cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Tom Russell
Tidlige karriere
Russell ble utdannet fra University of California med eksamen i kriminologi i 1971 og var også lærer på en skole i Nigeria samtidig med Biafra-krigen. Han levde også i Spania og Norge, og arbeidet en tid i et sirkus i Puerto Rico. Han begynte sin musikalske karriere tidlig på 1970-tallet i Vancouver, blant annet med å spille på stripperbarer. Senere flyttet han til Texas og dannet et band med sangeren og pianisten Patricia Hardin. De spilte inn to album, men skilte lag i 1979 på samme tid hvor Russell drev vekk fra musikkindustrien.
Mens han jobbet som en drosjesjåfør i Queens møtte Russell gitaristen Andrew Hardin (ikke i slekt med Patricia Hardin). Etter å ha hørt hans sanger overtalte Hardin ham til at de skulle danne et nytt band. Kort tid etter dette var Robert Hunter fra Grateful Dead passasjer i Russells drosje. Russell sang for ham sin sang «Gallo Del Cielo». En imponert Hunter inviterte Russel og Hardin å bli med ham på scenen i New Yorks Bitter End, og deretter ble de Hunters fast åpningsnummer. Hardin forble fast som Russells medmusikant inntil april 2006.
Tom Russell Band
På 1980-tallet publiserte Russell fire album som ble kreditert Tom Russell Band som besto av Russell, Hardin og trekkspill-mesteren Fats Kaplin. Disse albumene blandet elementer fra folkemusikk, country og rock, og ofte også musikk som var inspirert av sørvest området i USA, det såkalte amerikansk «blue collar»-livet, og fra hendelser fra hans eget fargerike liv, som for eksempel sangen Road to Bayamon, en konsertfavoritt, som handlet om hans tid i Puerto Rico. Siden midten av 1980-tallet har han delvis vært bosatt i Oslo, og han har tidligere spilt inn tre album i Norge.
Hans tilnærming til historiefortellinger ble også vist i sanger som Haley's Comet, som også har blitt spilt inn av medforfatter Dave Alvin og forteller om de siste triste dagene til Bill Haley. I 1987 samarbeidet han med Ian Tyson på en ny versjon av Gallo del Cielo som vant prisen CMA Award for årets beste singel.
Mannen fra Gud vet hvor
Albumet ble spilt inn i Norge, faktisk nært det sted hvor hans tippoldefar ble født i 1847. Albumet har andre sangere som Iris Dement, Dolores Keane og Dave Van Ronk som spiller stemmene til Russells ulike forfedre og forteller deres historier. I tillegg spiller den irske fløytisten og sekkepiperen Eoin O'Riabaigh og fra Norge bidro blant annet Annbjørg Lien på hardingfele og nøkkelharpe, Knut Reiersrud som multi-instrumentalist, og med vokale bidrag fra Kari Bremnes og Sondre Bratland. Erik Hillestad produserte og albumet er i Norge utgitt på Kirkelig Kulturverksted.
Arbeidstittelen på albumet var lenge etter en av sangene, American Primitive Man, men under et besøk i Downpatrick i Nord-Irland fikk han høre sangen om sin navnebror Thomas Russell, som i 1798 ble hengt etter et opprør sør for Belfast. Tittelen på albumet er også identisk med rammefortellingen som binder sammen hele fortellingen. Kjernen er jakten på egen identitet:
Hotwalker
Russells album de siste årene har vært tungt influert av hans nåværende hjemby, El Paso. Album som Borderland har den sterkt Tex-Mex-influerte sangen om livet på begge sider av grensen.
I 2005 utga Russel Hotwalker, den andre delen i hans planlagte Americana-trilogi, den første delen av The Man From God Knows Where. Dette konseptalbumet var hovedsakelig inspirert av hans korrespondanse med forfatteren Charles Bukowski. Undertittelen var A Ballad for Gone America og hadde sanger og opplesninger, mange av dem framført av en annen venn av Bukowski, sirkusdvergen Jack Horton. Innspilte biter av stemmene fra Lenny Bruce og Edward Abbey blir også hørt på albumet som tar form som en musikal-collage og et sørgedikt over det USA fra Russells barndom og til beat-generasjonen.
I tillegg til å arbeide med ny musikk har Russell også stilt ut sine kunstverk og organiserer en årlig transamerikansk «musikktog» som inneholder kunstverksteder og konserter om bord et eldgammel langdistanse damptog.
Træna
Træna er en kommune og en øygruppe på Helgeland i Nordland fylke, Norge.
Træna har 453 innbyggere. Herav bor ca. 400 på Husøya og ca. 55 i Selvær. Resten fordeler seg på øyene Sanna, Sørsandøya. En person fra Træna kalles trænværing.
Trænas areal er 15,2 km². Sanna er den største øya, og på den finnes karakteristiske Trænstaven og andre fjell. Den førstnevnte er Trænas høyeste punkt, 338 meter over havet.
Hovednæringsveien i kommunen er fiske, både kystfiske, havfiske, oppdrett, salting/frysing og foredling. Hjørnesteinsbedriften er Pelagia og Modolv Sjøset AS, som i høysesongen sysselsetter over 100 personer tilsammen. Andre arbeidsplasser er kommunal sektor og Forsvarets radarstasjon. Trænafestivalen er en viktig inntektskilde.
Navn og våpen
Navnet Træna kommer fra gammelnorsk Þriðn/Þriðna, av þrír, tre (3), som viser til fjellene Mjåtind, Breitind og Trænstaven. Det gamle navnet forekommer blant annet i Den yngre Edda (ca. 1220) av Snorre Sturlason og i Aslak Bolts jordebok (1432).
Våpenskjoldet til Træna, tatt i bruk i 1987, er tre gullfargede (forhistoriske) angler eller fiskekroker på rød bunn. Kroken viser til et oldtidsfunn på Sanna.
Historie
I den siste istida var Træna nesten helt dekket av ismasser.
Bosetning
Rosskjærholmen, Langskjæret, Dørværøya og Sørholmen har bebyggelse, men ingen fast bosetning.
Næringsliv og samfunn
Næringslivet i Træna består stort sett av fiske og relatert industri. Hjørnesteinsbedriften er Modolv Sjøset AS. Kommunal sektor og andre offentlige tjenester står for flere arbeidsplasser. Forsvaret har en radarstasjon på Saufjellet på Sanna.
