cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Yngve Fritjof Kristiansen
I 2005 traff han Sid Jansson, som var Cornelis Vreeswijks venn og manager i store deler av 1960-årene. Det førte til at Kristiansen fikk tonsette ukjente samt upubliserte tekster av Vreeswijk som Jansson hadde i sitt eie. Som et resultat av dette ble albumet «Sånger från regnbågen» (Musikens Makt YFK-001) utgitt i Sverige våren 2008. Det mottok gode kritkker med femmere og seksere på terningene.
I 2009 turnerte Kristiansen og musikerne Ove Gustavsson (bass) og Conny Söderlund (gitar) i Norge, Sverige og Danmark. Gustavsson og Söderlund hadde også turnert med Vreeswijk 1979–1987.
Nasjonalbibliotek
British Library
Anthony Panizzi ble førstebibliotekar i 1856 og ledet nasjonalbibliotekets modernisering. I løpet av hans tid økte bibliotekets beholdning fra 235 000 til 540 000 bind, noe som gjorde det til det største bibliotek i verden på denne tiden. Det berømte sirkulære leserommet ble åpnet i 1857. Helt fra starten ble det arbeidet med å produsere kataloger over deler eller hele samlingen. Jo flere bøker, jo vanskeligere er det å holde rede på dem; klassifisert eller alfabetisk? Det eksisterte heller ingen standardiserte regler for klassifisering av bøker. Panizzi mente at en klassifisert katalog var unødvendig om man hadde en emneindeks til forfatterkatalogen. Om den klassifiserte katalog mente han at: «De er umulige. Hvert skjema som har blitt forlagt er absurde; de jevnlige oppdagelser i vitenskapen gjør klassifisering meningsløse, og folk som snakker hele tiden om klassifiserte kataloger er de samme folkene som ikke vil bruke dem om de bli anskaffet.» I samarbeid med andre utarbeidet Panizzi de berømte 91 regler for katalogisering som ble presentert for og godkjent av ledelsen i 1839. Reglene ble utgitt i 1841, og de dannet grunnlaget for alle framtidig diskusjoner om katalogiseringsmetodikk. De er opphavet til systemet med ISBD og av digitale katalogiseringselementer som Dublin Core (et sett med standarder for å assosiere metadata med ressurser).
Bibliothèque nationale de France
I Frankrike var Bibliothèque Mazarine det første nasjonalbibliotek. Det hadde utviklet seg fra dets opprinnelse som kongelig bibliotek ved Palais du Louvre av kong Karl V av Frankrike i 1368. Ved Karl VIs død ble denne første samlingen ensidig kjøpt av den engelske regenten av Frankrike, hertugen av Bedford, som overførte den til England i 1424. Den ble tilsynelatende spredt i enkeltdeler ved hans død i 1435. Oppfinnelsen med trykking av bøker førte til opprettelsen av en ny samling ved Louvre som ble arvet av kong Ludvig XI i 1461. Frans I overførte samlingen i 1534 til Fontainebleau og slo den sammen med sitt private bibliotek.
Utnevnelsen av Jacques Auguste de Thou som bibliotekar på 1600-tallet innledet en utviklingsperiode som gjorde den til den største og rikeste samlingen av bøker i verden. Biblioteket ble åpnet for publikum i 1692 under ledelse av Abbé Louvois, sønn av minister Louvois. Han ble etterfulgt av Abbé Bignon som gjennomførte en fullstendig reform av bibliotekets system. Det ble opprettet kataloger som opptrådte fra 1739–53 i 11 bind. Samlingene økte jevnlig ved kjøp eller donasjoner fram til utbruddet av den franske revolusjon. I den urolige politiske situasjonen sto biblioteket i fare for delvis eller fullstendig ødeleggelse, men takket være inngripen til Antoine-Augustin Renouard og Joseph Van Praet ble det berget uskadd.
Per 2020 har det franske nasjonalbiblioteket fem avdelinger med ulike samlinger og publikumstilbud :
Ekspansjon
I den nydannede amerikanske republikken foreslo James Madison å opprette et bibliotek i tilknytning av kongressen i 1783. Library of Congress, kongressen bibliotek, ble etablert den 24. april 1800 da president John Adams signerte en lov i kongressen som sørget for å overføre regjeringens sete fra Philadelphia og til den nye hovedstaden Washington, D.C. Del av lovgivningen sørget for beskjedne $5 000 «for kjøp av slik bøker som kan være nødvendig for kongressens bruk... og for anbringelse av en egnet leilighet for å inneholde dem...» Bøker ble bestilt fra London, og samlingen, bestående av 740 bøker og 3 kart, ble huset i det nye Capitol.
Det keiserlige offentlige bibliotek i Tsar-Russland ble etablert i 1795 av Katarina II av Russland av hennes private samlinger som også omfattet de utenlandske bibliotekene til Voltaire og Diderot, som hun hadde kjøpt fra deres arvinger. Voltaires personlige bibliotek er fortsatt et av de fremste høydepunktene i samlingen. Planen om et offentlig bibliotek i Russland ble fremmet for Katarina II i 1766, men keiserinnen godkjente ikke prosjektet for det keiserlige bibliotek før den 27. mai (OS 16. mai) 1795, atten måneder før hun døde. Hjørnesteinen i det utlandskspråklige departementet kom fra det polsk-litauiske samvelde i form av Załuskibiblioteket med 420 000 bind som ble beslaglagt og nasjonalisert av den russiske regjeringen i forbindelse med delingen av Polen. De polskspråklige bøkene fra biblioteket, rundt 55 000 titler, ble sendt tilbake til Polen av en av republikkene i Sovjetunionen i 1921.
Selv om Tyskland først ble konstituert som en egen stat i 1871 ble det første tyske nasjonalbibliotek satt opp i sammenheng med de tyske revolusjoner i 1848. Forskjellige bokhandlere og utgivere tilbød deres verker til Frankfurtparlamentet for opprettelsen av et parlamentarisk bibliotek. Biblioteket, ledet av Johann Heinrich Plath, ble gitt navnet Reichsbibliothek («Rikets bibliotek»). Etter at revolusjonen feilet ble biblioteket oppgitt og de eksisterende bøkene ble lagret i Germanisches Nationalmuseum i Nürnberg. I 1912 i byen Leipzig, stedet for det årlige bokfestivalen i byen, ble kongeriket Sachsen og Börsenverein der Deutschen Buchhändler («Foreningen av tyske bokhandlere») enige om å opprette et tysk nasjonalbibliotek i Leipzig, Deutsche Nationalbibliothek. Påbegynnende den 1. januar 1913 ble alle utgivelser i Tyskland systematisk samlet, inkludert tyskspråklig litteratur i Østerrike og Sveits.
