cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Oude IJssel
Oude IJssel, eller Alte Issel på tysk, (begge navnene betyr «Gamle IJssel») er en elv i Tyskland og Nederland og er en av sideelvene til IJssel fra høyre med en lengde på 80 kilometer. IJssel er en av grenene i Rhindeltaet og Oude IJssel var den øvre leien til IJssel frem til man gravde ut en kanal til Rhinen, sannsynligvis i romertiden.
Rhinen ble da det største bidraget til IJssel, selv om relativt lite av vannet i Rhinen renner denne veien og inn i IJssel–systemet. Forskjellige sideelver kan likevel gi ganske mye vann til den totale vannføringen i elven, for eksempel elvene Berkel og Schipbeek. IJssel er den eneste grenen av Rhindeltaet som mottar sideelver istedenfor å spre seg ut i flere grener. Bare nær munningen av IJssel deler den seg opp i flere grener i det mindre IJsseldeltaet.
Kilden til Oude IJssel ligger nær Borken i Nordrhein-Westfalen i Tyskland. Elven renner først sørvestover før den nesten når Rhinen nær Wesel, hvor den snur nordvestover. Etter Isselburg krysser elven grensen til Nederland (og provinsen Gelderland). Elven fortsetter ved å renne gjennom Doetinchem før den munner ut i IJssel ved Doesburg.
Zhang Yining
Zhang Yining (født 5. oktober 1982 i Beijing i Folkerepublikken Kina) er en kinesisk bordtennisspiller.
9. etappe av Tour de France 2010
9. etappe av Tour de France 2010 ble kjørt 13. juli 2010 fra Morzine-Avoriaz til Saint-Jean-de-Maurienne.
Zhang Yining
Hun ble olympisk mester i lagkonkurranse i bordtennis under OL 2008 i Beijing. Laget med henne, Guo Yue og Wang Nan beseiret Singapores lag i finalen med 3-1, 3-1, 3-1. Det var Zhang Yinings tredje olympiske gullmedalje.
Fenghette
Hensikten med å bruke fenghetter er for å unngå å transportere større mengder følsomt sprengstoff. Fenghettene er svært følsomme, men inneholder små mengder sprengstoff. Detonasjonen av en fenghette brukes da til å detonere for eksempel dynamitt, som er mindre følsomt. En tilsvarende anordning som kan påvirkes med fysisk deformering kalles tennhette og brukes i skytevåpen.
9. etappe av Tour de France 2010
1. klatring (Côte de Châtillon)
4. kategori stigning etter 18.5 km
Fenghette
Historie
Den første fenghetten ble demonstrert i 1745, da en Dr. Watson fra Royal Society of England demonstrerte at en elektrisk gnist fra en leidnerflaske (primitiv kondensator) kunne antenne svartkrutt.
9. etappe av Tour de France 2010
1. spurt (Cluses)
Etter 25,5 km
Fenghette
Historie
I 1750 produserte Benjamin Franklin i Philadelphia en kommersielt tilgjengelig fenghette. Den besto av et rør av papir fylt med svartkrutt, med ledninger ut begge endene. De to ledningene var nær hverandre inni fenghetta, men berørte ikke hverandre. En høy elektrisk spenning skapte en gnist mellom ledningene, noe som kunne antenne fenghetta.
9. etappe av Tour de France 2010
2. klatring (Col de la Colombière)
1. kategori stigning etter 46 km
Fenghette
Historie
I 1807 ble de første perkusjonshettene for å antenne kruttladningen i skytevåpen utviklet, og la grunnlaget for tennhetter slik vi i dag kjenner dem fra patroner.
9. etappe av Tour de France 2010
3. klatring (Col des Aravis)
2. kategori stigning etter 71 km
Fenghette
Historie
I 1822 ble den første fenghetta med glødetråd laget av Robert Hare. Han brukte en enkelt tynn ledning gjennom fenghetta som antente en blanding (antatt å være av kaliumklorid/arsen/svovel) da den ble varm. Denne blandingen antente igjen en større ladning pakket svartkrutt.
9. etappe av Tour de France 2010
4. klatring (Col des Saisies)
1. kategori stigning etter 97 km
Fenghette
Historie
I 1867 innførte Alfred Nobel den første pyrotekniske fenghetta. Den brukte Hg(ONC)2 for å detonere dynamitt. I 1868 lanserte H. Julius Smith en fenghette med gnistantenning av Hg(ONC)2, den første elektriske fenghetta som kunne detonere dynamitt.
9. etappe av Tour de France 2010
2. spurt (La Bathie)
Etter 135,5 km
Fenghette
Historie
I 1875 utviklet og lanserte Perry Gardiner og Smith samtidig og uavhengig av hverandre fenghetter som kombinerte glødetråd og kvikksølvfulminat, Hg(ONC)2. Disse var forgjengeren til moderne fenghetter, som riktignok bruker andre kjemiske sammensetninger, men ellers er ganske like Gardiner og Smith sine fenghetter.
Benjamin Sewell
Benjamin Sewell (født 26. juni 1845 i Graz i Østerrike, død 4. mars 1895 i Montreux Sveits) var ingeniør, forretningsmann og britisk konsul i Skien. Han regnes som grunnleggeren av papirfabrikken Union Co.. Han kom fra den norsk-britiske slekten Sewell.
Sewell tok utdannelsen i Tyskland og arbeidet både i London og Brasil før han slo seg ned i Skien på begynnelsen av 1870-tallet. Han giftet seg med sin kusine Emma Brooke som han fikk tre barn med. Selv om han døde i Sveits ble han begravet i Skien. Han startet treforedlingsselskapet Union A/S i Skien 1873. Etter flere år med vanskeligheter og motgang klarte han å gjøre firmaet til det ledende papirfabrikken i landet. På Klosterøya i Skien ses en statue av ham.
9. etappe av Tour de France 2010
5. klatring (Col de la Madeleine)
HC-kategorisert stigning etter 172,5 km
Målgang (Saint-Jean-de-Maurienne)
Etter 204,5 km
Eksterne lenker
2010 Tour de France, Prologue to Stage 10
Birkenes kirke
Birkenes kirke er en korskirke fra 1858 på Birkeneset ved Birkeland i Birkenes kommune, Agder fylke. Den ble vigslet av biskop Jacob von der Lippe 1. desember 1858.
Byggingen skjedde i Andreas Solbergs ordførertid. Han var også nestleder i byggekomiteen. Byggverket er i tømmer i en bysantisk/romantisk stil og har 760 plasser. Kirken er bygd på samme sted som Birkenes gamle kirke, av byggmester Mikkel Mortensen. Altertavlen er fra 1908 (50-årsjubileum) og er malt av Lars Osa. Den viser «Kristi oppstandelse», malt som en kopi av Carl Blochs altertavle i Jakobskirken i København. Der står det et krusifiks foran alteret, og i 2005 fikk man et tilsvarende krusifiks i Birkenes kirke.