Træna har to skoler, Husøy skole og Selvær skole.
Kultur
Kommunens tusenårssted er Trænahallen. Grunnsteinen til hallen ble lagt ned i 2001 og grunnsteinsskrinet, med all informasjon om bygget, ble innviet nyttårsaften 1999. Hallen ble innviet 9. august 2002. Den er 1 100 m² og har blant annet håndballbane, skytebane, serviceanlegg, storkjøkken, kafé og bibliotek.
Malaysia under Sommer-OL 2020
Malaysia deltok under Sommer-OL 2020 i Tokyo i Japan i perioden 23. juli til 8. august 2021. OL ble utsatt i ett år fra 24. juli 2020 på grunn av koronaviruspandemien.
Irland under Sommer-OL 1992
Irland under Sommer-OL 1992. Femtiåtte sportsutøvere fra Irland deltok i tolv sporter under Sommer-OL 1992 i Barcelona. De kom på 32.-plass med en gull- og en sølvmedalje.
Norgesmesterskapet for brassband 2002
Norgesmesterskapet for brassband 2002, det 24. NM for brassband ble arrangert 8.- og 9. februar 2002 i Grieghallen, Bergen.
Norgesmesterskapet 2002 ble vunnet av Manger Musikklag (dirigent Allan Withington).
Resultat og musikk
Elitedivisjon
1. divisjon Alexander Brassband vant 1. divisjon - selvvalgt verk Tallis Variations (Philip Sparke); dommere var Markus Bach og Jens Torolf Larsen.
2. divisjon Vennesla Kristne Brass vant 2. divisjon - selvvalgt verk 	The Land of the Long White Cloud - Aotearoa (Philip Sparke); dommere var Frøydis Ree Wekre og James Scott.
3. divisjon Oslo Brass Band vant 3. divisjon - selvvalgt verk Dances and Arias (Edward Gregson); dommere var Jens Torolf Larsen og Maurice Hamers.
Livigno-Alpene
Livigno-Alpene er en fjellkjede i Alpenes hovedkam ved grensen mellom Graubünden i Sveits og Lombardia i Italia. Kjeden danner en ring rundt den italienske kommunen Livigno og åpner seg bare for elven Spöls trange juv lengst i nord.
Avgrensning
Livigno-Alpene begrenses
Topper
Livigno-Alpenes høyeste topper er:
Et annen kjent fjell er Munt la Schera (2587 moh.)
Daler og fjellpass
Hoveddalen i Livigno-Alpene er Val di Livigno, som ligger midt i fjellkjeden. Denne dalen har en hydrologisk særstilling: Den utgjør det eneste (bebodde) området i Italia som ikke ligger i Middelhavets tilsigsfelt. Istedenfor drenerer dalen nordover via elvene Spöl, Inn og Donau til Svartehavet. Der Spöl krysser den italiensk–sveitsiske grensen, er elven demmet opp til Livignosjøen (Lago di Livigno). For å kompliserer de hydrologiske forholdene ytterligere, mottar Livignosjøen også vann fra dalen Val Mora i Sveits (elven heter Aua da Val Mora). Val Mora er en ubebodd dal, som ligger i den sveitsiske forvaltningskretsen Val Müstair (som ellers drenerer via Adige til Middelhavet).
Ved siden av Val di Livigno og Val Mora strekker tre større daler seg inn i området fra øst:
Ved siden av Bernina-, Fuorn- og Umbrailpasset, som begrenser Livigno-Alpene, fins det bare to passveier i området:
De resterende fjellpassene i Livigno-Alpene kan bare passeres på hest, sykkel eller til fots. De viktigste av disse er:
Geologi
Livigno-Alpene hører til Sentral-Alpene. Metamorfe bergarter er derfor dominerende.
Natur, kultur og historie
Fraelepasset er det laveste overgangen over Alpenes hovedkam mellom Reschen- og Malojapasset, men har aldri hatt den betydningen som den lave høyden skulle tilsi. Grunnen er at passet på grunn av Spöl-juvet er utilgjengelig fra nord. Fraelepasset har likevel i middelalderen hatt regional betydning, men da via ruten S-chanf–Chaschaunapasset–Livigno–Alpisellapasset–Fraelepasset–Bormio.
Livigno utgjorde fra 1512 sammen med Valtellina en vasallstat av Graubünden, men fikk innrømmet full autonomi fra Graubünden på 1600-tallet. Dalen har alltid hatt stor geostrategisk betydning for Lombardia (og senere Italia). I den senere tid har Livigno også blitt et vintersportssted.
Blå kveill
Blå kveill er et musikkalbum med Tove Karoline Knutsen, utgitt i 1980.
Heidi Pedersen
Heidi Pedersen (født 19. november 1979) er en tidligere norsk fotballspiller som representerte Trondheims-Ørn. Hun har fire cupmesterskap (1998, 1999, 2001, 2002) og tre seriemesterskap (2000, 2001, 2003) med Trondheims-Ørn.
Keiserpingvin
Keiserpingvin (Aptenodytes forsteri) er en flygeudyktig sjøfugl i slekten Aptenodytes (store pingviner). Arten, som er stedegen for Antarktis, er den fysisk største av alle pingvinene. Dens nærmeste slektning er kongepingvinen (Aptenodytes patagonicus).
Heidi Pedersen
Pedersen har spilt 15 kamper for det norske A-landslaget i fotball, pluss 52 kamper for aldersbestemte landslag.
Keiserpingvin
Beskrivelse
Keiserpingvinen er den fysisk største av pingvinartene. Den kan bli opp mot 115 cm høy og veier typisk mellom 20 og 40 kg som voksen. Hannen er større enn hunnen.
Som pingviner flest gir den et svakt kileformet uttrykk. Fjærdrakten er sort på oversiden og hvit og gulhvit på undersiden. Hodet og nebbet er sort. På halsen, brystet og nebbet har fuglen innslag av gult og oransje i varierende grad. Nakken er blågrå. Føttene er gråsorte og har svømmehud mellom tærne. Vingene er omdannet til luffelignende svømmeredskaper som fuglene bruker til å skape framdrift under dykking. Lemmene er svært korte og sitter langt bak på kroppen, noe som bidrar til at fuglen går helt oppreist når den er på land.
