cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Marimjelleslekta
I Norge er det to svært vanlige arter, stormarimjelle (M. pratense) og småmarimjelle (M. sylvaticum), pluss to svært sjeldne arter: den opprinnelige kammarimjelle (M. cristatum) som har gått sterkt tilbake og er freda, og den innførte blåmarimjelle (M. nemorosum) som trolig er i spredning.
Sluis (Nederland)
Sluis er en historisk by med byrettigheter fra 1290 og kommune som befinner seg vest i regionen Zeeuws-Vlaanderen i den nederlandske provinsen Zeeland. Byen ble til ved en sluse i elven Zwin som var den belgiske byen Brugges forbindelse med Nordsjøen.
I kommunen ligger handelssentrene Sluis, Aardenburg og Oostburg, disse besøkes av egne innbyggere og av belgiere. Siden fergeforbindelsen med Vlissingen ble byttet ut med Westerscheldetunnelen, velger kommunens innbyggere å dra til Belgia og Brugge for å handle istedenfor til Vlissingen eller Middelburg. Sluis er først og fremst en landbrukskommune, med noe industri. Industrien er først og fremst å finne i Breskens' industri- og yachthavn og Schoondijkes vindmøllepark og bedrifter rundt landbruksmaskiner.
Turisme er en av Sluis kommunes viktigste inntektskilder, ved siden av byene Sluis, Aardenburg og Oostburg trekker også badestedene Cazand, Groede og Nieuwvliet-Bad mange turister. Langs Nordsjøstrendene ligger flere travle campingplasser. Et av turistmålene i Sluis er Nederlands eneste belfort (klokketårn, beffroy, fra gammel-fransk belefroi), et vakttårn med en stormklokke.
Byer og tettsteder
Kommunen Sluis har totalt tyve offisielle mindre byer og tettsteder, ved siden av flere mindre kjerner. Antall innbyggere i disse varierer fra omtrent 40 til 4.300:
Øvrige mindre, uoffisielle kjerner:
Kommunesammenslåing
Dagens kommune har blitt til etter flere runder der kommuner ble slått sammen. En oversikt over tidligere kommuner og kommunesammenslåinger som ledet til dagens Sluis:
Frem til det 16. århundre
Tidlig i det 12. århundre satte en springflo en del av den flamske kysten under vann, og da vannet trakk seg tilbake hadde fjorden Zwin blitt til, den ble viktig for skipsfarten til og fra Brugge. Langs Zwin oppstod flere tettsteder, Mude (Sint Anna ter Muiden), Hoeke, Oostkerke, Monnikenrede (forsvunnet) og Damme, men bare en by. Byen het Lamminsvliet men er i dag kjent som Sluis. Aardenburg var fra det 12. til det 14. århundre en viktig produsent av stoff, og i 1383 ble den rasert av tropper fra Gent.
Under en oversvømmelse i 1404 ble tre diker brutt: mellom Coxijde og Slepeldamme, havdiket ved Groede og diket mellom Nieuwpoort og Lombardzijde. Videre «forsvant» tre landsbyer, Hughevliet, Oud-IJzendijke og Oostmanskapelle. Den siste ble gjenoppbygget, men forsvant for godt etter at man i 1583-85 (under åttiårskrigen) igjen satte området under vann.
Sluis var en viktig forhavn for Brugge og når Flandern gjorde opprør mot keiser Maximilian i 1492 ble byen beleiret, men ikke overvunnet, av Philipp av Kleve.
Slaget ved Sluis under hundreårskrigen
Slaget ved Sluis var et av sjøslagene under hundreårskrigen. Det fant sted mellom engelske og franske tropper 24. juni 1340. Den franske flåten ble senket ved utløpet av elven Zwin ved Sluis av kong Edvard III av Englands tropper. Seieren tilskrives blant annet at engelskmennene hadde tatt i bruk buer istedenfor armbrøster, noe som var en stor forbedring.
16. og 17. århundre
Rundt 1550 hadde Zwin blitt så grunn at den ikke lengre var farbar. Senere ble en kanal gravet fra Sluis til Brugge. I løpet av åttiårskrigen hadde Sluis blitt erobret tre ganger – i 1576 av hollenderne, i 1587 av spanjolene og i 1604 var hollenderne igjen herrer over byen.
Slaget ved Sluis under åttiårskrigen
26. mai 1603 ble det igjen kjempet ved Sluis, denne gangen mellom en spansk flåte under ledelse av Frederico Spinola og en flåte fra Zeeland under ledelse av Joost de Moor. Dette sjøslaget var et av slagene under åttiårskrigen, og det eneste der begge partier satte inn galeier.
Frederico Spinola var en spansk kaperkaptein som før dette slaget allerede hadde tapt to slag, et mot en engelsk eskader utenfor Portugal og et ved Oostende mot en hollandsk. Han hadde ligget i Sluis for å utruste flåten sin, men i Nordsjøen ventet to galeier, et mindre skip og et væpnet handelsskip under ledelse av Joost de Moor. 26. mai forlot Spinola Zwin. Det var vindstille, noe som ville gjøre det umulig for flåten som lå i Vlissingen å hjelpe de Moor. Den spanske flåten telte da åtte store og fire mindre galeier, den totale bemanningen for hver var 250 roere og 200 soldater.
To av de store spanske galeiene rammet de Moors flaggskip, den nederlandskbygde «Zwarte Galei» som var under kaptein Michielszoons kommando. Spanjolene forsøkte å entre den, men ble stoppet av kanonskudd. Striden fortsatte med håndvåpen (sverd, pistoler og kniver). To andre galeier angrep Joos de Moors galei, men heller ikke her hadde spanjolene hellet med seg. Fire andre spanske skip angrep det minste zeelandske skipet, men fikk en slik mottagelse at de ga opp og gikk sammen med andre skip i et nytt angrep på den «Zwarte Galei».
Etter at striden hadde vart omtrent en time, lyktes det admiral Haultain å komme de Moor til unnsetning med skipene som lå i Vlissingen. Dette førte til at den spanske flåten (med store skader) trakk seg tilbake til Sluis. Under slaget hadde Spinola blitt dødelig såret, Michielszoon drept og de Moor skadd.
18. og 19. århundre
I 1702 forsterket festningsbyggeren Menno van Coehoorn Sluis med nye bastioner og andre forsvarsverk, men de franske styrkene erobret likevel byen i 1747 og 1794. Den siste gangen la fransk artilleriskyts byen i aske.
Kanalen som kalles Damse vaart heter egentlig Napoleonkanalen. Den ble gravet i begynnelsen av det 19. århundre for å gi Brugge en direkte forbindelse med Westerschelde. I 1858 ble kanalen forlenget til Sluis.
