dresden og til slutt i Berchtesgaden i Bayern. I 1882 flyttet hele familien videre til Paris, delvis fordi sønnen, Mons ønsket å utdanne seg til fiolinist.
Micromaeus
Micromaeus er en slekt av biller som tilhører den artsrike underfamilien Cerambycinae i familien trebukker (Cerambycidae).
Levevis
Larvene utvikler seg i ved av løvtrær.
Utbredelse
Slekten er utbredt i Kamerun og Den Demokratiske Republikken Kongo.
Heksan
Heksan er et hydrokarbon av gruppen alkaner med kjemisk formel CH3(CH2)4CH3. Heksan er en fargeløs, flyktig væske. Heksan løses ikke opp i vann, men løses lett opp i organiske løsemidler som alkohol, etan og benzen.
Fremstilling
Heksan fremstilles ved raffinering av råolje, og industriell heksan fraksjoneres ved 65-70°C.
-veig
Navn med navneleddet -veig-
Navneleddet -veig- inngår i mange kvinnenavn, noen norrøne, men de fleste nyere islandske og norske navn fra slutten av 1800-tallet.
Navneleddet er også skrevet med følgende andre former i varianter av disse navnene: -aug, -augh, -avg, -ei, -eigh, -i, -oc, -och, -off, -og, -ogh, -ok, -ongh, -oogh, -ou, -oug, -ow, -ueg, -ueidgh, -ueig, -ueigh, -ueyg, -ugh, -uig, -uoig, -uæigh, -vá, -veg, -vei, -veigh, -veigur, -veyg, -veygh, -vi, -vig, -víg, -væig, -væigh, -wæigh, -æigh og -æy. Et eksepmel på dette er Rønnaug, som er en dialektform av Rannveig.
Av de norrøne navnene er det kun Ragnveig som er kjent brukt i runeinnskrifter. Det er kun kjent i tre innskrifter, så det var neppe blant de mest brukte kvinnenavnene i Norden i vikingtiden.
Onsdagsvenninnen
Onsdagsvenninnen (svensk tittel: ) er en svart-hvitt svensk filmkomedie fra 1946 i regi av danske Alice O'Fredericks og svenske Sture Lagerwall. Manuset ble skrevet av danske Paul Sarauw og østerrikskfødte Adolf Schütz. Som litterært forelegg hadde de Sarauws skuespill, Peter den store, som ble uroppført på Det Ny Teater i København 1. november 1930. I 1943 ble en dansk versjon av skuespillet filmet under tittelen Hans Onsdags-Veninde, også regissert av O'Fredericks.
-veig
Navn med navneleddet -veig-
Av alle navnene er det Solveig som i dag er klart mest utbredt.
Heksan
Anvendelse
Heksan brukes i organisk kjemi som løsemiddel. Da det i motsetning til mange andre organiske løsemidler ikke angriper polystyren (isopor) brukes det som løsemiddel i isopor-lim.
Onsdagsvenninnen
Norskfødte Sonja Wigert ses i den kvinnelige hovedrollen som Karin Larsson.
Heksan
Forsiktighetsregler
Heksandamp i luft er eksplosjonsfarlig i konsentrasjoner mellom 1,2 og 7,5 volumprosent. Innånding av heksandamp medfører fare for skader på nervesystemet. Heksan regnes som miljøgift.
Onsdagsvenninnen
Filmen ble spilt inn desember 1945-januar 1946 i Centrumateljéerna i Stockholm.
Handling
Karin Larsson og Douglas Hallencreutz har et noe eiendommelig forhold. De møtes hver onsdag i Douglas' fine leilighet på Strandvägen. Karin er hans «onsdagsvenninne». Ellers lever de helt atskilte liv, også sosialt.
Douglas er direktør, går på veddeløp og omgås sine venner. Han lever et luksusliv helt forskjellig fra Karins. Hun blir trett av dette og bryter den felles koden om å bare møtes om onsdagene.
Dedalopterus
Dedalopterus er en slekt av biller som har larver som eter planterøtter. De hører til undergruppen oldenborrer (Melolonthinae) i den store gruppen skarabider (Scarabaeoidea).
Utseende
Middelsstore, avlange, rødbrune oldenborrer. Hannen har lange antenneblader. Dekkvingene har hvite lengdestriper.