Heidi Pedersen
Pedersen har scoret tilsammen 12 mål på 15 kamper i europacupen, deriblant fire mål som innbytter mot KR Reykjavik i 2001, og fem mål mot PAOK Thessaloniki i 2002. Hun innehar med dette klubbrekorden i europacupmål.
Keiserpingvin
Utbredelse og bestand
Keiserpingvinen har en sirkumpolar utbredelse i Antarktis, normalt mellom 66°S og 78°S. Den er en av kun to pingvinarter som hekker der. Keiserpingvinen om vinteren og adeliepingvinen om sommeren.
Fram til nå har man regnet med en totalbestand på cirka 135 000–175 000 hekkende par. Bruk av avansert fototeknologi og satellitt under telling har imidlertid medført at bestandsestimatet nylig måtte revurderes. Under tellingen oppdaget forskerne flere populasjoner enn tidligere antatt. Per 2012 anslår de ny tallene en totalbestand på minimum 238 000 hekkende par fordelt i 46 kolonier, eller cirka 595 000 voksne individer.
Keiserpingvinen har nylig blitt oppgradert til statusen nær truet på IUCNs rødliste. Dette begrunnes med den smale utbredelsen og at det er forventet nedgang i bestanden over de neste tre generasjonene, på grunn av klimaendringene som er forventet (global oppvarming). Det er imidlertid knyttet stor usikkerhet til endringene.
Atferd
Keiserpingviner er seriemonogame og svært sosiale. De finner seg altså en partner i paringstiden, og disse holder sammen til ungen er stor nok til å klare seg på egen hånd.
De fleste pingvinartene trekker nordover når vinteren nærmer seg, men keiserpingvinene trekker sørover for å hekke i store kolonier i Antarktika. Dyra står tett sammen for å holde på varmen. For at individene ytterst ikke skal fryse i hjel sirkulerer dyra posisjonene sine innad i kolonien. Denne teknikken brukes også av ungene etter hvert.
Hunnen legger ett egg på den kaldeste tiden av vinteren. Egget overlates til hannen, som ruger på det i cirka 66 dager før avkommet klekkes. Egget legges oppå føttene og dekkes av isolerende fjær i buken, slik at det ikke skal fryse. Avkommet mates i den første tiden med kromelk, en svært næringsrik substans som blant fugler ellers bare er kjent hos duer, flamingoer og hønsefugler.
Hunnen tar seg til havet for å nære seg opp etter eggleggingen. I hekke- og rugeperioden (som tilsammen varer opp mot 120 dager) spiser ikke hannen. Han kan derfor miste opp mot 50 prosent av kroppsvekten i rugeperioden. Da hunnen vender tilbake er egget klekket. Hun overtar ansvaret for avkommet, mens hannen når drar til havs for å nære seg opp etter rugetiden. Han returnerer først etter cirka en måned.
For å finne mat må keiserpingvinen dykke. Et vanlig dykk går til 50–60 meters dyp, ofte også til 150 meter. En sjelden gang i mellom kan imidlertid denne arten dykke til mer enn 500 meters dyp. Dykket kan vare i opp mot 18–20 minutter. Arten spiser krill, fisk og blekksprut som den fanger og spiser mens den dykker.
Keiserpingviner blir normalt omkring 20 år gamle, men en levetid på opp mot 40 år er kjent.
Amerti Neshi-demningen
Amerti Neshi-demningen er en demning under bygging i elva Neshi i Etiopia, om lag 300 km øst for hovedstaden Addis Abeba. Demningen har vannkraftformål, og vanntilførsel til irrigasjon i landet. Utbyggerne er selskaper fra Italia, Tyrkia og Kina.
Demningen får installert et vannkraftverk med 186 MW ytelse når de n står ferdig.
Bevisst drømming
Selve bevisstheten inntreffer når det går opp for en person at han/hun befinner seg i en drøm. Metoder utviklet for å fremkalle denne tilstanden baserer seg vanligvis på at personen skal gjenkjenne et element i en drøm og følgelig vekke bevisstheten uten å avbryte drømmetilstanden. Graden av bevissthet som oppnås varierer veldig, og setter også eventuelle begrensninger for hvor stor kontroll personen har over sin egen drøm. Ved full bevissthet har man praktisk talt full kontroll over hvordan drømmen skal utspille seg. Bevisste drømmer varer i alt fra en brøkdel av et sekund til en halvtime eller mer. Drømmeren har, i motsetning til med vanlige drømmer, en ganske god mulighet til å anslå varigheten. Den bevisste drømmens varighet og klarhet kan dessuten utvikles gjennom trening.
Mange mennesker opplever bevisste drømmer en eller flere ganger ved tilsynelatende tilfeldigheter. En er spesielt utsatt i barndommen, og veldig mange opplever sin første bevisste drøm på et tidlig stadium i livet. Det er også en tendens til at bevisste drømmer inntreffer etter at en person har blitt kjent med fenomenet for eksempel gjennom å ha lest om det. Mens uregelmessige bevisste drømmer med betydelige mellomrom er ganske utbredt, opplever et fåtall mennesker bevisste drømmer jevnlig, opptil flere ganger hver natt.
Bevisste drømmer beskrives ofte som spennende, fargerike og fantastiske. Mange sammenlikner det med en spirituell opplevelse og sier at drømmene har forandret deres liv og deres oppfatning av verden. Ettersom man faktisk «er klar over at man drømmer», er det ikke mange rapporterte problemer med å skille drøm fra virkelighet. Men heller enn at de bevisste drømmene benevnes som uvirkelige, blir de ofte beskrevet som hypervirkeligheter, der de virkelige elementene blir forsterket. Som følge av dette huskes bevisste drømmer angivelig mye lenger enn vanlige drømmer, selv mareritt.
Fenomenet er utbredt i New Age-bevegelsen, og blir ofte knyttet opp mot ut av kroppen-opplevelsene.
James Li Shuren
James Li Shuren (født 12. januar 1919 i Ysikiaho i Kina, død 7. oktober 1997) var katolsk biskop av bispedømmet Yueyang i provinsen Hunan i Folkerepublikken Kina fra 1958 til 1997.
Han var blant de biskoper som ble bispeviet uten pavelig mandat i Folkerepublikken Kina 1958-1962. De i Vatikanets øyne illegitime, men gyldige, bispevielsene, ble foretatt 26. oktober 1958 i Changsha med erkebiskop Ignatius Pi Shushi som hovedkonsekrator.
