cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Lycée Chevrollier
Lycée Polyvalent Chevrollier er en høyere skole på den sørlige bredden av Maine (sideelv til Loire) i Angers, Frankrike. Skolen er offentlig drevet og byens og departementet Maine-et-Loire sin største. Den ble grunnlagt i 1833 etter Guizot-loven sitt krav til alle tettsteder med mer enn 5000 innbyggere å ha en videregående skole. Den har både et videregående trinn (et lycée), og et forberedende trinn (classes préparatoires), som forbereder elevene for videregående utdanning.
Norskseksjonen
Skolen har siden 1997 huset en norsk seksjon i første klasse (seconde). Dette programmet organiseres gjennom Institut français i Norge og hvert år reiser opptil 6 nordmenn hit. Nordmennene bor sammen med franskmenn på skolens internat i hverdagen, mens i helgene bor de i en fransk vertsfamilie som stort sett har egne barn med elever på skolen. Elevene kan om ønskelig fortsette sin skolegang på lycée Chevrollier etter første året, og med det oppnå en anerkjent fransk eksamen. Elevene som velger dette, velger selv hvordan de ønsker å bo de to siste årene. Vanligst er det å leie en leilighet eller hybel.
Slaget ved Kypros
Slaget ved Kypros fant sted rundt 450 f.Kr. nær Salamis i Kypros.
Den athensk–ledede sjøforbundet mistet i 454 f.Kr. en flåte i et mislykket forsøk på å støtte et egyptisk opprør mot Persia. I løpet av de neste tre årene klarte Athen heller ikke å erobre Farsalos i Thessalia, i tillegg til Sikyon og Oeniadai som alle var allierte av den spartansk–ledede peloponneserforbundet. Athen inngikk i 451 f.Kr. en fem år lang våpenhvile med Sparta.
Etter våpenhvilen fant Kimon muligheten til å fortsette krigen mot perserne. Han seilte til Kypros med to hundre triremer fra konføderasjonen. Derfra sendte han seksti skip til Egypt for å hjelpe prins Amyrtaios som kjempet mot perserne ved Nildeltaet. Kimon støttet med de gjenværende skipene opprøret til de gresk–kypriotiske bystatene mot deres herrer og beleiret den persiske befestningen Citium på sørvestkysten av Kypros. Under beleiringen døde Kimon og kommandoen over flåten gikk til Anaxikrates som forlot Citium for å møte den fønikiske og kilikianske flåten ved Salamis på Kypros. Den greske flåten fikk en fullstendig seier til sjøs og på land, og da de seksti skipene fra Egypt sluttet seg til dem, seilte de tilbake til Athen.
Athenerne utnyttet ikke sin seier. I stedet returnerte de hjem hvor de oppdaget at Sparta hadde tatt over tempelet ved Delfi og at boeotianerne begynte å gjøre opprør mot det athenske styret. Dette opprøret førte til slaget ved Coronea i 447 f.Kr.
Wars of the Delian League
Poço Fundo
Poço Fundo er en kommune i delstaten Minas Gerais i sørøstregionen av Brasil.
Pinehurst Resort
Pinehurst Resort er et eksklusivt feriested i den amerikanske delstaten Nord-Carolina, best kjent for sine mange golfbaner.
Pinehurst ble grunnlagt av magnaten James Walker Tufts fra Boston. Tufts kjøpte 5500 acres med landområder i 1895 og åpnet hotellet Holly Inn nyttårsaften samme år. Den første golfbanen ble anlagt i 1897/98, og det første mesterskapet på Pinehurst var United North and South Amateur Championship i 1901. Pinehursts mest kjente bane, Pinehurst No. 2, ble anlagt i 1907 av banearkitekten Donald Ross.
Cromwell Road
Cromwell Road er en større vei i bydelen Kensington and Chelsea i London, og er fastsatt som en del av A4 (vei). Veien blei laga på 1800-tallet og blei oppkalt etter Oliver Cromwell.
Pinehurst Resort
Den første major-turneringen avholdt på Pinehurst var PGA-mesterskapet i 1936, som ble vunnet av Denny Shute. I 1951 arrangerte Pinehurst Ryder Cup, og i 1991 og 1992 var Pinehurst vert for The Tour Championship. I 1999 arrangerte Pinehurst sin andre major-turnering, US Open Championship, som ble vunnet av Payne Stewart. Pinehurst er også åsted for US Open i 2005.
Cromwell Road
Veien kalles West Cromwell Road der den starter nær West Kensington tube station og fortsetter mot øst fra Talgarth Road. Den blir til Cromwell Road hovedvei igjen når den krysser Earl's Court Road.
Pinehurst Resort
Pinehurst Resort har i dag åtte golfbaner, tre hoteller, et spa og diverste sports- og fritidsfasiliteter. Det ble gjort til National Historic Landmark av det amerikanske indredepartementet i 1996.
Cromwell Road
Cromwell Road går gjennom South Kensington, rett sør for Cromwell Hospital, deretter passerer den Gloucester Road og Gloucester Road undergrunnsstasjon. De neste viktige veikryssene kommer ved skjæringspunktet med Queen's Gate (Baden-Powell House ligger på hjørnet, hvor The Scout Association tidligere holdt til).
Karl Maria Schilling
Karl Maria Schilling (født Karl Halfdan Schilling 9. juni 1835 i Christiania, død 2. januar 1907 i Mouscron i Belgia) var en norsk barnabittprest. Han ble erklært som ærverdig (venerabilis) av Den katolske kirke den 19. september 1969. Dette er et tidlig stadium i helligkåringsprosessen. Han er den eneste nordmann som for tiden befinner seg i en slik prosess i den katolske kirke.
Bakgrunn
Schillings familie var av militær bakgrunn. Faren var kavalerioffiseren Gottlieb Christopher Adolph Schilling (1795–1886) og moren hans hustru Eleonora Sophie Catharine Berg (1811–1845). Han var opprinnelig lutheraner, men konverterte til katolisismen den 11. november 1854, etter å ha kommet i kontakt med Den katolske kirke i Düsseldorf, hvor han studerte malerkunst ved Eckersbergs skole.
Schilling malte sjangerbilder og portretter, men først og fremst landskaper. Hans bilder befinner seg på Nasjonalgalleriet i Oslo, i Kunstmuseet i Bergen, i Göteborgs Konstmuseum, i museer i München og i privat eie. Mange av hans bilder ikke signerte.
Tilbake i Norge ble han et ivrig medlem av den katolske menigheten St. Olaf i Christiania. Han fikk blant annet sogneprest Johan Daniel Paul Stub til å opprette St. Vincensforeningen, hvor Schilling ble første president. Stub var barnabittpater, og under veiledning fra ham og en annen prest fra samme orden, Cesare Tondini, kom Schilling til at han selv ønsket å tre inn i ordenen.