Levevis
Larvene lever i jorda som vanlig for oldenborrer, og eter røtter.
Utbredelse
Slekten er utbredt i Sørøst-Asia.
Elisabeth Augusta Christiansdatter
Elisabeth Augusta Christiansdatter (Elisabeth Augusta Lindenov; født 28. desember 1623 på Kronborg slott, død 9. august 1677) var datter av kong Christian IV og Kirsten Munk. De første årene av livet ble hun oppfostret hos sin bestemor Ellen Marsvin på Dalum kloster som sine søsken.
16 år gammel ble hun gift med befalingsmannen på Kalundborg slott, senere riksråd; Hans Lindenov. Ekteparet fikk et barn; Sophie Amalie Lindenov.
Etter ektefellens død i 1659 ble hun tilstått en månedlig pensjon av sin halvbror Frederik III.
Økoturisme
Økoturisme er turisme der både tilrettelegger (reiselivsbedriften) og gjesten (en natur- og miljøbevisst reisende) legger spesielt vekt på naturen og miljøet. Det er viktig at man ikke forbruker mer enn høyst nødvendig. Både for tilrettelegger og gjesten er resirkulering, gjenbruk og reduksjon av forbruket viktige sider av økoturismen. Begrepet økoturisme ble formulert av The International Ecotourism Society i 1990.
Økoturisme er en form for turisme der målet er at det ikke skal bli noen negativ påvirkning på naturen eller kulturen på stedet en reiser til. Økoturisme i dag brukes oftere på reiser i fjerne land og eksotiske fotosafarier i reservater der det også lever villdyr som løve og tiger. I Norge har økoturismen sine helt klar og tydelige prinsipper, dette her ført til at Norge i dag har en av de strengeste krav til utøvere av økoturisme enn noen andre land. Dette for å hindre at useriøse bedrifter og personer skal bruke godkjenning som "Green Gloss".
Begrepet bærekraft og bærekraftig drift i den norske økoturismen betyr en balansert drift der bruk (ikke forbruk) av naturen rundt oss er det ultimate mål. I samme åndedrag skal det være bærekraft for det samfunnet bedriften opererer i gjennom å bedre områdets økologiske, kulturelle, sosiale og økonomiske forhold.
Her er den norske definisjonen på økoturisme:
«Økoturisme er berikende natur- og kulturopplevelser, tilrettelagt av ansvarlige reiselivsbedrifter med omsorg for sine gjester, miljøet og det lokalsamfunnet de er en del av»
Her er de 7 grunnleggende prinsipper for Godkjent Norsk Økoturisme:
1. er natur- og kulturbasert og har økoturisme som grunnfilosofi for hele sin virksomhet.
2. bidrar aktivt til natur- og kulturvern, har god kjennskap til egen miljøpåvirkning og utøver alltid en føre-var-holdning.
3. etterstreber en mest mulig bærekraftig drift, som balanserer økologiske, kulturelle, sosiale og økonomiske hensyn.
4. bidrar positivt i lokalsamfunnet, benytter lokal arbeidskraft, lokale tjenester og råvarer, jobber for økt samarbeid og utviser et generelt samfunnsansvar.
5. bidrar til å ta vare på verneverdige bygg og har stedstilpasning, lokal byggeskikk og særpreg som et generelt mål i valg av materialer og løsninger.
6. stiller spesielt høye krav til vertskap og guider. Formidling og læring er en sentral del av produktet.
7. tilbyr minneverdige opplevelser og skaper møteplasser som gir medarbeidere og gjester innsikt i lokalkultur, -samfunn og miljø.
Økoturisme i Norge
Økoturisme-bedriftene i Norge er samlet i nettverket Norsk Økoturisme som administreres av Innovasjon Norge.
Richard Peyzaret
Richard Peyzaret, med kunstnernavnet F’Murr eller F’Murrr, (født 31. mars 1946 i Paris, død 10. april 2018) var en fransk tegneserietegner. Han er mest kjent for sin tegneserie Le Génie des alpages, som betyr noe slikt som «geniene på beite», men den norske tittelen var Ullkorn, som kom ut i åtte album i Norge på midten av 1980-tallet.
