cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Stavanger Sykepleierhøgskole
Høyskolen ble etablert i 1988 da Røde Kors Sykepleierskole (etablert i 1946) og Stavanger Sanitetsforenings sykepleierskole (etablert i 1920) fusjonerte. Begge skolene var opprinnelig eid og drevet av organisasjoner – Røde Kors og Norske Kvinners Sanitetsforening, men ble overtatt av staten i 1981.
1. august 1994 fusjonerte høgskolen med seks andre høyskoler i Stavanger til Høgskolen i Stavanger (senere Universitetet i Stavanger). Stavanger Sykepleierhøgskole ble da slått sammen med Sosialhøgskolen i Stavanger til én avdeling for helse- og sosialfag.
Xingning (Meizhou)
Xingning (kinesisk: 兴宁; pinyin: Xīngníng) er et byfylke i byprefekturet Meizhou i provinsen Guangdong i Folkerepublikken Kina.
Befolkningen var på 1,464,609 innbyggere i 1999.
Samferdsel
Kinas riksvei 205 passerer gjennom området. Den begynner i Shanhaiguan i Hebei og ender opp sør i Shenzhen i provinsen Guangdong. Underveis er den innom blant annet Tangshan, Tianjin, Zibo, Huai'an, Nanjing, Wuhu, Sanming, Heyuan og Huizhou.
Liste over altertavler av Else Marie Jakobsen
Dette er en liste over altertavler av Else Marie Jakobsen.
God jul & godt nyttår
God jul & godt nyttår er et musikkalbum med Splash, utgitt i 2001.
Eva Josefsen
Eva Josefsen (født 21. februar 1961 i Alta) er eb tidligere politiker og nå forsker.
Hun satt på Sametinget i perioden 1997-2001, for Norske Samers Riksforbund. Hun har vært aktiv innen samepolitikken, og blant annet vært leder for Alta sameforening.
Hun er utdannet innen økonomi og administrasjon ved Høgskolen i Finnmark og har doktorgrad i statsvitenskap fra Universitetet i Tromsø.
Eva er datter av Ruth Rye Josefsen.
Sahelhubro
Sahelhubro (Bubo cinerascens) er en ugle i slekten Bubo.
Thanet (distrikt)
Thanet er et distrikt i Kent, England. Det var opprinnelig en øy, atskilt fra fastlandet av Wantsumkanalen. Den første broen over kanalen ble bygget i 1485. Omtrent på samme tid ble kanalen så tilmudret at Thanat ikke lenger kunne kalles en øy. Det eneste som nå avgrenser den er de små elvene Wantsum og Stour.
De største byene i distriktet er Margate (administrasjonssenter), Ramsgate og Broadstairs.
På grunn av nærheten til kontinentet var Thanet det første stedet romerne gikk i land under invasjonen i 55 f.Kr.. Det var også i Thanet at Vortigern skal ha inngått en allianse med de jyske brødrene Hengest og Horsa, som resulterte i opprettelsen av kongedømmet Kent.
St. Augustin av Canterbury skal også ha kommet til Thanet, der han steg i land ved Ebbsfleet før han grunnla Englands første bispesete i Canterbury.
Thanet er et av Englands minst utviklede områder med tanke på infrastruktur.
Drive-through
En drive-through er et sted der man kan kjøre en bil eller annet motorkjøretøy opp til et vindu, skranke eller lignende og bli betjent eller betjene seg selv uten å måtte gå ut av kjøretøyet.
Ved spisesteder med drive-through er det vanlig å spise maten i bilen eller å ta den med seg.
Både ordet (betyr «kjør igjennom») og fenomenet kommer fra USA, hvor en bank i St.Louis i Missouri i 1930 opprettet den visstnok første drive-through. Den første drive-through-restaurant skal ha blitt åpnet i 1947.
Drive-through vs. drive-in
Drive-through skiller seg fra drive-in (kjør inn), hvor bilistene parkerer på stedet. Begge deler er tilpasninger til bilismen og har det til felles at bilistene slipper å gå ut av bilene – men det ene kan ikke alltid erstatte det andre. Således er f.eks. drive-in-kinoer forholdsvis vanlig i USA, mens en drive-through-kino virker lite hensiktsmessig selv for kortfilmer. Etter hvert som bilismen dominerte mer og mer, ble begge deler etablert blant ulike typer bedrifter, ikke minst USAs hurtigmatkjeder. I Las Vegas finnes en tunnel beregnet på drive-through-bryllup. Derimot har bankene delvis gått fra det fordi det skapte lange bilkøer og kaos.
Gjøvik SK
Gjøvik SK kan vise til:
Clarence Oldfield
Clarence Winston Oldfield (født 27. november 1899, død 14. desember 1981) var en sørafrikansk friidrettsutøver som deltok i de olympiske leker 1920 i Antwerpen.
Oldfield vant en olympisk sølvmedalje i friidrett under sommer-OL 1920 i Antwerpen. Han var med på de sørafrikanske laget som kom på andreplass på 4 x 400 meter stafett sammen med Henry Dafel, Jack Oosterlaak og Bevil Rudd. Det sørafrikanske stafettlaget fikk tiden 3.24,2 som var to sekunder svakere enn gullmedaljevinnerne fra Storbritannia.
Vår Frue av Fátima
Vår Frue av Fátima er en tittel på jomfru Maria og en minnedag i den katolske kirkes kalender. Tittelen og minnedagen har sin opprinnelse i at jomfru Maria skal ha åpenbart seg gjentatte ganger for tre barn i byen Fátima i Portugal i året 1917. Tittelen Vår Frue av Rosenkransen benyttes også iblant i forbindelse med hendelsen, fordi barna fortalte at åpenbaringen identifiserte seg som «Fruen av Rosenkransen». Hendelsen er velkjent på grunn av dens profetiske og eskatologiske elementer, da særlig med hensyn til andre verdenskrig og Russlands konvertering til kommunismen. Underet har blitt erklært troverdig av Vatikanet.
Varpebåt
Varpebåt ble tatt i bruk på de norske vassdragene i arbeidet med tømmerfløtingen. Disse erstattet spillflåtene under varping av tømmer og trekking av renskebommer på 1930-tallet.