Prest
Han gikk inn i novisiatet i Belgia og ble ordinert der. Som prest virket han i Belgia, Frankrike og Italia. Det fortelles at han ikke var noen stor predikant, men han ble vidt kjent for sin dyktighet som sjelesørger. Schilling ble kalt til landsbyen Mouscron hvor folk var fattige i troen, men rike på åndelighet. Der ble han skriftefar ikke bare for områdets arbeiderbefolkning, men også for flere internatskoler og ved et par hospitaler, samt for nonneklostre og mange prester og lærde som kom langveis fra for å møte ham, til tross for at han fremdeles snakket like dårlig fransk. Han fant sin skriftestol beleiret fra den tidlige morgenstund, med det samme han hadde tatt av messeklærne etter sin messe og kom ut av sakristiet. Dagen lang ringte klokken uavlatelig og sa fra at noen ville skrifte for ham. Det hendte at et skriftebarn holdt ham i en hel time, mens andre kom flere ganger i løpet av en dag for riktig å få forklart ham sine ulykker og vanskeligheter.
Ratchet & Clank
Ratchet & Clank er en serie med actionspill for PlayStation 2, PlayStation Portable, PlayStation 3, PlayStation 4, PlayStation Vita og PlayStation 5.
Karl Maria Schilling
Prest
Schilling kom aldri tilbake til Norge, men han fikk likevel stor innflytelse på Den katolske kirkes fremgang i landet.
Kort tid etter hans død begynte mange å valfarte til hans grav i Mouscron, og 24. mars 1936 ble hans legeme flyttet til barnabittpatrenes kirke, hvor det ble lagt i et sidekapell. Hans grav besøkes fortsatt ofte av pilegrimer.
Ratchet & Clank
Ulike typer figurer
Spilluniverset er fylt av ulike typer skapninger, noen er biologiske skapninger og andre er roboter eller maskiner.
Poços de Caldas
Poços de Caldas er en kommune i delstaten Minas Gerais i sørøstregionen av Brasil.
Ratchet & Clank
Ratchet & Clank: Going Commando (2) (PS2)
Det andre spillet i serien starter med at Mr. Finswritchet, direktøren i Megacorp, et stort firma i Bogon-galaksen, trenger hjelp. Han vil stjele tilbake et blått, lubbent vesen kalt «Eksperimentet» fra en mystisk tyv. Tyven slipper unna først, men Ratchet klarer å gi Eksperimentet tilbake til direktøren. Det viser seg imidlertid at det lille vesenet, som kalles «Protopet», er svært farlig. Ratchet og Clank blir med tyven for å stoppe Mr. Finswrichet I å selge det farlige dyret. I slutten av spillet viser det seg at den ekte direktøren Megacorp har blitt tatt til fange, og at han som ga oppdraget til Rachet og Clank egentlig er Captain Qwark i forkledning. Etter å ha stoppet et stort Protopet, ble Qwark straffet og alt gikk tilbake til det normale.
Ratchet & Clank: Up Your Arsenal (3) (PS2)
Clank har hovedrollen i en Holo-vision-serie kalt Secret Agent Clank. I denne serien har Ratchet bare en bi-rolle, og det er han ikke fornøyd med. Derfor blir han nesten glad når Dr. Nefarious angriper Veldin, hjemplaneten hans. Men etter å ha stoppet Dr. Nefarious onde plan, aksepterer Ratchet at han må spille annenfiolin innimellom.
Ratchet Gladiator (PS2)
Spillet er kjent som Ratchet: Deadlocked utenfor Europa og Australia), og ble utgitt i Nord-Amerika i oktober 2005 og i Europa og Japan i november 2005. Spillet ble lansert etter Ratchet & Clank: Up Your Arsenal, og før Ratchet & Clank: Going Mobile. Handlingen i dette spillet dreier seg om at Ratchet og Clank blir fanget av to store roboter mens de er ombord i det store romskipet Starship Phoenix. Derfra blir de ført til en stor romstasjon kalt DreadZone station, og tvunget til å bli med i Gleeman Voxs Holo-vision-program Dreadzone.  Det er en slags sport der gladiatorer kjemper mot hverandre, ikke med sverd og skjold, men med toppmoderne våpen. I Ratchet: Gladiator er det bare elleve våpen (inkludert skiftenøkkelen).  Det er heller ikke noe R.Y.N.O.-våpen, men i stedet er det et våpen med navn The Harbinger,  som ødelegger vel så mye som R.Y.N.O.
Ratchet & Clank: Going Mobile (mobiltelefon)
Spillet handler om at Ratchet og Clank har blitt fanget inni din mobil og prøver å komme seg ut. Spillet har 8 forskjellige våpen (pluss skiftenøkkelen) og 12 forskjellige baner, inkludert en boss-arena. Der kjemper spilleren mot Max Millian. På svakere mobiler er det ingen arena, bare nesten som et helt normalt nivå, og ingen Max Millian, bare en kanon som skyter ut små blå robothunder.
Ratchet & Clank: Clone Home (mobiltelefon)
Spillet begynner der Ratchet & Clank: Going Mobile slutter. Spillet ble lansert i USA og Canada den 1. september 2006. Spillet er utviklet av Hanheld Games, som Going Mobile. Spillet ble lansert etter Going Mobile og før Ratchet & Clank: Size Matters (PSP).
Ratchet & Clank: Size Matters (PSP/PS2)
Spillet begynner når Ratchet and Clank møter en jente som trenger hjelp til å finne faren sin, men på veien forstår de at hun er egentlig en slem robot som vil ta over galaksen og drepe alle heltene.
Ratchet & Clank Future: Tools of Destruction (PS3)
Spillet begynner når Ratchet and Clank krasjlander etter å ha fått et nødstilkalling fra Kaptein Qwark som blir angrepet av cragmittenes nye prins Percival, som skal finne et spesielt lombax-våpen for å kalle cragmittene tilbake.
Secret Agent Clank (PSP)
I dette spillet, er Clank—som Secret Agent Clank, en tophemmelig agent—hovedkarakteren.
Ratchet & Clank Future: Quest for Booty (PS3)
Ratchet og Talwyn er på leting etter et holoskop som skal hjelpe dem med å finne Clank, men på veien må de bekjempe Captain Slag og Captain Darkwater.
Ratchet & Clank: All 4 One (PS3)
Spillet All 4 One ble lansert i 2011. Dette spillet må spilles av fire spillere, som fordeler rollene som Ratchet, Clank, Captain Qwark og Dr. Nefarious mellom seg. Spillet har en alternativ handlingslinje som tegneseriene om Ratchet and Clank leder opp til.