Tom Jones (fotballspiller født 1899)
Tom Jones (født 6. desember 1899, død 1978) var en walisisk fotballspiller.
Tom Jones kom til Manchester United i 1924 og debuterte 8. november 1924 mot Portsmouth. Han spilte i Manchester United fram til 1937. Da hadde han spilt 200 kamper for klubben. Han spilte fram til andre verdenskrig i Scunthorpe & Lindsay United.
Farris Naturskole
Farris Naturskole er et skoletilbud i Larvik i Vestfold. Tilbudet ble åpnet av Larvik kommune i 1995. Den holder til på gården Framnes.
Farris Naturskole er et tilbud til alle barneskoler og barnehager. Naturskolen har om lag 3000 elevbesøk i året og baserer seg på praktisk læring utendørs. Tidligere var naturskolen en underavdeling av Sentrum skole.
Naturskolen tilbyr ulike opplegg hvor naturen danner grunnlag for undervisning, enten for hele skoleklasser eller mindre grupper, på dagsbesøk eller som overnattingsturer.
Bjørn Pettersen er leder for Farris Naturskole.
Bryting under Sommer-OL 1896
Bryting under Sommer-OL 1896. Det var fem utøvere fra fire nasjoner som gjorde opp om den første olympiske mestertittelen i bryting.
Medaljer
Utøverne har blitt godskrevet medaljene i ettertid av Den internasjonale olympiske komité. Under de første olympiske lekene var det kun vinneren som fikk medalje og han fikk sølvmedalje.
Medaljevinnerne
Olympiamesteren Schumann var lettest og kortest av deltakerne i brytekonkurransen med sine 1,63 m.
Det nasjonale aldershjem for sjømenn i Stavern
Det nasjonale aldershjem for sjømenn i Stavern (Sjømannshjemmet) er en norsk institusjon. Det er Norges eneste landsomfattende hjem for eldre sjøfolk med ektefeller. Det ble åpnet i 1905.
Det var tolv beboere som søkte seg dit i første omgang. Per januar 2006 har sjømannshjemmet i alt 120 beboere, 18 omsorgsboliger, 63 leiligheter og 19 sykehjemsplasser. Sjømannshjemmet er en privat stiftelse og samtlige styremedlemmer er representanter for sjømannsorganisasjonene.
Sjømannshjemmet fungerer delvis som et bo- og aktivitetssenter, delvis som et pleie- og sykehjem.
Flesteparten av boenhetene ligger samlet i det gamle miljøet av miltiærbrakker vest for Parken, hvor også administrasjonsenteret og pleieavdelingen er beliggende. Leilighetene er innredet delvis i brakker fra 1700-årene, delvis i nyere bygninger i samme stil. Sentralbygget med sykeavdeling ble opoført i 1972.
Sjømannshjemmets høye beskytter er Kong Harald V.
Terje Pettersen
Terje Pettersen er en norsk tidligere bassist og låtskriver. Han er kjent som bassist og låtskriver i Ole Ivars fra 1972 til 1974, før han ble erstattet av Nils Østby. Han kom tilbake i bandet i 1977 til 1981. Han har i ettertid vært med på diverse samlealbum med bandet.
Truls Frogner
Truls Einar Frogner (født 2. august 1949, død 1. oktober 2006) var en norsk konserndirektør, politiker og embetsmann.
Frogner var utdannet cand.polit., og var konserndirektør i Manpower da han i 2004 fikk diagnosen kreft. Han kjempet mot kreftsykdommen i to år, og utga i mars 2006 boka ''Lev! Tankekraft mot kreft''.
Truls Frogner var tidligere ansatt i LO, Akademikernes Fellesorganisasjon, Nordisk ministerråd, Kommunal- og arbeidsdepartementet og Aetat. Han har vært engasjert i Europabevegelsen, bl.a. som fylkesleder i Europabevegelsen Akershus, og ledet LO og Norges Industriforbunds fellesprosjekt «Norge som industrinasjon mot år 2000».
Frogner var aktiv arbeiderpartipolitiker.
Annamari Tsjundak
Annamari Mykhajlivna Tsjundak (ukrainsk: Аннамарі Михайлівна Чундак; født 26. mars 1990) er en ukrainsk snøbrettkjører som konkurrerer i parallell. Hun representerte landet sitt under Vinter-OL 2014 i Sotsji, der hennes beste resultat var nummer 21 i parallellslalåm.
Under Vinter-OL 2022 i Beijing, ble hun utslått i kvalifiseringen.
Ketill Hanstveit
Ketill Are Hanstveit (født 2. november 1973 i Bergen) er en norsk tidligere friidrettsutøver, og er innehaver av den norske rekorden i tresteg med 17,27 m, satt under NM på Byrkjelo i 1999, et resultat som gav Hanstveit kongepokalen. Hanstveit var og er medlem av IL Norna-Salhus. Han er nå trener for Norna-Salhus, hvor han har hovedansvaret for blant annet Christian Boe Helland og Jonathan Varela Byrkjenes.
Adveksjonståke
Adveksjonståke er tåke som oppstår ved at varm, fuktig luft driver over en kald overflate. Den varme lufta avkjøles til under duggpunktet ved kontakt med underlaget, og det dannes tåke. Adveksjon betegner i denne sammenhengen horisontale bevegelser i luftmasser.
En viss turbulens i nedre luftlag er nødvendig for at tåka skal dannes – typisk styrke 3-4 (3-8 m/s). Vinden sørger for avkjøling av et tjukkere luftlag og løfter tåka til større høyde. Til forskjell fra strålingståke er adveksjonståke vedvarende og har stor vertikal mektighet (300 til 600 m).
Typisk havtåke er adveksjonståke, og oppstår når varm luft driver inn over kald havoverflate. I Norge dannes slik tåke langs kysten spesielt om våren og forsommeren, når havoverflata ennå er kald. Havområder der havstrømmer med ulik temperatur møtes, er særlig utsatt for adveksjonståke, f.eks. Barentshavet og Øst-Finnmark.