Spinnville sauer
Peyzaret vokste opp som en beundrer av tegneserieskapere som Hergé og André Franquin, men tok en ordinær kunstutdannelse i seks år i Paris før han tok kontakt med tegneserieindustrien ved Raymond Poïvet. Det førte ham videre til René Goscinny og han begynte å tegne for tegneseriemagasinet Pilote i 1971 og debuterte med humorserien Contes à Rebours, og som senere ga støtet til hans første album, Au loup!
Mens han arbeidet for Pilote begynte han sitt mest berømte verk i 1973, Ullkorn, som var en særdeles sprelsk serie med en løs filosofisk og surrealistisk handling som involverte diskuterende sauer, en sturende gjeter, en oppfinnsom gjeterhund, talende fjell, og den lille prinsen som stadig flyr innom. Formelt handler serien om en gammel og en ung gjeter, deres hund som går på to og snakker, en flokk spinnville sauer pluss flere andre unormale figurer som opptrer uforutsigbart. Når en sau blir tatt av en ørn er den lykkelig og roper: «Jeg kan fly!» Da Pilote gikk inn ble serien utgitt direkte som album uten først å bli publisert i et magasin.
Andre serier
F'Murrr hadde også lenge en forbindelse med flere andre franske seriemagasiner i denne perioden. Av hans andre serier ble Naphtaline trykket i Pilote, Porfirio et Gabriel i Le Canard Sauvage og Circus, Jehanne d'Arc i Métal Hurlant, Robin des Boîtes i Fluide Glacial, og Les Mirrois de Marguerite og Ala et Lolli ble tegnet for Spirou-tillegget Le Trombone Illustré.
I 1985 begynte han på tegneserien Histoires Déplacées i seriemagasinet (A SUIVRE) som drev satire med den daværende sovjetiske okkupasjonen av Afghanistan. Disse historiene med felles tema og personer, ikke helt ulikt Ullkorn, ble samlet og utgitt i et album i 1987 under tittelen Le char de l'état dérape sur le sentier de la guerre (Statens stridsvogn tryner på krigsstien på norsk i 1989). Det ble ikke flere album i denne serien, da F’Murrr fikk problemer med å drive satire om en pågående krig.
Edmond de Goncourt
Edmond de Goncourt (fødenavn Edmond Louis Antoine Huot de Goncourt; født 26. mai 1822 i Nancy i Frankrike, død 16. juli 1896 i Champrosay) var en fransk forfatter, litteraturkritiker, kunstkritiker, publisist og grunnlegger av Académie Goncourt.
Bakgrunn
Edmond de Goncourt ble født i Nancy. Hans foreldre var Marc-Pierre Huot de Goncourt og Annette Cécile Guerin. Edmond de Goncourt studerte i Paris ved lycée Condorcet. Der ble han og broren venner med Ivan Tourgueniev, Paul Gavarni, Gustave Flaubert, Alphonse Daudet, Émile Zola, Guy de Maupassant,  Théodore de Banville, og andre.
Karriere
Eugène Carrière (1849-1906) introduserte Gustave Geffroy for Edmond de Goncourt, og slik fikk Edmond innpass blant en rekke av byens litterater og kunstnere som møttes hos han i boulevard de Montmorency 67 i det 16. arrondissement.
Académie Goncourt, Goncourtprisen
Han testamenterte alt han eide til stiftelsen og opprettholdelsen av Académie Goncourt.
Til minne om Jules utdeler akademiet årlig, siden 1903, Goncourtprisen, Frankrikes mest prestisjetunge pris for franskspråklig litteratur, gitt til «det mest fantasifulle prosaverk i året».
Marcel Proust, Simone de Beauvoir, Michel Tournier, Marguerite Duras og Romain Gary (som usedvanlig nok vant prisen to ganger ved at den for andre gang gikk til hans pseudonym, hvilket juryen ikke kjente identiteten til) er blant de mest berømte forfatterne som har vunnet prisen.
Toyota Land Cruiser
Land Cruiser er en bilmodell med firehjulstrekk fra Toyota. Opprinnelig var den et rent nyttekjøretøy, men har med årene fått mer og mer utstyr, og finnes nå både som nyttekjøretøy og luksuriøs SUV.