Ratchet & Clank: Full Frontal Assault (Q-Force) (PS3)
I dette spillet kan man styre Ratchet, Clank og Qwark, drive baseforsvar og overmanne den andre basen.
Ratchet & Clank Nexus (PS3)
Dette er et originalt Ratchet & Clank spill, der Ratchet bærer Clank på ryggen. Spillet skulle bringe Ratchet og Clank-historien tilbake til hovedsporet, etter at de siste spillene hadde vært spin-off-utgaver.
Rainer Salzgeber
Karriere
Salzgeber markerte seg for første gang i internasjonal sammenheng under junior-VM 1985 i Jasná, der han tok gull i slalåm og i kombinasjonen.
Ratchet & Clank
Ratchet & Clank (PS4)
Ratchet & Clank for PlayStation 4 er en ny versjon av det originale spillet fra 2002. Spillet er stort sett det samme som originalen, men med noen endringer i historien og arsenalet. Spillet handler om at Formann Drek og Dr. Nefarious bruker et våpen kalt Avplanetifikator (Deplanetizer) til å ødelegge planeter i galaksen for å bruke delene til å lage en ny planet.
Rainer Salzgeber
Karriere
Et par uker senere (27. februar) falt han i utforløypa i Whistler Mountain og pådro seg skader i bl.a. høyre kne. Han gjorde imidlertid et vellykket comeback den etterfølgende sesongen, da han oppnådde sin første pallplassering i verdenscupen, tredjeplassen i storslalåmrennet i Crans-Montana. Under OL 1994 i Lillehammer havnet han like utenfor seierspallen i storslalåm, der han ble nummer fem. Under VM 1997 in Sestriere kom han på 9.-plass i storslalåm, og i 1999 i Vail ble han nr. 16 i super-G.
I verdenscupen ble han nummer to i storslalåmrennet i Vail 1997 og i super-G i Schladming i 1999. Han var også delaktig i den historiske østerrikske triumfen i super-G-rennet i Innsbruck 21. desember 1998, der Østerrike la beslag på de ni øverste plassene på resultatlisten.
Øvrige meritter
Salzgeber ble østerriksk mester i alpin kombinasjon i 1990 og 1991, og vant super-G-tittelen i 1995.
Ratchet & Clank
Film
Ratchet & Clank, en film om spillserien, hadde premiere den 29. april 2016. Filmen forteller den samme historien som spillet Ratchet & Clank (PS4) men handlingen har flere detaljer. Foretaket Insomniac Games bistod med filmens produksjon, manus, karakterutvikling og animasjon.
La Laguna II gasskraftverk
La Laguna II gasskraftverk, også kjent under navnene Río Escondido eller José López Portillo, er et gasskraftverk i delstaten Durango i nordlige Mexico. Det har en installert produksjonskapasitet på 500 MW, fordelt på 2+1 turbiner i ett anlegg. Anlegget ble påbegynt omkring 2000, og stod ferdig i 2005. Brenselkilden er naturgass. Dette er et av landets mellomstore kraftverk målt etter installert effekt. Operatør er Iberdrola.
Søsteranlegget La Laguna I ble opprettet i desember 1967, men er idag nedlagt og stengt.
Mérida III kraftverk
Mérida III kraftverk  er et kombinert oljekraftverk og gasskraftverk i byen Mérida på Yucatán i det østlige Mexico. Det har en installert produksjonskapasitet på 480 MW, fordelt på 2+1 turbiner i ett anlegg. Anlegget ble påbegynt omkring 1995, og stod ferdig i 2000. Brenselkilden er naturgass og olje. Dette er et av landets største kraftverk målt etter installert effekt.
Shaman King
Shaman King (japansk Shāman Kingu, シャーマンキング = Sjamankongen) er en japansk tegneserie, manga, som er gjort av Hiroyuki Takei. Den handler om en gutt som heter Yoh-Han på japansk, på andre språk ofte bare Yoh. Tegneserien finnes også som tegnefilm, anime. Tegneserien har kommet med 32 bind totalt og tegnefilmen har kommet med 64 episoder foruten tre spesialepisoder.
Handling
Yoh er en sjaman som er kommet til Tokyo for å finne sin hovedsjel. Med mye besvær får han tak i den sterke samuraiånd, Amidamaru, som også kalles for «djevelen», eller Devil, for de som lest den engelske utgaven. Grunnen til at Amidamaru har fått navnet «djevelen» er for at han har nektet å slå ihjel sin beste venn. Yoh øver til sjamankampen i Tokyo som skal avgjøre hvem som er den neste sjamankongen.
For å kvalifisere seg til sjamankampen må Yoh slåss mot en av oppsynsvaktene, Silva. Han må få inn minst ett treff for å klare det. Etter det får han en «Orakelsøker». Den viser hvilke sjamaner som skal sloss med hvem, hvor og når. Yohs første motstander er en Anui ved navn HoroHoro. Anuiene bruker naturen og naturens skapninger som deres medium og oversjeler. Men naturen blir gjort til arbeidsplasser, skoger blir gjort til vedkubber, og Anuienes rike minsker og med det dyrelivet. Arten til oversjelen hans holder på å dø ut, og derfor er drømmen til HoroHoro å lage et landskap med bare natur, hvor alle skogsdyr kan leve. Yoh blir rørt av det HoroHoro forteller ham, og bestemmer seg for å gjøre HoroHoros drøm virkelig når han blir sjamankonge.
Mengzi
Mengzi kan være:
Arkansas’ flagg
Arkansas' flagg består av en rød duk hvorpå det er plassert en blå og hvit spissrute dekorert med stjerner og delstatens navn.
Fargene er USAs flaggfarger. Spissruten, eller diamantformen, skal symbolisere at Arkansas var den eneste delstaten der det ble utvunnet diamanter. Stjernene i den blå rammen er 25 i tallet og viser til at Arkansas var delstat nummer 25 opptatt i unionen. To av stjernene i det midtre feltet representerer delstatene Arkansas og Michigan, to søsterstater som ble opptatt i unionen samtidig.
Den første versjonen av Arkansas' flagg ble innført i 1913, da med tre stjerner i det midtre hvite feltet. Antallet stjerner ble i 1923 økt til fire, den fjerde stjernen representerer Amerikas konfødererte stater. I 1924 fant stjernene den plassering de fortsatt står i.
Flagget er tegnet av Willie Hocker og ble valgt blant 65 ulike forslag.
Stella Artois
Stella Artois er et populært øl i Storbritannia, hvor det markedsføres som et eksklusivt merke med slagordet «Reassuringly Expensive». Av lagertyper med over 5 % alkohol er det landets bestselger. Også i hjemlandet, hvor det markedsføres og prises som en standard lager, er Stella en suveren ener på markedet. I Norge importeres Stella Artois av selskapet InterBev.