Episkopalgenealogi
Hans episkopalgenealogi var:
Guyana under OL
Guyana deltok første gang i olympiske leker under Sommer-OL 1948 i London under sitt koloninavn Britisk Guyana, og har siden deltatt i alle sommerlekene unntatt Sommer-OL 1976 i Montréal. De har aldri deltatt i vinterlekene.
Guyanas ene medalje ble vunnet av Michael Anthony i boksing, bantamvekt under Sommer-OL 1980 i Moskva.
A Fugitive from Matrimony
A Fugitive from Matrimony er en amerikansk stumfilm fra 1919, regissert av Henry King.
Handling
Men Stephen blir deretter forfulgt av vaktene, og klatrer inn i Barbaras soveromsvindu. Barbara, begeistret over å kunne reformere en kriminell, gir Stephen klærne til en hovmester. Men etter at Stephen blir mistenkt for å ha stjålet Mrs. Riggs juveler, hjelper Cricket ham avsløre den virkelige tyven.
Syver Kristiansen
Syver Kristiansen (1884–1953) var en norsk politiker for Arbeiderpartiet i Stokken kommune.
Jorge Mandrú
Jorge Mandrú Henríquez (født 5. mai 1986 i Osorno) er en chilensk alpinist.
Trondhjems Skøiteklub
Trondhjems Skøiteklub (TSK, stiftet 24. februar 1876) er en idrettsklubb fra Trondheim. Klubben har grupper for hurtigløp på skøyter og kunstløp.
Kunstløp
TSKs løpere dominerte kunstløp fra det første nasjonale mesterskapet i 1894. Johan Lefstad vant i årene 1894 til 1900 og ble etterfulgt av klubbkamerat Oscar Holthe som ble norsk mester i de påfølgende årene 1901 til 1906. Kunstløpgruppen forsvant noen år senere, men gjenoppstod med Leangenanlegget, og gruppen har i dag stor aktivitet.
Hurtigløp på skøyter
Andre størrelser i klubbens skøytehistorie er Oluf Steen, Martin Sæterhaug og Ivar Ballangrud. I noe nyere tid er Magne Thomassen og Rolf Falk-Larssen klubbens mest kjente utøvere.
Baner
TSK har stått for bygging av flere skøytebaner i Trondheim. Ytre Kongsgård ble den første banen (i dag er dette i området mellom Erkebispegården og Prinsens gate). I 1878 ble det bygget en ny bane på Gassverkstomta (på baksiden av arbeiderboligen i Sverres gate). I forbindelse med banen ble det bygget en musikkpaviljong for orkesteret til kunstløp. I 1889 kjøpte klubben en tomt på Museumsplassen (ved Vitenskapsmuséet). Tomten ble for dyr å sitte på, og solgt til E. C. Dahls bryggeri. Klubbens siste baneprosjekt ble Skøitebanen på Øen stadion på Nidarø, kjøpt i 1899. Her bygde klubben en gangbro over elva i 1901/1902 og lettet tilgjengeligheten fra sentrum. Øen Stadion var Trondheims skøytearena helt frem til kommunen bygde Leangenbanen. Klubben har sitt klubbhus på Leangen.
Granma
«Granma» er en yacht / lystbåt på 60 fot. Fidel Castro kjøpte båten i 1956 av en nordamerikansk pensjonist mens han og andre medlemmer av 26. juli-bevegelsen var i eksil i Mexico. Hensikten var å få et fartøy som kunne frakte de revolusjonære over til Cuba der de aktet å styrte diktatoren Fulgencio Batista.
Planen
Den opprinnelige planen for Granmas ankomst til provinsen Oriente på Øst-Cuba, kan deles inn i fire faser. I første fase skulle de revolusjonære på Granma 30. november 1958 slå seg sammen med Celia Sánchez, Crescencio Perez og vel 100 mann som ventet på dem i nærheten av kystbyen Niguero. I neste fase skulle de – under ledelse av Fidel Castro – angripe garnisonen i Bayamo. Dette for å forhindre at troppeforsterkninger ble sendt fra Bayamo til Santiago de Cuba der Frank Pais samme dag – 30. november – skulle iverksette et opprør (se kart ). I tredje fase skulle de revolusjonære seierherrene fra Bayamo slå seg sammen med Frank Pais gruppe i Santiago de Cuba og erobre også denne byen.
I fjerde og siste fase satset man på at befolkningen i Oriente ville gjøre opprør, at dette ville smitte over til resten av landet og til slutt feie Fulgencio Batista ut av presidentembetet.
Overfarten til Cuba
Granma var i dårlig stand. Motorene var nedslitte og gjorde at båten ikke kunne oppnå toppfart. I tillegg kunne radioen ombord bare motta og ikke sende, og gjorde det umulig for besetningen å holde kontakt med sine revolusjonære kontakter på Cuba.
Det kom et opprør i Santiago 30. november i regi av 26. juli-bevegelsens leder i provinsen Oriente, Frank Pais, men på dette tidspunktet var Granma langt til havs. Dårlig vær og manglende navigasjonskunnskaper var en del av årsaken.
Ankomsten
Granma fikk først landkjenning 2. desember 1956, men det skjedde ikke i Niguero (se kart ) der Celia Sánchez fortsatt ventet på dem med lastebiler, jeep’er, våpen og en styrkte på vel 50 mann. Sammen med seg hadde hun også den «fredsløse» Crescencio Perez og hans styrke på 40-50 mann. Det Celia og Crescencio ikke visste, var at Granma var blitt oppdaget og beskutt av Batistas helikoptre, og at geriljasoldatene om bord var blitt tvunget i land i Las Coloradas, mange mil sør om Niguero.
Det nye landingsområdet var en uframkommelig mangrovesump. På grunn av lasten stakk Granma så dypt at hun ikke kunne manøvreres helt inn til land. Castros folk måtte derfor losse det de kunne fra henne mens de stod med sjøvann helt opp til brystet. Derfor fikk de bare med seg en brøkdel av våpnene og utstyret som de hadde ombord.
Den 5. desember 1956 og etter nok en slitsom mars i ly av nattemørket blir de angitt av en lokal veiviser, og de utslitte geriljasoldatene blir omringet av Batistas soldater ved Alegría de Pío, like øst om Las Coloradas (se kart og les Che Guevaras beretning om overfallet ). I alt tre geriljasoldater blir drept i dette bakholdet. De øvrige spres for alle vinder i ulike grupper, stort sett uten å ha kontakt med hverandre.
Noen grupper er heldige og møter liten motstand mens andre igjen utslettes av Batistas soldater. I de påfølgende timer og dager mister mange livet i trefninger. Et fåtall tas til fange, herunder også Fidel Castros nestkommanderende, Juan Manuel Márquez, som blir henrettet like etter tilfangetakelsen. En annen av de drepte er Antonio López som bidro til at Che Guevara og Fidel Castro ble kjent med hverandre i Mexico. De gjenlevende samles til slutt i tre grupper som setter kursen for Sierre Maestra. De tre gruppene ledes av Fidel Castro, Raúl Castro og Juan Almeida.
På veien inn i Sierra Maestra får de god hjelp av nettverket av småbønder som Frank Pais og Celia Sánchez har organisert. Den 16. desember 1956 ankommer Fidel Castros gruppe det avtalte møtestedet, farmen Cinco Palmas i Sierra Maestra. Den 18. desember ankommer Raúl Castros gruppe og 21. desember ankommer Juan Almeidas gruppe som i tillegg er blitt forsterket av fem småbønder som ønsker å delta i geriljaen.
Av de 82 som hadde vært ombord på Granma, er bare 12 tilbake: Fidel Castro, Efigenio Almejeiros, Raúl Castro, Ciro Redondo, Camilo Cienfuegos, Julio Díaz, Calixto García, Che Guevara (såret), Luis Crespo, Jose Ponce, Juan Almeida og Universo Sanchez.
Museum og provins
Granma er i dag restaurert og står på revolusjonsmuseet i Havanna (Museo de la Revolución). Området i provinsen Oriente der Granma fikk landkjenning, ble etter revolusjonen omdøpt til provinsen Granma.
Mathew Wang Weimin
Matthew Wang Weimin var katolsk biskop av bispedømmet Jilin i provinsen Jilin i Folkerepublikken Kina.
Han var blant de biskoper som ble bispeviet uten pavelig mandat i Folkerepublikken Kina 1958-1962. De i Vatikanets øyne illegitime, men gyldige, bispevielsene, ble foretatt 31. mai 1959 i Jilin med erkebiskop Ignatius Pi Shushi som hovedkonsekrator.
Episkopalgenealogi
Hans episkopalgenealogi var:
Segmentering (språk)
Segmentering er et målmerke i noen norske dialekter. Segmentering betegner lyder som blir gjort ulike.
Eksempel: fjell → fjedl, alle → adle
Utbredelse
Segmentering finnes hovedsakelig i sørvestlandsk, men også i midtre delen av midlandsk.
Island under Sommer-OL 1992
Island under Sommer-OL 1992. Tjuesju sportsutøvere, tjuefire menn og tre kvinner fra Island deltok i seks sporter under Sommer-OL 1992 i Barcelona. De vant ikke noen medaljer. Bjarni Friðriksson var Islands flaggbærer under åpningsseremonien.
Glemt melodi for fløyte
Glemt melodi for fløyte (originaltittel: Забытая мелодия для флейты) er en sovjetisk film fra 1987, regissert av Eldar Rjazanov.
Handling
Historien følger en tidligere musiker må ta et vanskelig valg mellom elskerinnen sin, eller et komfortabelt liv sammen med sin kone. Tidligere var musikeren student ved et konservatorium, og en dyktig fløyte-spiller.
Nodar Kumaritashvili
Nodar Kumaritashvili (georgisk: ნოდარ ქუმარიტაშვილი; født 25. november 1988 i Bordzjomi i Georgia som den gang var i Sovjetunionen, død 12. februar 2010 i Whistler i Canada) var en georgisk aker som har konkurrert siden 2008. Hans beste resultat i en større konkurranse var en 55.-plass i verdenscupen i aking i 2008-2009, hans første sesong. Han ble tatt ut til å representere Georgia under Vinter-OL 2010, som skulle ha vært hans første olympiske leker.
Hylen kraftverk
Hylen kraftverk er et vannkraftverk i Suldal kommune i Rogaland fylke. Kraftverket ble satt i drift i 1981.
Nodar Kumaritashvili
Kumaritashvili pådro seg livstruende skader under en trening i OL-anlegget Whistler Sliding Centre den 12. februar 2010 da han falt av kjelken ved den siste svingen før målpassering, og ble kastet ut av banen hvor han traff en upolstret stålstolpe. Han ble fraktet med ambulansehelikopter til sykehuset i Whistler hvor han senere døde av skadene han ble påført.
Hylen kraftverk
Verket utnytter et fall på 68,5 meter fra Suldalsvatnet til havnivå i Hylsfjorden. Suldalsvatnet er regulert 1.5 meter. Suldalsvatnet mottar vann fra blant annet Kvilldal kraftverk.
I Hylen kraftverk er det mulig å slippe vann forbi turbinen via en omløpstunnel, ved for eksempel vedlikeholdsarbeid. For at villaksen ikke skal bli villedet inn Hylsfjorden slippes ikke vann ut via Hylen kraftverk i juli og august.
I stasjonshallen har det vært arrangert ulike konserter, blant annet operaoppføringer.
MF «Nordhordland» (1976)
MF «Nordhordland» er en bilferge bygget i 1976 for Bergen-Nordhordland Rutelag (BNR). Skipet gikk i rute Steinestø–Knarvik i mange år, senere overført til Valestrandsfossen-Breistein. De siste årene i ordinær rute gikk hun strekningen Leirvåg–Sløvåg.
Hylen kraftverk
Eiere er Lyse produksjon, Statkraft, Otra Kraft og Agder Energi Vannkraft. Kraftverket inngår i Ulla-Førreutbyggingen.
José María Bueno Monreal
José María Bueno y Monreal  (født 11. september 1904 i Zaragoza i Spania, død 20. august 1987 i Pamplona) var en av Den katolske kirkes kardinaler, og var erkebiskop av Sevilla 1957–1982.
Levan Gureshidze
Levan Gureshidze (født 21. september 1988) er en georgisk aker som har konkurrert siden 2008. Hans beste resultat i en større konkurranse er en 55.-plass i verdenscupen i aking i 2008-2009, noe som var hans første sesong. Han var tatt ut til å representere Georgia under Vinter-OL 2010, noe som ville blitt hans første olympiade, men deltok ikke på grunn av landsmannen og kameraten Nodar Kumaritashvilis dødsfall i starten av OL.
Subkarpatiske voivodskap
Det subkarpatiske voivodskap, eller Voivodskapet Subkarpatene, (polsk Województwo podkarpackie eller bare Podkarpackie) er et voivodskap i sørøstlige del av Polen med et areal på 17 846 km² og 2 129 294 innbyggere (01.01.14). Hovedstaden er Rzeszów.
José María Bueno Monreal
Han deltok under Annet Vatikankonsil 1962–1965.
Hylen kraftverk
Portalbygget er tegnet av Egil Sorteberg. Det smale tårnet har små glugger som faktisk er tenkt brukt som skyteskår i en krigssituasjon.
José María Bueno Monreal
Han ble kreert til kardinal av pave Johannes XXIII i 1958.
Hylen kraftverk
Eksterne lenker
Hylen Hydroelectric Power Station
José María Bueno Monreal
Han deltok i konklavet 1963 som valgte Paul VI, i konklavet august 1978 som valgte Johannes Paul I, og i konklavet oktober 1978 som valgte Johannes Paul II.
Episkopalgenealogi
Hans episkopalgenealogi er:
MF «Nordhordland» (1976)
«Nordhordland» ble bygget over samme lest som fergene til Rutelaget Askøy-Bergen og var ofte å se som vikar i ruten mellom Kleppestø og Nøstet. Den skilte seg således veldig ut fra de andre fergene i BNRs flåte, og blant andre norske riksveiferger.
Subkarpatiske voivodskap
Større byer
Voivodskapets største byer (innbyggertall og areal per 31. desember 2006):
Fullstendig liste over byer
Subkarpatiske voivodskap består av 46 byer ):
1. Rzeszów (163,155)
3. Stalowa Wola (65,818)
4. Mielec (61,118)
5. Tarnobrzeg (50,033)
6. Krosno (47,693)
7. Dębica (46,955)
8. Jarosław (40,549)
9. Sanok (39,481)
10. Jasło (37,768)
11. Łańcut (18,067)
12. Przeworsk (15,747)
13. Nisko (15,637)
14. Ropczyce (15,045)
15. Leżajsk (14,275)
16. Lubaczów (12,378)
18. Ustrzyki Dolne (9,478)
19. Kolbuszowa (9,172)
20. Strzyżów (8,703)
21. Brzozów (7,699)
22. Sędziszów Małopolski (7,121)
23. Rudnik nad Sanem (6,744)
24. Nowa Sarzyna (6,308)
25. Dynów (6,076)
26. Lesko (5,864)
27. Radymno (5,603)
28. Jedlicze (5,593)
29. Boguchwała (5,535)
30. Głogów Małopolski (5,123)
31. Zagórz (4,990)
32. Pilzno (4,411)
33. Sokołów Małopolski (3,991)
34. Rymanów (3,564)
35. Tyczyn (3,299)
36. Kańczuga (3,211)
37. Oleszyce (3,168)
38. Radomyśl Wielki (2,912)
39. Dukla (2,136)
40. Narol (2,120)
42. Sieniawa (2,065)
43. Cieszanów (1,899)
44. Iwonicz Zdrój (1,891)
45. Ulanów (1,494)
46. Baranów Sandomierski (1,453)
Ricardo Busquets
Han representerte Puerto Rico under Sommer-OL 2004 i Athen, der han ble utslått i semifinalen på 50 meter fri.
Steigen
Steigen (lulesamisk: Stájggo) er en kommune i Salten i Nordland. Den grenser mot kommunene Hamarøy i øst og Sørfold i sørøst og sør. I nord ligger Sagfjorden, i vest Vestfjorden og i sørvest Folda.
Steigen og Hamarøy omtales samlet som Nord-Salten.
Administrasjonssenteret er Leinesfjord. Andre befolkningssentre er Leines, Nordfold, Nordskot og Bogen.
Steigens kommunevåpen ble vedtatt av kommunestyret 12. oktober 1988 og viser tre øksehoder på gul bunn. Vennskapskommune er Podporozje i Leningrad oblast i Russland.
Geografi
Steigen omfatter Steigenhalvøya, deler av Stábánjárgga, et landområde på østsiden av Vinkfjorden og en rekke større og mindre øyer og øyvær. I overgangen mellom Vestfjorden og Sagfjorden ligger Lundøya og Engeløya med areal på henholdsvis 27 og 69 kvadratkilometer. Hjartøya med et areal på litt over 8 km² ligger helt sør. Langs vestkysten ligger Brunvær, Lauvøyvær, Engelvær, Måløyvær og Husøyværet fra nord til sør.
Landskapet splittes av en rekke fjorder og sund med Nordfolda som den lengste. Leinesfjorden og Skotsfjorden går innover i østlig retning fra Vestfjorden. Skjettenfjorden og Straumfjorden går sørover fra kystlinja i nord.
Steigens to største innsjøer er Storvatnet og Straumfjordvatnet i den østlige delen av kommunen. Helldalisen, helt i sør, er Steigens høyeste punkt og eneste isbre med en høyde på 1 351 meter.
Steigen har seks naturreservater. Langs vestkysten ligger Prestegårdsskogen, Brunvær, Engelvær og Brennvika. Storvatnet og Hopvasslia verner deler av fjellområdene i øst.
Vei- og sjøtransport
Nordlandsekspressen har fem anløp i Steigen på ruten mellom Svolvær og Bodø: Bogøy, Holkestad, Nordskot, Helnessund og Brennsund. I tillegg går det en egen hurtigbåtrute fra Bodø, via Brennsund, til Helnessund. Med utgangspunkt i Nordfold går det en hurtigbåtrute som betjener flere bebyggelser langs nord- og sørsiden av Nordfolda.
Mellom 1957 og 1990 var det fergeforbindelse mellom Bogøy og Skutvik i Hamarøy, og fra 1964 til 1990 fra Nordfold til Røsvik i Sørfold. Begge sambandene ble erstattet av Steigentunnelen.
Etter åpningen av Steigentunnelen mot europavei 6 begynte Steigen kommune et arbeid for å få flyttet fergeforbindelsen til Svolvær fra Skutvik til Mortenstranda. Saken skapte i lang tid en politisk strid og et dårlig samarbeidsklima mellom de to nabokommunene og en lokal uenighet mellom deler av befolkningen i de to kommunene. Saken ble avgjort til Skutviks fordel i 1996 av Samferdselsdepartementet.