Advektionsnebel Advection fog
Oklahoma City Thunder
Oklahoma City Thunder er et amerikansk basketballag, stiftet i 1967, som spiller i ligaen NBA. Laget holder til i Oklahoma City i Oklahoma, og spiller hjemmekampene i Chesapeake Energy Arena. Frem til 2008 het klubben Seattle SuperSonics. Klubben blir for øyeblikket sett på som en av de beste i verden, og kom i 2012 helt til finalen i NBA-playoffs, men tapte der mot Miami Heat. Oklahoma City Thunders direktør heter Sam Presti, mens det er Scott Brooks som trener klubben.
Seattle SuperSonics
Oklahoma City Thunders forgjenger, Seattle SuperSonics ble stiftet i 1967. Klubbens høydepunkt kom da de vant NBA-sluttspillet i 1979. I tillegg til dette hadde de to opptredener i NBA-finals som endte med tap. I 2007 ble SuperSonics solgt til en gruppe investorer fra Oklahoma City for $300 millioner, noe som førte til at klubben ble flyttet foran 2008/09-sesongen. Eierne gikk med på å etterlate navn, logo og farger til et eventuelt fremtidig nytt lag i Seattle, mens eiendeler som spillere, trofeer og championship-bannere ble med til Oklahoma City.
3. september 2008 ble navn, farger og logo til den nye klubben, Oklahoma City Thunder presentert.
2009/10
Sommeren 2009 draftet Oklahoma City Thunder James Harden og Serge Ibaka i den årlige NBA-draften. Disse to unge spillerne skulle vise seg å passe godt inn sammen med Kevin Durant, Russell Westbrook og Jeff Green, tre andre gode unge spillere som allerede var i klubben. Denne gjengen var sterkt delaktig da klubben til slutt endte regular season med 50 seire og 32 tap, noe som betydde en økning i 27 seire fra sesongen før. Dette førte også til at de nådde playoffs for første gang i klubbens historie, som åttende og siste lag i Western Conference. Laget superstjerne Kevin Durant endte også sesongen som ligaens yngste toppscorer noen sinne, og fikk med dette sitt virkelige gjennombrudd.
I sluttspillet møtte Thunder regjerende mester Los Angeles Lakers i første runde. Mange trudde Lakers ville leke seg gjennom og vinne 4-0 i best-av-syv-serien, men Thunder ga god motstand, og fikk med seg to seire. Pau Gasol avgjorde serien i kamp 6, med et skudd i aller siste sekund av kampen.
Spillerstall
''Sist oppdatert 16. januar 2015''
Hall of Fame
De følgende fire personene har hatt tilknytning til klubben, og er innvalgt i Naismith Memorial Basketball Hall of Fame:
Tachymeter
Tachymeter er et instrument for å måle hastigheten til en gjenstand som beveger seg med konstant fart. Man starter tidtaking og stopper den etter en tilbakelagt avstand på 1 km. Kronografens viser angir et tall på tachymeterskalaen og dette er hastigheten målt i km/t.
Er ikke gjenstandens fart konstant, måles gjennomsnittshastigheten.
Taquímetre Taquimetría
Tommy Tee
Tommy Flåten (født 18. desember 1971 på Grefsen i Oslo), kjent under artistnavnene Tommy Tee og Father Blanco, er en norsk hiphop-DJ, graffitimaler og produsent. Han eier plateselskapet Tee Productions som har gitt ut artistene blant annet Diaz, Warlocks, Opaque, Son of Light og Don Martin. Tee kom ut med sitt første album, Bonds, beats and beliefs, i 1998. I 2004 kom 2 legender utan penger, et album han lagde sammen med Ken Ring.
Tommy Tee er også kjent for sitt arbeid med Diaz. De har sammen høstet gode kritikker for sin USA-lansering i 2000. Diaz' album 2050 høstet lovord i det amerikanske musikkmagasinet Billboard. Tommy Tee har sitt eget radioshow på NRK P3, NRS eller National Rap Show som er kanalens lengstlevende program og det eneste som har vært på lufta siden åpningen i 1993. Han fikk Gammleng-prisen i klassen rap i 2004 og vant Spellemannprisen 2009 i klassen hiphop for albumet Studio-Time. I 2013 hadde Tommy Tee en hit med Oslo-hyllesten «Nilsen» sammen med Don Martin, noe som førte til at Tee selv også begynte å skrive egne tekster på norsk. Han ble tildelt hedersprisen under Spellemannprisen 2015.
1980-1991
Tommy Tee startet som graffitiartist og b-boy (breakdance). Han ble senere interessert i DJ-ing og begynte deretter å lage mixtapes. Han har vært radio- og klubb-DJ siden 1986.
I 1989 startet Tee Norges første og på det tidspunktet eneste hiphop-magasin, Fat Cap, som senere har blitt et av verdens ledende graffitimagasin med internasjonal distribusjon. Han begynte med musikkproduksjon på slutten av 1980-tallet. Han har senere jobbet som promotør for konserter med Ice Cube, Run DMC, The Fugees, De La Soul, A Tribe Called Quest, 50 Cent og Saigon.
Trust Me (Culture)
Trust Me er et album av den jamaicanske roots-reggae-trioen Culture, utgitt i 1997. Selve tittellåten ble en stor hit, hvor Culture presiserer hvor lett folk stoler på politikere, advokater, leger, prester og lærere, mens de ikke stoler på hverandre eller på seg selv. Albumet inneholder også kjente reggaelåter som «Riverside» og «Black Starliner», og er i kjent spirituell Culture-stil.
Sporliste
Alle sangene er skrevet og komponert av Culture, bortsett fra spor nummer sju, «Chant Down Babylon» som er komponert av Bob Marley.
Musikere
Bandet består av The Dub Mystics:
Mona Hofland
Mona Hofland Skjønberg (født 24. juni 1929, død 11. februar 2010) var en norsk skuespiller. Hofland var tidlig i sin karriere tilknyttet Studioteatret, og opptrådte siden ved en rekke av landets viktigste scener. Hun ble ansatt på Oslo Nye Teater i 1953, hvor hun blant annet i 1960 spilte Eliza Doolittle i My Fair Lady.
Hun hadde mange roller i norsk film, og spilte på 1990-tallet en sentral rolle som Nelly Frydenlund i Norges første såpeserie Familiesagaen De syv søstre.
Hofland ble gift med skuespiller Espen Skjønberg den 10. mai 1959.
Heder
I 2001 ble hun utnevnt til ridder av St. Olavs Orden. Hun mottok Radioteatrets Blå fugl (1988), Per Aabels ærespris (1994) og Gösta Ekmans ærespris. Hun var æresmedlem av Norsk Skuespillerforbund,
Mesoxantha ethosea
Mesoxantha ethosea er en sommerfugl som tilhører gruppen Biblidinae i den store familien flikvinger (Nymphalidae).
Levevis
Arten lever i regnskog mellom 100 og 800 meter over havet. Larvene lever på planter i vortemelkfamilien (Euphorbiaceae). Hannene forsvarer territorier i skogen og utkjemper luftkamper om dem.
Utbredelse
Arten er utbredt i Vest- og Sentral-Afrika.
Hjortland
Hjortland er en liten jordbruksbygd vest for Kråvatnet i Åsane bydel i Bergen kommune, som ligger sør for Flaktveit og vest for Blindheim, på grensen mot Arna bydel i øst. Hjortlandsvegen er hovedveien gjennom området. Her ligger det fire gårdsbruk.
Hjortland utgjør en grunnkrets i Bergen kommune som hadde 377 innbyggere 1. januar 2015, og et areal på 5,47 km² hvorav 0,18 km² er ferskvann. Ferskvannet er forholdsvis skittent og forurenset på grunn av en søppelplass som en elv renner igjennom. Søppelplassen består av farlig avfall som kadmium (Cd), bly (Pb), kobber (Cu), sink (Zn), krom (Cr) og nikkel (Ni), ifølge Miljøjournalen fra 2006. Dette er gravd ned på et tun ved «Hundegården» ved enden av veien.
Maribo domkirke
Maribo domkirke ligger i Maribo på Lolland. Kirken var viet til jomfru Maria og St. Birgitta i middelalderen og var opprinnelig oppført som klosterkirke til et Birgittinerkloster som ble grunnlagt ca. 1400.
Birgittinerordenen ble opprettet av den hellige Birgitta som grunnla moderklosteret Vadstena kloster i Vadstena. Klostrene huset både munker og nonner; disse ble holdt adskilt slik at det fysiske samværet var minimalt og det åndelige samværet maksimalt.
Etter reformasjonen ble klosteret omdannet til et adelig jomfrukloster som kirken var knyttet til. I 1596 brant byens sognekirke ned og Maribo domkirke ble derfor felleskirke for byen og jomfruklosteret. Klosteret ble nedlagt i 1621, hvoretter kirken ble sognekirke for byen. I 1803 ble Lolland-Falsters stift opprettet og i 1924 fik kirken predikat av domkirke.
Kirkebygningen
Kirken er oppført av rød mursten og består av et skip med tre like høye skip under felles tak, i vest har den et smalere kor. Koret vender mot vest etter reglene i Birgittinerordenen, som også påbyr at kirken skal ligge i nærheten av vann, vest for kirken. Fra vestenden av kirken gikk en mur ut i sjøen; med denne ble munker og nonner adskilt. Rester av klosterets fundamenter kan sees nordvest for kirken.
Koret antas å ha blitt oppført i årene 1408–16. På nordsiden av koret har det vært oppført en såkalt skriftemålsbygning, som også er oppført etter forskriftene.
Skipets fire vestfag er bygget av samme slags sten og i samme forbandt som koret, men en avslutning mellom kor og skip tyder på en pause i byggingen. Skipets fire østfag ble ferdige ca. 1470 og er stilmessig i overensstemmelse med de fire vestfagene. Imidlertid tyder enkelte detaljer på at de fire østfagene er oppført av en annen byggmester.
I østgavlen sees et stenrelieff fra sengotikken med et krusifiks omgitt av marterredskaper samt judas-pengene. I relieffet er det hugget ut et hull som pilegrimer muligens har stukket hendene inn i eller det kan også være et relieff fra skriftemålsbygningen hvor man kunne skrifte gjennom hullet.
Kirken gjennomgikk en større restaurering ved H.B. Storck i 1891. Han oppførte et tårn mot vest, noe som ikke var i overensstemmelse med forskriftene, men under utgravningene hadde man funnet fundamenter til et tidligere tårn.
Koret er etter Birgittas forskrifter hevet seks trinn over skipet. Under koret har man gravet ut en krypt som ikke synes å ha hatt annen funksjon enn å heve koret. Sideskipene har samme høyde som midtskipet, men er halvparten så brede. Som moderkirken i Vadstena bæres skipets hvelv av åttekantede pilarer. Vindusåpninger over hvelvet kunne tyde på at midtskipet opprinnelig har hatt åpen takstol, midtskipets hvelv har form av ufullstendige stjernehvelv, som biskop Gisicos hvelv i Sankt Knuds kirke i Odense.
Langs sideskipenes yttermurer løper gallerier båret av rundbuede arkademurer. Nonnene overvar messen fra dette galleriet, mens munkene overvar den på gulvet. Etter et nøye utregnet system kom nonner og munker til kirken uten å komme i kontakt med hverandre. Kirken har ifølge ordenens forskrifter store, klare glassvinduer så kirken blir opplyst av sollyset.
Inventar
Altertavlen i bruskbarokk er utført av Henrik Werner i 1641. I midtfeltet sees Nattverden med flere frie figurer på arkitektonisk bakgrunn, i fotstykket sees Jesus i Getsemane. Tavlen er dessuten smykket ut med englehoder og evangelisthermer, på baksiden står det at tavlen er skjenket av borgermester Sørensens enke i 1641.
Prekestolen har påmalt årstallet 1606, i arkadene sees utskårne figurer som forestiller Kristus og de fire evangelistene. På baksiden av prekestolen finnes en tretavle med innskrift på latin. Teksten sier at den ble laget da Christian IV var konge, Henrik Lykke klosterforstander, Margrethe Hardenberg abbedisse og Georg Christian Faxe sogneprest. Innskriften avsluttes med ordene:«Gid det må blive til lykke».
Søylen på døpefonten stammer fra en kalkstensfont fra ca.1600, de øvrige delene av fonten er av nyere dato.
Over orgelet har man avdekket fragmenter av en kalkmalt utsmykking.
I den tiden kirken var klosterkirke har det vært 12 apostelaltre i kirken etter Birgittas forskrifter, i tillegg har det vært et antall sidealtre og et Birgittakapell under det nåværende orgelpulpituret mot øst. Reformasjonen medførte ikke noen endring i dette og først i 1572 ble sidealtrene fjernet. I Engestofte kirke sees en Mariatavle som stammer fra Maribo domkirke.
I sakristiet bak alteret oppbevares et gotisk alterskap fra ca.1480, i skapet sees en figur som fremstiller den hellige Augustin, på dørene sess fragmenter av malerier som fremstiller Nådestolen og Gregormessen samt Bebudelsen og Anna selvtredje. I tillegg finnes det et alterskap med Maria malt på lerret, maleriet antas å være av nordtysk opprinnelse og er datert til ca.1475, det anses for å være Danmarks eldste maleri på lerret, det er imidlertid tvilsomt om hele bildet er originalt.
I sakristiet oppbevares den såkalte Margretekalken, dronning Margrete I hadde som ung fått utdannelse hos birgittinerne og var hele livet nær knyttet til Birgitta-ordenen, i begynnelsen av 1400-tallet skjenket hun kalken til Maribo domkirke.
I sakristiet ses også et krusifiks fra høymiddelalderen. I forbindelse med en restaurering på 1800-tallet ble det funnet relikvier og sedler av pergament i krusifikset hvor det var skrevet ned opplysninger om det.
Gravstener og epitafier
I kirken finnes et større antall gravstener i nordre og søndre sideskip samt i forhallen mot øst. Av disse nevnes et utvalg og nummerering og plassering er fra Danmarks kirker.
Nr.6 Gravsten over abbedisse Margrete Norby (død 1602) datter av Peder Norby til Urup. Skriftfeltet flankeres av 16 anevåpen uten hjelmer. I hjørnene sirkler med sittende evangelister.
Nr.13 Gravsten over Christopher Jacobsøn (død 1620) og hustru. De avdøde står med foldede hender under et flatbueslag båret av pilastre. Over bueslaget er et bomerke mellom liggende engler, i hjørnene evangelister i medaljonger.
Nr.16 Gravsten over rådmann i Maribo Hans Pedersen (død 1621) og hans hustru og hennes andre mann Thor Hansen. Hustruen står i midten flankert av sine to ektemenn. Nederst en innskrift i et ovalt felt, langs randen en religiøs innskrift.
Nr.17 Gravsten med figurer over oberstløytnant Georg Mathias Mohr (død 1729) og hans to hustruer, Sophia Amalie Lassen og Anna Dorothea Rhowerders. Over figurene er tre våpen, på sidene 24 våpen, alle noet nedslitte, nederst en innskrift.
Nr.18 Gravsten over rådmann i Maribo Frans Hansøn (død 1624) og hustru Margrethe Albresdatter. I midtfeltet står de avdøde under en rundbuet arkade, i hjørnene sees evangelistsymboler, nederst står en gravskrift.
Nr.1 Gravsten over abbedisse i Maribo kloster Margrete Urne (død 1582) datter av Knud Urne til Søgård på Fyn. Margrete Urne kledd i ordensdrakt står i en arkadenisje med bok og blomst i hendene, ved føttene sees en løveklippet hund. På siden av nisjen og i buevinklen sees åtte anevåpen. Arkaden flankeres av joniske halvsøyler med prydbelter, løvehoder på postamentfremspringene og englehoder i frisefremspringene, over arkaden et felt med en religiøs innskrift.
Nr.3 Gravsten o.1577 over Margrete Hansdotter, enke etter Jacop Andersen, gift andre gang med Jens gullsmed. Innrisset gravskrift i midtfelt og langs randen samt bomerke.
Nr.7 Gravsten over borgermester i Maribo Søren Sørensen (død 1639) og hans to hustruer Sitzele Fransdaater (død 1630) og Mergrete Albretsdaater (død 1657). Den avdøde borgermesteren står mellom sine to hustruer under bueslag, under figurene sees en innskrift i et ovalt felt.
Nr.8 Epitafium over Rasmus Hansen (død 1565). I midtfeltet Nådestolen, langs stenens rand en gravskrift, i hjørnene evangelistsymboler, øverst to skjold med bomerke og initialene M.R.
Fragment av gravsten over prost Jørgen Christensen Faxe (død 1623). Øverst en latinsk innskrift, under det øverste av en figur under en arkade, på arkadens søyler sees en kartouche med en høstmann og en kartouche med et bomerke.
Gravsten over Jacob Lauritzen Ful (død 1643). I midtfeltet en gravskrift, i hjørnene evangelister, på randen en religiøs innskrift.
Gravsten (1571) over landsdommer Lauris Vasspyd til Olstrup. Nederst skriftfelt, over skriftfeltet to søyler som bærer en trekantgavl med brystbilde av en mann, mellom søylene 6 delvis utslettede våpenskjold.
Gravsten over Christopher Jørgensen fra Maribo og hustru Margrete Tomasdatter (død 1622). I den ovale kartoucherammen står en uferdig tekst, derunder et felt med engler som holder dødssymboler, øverst tre skjold med initialene MTD, CIS og KCD, nederst står en religiøs tekst på latin, langs randen en akantusbord.
Gravsten (o.1425) over Claus van Hafn, i hjørnene evangelistsymboler i sekskantede rammer, randskrift på plattysk, midt på stenen et hjelmet våpenskjold med tre stormhuer.
Gravsten over Johannes Pøiske til Berritsgård (død 1478), latinsk randskrift, i hjørnene gotiske firblader, i midten våpenskjold med et morianhode med krans om håret.
FA-cupen 1886/87
FA-cupen 1886/87 var den sekstende sesongen av FA-cupen. 124 lag deltok, men fire lag spilte aldri en kamp. Aston Villa og West Bromwich Albion spilte finalen.
5. mai
5. mai er den 125. dagen i året. 126. i skuddår. Det er 240 dager igjen av året.
Navnedag
Gudbrand, Gullborg
Fødsler
Se flere som er født 5. mai i Kategori:Fødsler 5. mai.
Dødsfall
Se flere som døde 5. mai i Kategori:Dødsfall 5. mai.
Berlins senat
Senatet er delstatsregjeringen i den tyske bystaten Berlin. Senatorene har ministerporteføljer tilsvarende ministrene i andre tyske delstater. Regjeringen ledes av Berlins regjerende borgermester. Hans to stedfortredere, som også er senatorer, har tittelen borgermester.
Senatet møtes ukentlig til statsråd i senatssalen i Berliner Rathaus.
Dragør kommune
Administrasjon
I Dragør kommune ligger byene Dragør og Store Magleby, som er vokst nesten helt sammen. Kommunen ble dannet i 1974 som følge av kommunalreformen i 1970 av sognene: Administrasjonssenteret Dragør er en havneby, der det tidligere var fergeforbindelse med Malmö. Denne ble lagt ned da Øresundbroen åpnet.
I kommunen ligger Amagermuseet.
Kommunalvalg
Ved kommunalvalget 15. november 2005 ble Socialdemokratiet bare tredje største parti, men fikk likevel borgermesteren med Allan Holst som nyvalgt i dette vervet. Han overtok etter den konservative forgjengeren Asger Larsen, som hadde vervet fra 2001.
Ved valgene siden 2005 har kommunestyret hatt følgende sammensetning:
East Kilbride
East Kilbride har sitt navn fra den irske helgenen Bride eller Brigid av Kildare som 500-tallet grunnla en kloster for nonner og munker i Kildare, og klosterorden ble introdusert i Skottland senere. Første ledd «Kil» i Kilbride kommer fra gæliske call eller cill, som betyr en religiøs celle. Landsbyens røtter går langt tilbake og dens opprinnelse var antagelig kirkelig, slik navnet antyder. Dagens kirke for helgenen, den katolske St Bride's Church, ble bygget mellom 1957 og 1964. Den er lokalisert nær byens sentrum og i sin karakteristiske form som terning er den en av de mest gjenkjennbare bygninger i East Kilbride.
Dianisk wicca
Dianisk wicca, også kjent som dianiske hekser eller dianisk feministisk heksekraft, er en benevnelse på en nyhedensk tradisjon av wicca som ble grunnlagt av Zsuzsanna Budapest i USA på 1970-tallet. Dianisk wicca er kjent for dyrkelse av Gudinnen og for sin feministiske ideologi. De forener elementer fra britisk tradisjonell wicca, italiensk folkemagi nedtegnet i Charles Lelands Aradia, feministiske verdier og ritualer, og healing som Zsuzsanna Budapest lærte av sin mor. Dianisk viser til den romerske gudinne Diana.
Tro og praksis
Bevegelsen var opprinnelig dannet av et flertall av lesbiske kvinner, men dagens dianiske grupper kan bestå av alle seksuelle avskygninger. De fleste dianiske wiccaer praktiserer på en positiv veg og benytter verken manipulerende trolldom eller forbannelser da det går imot wiccansk etikk hvor nøkkelsystemet i wiccaens nyhedenske religion er at ingen skade må gjøre: An it harm none, do what ye will, men andre dianiske hekser, som blant annet Zsuzsanna Budapes, mener at forbannelser mot de som skader kvinner ikke kan være galt.
Som andre wiccanere danner dianikere også coven, deltar på festivaler, feirer de åtte betydelige wiccanske helligdager, solverv og andre ritualer.
Kjell Arne Olsen
Kjell Arne Olsen (født 2. april 1947, død 5. juni 2004) var en norsk musiker, trompetist. Han er kjent som tidligere trompetist i Torry Enghs. I 1970 begynte han i Ole Ivars og ble der i fem år. Han var også med i soulbandet Wentzel (Geir Wentzel, Inger Lise Andersen (Rypdal), Sveinung Hovensjø etc.) Kjell lot etterhvert musikken bli en hobby og ble frisør. Kjell Arne døde i 2004.
Spirit (magasin)
Spirit var et gratis, norsk blad for ungdommer og unge mennesker som ble utgitt av Chili Publications AS. Første utgave kom ut i 1994.
Spirit kom ut seks ganger i året, og ble distribuert blant annet via 450 videregående- og høyskoler over hele landet. Opplaget var på 45 000 eksemplarer, og lesertallet 112 000 (Synovate 2011).
Bladet ble lagt ned i 2015.
Melodi Grand Prix 1964
Melodi Grand Prix 1964 var den femte utgaven av Melodi Grand Prix, Norges nasjonale uttaking til Eurovision Song Contest. NRK fikk inn 271 bidrag og plukket ut fem av dem til finalen 15. februar 1964. Vinneren ble «Spiral», sunget av Elisabeth Granneman med lite orkester og Arne Bendiksen med Kringkastingsorkestret. Vinnerlåten var komponert av Sigurd Jansen med tekst av Egil Hagen. I den internasjonale finalen fikk Arne Bendiksen oppgaven med å representere Norge, og «Spiral» endte på en åttendeplass med 6 poeng.
Sendingen
Til tross for sisteplassen året før valgte NRK å holde seg til samme oppskrift som tidligere. Også dette året var det Robert Levin, Otto Nielsen og Turid Johansen fra NRKs platearkiv som plukket ut de fem finalebidragene. 271 bidrag kom inn til konkurransen.
Finalen ble igjen sendt fra NRK Marienlyst, denne gang fra Studio A. Odd Grythe var programleder for femte år på rad, og flere av artistene hadde også vært med tidligere. Wenche Myhre, Odd Børre og Arne Bendiksen var nye ansikter i konkurransen, og alle skulle komme til å sette sitt preg på konkurransen i årene framover.
De fem finalemelodiene ble først framført av ett sett med artister, akkompagnert av Jørg Petter Røeds kvartett. Deretter ble låtene sunget på nytt av nye artister, akkompagnert av Kringkastingsorkestret. Orkesterleder var Karsten Andersen, siden Øivind Bergh var på studieopphold i USA.
Dette året gjorde NRK-regissør Robert Williams en ny vri da låtene skulle framføres på nytt med Kringkastingsorkestret. I stedet for å plassere artisten med orkestret i bakgrunnen, ble hver framføring presentert med et innlagt ballett- og dansenummer. Over danserne var ansiktet til den syngende artisten silhuett-aktig klippet inn. Morgenpostens journalist Eivind Torp kalte det for en «fiks montasje», men la samtidig til: «Det spørs vel likevel om ikke de innlagte ballettnummer kunne virke forstyrrende på seerne, slik at de ikke fulgte så godt med i melodiene.»
Finalen ble spilt inn om ettermiddagen og sendt i opptak på fjernsyn først klokka 22 samme kveld. I likhet med 1963 ble heller ikke dette årets finale kringkastet i radio. Ifølge undersøkelser hadde bare 27 prosent av Norges befolkning tilgang til fjernsyn på denne tiden, noe som dermed innebar at få fikk med seg sendingen.
Avstemning
Vinneren ble kåret av ti personer – fem oslojournalister med hver sin kone. Hvert medlem ga fra 1 til 10 poeng til hver sang. Juryen besto av: Espen Eriksen (VG) med kone, Karl Emil Hagelund (Dagbladet) med kone, Erik Heyerdahl (Arbeiderbladet) med kollega Sølvi Bryde, Yngvar Holm (Morgenposten) med kone og Eivind Torp (Morgenposten) med kone. Rekkefølgen blant dommerne er ikke den samme som under presentasjonen ved begynnelsen av programmet. Dommerne stemte anonymt, slik at en ikke vet hvem som skjuler seg bak hver bokstav. Dommerne er imidlertid satt opp parvis, slik at dommer A og B var gift med hverandre og så videre.
Kritikk mot avstemningen
Til tross for en tredjeplass var det Wenche Myhre og «La meg være ung» som ble den store slageren i Norge dette året. Etter finalen gikk låten raskt til topps på VG-lista, og den lå på førsteplass i fem uker på rad. Dette er en av de største salgssuksessene til en ikke-vinner i Melodi Grand Prix noensinne, og låten ble også det store gjennombruddet til 17 år gamle Wenche Myhre.
Den voldsomme populariteten til «La meg være ung» førte til kritikk mot NRKs juryordning. «La meg være ung» høstet 10 poeng fra to av dommerne, men samtidig bare 1 poeng fra en annen av dommerne. Siden «La meg være ung» bare var 4 poeng unna førsteplassen, kan denne dommeren alene ha kostet storslageren seieren. «Man må undre seg over at en jury av journalister har så lite greie på hva som vil kunne hevde seg i finalen.» skrev en skuffet leser i et innlegg i Aftenposten.
Selv om pressefolk utgjorde halve juryen, var ikke journaliststanden selv særlige positive til resultatet: «Den sikreste måte Norge har å unngå finalearrangør-forpliktelse på, synes å være å fortsette langs den linje de har slått inn på i år, ved å la oss representere ved Arne Bendiksen når vi har en ung dame som heter Wenche Myhre.», skrev Aftenposten etter den internasjonale finalen. Morgenposten kommenterte det faktum at åtte av de ti dommerne hadde en annen favoritt enn «Spiral». Avisen noterte seg også at tre av dommerne hadde «La meg være ung» som favoritt, og at sangen hadde vunnet om dommerne bare skulle stemme på én låt. Den krasse kritikken mot avstemningen gjorde at NRK endret stemmesystemet året etter.
Det verserer flere forklaringer på hvordan de ti jurymedlemmene kunne dømme storslageren «La meg være ung» til «bare» en tredjeplass. Et rykte vil ha det til at sendingen var i ferd med å gå over tiden, og at en stresset innspillingsleder derfor samlet inn juryens poeng i hui og hast før de hadde fått høre Wenche Myhre synge «La meg være ung» med Kringkastingsorkestret. Dette til tross for at finalen ikke gikk direkte. Den ble nemlig tatt opp om ettermiddagen og sendt i opptak samme kveld, en praksis som var vanlig i Melodi Grand Prix på 1960- og 1970-tallet.
Arne Bendiksen var opphavsmannen bak melodien og deltok selv i konkurransen som artist. Ifølge ham var den første versjonen av «La meg være ung» helt ugjenkjennelig, og Bendiksen mente musikerne var urutinerte og «trolig ikke kunne noter». Bendiksen fortalte også at juryen fått beskjed om å være kjappe med å avgi stemmene sine, siden det ikke skulle være noen pause mellom sangene og avstemningen. «Og de var vel også nervøse, for de to første avga sine stemmer før de hadde hørt 'La meg være ung' med Wenche Myhre helt ferdig.» sa Bendiksen.
Et av jurymedlemmene, Morgenpostens Eivind Torp, la imidlertid skylden på NRK og mente at manglende føringer for bedømmingen var årsaken til resultatet. Da Torp spurte innspillingsledelsen om hvilke kriterier de skulle dømme etter, fikk han til svar at det måtte hver dommer selv avgjøre. Torp mente dette var grunnen til at poengene sprikte så mye, og at det derfor må «være klart at jurymedlemmene kan ha bedømt melodiene etter helt forskjellige forutsetninger».
Bendiksen vant over seg selv
Pressen rettet også kritikk mot vinneren Arne Bendiksen, som slo ut to av sine egne låter – blant dem «La meg være ung». På 1960-tallet holdt imidlertid NRK deltakerlåtene hemmelige til selve finaledagen, og det var først på prøvene noen dager i forveien at Bendiksen innså at han hadde to av sine låter med i finalen. «Og da mente jeg det var for sent å trekke meg ut igjen.» sa Bendiksen etter finalen.
Også utenlandsk presse lot seg begeistre av «La meg være ung». Etter den internasjonale finalen i København i mars fikk Bendiksen ros: «Fagfolk her i København har kondolert meg med at det ikke ble 'La meg være ung' som vant den norske finalen.»
Dette var for øvrig første gang Norge ble representert av en mannlig artist i den internasjonale finalen.
Svenn Kristiansen
Svenn Erik Kristiansen (født 30. mai 1940) er en norsk politiker (FrP). Han sitter i Oslo bystyre, og er tidligere varaordfører og ordfører i Oslo.
Kristiansen er utdannet pølsemaker og ble senere lærer ved Sogn videregående skole.
Politisk karriere
Svenn Erik Kristiansen begynte sin politiske karriere som lokalpolitiker på Furuset, og var leder for Furuset bydelsutvalg i perioden 1986–91. Han kom inn i bystyret i 1988 på varaplass, og ble fast medlem fra 1989, da som medlem i kultur- og utdanningskomiteen. Fra 1991 sto Kristiansen utenfor bystyret, men i 1995 kom han tilbake som varaordfører og leder for samferdsels- og miljøkomiteen. Fra 2003 var Kristiansen leder for helse- og sosialkomiteen. Etter Per Ditlev-Simonsens avgang, ble Kristiansen av Oslo bystyre 29. august 2007 valgt til ordfører, en posisjon han hadde frem til 17. oktober 2007, da Fabian Stang overtok posisjonen.
Han har markert seg som en mangeårig støttespiller av idretten, og har jobbet for utbygging av nye anlegg for breddeidretten i Oslo og som en aktiv pådriver for nye Bislett stadion. Kristiansen har også gjort seg bemerket som pådriver for en konkurranseutsatt eldreomsorg.
Kristiansen var i bystyreperioden 2007–2011 medlem av Oslo bystyres kontrollutvalg.
Tandoori masala
Tandoori masala er en krydderblanding knyttet til det indiske kjøkken; det egner seg til marinering av kjøttretter fra en tandoor – en trekullovn.
Hovedingredienser i en tandoori masala er knuste chilis, spisskummen og korianderfrø.
For kylling marinaden tilkommer helst yoghurt,  hvitløk, løk, ingefær, salt og sitronsaft. Det er vanlig å fargesette med safran, eller i dag kanskje snarere med et rødt fargestoff for matvarer.
Panch phoron
Panch phoron er en klassisk, tradisjonell, nordindisk krydderblanding. Den består av fem krydder i like store andeler: sennepskorn, nigella, fennikelfrø, spisskummen (cummin) og bukkehornkløverfrø.
Blandingen er også kjent som bengalsk femkrydderblanding – er i indisk målestokk mild, og benyttes gjerne til krydring av grønnsaker, kylling og fisk.
František Kupka
František Kupka (født 23. september 1871, død 24. juni 1957) var en tsjekkisk maler og grafiker. Han var klassisk utdannet fra hjemlandet, men fattet interesse for mere moderne retninger i løpet av et opphold i Paris, der han bosatte seg i forstaden/bydelen Puteaux.
Han regnes blant stifterne innen både den abstrakte og kubistiske retningen.
Stop (album)
Stop er et musikkalbum med Torry Enghs, utgitt i 1975.
The Four Seasons
The Four Seasons er ei pop-/rock-gruppe fra USA, særlig kjent for sine vokalarrangementer, som har likhetstrekk med doo-wop-stilen. Gruppa har eksistert sia slutten på 1950-tallet under skiftende navn og med ulike besetninger. Bare frontfigur og førstesanger Frankie Valli har stått fast. Øvrige medlemmer i den klassiske utgaven av gruppa, som i 1990 blei innvotert i Rock and Roll Hall of Fame, var Bob Gaudio (tangentinstrumenter og tenorsang), Tommy DeVito (gitar og barytonsang) og Nick Massi (bassgitar og bass-sang).
Gruppa ble regnet som en av de mest populære band i verden. På verdensbasis sies de å ha solgt over 175 millioner plater.
The Four Seasons (navnet og det meste av musikken de har utgitt) eies juridisk av Valli og Gaudio i et likeverdig partnerskap. Det sies at de tidlig avtalte dette ved et handtrykk, og at avtalen har holdt seg til tross for at den lenge ikke blei formalisert skriftlig.
I 2008 hadde den norske gruppa Madcon stor suksess med Four Seasons-låten «Beggin'».
Bakgrunn
Valli gav ut si første plate, «My Mother's Eyes», i 1953 (som Frankie Valley). Et års tid etter danna han gruppa The Variatones sammen med blant annet Tommy DeVito. De opptrådte under flere ulike navn fram til 1960. Som The Four Lovers gav de i 1956 ut singelen «You're the Apple of My Eye», som kom inn på Billboard Hot 100 (topplassering var 62.-plass). De hadde ei rekke andre plateutgivelser, men ingen av dem vakte særlig oppsikt.
Charles Calello spilte bass en kort periode før Nick Massi overtok rundt 1960. Callelo fungerte seinere som arrangør. Omtrent samtidig kom også Bob Gaudio inn. Det nye mannskapet førte ikke umiddelbart til store endringer i gruppas popularitet. I 1961 tapte de i kampen om å få et spilleoppdrag på bowlinghallen The Four Seasons i New Jersey. Guttene syntes de skulle ha noe igjen for forsøket, og tok hallens navn som nytt bandnavn.
Suksess med The Four Seasons
The Four Seasons gav ut sin første singel ved årsskiftet 1961/62 («Bermuda»/«Spanish Lace»). Heller ikke denne kom på listene, men den var bra nok til at de – som noen av de første ikke-svarte artistene – fikk fast kontrakt med et plateselskap eid av svarte, nemlig Vee-Jay Records. I 1962 kom deres første album. Singelen «Sherry» fra dette gikk til topps på hitlistene i USA. Dette blei fulgt opp med flere høye listeplasseringer, blant andre «Big Girls Don't Cry», «Walk Like a Man», «Candy Girl» og «Ain't That a Shame». I 1962 gav de ut et julealbum, og deres versjon av «Santa Claus Is Coming to Town» blei også svært populær. Fra 1962 til tidlig i 1964 var det bare The Beach Boys som kunne matche The Four Seasons i platesalg.
Overgang til Philips
Plateselskapet Vee-Jay hadde stor suksess, kanskje for stor. De hadde ansvaret for distribusjon av The Beatles' første singler i USA, og da beatlemaniaen slo til for fullt, hadde selskapet ikke økonomi til å bære utgiftene som påløp før inntektene kom. The Four Seasons flytta derfor mot slutten av 1963 over til Philips Records, samtidig som de gikk til søksmål mot Vee-Jay på grunn av manglende utbetalinger. Saken endte med forlik i 1965.
Ei gruppe, men flere navn
Nick Massi gikk ut av The Four Seasons i september 1965. Charles Calello var inne igjen en kort periode, før Joe Long overtok bassplassen på permanent basis. Gruppa spilte nå inn plater under en rekke navn, blant annet The Valli Boys og The Wonder Who? – pluss ganske enkelt Frankie Valli (som framstod som soloplater, men med de samme musikerne og produsentene).
I 1965–67 hadde de (altså under skiftende navn) en rad låter blant Topp 20 på listene: «Let's Hang On!», «Don't Think Twice, It's All Right», «Working My Way Back to You», «Opus 17 (Don't You Worry 'bout Me)», «I've Got You Under My Skin», «Beggin'», «Tell It to the Rain» og «C'mon Marianne».
Synkende popularitet
Mot slutten av årtiet hadde musikksmaken blant publikum endra seg, og interessen for platene til The Four Seasons avtok sterkt. De skifta navn til Frankie Valli & the Four Seasons, uten at det hjalp særlig. I 1971 tok de overgang til plateselskapet Motown. Det virka heller ikke. I 1974 forlot de igjen Motown. Valli kjøpte en mastertape av ikke-publisert materiale og fikk utgitt «My Eyes Adored You» som soloartist på Private Stock Records.
Ny interesse og oppløsning
The Four Seasons hadde heile tida turnert med relativt stor suksess. På begynnelsen av 1970-tallet gikk Tommy DeVito ut, og dette var begynnelsen på en periode med nokså hyppige skifter i besetninga. I 1972 valgte Bob Gaudio å konsentrere seg om skriving og produksjon, og i 1975 forlot også Joe Long gruppa. Da «My Eyes Adored You» blei en suksess, valgte Valli å satse på et nytt mannskap med Don Ciccone, John Pavia, Gerry Polci og Lee Shapiro. Gruppa fikk kontrakt med Warner Bros.
Disco-en kom nå for fullt, noe som gav både Valli og The Four Seasons en ny vår. Valli gav også ut «Swearin' to God» i 1975. Dette var hans første egentlige soloplate, og den nådde sjetteplass på Hot 100.