I tillegg til Belgia brygges Stella Artois i dag i blant annet Storbritannia, Australia og New Zealand.
Filmåret 1919
Filmåret 1919 er en oversikt over hendelser, lanserte filmer, fødte og avdøde filmpersonligheter i 1919.
Michael Greis
Michael Greis (født 18. august 1976 i Füssen) er en tysk tidligere skiskytter fra Nesselwang i Allgäu.
Under VM 2004 i Oberhof var Greis med på det tyske stafettlaget som ble verdensmestere, da han gikk siste etappe og greide å holde Ole Einar Bjørndalen og Norge bak seg. I VM 2005 i Hochfilzen tok han sølvmedalje på 20 km.
I februar 2005 tok han sin første seier i verdenscupen, og i sesongen 2006/07 gikk han helt til topps i verdenscupen sammenlagt. Greis har 11 individuelle seire i verdenscupen.
Han vant tre gull under OL 2006 i Torino, på 20 km, stafetten og fellesstarten.
Internasjonale resultater
Alle resultater med International Biathlon Union som kilde.
Olympiske leker
3 medaljer (3 gull)
Verdensmesterskap
12 medaljer (3 gull, 3 sølv, 6 bronse)
Prados
Prados er en kommune i delstaten Minas Gerais i sørøstregionen av Brasil.
Sebastian Druszkiewicz
Sebastian Druszkiewicz (født 14. juni 1986 i Zakopane i Lillepolske voivodskap), er en polsk skøyteløper som representerte hjemlandet i vinter-OL 2010 i Vancouver.
Karriere
På Tor Cos i Zakopane innehar han sammen med Dariusz Stanuch og Andrzej Gąsienica-Laskowy for tiden banerekorden på lagtempo. Han hadde også en tid banerekordene på 3000m og liten firkant på Tor Blonie i Sanok, noteringer han gjorde i desember 2005.
Druszkiewicz debuterte i verdenscupen for senior i skøytesesongens 1. verdenscupstevne i november 2006 i Heerenveen på 1500m i b-gruppa.
Personlige rekorder
Oppdatert pr 10. april 2011
Internasjonale mesterskap
Olympiske leker (Vinter) deltatt i ett OL (ved en konkurranse)
Enkeltdistanse-VM på skøyter deltatt i ett VM (ved 2 konkurranser)
Fylkesvei 7438
Frem til 2019 hadde veien betegnelsen fylkesvei 472.
De regelbundne klerikere av St. Paulus
Ordenens regel inneholder de vanlige monastiske plikter, og har i tillegg et krav til medlemmene om at de skal vie seg til studier av Apostelen Paulus' epistler og hans misjonsarbeid.
Nordmannen Karl Maria Schilling var barnabittpater.
Amtskonduktør
En amtskonduktør var en offentlig godkjent landmåler på 1700-tallet og til andre halvdel av 1800-tallet som skulle forsøke å rydde opp i grensetvister.
Ved «Forordning om Kart i Åstedssaker» av 31. mars 1719 ble det stilt krav til en nøyaktig grensebeskrivelse og grenseriss ved tvister om eiendomsgrenser. Forordningen gjaldt både i byer og kjøpsteder og på landet. Dette arbeidet skulle utføres av «kyndige og upartiske Folk», og forretningen skulle skje «i alle de stridende Parters Overværelse». Denne forordningen la grunnlaget for opprettelsen av amtskonduktørstillinger ut over i landet. Amtskonduktøren var imidlertid ikke en offentlig tjenestemann, og hans inntekter kom utelukkende fra de arbeider som han kunne fakturere i forbindelse med grensetvistsaker.
Amtskonduktørene var militært akademisk utdannet i København ved «kgl. Militære Mathematiske Skole» og hadde gjerne kapteins grad. Han stevnet partene til å møte i marken for å påvise grensene. Partene medbragte eldre dokumenter og vitner for å bevise sine påstander. Amtskonduktøren utarbeidet kart over området og fastsatte grensene. Amtskonduktørens avgjørelse kunne ankes til lagmannsretten. I 1785 ble det gitt en egen instruks for amtskonduktørene.
Det er mange kunstferdige eksempler på kart fra denne tiden, og disse kartene ble gjerne de første detaljkartene som ble laget utover på landet. Kartleggingen ble utført ved hjelp av målebord.
Etter at «jordskifteloven» kom i 1857 ble amtskonduktørens arbeide overtatt av Jordskifteverket i landkommunene. I byene fortsatte amtskonduktørene sitt arbeid, men fikk gjerne nå ny tittel som stadskonduktør.
I dag kan du studere eiendomsfag og jordskifte på Institutt for landskapsplanlegging ved Universitetet for miljø- og biovitenskap.
Naco-Nogales gasskraftverk
Naco-Nogales gasskraftverk er et gasskraftverk i delstaten Sonora i nordlige Mexico. Det har en installert produksjonskapasitet på 312 MW, fordelt på 2+1 turbiner i ett anlegg. Anlegget ble påbegynt omkring 1998, og stod ferdig i 2001. Brenselkilden er naturgass.
King Kong Escapes
King Kong Escapes (キングコングの逆襲 – Kingu Kongu no Gyakushû) er en japansk/amerikansk samproduksjonsfilm fra 1967, regissert av Ishirô Honda.
I filmen kidnappes King Kong fra sin øy av Doktor Wu, som vil tvinge han til å grave frem det radioaktive materien X på nordpolen. King Kong lykkes å rømme, og svømmer fra Nordpolen til Tokyo der han utkjemper en kamp mot Doktor Wus robot Mekani Kong.
Handling
Et ondt geni ved navn Dr. Who skaper Mechani-Kong, en robot-versjon av King Kong. Dr. Who ønsker å grave etter kraftige radioaktive mineraler kalt Element X, som bare eksisterer på Nordpolen. Mechani-Kong kommer inn i en grotte av is, og begynner å grave seg ned i en stor isbre. Men den radioaktive strålingen ødelegger de elektroniske kretsene, og roboten slår seg av. Dr. Who planlegger deretter å få den virkelige King Kong til å gjennomføre denne oppgaven. En kvinnelig tilsynsperson, Madame Piranha, hvis regjering finansierer Dr. Whos ordninger, får i oppdrag å reise sammen med ham. Men hans arbeidsgiver plager ham ofte på grunn av hans manglende vitenskapelige resultater.