Historie
I 1951 dukket forgjengeren til Land Cruiseren opp som Toyota Jeep BJ. Motoren var fra en 3-tonns lastebil. Den var opprinnelig ment for det japanske politiet og selvforsvarsstyrkene, men de valgte å ikke kjøpe den. Toyota valgte da å se på bilen som et eksportprodukt, og gjorde den om noe. Produksjon av en modell som var litt større og med mykere fjæring startet i 1953.
I august 1955 kom 20-serien, igjen med mykere fjæring. Etter hvert ble modellutvalget utvidet, mye på grunn av eksport til USA. Det var ti varianter fra FJ20-29, med to forskjellige akselavstander.
I 1960 kom 40-serien. Utvendig var de ganske like, men en god del hadde skjedd med produksjonsprosessene. Modellutvalget i denne serien ble også stort, med tre forskjellige akselavstander og karosserityper fra pickup til varebil. På denne tiden ble det også klart at det var to helt forskjellige markeder for bilen; et hvor personbilkomfort var viktig og et annet hvor nytteverdien og fremkommeligheten var det som telte mest. 40-serien fortsatte å bli produsert som nyttekjøretøy fram til 70-serien tok over i 1984, men parallelt lanserte Toyota mer forfinede modeller. Den første av disse var FJ55V som tok over for FJ45V i 1967. Den var tilpasset det amerikanske og australske markedet, blant annet med en toppfart på 130 km/h.
I 1989 kom 80-serien for å overta for 60-serien. Nå kom virkelig detaljene fra Toyotas personbilprogram inn. ABS-bremser, skinninnredning og klimaanlegg er tre eksempler. På 1990-tallet så kom SUV-bølgen, og 80-serien solgte bra.
Samtidig med utviklingen mot luksuriøse kjøretøyer, utviklet Toyota nyttekjøretøyene sine videre. I november 1984 kom 70-serien, den første nye nyttemodellen på 29 år. Denne er fremdeles i produksjon i 2005.
I mai 1996 kom en variant av 70-serien på markedet. Dette var 90-serien, som var lettere enn de andre modellene av Land Cruiser, men samtidig med et høyt utstyrsnivå. Dette var også den første Land Cruiseren med uavhengig hjuloppheng framme.
For markeder i Australia og andre krevende off-road markeder, produseres Land Cruiser 105, som har modifisert fjæring.
I 2002 ble arvtageren til 90-serien hetende kort og godt Land Cruiser. I USA markedsføres denne modellen kun under navnet Lexus GX470.
Land Cruiser 100/V8
I 1998 ble 100-serien lansert som arvtager etter 80-serien. Trenden med mer utsyr og mer luksus fortsatte. I USA ble Land Cruiser Cygnus, en oppgradert versjon av Land Cruiser 100, solgt ved siden av Lexus LX470. Disse ble levert med en 4,2 liters dieselmotor eller en 4,7 liters V8.
I 2007 (2008 i Norge) ble Land Cruiser 100 avløst av Land Cruiser V8, med valg mellom V8 diesel- eller bensinmotor. Dieselversjonen har et volum på 4 461 cm³, utvikler 265 HK og har et maksimalt dreiemoment på 650 Nm. Bensinmotoren er på 4 664 cm³, gir en effekt på 288 HK og dreiemoment på 445 Nm. Begge motorene har 32 ventiler. Heavy Duty
Hangul
Hangul (한글) er et fonetisk koreansk alfabet. Hangul ble introdusert av Kong Sejong den store i 1443, som skriftspråk for koreansk. Det brukes for å skrive koreansk i både Nord-Korea og Sør-Korea, men i enkelte sammenhenger kompletteres det i Sør-Korea med kinesiske skrifttegn i form av hanja. Det er verdens eneste tilrettelagte og hyppig brukte fonetiske skriftspråk som med vilje er utformet slik at det skal være enkelt å forstå: Som i indiske skriftspråk, klassifiseres hanguls konsonanter etter hvor i munnen de skal uttales, men det sies at hangul går et skritt videre, ved at tegnene også representerer et skjematisk oppsett av hvordan munnen skal posisjoneres for å uttale lyden. ㄱ [k] representerer at tungen er presset opp mot ganen, ved jekslene, mens ㅋ [kʰ] har i tillegg en strek som viser aspirasjon. De koreanske tegnene samles i stavelser der bokstavene ordnes i to dimensjoner.