Medier
Radio Nord-Salten (Radio Steigen) ble etablert i 26. april 1992 som en lokalradio for kommunene i Nord-Salten. Radioen sender fra Leinesfjord, men har studio også på Hamarøy.
Lokalavisa NordSalten / Bájkkeavijjsa NuorttaSállto og Avisa Nordland er de viktigste formidlerne av lokalt nyhetsstoff fra Steigen.
Prototech
Historie
I 1988 ble verkstedsdelen av CMI skilt ut i et eget selskap som ble kalt Prototech AS. Samtidig ble en del mekaniske ingeniører med over i det nye selskapet.
Steigen
Historie
Ordet Steigen kommer fra norrønt "stíga" som betyr å stige. Dette stammer fra en av de lokale gårdene ved navn Steig, også kjent som Stegen.
Opprinnelig utgjorde Steigen formannskapsdistrikt den nordlige og vestlige delen av Steigenhalvøya. Etter en større kommunesammenslåing i 1964 fikk kommunen sitt nåværende areal.
Steigen utgjorde landområdene nord for vannskillet fra Brenntinden, sør for Brennvika, i sørvest, via Nordfoldeidet og Allmenningsvatnet til Reinkalvtinden. Fra Reinkalvtinden nordøstover i det smale beltet langs vannskillet mellom Sagfjorden og Balkjosen til Langvikodden øst for Skranstad og videre nordover i Økssundet. Steigen hadde grenser til Hamarøy i øst, Nordfold i sør og Kjerringøy i sørvest. Området hadde et sammenlagt areal på 450,9 kvadratkilometer.
Kommunesammenslåingen i 1964
1. januar 1964 ble det foretatt en større kommunesammenslåing og flere grenseendringer i regionen. Leiranger, Nordfold og Kjerringøy opphørte å eksistere. Leiranger ble tilbakeført til Steigen. Nordfold, med unntak av områdene rundt Mørsvikbotn, ble slått sammen med Steigen og Brennsund-området i Kjerringøy ble overført til Steigen. Det ble foretatt en grensejustering der landområder langs Sagfjorden fra Veggfjellan til Langvikodden, øst for Straumfjorden, og sørover rundt Storvatnet ble overført fra Hamarøy til Steigen.
Severdigheter
Steigen kirke er gammel steinkirke, hvor den eldste delen er fra midten av 1200-tallet. Kirken er fremdeles i bruk. I kjelleren er det gamle graver.
Bø- og Vollmoanleggene er begge forhistoriske tunanlegg, henholdsvis datert til rundt år 300 og 600. Bø-anlegget ligger under traséen til hovedveien, mens Vollmoen-anlegget ligger mellom Vollmoen Amfi og Steigen kirke. Der er det tydelige spor etter kokegroper og 16 langhus, som til sammen kunne romme rundt 600 personer.
Batterie Dietl på Engeløya er fra den andre verdenskrig, og er en av Nord-Europas største kanonstillinger. Det ble bygd av russiske krigsfanger. Fra denne kanonstillingen kunne skip i Vestfjorden beskytes. Dette befestet Engeløya som ett av Norges viktigste militær-strategiske punkter. Kanonene er borte, og stedet er åpent for turister.
Like bortenfor museet kan man også finne en lignende bunkers. Den er ikke i drift/vedlikehold.
På Engeløy finnes det også en minnestøtte til ære for russerne som måtte bøte med livet i Steigen under 2. Verdenskrig.
Steigen sagaspill er et skuespill skrevet av Bjørn Stemland som blir satt opp annet hvert år i Steigen av frivillige. Det er basert på sagaen om Hagbard og Signe som av mange er knyttet til Vollmoen.
Parallelt med dette arrangeres også God Nok-festivalen som fremmer problematikken rundt psykisk helse, samt konserter på kveldstid.
Steigen bygdetun har mange gamle ting bevart, og har omvising for gjester. Tunet har husmannshus, et hovedhus (tidligere legegård), en smie, en gammel butikk og i fjøset er det utstilling av gamle landbruksredskaper.
Antanas Smetona
Biografi
Antanas Smetona ble født i landsbyen Užulėnis, i Taujėnai-distriktet av Ukmergė fylke i Litauen (som da var en del av Keiserriket Russland). Antanas Smetona gikk først på grunnskolen i Taujėnai, og etter å ha bestått avgangseksamen fra Palanga før-gymnasium i 1893, innsendte han sin søknad til bispeseminaret i Kaunas, med håp om å bli en katolsk prest. Forskjellige omstendigheter endret disse planene, og han innmeldte seg på Jelgava Gymnasium i Latvia. Her, sammen med Jonas Jablonskis, Vincas Kudirka og andre, ble han medlem av en hemmelig litauisk studenterorganisasjon. Organisasjonen var nasjonalistisk og anti-tsarisk. I høsten 1896 organiserte han en motstand av studenter mot den obligatoriske deltagelse av den russisk-ortodokse kirke, og ble utvist fra gymnasiet, men ble tillatt å studere ved Gymnasium No. 9 i St. Petersburg.
Steigen
Severdigheter
På Sørskott er det en naturlig bygdeborg. Det er en naturformasjon som er endret for å bli et tilfluktssted hvor bygdefolk kunne forsvare seg mot strandhugg fra vikingene.
Antanas Smetona
Biografi
Etter sin avgangseksamen fra gymnaset i 1897, tilmeldte Smetona seg til fakultetet på universitetet i St. Petersburg. Her deltok han i aktivitetene til en hemmelig litauisk studentorganisasjon, og ble gjort til formann. Han ble involvert i utgivelsen og utbredelsen av litauiske bøker. Ved to anledninger ble han truet med utvisning fra universitetet og opplevde å bli arrestert og fengslet for en kort periode. Etter hans universitetseksamen i 1902 arbeidet han ved landbruksbanken i Vilnius. To år senere giftet han seg med Sofija Chodakauskaitė.
Steigen
Severdigheter
Ytterst i Alvenes er det et sagbruk fra 1815, av den typen som var drevet av vannkraft. Sagbruket er ikke i bruk, men like fullt intakt og kan brukes ennå. Det har blitt restaurert.