I mellomtiden ankommer en ubåt, under kommando av Carl Nelson, til Mondo Island - hvor den legendariske King Kong holder til. Her kommer den gigantiske gorillaen inn i en intens slåsskamp mot en gigantisk dinosaur Gorosaurus og en havslange. Samtidig forelsker gorillaen seg i løytnant Susan Watson (spilt av Linda Jo Miller) som følger i fotsporene til Ann Darrow fra filmen som kom ut i 1933. Dr. Who reiser deretter til Mondo Island. Han bortfører King Kong, og bringer gorillaen tilbake til hans egen base på Nordpolen.
King Kong blir utsatt for hypnose av et blinkende lys. Dr. Who befaler King Kong å hente Element X fra en hule. Men problemer oppstår og Dr. Who må kidnappe Susan Watson, den eneste personen som virkelig kan kontrollere den enorme gorillaen. Men King Kong stikker av, og forsøker å svømme helt til Japan.
Pelham 1-2-3 kapret
Handling
Fire personer forkledd som kontorister kaprer et t-bane-tog med 17 passasjerer i New Yorks undergrunn. Kravet til kaprerne er én million dollar som må være levert innen en time. Hvis ikke truer de med å skyte ett gissel for hvert minutt. Den gretne etterforskeren Zachary Garber blir satt på saken, men både han og de andre forvirres over kapringen: Undergrunnen er et lukket system og det er ingen mulighet til å bruke toget til å flykte. De mistenker at kaprerne har en mann innenfor systemet som hjelper dem.
Om filmen
Pelham 1-2-3 kapret ble meget godt mottatt av filmkritikerne, noe som gjenspeiles i at den har fått 100 % på Rotten Tomatoes. Den amerikanske filmanmelderen Roger Ebert gav den 3 av 4 stjerner, mens Leonard Maltin gav den 3,5 av 4 stjerner.
Produksjonskostnadene er estimert til $3,8 millioner.
I rollene
(utvalg)
Frisyre
Frisyre er den måten en persons hodehår er formet, klipt og satt opp på. Mennesker har til alle tider pleiet hår, skjegg og barter, og hårmotene, skikker og stiler har variert svært mye opp gjennom kulturhistorien og fra sted til sted.
Kvinner og menn
Det vanlige har vært at menns hår har vært kortere enn kvinners hår i de siste århundrene, 1900-tallet og 2000-tallet. Det har likevel på ingen måte vært en ubrytelig regel. Noen steder i Afrika har både menn og kvinner pleid å ha kort hår. Flere indianere har hatt det for skikk for begge kjønn å ha ganske langt hår. Noen folkeslag har kraftigere hårvekst enn andre, og dette har også hatt sitt å si.
Valle de México kraftverk
Valle de México kraftverk er et kombinert oljekraftverk og gasskraftverk i byen Acolman i delstaten México i det sentrale Mexico. Det har en installert produksjonskapasitet på 450 MW, fordelt på 3 (4) turbiner i ett anlegg. Anlegget ble påbegynt omkring 1960, og stod ferdig i 1963 med én senere utvidelse i 2002. Brenselskilden er naturgass og olje. Dette er et av landets mellomstore kraftverk målt etter installert effekt.
Nær anlegget ligger det litt eldre og mindre Mérida II kraftverk på 168 MW. Det er et gasskraftverk med 2 turbiner og ble ferdigbygget i desember 1981.
Frisyre
I oldtiden
Orientalske menn i oldtiden pleide å ha skjegg. Mange forskjellige hår- og skjeggfrisyrer er avbildet på gamle bilder. Kongene i Mesopotamia likte å ta seg godt ut, og særlig kan man se det på konger og embedsmenn i Assyria. De hadde fletninger som gav håret og skjegget en eiendommelig firkantet form. De kunne til og med ha gulltråder i håret og skjegget. Noen mener imidlertid at dette var en kunstig forlengelse av håret og skjegget som ble festet til deres ekte hår og skjegg. I Sumer fulgte man trolig litt andre skikker, for der er det avbildninger av menn som har raket av seg både håret og skjegget.
Det var et vanlig tegn på sorg at en kvinne kunne rake håret kort, eller at en mann kunne rake av seg skjegget. Det samme kunne også gjelde hvis de gikk med ustelt hår og skjegg.
I oldtidens Egypt var det derimot vanlig for menn å barbere håret og skjegget helt av seg. Bare en tynn bart og hakeskjegg synes å ha vært vanlig i bruk. Ved flere anledninger brukte de imidlertid parykker og kunstig skjegg. Faraonene og embedsmennene blir avbildet med et langt kunstig hakeskjegg. De fulgte også en motsatt skikk av det folk rundt dem gjorde i forbindelse med sorg: For dem var det tegn på sorg om man lot håret og skjegget gro. Noen kvinner barberte seg tydeligvis også på hodet og brukte isteden parykk. Små barn hadde en slags flette på den ene siden av hodet; denne ble på et tidspunkt fjernet som et tegn på at de hadde nådd en viss alder.
I Bibelen nevnes det at israelitter kunne innvies til en spesiell religiøs tjeneste, og de ble kalt nazireere. Et viktig kjennetegn var at de skulle la håret vokse fritt. En kjent nazireer var Samson, som hadde syv fletter. Davids sønn Absalom blir også nevnt som en som hadde mye hår. På mange bilder har Jesus blitt fremstilt med mer eller mindre langt hår, men det står ikke i Bibelen at han hadde det.
Antikkens Hellas og Romerriket
I Hellas og omegn blir folk fra tidlig av avbildet med mange slags praktfulle frisyrer. Noen ganger var det også vanlig at menn barberte skjegget av seg. Hos romerne ble det vanlig fra omkring år 500 f Kr å barbere skjegget av seg og det var det vanlige i keisertiden, skjønt det fins bilder av folk med skjegg også da. Romerne ble etterhvert meget kjent når det gjaldt å pleie håret på forskjellige måter, og det fantes barberere og frisører av mange slag. Det ble i utstrakt grad brukt oljer og forskjellige redskaper til dette formål. Det berettes om fornemme personer som drysset gullstøv i håret.
Avbildninger hos romerne viser ofte germanske og galliske menn med langt hår. Det fortelles om flere skikker som ble fulgt av disse folkene. Noen av dem hadde festet håret i en lokk på den ene siden av hodet. Langobardene var kjent for å ha langt skjegg, det var slik de fikk sitt navn. Ved flere anledninger fortelles det om menn som ikke fikk lov å rake håret før de hadde utført en spesiell dåd. Mange folk i middelalderen så på det som en stor ære for en mann å ha skjegg. Flere steder var det skikk at unge piker lot håret være synlig, mens gifte kvinner dekket det til.