Vår Frue av Fátima
Hendelser
Det første mirakelet hendte på søndag 13. mai 1917, da ti år gamle Lúcia Santos og hennes to yngre søskenbarn, Jacinta Marto og Francisco Marto, gjette sauer på et område kjent som Cova da Iria («Irenes hule») tre kilometer unna landsbyen Fátima, Portugal. Ifølge Santos åpenbarte det seg en kvinneskikkelse som «strålte klarere enn solen», svevende over bakken. Skikkelsen fortalte at hun ville åpenbare seg på samme sted den trettende i hver måned, seks måneder på rad. I disse åpenbaringene oppfordret hun barna til å gjøre bot og å ofre for å frelse syndere. Barna fikk også beskjed om å be rosenkransbønnen hver dag, da denne bønnen skulle være nøkkelen til både personlig fred og verdensfred. Dette var et kraftfullt budskap på en tid da mange portugisiske menn deltok i kamper under den første verdenskrig. Kvinnen fortalte også barna tre hemmeligheter, som senere skulle bli kjent som Fátimas tre hemmeligheter.
Eslöv kommune
Eslöv kommune er en kommune i Skåne län i landskapet Skåne i Sverige. Kommunens administrasjonssenter ligger i Eslöv.
Varpebåt
En slik varpebåt var en mellomstor, åpen flatbunnet båt med et solide jernskrog som kan tålte store påkjenninger, med et motordrevet vinsjespill ombord. Den har enten spiss forbaug eller butt forbaug som «skyver ut» stokker. Det er en plattgatter med flatt speil akterut.
Vår Frue av Fátima
Solunderet
Allerede i juli 1917, hadde barna hevdet at jomfru Maria ville fremføre et mirakel under hennes siste åpenbaring i oktober. Disse profetiene hadde blitt latterliggjort av de sekulære avisene i landet. Den 13. oktober samlet det seg en menneskemengde på omkring 70000, inkludert nyhetsfolk og fotografer på området. Lúcia Santos ropte ut at folkemengden skulle se på solen.
Eslöv kommune
Tettsteder
Eslöv kommune har tretten tettsteder. I tabellen oppgis antall innbyggere per 31. desember 2010.
Varpebåt
Tømmer ble samlet i ringbommer som var festet til vaieren på båten, deretter kjørte den framover til et feste på land eller i bunnen av sjøen eller elven. Det ble deretter kastet ut en festestokk med en tung stein eller et betongkar som lodd, som kom ned på bunnen. Denne framgangsmåten ble kalt «hengetjuver», tatt fra forgjengeren spillflåten. Varpebåten festet seg til botnfestet, og tømmeret ble trukket mot båten ved å spille inn vaieren. I Lomnessjøen i Rendalen var denne operasjonen for øvrig kalt «kraning».
Vår Frue av Fátima
Solunderet
Enkelte kunne senere fortelle at de hadde sett solen rotere og skifte farge, andre mente å se at solen falt ned mot bakken, mens igjen andre så solen bevege seg i sikk-sakk på himmelen. Noen av de tilstedeværende kunne fortelle at de våte klærne deres plutselig hadde blitt tørre. Hendelsen varte i ti minutter. Fenomenet skal ha blitt observert også av mennesker flere kilometer unna. Den innflytelsesrike avisen O Século skrev to artikler om hendelsen: «I det overnaturliges rike: Åpenbaringene i Fátima» (13. oktober) og «Utrolige hendelser: Solunder ved høylys dag i Fátima» (15. oktober 1917) Andre aviser kunne også rapportere om solens uforklarlige bevegelser og farger. Til tross for disse rapportene var det enkelte øyenvitner som ikke så noe spesielt.
Eslöv kommune
Tettsteder
Noter:
Varpebåt
Varpebåtene kunne også trekke små tømmerbommer på slep og som sett på Mjøsa var de nyttelig på de grunne deler som på Åkersvika. Fram til 1980-årene hadde varpebåtene trukket store sammenbundede flåter med tømmer under de lave bruer ut til sjøen der de store slepebåtene ventet. Til tross for deres størrelse hadde de en imponerende trekkraft.
Vår Frue av Fátima
Solunderet
Den katolske presten John De Marchi, som tilbragte sju år i Fátima for å forske på hendelsen, og samle øyenvitneskildringer, hevdet på sin side at antallet og sammensetningen av øyenvitnene, samt mangelen på en vitenskapelig forklaring utelukket muligheten for massesuggesjon eller en kollektiv hallusinasjon. Det fins likevel ingen kjente rapporter om uvanlige solfenomener lenger enn 64 kilometer fra Cova da Iria.
Grand Hotell
Grand Hotell eller Grand Hotel har flere betydninger:
Varpebåt
De var også til stor nytte under landrensk i sjøer og sluttrensk i de større elvene, en variant av denne båttypen kalt «traktorbåt» ble brukt på sorteringslensene for å dytte på tømmeret.
Vår Frue av Fátima
Fátimas tre hemmeligheter
Den første hemmeligheten er beskrevet i Lúcias tredje memoarer som en skildring av helvete. «Vår Frue viste oss ett stort hav av ild, tilsynelatende under jorden. Nedsenket i ilden var demoner og sjeler i menneskeform, som gjennomskinnelige, glødende kullstykker, flytende omkring i flammehavet (...)» Den andre hemmeligheten, også beskrevet i Lúcias memoraer, inneholdt jomfru Marias instruksjoner om hvordan sjeler kan reddes fra helvete, og hvordan verden kan konverteres til den romersk-katolske trosretningen.
Varpebåt
Alle varpebåter har et nummer eller kjennetegn, f.eks. VB 31, men noen fikk også et egennavn som i Rendalen og Osen. Der er de to varpebåtene oppkalt etter skikkelser i Jacob Breda Bulls folkelivsskildringer, «Sjulus-Pær» og «Fløtar-Lars».
Vår Frue av Fátima
Fátimas tre hemmeligheter
Den tredje hemmeligheten ble holdt tilbake av Vatikanet fram til den 26. juni 2000, til tross for Lúcias erklæring om at den kunne publiseres etter 1960. Enkelte kilder, blant annet Canon Barthas og kardinal Alfredo Ottaviani hevder til og med at Lúcia insisterte på at hemmeligheten ble offentliggjort innen 1960, fordi hun mente at budskapet tydelig kunne forstås innen den tid, og at det var «den hellige Jomfruens ønske». Vatikanet kunngjorde i stedet at hemmeligheten ville forbli upublisert, sannsynligvis for alltid. Dette ledet til mange spekulasjoner omkring innholdet. Et firesiders, håndskrevet dokument ble offentliggjort i år 2000, men enkelte har spekulert på om dette er den egentlige hemmeligheten. Vatikanet fastholder at den publiserte teksten er den fulle og hele hemmeligheten.
Innflytelse
I tiåret etter hendelsene ble Cova da Iria besøkt av to millioner pilegrimer. Et kapell ble reist av lokalbefolkningen, uten støtte fra kirken. I 1930 kom den offisielle erklæringen fra den lokale biskopen om at åpenbaringene kunne anses som troverdige, og at pilegrimer som dro til Fátima ville gi avlat. Pavene Pius XII, Paul VI, og Johannes Paul II uttrykte alle at de anså åpenbaringene som genuine overnaturlige hendelser.