Antanas Smetona
Tidlige aktiviteter
Allerede fra hans første dager i Vilnius ble Smetona involvert i forskjellige litauiske nasjonalistiske gruppers aktiviteter, og ble medlem av Litauens demokratiske parti som ble representert i Vilnius' Stor-Seimas. Han ble senere valgt inn i partiets presidium. Mellom 1904 og 1907 var han medlem av den litauiske avisen Vilniaus Žinios (Vilnius Nyhetene) stab, og mellom 1905 og 1906 utga han avisen Lietuvos Ūkininkas (Den litauiske bonden).
Steigen
Severdigheter
Det er to store huler i Steigen, Resshola og Dryppsteinhola. Sistnevnte har fått sitt navn fordi den brukte å ha store forekomster av dryppstein. Nå er nesten all dryppsteinen hakket løs og ødelagt og tatt med av turister og andre turgåere. Lite gjenstår og derfor er hulen stengt for alminnelig ferdsel.
Antanas Smetona
Tidlige aktiviteter
I 1907 prøvde Smetona og fader Juozas Tumas på dristig vis å utgi avisen Viltis (håpet) og startet å trykke og sirkulere den. I Viltis var Smetona fortaler for nasjonal enhet; han var også ansvarlig for å innlemme selskapet Aušra (daggry) for utgivelsen av litauiske bøker, var medlem av Vilnius' litauiske gjensidige forening for bistand, Litauens forening for lærde, utdannelseforeningene Vilniaus aušra (Vilnius' daggry) og Rytas (morgenen), kunstforeningen Rūta og mange andre. Han lærte også litauisk språk på skoler i Vilnius. I 1914 begynte han å utgi avisen Vairas (roret), som ble utgitt hver fjortende dag.
Steigen
Severdigheter
Det finnes to ordentlig store og rene sandstrender i Steigen; Brennvikstranden og Bøstranden. Den første er den mest populære.
Antanas Smetona
Politisk karriere
Under den første verdenskrig var han den første viseformann og senere formann for Sentralkomiteen for Litauens hjelpeorganisasjon, som hjalp ofrene av krigen. I sommeren 1916 presenterte Antanas Smetona, sammen med andre litauere fra Vilnius, et memorandum til den tyske øverstkommanderende på Østfronten, hvor han krevde for retten til den litauiske nasjon til å ha sin egen stat.
Den 6. september 1917 startet han trykkingen av avisen Lietuvos Aidas (Litauens ekko) og arbeidet som avisens utgiver og sjefredaktør. I avisens første utgave skrev Smetona at det viktigste målet for den litauiske nasjon var gjenopprettelsen av en selvstendig litauisk stat.
Mellom den 18. og 22. september 1917 deltok han på Den litauiske konferansen i Vilnius, og ble valgt som formann (1917–1919) for Det litauiske nasjonalråd (senere Statens Nasjonalråd). Den 16. februar 1918 undertegnet Antanas Smetona Litauens uavhengighetshetserklæring.
Mellom desember 1918 og mars 1919 levde han primært i Tyskland og i Skandinavia og innsamlet lån for Litauens selvstendighetskamp. Den 4. april 1919 valgte nasjonalrådet Smetona som landets første president. Denne posten holdt han i et år, inntil parlamentet valgte Aleksandras Stulginskis til president 19. april 1920. Smetona ble ikke gjenvalgt til Seimas (parlamentet), og mellom 1921 og 1924 var han redaktør for flere aviser, inkludert Lietuvos balsas («Litauens røst»), Lietuviškas balsas («Litauernes røst») og Vairas.
Etter Klaipėdaopprøret i januar 1923, i det tidligere tyske territoriet Memelland, som hadde blitt separert fra Tyskland, ble han utnevnt til kommissær for området 20. februar, men på grunn av uenigheter med statsminister Ernestas Galvanauskas trakk han seg fra posten.
I november 1923 ble Smetona fengslet for noen dager av autoritetene som følge av utgivelsen av en artikkel skrevet av Augustinas Voldemaras i Vairas. Mellom 1923 og 1927 var han amanuensis på Litauens Universitet – først som leder for kunstteori og historie, og senere for avdelingen for filosofi. Han holdt foredrag om etikk, antikk filosofi og holdt foredrag om litauisk lingvistikk. Han ble en høytstående foreleser på universitetet i Vilnius i 1926. I 1932 ble han gitt en filosofiske doktorgrad på Vytautas Magnus Universitet.
Smetona deltok i Lietuvos Šaulių Sąjunga, som hadde startet Klaipėdaopprøret, som gjorde han enda mere omtalt. Han ble flere ganger valgt til ledelsen av organisasjonen.
Mellom 1924 og 1940 var han nestformann av styret av Den internasjonale bank og medlem av flere foreninger.
Autoritær president
Antanas Smetona var en av lederne av kuppet den 17. desember 1926, som fjernet president Kazys Grinius fra makten, og Smetona ble igjen president den 19. desember samme år (to andre regjerte i embedet for en kort periode under kuppet før Smetona formelt aksepterte presidentembetet).
Han utnevnte Augustinas Voldemaras som statsminister. Et år senere oppløste han parlamentet, og den 15. mai 1928, med godkjennelse av regjeringen, innførte han en ny grunnlov, som blant annet omfattet økt makt hos presidenten. I 1929 fjernet han Voldemaras fra makten og ble et autoritært statsoverhode. Han ble gjenvalgt som president i 1931 og 1938, og forble i embetet inntil den 15. juni 1940.
Politisk situasjon i 1938-40
I 1938 begynte forholdet mellom Litauen og nabolandene å forverre seg. Den 11. mars skjøt den litauiske grensevakten Justas Lukoševičius den polske soldaten Stanisław Serafin på demarkasjonslinjen mellom Polen og Litauen ved landsbyen Trasninkai nær Merkinė. Polen følte seg truet at tyskernes ekspansjonspolitikk, ettersom at tyskernes hadde annektert Østerrike (Anschluss) den 12. mars 1938. Som følge av grenseepisoden ville polakkene sikre sin nordlige grense, og den 17. mars la Polen frem et ultimatum om at Litauen skulle gjenåpne diplomatisk forbindelse med Polen, noe som Litauen hadde stoppet etter polakkenes annektering av Vilniusregionen i 1920. Litauen, som var underlegen militært og hadde ingen allierte på sin side, foretrakk en fredelig løsning på problemet og aksepterte ultimatumet den 19. mars.