Middelalderen
Fra høymiddelalderen kjenner man flere frisyrer, ofte noe merkelige. Ofte hadde riddere og menn ved hoffene halvlangt eller langt hår. Det ble etterhvert vanlig å barbere seg.
På 1500- til 1600-tallet var det vanlig med hakeskjegg eller skjegg rundt munnen.
På 1600-tallet og 1700-tallet kjenner man noe av det mest ytterliggående når det gjelder frisering og moter. Rike menn hadde da parykker som kunne være kjempestore og veldig kunstnerisk utformet. Skjegg var mindre vanlig på den tiden. Allongeparykker var høybarokkens overdådige, lange og krøllete herreparykker som siden utviklet seg til pudderparykker i mange varianter, både som pung- og piskeparykker med sløyfer og opprullede sidelokker, såkalte cadenettes, et karaktersitisk stiltrekk ved blant annet den franske rokokkomoten. Fra prøyssisk militærmote kom bruken av hårpisk. Kvinner bar ikke parykk, men pudret gjerne håret hvitt med mel og satte det opp og formet det i ekstravagante frisyrer med ekstra løshår, blant annet kalt tour, og pompadour, en høy «rockesveis». Etter den franske revolusjon mot slutten av århundret gikk dette raskt av moten.
Den russiske tsaren Peter den store innførte som første ledd i sin moderniseringskampanje og vestliggjøring av det lukkede russiske samfunnet en skjeggskatt. Denne gjaldt alle bortsett fra prester og andre geistlige.
På 1800-tallet
På 1800-tallet var det vanlig med lengre og kortere frisyrer på menn og ofte kinnskjegg. På begynneslsen av 1900-tallet var det fortsatt meget vanlig med skjegg i den vestlige verden. Senere har det blitt vanligst mange steder å ikke ha skjegg. Mange steder ble skjeggete menn sett på med sterk motvilje. I tiden rundt første verdenskrig var det faktisk noen steder i USA forbudt.
Som i resten av samfunnet under den begynnende mediarevolusjonen i den vestlige delen av verden blir hårmoten sterkt preget av menneskets ønske om, og mulighet til, å for første gang frigjøre seg fra gruppetilknytninger i stadig større grad og dyrke sin individualitet. Hår og skjegg finnes i alle fasonger.
Nicolai Arbo
Nicolai Arbo (født 7. september 1723 i Strømsø (nå Drammen), død 12. september 1793 i Christiansfeld i Danmark) var en norsk lege.
Han ble student i København i 1739, før han i 1740 begynte å studere kjemi og metallurgi på Kongsberg. I 1741 reiste han utenlands, og studerte i nesten 11 år medisin ved forskjellige tyske universiteter. Etter hjemkomsten tok han i 1752 den medisinske doktorgrad med avhandlingen «Analysis nitri physico-chemica», og slo seg deretter ned som praktiserende lege i fødebyen. I 1782 flyttet han fra Strømsø til Christiansfeld.
Arbo var berømt som lege, og ble oppsøkt fra fjerne steder. Et skrift han skrev om radesyke ble utdelt i Norge ved offentlig foranstaltning.
Familie
Han var sønn av Peter Arbo og Anne Catherine f. Wiel.
Han ble gift i 1762 med Marthe Cathrine Wolf (1729–1814), som var datter av kjøpmann Frants Christopher Wolf i Christiania.
Odvar Nordli
Odvar Nordli (født 3. november 1927 i Stange, død 9. januar 2018 i Oslo) var en norsk politiker for Arbeiderpartiet. Han var statsminister i fem år, fra 1976 til 1981. Han var også kommunalminister fra 1971 til 1972 i Trygve Brattelis første regjering. Fra 1985 var han fylkesmann i Hedmark til pensjonsalderen.
Liv og virke
Nordli var fra Tangen i Stange kommune i Hedmark og var utdannet revisor. Han tjenestegjorde som ung i Tysklandsbrigaden, og arbeidet med kommunal revisjon inntil han ble fulltidspolitiker.
Han ble engasjert i lokalpolitikken i Stange, der han kom inn i kommunestyret som 23-åring og ble varaordfører med det samme (til 1961).
Han var stortingsrepresentant fra 1961 til 1985, etter to perioder som vararepresentant. Han var parlamentarisk leder for Arbeiderpartiets stortingsgruppe 1973–1976 og Stortingets visepresident 1981–1985.
Statsminister
Odvar Nordli ble statsminister den 15. januar 1976 og ledet Odvar Nordlis regjering til den 4. februar 1981 da Gro Harlem Brundtland overtok. Odvar Nordli ble den første statsministeren som merket at Norge var blitt en oljenasjon og som fikk oljeinntekter inn i statsbudsjettet. Men han måtte også stri med omstridte saker som dobbeltvedtaket om NATO; utbyggingen av Alta-Kautokeinovassdraget; og den såkalte Volvo-avtalen, hvor svenske myndigheter foreslo at Norge skulle bli deleier i Volvo, mot at Sverige ble deleier av de norske oljeressursene. Motstanden hos sentrale krefter både i Norge og Sverige var for stor til at den ble en realitet. I sin siste periode på Stortinget, fra 1981, var han leder av Innlandsutvalget.
I 1981 fratrådte Nordli statsministerposten av helsegrunner; han led av klasehodepine.
Som et merkelig unntak for Arbeiderpartiets statsministre var han aldri partiformann; det var på den tiden Reiulf Steen. Trygve Bratteli var hans forgjenger på statsministerposten, og etterfølgeren var Gro Harlem Brundtland.
Senere virke
Nordli ble våren 1981 utnevnt til fylkesmann i Hedmark. Da han søkte ble det spekulert i om forgjengeren Annfinn Lund søkte seg bort fra fylkesmannsjobben for å gi rom for Nordli. Kontorsjef Kåre Bakke var konstituert fylkesmann i fire år, og Nordli tiltrådte embetet i 1985 og hadde det til han gikk av med pensjon i 1993.
Han var medlem av Den Norske Nobelkomite 1. januar 1985 – 31. desember 1996.
Forfatterskap
Oddvar Nordli skrev en rekke bøker. Flere av disse er selvbiografiske og kåserende.
Pseudostigmatidae
Pseudostigmatidae er en delgruppe av øyenstikkere, (Odonata). Denne familien, som bare finnes i Sør- og Mellom-Amerika bortsett fra én art i Afrika, omfatter noen slanke arter med vingespenn på opptil 19 cm, og kroppen opptil 13 cm lang, de er dermed i alle fall de lengste av alle øyenstikkere. De har en meget spesialisert økologi, de voksne vannymfene har spesialisert seg på å plukke edderkopper ut fra nettene sine.