Francisco og Jacinta Marto, som begge hadde dødd under spanskesyken (1918–1920), ble erklært ærverdige av Pave Johannes Paul II i 1989, under en offentlig seremoni i Fátima, og ble saligkåring i 2000. Med unntak av visse martyrer, er Jacinta Marto den yngste personen som har blitt saligkåret.
Lucia Santos tilbrakte mesteparten av sitt liv som nonne. Fra 1948 holdt hun til i et karmelittkloster i Coimbra. Hun skrev seks memoarer, publisert som Fátima med Lucias egne ord. Hun døde 13. februar 2005, 97 år gammel. Begravelsesdagen ble erklært nasjonal sørgedag; selv valgkampanjen for parlamentsvalget fem dager senere ble avbrutt.
Byggingen av en gigantisk basilika i Fátima startet i 1928, og den ble innviet i 1953. Basilikaen er bygd på stedet for åpenbaringene. Francisco Marto, Jacinta Marto og Lúcia Santos er alle gravlagt i kirken, som besøkes av rundt fire millioner pilegrimer hvert år. Flere kapeller og andre fasiliteter har blitt bygd i nærheten. Pilegrimsfestivaler finner sted den trettende hver måned. Den 13. mai og 13. oktober samler opp til en million pilegrimer seg for å be og bivåne prosesjoner med statuen av Vår Frue av Fátima.
Mange katolske bønner har sitt opphav i hendelser relatert til Vår Frue av Fátima. Lúcia Santos røpet senere at hun og søskenbarna hadde sett en engel i 1916, som kalte seg selv «Engelen av Portugal» og «Fredens Engel». Han skal ha lært barna å bøye seg med hodet mot bakken og be, og skal også ha lært dem en eukaristisk bønn som senere ble kjent som «Englebønnen».
Vitenskapsåret 1927
Fødsler
|| oppfinneren av det langlivede alkaliske batteriet ||align=center|77 ||align=center| ||
|| kjemiker og nobelprisvinner ||align=center|79 ||align=center| ||
Dødsfall
|| zoolog (iktyolog) ||align=center|64 ||align=center| ||
Minnesund
Minnesund er et tettsted i Eidsvoll kommune i Viken. Tettstedet har innbyggere per 1. januar, og ligger der Mjøsa renner ut i Vorma. Eidsvoll ligger omtrent 13 kilometer sør for Minnesund. På grunn av sin beliggenhet har stedet alltid hatt mye av gjennomgangsferdselen fra Oslo og nordover.
Minnesund er et gammelt sundsted (ferjested), og med utbygging av moderne kommunikasjon fikk stedet jernbanebru (Hedemarksbanen, senere del av Dovrebanen) og vegbru (daværende trase for E6). I forbindelse med OL i 1994 på Lillehammer ble det bygd en ny Minnesund bru for det som da var nye E6-traseen. Minnesund hadde jernbanestasjon, senere nedlagt.
Stedet het tidligere bare Minne, men NSB innførte Minnesund som stasjonsnavn for å unngå sammenblanding med Minde stasjon utenfor Bergen.
Siden 1960-tallet har to velforeninger dekt Minnesundområdet, Minne Vel og Langset Vel. Foreningene ble slått sammen 20. mars 2012 til Minnesund Vel.
666 ALT
666 ALT er en EP med Lars Vaular. Platen ble utgitt 13. februar 2015, og fikk gode anmeldelser i pressen. Vaular selv beskrev på forhånd EP-en som «veldig sjangertro» og «min mest overfladiske skive til nå».
Tess Gaerthé
Tess Gaerthé (født 21. august 1991 i Amsterdam, Nederland) er en nederlandsk sanger, bedre kjent som bare Tess. Tess var den nederlandske representanten i Junior Eurovision Song Contest 2005. Der sang hun sangen Stupid, og endte opp på sjuendeplass med 82 poeng.
Henry Dafel
Henning Johannes «Henry» Dafel (født 8. januar 1889, død 21. august 1947) var en sørafrikansk friidrettsutøver som deltok i de olympiske leker 1920 i Antwerpen.
Dafel vant en olympisk sølvmedalje i friidrett under sommer-OL 1920 i Antwerpen. Han var med på de sørafrikanske laget som kom på andreplass på 4 x 400 meter stafett sammen med Clarence Oldfield, Jack Oosterlaak og Bevil Rudd. Det sørafrikanske stafettlaget fikk tiden 3.24,2 som var to sekunder svakere enn gullmedaljevinnerne fra Storbritannia. Dafel deltok også på 400 meter individuelt, han ble nummer seks, på 800 meter ble han utslått i semifinalen.
Han var også med på 4 x 100 meter stafett, med det sørafrikanske laget ble utslått i forsøksheatet.
Vepsevåk
Vepsevåk (Pernis apivorus) er en rovfugl i haukefamilien. Den er til tross for navnet nærmere beslektet med glentene enn med andre våker utenfor slekten Pernis, som består av tre arter. I Norge har vepsevåk status nær truet..
Wantsum
Wantsum er ei elv i grevskapet Kent, England. Den er ei sideelv til Stour. På området hvor Wantsum og den nedre delen av Stour i dag renner lå tidligere Wantsumkanalen, et sund som skilte Isle of Thanet fra fastlandet i Kent. I dag er Wantsum ikke stort mer enn ei dreneringsgrøft som begynner like øst for Reculver, renner sørover gjennom de rike jordbruksområdene på den tidligere havbunnen, og munner ut i Stour ved Stourmouth. Fra vest kommer sideelva Sarre Penn (lokalt også kalt Fishbourne Stream, som løper sammen med Wantsum ved Sarre. )
Vepsevåk
Beskrivelse
Vepsevåk har et duelignende eller gjøklignende utseende og blir cirka 52–60 cm lang og veier omkring 360–1050 gram. Hunnen varierer mer i størrelse og er normalt marginalt større enn hannen, som vanligvis veier 440–943 g. Vingespennet er cirka 118–150 cm.
Wantsum
Beda sa på 700-tallet at Wantsum – altså Wantsumkanalen – var tre furlong bred (ca. 600 meter). I 1414 fantes det ennå ei ferge som krysset over Wantsum ved Sarre, men i 1550 var Thanet ikke lenger ei øy. Ved Reculver bygget romerne et fort som lå rundt 1,5 kilometer fra sjøen, mens historikeren John Leland på første del av 1500-tallet sa at Reculver lå 400 meter fra sjøen, og den store stormen i 1809 tok til slutt med seg halve fortet. Det hevdes at det eroderte materialet ble fraktet langs kysten og med tiden blokkerte den nordlige munningen til Wantsumkanalen.