Kirken ble renovert i forbindelse med 100-årsjubileet i 1958. Til 150-årsjubileet i 2008 ble to vinduer som hadde vært tildekket i kirkens kor, åpnet. I vinduene ble det montert glasskunst laget av Barbro Raen Thomassen. Motivene er en madonnalilje og en bjørkekvist og er inspirert fra altertavlens liljer og fra navnet som har gitt opphav til kommunen.
Ernst Reijseger
I hjemlandet har han lenge spilt med Theo Loevendie Consort, Guus Janssen Septet og Amsterdam String Trio. I 1985 mottok han Boy Edgar-prisen og i 1995 North Sea Jazz Festivals Bird Award. Han har turnert verden over, også her til lands, med Clusone Trio på Moldejazz i 1994 (Han Bennink og Michael Moore). I den senere tid har han samarbeidet med de norske jazzmusikerne Mats Eilertsen (Turanga, 2004; Flux, 2006) og Stian Carstensen, med sistnevnte på Vossajazz 1998, Dølajazz 1998 (bestillingsverk) og Moldejazz 2004, samt utgivelsen Backwards Into The Backwoods (2005). Han deltok med sin «kjempegitar» i Porsgrunn kommunes «Den kulturelle bæremeisen» med opptredener i barnehager (2006).
GBOB
The Global Battle Of the Bands (GBOB) er et internasjonalt konsept der band og musikkgrupper fra en rekke land kjemper om å vinne verdensfinalen i London. GBOB ble grunnlagt av nordmannen Tore Lande i 2004 og er en fortsettelse av Trøndersk Mesterskap i Rock og senere NM i Rock, som Tore Lande drev i en rekke år.
Kunderelasjonshåndtering
Kunderelasjonshåndtering, på engelsk customer relationship management (CRM), er en markedsføringsteori som omhandler styring av kunder og kunderelasjoner i en virksomhet. Et CRM-system er et elektronisk informasjonssystem som støtter slik markedsføring med arbeidsprosesser og programvare.
Atferdsdata fra kundedatabasen kan bidra til mer finmasket og sikker viten om hvordan ulike kundegrupper reagerer på prisendringer og produktforbedringer. Kunderelasjonshåndteringen blir et verktøy for å organisere kundeforholdene, og gjør det mulig å skreddersy nye tilbud til kundene.
GBOB
Rundt 30 land arrangerer lokale, regionale og nasjonale finaler, før de velger en vinner, som representerer deres land under verdensfinalen i desember hvert år. Nye land legges til når arrangører melder sin interesse og blir godkjent, som deres lands nasjonale «GBOB-director».
Blue Labour
Blue Labour er en ny og voksende idéstrømning i det britiske arbeiderpartiet, Labour Party. Representanter for Blue Labour anser at det sosialdemokratiske partiet må finne en ny vei for å vinne tilbake velgere fra arbeiderklassen. Det tas til orde for en mer konservativ politikk på områder som innvandring og kriminalitet, og et klart standpunkt mot nyliberale økonomiske ideer til fordel for laug-sosialisme og korporativisme. Man anser også at den tradisjonelle velferdsstaten er for byråkratisk og at mer fokus bør rettes mot lokale demokratiske institusjoner.
Kunderelasjonshåndtering
Hensikt
Systemet kan levere analyser av de mest lønnsomme kunder og produkter. Systemet gjør det også enklere om flere personer behandler samme kunde.
Blue Labour
Blant de mest velkjente representantene for Blue Labour er Maurice Glasman, akademiker og parlamentsmedlem for Labour; James Purnell, minister i Tony Blairs og Gordon Browns regjeringer; Jon Cruddas, parlamentsmedlem for Labour; Marc Stears, politisk filosof ved University of Oxford; Jonathan Rutherford, professor i kulturvitenskap ved Middlesex University; og Chuka Umunna, parlamentsmedlem for Labour.
GBOB
GBOB har to grunnleggende regler. All musikk må være original skrevet av eller for bandet og den må fremføres i sin helhet «live». Hvert bandmedlem betaler en registreringsavgift på tilsvarende 15 britiske pund. GBOB betaler reise og opphold, for deltakende band under verdensfinalen.
Kunderelasjonshåndtering
Bruksområder
I bedriftsmarkedet (såkalt «B2B») er CRM-systemer ofte rene arbeidsverktøy for oppsøkende selgere. I forbrukermarkedet er oftere CRM-systemene brukt av kundesentre, og gjerne koblet med lojalitetsprogrammer hvor kundens kjøp og preferanser er lagret.
GBOB
Alle former for musikk er velkommen til å delta, men konkurransen har vært mest preget av rockeband og finalen holdes hvert år i et lokale tilnærmet «Rockefeller-stil».
Kunderelasjonshåndtering
Leverandører
Gartner utpekte i 2018 Salesforce, Microsoft, og Pegasystems som de tre ledende aktører innen CRM-området.
GBOB
Sesong 1 (2004)
I den første sesongen i 2004 vant bandet «Second» fra Spania. Det var 16 deltakende nasjoner.
Kunderelasjonshåndtering
Leverandører
Markedet for CRM-systemer preges av en rekke store aktører, som i stadig større grad tilbyr CRM-systemer levert som en tjeneste (Programvare som tjeneste). Det er fortsatt mulig å anskaffe CRM-systemer til lokal installasjon, men denne form for leveranser blir stadig mindre vanlig.
GBOB
Sesong 2 (2005)
I den andre sesongen i 2005 var det tre gutter fra Irland med bandet «Kopek» som tok med seg 100,000 dollar i prispenger.
Sesong 3 (2006)
Den tredje sesongen i 2006 vant USA med rap/rock bandet «Heavy Mojo». 25 nasjoner deltok.
Hvelv (arkitektur)
Hvelv er en betegnelse for overdekking av et rom av bueformet bygningsledd. Hvelv er basert på den arkitektoniske buen som konstruksjonsprinsipp. Det finnes en rekke typer hvelv som er mer eller mindre komplisert, eksempelvis tønnehvelv (en dyp bue), krysshvelv (utviklet i romanske katedraler), stjernehvelv, netthvelv, ribbehvelv, viftehvelv, klosterhvelv, speilhvelv, kuppelhvelv og stalaktitthvelv.
GBOB
Sesong 4 (2007)
Den fjerde sesongen i 2007 gikk seieren til Færøyene og guttene i «Boys in a Band».
Hvelv (arkitektur)
Hvelvinger er kjent fra oldtiden, men ble først utviklet da etruskerne etablerte kilestein, også kalt for sluttsteinen, som innmures til slutt i buens toppunkt Det gjorde det mulig å bygge buer. Delene som et hvelv anvender seg av et sideveis trykk eller løft som krever en motgående trykk eller motstand. Når hvelvet bygges i undergrunnen eller under bakken, gir grunnen alle den motstand som kreves. Imidlertid når hvelvet bygges over bakken benyttes ulike erstatninger for støtte den nødvendige motstanden. Et eksempel er at tykkere vegger benyttet i tilfellet tønnehvelv. Avstivningsmur er benyttet for støtte motstand når hvelv med kryssingsvinkel konstrueres. Hvelv bæres av vegger, buer og eller vertikale støtter som søyler, pilarer eller pilastre.
GBOB
Sesong 5 (2008)
Den femte sesongen i 2008 ble det hjemmeseier, da det engelske bandet «Floors and Walls» vant. 27 nasjoner deltok, og Verdensfinalen måtte arrangeres over to dager.
Hvelv (arkitektur)
Etymologi
Hvelv er avledet fra norrønt hvelfa (f og v var lik), som stammer fra germanske *hwalbian-, som går tilbake til indoeuropeiske *kwelp-, som også foreligger i greske kólpos, «bukt», derav lånordet golf. På engelsk heter ordet vault, dannet ca 1300 fra gammelfranske voute, «bue», «buetak», eller «kammer», fra vulgærlatin *volta, en konstruksjon av *volvita, substantivbruk av hunkjønnsformen av *volvitus, en alterasjon av latinske volutus, «buet», perfektum partisipp av volvere, «å snu», «vende rundt», «rulle».
GBOB
Sesong 6 (2009)
Den sjette sesongen. Verdensfinalen ble utsatt og arrangert i 27. april 2010 på «The Scala» i London. Kina vant med bandet «Rustic», mens Norge, representert av bandet "Explicit Licks", gjorde sin beste plassering så langt med en 3.-plass. Foran denne finalen ble førstepremien endret fra å være 100,000 dollar til å bli en utrustningspakke for band verdt 100,000 dollar. Disse landene deltok; Ukraina, Romania, Nepal, Serbia, Norge, Kina, Nederland, Island, England, Japan, Canada, Montenegro, Malaysia, Australia, Italia, Belgia, Tyskland, Israel og Kasakhstan.
Savanne
Savanne (via spansk sabana, fra et nå utdødd karibisk språk) er et av jordas større biomer. Den kan betraktes som en mellomting mellom skog og steppe. Savanne fins i Afrika, Nord-Amerika, Sør-Amerika og Australia. En typisk savanne er et område i den tropiske sonen som ligger ved ekvator, hvor vegetasjonen består av høyt gress og tynt spredte busker og trær. Savannaområder ligger ofte mellom regnskog og ørkenområder. Jordsmonnet på den tropiske savannen er vanligvis mer alkalisk enn jorda i en tropisk regnskog og har en brun-svart farge.
Savannas har vanligvis stor forskjell mellom regntiden og den tørre årstiden, noe som har stor innvirkning på plante- og dyrelivet.
Klima og jordsmonn
Temperaturen er høy hele året. Årsnedbøren varierer mellom 250 mm på de tørreste savannene til 1800 mm på de mest nedbørsrike. Det er en eller to tørketider. Jordsmonnet tilhører lateritt-typen, men har på grunn av det tørrere klimaet høyere humusinnhold enn i den tropiske regnskogen.
Vegetasjon
Gress dominerer landskapet. De fleste grasartene er høgvokste, men utstrakt beiting holder graset nede. Det afrikanske elefantgraset kan nå høgder på 5 meter.
Til tross for at savanner ikke har mange trær, er primærproduksjonen den nest største etter tropisk regnskog. Dette skyldes den kraftige gressveksten. Undersøkelser har vist at dyrene på savannene konsumerer er større del av primærproduksjonen enn i andre økosystemer. I Uganda har målinger vist at gresspisende dyr tar til seg 50 % av netto primærproduksjon, noe som er mye når tilsvarende undersøkelser viser at reinsdyr på Hardangervidda bare tar til seg 0,6 % av primærproduksjonen. En grunn til dette kan være at de plantespisende artene har tilpasset seg mange særegne nisjer over lang tid (koevolusjon).
Fauna
Dyrelivet på savannen er rikt. Det er et mangfold av store, planteetende pattedyr (antiloper, sebra, gnu, sjiraff, elefant, impala) og store rovdyr som jakter på disse (løve, leopard, gepard), så vel som åtseletere (hyene).
Av insekter finner en termitter, grashopper, sirisser og tallrike maur- og vepsearter.
MF «Os»
MF «Os» er en bilferge bygget i 1978 for Hardanger Sunnhordlandske Dampskipsselskap. Fergen gikk i rutefart for Norled på sambandet Skjeltene-Lepsøya-Haramsøya fram til nedleggelsen av sambandet i desember 2021. Fergen har passasjersalong under bildekk og over bildekk. Den er tilrettelagt med toalett tilpasset handikappede på nedre dekk. Det går heis fra bildekk til både nedre og øvre salonger.
I 1988 fikk «Os» ettermontert et hengedekk, noe som økte kapasiteten til 66 personbiler.
Aghla Beg
Aghla Beg (irsk: Eachla Beag) er et fjell i grevskapet Donegal i Irland. Av fjellets to topper har den ene en høyde på 564 meter over havet, men den andre en høyde på 602 meter over havet.
Geografi
Fjellet er det tredje nordligste og femte høyeste av fjellkjeden, kalt Seven Sisters, «de syv søstre», av lokalbefolkningen: Muckish, Crocknalaragagh, Aghla Beg, Ardloughnabrackbaddy, Aghla More, Mackoght (også kjent som «lille Errigal») og Errigal. De syv søstre er en del av Derryveaghfjellene.
Liste over Norges handelsministre
Dette er en liste over norske handelsministre fra opprettelsen i 1947 og frem til avviklingen av departementet i 1987. Ved kgl.res. 5. desember 1947 ble et nytt Handelsdepartement opprettet, og det tidligere Departementet for handel, sjøfart, industri og håndverk skiftet navn til Industri-, håndverk- og skipsfartsdepartementet, til vanlig kalt Industridepartementet. I 1955 fikk departementet nye ansvarsområder og skiftet navn til Handels- og skipsfartsdepartementet. Ministeren ble fremdeles kalt handelsminister frem til departementet ble avviklet i 1987. Ministerposten fortsatte å eksisterere uten eget departement, men innen Utenriksdepartementet, fra 1. januar 1988 til 25. oktober 1996.
For statsråder i Handelsdepartementet 1903–1945, se Liste over Norges industriministre.
Hjørundfjord
Hjørundfjord er en tidligere kommune på Sunnmøre i Møre og Romsdal fylke. Kommunen omfattet bygdene rundt Hjørundfjorden fra Hundeidvik i nord.
Kommunen ble opprettet som Hjørundfjord formannskapsdistrikt i 1837. Kommunesenteret lå på Sæbø.
Hjørundfjord ble slått sammen med Vartdal og Ørsta i den nye Ørsta kommune 1. januar 1964. Før kommunesammenslåingen hadde Hjørundfjord 1728 innbyggere. Per 1. januar 2015 var det 901 innbyggere.
Kirke
Hjørundfjord sogn ble opprettet i 1751. Hovedkirken ligger på Sæbø. I 1929 ble Storfjord sogn utskilt som eget sogn med kirke på Bjørke.
Skole
Det ble bygd en kommunal internatskole, Stafset skule, i 1915. Skolen ble nedlagt som internatskole i 1949.
Ny Jord (tidsskrift)
I tidsskriftets andre bind, i november 1888, ble bl.a. første del av Knut Hamsuns roman ''Sult publisert første gang. Dette bindet ble utgitt i 1.500 eksemplarer.
Andre viktige bidragsytere til Ny Jord var Christian Krohg, Herman Bang, Carl Ewald, August Strindberg og Gustav Wied.
Milan Milutinović
Milan Milutinović (serbisk kyrillisk Милан Милутиновић; født 19. desember 1942 i Beograd, død 2. juli 2023 i Beograd) var en serbisk politiker som var president fordelrepublikken Serbia innen Den jugoslaviske føderasjon fra 1998 til 2002. Han ble i 2003 tiltalt for krigsforbrytelser, men ble frikjent.
Bakgrunn
Milan Milutinović vokste opp i en kommunistisk preget familie med dype røtter i Beograd. Faren Aleksandar var sivilingeniør og moren Ljubica (født Jokić) kunsthistoriker. Han studerte til jurist ved Universitetet i Beograd, der han ble kjent med Slobodan Milošević, som han skulle bli en nær venn og medarbeider med. I studietiden ble han aktiv i det kommunistiske ungdomsforbund, og ble medlem av den serbiske avdeling av kommunistpartiet.
Karriere
Han ble blant annet representant til det sosialpolitiske kammer av Det jugoslaviske forbundsparlament, republikksekretær for oppdragelse og vitenskap i den serbiske regjering, og avdelingsleder i det jugoslaviske utenriksministerium. I 1989 ble Milutinović sendt som ambassadør til Athen og var sitt lands sendemann til Hellas til august 1995, da han ble utenriksminister. I de første månedene av hans embedstid deltok han sentrali i forhandlingene som endte i Daytonavtalen. Deretter bestrebet han seg på sitt lands reintegrering i det europeiske statsfellesskap.
Han ble blant annet representant til det sosialpolitiske kammer av Det jugoslaviske forbundsparlament,og republikksekretær for oppdragelse og vitenskap i den serbiske regjering. Hans komparative firskning om de europeiske systemer for høyerer utdannelse ble publisert i hans bok University-Eppur si Muove: University Reform-between Tradition and the Future (Beograd, 1985).
Han ble også og avdelingsleder i det jugoslaviske utenriksministerium.
I 1989 ble Milutinović sendt som ambassadør til Athen og var sitt lands sendemann til Hellas til august 1995, da han ble utenriksminister. I de første månedene av hans embedstid deltok han sentralt i forhandlingene som endte i Daytonavtalen. Deretter bestrebet han seg på sitt lands reintegrering i det europeiske statsfellesskap.
President
I 1997 ble han valgt til Slobodan Miloševićs etterfølger som president for Serbia. Men Milutinovićs rolle som president for republikken Serbia var liten på grunn av Miloševićs maktposisjon. Han ble ansett som en fargeløs og ubetinget lojal ansatt i Milošević.
I 2002, da hans periode utløp, ble nyvalg holdt uten at han forsøkte å stille til gjenvalg. Han ble etterfulgt av Nataša Mićić, fungerende president.
Tiltalt (og frikjent) for krigsforbrytelser
Han var en av Slobodan Miloševićs håndgangne menn, og var tiltalt for krigsforbrytelser og forbrytelser mot menneskeheten ved Det internasjonale krigsforbrytertribunalet for det tidligere Jugoslavia. Han overga seg til tribunalet i januar 2003, en måned etter at han var gått av som president, og satt i varetekt i Haag til 2009. Tiltalen mot Milutinović omfattet deportasjon, drap som forbrytelse mot menneskeheten, drap som brudd på krigens lover og «andre umenneskelige handlinger» under krigen i Kosovo. Blant annet ble han gitt han ansvaret for massedrap i Račak,  Bela Crkva,  Mala Kruša og  Velika Kruša,  Đakovica,  Padalište,  Izbica,  Vucitrn,  Meja,  Dubrava,  Suva Reka og  Kačanik i 1999. Han ble frikjent på alle punkter den 26. februar 2009.
Med ham ble også Nikola Šainović, Dragoljub Ojdanić, Nebojša Pavković, Vladimir Lazarević og Sreten Lukić anklaget. Šainović, Pavković og Lukić fikk dommer på 22 år og Lazarević og Ojdanić 15 års fengsel, men retten fant ikke tilstrekkelig grunnlag for noen domfellelse av Milutinović. Retten fant at Milutinović hadde «ingen direkte kontroll overden jugoslaviske armé»; dommer Iain Bonomy gav Slobodan Milošević ansvaret for de påståtte fotbrytelser, og sa at Milutinović «ikke var noen nøkkelskikkelse i det regjerende politiske parti.»
Etter frikjennelsen i 2009 vendte Milutinović tilbake til et liv i Beograd.
Milan Milutinović døde den 2. juli 2023, i en alder av 80 år.
USAs historie (1988–)
Presidentvalget i 1988
Den republikanske presidenten Ronald Reagans visepresident George H.W. Bush overtok presidentskapet, etter å ha beseiret demokratenes guvernør i Massachusetts, Michael Dukakis, i 1988.
Slutten av den kalde krigen
Under den kalde krigen tjente delingen av verden i to rivaliserende blokker til å legitimere en bred og diffus allianse ikke bare med de vesteuropeiske nasjonene i NATO, men mange u-land. Sent på 1980-tallet begynte regimene i den østeuropeiske Warszawapakten å kollapse i rask rekkefølge. «Berlin-murens fall» ble sett på som et symbol for fallene til de østeuropeiske kommunistregjeringene i 1989. Amerikansk-sovjetiske relasjoner hadde blitt mye bedre i den siste halvdelen av 1980-tallet, med signeringen av en avtale om nedrustning av mellomdistanseraketter (INF) i 1987 og tilbaketrekningen av sovjetiske styrker fra Afghanistan i tillegg til cubanske styrker fra Angola.
Denne utviklingen undergrov begrunnelsene for å gi støtte uten vilkår til undertrykkende regjeringer som de i Chile og Sør-Korea som gikk gjennom en demokratiseringsprosess med amerikansk støtte i den samme perioden som Warszawapakt-landene. Noen amerikanske kommentatorer trodde at denne oppvarmingen av relasjonene mellom de to supermaktene i den kalde krigen kunne føre til en «delt fred» hvor amerikanske militærutgifter ville bli drastisk redusert. Denne argumentasjonen forsvant i den politiske debatten med utsikten til gulfkrigen. I stedet argumenterte president George H.W. Bush for ankomsten til «en ny verdensorden...friere fra trusselen fra terror, sterkere i forfølgelsen av rettferdighet og sikrere i søkingen etter fred. En epoke hvor verdens nasjoner, øst og vest, nord og sør, kan vokse og leve i harmoni.»
Nasjonalistisk agitasjon i de baltiske stater for uavhengighet førte til at først Litauen og så de to andre statene, Estland og Latvia, erklærte uavhengighet fra Sovjetunionen. 26. desember 1991 ble Sovjet offisielt oppløst og delt opp i femten deler. Den kalde krigen var over, og vakuumet som var etterlatt av kollapsen til regjeringer som i Jugoslavia og Somalia avslørte eller gjenåpnet andre forferdeligheter skjult av tiår med autoritative styrer. Mens der var en viss tilbaketrukket holdning i den amerikanske offentligheten, og til og med i regjeringen, til å involvere seg i lokale konflikter hvor der var lite eller ingen direkte amerikanske interesser på spill, tjente disse krisene som grunnlag for fornyingen av vestlige allianser mens kommunismen ble mindre relevant. Til denne effekten erklærte president Bill Clinton i sin innsettelsestale: «I dag, da en gammel orden forsvinner, er den nye verden mer fri men mindre stabil. Kommunismens kollaps has ført frem gamle uretter og nye farer. Amerika må klart fortsette å lede den verdenen vi gjorde så mye for å skape.»
Amerika gjorde ofte unilaterale fremstøt til økonomiske sanksjoner mot land som ble sagt å sponse terrorisme, engasjerte seg i fremstilling av masseødeleggelsesvåpen eller gjennomførte alvorlige brudd på menneskerettighetene. Noen gang var der enighet for disse forsøkene, som den amerikanske og europeiske embargoen påført salg av våpen til Kina etter sin voldelige undertrykkelse av protestene på Den himmelske freds plass i 1989 og FNs sikkerhetsråds pålegg om sanksjoner mot Irak etter deres invasjon av Kuwait. Støtte for andre sanksjoner derimot, som de USA krevde på Iran og Cuba, var begrensede og som fikk kongressen til å innføre tiltak som var ment å straffe utenlandske selskaper som ikke overholdt kravene i USAs egne lover.
Samuel P. Huntington skrev i en svært kritisk avhandling i 1999 at for å forsterke sin status i verden etter den kalde krigen, «har USA, blant andre ting, forsøkt eller blitt oppfattet i å forsøke mer eller mindre ensidig å gjøre følgende: presse andre land til å overta amerikanske verdier og praksis angående menneskerettigheter og demokrati, hindre andre land fra å skaffe seg militær kapasitet som kunne motstå amerikansk konvensjonelt herredømme, forsterke amerikansk lov utenfor eget territorium i andre samfunn, bedømme land ifølge deres etterfølgelse av amerikanske standarder på menneskerettigheter, narkotika, terrorisme, fremskaffelse av atomvåpen, fremstilling av raketter og nå religionsfrihet, innføre sanksjoner mot land som ikke følger amerikansk standard i disse sakene, promotere amerikanske korporasjonsinteresser under slagordene fri handel og åpne markeder, forme Verdensbankens og det internasjonale pengefondets politikk til å tjene de samme korporasjonsinteressene, intervenere i lokale konflikter som vil bedre amerikanske økonomiske interesser, promotere amerikanske våpensalg i utlandet og samtidig forsøk eå hindre lignende salg av andre land, presse ut en generalsekretær i FN og diktere oppnevnelsen av hans etterfølger, utvide NATO til å inkludere Polen, Ungarn og Tsjekkia og ingen andre, foreta militære aksjoner mot Irak og senere pålegge harde økonomiske sanksjoner mot regimet og kategorisere visse land som røverstater og ekskludere dem fra globale institusjoner fordi de nekter å følge amerikanske ønsker.»
Gulfkrigen
USA og Storbritannia, to av de fem permanente medlemmene i FNs sikkerhetsråd, overbeviste sikkerhetsrådet til å gi Irak en frist for å forlate Kuwait. Den vestlige verden var bestemt på å ikke la de kuwaitiske oljeforsyningene komme under Husseins kontroll i frykt for at det ville få store innvirkninger på den globale økonomien. Irak hadde på den tiden samlet seg stor utenlandsgjeld og strevet med å betale gjelden som samle seg opp under Iran-Irak-krigen. Kanskje i respons, presset Hussein oljeeksporterende land til å heve oljeprisene og kutte produksjonen. De vestlige landene husket derimot den veldig destabiliserende effekten av den arabiske oljeembargoen i 70-årene.
Hussein ignorerte tidsfristen og sikkerhetsrådet erklærte krig mot Irak. Krigen startet i januar 1991 der amerikanske tropper utgjorde hoveddelen av koalisjonen som deltok i operasjon Desert Storm. Da irakiske tropper trakk seg ut fra Kuwait sent i februar, hadde Irak mistet omtrent 20 000 soldater, mens noen kilder snakket om så mange som 100 000 drepte og sårede på irakisk side.
Presidentvalget i 1992
Bush opplevde veldig høy tillit i meningsmålinger for sin jobb som president etter suksessen i gulfkrigen. Men økonomiske problemer ødela for Bush, og da H. Ross Perot gikk inn i kampen om å vinne presidentvalget i 1992, tapte Bush i en tresidig kamp mellom ham, den uavhengige kandidaten Perot og demokratenes kandidat Bill Clinton.
Clinton-regjeringen og den republikanske kongressen
Clinton overtok presidentskapet som en av de yngste presidentene i USAs historie og den første av baby-boom-generasjonen som ankom Det hvite hus. Han lovet å fokusere på og løse noen av USAs mange innenrikssaker og ankom embetet med høye forventninger i enkelte leirer, til tross for lav valgdeltakelse i valget i 1992. Han ble derimot umiddelbart presset av kontroverer rundt de personlige bakgrunnene til noen av hans utnevnte og av politiske sammenstøt som dukket opp etter at han annonserte at han ville tillate homoseksuelle å tjene åpent i det amerikanske militæret.
Disse hendelsene i 1993 så ut til å sette mønsteret for en mann som ville bli en av USAs mer delte presidenter, sett på med stor glede av noen og dårlig likt av andre. Hans forslag i 1994 om et nasjonalt helsesystem, drevet frem av hans kone Hillary Rodham Clinton, utløste en politisk storm på høyresiden, hvor det ble intenst motarbeidet på det generelle prinsippet om at styresmakten var inkompetent og burde skrumpes, ikke ekspanderes. Det foreslåtte systemet overlevde ikke debatten.
Sammen med sterk støtte fra tradisjonelle demokrater og liberale, klarte Clinton å samle støtte fra moderate som foretrakk hans sentriske «nydemokratiske» politikk som styrte vekk fra utvidelse av styresmaktens tjenester fra New Deal og Great Society og som lot ham «triangulere» ved å ta vekk mange av republikanernes viktigste saker. Eksempler på slike kompromiss var et lovforslag om en velferdsreform som ble lov i 1996 som krevde at veflerdsmottakere måtte arbeide for å få del i fordelene og påla grenser for hvor lenge individer kunne motta betaling. Clinton drev også tung føderal «anti-kriminalitet» og styrte flere føderale dollar mot «krigen mot narkotika» og foreslo ansettelsen av 100 000 nye politifolk.
Clinton ble gjenvalgt i 1996 etter å ha beseiret senator Bob Dole og et svekket og marginalt kandidatur av H. Ross Perot.
Mange velgere i 1992 og 1996 hadde vært villig til å overse langvarige rykter om utenomekteskapelige affærer av Clinton og dømte dem irrelevante. Disse sakene toppet seg derimot i februar 1998 da rapporter dukket opp om pågående seksuelle forhold mellom Clinton og en ansatt i Det hvite hus, Monica Lewinsky. Clinton benektet innledningsvis kraftig forholdet: «Jeg hadde ikkeseksuelle forhold med den kvinne, frøken Lewinsky.» Hans kone Hillary beskrev beskyldningene som forfalsket sverting satt opp av en «stor, høyrevingskonspirasjon». Clinton ble senere tvunget til å trekke tilbake sine uttalelser i august etter at Lewinsky-saken kom under etterforskning av den uavhengige rådgiveren Kenneth Starr som hadde sett på forskjellige anklager om tidligere misgjerninger av Clinton i flere år. Siden Clintons benektelser hadde utvidet seg til en forklaring for Starrs etterforkning, startet riksrettshøringer i Representantenes hus mot president på anklager om falsk forklaring.
Clinton ble ikke dømt i rettssaken i senatet og en skandaletrett og flau amerikansk offentlighet var stort sett fornøyd med at saken ble lukket.
Globalisering og den «nye økonomien»
Clintons perioder som president vil i noen leirer huskes for landets hovedsakelig hjemlige fokus. Et veldig stort antall amerikanere ignorerte hovedsakelig politikken til fordel for foretnigs og personlige saker. Årene 1994-2000 så oppkomsten av hva mange kommentatorer kalte en teknologidrevet «ny økonomi» og en relativt høy økning i realproduksjonen, lav inflasjon og et fall i arbeidsledigheten til under fem prosent. Internett og relaterte teknologier gjorde sin første brede utbredelse i økonomien, som førte til en aksjeboble på Wall Street som lederen av landets sentralbank Alan Greenspan beskrev som «irrasjonel oppstemthet».
Etter at Sovjetunionen forsvant var USA militært dominerende, og Japan, noen ganger sett som den største økonomiske rivalen til USA, ble fanget i en periode av stagnasjon. Kina ankom som den viktigste handelspartneren på flere og flere felt. Lokale konflikter som i Haiti og på Balkan fikk president Clinton til å sende amerikanske styrker som fredsbevarere som skapte kontroversen rundt om det var USAs rolle å opptre som politi for resten av verden. Islamske radikale over sjøen truet med abgrep på USA for sine pågående militære nærvær i Midtøsten og iscenesatte til og med den første bombingen av World Trade Center i New York i 1993, i tillegg til et antall dødelige angrep på amerikanske interesser i utlandet.
Immigrasjon, hovedsakelig fra Latin-Amerika og Asia vokste på 1990-tallet og la grunnlaget for store endringer i demografien i den amerikanske befolkningen i de kommende tiårene, som at spansktalende erstattet afro-amerikanere som den største minoriteten.
George W. Bush-regjeringen
Presidentvalget i 2000 ble intenst kontroversiell og førte til slutt til en høyesterettsdom i Bush mot Gore hvor retten dømte 5-4 til George W. Bushs fordel. Bush avla eden som president 20. januar 2001. De første åtte månedene av hans periode som president var relativt hendelsesfattig, men det ble klart at den økonomiske eksplosjonen fra 1990-årene var slutt. Året 2001 var plaget av en nimåneders nedgangstid, som så slutten på eksplosjonen psykologisk og resultatmessig, hvor produksjonen økte med bare 0,3% og arbeidsledigheten og feilslåtte forretninger økte betydelig. President Bush godkjente et stort føderalt skattekutt som skulle revitalisere økonomien.
Morgenen 11. september 2001 ble fire passasjerfly kapret, to av dem ble fløyet inn i World Trade Center-tårnene i New York City og et annet i The Pentagon i Arlington, Virginia, og ødela begge tårnene og tok rett under 3000 liv. Det fjerde flyet krasjet i det sørlige Pennsylvania etter at noen passasjerer kjempet tilbake og provoserte kaprerne til å styrte det. Det ufattelige sjokket, sorgen og sinnet som ble frembrakt av angrepene forandret fundeamentalt den nasjonale stemningen. Presidenten erklærte at Osama bin Laden og hans terroristnettverk al-Qaida stod bak og annonserte en «krig mot terror».
Kongressen godkjente flere tiltak for å beskytte mot fremtidige angrep, inkludert opprettelsen av et sikkerhetsdepartement og godkjente USA PATRIOT-loven som ble kritisert av grupper som Amerikansk Borgerrettsunion. Regjeringens militære respons var å invadere Afghanistan 7. oktober 2001 i forfølgelsen av al-Qaida og Taliban-regjeringen som støttet og skjulte dem. USA ble fulgt av en koalisjon som inkluderte styrker fra mer enn et dusin stater, og lyktes i å fjerne Taliban fra makten, selv om kamper fortsetter mellom koalisjonen og afghanere av ulike fraksjoner.
I 2002 steg veksten i BNP til 2,8%. Et betydelig kortsiktig problem i første halvdel av 2002 var en skarp nedgang i aksjemarkedet, drevet delvis av avsløringen av tvilsomme regnskapspraksis i noen betydelige korporasjoner. Et annet var arbeidsledighet som opplevde den lengste perioden av månedlig økning siden den store depresjonen. Det robuste markedet, kombinert med arbeidsledigheten, førte noen økonomer og politikere til å henvise til situajonen som en «arbeidsløs gjenoppretting».
Krigen i Irak
Noen viktige allierte av USA inkludert Frankrike, Tyskland og Canada, trodde ikke at bevisene for presidentens påstander var velbegrunnede nok til å rettferdiggjøre en invasjon i full skala, særlig ettersom militært personell fremdeles trengtes i Afghanistan. FNs sikkerhetsråd godkjente ikke invasjonen og USA stod derfor for de fleste styrkene i invasjonen av Irak. Med støtte fra en koalisjon viss viktigste partnere var Storbritannia, Australia, Polen, Spania og Italia, ble Irak invadert 20. mars 2003.
George W. Bush ble gjenvalgt som president i november 2004 etter å ha vunnet over demokratenes utfordrer John Kerry. Bush fikk 51% av det totale stemmeantallet.
Obamas presidentperioder
Senator Barack Obama fra Illinois vant presidentvalget i 2008 og ble gjenvalgt i 2012. Da Obama tiltrådte var USA midt oppe i finanskrisen. Obama fikk USA på fote igjen. Under Obamas første toårsperiode som president hadde han støtte av et flertall i begge kamrene i Kongressen, og han fikk innført Patient Protection and Affordable Care Act, også kalt Obamacare. Mer enn 20 millioner mennesker som ikke før hadde helseforsikring, fikk helseforsikring, og det ble ikke lenger lov å nekte folk forsikring på grunnlag av tidligere sykehistorie. Andelen amerikanere uten helseforsikring gikk ned fra 16 % i 2010, til 8,9 % i 2016. De siste seks årene hadde Obama ikke lenger støtte i begge kamre, det republikanske flertallet i Senatet anført av Mitch McConnell gjorde det det kunne for at Obama ikke skulle få igjennom ny lovgivning. Obama styrte i stedet mer gjennom presidentordre. Han sluttet USA til Parisavtalen om klima og inngikk atomavtalen med Iran. Over 100 føderale dommerembeter sto ledig da Obamas presidentperioder var over fordi Senatet i perioden 2011–2016 bare godkjente 28 % av de dommerne Obama nominerte.
Trumpismen
Ved presidentvalget i 2016 ble forretningsmannen og realitystjernen Donald Trump (R) valgt etter å slått den demokratiske motkandidaten Hillary Clinton. Han hadde ikke bakgrunn som politiker, og fikk mange velgere med seg i slagordene «make America great again» og «drain the swamp» om å renske opp i Washington D.C. Trump fokuserte også på å bygge en mur mot Mexico for å demme opp for ulovlig innvandring. I innsettingstalen poengterte Trump at han ville sette «America first», og dette materialiserte seg bl.a. i at han trakk USA fra handelsavtalen med mange stillehavsland, Trans-Pacific Partnership, og fra Parisavtalen om klima, og han reforhandlet North American Free Trade Agreement, NAFTA, slik at den ble erstattet med United States–Mexico–Canada Agreement. Trump trakk USA fra atomavtalen med Iran som hans forgjenger Obama hadde inngått, og midt under koronapandemien trakk han USA fra Verdens helseorganisasjon (WHO), med virkning fra 6. juli 2021.
Trump utnevnte over 200 dommere i det føderale rettsvesenet i løpet av sin presidentperiode, derav de tre høyesterettsdommere Neil Gorsuch, Brett Kavanaugh og Amy Coney Barrett. Neil Gorsuch ble utnevnt like etter Trumps innsetting i 2017. Embetet hadde da stått ubesatt etter Antonin Scalias død i februar 2016. President Obama nominerte Merrick Garland, men Senatet med republikaneren Mitch McConnell i spissen nektet å behandle saken. Amy Coney Barrett ble utnevnt kort tid før presidentvalget i 2020, etter at Ruth Bader Ginsburg døde i september 2020. De tre utnevnelsene førte Høyesterett i en konservativ retning: Seks av dommerne var nå utnevnt av presidenter fra Det republikanske partiet, mens tre var utnevnt av presidenter fra Demokratene.
Bidens presidentperiode
Joe Biden gjorde om på mange av Trumps avgjørelser etter at han ble innsatt i januar 2021. USA meldte seg inn igjen i WHO og tilsluttet seg Parisavtalen.
I 2021 trakk USA seg ut av Afghanistan etter 20 år med krig etter at Taliban hadde gjenvunnet makten over landet. Krigen i Afghanistan er den lengste i USAs historie.
Biden fikk Kongressen med på en lov om å investere 1,2 billiarder USD i infrastruktur, det vil si i utbygging av bredbåndsnett, veier, bruer, tog, havner, elektriske ladestasjoner og utskifting av gamle vannrør. Loven hadde blitt støttet også av enkelte republikanere, mens noen få demokrater ikke hadde stemt for loven.
Loven om redusert inflasjon, som den ble kalt, ble vedtatt i 2022. Den omhandler klima, helse og skatt og ble vedtatt i Kongressen etter lang tids behandling. Demokraten Joe Manchin som representerer West Virginia i Senatet var lenge imot loven, men gikk med på den – etter endringer – i august 2022. 375 milliarder dollar skal investeres i klimatiltak og det ble satt et tak for farmasifirmaenes pris på medisiner i Medicare.
I saken Dobbs v. Jackson Women’s Health Organization opphevet USAs høyesterett i juni 2022 Roe mot Wade-dommen fra 1973 og Planned Parenthood vs. Casey-saken fra 1992, to høyesterettsdommer som i praksis legaliserte abort i USA, på føderalt nivå. Beslutningen gav de enkelte delstatene ansvaret for å beslutte om abort skal være lovlig eller ikke.
1632 Sieböhme
1632 Sieböhme er en hovedbelteasteroide. Den ble oppdaget 26. februar 1941 av Karl Wilhelm Reinmuth ved Landessternwarte Heidelberg-Königstuhl i Heidelberg.
Vichadero
Vichadero er en by i Rivera-departementet i det nordøstlige Uruguay. Byen har om lag 4 074 innbyggere.
Befolkning
Vichadero har 4 074 innbyggere (beregning 2004)
Kilde:
Kommune
Byens ordfører (alcalde) er Carlos Ney Romero (2012).
Transport
Ruta 6 forbinder Vichadero med Montevideo og Sarandí del Yí (sør) og Brasil (nord).
Ruta 27 forbinder Vichadero med Rivera.
Fly
Vichadero har en flyplass, Vichadero lufthavn.
1631 Kopff
1631 Kopff er en hovedbelteasteroide og går i bane innenfor asteroidefamilien Flora. Den ble oppdaget 11. oktober 1936 av Yrjö Väisälä i Åbo. Asteroiden er oppkalt etter den tyske astronomen August Kopff.
Kroatia under Vinter-OL 2010
Kroatia under Vinter-OL 2010. Nitten sportsutøvere i fire ulike grener fra Kroatia deltok under Vinter-OL 2010 i Vancouver i Britisk Columbia i Canada 12. til 28. februar 2010.
Nouakchott
Siden 1962 har Nouakchott vært hovedstaden i det uavhengige Mauritania, etter et vedtak fra 1957.
Byen har en mellomstor havn, den nest største i landet. Det ligger også en internasjonal flyplass ved byen.
Utdanning
Universitetet i Nouakchott ligger i byen og er det eneste universitetet i Mauritania. Universitetet ble åpnet i 1981 og har i overkant av 8000 studenter. Det er mange barne- og ungdomsskoler i byen, inkludert American International School of Nouakchott og Lycée Français Théodore Monod.
Rosendal (andre betydninger)
Rosendal har flere betydninger:
Tranqueras
Tranqueras er en by i Rivera-departementet i det nordlige Uruguay. Byen har om lag 7 284 innbyggere.
Befolkning
Tranqueras har 7 284 innbyggere (beregning 2004)
Elektra (Sofokles)
Elektra (gresk: Ἠλέκτρα) er et skuespill fra ca 410 f.Kr., skrevet av den greske dramatikeren Sofokles, en av de tre store tragedieforfatterne i den greske antikkens litteratur.
Tranqueras
Befolkning
Kilde:
Elektra (Sofokles)
Historien er lagt til byen Argos noen år etter trojanerkrigen og er en av flere versjoner av myten om Elektra og broren Orestes, og deres hevn over moren Klytaimnestra og stefaren Aigisthos for drapet på Elektras far, kong Agamemnon. Før handlingen begynner har først Agamemnon ofret sin og Klytaimnestras datter Ifigeneia til gudene, han har bedratt sin hustru med kongsdatteren Kassandra fra Troja, deretter har Klytaimnestra bedratt og drept ektemannen i ledtog med sin elsker Aigosthos. Elektra redder Orestes unna morens drapslyst, men lever selv sammen med moren og stefaren. Handlingen begynner med at den nå voksne Orestes vender hjem, og at søsknene fullbyrder hevnen ved å ta livet av Klytaimnestra og Aigosthos.
Tranqueras
Kommune
Byens ordfører (alcalde) er Milton Gómez.
Elektra (Sofokles)
Aiskhylos (i trilogien Orestien) og Evripides (Elektra) har også skrevet om denne dramatiske myten, men behandlet emnet annerledes. Mens Sofokles nærmest opphøyer søskenparets hevn over moren til noe moralsk riktig, framstiller Evripides søskenparet nærmest som psykisk ustabile personer. Også Aiskhylos legger vekt på Orestes' psykiske problemer etter moderdrapet, mens Elektra hos ham spiller en mer underordnet rolle.
Komponisten Richard Strauss skrev operaen Elektra (uroppført 1909) med tekst av Hugo von Hofmannsthal basert blant annet på Sofokles' drama.
Stykket er oversatt til norsk av Matias Skard (1927, nynorsk) og Peder Østbye (1959, riksmål). Det blir jevnlig spilt på norske scener, sist på Centralteatret 2008 i en norsk-pakistansk sammenheng, med manus av Petter S. Rosenlund med Pia Tjelta i tittelrollen.
Eóganachta
Eóganachta eller Éoganachta var en av dynastiske grupperingene i Irland i tidlig middelalder sentrert ved Cashel, en borg på en klippe, som dominerte sørlige Irland i det som var kongeriket Munster mellom 500- og 900-tallet. Deretter i en begrenset form utgjorde det mindre kongeriket Desmond og dets mindre forgrening i baroniet Carbery fra 1230-tallet til slutten av 1500-tallet. Ifølge tradisjonen ble ble dynastiet grunnlagt av Conall Corc, men oppkalt etter hans stamfar Éogan Mór, den førstefødte sønnen til den semi-mytologiske kongen Ailill Aulom (også omtalt som Oilill Ollum) fra 200-tallet. Dette dynastiske klannavnet, for det var aldri på noen måte et «etternavn», bør mer nøyaktig begrenses til de grenene av kongehuset som stammet fra Conall Corc, som etablerte Cashel som sitt kongelige sete på slutten av 500-tallet.
Eóganachta dominerte Mumu (tilsvarer omtrent dagens provins Munster), og betraktet seg selv som herskere av Leth Moga, den sørlige delen av Irland. Deres symbolske politiske sentrum var Cashel, som hadde en tilsvarende funksjon for Eóganachta som Tara hadde for Uí Néill i nordlige Irland. Tittelen «konge av Cashel» ble gitt til den mektigste blant klanlederne innenfor Eóganachta slik som «'konge av Tara»' var tittelen for den fremste blant Uí Néill, og som kongen av Tara gjorde krav på overherredømmet over Irland gjorde også kongen av Cashel krav på Leth Moga, hele den sørlige halvdelen av øya. I perioder hadde de virkelig kontroll over den sørlige delen, og i første halvdel av 800-tallet utfordret de Uí Néills posisjon som det dominerende dynastiet i hele Irland.
Opphav
Eóganachtas opprinnelse, muligens fra Gallia, er svært uklar. I følge en av deres egne opphavslegender, var de etterkommere av Heber, eldste sønn av kong Míl Espáine (latin: Milesius) fra nordlige Spania (dagens Galicia). Den første sammenstillingen av Eóganachta, fra tiden til den mytologiske Mug Nuadat til tiden til Crimthann mac Fidaig og Conall Corc, tidvis referert til som Deirgtine i de eldste kildene.