Utseende
Til dels svært store (vingespenn opptil 19 cm), meget langstrakte vannymfer. Vingene har gjerne store, fargede flekker i spissen. Bakkroppen er svært slank og tydelig lengre enn vingene. Kroppen er mørk med en svak, metallisk glans.
Levevis
Pseudostigmatidae lever i tropisk regnskog og har meget spesialiserte levesett. Mens de fleste voksne øyenstikkere er generalister som fanger mange slags bytte, er denne familien sterkt spesialisert, såvidt man vet lever de bare av nett-byggende edderkopper som de plukker ut fra nettene. Vannymfen har en langsom, helikopter-lignede flukt og kan henge i ro i lufta. Når den har oppdaget og nærmet seg en edderkopp, flyr den først baklengs, så kjapt inn mot (men ikke i kontakt med) nettet, der den griper edderkoppen med de lange beina og napper den løs. De dreper edderkoppen, biter av beina og spiser den. På grunn av den spesielle flygeatferden unngår de å bli fanget i nettet, men bruker likevel gjerne litt tid på å fjerne nett-rester etterpå. Edderkoppnett som henger i solflekker er særlig utsatt for angrep, kanskje fordi vannymfen kan se disse bedre. De voksne insektene er temmelig langlivede, levetid på opptil 7 måneder i det voksne stadiet er kjent. Regnskog-miljøet der de lever har få steder med åpent vann, og såvidt man vet har alle disse artene sine larver i vannfylte hulrom i planter, såkalte phytotelmata. Eksempler på slike kan være vannet som samler seg inne i bladrosettene til planter i ananasfamilien (Bromeliaceae), vannfylte hulrom i trær, råtnede palmeblader fylt med vann og store, vannfylte fruktskall. Larvene (najadene) lever av andre dyr i disse hulrommene, for eksempel mygg- og fluelarver, rumpetroll og andre øyenstikkeres larver.
Ilya Prigogine
Ilya Prigogine, russisk Илья Романович Пригожин – Ilja Romanovitsj Prigozjin (født 25. januar 1917 i Moskva, Russland – død 28. mai 2003) var en russisk-født, naturalisert belgisk, fysisk kjemiker og nobelprisvinner i kjemi som gjorde seg mest bemerket for sitt arbeid angående dissipative strukturer, komplekse systemer og irreversibilitet.
Liv og virke
Prigogine ble født i Moskva bare noen få måneder før den russiske revolusjonen brøt ut i 1917. Hans far, Roman (Ruvim Abramovitsj) Prigozjin, var en kjemiingeniør ved Moskva teknologiske institutt, og hans mor, Julija Vikhman, var en berømt pianist i Russland. Fordi familien var svært kritisk mot det nye sovjetiske systemet, forlot de Sovjetunionen i 1921. De dro først til Tyskland, og i 1929 dro de videre til Belgia, der Prigogine ble tildelt et belgisk statsborgerskap i 1949.
Prigogine studerte kjemi og fysikk ved Det frie universitetet i Brussel, der han i 1950 ble ansatt som professor. I 1959 ble han utnevnt til direktør for Det internasjonale Solvay-instituttet i Brussel, Belgia. Det samme året begynte han også å undervise ved University of Texas i Austin i USA, hvor han senere ble utnevnt Regental professor og Ashbel Smith professor på områdene fysikk og kjemi.
I perioden mellom 1961 og 1966 var han tilknyttet Enrico Fermi Institute ved University of Chicago. I Austin, i 1967, ble han medgrunnlegger i det som nå blir kalt The Center for Complex Quantum Systems. Dette året returnerte han til Belgia, hvor han ble direktør for Senter for statistisk mekanikk og termodynamikk.
Han var medlem av flere forskjellige vitenskapelige organisasjoner, og mottok flere priser, premier og til sammen 53 æresgrader. I 1955 ble Ilya Prigogine tildelt prisen for Francqui Eksact Sciences. For denne studien i irreversibel termodynamikk mottok han Rumford-medaljen i 1976, og i 1977 ble han tildelt Nobelprisen i kjemi. I [1989] ble han tildelt tittelen vicomte av kongen av Belgia.
Helt frem til sin død satt han som president for International Academy of Science, og i 1997 ble han en av grunnleggerne av Den internasjonale kommisjonen for Fjernundervisning (KODE) som er et verdensomspennende akkrediteringsbyrå. Hans arbeid er av mange senere tids forskere blitt sett på som en bro mellom naturvitenskap og samfunnsvitenskap.
Prigogine var gift med den polskfødte kjemikeren Maryna Prokopowicz (-Prigogine) i 1961. De fikk to sønner sammen. Prigogine er aller mest kjent på grunn av hans definisjon av dissipative strukturer og deres rolle i termodynamisk system som er langt fra likevekt. Dette var et funn som han ble tildelt Nobelprisen i kjemi for i 1977. Dissipative struktur-teorien førte også til banebrytende forskning innen selv-organiserende systemer, så vel som filosofiske spørsmål i dannelsen av kompleksitet på biologiske enheter, og en søken etter en kreativ og irreversible rolle i diverse realfag.
I sin bok fra 1997, The End of Safety, hevder Prigogine at determinisme ikke lenger er en levedyktig vitenskapelig tro. «Jo mer vi finner ut om vårt eget univers, jo vanskeligere blir det å tro på determinisme». Dette er en stor avgang fra tilnærmingene til andre berømte vitenskapsmenn som f. eks. Newton, Einstein og Schrödinger, som alle uttrykte forskjellige teorier i form av deterministiske likninger. Ifølge Prigogine, mister determinisme sin forklarende kraft i møte med irreversibilitet og ustabilitet.
Jan P. Syse
Jan Peder Syse (1930–1997) var en norsk politiker for Høyre, og var Norges statsminister fra 1989 til 1990.
Han begynte i det konservative studentarbeidet i 1950-årene, og ble senere formann i Unge Høyres Landsforbund. I 1973 ble han stortingsrepresentant for Oslo. Han var industriminister i Willoch-regjeringen fra 1983 til 1985, og Høyres parlamentariske leder fra 1985 til 1989. Da Kåre Willochs foretrukne etterfølger Rolf Presthus døde brått i 1988, ble Jan P. Syse også partileder.
At regjeringsforhandlingene etter stortingsvalget i 1989 førte frem, skyldtes for en stor del Syses personlige egenskaper; han var en dyktig kompromissmaker med et smittende godt humør, og for det nøt han stor tillit på tvers av politiske skillelinjer. Hans regjering var en mindretallsregjering utgått fra Høyre, Kristelig Folkeparti og Senterpartiet. EØS-spørsmålet førte til at regjeringen havarerte i november 1990.