Vepsevåk
Beskrivelse
Fjærdrakten er normalt grålig til gråbrun. Hunnen gjerne mer brun enn hannen, spesielt hodet. Vepsevåken varierer imidlertid svært mye i utfarging, spesielt foran på halsen, på brystet og i buken. Den kan være både mørk og lys, herunder også spraglet. Oversiden er overveiende mørk.
Atferd
Vepsevåken kan ta småfugler og frosk, men lever hovedsakelig av vepselarver fra bol under bakken.
Marc Berthod
Marc Berthod (født 24. november 1983) er en sveitsisk tidligere alpinist.
Karriere
I 2002 tok Berthod sølvmedalje i slalåm under juniorverdensmesterskapet i Sella Nevea. Året etter, da mesterskapet gikk i Montgenèvre, vant han slalåmtittelen, og tok i tillegg bronse i utfor.
Siden januar 2003 har Berthod deltatt i verdenscupen. I OL-debuten i 2006 i Torino kom han på sjuendeplass i kombinasjonen.
Den 7. januar 2007 gikk han svært overraskende til topps i slalåmrennet i Adelboden, med startnummer 60! Han lå på 27.-plass etter første omgang, men kjørte raskest av samtlige i finaleomgangen.
Under VM 2007 i Åre tok han bronsemedalje i kombinasjonen, etter landsmannen Daniel Albrecht og østerrikske Benjamin Raich. Han fikk også bronse i lagkonkurransen.
Karragenan
Karragenan er et finmalt pulver som er produsert av rødalger. Stoffet er i næringsmiddelteknologien brukt som tykningsmiddel og stabilisator i blant annet iskrem, sjokolademelk og ferdigproduserte puddingdesserter, og har egenskapen at det danner gelé når det blandes med melk. I produkter med redusert innhold av fett kan karragenan tilsettes for å gjøre konsistensen saftigere, for eksempel i produkter som pølser og leverpostei. E-nummeret til stoffet er E407.
Karragenan har intet næringsinnhold. Kjemisk er det et heterogent polysakkarid bygd opp av de enkle sukkerartene D-galaktose og 3,6-anhydro-D-galaktose.
Helseeffekter
Basert på den samlede forskning har EFSA og Verdens helseorganisasjon (WHO) vurdert stoffet som trygt for konsumering.
Karragenan har i små enkeltstudier blitt koblet til dannelse av betennelse i tykktarmen. Forskningen har blitt kritisert for svakheter i design, og funnene har ikke blitt bekreftet i store studier. Mattilsynet har derfor opprettholdt sin vurdering om at karragenan er trygt. Likevel har matvareprodusenter etter press fra engstelige forbrukere fjernet tilsetningsstoffet fra sine produkter.
I en studie på mus har man sett at karragenan i store doser kan ha en immundempende effekt, noe som vurderes som et potensiale for medisinsk bruk.
Alex Norén
I 2005 forsøkte Norén å kvalifisere seg for Europatouren via kvalifiseringsskolen, men plasserte seg så lavt at han måtte nøye seg med spill på Challenge Tour i 2006. Men med en seier og andre gode resultater, kom han høyt nok på pengelisten til å få spillerett på Europatouren i 2007. Den første seieren kom i Sveits i 2009.
Under Sommer-OL 2020 i Tokyo som ble arrangert i 2021 ble han nummer 16.
Hugo Sánchez
Hugo Sánchez Márquez  (født 11. juli 1958 i Mexico by) populært kalt Pentapichichi og Hugol, var en meksikansk fotballspiller og landslagstrener.
Han spilte også på det mexicanske landslaget i 17 år. Han deltok i tre VM-sluttspill (1978, 1986 og 1994. Han har vunnet pichichi-prisen fem ganger.
I 1999 stemte IFFHS ham til den 26. beste spilleren i det 20. århundre, og den beste fotballspilleren fra Nord-Amerika, Mellom-Amerika og Karibia.
Karriere i Spania
Etter fem suksessfulle år i Mexico, med 99 mål i hans navn, reiste han til Spania og skrev kontrakt med Atlético Madrid i 1981. På toppen av karrieren i 1985 skrev han kontrakt med Real Madrid.
Walisisk litteratur
Walisisk litteratur refererer til den litteratur som er skrevet på walisisk, men kan tidvis også referere til nyere litteratur skrevet av forfattere fra Wales på engelsk. Av praktiske grunner skilles anglo-walisisk litteratur ut i egen artikkel, selv om dette i emne (litteratur som omhandler Wales og walisiske forhold) eller påvirket av walisisk språk (som anglo-walisisk poesi i særdeleshet) i henhold til syntaks eller mønster, er hovedsakelig overlappende. Det har vært vanlig å gjøre dette skillet siden begynnelsen av 1900-tallet, og behovet kom med den parallelle utviklingen av en moderne walisisk litteratur på walisisk språk. En del walisiske forfattere, eksempelvis Saunders Lewis, har skrevet både på walisisk og engelsk.
Walisisk litteratur på walisisk er nest etter de klassiske språkene som gresk og romersk den eldste bevarte litteratur i Europa. Den walisisk litterære tradisjon lever fortsatt og strekker seg fra 500-tallet e.Kr. og fram til i dag. Dens skjebne har vært bølgende og vekslende gjennom århundrene, på lik linje med walisisk som språk, men selv i dag er språket som ble benyttet i tidlig middelalder lesbart for noen av dagens moderne walisere.
Dikterlaug
Walisisk språk ble utviklet en gang mellom år 400 og 700 e.Kr., og den tidligste form for bevart litteratur på walisisk er poesi som er datert fra dette tidsrommet. Den poetiske tradisjonen er representert i verkene til Y Cynfeirdd («De tidlige poeter»), som de er kjente som, deretter videreformidlet i over tusen år i verkene til adelspoetene på 1500-tallet.
Kjernen i tradisjonen var hyllingsdikt og poeten Taliesin ble sett på som den fremste av disse. Et annet aspekt var at poetene var profesjonelle og deres avhengighet av en velynder – fra konger, prinser og adelige. Da kongeriket Gwynedd gikk under og siden tapet av enhver form for uavhengighet for Wales i 1282 ble det en krise for den litterære tradisjonen, men det var en krise som ble taklet. Det førte til nyvinning – utviklingen av diktformen cywydd, en mer løsere form for prisning, og en avhengighet av adelen for støtte. Cywydd og andre former ble skrevet på et innfløkt versemål, cynghanedd, som kombinerte metrikk, rim og alliterasjon.
Profesjonen og stoltheten i den poetiske tradisjonen ble opprettholdt av et laug for dikterne, eller en orden av barder (skalder) med deres egen «regelbok». Denne framhevet deres profesjonalisme og at diktning var et håndverk. Under dikterkunstens strenge regler tok det ni år for en poet å bli fullstendig kvalifisert. Reglene fastsatte også den betaling som en poet kunne forvente for sitt arbeid – og betalingen var avhengig av hvor lenge poeten hadde vært i trening og etterspørselen etter diktning ved bestemte tider av året.
Y Gododdin
Y Gododdin er et betydningsfullt gammelwalisisk dikt fra tidlig middelalder som består av en rekke elegier (klagedikt) til mennene fra det britonske kongedømmet Gododdin og deres allierte som, i henhold til konvensjonell fortolkning, døde i kamp mot anglere fra kongedømmene Deira og Bernicia på et sted kalt Catraeth. Diktet er tradisjonelt tilskrevet skalden Aneirin.
Mabinogion
Konger, prinser, og adelen hadde ikke bare deres egen hoffpoet, men også deres egen historieforteller – cyfarwydd, «den som vet». Som poetene var også historiefortellerne profesjonelle, men i motsetningen til dikterne har svært lite av deres verker blitt bevart. Hva som har blitt videreført til ettertiden er litterære skaperverk basert på nasjonale walisiske folkeminner og egne fortellinger som ble fortalt av historiefortellerne. Disse fortellingene er gjerne kjent som Mabinogion, og det er bevart en samling på 11 prosafortellinger som er samlet fra middelalderske walisiske manuskripter. Fortellingene har røtter i førkristen keltisk mytologi, internasjonale folkeminner og tidlig middelaldersk historiske tradisjoner. Mens en del detaljer kan strekke seg tilbake til tradisjoner fra tidlig jernalder er hver av fortellingene et produkt av høyt utviklet walisisk fortellertradisjon, muntlig som skriftlige. På midten av 1800-tallet ble disse oversatt til engelsk av Charlotte Guest som også populariserte betegnelsen «Mabinogion»
Walisisk prosa i middelalderen var ikke begrenset til fortellertradisjonen, men omfattet en større menge av både religiøse som verdslige verker, og i tillegg flere tekster som var oversatt fra andre språk.
Det tidligste skriftlige walisiske prosateksten som hittil er påvist er et notat på rundt 64 ord i margen på Llyfr Teilo (Boken til Sankt Teilo), en bok med evangeliet som hadde sin opprinnelse i Llandeilo, men som i dag er oppbevart i katedralen St. Chad's i Lichfield. Notatet, kjent fra dens innledende latinske ord og kalles derfor for Surexit memorandum, er datert fra 800-tallet, eller kanskje også tidligere. Det er en nedtegnelse over en juridisk sak om landområder.
Lovtekster
I henhold til tradisjonen holdt kong Hywel den gode i år 945 et råd ved Whitland i Carmarthenshire. Her ble walisisk lov kodifisert og skrevet ned, men det tidligste manuskriptene som inneholder disse lovtekstene stammer fra rundt 250 år senere. Faktisk ble nasjonal walisisk lov utvidet og utviklet organisk med årene fram til Wales ble underlagt England og engelske lover i 1536. At walisisk ble benyttet for lovtekster viser at språket hadde ord og tekniske begreper med nøyaktig mening som var hensiktsmessig. Det viser også at lesning og skriving på walisisk ikke var begrenset til prester og munker, men også at det var egne personer som var lovkyndige og fungerte som «advokater».
Cywydd-diktningen
I ettertid er diktningen til Cywydd-dikterne (walisisk: Cywyddwyr) blitt stående som en blomstring i walisisk poesi, med høydepunkt i diktningen til Dafydd ap Gwilym (ca. 1315/20 – ca. 1350/1370). Cywydd var disse dikternes favorittform, og ble fremført til harpemusikk. I begynnelsen var disse dikt prysningsdikt til bardenes adelige sponsorer, men særlig med Dafydd fikk de en vri til en mye personlig temaer, og kunne omhandle kjærlighet, konflikter med andre poeter og elskovsrivaler, satirer og niddikt. Cywydd-diktningen har blitt sammenlignet med den samtidige trubadur-lyrikken på det kontinentale Europa.
1500- og 1600-tallet
Perioden på 1500- og 1600-tallet i Wales var en tid med store endringer, noe som landet hadde til felles med resten av Europa. Politisk, sosialt, og økonomisk ble fundamentet for det moderne Wales lagt på denne tiden. I Laws in Wales Acts 1535-1542 ble Wales annektert og lagt fullstendig inn under det engelske kongedømmet. Forordningene var en serie lover som ble vedtatt av Det engelske parlamentet mellom 1535 og 1542/43 for å innlemme walisiske lover i engelske og for å innføre engelsk administrasjon i Wales i den hensikt å skape et enhetlig rike. Det betydde at Wales tapte all politisk og juridisk selvstendighet. Den politiske-religiøse avtalen til Elisabeth I av England gjennom Act of Uniformity (Forordning av ensartethet) i 1559 gjorde Wales i navnet til et protestantisk land, men først tvunget igjennom under og etter den engelske borgerkrigen. Denne perioden så også begynnelsen på industrialiseringen med utvinning av kull, metaller som bly og jern for smelting og prosessering fra fjellene i sørlige Wales, noe som førte til en massiv industrialisering og en voldsom befolkningsvekst i de påfølgende årene.
Første trykte bok på walisisk
I 1546 ble den første boken med walisisk tekst trykket, Yn y llyvyr hwnn (I denne bok...) av sir John Price av Brecon (ca. 1502-1555). Bokens innhold var religiøst, og inneholdt Fader vår, Trosbekjennelse og De ti bud.
Utgiveren var en aristokrat og betydningsfull embetsmann. Han tjenestegjorde som sekretær for rådet i Wales og Marches og han var en av de som var ansvarlig for oppløsningen av klostrene i Wales. Han var også en lærd som omfavnet de siste tanker knyttet til religion og lærdom; reformer og humanisme. Det er også kjent at han samlet på manuskripter av ulike emner, inkludert walisisk historie og litteratur.
Andre humanister og lærde
Kort tid etter kom verkene til William Salesbury. Han var en glødende protestant og koblet sin lære med de nye religiøse tankene fra kontinentet. På den andre siden var Gruffudd Robert en lidenskapelig katolikk, men i den samme kunnskapsånd fikk han utgitt en betydningsfull walisisk grammatikk mens han ble tvunget i landflyktighet til Milano i 1567. Et stort skritt framover for både det walisiske språket som dens litteratur var utgivelsen av fullstendig oversettelsen av Bibelen av William Morgan i 1588.
Det fleste verker som ble trykket på walisisk det neste århundret var religiøse tekster i sitt vesen. Morgan Llwyd, en puritaner, skrev både på engelsk som walisisk, gjenfortalte sine åndelige erfaringer. Andre betydningsfulle forfattere i perioden var blant annet kirkelederen Vavasor Powell som skrev 11 bøker og en del hymner.
I løpet av denne perioden fikk også poesien en religiøs vending i sitt innhold. William Pugh var rojalist og katolikk. Hans dikt på walisisk var dikt som hovedsakelig forsvarte den katolsk sak, men oversatte også katolske liturgiske tekster fra latin til morsmålet. I 1648 komponerte han et walisisk dikt som hyllet lojaliteten til kongen i kombinasjon til den katolske kirke.
Også kvinner markerte seg som skribenter, men få av deres verker kan bli identifisert. Katherine Philips fra Priory ved Cardigan i Ceredigion, skjønt engelsk av fødsel, levde i Wales det meste av livet, og var et inspirerende samlingspunkt for litterær gruppe som besto av begge kjønn. Hennes dikt feiret som typisk for tidsånden de forfinede gleder av platonisk kjærlighet.
De første frøene til en anglo-walisisk litteratur kan også bli merket, særlig i verkene til Henry Vaughan og hans samtidige George Herbert, som begge var rojalister.
1700-tallet
På 1700-tallet fortsatte tendensen til religiøs litteratur og ble mer markert da «nonkonformismen» fikk sitt grep om Wales. Nonkonformistene var protestanter som nektet «konformere» (bekrefte), eller følge ledelsen og praksisen til Den engelske kirke, og kan karakteriseres som en frikirkebevegelse som i Wales ble innledningsvis ledet av Howell Harris og Daniel Rowland. Bevegelsen produserte ikke bare seremonier og religiøse avhandlinger, men også hymner og poesi, eksempelvis av William Williams Pantycelyn, Ann Griffiths og andre. Brødrene Morris fra Anglesey var ledende figurer i etableringen av walisiske selskap i London, og deres brev til hverandre er viktige vitnesbyrd på tiden. Aktivitetene til Londons walisere (the London Welshmen) bidro til å sikre at Wales beholdt en form for nasjonal profil innenfor Storbritannia som en helhet.
Aktivitetene til et antall enkeltpersoner, blant annet Thomas Jones av Corwen og den skriftlærde steinhoggeren i Glamorgan, Iolo Morganwg (egentlig Edward William), førte til en gjenopplevelse og oppgang av Den nasjonale Eisteddfod i Wales, og oppfinningen av mange av de tradisjoner som er tilstede i dag. Selv om Iolo Morganwg er tidvis karakterisert som sjarlatan ettersom så mange av hans oppdagelser bar basert på rene myter, var han også en innbitt samler av gamle manuskripter og uten hans iherdig arbeid ville den walisiske litteraturen i dag ha vært fattigere. En del walisisk lavadel fortsatte å gi sin støtte til poeter, men denne praksisen var døende.
1800-tallet
Hovedsakelig som et resultat av den industrielle revolusjon kom det en tilførsel av mennesker til dalførene i South Wales i løpet av 1800-tallet. Mange av disse var engelske, og selv om en del anstrengte seg for å lære seg walisisk for å kunne delta i de lokale samfunnene, og det var en økende etterspørsel etter litteratur, skjedde det i større grad at walisere ble tospråklige. En del av de mer rikere innflyttere, som lady Charlotte Guest, Augusta Hall, og andre, var aktive i tendens mot et rikere kulturelt liv for landet. Takket være nettverket av eisteddfod ble skriving på walisisk en populær fritidssyssel, og alle former for poesi blomstret.
Poeter benyttet bardiske navn for skille seg ut da mange hadde likelydende navn, som eksempel, John Jones (Talhaiarn) (1810–1869), som tok sitt bardiske navn fra sitt fødested for skille seg fra sine samtidige som også het John Jones; John Jones (Myrddin Fardd) (1836–1921) og John Jones (Tegid) (1792–1852). De fortsatte å bruke disse navnene etter at de var kjent. En del av de mest feirede poetene i århundret var Evan Evans (Ieuan Glan Geirionydd), John Blackwell, William Thomas og John Ceiriog Hughes, som gikk under de bardiske navnene «Ieuan Glan Geirionydd», «Alun», «Islwyn» og «Ceiriog».
Romanen hadde vanskelige kår i Wales. Oversettelser av verker som Onkel Toms hytte eksisterte, men den første anerkjente romanforfatter på walisisk språk var Daniel Owen (1836–1895), som skrev Rhys Lewis (1885), kreditert for å være den første roman på walisisk, og Enoc Huws (1891). Sistnevnte fortalte om den slyngelaktig kaptein Trefor med handling fra den lille byen Treflan som også var emne for to tidligere romaner av forfatteren.
1900-tallet og framover
På slutten av 1800-tallet og tidlig inn i det neste begynte walisisk litteratur å reflektere den måten walisisk språk i økende grad ble et politisk symbol. To av de fremste litterære figurene i perioden var den produktive Saunders Lewis, og forfatteren og utgiveren Kate Roberts. Lewis, som hadde vokst opp i Liverpool, ble en leder for den nasjonale bevegelse, fengslet for hans aktivitet i protester, og han valgte drama som sitt middel for å gi oppmerksomhet til sin sak. Romanforfatteren Kate Roberts arbeidet som lærer, og var en av de få forfattere som både levde i og skrev om North Wales og South Wales.
Shanghai Airlines
Shanghai Airlines (kinesisk: 上海航空公司, pinyin: Shànghǎi Hángkōng Gōngsī) er et luftfartsselskap med hovedkvarter i Shanghai i Folkerepublikken Kina. Det er datterselskap under China Eastern Airlines.
Walisisk litteratur
1900-tallet og framover
Den voldsomme industrialiseringen i deler av Wales ble etterhvert sett på som en blandet velsignelse og den gamle jordbrukskulturen som fortsatt var tilstede utenfor byene ble idealisert av mange forfattere. Et mer realistisk bilde av jordbrukssamfunnene i Gwynedd i mellomkrigstiden ble presentert av John Ellis Williams (1924-) både på engelsk og walisisk. Utgivelser av disse minnene ble trykket lokalaviser, tidsskrift som Countryman, og til sist i bøker med mykt omslag på engelsk under titler som Clouds of Time and other Stories (1989) og Rare Welsh Bits (2000). Som en fri ånd i den walisiske litteratur, var Williams hverken en akademiker eller politiker, men hadde omfavnet eksistensialismen i etterkrigstidens Frankrike, og ble venn og korresponderte med Simone de Beauvoir.
Shanghai Airlines
Selskabet flyr både innenlandske og internasjonale ruter. Selskapet bruker som hjemmebaser de to shanghainesiske lufthavner Pudong internasjonale lufthavn og Hongqiao lufthavn.
Walisisk litteratur
1900-tallet og framover
På 1950-tallet og utover gjorde Islwyn Ffowc Elis seg bemerket med romaner som tok opp moderne temaer og brukte populære sjangergrep. Etter en relativ rolig periode kom et større antall walisiske romaner igjen fra 1980-tallet og framover av forfattere som Aled Islwyn og Angharad Tomos. På 1990-tallet var det en krystallisert tendens mot postmodernisme i walisisk prosa, særlig åpenbar i verkene til forfattere som Robin Llywelyn, Wiliam Owen Roberts og Mihangel Morgan.
Shanghai Airlines
Historie
Selskapet ble stiftet i 1985 og hadde sine første flyvninger samme år. Det ble stiftet av Shanghais regionale regjering som det første uavhengig drevne lokale luftfartsselskap i Folkerepublikken Kina. Det hadde til at begynne med bare tillatelse til å fly innenriks, men selskapet vant tillatelsen til å fly internasjonalt i september 1997. Selskapet ble børsintrodusert på Shanghaibørsen i oktober 2002.
Walisisk litteratur
1900-tallet og framover
I mellomtiden fikk walisisk poesi, som hadde stagnert, et nytt liv av diktere som søkte å gjenvinne det poetiske håndverket av de tradisjonelle verseformene, delvis av politiske grunner. Alan Llwyd og Dic Jones var de fremst på dette feltet. Kvinnelige poeter som Menna Elfyn begynte gradvis å gjøre sine stemmer hørte, og passerte de gamle hindrene inntil de mannsdominerte bardiske sirklene og dets konvensjoner.
Shanghai Airlines
Historie
Selskapet begynte å fly innenriks fraktruter i mai 2004. Det er (2010) det femte største selskap i Kina målt etter luftflåtens størrelse.
Shanghai Airlines var fra desember 2007 til 2010 medlem av flyselskapsammenslutningen Star Alliance, og er deretter medlem av SkyTeam.
Walisisk litteratur
Anglo-walisisk litteratur
Den best kjente anglo-walisiske poeten er Dylan Thomas (1914–1953) i en slik grad at han er blitt den arketypiske walisiske dikter ved hans opplesning på engelsk med myk walisisk aksent og et alkoholkonsum som forkortet livet hans. Hans oppvekst og ungdom i Swansea og Carmarthenshire hadde en betydelig innflytelse på hans forfatterskap. Hans mest kjente verk, Under Milk Wood, ble framført på BBCs radio i 1954. Andre betydningsfulle poeter som skrev på engelsk er Idris Davies (1905–1953); Vernon Watkins (1906–1967); R. S. Thomas (1913–2000); og Alun Lewis (1915–1944).
Shanghai Airlines
Shanghai Airlines Cargo
Shanghai Airlines Cargos flåte består av:
Gino Bartali
Gino Bartali (født 18. juli 1914 i Ponte a Ema utenfor Firenze, død 5. mai 2000) var en italiensk syklist. Han var den mest kjente italienske syklisten før andre verdenskrig. Han vant Giro d'Italia i 1936 og 1937 (hadde den rosa ledertrøyen i 50 dager i sin karriere) og vant Tour de France i 1938. Bartalis andre seier i Tour de France, i 1948, plasserte han i historiebøkene som den syklisten med lengst tidsintervall mellom to seirer i rittet.
Rivalisering med Coppi
Bartalis karriere var preget av den tette konkurransen med den fem år yngre Fausto Coppi. Den mest berømte rivaliseringen i sykkelsporten delte italienske fans i to leirer – coppiani og bartaliani. Bartali, som var konservativ og dypt religiøs ble støttet av det landlige, jordbrukspregede Sør-Italia, mens Coppi, som var mer verdensvant og sekularisert var helten i de urbane, industrialiserte nordlige delene av landet.
Lindebergåsen (Oslo)
Lindebergåsen (1–55D, 10–68D) er en vei på Lindeberg i bydel Alna i Oslo. Den går fra Tvetenveien til en snuplass sørøst for Lindeberg senter.
Navnet ble vedtatt i 1978. Langs veien ligger Lindebergparken, åpnet i 2017.
Mye av bebyggelsen i veien er OBOS-blokker fra slutten av 1970-årene. Nr. 1–21 er tilknyttet Skjønhaug borettslag, nr. 23–31 Reistad borettslag og nr. 45–49 Lutvannkollen borettslag. Skjønnhaug skole er i nr. 39.
Våpen, pest og stål
Våpen, pest og stål – Menneskenes historie gjennom 13 000 år (engelsk Guns, Germs, and Steel: The Fates of Human Societies) er en miljøhistorisk sakprosabok fra 1997 av Jared Diamond. I 1998 vant den Pulitzerprisen og Aventis-prisen for beste vitenskapsbok. I 2005 ble det spilt inn en dokumentarserie produsert av National Geographic Society som var basert på boka. Boka kom i norsk oversettelse av i 2011 av Mie Hidle i 2011 med et forord av Thomas Hylland Eriksen.
Boka gir Diamonds forklaring på hvordan vestlig sivilisasjon (rettere sagt eurasiske sivilisasjoner, som inkluderer Nord-Afrika) kom til å erobre og dominere andre sivilisasjoner. Boken begynner etter siste istid og legger i sin forklaring vekt på klima og geografi samt tilfeldigheter som at nyttige planter (gress som ble til kornarter) og dyr (uroksen, villsau) levde i den fruktbare halvmåne hvorfra spredning lett skjedd til Europa, Asia og Nord-Afrika. Diamond er sterkt kritiskt til forsøk på å forklare vestens hegemoni med rasemessig, intellektuell eller moralsk overlegenhet. Forfatteren argumenterte for at forskjellene i utviklingstakt kunne forklares gjennom faktorer som miljømessige og geografiske forskjeller. Diamond legger vekt på utvikling av jordbruk og husdyrhold som ga grunnlag for fast bosetting, større familier (og dermed sterk befolkningsvekst) og spesialisering som la grunnlag for teknologisk utvikling, skriftspråk, byer, stater og militærvesen. Jordbruk og husdyrhold var langt mer produktivt og stabilt enn jakt og sanking. Asia, Europa og Nord-Afrika har fra naturens side planter og dyr som er egnet til jordbruk og husdyrhold, og Eurasia er orientert øst-vest med relativt liten klimaforskjell noe som gjorde migrasjon, spredning og ekspansjon enklere ifølge Diamond. Spredning av folk, kunnskap og teknologi var vanskeligere i Afrika og Amerika på grunn av store klimaforskjeller og andre geografiske barrierer. Diamond mener at miljøet (inkludert nærkontakt med husdyr) favoriserte eurasere gjennom at de blant annet utviklet motstandsdyktighet mot infeksjonssykdommer sammenlignet blant urfolket i Amerika.
Kate Greenaway
Allerede den første boka hennes, Under the Window (1879), ei samling enkle, idylliske vers om barn, ble en bestselger. Kate Greenaway var aktiv i Arts and crafts-bevegelsen, og barnefigurene i illustrasjonene hennes, «Kate Greenaway-barn», ble tegnet med romantiserte og nostalgiske barneklær fra tidlig på 1800-tallet, det vil si empireinspirerte kjoler med høyt liv, forklekjoler og kysehatter for jentene, skeleton suit (todelt guttedrakt av overdel kneppet sammen med bukser med høyt liv) og kittel (serk) for guttene. Tegningene hennes var ellers utført i samtidas detaljerte og dekorative stil. Greenaways illustrasjoner ble reprodusert som fargexylografier, altså som fine, håndskårne tresnitt.
Kate Greenaway-medaljen er en britisk litteraturpris som er oppkalt etter henne. Den ble etablert i 1955 og deles hvert år ut til en prisverdig barnebokillustratør.
Khanti (språk)
Khanti er et uralsk språk som snakkes i Russland.
Ashoka International
Ashoka International er en nonprofit-organisasjon som støtter sosialt entreprenørskap. Den internasjonale organisasjonen kaller seg også for Ashoka: Innovators for the Public.
Ashoka ble grunnlag av Bill Drayton i 1981 for å støtte ledende sosiale entreprenører gjennom sosial venture kapital, med det målet å heve sivilsamfunnet til å kunne konkurrere med forretningssektor.
Organisasjonen Ashoka opererer i over 70 land, og støtter per i dag arbeidet til over 2000 sosiale entreprenører, også kalt Ashoka Fellows.
Vårfly
Vårfly (Cerastis spp.) er en slekt av nattfly som tilhører underfamilien Noctuinae. To arter er funnet i Norge, fiolett vårfly er ganske vanlig i Sør-Norge, mens brunt vårfly er meget sjelden.
Utseende
Middelsstore (vingespenn 32 – 38 mm for de norske artene), kraftige nattfly, forvingene mer eller mindre brunlige. Nyre- og ringmerkene pleier å være tydelige, ellers er det få tegninger. Bakvingene er hvit- eller gråaktige.
Levevis
Larvene lever på ulike løvtrær, busker og urter. Disse artene finnes mest i skog og skogkanter. De voksne sommerfuglene flyr om natten tidlig på våren.
Utbredelse
Seks av artene er utbredt i den palearktiske sone og én art i Nord-Amerika.
Haldorsen
Haldorsen er et norsk etternavn. Etternavnet er relativt uvanlig da det per 1. januar 2005 bare hadde 852 brukere i Norge ifølge Statistisk sentralbyrå. For øvrig er etternavnet det 549. mest brukte i landet.
Céret
Céret (katalansk Ceret) er en liten by og kommune sør i Frankrike. Den er underprefektur (sous-préfecture) i departementet Pyrénées-Orientales i regionen Occitanie, og har om lag 7,747 innbyggere (2016).
Byen ligger ved foten av Pyreneene, og er mest kjent for et museum med moderne kunst, som har mange bilder og skulpturer av Pablo Picasso og andre impresjonister. Café Pablo i byen er tilegnet Picasso, og Grand Café, som fremdeles finnes i dag, var en møteplass for mange kjente kunstnere på begynnelsen av 1900-tallet.
Området rundt Céret er en storprodusent av frukt, og er særlig kjent for kirsebærene. De første bærene som blir plukket hver sesong blir etter tradisjonen sendt til den franske presidenten. Céret har en årlig kirsebærfestival, og en konkurranse i å spytte kirsebærsteiner så langt som mulig.
Céret har også et årlig okseløp, der unge okser løper etter menn og damer i gatene. Personer, gjerne fyrt opp på den lokale vinen med tradisjonelle katalanske klær i rødt og gult, løper etter oksene i et forsøk på å få tak i halen til oksene og å holde fast så lenge som mulig.
Geografi
Byen strekker seg mellom 175 og 1,400 meter over havet, og ligger 200 km fra Montpellier, 250 km fra Toulouse og 180 km fra Barcelona.
Befolkningsutvikling
Antall innbyggere i kommunen Céret
Det universelle rettferdighetens hus
Det universelle rettferdighetens hus er Bahai-troens øverste valgte organ. Det ble grunnlagt i 1963 i henhold til Bahá'u'lláh og ’Abdu’l-Bahás instruksjoner, og har sitt sete på Karmelberget i Haifa, Israel.
Det universelle rettferdighetens hus er en lovgivende institusjon med myndighet til å stifte lover i spørsmål som ikke er dekket av de hellige skriftene . I tillegg, er beslutning om tidspunkt for innføring av noen lover overlatt til denne institusjonen, ettersom ikke alle Bahá’u’lláhs lover er ment å gjelde umiddelbart. Som bahá’íenes øverste organ, innehar Det universelle rettferdighetens hus også dømmende funksjon.
Dets medlemmer velges hvert femte år av medlemmene av alle Nasjonale Åndelige Råd. Medlemmer kan velges blant alle mannlige bahá’íer. Antallet medlemmer er i dag ni.
Historie
Den 4. november 1957 døde troens beskytter, Shoghi Effendi, i London av et hjerteinfarkt. Etter de betingelser nedskrevet i `Abdu'l-Bahás vilje og testamente, kunne ingen ny beskytter utpekes, og ledelsen ble midlertidig overtatt av de syvogtyve Sakens Hender, som var utnevnt av Shoghi Effendi til å være troens fremste funksjonærer. Disse tjenestegjorde som Bahai-samfunnets øverste ledelse inntil 1963, da Det universelle rettferdighetens hus kunne opprettes etter foreskrevne bestemmelser i både Bahá'u'lláhs og `Abdu'l-Bahás skrifter.
Valget
Den 21. april 1963, på hundreårsdagen etter Bahá'u'lláhs forkynnelse, ble 9 medlemmer valgt (av 300 delegater som representerte 56 land) til det første Universelle Rettferdighetens Hus, i Haifa i Israel. Direkte etter opprettelsen, ble det holdt en jubileums- og verdenskongress i London, der over seks tusen troende og deltagere fra hele verden deltok.