Mellom 1828 og 1872 bodde Johan Hendrik Van Dale i Sluis. Han satte opp en stor ordbok for det nederlandske språket. Ordboken innehar, mer enn 100 år etter at han som lånte navnet sitt til den døde, en ledende rolle innen det nederlandske språket.
Den annen verdenskrig, Operasjon Switchback
6. oktober 1944 angrep kanadiernes 7. brigade over Leopoldkanalen, mens deres 9. brigade angrep fra nordsiden (kysten). Angrepet resulterte i to sårbare brohoder, og troppene kjempet for å holde dem. 9. oktober møttes de kanadiske divisjonene og 12. oktober hadde de befestet en posisjon på den andre siden av veien til Aardenburg. Flere harde kamper fulgte, men til slutt hadde kanadierne ikke bare inntatt kystfortet Fort Frederik Hendrik, men også befridd Breskens, Oostburg, Zuidzande og Cadzand.
Den sydlige siden av Schelde var befridd 3. november 1944. Befrielsen hadde kostet mer enn 800 kanadiere, 788 tyskere og også en del sivilister livet.
Sluis' klokketårn
Klokketårnet ble bygget som en del av festningsverkene i det 14. århundre. I oppdrag av flamske grever og burgondiske hertuger fikk Sluis den gangen også rådhus, voller, bymurer og tre byporter. Den første stenen ble lagt i 1386, og på de fire hjørnetårnene vaier faner med Burgunds, Flanderns, hertugens og byens våpen. I middelalderen var et slikt tårn et viktig symbol for selvstyre, rikdom og makt. I et belfort ble ofte viktige forseglede dokumenter oppbevart.
I 1430 ble bryllupet til Filip III, hertug av Burgund og Isabella av Portugal holdt her og 38 år senere feiret deres sønn Karl I av Burgund sin forlovelse med Margaret av York på samme sted.
Etter at tårnet ble hardt skadd under den annen verdenskrig, ble det restaurert og i dag kan man se byen og polderne rundt fra toppen av det. Innvendig er rådssalen og rådskjelleren (med pinebenk) åpen for besiktigelse.
Snorkeskinne
Formål
Formålet med snorkeskinnen er å presse underkjeven ca. 5 mm lenger frem enn utgangsstillingen, for dermed å hindre at tungen og ganen blokkerer luftveiene. Skinnen er et resultat av forskning på alternativer til operasjon eller CPAP-maskin. Professor Anders A. Johansson ved institutt for klinisk odontologi ved Universitetet i Bergen har ledet forskningen på metoden i Norge. Amerikanske søvneksperter anbefaler at man forsøker den enkleste behandlingen før man vurderer snorkeoperasjoner.
Typer
Snorkeskinner fungerer hovedsakelig på én av to hovedmåter:
MAD er den vanligste typen. Det finnes tre hovedkategorier av MAD:
Før man starter med snorkeskinne, er det viktig å få stilt en diagnose hos lege. Dersom man starter behandling uten en diagnose, risikerer man å skjule det langt alvorligere og helsefarlige problemet med søvnapné.
Lysflanketrespringer
Lysflanketrespringer (Philodromus dispar) er en av edderkoppene i gruppen trespringere (Philodromidae).
Snorkeskinne
Ferdigproduserte snorkeskinner
Disse skinnene anbefales normalt ikke.
Lysflanketrespringer
Utseende
Lysflanketrespringer er en langbeint edderkopper. Kroppen er ganske flattrykket og er todelt i en bakkropp (abdomen) og en forkropp (prosoma eller cephalothorax). De åtte øynene er ganske små.
Snorkeskinne
Halvfabrikat snorkeskinner
Disse er den vanligste typen, og kan kjøpes og tilpasses av brukeren selv eller hos tannlege. De vanligste legger man i varmt vann så den blir myk, og så setter den i munnen og klemmer med fingrene og tilpasser den rundt tennene.
Lysflanketrespringer
Utseende
Artene i denne slekten er ganske like hverandre, samtidig som de kan være fargevariable av utseende. For sikker artsbestemmelse kreves ofte nærmere undersøkelse av de kjønnsmodne edderkoppenes kjønnsorganer, hos hunner epigynet og hos hanner pedipalpenes siste ledd.
Snorkeskinne
Halvfabrikat snorkeskinner
De beste halvfabrikat snorkeskinnene er nå blitt så gode at de trygt kan sammenliknes med laboratoriefremstilte skinner. SnoreMeds er den best dokumenterte skinnen, anbefalt av tannleger og leger. Opptil 85% av brukere har rapportert positiv effekt ved bruken av denne, samt gode og robuste studier er også blitt publisert, se gjerne http://chestjournal.chestpubs.org/content/125/4/1270.short Formålet er å presse underkjeven ca 5mm lenger frem enn utgangsstillingen, og disse skinnene er ett resultat av forskning på alternativer til operasjon eller CPAP maskin. I tillegg vil en slik skinne effektivt stanse tanngnissing, se eget innlegg vedr. dette.
Lysflanketrespringer
Levevis
Lysflanketrespringer er en aktiv jeger og bygger ikke fangstnett, men jakter ute i det fri. Den lever ofte i trær og kan være godt kamuflert når den sitter stille på barken. Den noe flattrykte kroppen gjør at den kan skjule seg under løs bark og lignende. Hunnen spinner en eggsekk av edderkoppsilke, hvor hun legger eggene og selv vokter over dem til de klekkes.
Snorkeskinne
Halvfabrikat snorkeskinner
Det finnes flere fabrikanter som leverer halvfabrikat-snorkeskinner. Den eldste og største produsenten (Distar) er basert på arbeidet til tannlege Thomas Meade. Han har utviklet en justerbar snorkeskinne som er ideell som introduksjon til snorkeskinner ettersom den kan justeres inntil 7,5 mm fremover eller bakover til man finner den posisjonen som er ideell til å forhindre snorking samtidig som man unngår overbelastning i kjeveleddsregionen. Dette kan videreføres til nye skinner etter hvert som den gamle slites ut. Denne tilpasses også direkte i munnen, og tilpassingen tar rundt en halvtime.
Nyslott lufthavn
Nyslott lufthavn er en flyplass 15 kilometer nord for byen Nyslott i Finland.
Snorkeskinne
Laboratoriefremstilte snorkeskinner
En laboratoriefremstilt snorkeskinne krever mer ressurser ettersom de må lages via tannlege. Tannlegen her må ta avstøpninger av kjevene, og i enkelte tilfeller spesielle mål av bittet. Derfor er denne løsningen vesentlig dyrere enn halvfabrikattypen. Også her finnes ulike konstruksjoner. De vanligste forsøker å bygge inn frie eller begrensede sidebevegelser, mens andre låser kjevene fullstendig sammen. Snorkeskinnene av den sistnevnte typen, gjør at brukeren ikke får beveget underkjeven i det hele tatt. Tannlegen bestemmer hvor mye underkjeven skal trekkes forover før skinnen lages, og etter dette er det ingen justeringsmuligheter. Videre kan man ikke gjespe med slike skinner, og dersom brukeren må gjøre en tannbehandling, så vil skinnen som regel ikke passe etterpå.
Orthoapnea og Somnodent hvis de tillater for å åpne pasientens munn-enheter.
Pimenteiras do Oeste
Pimenteiras do Oeste er en kommune i delstaten Rondônia i nordregionen av Brasil.
Herman Krefting d.e.
Herman Krefting d.e. (født 25. september 1592 Bremen, Tyskland, død 9. februar 1651, Eiker, Buskerud) drev flere jernverk i Norge.
Liv og virke
Herman Krefting giftet seg i 1617 med Alheit Schnedermann i ‎Tyskland. De innvandret fra Bremen til Norge i 1624 og hadde ett barn, Johan Krefting (1618-1674). Fra disse stammer slekten Krefting i Norge. Herman Krefting bragte med seg til Norge en slektsbibel. Hans bestefar, far og han selv gjorde opptegnelser i Bibelen, som fortsatt er i slekten. I Bremen var de handelsfolk, og familiemedlemmer hadde verv bl.a. som borgermester og «stadskaptein». Det er usikkert om slekten kan føres tilbake til eierne av borgen Haus Krechting ved Wesel i Westfalen, Tyskland.
Det Norske Jernkompani
Det Norske Jernkompani som gjerne kalles Jernkompaniet eller «Det store Jern Compagni», norsk jernverkselskap som ble etablert på initiativ av Johan Post og Herman Krefting d.e. på oppdrag fra kong Christian 4.
Herman Krefting d.e.
Liv og virke
Herman Krefting fikk sammen med bl.a. Johan Post, omfattende særrettigheter av den dansk-norske unionskongen til å drive flere norske jernverk, bl.a. Bærum, Eidsvoll og Fossum Jernverk ved Skien. Etter få år måtte de imidlertid gi opp samarbeidet og driften, slik at særrettighetene bortfalt. Deretter drev Herman Krefting forskjellige norske jernverk, bl.a. i Moland og Eiker, til dels i samarbeid med andre i såkalte partisipantskap. Sønnen Johan Krefting drev også jernverk, og ble i 1664 eier av Bærums Værk som ble eid av Krefting-familien i ca. 100 år.
Fylkesvei 319
Fylkesvei 319 (Fv319) går mellom Kobbervikdalen henholdsvis Bangeløkka i Drammen og Stuabrua i Holmestrand.
Mellom Sande sentrum og Stuabrua i Holmestrand var veien tidligere skiltet riksvei 318.
Før 1. januar 2010 var veien riksvei, etter at regionsreformen trådte i kraft har den status som fylkesvei.
2019 ble veien forlenget med delstrekningen Bangeløkka – Kobbervikdalen fra fylkesvei 282.
Borgeby
Borgeby slott ligger i Skåne, Sverige, mellom Lund og Landskrona.
Slottet er antakelig en direkte etterfølger av en av Harald Blåtanns trelleborger. I middelalderen tilhørte den erkebiskopen av Lund. Ved reformasjonen kom den på adelige hender. I dag eies det av en stiftelse.
Slottets historie
Trelleborgen ble antakelig reist ca. 980. Utenfor denne ble det oppført en trekirke, som senere ble erstattet av en i teglstein. Kirken var en patronatkirke, dvs. at den har vært borgherrens eiendom. Til forskjell fra de fleste andre ringborgene forble Borgeby et borgsted opp forbi vikingtiden. Funn av en skålvekt fra sen vikingtid og mynter preget fra midten av 1000-tallet, som er preget på stedet, viser dette. På 1100-tallet ble det reist et kraftig forsvarstårn midt inne i ringvollen. På 1200-tallet ble det oppført en mektig teglsteinsborg innenfor den ene fjerdedelen av ringvollen. Det ble også anlagt en vollgrav rundt dette anlegget.
I 1452 ble borgen brent av svenskene under ledelse av Karl Knutssøn Bonde. Etter dette ble anlegget overtatt av erkebiskopen av Lund. Det ble oppført et eget kapell og en stor tårnbygning som skulle tjene som erkebiskopens privatbolig. Denne står fortsatt, selv om den gjennomgikk en hardhendt restaurering i 1870-årene.
Etter reformasjonen ble borgen gitt av kong Christian III i pant til borgermesteren i Malmö. Etter dette var Borgeby sete for flere adelsslekter. På 1550-tallet ble den nåværende hovedbygningen oppført av kong Frederik IIs kammertjener Hans Spiegel. Slottet ble brent av de danske styrkene i 1678 under den skånske krigen, men bygningene ble snart istandsatt. I 1887 gikk slottet over på ikke-adelige hender.
Arkeologiske undersøkelser
I 1974 framsatte arkeologen Rikard Holmeberg i sin doktoravhandling en hypotese om at det virkelig hadde vært en ringborg fra vikingtiden på Borgeby. Han kunne belegge dette med at deler av ringvollen kunne sees på flyfoto. I 1984 ble det åpnet utgravninger i borggården for å studere stratigrafien i kulturlagene. Dette ble fulgt opp med flere undersøkelser utover på 1990-tallet. I 1998 ble restene av ringvollen funnet under pløyelag, og det kunne konstateres at det dreier seg om en trelleborg. Den har hatt en diameter på 150 m, og har hatt en v-formet vollgrav utenfor vollen, som ved de andre danske anleggene. Bygningene innenfor vollen brant ned en gang i løpet av vikingtiden.
Litteratur
Fredrik Svanberg: Vikingatiden i Skåne. Lund 2000. ISBN 91-89442-04-0.
Macworld/iWorld
Macworld/iWorld (fram til 2011 Macworld Conference & Expo) var en årlig fagmesse med en konferansedel for Apple Macintosh-plattformen. Den ble arrangert av det Boston-baserte selskapet IDG World Expo, vanligvis i den andre uken av januar. Macworld er det mest lest Macintosh-tidsskriftet i Nord-Amerika, og utgiverselskapet Mac Publishing er et heleid datterselskap av International Data Group som også kontrollerer IDG World Expo. Tidligere var messen bare kjent som Macworld Expo.
I desember 2008 annonsert Apple at Macworld Conference & Expo 2009 ville bli den siste der selskapet deltok. Etter dette forsøkte arrangørene til konferansen å endre fokus og fokusere mer på «mobil livsstil», men etter at Macworld/iWorld 2015 ble avlyst har det ikke blitt holdt flere konferanser.
Historie
Første gang Macworld Expo ble arrangert var i 1985. Fram til 2005 ble messen arrangert annethvert år, med en sommermesse som ble holdt på østkysten av USA. Fra 1997 har messen vært kjent for Steve Jobs sine såkalte «keynote presentations», hvor han har lansert nye produkter og teknologier fra Apple.
2004
Apple introduserer Xserve G5, iPod Mini og iLife
2005
Apple introduserer iPod Shuffle, iWork '05, iLife '05, Final Cut Pro Express HD og Mac mini
2006
I januar 2006 ble de Intel-baserte iMacene, iWork '06 og iLife '06 og Macbook Proene annonsert
2007
På Macworld i januar 2007 viste Steve Jobs iPhone annonsert og Apple TV lansert at Apple Computer, Inc., heretter skulle hete bare Apple, Inc.
2008
På Macworld i januar 2008 lanserte Steve Jobs MacBook Air, iTunes filmutleie, Time Capsule, ny programvare til iPhone og iPod touch og en oppdatert programvare til Apple TV
2009
På Macworld i januar 2009 var Steve Jobs syk, og hadde derfor Phil Schiller som stedfortreder. Han annonserte iLife '09, iWork '09, 17"-MacBook Pro og DRM-fri iTunes Store
Oslo-klassen
Oslo-klassen av fregatter er en norsk konstruksjon basert på Dealey-klassen jagereskorteskip i USAs marine, men betydelig modifisert for norske behov. Skrogkonstruksjonen regnes for meget sjødyktig.
Byggingen var en del av flåteplanen av 1960, som ble delvis finansiert av USA gjennom Mutual Defense Assistance Program. Flåteplanen på totalt 50 fartøyer inkluderte 5 fregatter av Oslo-klassen som alle ble levert fra Marinens Hovedverft i Horten i tiden 1964 til 1966.
Oslo-klassen ble faset ut til fordel for nye fregatter av Fridtjof Nansen-klassen. Den første nye fregatten, KNM «Fridtjof Nansen», ble satt i tjeneste 5. april 2006.
Skip
Fem skip av Oslo-klassen ble bygd. Alle ble modernisert på slutten av 1980-tallet.
KNM «Oslo» gikk på grunn ved Marstein fyr sør for Bergen mandag 24. januar 1994. En person omkom. KNM «Oslo» sank dagen etter under slep i Korsfjorden og ble senere hevet og kondemnert.
KNM «Stavanger» ble tatt ut av aktiv tjeneste i 1998 og brukt som målfartøy og senket 2001 - fra senkingen.
KNM «Bergen» gikk ut av tjeneste i juni 2005 og ble avløst av den nye fregatten KNM «Fridtjof Nansen» da denne ble operativ. Ligger til kai ved ROS (Ramsund orlogsstasjon) og benyttes som målfartøy ved skyteøvelser. Planlagt utfaset på lik linje med KNM Trondheim. Skipsdeler fra under og over le høstes og benyttes videre på museumsskipet KNM Narvik i Horten.
KNM «Trondheim» ble tatt ut av tjeneste juni 2006, og benyttes som mål under skarpskyting. Planlagt utfaset som målfartøy 2021/22. Ligger til kai ved ROS (Ramsund Orlogsstasjon). Skipsdeler fra under og over le høstes og benyttes videre på museumsskipet KNM Narvik i Horten.
KNM «Narvik», den siste av fregattene som var i operativ tjeneste, halte kommandoflagg den 13. juni 2007 i Horten. KNM «Narvik» ble museumsfartøy i Horten og sirkelen var dermed fullført etter 41 år i tjeneste. Narvik har vært åpen for publikum siden 2016. Messene ombord leies ut til alle slags selskaper og skipet er åpent fra april til slutten av november. Det betegnes som Europas mest komplette marinefartøy i museumssammenheng og er et tidsbilde fra livet ombord 2007. Den eies av en privat stiftelse og er fortøyd ved Marinemuseet.[https://www. knmnarvik.no]
Gemini 6A
Gemini 6A var en bemannet romferd i NASA sitt Gemini-program. Det var den femte bemannede romferden i programmet, den 13. bemannede amerikanske romferden og den 21. bemannede romferd gjennom alle tider. Dette var den siste Gemini-ferden som brukte batterier som primær energi-kilde.
Mannskap
Mannskap
Backup mannskap
Høydepunkter fra ferden
Gemini 6A sine primære mål var:
Pseudohistorie
Pseudohistorie (falsk historie, feil historieskriving eller historieforfalskning) er et nedsettende begrep som blir gitt til tekster som hevder å være historisk korrekt, men som avviker fra vanlige historiografiske konvensjoner på en slik måte at de underminerer deres konklusjoner. Verker som trekker kontroversielle konklusjoner fra ny, spekulativ eller omdiskuterte historiske bevis, spesielt innenfor emner av nasjonal, politisk, militær eller religiøse hendelser blir ofte avvist som pseudohistorie.
Pseudohistorie er således et begrep benyttet for historisk revisjonisme som ofte involverer sensasjonelle krav som om de var riktige ville bety at store deler av den aksepterte historien ble omskrevet og endret. Pseudohistorie er også basert på metoder som skiller seg fra standardiserte historiografiske konvensjoner. Kryptohistorie er et beslektet begrep som benyttes for pseudohistoriske utgivelser som er basert på okkulte eller irrasjonelle forestillinger som eksempelvis mange esoteriske fortellinger.
Definisjon og etymologi
Begrepet pseudohistorie ble opprettet tidlig på 1800-tallet, noe som gjør det en del eldre enn pseudolærdom (engelsk pseudo-scholarship) og noe yngre enn pseudovitenskap (engelsk pseudo-science), skjønt nylatinske pseudo-historia har vært i bruk siden minst fra 1650-tallet. Begrepet er bevitnet i 1823 som referanse til et tidlig eksempel på en historisk roman. Tilsvarende er det en bevitnelse fra 1815 benyttet for å referere til Certamen Homeri et Hesiodi, en fiktiv kappestrid mellom forhistoriske poeter, Homer og Hesiod. I vår samtids nedsettende betydning, som referanse til et feilaktig eller upålitelighet verk av historiografi, er det også funnet en annen referanse i 1815.
Pseudohistorie kan bli sammenlignet med pseudovitenskap ved at begge består av en metode, tro eller praksis som hevder å være historisk, men som ikke benytter en formålstjenlig historisk metodelære, og mangler støttende bevis eller rimelighet.
Definisjonen av pseudohistorie kan bli utvidet til forskjellige kontekster. Historikeren Douglas Allchin har forfektet at historie i vitenskapsutdannelsen ikke kan være falsk eller anekdotisk, men villedende ideologisk, og det utgjør pseudohistorie. I henhold til Michael Shermer og Alex Grobman er pseudohistorie «omskrivning av fortiden for dagens personlige eller politiske årsaker.»
Beskrivelse
Filosofen Robert Todd Carroll har foreslått følgende kriterier for et emne som kan karakteriseres som pseudohistorie:
Eksempler på pseudohistorie
Pseudohistorie eksisterer i alle tiders historieskriving. I middelalderen skriver Snorre at alt startet i Troja og at Trja var verdens sentrum, det blir betraktet som hans tids pseudohistorie.
Eksterne lenker
Historieförfalskning
Midøya
Midøya (også kalt Mia) er ei øy i Molde kommune (Midsund kommune til 2020) i Møre og Romsdal. Den er forbundet med bru over Midsundet til Otrøya og tettstedet Midsund. Arealet er 13,9 km².
I Historia Norvegiæ blir grensen mellom Gulatingslagdømmet og Trøndelag definert ved «øya Miðja» (også omtalt som Media). Midøya var historisk delt mellom fogderiene Sunnmøre og Romsdal der den sørlige delen av Midøya hørte til Vatne (senere Haram kommune). I middelalderen gikk Gulatingets nordgrense over Midøya. På nordsiden av øya snakkes det tradisjonelt romsdalsdialekt (med pronomenet «i» i førsteperson entall) og sunnmørsdialekt på sørsiden.
Ved freden i Roskilde i 1658 ble Trøndelag (Trondhjems len) med Romsdal avstått til Sverige og riksgrensen ble lagt over etter grensen mellom Romsdal og Sunnmøre. Det ble avholdt grenseforretning 27. april 1658 på Vestnes der 40 bønder bekreftet hvor grensen mellom fogderiene gikk: «... huor ret marke og lehne skiffte ere og hafuer været af arildtz tiid holden imellum Nordmør og Rombsdallen, saa vell som og i mellum Syndmør og Rombsdallen ...». Riksgrensen på Midøya gjaldt i to år til Trondhjems len ble tilbakeført ved Freden i København.
Catherine Hicks
Catherine Mary Hicks (født 6. august 1951 i New York City) er en amerikansk Emmy-nominert skuespillerinne. Familien flyttet til Scottsdale i Arizona hvor hun vokste opp.
Critérium du Dauphiné Libéré 2009
Critérium du Dauphiné Libéré 2009, den 61. utgaven av sykkelrittet Critérium du Dauphiné Libéré ble arrangert fra 7. til 14. juni 2009 i Frankrike. Alejandro Valverde vant for andre år på rad.
I tillegg til ProTour-lagene ble også BMC Racing Team invitert.
Plyndring
Plyndring er når ei større gruppe raner i fellesskap. Ofte finner plyndring sted når trygghetssystem har brutt sammen under eller etter sosial uro, større katastrofer eller krig.
Espen Kristiansen
Espen Kristiansen (født 20. mai 1983) er en norsk tidligere ishockeyspiller som spilte for Storhamar Dragons. Han er sønn av den tidligere Storhamarspilleren Per Arne Kristiansen.
Kristiansen gikk gradene i Storhamar, og ble tatt opp på A-laget etterhvert. Han fikk nesten ingen spilletid på førstelaget på grunn av skader og sykdom, og valgte derfor å prøve seg i Gjøvik Hockey. Etter en stund der fortsatte han karrieren sin i Kongsvinger Knights.
I Kongsvinger spilte han såpass bra at Comet Halden valgte å hente ham, og med det fikk han en ny sjanse på eliteserienivå. Han sa imidlertid opp kontrakten sin bare etter noen få måneder, og valgte å returnere til Hamar og Storhamar Dragons igjen. Da han kom tilbake fikk han spille en del i eliteserien fordi en del spillere var skadet, og her skåret han sitt første A-lagsmål noensinne. Etter denne sesongen ble det litt andrelagsspill, men hjerteproblemer satte dessverre en stopper for karrieren hans.
USS «Virginia» (SSN-774)
USS «Virginia» (SSN 774) er en Virginia-klasse ubåt i den amerikanske marine, satt i tjeneste i 2004. Ubåten er den først i klassen og har fått navnet sitt etter delstaten Virginia.
Presidente Médici (Rondônia)
Presidente Médici er en kommune i delstaten Rondônia i nordregionen av Brasil.
Bahrain under Sommer-OL 2008
Rashid Ramzi ble olympisk mester i friidrett, han vant 1500 meter og ble dermed landets første olympiske medaljevinner. Flere måneder senere, 29. april 2009 ble det kjent at Ramzi hadde avgitt positiv dopingprøve under OL i Beijing. I november 2009 besluttet IOK å diskvalifisere Ramzi for doping og Asbel Kipruto Kiprop fra Kenya, som kom på andreplass, ble olympisk mester på 1500 meter.
Iglesia ni Cristo
Iglesia ni Cristo (INC, tagalog for Kristi Kirke) er en religion med kristen karakter som er oppstått på Filippinene. Trossamfunnet har sin egen helt særegne kirkearkitektur med smale og spisse spir. Trossamfunnet forstår seg selv som i skarp opposisjon til Den katolske kirke, men retter også teologisk kritikk mot de protestantiske kirker.
Beskrivelse
Iglesia ni Cristo (noen ganger skrevet Iglesia ni Kristo) ble grunnlagt av Felix Manalo den 27. juli 1914. Den forstår seg som egentlig opprettet av Jesus Kristus, og begrunner dette med bibelske profetier som den fortolker slik. Trossamfunnet har, til tross for sin betydelige tallmessige størrelse, en stram organisasjon som gjør seg gjeldende i hele medlemsmassen gjennom forskjellige former for tett sosial rettledning og personlig oppfølgning. Dette gjelder også, om enn ofte i klart mindre grad, i de filippinske utenlandsmiljøer der INC har et nærvær.
På Filippinene har INC en relativt stor politisk innflytelse fordi trossamfunnets anbefalinger i forbindelse ved valgene i meget høy grad blir fulgt av medlemsmassen.
Iglesia ni Cristo har mer enn 200 menigheter i 84 land utenfor Filippinene. Trossamfunnet oppgir ikke samlet medlemskapsstatistikk, men det anslås at det omfatter rundt seks millioner personer, de aller fleste av filippinsk bakgrunn.
Noen av læresetningene for Iglesia ni Cristo er:
INC har sitt hovedkvarter i nabolaget New Era i bydelen Diliman i Quezon City, og administreres nå (pr. desember 2004) av de folkevalgte etterfølger, sønnesønnen Eduardo V. Manalo, som tok over etter at faren, tidligere valgte etterfølger Eraño Manalo døde i 2009. Trossamfunnet eier og driver New Era University og New Era Hospital (begge nær hovedkvarteret i Diliman), og har egne radiostasjoner.
Eksterne lenker
The Iglesia Ni Cristo, Innlegg i SacredTribesJournal's Encyclopedia of New Religious Movements (PDF; 135 kB)
Edmund Biernacki
Edmund Faustyn Biernacki (født 19. desember 1866 i Opoczno, død 29. desember 1911 i Lviv) var en polsk lege som først oppdaget sammenhengen mellom blodlegemers senkningshastighet og kroppens generelle helsetilstand. Denne metoden, kjent som Biernackireaksjonen eller SR (senkningsreaksjon), er en av de mest grunnleggende diagnostiske undersøkelser, og gjennomføres på laboratorier over hele verden.
Biernacki fullførte medisinstudiet ved universitetet i Warszawa i 1889, hvor han også tok sin doktorgrad. Fra 1902 bodde han i Lviv, og ble der i 1907 professor ved universitetet. Biernacki arbeidet innen felt som metabolisme, ernæring eller nevrologi (Biernackisyndromet), men han er mest kjent for sitt arbeid innen hematologien, da han i 1897 var den første til å oppdage og utnytte sammenhengen mellom senkningshastigheten til erytrocytter (erytrocyttsedimenteringshastigheten) og menneskekroppens helsetilstand som metode i medisinsk diagnostikk. Senkningshastigheten er hastigheten til blodlegemer som synker til bunns i en beholder når koagulering forhindres. Senkningshastigheten påvirkes av en rekke sykdommer (især betennelser og svulstsykdommer), og kan av den grunn bidra til å stille diagnoser.
Saint-Germain-traktaten
Saint-Germain-traktaten fastsatte etter første verdenskrig oppløsningen av Østerrike-Ungarn og betingelsene for den nye republikken Østerrike. Trianon-traktaten fastsatte vilkårene for Ungarn.
Hovedprinsippet er nasjonenes selvbestemmelse og beskyttelse av minoriteter.
I mai 1919 reiste en østerriksk delegasjon til Saint-Germain-en-Laye, men de fikk ikke delta aktivt i forhandlingene, men bare anledning til å levere inn skriftlige innlegg. Det østerriksk-ungarske keiserhuset Habsburg og Det tyske keiserrike ble utpekt som de eneste skyldige for krigen.
De viktigste bestemmelser i den 381 artikler lange fredstraktat var:
Med traktaten ble det dannet en stat med 6,5 millioner innbyggere, og både Østerrike og Ungarn pålagt harde betingelser og store krigsskadeerstatninger.
Saint-Germain-traktaten trådte formelt i kraft den 16. juli 1920, og oppløsningen av Østerrike-Ungarn fikk dermed en folkerettslig anerkjennelse.
Nanna Lüders Jensen
Nannas gjennombrudd kom med sangen Buster i 1984 fra filmen Busters verden, regissert av Bille August.
Laos
Laos, offisielt Den demokratiske folkerepublikken Laos (laotisk: ສາທາລະນະລັດ ປະຊາທິປະໄຕ ປະຊາຊົນລາວ, Sathalanalat Paxathipatai Paxaxon Lao), er en innlandsstat i Sørøst-Asia som grenser til Myanmar og Kina i nordvest, Vietnam i øst, Kambodsja i sør og Thailand i vest. Folketallet ble anslått til 7,2 millioner i 2020.
Laos er fjellrikt og preget av utallige elver. Landet er kjent for sine mange store fosser. Størstedelen av befolkningen bor i lavlandet langs elven Mekong, som renner gjennom landet fra nord til sør. Hovedstaden er Vientiane, mens andre store byer er Luang Prabang, Savannakhet og Pakse. Luang Prabang står på UNESCOs verdensarvliste for sine gamle templer. Befolkningen er i all hovedsak buddhister, og sammensatt av flere etnisk-språklige grupper, der laoter i lavlandet utgjør et flertall. Noen grupper lever temmelig avskåret fra hovedstaden. Det har vært flere konflikter mellom etniske minoriteter, deriblant hmong, og regjeringen.
Laos fører sin historie tilbake til kongedømmet Lan Xang, som eksisterte fra 1300- til 1700-tallet. Lan Xang ble deretter delt i de tre kongedømmene Luang Prabang, Vientiane og Champasak. I 1893 ble de tre kongedømmene underlagt Frankrike som protektorater, Fransk Indokina. Indokina ble okkupert av Japan under den andre verdenskrig. I 1945 var Laos uavhengig, men kom raskt tilbake under fransk kolonistyre. Den første indokinesiske krig førte til at Laos gjenvant sin uavhengighet i 1953 og etablerte et konstitusjonelt monarki under Sisavang Vong, som likevel var en marionettstat for japanerne. Den påfølgende borgerkrigen i Laos endte i 1975 med at den kommunistiske bevegelsen Pathet Lao tok makten i landet. Laos har siden vært en ettpartistat, hvis politbyrå er dominert av militære ledere. Politbyrået er sterkt påvirket av Vietnam.
Det meste av befolkningen i Laos bor på landsbygda og lever av selvbergingsjordbruk, og en tredjedel av befolkningen lever under den internasjonale fattigdomsgrensen. Laos har store mineralforekomster og vannkraftressurser som utnyttes for å utvikle økonomien. Laos er medlem av det økonomiske fellesskapet ASEAN, handelsavtalen APTA, Øst-Asia-møtet, Verdens handelsorganisasjon og La Francophonie.
Naturgeografi
Laos har et areal på 236,800 km², noe som til sammenligning er litt større enn Storbritannia. Landet grenser ikke til havet, men krysses derimot av mange elver, blant andre den veldige Mekong, som fungerer som en viktig transportkorridor. I de sørlige delene av landet utgjør elva grensen mot Thailand. I øst danner den annamittiske fjellkjeden mesteparten av grensen mot Vietnam. Laos’ topografi preges av fjell og høylandsplatåer, som tilsammen utgjør rundt 70 % av landets areal. Dette gjør store deler av landet vanskelig tilgjengelige, da veinettet er dårlig utbygd. Det høyeste fjellet er Phou Bia på 2817 moh. De sørlige delene av landet ligger lavere i terrenget og har store sletter.
Klima
Monsunen gir en god del nedbør i landet mellom mai og september/oktober. Resten av året er tørt med en god del sol. Temperaturane er høye stort sett året rundt, men i de nordlige fjellområdene kan det være kjøligere dager om vinteren, i sammenheng med den nordøstlige monsunen, og det kan komme perioder med kald luft fra Kina.
Demografi
De siste offisielle innbyggertallet i Lao PDR kommer fra folketellingen i mai 2005 med et innbyggertall på 5,6 millioner hvorav 50,1 % menn og 49,9 % kvinner. 50 % av befolkningen er yngre enn 20 år og befolkningstilveksten ligger på 2,1 %.
Offisielt består befolkningen i Laos av 49 etniske grupper fordelt i 160 underkategorier. Gruppene er fordelt på fire etno-linguistiske familier: Lao-Tai (Tai-kadai-språk); Mon-Khmer (Austroasiatiske språk); Hmong-Mien (Hmong-Yao, Miao-Yao); og Sinotibetanske språk (mest Tibeto-Burman).
Andre bruker et langt høyere tall av etniske grupper enn det offisielle, Joachim Schliesinger bruker i en bok om etniske grupper i Laos et tall på 94 grupper. Det store problemet ligger i å skille mellom etniske grupper og underkategorier.
Fra 1975 inntil ratifikasjonen av den nye grunnloven i 1991 ble det offisielt brukt en tredelt inndeling på etnisitet. Lao Loum, Lao Teung og Lao Soung (Lavlandslao, høyere-lao, og høylandslao). Denne inndelingen var en grov klassifisering basert på tradisjonelt bosettingsmønster etter elevasjon over havet. Selv om denne tredelingen ikke lenger gjelder som offisiell klassifikasjon, finnes den ofte i dagligtale.
Den dominerende religionen i landet er buddhisme, men i minoritetsbefolkningene er spiritisme og sjamanisme mye praktisert.
Historie
Laos' tidlige historie domineres av det store kongeriket Nanzhao, som i det 14. århundre ble etterfulgt av det lokale kongeriket Lan Xang. Dette varte til det 18. århundre, da Thailand tok kontroll over de separate rikene som var tilbake. Disse kom under fransk innflytelse i løpet av det 19. århundre og ble en del av Fransk Indokina i 1893. Etter den japanske okkupasjonen under andre verdenskrig ble landet uavhengig i 1949 som Kongeriket Laos, under kong Sisavang Vongs ledelse.
Helt fra 1950-tallet hadde krigene i nabolandet Vietnam ringvirkninger i Laos. Dette bidro til borgerkrig og flere statskupp. På 1970-tallet brukte nordvietnamesiske styrker laotisk område som forsyningnslinje (Ho Chi Minh-stien) under kampene i Sør-Vietnam, og amerikanske styrker gjennomførte massive bombeangrep som gjorde Laos til verdens mest bombede land. Udetonerte bomber finnes fortsatt i stort antall.
MS «Miljødronningen»
MS «Miljødronningen»  er en katamaran bygget for Norges Miljøvernforbund. Det skal benyttes som et konferanse- miljø- og kystovervåkningsfartøy og er den største økonomiske investeringen som noen norsk miljøorganisasjon har gjort. Skipet eies av rederiet Miljødronningen AS, som igjen eies av Norges Miljøvernforbund. MS «Miljødronningen» ble døpt av Tonje Wollen Grieg i Bergen 4. februar 2008. Skipet ble bygget ved verftet Fjellstrand i Hardanger i desember 2006 – februar 2008. Prosjektet har vart i åtte år og kostet 50 millioner kroner. Skipet er 33,9 m langt og drives av to MAN dieselmotorer på 809 Hk. Motorene er konstruert for å kunne gå på biodiesel.
Laos
Historie
1975 hadde kommunistgeriljaen Pathet Lao tatt makta i det meste av landet, med hjelp fra Sovjetunionen og Nord-Vietnam. Samme år ble det dannet koalisjonsregjering mellom kommunistpartiet LPRP og rojalistene som hadde støtte fra USA og Frankrike. Etter flere regjeringskonflikter tok LPRP all makt og tvang kong Savang Vatthana til å abdisere 2. desember 1975. Landet, ble døpt om til Det laotiske folks demokratiske republikk (Lao PDR).
Båndene til Vietnam og Kina var i begynnelsen tette, men fra 1986 ble statssosialismen gradvis avløst av friere økonomiske forhold i slutten av 1980-årene. Laos ble medlem av ASEAN i 1997.
Ibsens gate (Bergen)
Ibsens gate er en gate i Bergen som strekker seg fra Danmarksplass til Haukelandsveien. Gaten er identisk med fylkesvei 255.
Laos
Politikk og administrasjon
Laos er en sosialistisk ettpartistat med nære bånd til nabolandene Vietnam og Kambodsja. Laos Folkelige Revolusjonære Parti - som er etterfølgeren til frigjøringsbevegelsen Pathet Lao - er det eneste lovlige partiet i landet, og siden Laos er en ettpartistat, er lederen av partiet også vanligvis Republikkens leder. Til tross for at landet offisielt fortsatt er sosialistisk, har landet i stor grad en markedsøkonomi og dårlige velferdsordninger. Laos skiller seg også fra de fleste sosialistiske stater når det gjelder statens syn på religion. Mens sosialistiske stater generelt har vært kritiske til religion, har lederne i Laos hatt en positiv innstilling til buddhismen.
Før slutten av borgerkrigen i 1975, var Laos et USA-støttet absolutt monarki. Dagens lederskap stammer fra den gamle Pathet Lao-bevegelsen, som sloss mot kongedømmet. Laos' flagg var opprinnelig Pathet Laos' flagg.
Ibsens gate (Bergen)
Området lå før 1915 i Årstad herred som da ble innlemmet i Bergen. Den ble i 1916 oppkalt etter Henrik Ibsen (1828–1906). Før denne tid fantes ikke gatenavn eller nummerering. I gaten finnes nr. 104 Kronstad telefonsentral, som ble oppført i 1929 og er tegnet av arkitekt Per Grieg.
Laos
Menneskerettigheter
Laos' regjering har blitt kritisert for en rekke alvorlige brudd på menneskerettighetene. Dette gjelder først og fremst undertrykkelsen av Hmong-folket. Amnesty International har kritisert regimet i landet for bl.a. mangel på demokrati og ytringsfrihet, bruken av dødsstraff, og dårlige fengselsforhold. Det eksisterer i realiteten ikke noe rettssystem, da alle dommere er utpekt av staten. Mennesker med kritisk innstilling til regjeringen risikerer forfølgelse. Landet kommer dårlig ut på demokratirangeringer. The Economist plasserte i 2012 landet på 156.-plass på deres Democracy Index.
Administrativ inndeling
Laos er inndelt i 16 provinser (khoueng), én kommune (kampheng nakhon), og én spesialssone (khetphiset).
Næringsliv
Laos er blant de minst utviklede landene i verden. På FNs indeks for menneskelig utvikling (HDI) for 2011 er Laos nummer 138 av totalt 187 land. Laos er også opptatt på FNs lister over minst utviklede land, LDC og LLDC. Siden 1990-årene har befolkningens levestandard blitt forbedret. Fra 1993 til 2003 falt den estimerte andelen fattige fra rundt 45 % til 30 %. Andelen fattige sank i samtlige av landets inntektsgrupper og regioner.
Rundt 80 % av landets befolkning er sysselsatt i familiebasert selvbergingsjordbruk, fiske og skogbruk. Dette inngår for de fleste i en naturalhusholdning, og bare et mindretall av arbeidsstyrken utfører lønnsarbeid. Jordbruket avhenger ikke bare av risdyrking, men holder seg med en variert produksjon av blant annet søtpoteter, peanøtter, mais, grønnsaker, kaffe, te, tobakk, sukkerbeter og bomull. Husdyrhold har også noe betydning.
Til tross for at styret i Laos er sosialistisk, har økonomiske reformer ført til at det til en viss grad tillates markedsøkonomi. Laos gjennomførte de første økononomiske reformene i denne retningen i midten av 1980-årene, samtidig som Vietnam.
Utenlandske investeringer
Etter oppmykninger i kvoter og produksjonsstyring i 1980-årene, ble statseide foretak privatisert og økonomien gradvis åpnet for private aktører fra 1990. De første virkelige åpningene for utenlandske direkteinvesteringer kom inn i lovverket i 1988, og 1994-lovgivningen introduserte et temmelig liberalt regime for fellesforetak, heleide utenlandske selskaper og investeringer i de fleste sektorer. Likevel var deler av lovverket motstridende på noen områder. Med støtte fra utlandet fikk man revitalisert det tidligere statseide handelskammeret. Mottatte utenlandske direkteinvesteringer i Laos steg jevnt fra 2 millioner amerikanske dollar i 1988 til et høydepunkt med 128 millioner i 1996, men sank deretter til 20–30 millioner årlig, ifølge Den asiatiske utviklingsbanken.
Ser man på fordelingen mellom sektorer, har den største andelen av utenlandske investeringer vært knyttet til foredlingsindustri, etterfulgt av tjenesteytende næringer. I sistnevnte kategori inngår reiselivsnæringen, som har blitt viktig etter liberaliseringen av innreisereglene i 1990-årene. I primærnæringene er det i første rekke investert i bergverk. Tinnindustrien var den eneste bransjen i Laos av interesse for utenlandske investeringer under det franske kolonistyret frem til krigshandlingene i Indokina fra 1940- til 1970-årene. Av hensyn til utnyttelsen av jordbruksareal innførte laotiske myndigheter flere restriksjoner rundt investeringer i bergverk i midten av 2012, men investeringstakten i sektoren har per høsten 2013 vært stabil.
Investeringstakten i Laos falt kraftig i forbindelse med Asia-krisen i slutten av 1990-årene. Sammen med en svak statlig håndtering av økonomiske virkemidler, medførte krisen et fall i laotiske kips vekslingskurs på 87 % i samme periode. Finanskrisen gav en stigende inflasjon og en økonomisk depresjon. Økonomien stabiliserte seg først i 2000. I slutten av 1990-årene startet man også forhandlingene om medlemskap i Verdens handelsorganisasjon, hvor Laos først ble opptatt i 2013. Laos har også signalisert et ønske om internasjonalt økonomisk samarbeid gjennom medlemskap i APTA og ASEAN. Likeledes har myndighetene forsøkt å dra veksler på handelskorridorer som knytter regioner i Laos sammen med nabostatene.
Gjennom 2000-tallet har mottatte investeringer stabilisert seg på et nivå som er blant de laveste i verden, og halvparten av de utenlandske direkteinvesteringer har rettet seg mot tjenesteytende næringer. I 2012 fantes det 9 økonomiske spesialsoner for ulike sektorer i Laos. Ser man på involveringene i prosjekter og samlet verdi, var investorer fra Vietnam, Thailand og Kina, i den rekkefølgen, de klart største investorene i Laos i 2010/2011.
Energiforsyning
I perioden 2002–2008 ble forbruket av elektrisk kraft i landet mer enn doblet, fra 767 til 1 578 GWh. Året etter hadde mer enn 60 % av husholdningene i landet tilgang til elektrisitet, en økning fra 17 % i 1995. Med støtte fra Den asiatiske utviklingsbanken og Verdensbanken har myndighetene som mål å øke andelen til 95 % av husholdningene innen 2020. Statsforetaket Electricite du Laos (EDL) står for all produksjon og distribusjon av elektrisitet i landet.
Laos har store vannkraftressurser, særlig i tilknytning til elven Mekong. Myndighetene ønsker salg av vannkraft til nabostatene som en drivende kraft i økonomien i fremtiden. Mye av totalverdien av utenlandske investeringer i Laos i 1990-årene var knyttet til vannkraft, men få prosjekter ble påbegynt i løpet av 2000-tallet. Med thailandsk kapital blir byggingen av det første store damprosjektet i Mekong igangsatt, etter at myndighetene gav sin tillatelse i slutten av 2012. Regulering av Mekong er omstridt i nabostatene, som frykter varig innvirkning på fiskebestanden som følge av redusert vannføring.
Største byer
Vientiane er hovedstaden og den største byen i landet. Andre viktige byer er Thakhek, Luang Prabang, Savannakhet og Pakse.
Primavera de Rondônia
Primavera de Rondônia er en kommune i delstaten Rondônia i nordregionen av Brasil.
Laos
Oppføring på UNESCOs liste
Verdensarvsteder
Oppføringer på UNESCOs verdensarvliste (World Heritage List), verdens kultur- og naturarvsteder.
Fylkesvei 302
Fylkesvei 302 (Fv302) går mellom Farriseidet og Søndersrød i Larvik. Veiens lengde er 11,8 km.
Før 1. januar 2010 var veien riksvei, etter at regionsreformen trådte i kraft har den status som fylkesvei.
Mesterligaen 2006/2007 gruppe G
Gruppe G i Mesterligaen (Champions League) 2006/2007 besto av, , og
Arkivet
Arkivet er det innarbeidede navnet på Vesterveien 4 i Kristiansand. Bygningen ble oppført i 1935 for Statsarkivet i Kristiansand, og ble i periodene 1935-1940 og 1945-1997 brukt av denne institusjonen. Likevel er bygningen mest kjent som hovedkvarter for Gestapo på Sørlandet i perioden 1942-1945. Bygningen eies og drives i dag av Stiftelsen Arkivet.
I forbindelse med åpning av nytt bygg 1. februar 2018 byttet Stiftelsen Arkivet navn, og er i dag kjent som ARKIVET freds- og menneskerettighetssenter.