Han regnes som den siste i en rekke av verdikonservative ledere i Høyre, og den siste representanten for partiets embedsmannstradisjon, selv om han som jobbet som jurist i rederiet Wilh. Wilhelmsen. Han huskes for sin retoriske begavelse og sine tilsynelatende improviserte taler, som i virkeligheten var grundig forberedt.
Syse stilte ikke til gjenvalg til Stortinget i 1997 av helseårsaker. Han fikk en hjerneblødning og døde to dager etter valget.
Familie og tidlig liv
Han vokste opp på Nøtterøy som sønn av tannlege, rådmann og ordfører Peter Syse (1888–1965) og husmor Magnhild Bjønnes (1898–1985). Han var yngst av fire søsken.
Syse tok artium i 1949 og juridisk embedseksamen i 1957. Han var politisk aktiv i sin tid som student ved Universitetet i Oslo, da han først var leder for Den Konservative Studenterforening, videre Det Norske Studentersamfund og til sist leder av byggekomiteen for Chateau Neuf.
Jan P. Syse møtte Else (1936-2021), datter av disponent Kristoffer Walstad og Esther Nærby i Sarpsborg, mens de var studenter ved Universitetet i Oslo i 1955, og de giftet seg i 1959. De fikk to sønner, utenrikstjenestemann Christian Syse (1962–) og filosof Henrik Syse (1966–). Else Syse arbeidet som lektor ved Oslo handelsgymnasium.
Stortingsrepresentant
Han ble statsminister for en borgerlig mindretallsregjering etter stortingsvalget i 1989. Hans regjering satt i bare vel ett år, fra 16. oktober 1989 til 3. november 1990. Regjeringen gikk i oppløsning da Senterpartiet med sikte på forberedelsene til den kommende EU-kampen foran folkeavstemningen om norsk medlemskap i 1994 ikke lenger fant å kunne sitte i regjering sammen med Høyre.
Om sin regjering sa han at den «var langt mer humoristisk anlagt enn Gro Harlem Brundtlands.» Han finpusset sine middagstaler fordi: «''Når man taler, bruker man 85 muskler i ansiktet. Og likevel er det tilhørerne som først blir trette.''» Han var opptatt av språk og ordspill, han sikret seg det han kom over av aforismer og nytolkninger av metaforer ved å notere dem på hva han hadde for hånden av papir, og Lars Roar Langslet mente at Syse helte champagne i tilhørerens ører. Selv sa Syse: «Heller vann av champagneglass enn champagne av vannglass» og «Vi må henge sammen, ellers blir vi hengt hver for oss.» Ifølge Einar Førde var Syses kjæreste møbel talerstolen. Komikeren Trond Kirkvaag fortalte at da han skulle parodiere statsministeren, måtte han trekke haken så mye inn og ryggen så langt tilbake, at han måtte legge seg nedpå etter opptak. Det var Kirkvaag som brukte kommentaren «Ta ikke den ironiske tonen!» i sin rolle som Syse - fordi Syse en gang skal ha uttrykt seg slik til en TV-reporter. Boken med Syses tanker og taler gjennom mange år, samlet av hans kone og to sønner, fikk da også tittelen Ta ikke den ironiske tonen. Kjell Magne Bondevik fremhevet Syses evne til samarbeid: «''Der lærte han meg mye. Han skjønte at en samarbeidspolitikk basert på å høvle ned alle standpunkter til et minste felles multiplum, ville blitt grå og kjedelig. I stedet ga han alle partiene noe de kunne vise fram.''»
Syse representerte Høyre på Stortinget fra 1973 til 1997. Han var lagtingspresident fra 1993 og industriminister fra 1983 til 1985. Han døde av hjerneblødning i 1997, 66 år gammel.
Argon
Historie
Den britiske vitenskapsmannen Henry Cavendish hadde allerede i 1785 forutsett argons eksistens i luft, og i 1882 fant H.F. Newall og W.N. Hartley uavhengig av hverandre nye spektrallinjer i luft. De var imidlertid ikke i stand til å isolere grunnstoffet som forårsaket linjene. I 1894 ble argon som første edelgass oppdaget av John William Strutt og William Ramsey. I et eksperiment fjernet de alt nitrogen og oksygen fra en luftprøve, og sto igjen med argon. I 1904 fikk Ramsey nobelprisen i kjemi, mens Strutt fikk nobelprisen i fysikk for oppdagelsen av argon.
Jan P. Syse
Statsminister 1989–1990
Han ble statsminister for en borgerlig mindretallsregjering etter stortingsvalget i 1989. Hans regjering satt i bare vel ett år, fra 16. oktober 1989 til 3. november 1990. Regjeringen gikk i oppløsning da Senterpartiet med sikte på forberedelsene til den kommende EU-kampen foran folkeavstemningen om norsk medlemskap i 1994 ikke lenger fant å kunne sitte i regjering sammen med Høyre.
Argon
Historie
Navnet argon kommer fra det greske ordet ἀργόν – argon som betyr «den late», noe som henviser til gassens reaksjonstreghet med andre stoffer.
Jan P. Syse
Senere arbeid
Han var styremedlem og senere formann i Fondet for dansk-norsk samarbeid.
Argon
Historie
Argons kjemiske symbol var inntil 1957 A.
Egenskaper
Argon er det tredje grunnstoffet i gruppe 18 i det periodiske system og tilhører edelgassene. Den løser seg i vann omtrent like lett som oksygen og 2,5 ganger lettere enn nitrogen. Argon er fargeløs, luktfri, smaksfri og ugiftig i både flytende form og gassform. Den former ingen kjente stabile kjemiske forbindelser med andre grunnstoff ved romtemperatur. Teoretiske utregninger har indikert at flere stabile forbindelser med argon skal være mulig, men ingen har hittil fremstilt noen av dem.
Jan P. Syse
Dødsfall og begravelse
Syse deltok på Høyres valgvake 15. september og fikk en hjerneblødning dagen etter og døde noen timer senere på Rikshospitalet 17. september 1997. Syse ble bisatt på statens bekostning fra Uranienborg kirke under ledelse av biskop Sigurd Osberg. Kong Harald og medlemmer av regjeringen var til stede. Regjeringsforhandlingene etter valget ble utsatt til etter gravferden.
Argon
Isotoper
CAS-nummer: 7440–37–1
Forekomst
Argon opptar 0,934 % av volumet, og 1,29 % av jordens atmosfære, og luft er den primære råstoffkilden i industriell framstilling av argon. Argon blir separert fra luft ved hjelp av fraksjonert destillasjon, og er et biprodukt under produksjon av oksygen og nitrogen.
Argon er også påvist i atmosfæren på Mars, Merkur og Saturns største måne Titan.
Anvendelse
Argons egenskaper gjør det godt egnet til bestemte bruksområder: