cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Det frivillige Skyttervesen
Sikter
Siden det er fri forstørrelse kan man delta med det meste av kikkertsikter. Ved bane- og feltskyting vil ideell forstørrelse avhengig av personlig preferanse, men trolig være et sted rundt 6–20 ganger. Mange foretrekker å bruke forstørrelse innstilt til mellom 10 til 14 ganger zoom under skyting, men skrur opp forstørrelsen til avstandsbedømming. Til feltskyting er det en fordel med utvendige justeringsratt, og en annen praktisk egenskap er såkalt «zero stop», det vil si flyttbar bunnjustering av siktet, som gjør at man raskt kan finne tilbake igjen til innskyting dersom man kommer utav tellingen under justering («skrur seg bort»). For å bedømme avstanden til skivene er det nyttig at kikkertsiktet har streker i retikkelet basert på milliradianer slik at man kan finne skyteavstanden ved å slå opp i tabell. Mrad-retikkelet bør da være i første billedplan («FFP», engelsk for «First Focal Plane», såkalt medforstørrende retikkel). Justeringsrattene har vanligvis klikkverdier på 0.1 mrad klikk (1 cm på 100 m) som er det samme som på vanlig busk diopter. Det er smak og behag hvilken rotasjonsretning justeringsrattene har, men mange foretrekker moturs justering («CCW», engelsk for «Counter Clock Wise»). Noen kikkertsikter fås med parallaksejustering helt ned til 10 meter slik at de også kan brukes til tørrtrening eller innendørs skyting med luft- eller salongrifle.
Militært personell
Det er en klasse for militært personell:
Mesterskap
Hvert år arrangeres landsskytterstevnet, der alle skyttere i DFS kan delta. Vinneren av seniorklassene 3–5 på landsskytterstevnet tituleres Skytterkonge eller Skytterdronning og mottar H.M. Kongens pokal. Det kåres også Norgesmester i feltskyting. Stevnet omtales som et av Norges største idrettsarrangement, og samler vanligvis mellom 4000 og 5000 skyttere.
Grigorij Potemkin
Grigorij Aleksandrovitsj Potemkin, russisk: Григо́рий Алекса́ндрович Потёмкин, uttales Patjómkin (født, død ) var en russisk adelsmann med tittel av fyrste, generalfeltmarskalk, statsmann, og fra 1774 de facto ektefelle og med-regent med Katarina den store. Han var så dominerende i sin samtid at det ble sagt at «når han ikke var til stede ved hoffet, snakket man ikke om annet enn han, og når han var til stede, så man ikke annet enn ham».
Bakgrunn
Potemkin ble født ikke langt fra Smolensk, som sønn av Alexander Potemkin og Daria Skuratowa. Familien var adelig, men også fattig med militære tradisjoner, på et relativt lavt nivå. Faren Alexander skal ha vært en relativt eksentrisk person, noe som særlig gikk ut over moren, og da han døde i 1746, flyttet Potemkin med moren og søstrene til Moskva. I Moskva sørget en slektning for hans utdannelse, først hos den lokale presten, som kanskje i første rekke bidro til å utvikle hans sans for musikk.
Potemkin var en svært ambisiøs mann, og det eksisterer en rekke anekdoter om ham med varierende muligheter for verifisering. Men han var interessert i poesi, filosofi, teologi, samt gresk og latin, og da universitetet i Moskva ble opprettet i 1755 ble han tatt opp i det første kullet og ble uteksaminert i 1757. Han var blant de 12 beste studentene og ble belønnet med en gullmedalje og sendt i audiens hos keiserinne Elisabeth.
Han hadde allerede som barn blitt skrevet inn i Den keiserlige garden, slik skikken var for adelige barn. Han meldte seg til tjeneste og ble umiddelbart underoffiser. Han deltok under statskuppet 8. juli 1762 som avsatte Peter III til fordel for hans ektefelle Katarina II, og kom slik på hennes liste over de som skulle belønnes for sin innsats under kuppet. Potemkin ble forfremmet til løytnant og fikk 10 000 rubler, tittelen kammerjunker, som ga ham adgang til hoffet samt et mindre gods.
Offiser
Som offiser gjorde Potemkin seg bemerket med sin energi og organisasjonsevne. I sine disponeringer kan det virke som om han systematisk forsøkte å gjøre seg bemerket hos keiserinnen. Men i 1766 mistet han det ene øyet, sannsynligvis som følge av en betennelse, noe som skjemmet hans for øvrig gode utseende, men som ikke ødela hans suksess hos kvinnene. Han ble imidlertid som følge av denne vansiringen svært deprimert, og stengte seg inne i et halvt år. Men det følgende året var han i aktiv tjeneste, og hadde sommeren 1767 kommandoen over to av de kompaniene som overvåkte og sikret Katarina IIs kommisjon som arbeidet med å gi Russland en grunnlov.
Ved årsskiftet 1768-1769 reiste han ut i krig mot tyrkerne og gjorde seg såpass godt bemerket at han i en alder av 30 år ble utnevnt til kammerherre og etter Katarinas ønske en fast del av hoffet.
Katarina den store
Under krigen mot tyrkerne gjorde Potemkin seg bemerket i felt, og hadde også innledet en korrespondanse med keiserinnen, hvor den språklig dyktige Potemkin stille seg til keiserinnens disposisjon på hvilken som helst måte, og kan betraktes som en søknad. Keiserinnens svar er ikke kjent, men Potemkins overordnede, feltmarskalk Peter Rumiantsev, hadde merket seg kontakten og sendte gode rapporter om Potemkin og sendte ham som sin personlige representant til St. Petersburg for å rapportere til keiserinnen om krigens gang. Detaljene fra dette besøket hos keiserinnen er ikke kjent, men hun og Potemkin opptok en hyppig korrespondanse etter at han kom tilbake til fronten i 1771.
Forholdet til den 10 år eldre keiserinnen får en ny vending da han, etter egen søknad direkte til henne, 1. mars 1774 blir utnevnt til keiserinnens generaladjutant, noe som den gang var ensbetydende med å være hennes favoritt, hvilket innebar å være hennes elsker og nærmeste rådgiver. Dette gjorde ham til Russlands mektigste mann i de følgende 17 årene.
Etter at Katarina senere fikk andre favoritter, synes det som at Potemkins politiske innflytelse ikke ble redusert. Dette skyldes ikke minst at han selv var aktiv i å finne disse kandidatene, og sørget for at de ikke hadde potensial til å bli politiske rivaler for ham. Han ble etter at forholdet ble avviklet utnevnt til russisk greve, øverstkommanderende for hæren og guvernør for Novorossija «Nye Russland», som de erobrede områdene etter den russisk-tyrkiske krig (1768-1774) i Ukraina ble kalt. Korrespondansen mellom dem var like intens og han ble gitt store gaver. Det hersket i sin samtid rykter om at de var hemmelig gift, og språkbruk i brevene kan tyde på dette, men dette har senere verken latt seg påvise eller avkrefte.
Guvernør
Som guvernør over Novorossija hadde han svært frie fullmakter og i realiteten styrte dette som et enevelde. Han oppmuntret til både russisk og fremmed innvandring for å fremme utviklingen av området. Han grunnla en rekke byer, blant dem Odessa, Kherson, Mykolajiv, Sevastopol og Dnipropetrovsk, samt den russiske Svartehavsflåten.
I 1783 gjennomførte han anneksjonen av Krim til Russland, og ble tildelt ærestittelen prins av Tauris (Светлейший князь Таврический) etter det navnet som Krim hadde i antikken. I 1787 organiserte han besøket fra Katarina den store til området, og fra denne reisen stammer begrepet Potemkinby, sannsynligvis et myte lansert av hans politiske motstandere for å redusere hva han hadde oppnådd og dempe den suksessen som hennes besøk hadde vært. Besøket var en provokasjon for Det osmanske riket og førte til krigen mellom 1787 og 1792, og som endte med russisk seier og med innlemmingen av Krim-khanatet i Russland som følge av Jassytraktaten, blant annet på grunn av Potemkins innsats, både i felt mens kampene pågikk, og som russisk delegasjonsleder ved inngåelsen av Jassytraktaten.
Ambisiøs og arrogant
Potemkin var en svært ambisiøs mann, og alle hans disposisjoner, særlig i yngre år, synes å være styrt av å komme lengst mulig, og helst inn på den 10 år eldre keiserinnen, etter at han møtte henne i forbindelse med kuppet i 1762.
Han er sagt å være arrogant overfor sine jevnbyrdige, men imøtekommende, vennlig, ivaretakende og omsorgsfull overfor de som var så uheldige å stå lengre ned på den sosiale rangstigen i det sterkt klassedelte samfunnet i det russiske keiserdømmet.
Katarina og Potemkin hadde en felles ambisjon om russisk kontroll over det sørøstlige Europa, på bekostning av Det osmanske riket. Det er imidlertid karakteriserende for den arroganse han behandlet Katarina med, da han under annekteringen av Krim-khanatet i 1783 ikke tok bryet med å holde henne informert om utviklingen og hun måtte etterspørre rapporter for å unngå ydmykelsen om å være den siste som visste de faktiske forhold. Samtidig viser dette hvor avhengig hun har følt seg av Potemkin, særlig på sine eldre dager.
Akademisk
Potemkins gode resultater fra studietiden viser et anlegg til abstrakt, akademisk tenkning, og dette var etterspurt og lite utbredt kompetanse ved det russiske hoffet. Han ble ansett av mange, herunder keiserinnen, for å være et mangesidig menneske med bred kompetanse og et administrativt geni som imidlertid manglet selvkontroll.
De høye ambisjonene, men også evnen og viljen til å tilegne seg nye kunnskaper var fellestrekk mellom Katarina og Potemkin. Begge ble de etter hvert preget av opplysningstiden. Han viste religiøs toleranse og ga beskyttelse til nasjonale minoriteter. Etter at han ble øverstkommanderende for den russiske hæren (formelt fra 1784), fremmet han en mer human disiplin og krevde at offiserene skulle ivareta soldatene på en faderlig måte.
Forfengelig
Han var forfengelig og var svært glad i å motta ordener, ofte etter egen oppfordring. Men da han ba kong Georg III og å få Hosebåndsordenen, undervurderte han den engelske selvfølelsen. Men etter Katarinas oppfordring, ble han i 1776 av keiser Josef II av Det tysk-romerske rike tildelt adelstittelen fyrste av Det tysk-romerske riket.
Han bet negler, hadde en noe klumpede kroppsform og lite elegant fysisk framtoning, som i stadig større grad ble preget av at han ikke nektet seg noe med hensyn til mat og drikke. Men hans sterke personlighet førte til at han gjorde et sterkt inntrykk på andre mennesker, særlig kvinner.
Psykiske problemer
Potemkin vekslet mellom et meget høyt aktivitetsnivå, men også stor passivitet og handlingslammelse, også når han var i felt. Han kunne i lange perioder trekke seg tilbake hvor han verken arbeidet, stelte seg og knapt nok kledde på seg. Han mistet fullstendig hodet etter de innledende nederlagene i den russisk-tyrkiske krig (1787–1792) og måtte reddes av general Aleksandr Suvorov
Hans skiftende aktivitetsnivå, og tilsvarende voldsomme humørsvingninger, som også gikk ut over Katarina, har i ettertiden gitt et inntrykk av at han i dag ville ha blitt kalt for å ha en bipolar lidelse.
Siste år og død
Mot slutten av livet ble det stadig mer klart at han led av mentale lidelser, sannsynligvis forsterket som følge av komplikasjoner etter syfilis. Denne adferden innebar blant annet voldelige angrep på medarbeiderne og offentlige uttalelse om at han hadde til hensikt å erobre Polen, Tyrkia og Egypt. Han døde 16. oktober 1791 mens han var på reise til Nikolajev. Dødsfallet inntraff mens følget var på en åpen steppe, rundt 25 km fra Iaşi (Jassy), hvor han hadde sin hovedresidens og hvor han ledet forhandlingene med Det osmanske riket om den kommende Jassytraktaten. Dødsfallet kom etter at han hadde spist en hel gås mens han hadde meget høy feber. Den polske historikeren Jerzy Łojek antyder at hans død kan være som følge av forgiftning, da hans pågående galskap gjorde ham til en belastning for det russiske hoffet
Sargon
Sargon (akkadisk Sharrukin, «rettmessig konge») var navnet på en konge i Akkad og to konger i Assyria.
Kaziranga nasjonalpark
Kaziranga nasjonalpark er en nasjonalpark som ligger i distriktene Golaghat og Nagaon i delstaten Assam i India og ble grunnlagt i 1905. Nasjonalparken har en av de høyeste tetthetene av tigre blant alle de vernede områdene i verden og ble erklært som et tigerreservat i 2006. Parken er hjemmet for store avlspopulasjoner av elefanter, vill vannbøffel og sumphjort. Kaziranga er blitt anerkjent som et viktig fugleområde av BirdLife International på grunn av parkens bevaring av alle fugleartene som holder til der. Sammenlignet med andre verneområder i India har Kaziranga oppnådd en betydelig suksess i innen stell av viltet.
Historie
Historien om Kaziranga som et beskyttet område kan spores helt tilbake til 1904 da Mary Victoria Leiter Curzon som var kona til visekongen av India, lord Curzon, besøkte området. Etter å ha mislyktes i å se ett neshorn der i et område som var beryktet på grunn av sine neshorn overtalte hun sin mann til å ta i bruk hastetiltak for å beskytte den minskende arten. Dette gjorde han ved å starte planleggingen av neshornets beskyttelse.
Parken het til å begynne med Kaziranga Game Sanctuary før den ble omdøpt til Kaziranga Wildlife Sanctuary i 1950. I 1985 ble Kaziranga nasjonalpark erklært som en del av UNESCOs verdensarvliste på grunn av parkens unike naturmiljø. Kaziranga-parken har vært vitne til flere naturlige og menneskeskapte katastrofer i løpet av de siste tiårene. Flom forårsaket av overfylte elver har ført til betydelige tap av dyreliv. Inngrep begått av mennesker langs periferien har også ført til redusert skog og villmark og tap av dyrenes habitat.
Parken feiret sitt hundreårsjubileum med mye brask og bram i 2005 da innbydde etterkommere av baronessen og lord Curzon under feiringen. I begynnelsen av 2007 ble elefanter og to neshorn flyttet til Manas National Park og er den første forekomsten av flytting av elefanter mellom to nasjonalparker i India.
Klima
Parken opplever tre årstider i løpet av året. Det er sommer, monsun og vinter. Vintersesongen, mellom november og februar er mild og tørr med en gjennomsnittlig temperatur på rundt 25° C. Sommersesongen mellom mars og mai er varm med temperaturer som for det meste er over 37° C. Monsun-sesongen varer fra juni til september og er ansvarlig for størstepartene av Kazirangas årlige nedbørsmengde på 2220 millimeter.
I månedene juli til august er vanligvis cirka tre fjerdedeler av den vestlige regionen av parken lagt under vann på grunn av den stigende vannstanden i Brahmaputra. Flommen forårsaker at de fleste dyrene migrerer til høyere og mer skogkledde områder utenfor den sørlige grensen av parken, blant annet til Mikir-åsene. Men sporadiske tørkeperioder skaper også problemer, blant annet matmangel for dyrelivet i parken.
Andy Hargreaves
Biografi
Andy Hargreaves vokste opp i arbeidsklassebyen Accrington i England som den yngste av tre brødre. Han gikk på Spring Hill Primary School, hvor en av lærerne inspirerte han til å selv bli lærer. Han ble den første i familien som søkte høyere utdanning da han begynte på studier innen sosiologi ved Sheffield University.
Hargreaves ble lærer i grunnskolen før han noen år senere tok sin Ph.D. i sosiologi ved University of Leeds i England. Han foreleste deretter ved en rekke engelske universiteter, deriblant Oxford. I 1987 flyttet han til Canada og var med å stifte «International Center for Educational» i Ontario. I perioden 2000–2002 var han også professor innen skoleledelse og skoleutvikling ved University of Nottingham i England.
Han er bosatt i en forstad til Boston i Massachusetts, sammen med sin kone, som også er lærer. De har en sønn som bor i Toronto, og en datter som er bosatt i New York.
Forfatterskap
Professor Hargreaves har forfattet og redigert over 25 bøker, og er oversatt til en rekke språk.
Han har mottatt prisene «Choice Outstanding Book Award» fra American Libraries Association for Teaching og «Outstanding Book Award» fra American Educational Research Association
Bibliografi i utvalg
Merk: Sentrale bøker mangler på denne listen!
Aviskatalogen
Aviskatalogen er en katalog med oversikt over opplagstall for alle norske aviser som tilsluttet Mediebedriftenes Landsforening. Katalogen kom ut første gang i 1943, og har siden 2001 også eksistert på Internett.
Katalogen inneholder avisenes annonsepriser, adresser, kontaktpersoner, teknisk spesifikasjon og opplagstall for ulike geografiske områder.
Libanon under Sommer-OL 2000
Libanon under Sommer-OL 2000. Seks sportsutøvere, fire menn og en kvinne fra Libanon deltok i fire sporter, friidrett, skyting, svømming og vektløfting under Sommer-OL 2000 i Sydney. Det var trettende gangen Libanon deltok i et sommer-OL, de vant ikke noen medalje.
Morten Furuly
Morten Furuly (født ) mest kjent som «Sanrabb» eller «Sanrabb Aske Morten» er en norsk black metal-musiker, og en av grunnleggerne av det norske bandet Gehenna.
Furuly medvirket på alle Gehennas utgivelser, både som vokalist og som gitarist. I tillegg til å spille i Gehenna spilte han i flere andre ekstrem metal-band. Han opptrådte også som gitarist på flere av konsertene til Mayhem og Satyricon.
2012 i Sør-Korea
Begivenheter i året 2012 i Sør-Korea.
Betong Hysteria
Betong Hysteria var et hardcore/punk-band fra Oslo. Betong Hysteria var blant de første norske bandene (sammen med Fader War fra Bergen) som gikk bort fra den mer melodisk orienterte 1977-punken til å spille mer rett-fram hardcore punk inspirert av bl.a. engelske Discharge.
Historie
Betong Hysteria var det første norske hardcore-bandet til å gi ut noe på vinyl. Deres "Spontan Abort" EP ble spilt inn i oktober 1981 og ble utgitt av Mind Expanding Records i 1982. Geir Brurok hadde tidligere vært redaktør for fanzinen The Moron. Carlos Platou hadde vært en del av redaksjonen i den banebrytende fanzinen City Rockers. Mens Geir Underdal, Arne Brathagen og Ulf Knudsen hadde alle spilt i Hamarbandet Kaare og partiet. Betong Hysteria ble stiftet i Oslo vinteren 1981, og selv om de bare rakk å gi ut en EP, samt delta på samleplata «Framtida er nå!», før oppløsningen i 1983, regnes de som svært viktige innen norsk hardcore/punk.
Betong Hysteria sin EP har høy samleverdi både i Norge og utlandet. Den går et par ganger i året for høye summer på eBay, den har t.o.m. blitt bootlegget i USA. Bootleggen er lett å skille fra originalen da den kommer med helt hvite etiketter (labels) og coveret er bare et brettet kopiert ark puttet i en plastlomme. Originalen har SS-hodeskaller på etikettene (som klart indikerer hva som er "Side Nazi" og "Side Kommi") og kommer med et ordinært limt "papp" cover.
Våren 2008 annonserte Trygve Mathiesen på nettsamfunnet Facebook at Betong Hysteria skulle gjenforenes på Rockefeller den 23. mai samme år. Bandet kom seg derimot aldri ut av øvingslokalet og spillejobben ble avlyst noen uker i forveien. Hit me records represset Betong Hysteria sin EP i anledning denne annonserte konserten og i motsetning til bandet så den dagens lys.
Bandet dukket kanskje litt uventet opp med sin første studioinnspilling siden 1983 på platen All Sewn Up - A Tribute To Patrik Fitzgerald i 2009, et album med internasjonale artister som gjorde coverversjoner av Fitzgeralds låter.
Høsten 2009 spilte Nekropolis inn to låter med Geir Brurok, til albumet The New Europeans. Låtene 'Is This What You Really Want' og 'Free Your Inner Sinner', var begge skrevet av Brurok. Disse ble gitt ut på Likvidér, februar 2010.
Kontrovers
Vokalist Geir Brurok prydet på begynnelsen av 90-tallet Human-Etisk Forbund sitt medlemsblad Humanist. I et lengre intervju inne i bladet sto han frem som nasjonalist. På bakgrunn av dette og at han allierte seg med kjente rasister som f.eks. Arne Myrdal ble Brurok en svært kontroversiell person i Blitz-miljøet i årene som fulgte. I blitzavisen Smørsyra nr. 12/1991 blir Brurok beskyldt for å stå i ledtog med kjente norske nynazister. I Smørsyra nr. 13/1992 figurerer Brurok på en "dødsliste" sammen med kjente nynazister som Jan Holthe og Ole Krogstad. Hans nasjonalistiske sympatier stakk nok ikke så dypt som mange kanskje fryktet og den 31. august 2007 publiserte Geir Brurok en erklæring på internett der han tok avstand fra fremmedhat og sexisme.
EP
- Represset i 2008 av Hit Me Records med "Tredje Rike" som bonuskutt - 8 tidligere uutgitte spor (inkludert en alternativ versjon av "Tredje Rike"), innspilt 5. desember 1982
Asajj Ventress
Historie
Ventress ble født på planeten Rattatak. Foreldrene hennes var krigsherrer som hersket over store områder. Til slutt ble de drept av en annen krigsherre, bare Ventress overlevde. Samtidig krasjet et skip der. Det var èn overlevende, en jedi som het Ky Narec. Han lærte henne opp i kraften, og de skapte fred på planeten.
De siste krigsherrene samlet seg så for å utrydde jediene, men de klarte bare å drepe Ky Narec. Ventress gav etter for raseriet og vendte seg til den mørke siden. Hun samlet opp en hær og drepte krigsherrene. Handlingene hennes trakk til seg oppmersomheten fra Grev Dooku, som rekrutterte henne til Separatistene.
Andreas Berg (1861–1944)
Familie og yrkesliv
Etter artium ved Trondhjems katedralskole i 1879 tok Andreas Berg juridisk embedseksamen i 1883. Deretter ble han edsvoren fullmektig hos byfogden i Fredrikstad. I 1885 fikk han bevilling som overrettssakfører og åpnet egen sakførerforretning i Trondhjem. Fra 1901 til 1926 var Berg administrerende direktør i Den Nordenfjeldske Kreditbank. Han var medlem av direksjonen (styret) i Centralbanken for Norge.
Asajj Ventress
Historie
Under klonekrigene møtte hun flere ganger Anakin Skywalker og Obi-Wan Kenobi, men ingen klarte å drepe hverandre. Ingen vet hvor hun til slutt dro.
Andreas Berg (1861–1944)
Familie og yrkesliv
Andreas Berg giftet seg 9. oktober 1886 med Petra Larsen, datter av skipsfører Peter Gowarth Larsen og Anna Frederikke Brechou. Andreas og Petra Berg fikk barn og bodde i bankbygningen i Dronningens gate 3. Familiens leilighet ble beslaglagt av tyskerne under okkupasjonen. Datteren Aagot giftet seg med kontorsjef Hans Henrik Thaulow, sønn av kjøpmann Lauritz Dorenfeldt Jenssen Thaulow og hustru Antonie Fredrikke Jenssen samt nevø av ordfører Christian Thaulow.
Asajj Ventress
Kjennetegn
Hun har to lyssabeler. Begge er røde, med krumme håndtak. Det ene sverdet har hun konstruert selv, mens det andre tilhørte hennes mentor, Ky Narec.
Hun jobber for Sepratistene, så hun er ofte sammen med droider.
Andreas Berg (1861–1944)
Politisk arbeid
Fra 1896 var Berg innvalgt i Trondhjem bystyre og formannskap. Han var ordfører fra 1899 til 1901 og fra 1908 til 1910. Berg var stortingsmann for kjøpstedene Trondhjem og Levanger fra 1904 til 1906 og satt i Lagtinget, Stortingets konstitusjonskomité og Stortingets spesialkomité for konsulatsaken.
Asajj Ventress
Filmer
Ventress har deltatt i animasjonsseriene som het Star Wars: The Clone Wars, og kinofilmen med samme navn.
Eksterne lenker
Lista över jediriddare
Andreas Berg (1861–1944)
Æresbevisninger
Berg ble i 1909 utnevnt til ridder av 1. klasse av St. Olavs Orden, og i 1910 til kommandør (av 2. klasse) av samme orden «for fortjenstfull offentlig virksomhet». Han ble også tildelt 7. juni-medaljen, Kroningsmedaljen 1906 og Kong Haakon VIIs jubileumsmedalje 1905–1930.
Fra 1910 til 1926 var han medlem av direksjonen for Det Kongelige Norske Videnskabers Selskab.
Statsautoriserte translatørers forening
Statsautoriserte translatørers forening (STF) organiserer dem som har bestått eksamen i oversettelse av en allmennspråklig tekst, økonomisk-administrativt, juridisk og teknisk fagspråk og fått bevilling som statsautorisert translatør. Foreningen, som ble stiftet 14. november 1913, er en av verdens eldste oversetterforeninger. Den har for tiden ca. 200 medlemmer.
Translatøreksamen er landets høyeste kvalifikasjon for skriftlig oversettelse til/fra norsk av fagspråk. På grunnlag av bestått eksamen til og/eller fra fremmedspråket, kan man få bevilling som statsautorisert translatør fra NHH etter bemyndigelse fra Kunnskapsdepartementet, og man er da bemyndiget til å autorisere oversettelser med et eget, beskyttet stempel.
Rundt 20 språk er representert blant foreningens medlemmer. På grunn av eksamenens høye vanskelighetsgrad er det bare noen få som er autorisert i mer enn ett språk. De fleste medlemmene arbeider som selvstendige næringsdrivende.
En god oversettelse av fagspråk krever betydelige kunnskaper i begge språk, i språkområdenes kultur og i de fagområder oversettelsen gjelder. En full forståelse av stoffets faglige innhold er et nødvendig grunnlag for en riktig oversettelse, som også må gis en adekvat og korrekt språklig form. Statsautoriserte translatører har ofte en betydelig og bred yrkeserfaring som bakgrunn før translatøreksamen avlegges.
STFs hjemmesider oppdateres jevnlig og inneholder stoff av interesse for alle som arbeider med oversettelse, samt for andre med interesse for språk.
Translatørdagen er et årlig tilbakevendende og anerkjent fagseminar arrangert av Statsautoriserte translatørers forening for medlemmer og andre som er interessert i språk og oversettelse.
STF deltar også i Oversetterforumet, et uformelt forum der flere andre norske oversetterforeninger deltar, som Norsk audiovisuell oversetterforening, Norsk Oversetterforening, Norsk faglitterær forfatter- og oversetterforening og Norsk Tolkeforening.
Bow Creek
Bow Creek er navnet på de siste 3,6 kilometerne av elven Lee i London og er en del av Bow Bac-elvene. Dette stykket av elven skiller seg ut fra resten ved at det er påvirket av tidevann fra Themsen, som den renner inn i. Den regnes derfor i praksis ofte som en egen elv. Nedenfor slusene Bow Locks danner elven en grense mellom Londons bydel (borough) Newham og Tower Hamlets i østlige London.
Tidligere var det skipsverft ved Orchard House Yard, og skipene ble sjøsatt på elven slik at de kunne seile nordover på Lee Navigation via slusene Bow Locks, eller sørover til Themsen. I 1810 ble det bygget en jernbro over elven.
Gyözö Mogyorosi
Han har én internasjonal medalje; han deltok på det ungarske laget som vant bronse i lagkampen under OL i 1948, bak Finland og Sveits. Han fikk ingen individuelle medaljer, men fikk 31.-plass i svingstang som beste plassering. Sammenlagt kom han på 38.-plass.
Han deltok også i OL 1936 i Berlin, men fikk der ingen medaljer. Denne gangen kom han på 63.-plass i skranke, og kom på 80.-plass sammenlagt.
Sporveisgata (Oslo)
Sporveisgata (17-37, 2A-6B, 8A-20) er en gate i bydel St. Hanshaugen og bydel Frogner i Oslo. Den går fra Thereses gate til Bogstadveien. Sporveisgaten krysser Pilestredet ved Fagerborg kirke. Gaten fikk sitt navn i 1879.
Astrid (navn)
Astrid er et kvinnenavn med norrøn opprinnelse. Navnet betyr «kjærlighetsfull», «skjønnhet» eller «hun som er elsket av gudene».
Etymologi
Astrid har norrøn opprinnelse. Den norrøne formen av navnet var Ástríðr. Navnet betyr «kjærlighetsfull», «skjønnhet» eller «hun som er elsket av gudene». Estrith er en gammeldanske form av navnet, og Astridh og Æstridh er gammelsvenske former av navnet.
Varianter
Astrid skrives av og til uten den normalt stumme d-en som Astri, og det er ifølge Statistisk sentralbyrå 2234 jenter i Norge som heter Astri. Den danske formen er Estrid. I Sverige er Sassa et vanlig kjælenavn for Astrid.
Utbredelse
Navnet har antatt urnordisk opprinnelse, i formen *Ansu-friþioR. De norrøne formene Ásfríðr, Ástríðr og Æstríðr er blant de ti vanligste kvinnenavnene kjent fra runeinnskripsjoner i Norden, Storbritannia og Irland, så navnet var antakelig svært utbredt i vikingtiden. Astrid var et relativt vanlig navn i Norge i middelalderen, men ikke blant de aller mest brukte. Over 20 forskjellige personer med navnet er nevnt i Regesta Norvegica. Astrid er ellers kjent brukt første gang i Norge i 1684 og i Sverige i 1820. Formen Astri er kjent brukt første gang i Norge i 1623 og i Sverige i 1875.
I Norge var Astrid mest brukt i perioden 1890–1970, med en første topp på 1910-tallet og en andre topp på 1930-tallet. I Sverige var Astrid mest brukt i perioden 1900–1919.
En minst like viktig årsak som utvandring for navnets spredning utover Norden var prinsesse Astrid av Sverige. Hun var utrolig populær på forsidene av hele verdens ukepresse ifra hun var ei billedskjønn tenåringsjente i Sverige rett etter første verdenskrig, da hun giftet seg i 1926 med kronprins Leopold av Belgia, og til hun som ung dronning døde i en tragisk bilulykke i 1935. Norge fikk også sin egen prinsesse Astrid i 1932, men det var den svenske prinsessen som gjorde navnet kjent i hele verden igjennom den sterkt voksende bladpressen i hele mellomkrigstiden.
Ifølge Statistisk sentralbyrå var det i 2012 18 386 kvinner i Norge som har Astrid som første fornavn, mens 9 975 kvinner hadde Astrid som eneste fornavn. Navnet er også mye brukt i Sverige, i tillegg til at det har spredd seg til andre land. Astrid har navnedag 13. april i Norge og 27. november i Sverige, Finland og Estland.
Maxwell Air Force Base
Maxwell Air Force Base er en av det amerikanske flyvåpens flystasjoner, og ligger nær Montgomery i Alabama i USA. Den er base for 42d Air Base Wing. Navnet er gitt til minne om fenrik William C. Maxwell fra Atmore, Alabama.
Farsund sykehus
Farsund sykehus var et lokalsykehus i Farsund i Vest-Agder. Sykehuset ble bygget i 1938 og var i drift fram til nedleggelsen i 2007. Sykehuset eies av Farsund kommune, som overtok eiendommen 15. desember 2008.
Maxwell Air Force Base
I 1910 anla Wright-brødrene en av verdens første flyskoler på dette stedet. Basens hovedoppgave er fremdeles opplæring, og den huser Air University. Under første verdenskrig ble basen leid av den amerikanske hæren og brukt som verksted. Etter krigen kjøpte hæren basen, og under andre verdenskrig ble den brukt til opplæring av flymannskaper. Mot slutten av krigen ble den en dedikert base for opplæring på firemotors fly, først B-24 Liberator og senere B-29 Superfortress.
Parlamentsvalget i Spania 2008
Parlamentsvalget i Spania 2008 ble avholdt 9. mars 2008. Valget er på 350 seter i underhuset (Congreso de los Diputados) i det spanske parlamentet, og på 208 direkte-valgte seter i overhuset (Senado de España), og vil bestemme hvem som vil bli statsminister i Spania. Valget er vanligvis referert til som 9-M i spanske media. Det spanske sosialistpartiet (PSOE) ble det største partiet med 43,65 %, og lederen José Luis Rodríguez Zapatero ble gjenvalgt som statsminister.
Bakgrunn
Siden valget i 2004 har Det spanske sosialistpartiet (PSOE) vært i en mindretallsregjering ledet av José Luis Rodríguez Zapatero med parlamentarisk støtte fra partiene Det forente venstre (IU) og Esquerra Republicana de Catalunya (ERC).
PSOE fikk da 164 seter i underhuset, IU fikk 5 og ERC hadde 8 seter.
Partier
I det spanske parlamentsvalget deltar flere partier og allianser bestående av mindre regionale og tildels separatistiske partier.
Økonomien
Økonomien ble et stort tema i valgkampen på grunn av flere faktorer: Fremkomsten av økonomi som politisk tema, kom etter flere år med jevn økonomisk vekst, og har gjort at noen politiske kommentatorer foreslo at kanskje regjeringen ville ha tjent på å avholde valget tidligere. I tillegg til disse faktorene, har både PP og PSOE kommet med konkurrende forslag på skattelegging.
Terrorberedskap
Den spanske regjeringen hevet beredskapen til øverste nivå i forkant av valget på ny nasjonalforsamling, da en fryktet en gjentagelse av terrorangrepet i Madrid mars 2004. Beredskapen innebar full mobilisering av sikkerhetsstyrker for å overvåke og beskytte partikontorer, valgmøter, kjøpesentre, kollektivtransport og sportsarrangementer. Spanske myndigheter var spesielt bekymret for at ETA ville slå til før valget.
Fjernsynsdebatter
Det ble gjennomført flere fjernsynsdebatter mellom Spanias statsminister José Luis Rodríguez Zapatero (PSOE) og Mariano Rajoy fra Folkepartiet. Den siste debatten mellom partilederne var 3. mars.
Drap og avlysning av valgkampen
Et tidligere byrådsmedlem, Isaías Carrasco, fra det baskiske partiet PSE ble 7. mars skutt og drept utenfor hjemmet sitt i den baskiske byen Arrasate. Dette medførte at Det spanske sosialistpartiet og det største opposisjonspartiet, Folkepartiet begge avsluttet sine valgkampanjer, to dager før valget. Den baskiske terrororganisasjonen ETA ble mistenkt for drapet. De etterlatte oppfordret imidlertid sterk folk om å gå og stemme, som et slag tilbake mot morderene.
March Air Reserve Base
March Air Reserve Base er en av det amerikanske flyvåpenets reservistflystasjoner, og ligger i Riverside County i California i USA. Den er en av USAs eldste flystasjoner og ble anlagt i 1918. Den er base for 452d Air Mobility Wing, med blant annet åtte C-17 Globemaster III-fly.
Flystasjonen er oppkalt etter sekondløytnant Peyton C. March jr.
Baudouin I av Belgia
Baudouin I av Belgia (Baudouin/Boudewijn Albert Charles Leopold Axel Marie Gustave, født 7. september 1930 på Stuyvenberg slott, død 31. juli 1993 i Villa Astrida i Motril i Spania) regjerte som belgiernes konge fra 1951 til 1993.
Bakgrunn
Han var kronprins Leopolds (1901–1983) - senere kong Leopold IIIs - eldste sønn. Hans mor var prinsesse Astrid av Sverige. Boudewijn er hans nederlandske navn, mens Baudouin er hans franske navn, som er mest brukt utenfor Belgia. I ung alder mistet Baudoin sin mor i en bilulykke. Faren ga barna en guvernante, Lilian Baels og giftet seg med henne i 1941.
Under andre verdenskrig kom han og hans familie i tysk fangenskap og var deretter i eksil i Sveits til faren Leopold III kunne gjenoppta sin kongegjerning i Belgia i 1950.
Konge
Baudouin ble konge i en alder av bare 20 år da faren abdiserte den 16. juli 1951.
I hans regjeringstid ble Belgisk Kongo selvstendig i 1960 med den belgiske kongen som deltager i selvstendighetsseremonien. I 1955 hadde den unge kongen besøkt Kongo for å forsøke å vende folks streben mot selvstendighet. En episode inntraff da en kongoleser klarte å ta kongens sabel under en bilkortesje. For den kongelesiske befolkningen ble dette et symbol for selvstendighetskampen. I Kongo kalte man den unge kongen Mwana Kitoko («den vakre gutten»).
Baudouin giftet seg 15. desember 1960 med Fabiola Fernanda María de las Victorias Antonia Adelaida de Mora y Aragón, en tidligere sykepleier og barnebokforfatter. Han og dronningen fikk ingen barn, alle barn ble dødfødte.
Kong Baudouin framstod i sine første år som reservert og ikke særlig folkelig. Hans popularitet steg senere, da han og hans dronning Fabiola besøkte forskjellige deler av Belgia.
Kong Baudouin var en meget religiøs mann. Da det belgiske parlamentet vedtok en lov om abort, nektet han å skrive under. Det endte med at regjeringen den 4. april 1990 erklærte ham uegnet til å styre, hvoretter alle regjeringsmedlemmene undertegnet loven. Dagen etter erklærte de ham egnet til å styre igjen.
Baudouin ble i 1960 tildelt storkors med kjede av St. Olavs Orden.
Død
Baudouin døde plutselig av hjertefeil den 31. juli 1993 i Villa Astrida i Motril i det sørlige Spania. Baudouin ble begravet på den kongelige begravelsesplassen i Église Notre-Dame de Laeken i Laeken.
Kong Baudouin ble etterfulgt av sin yngre bror Albert II.
Nygresk
Nygresk språk, i dagligtale kun gresk, også kalt moderne gresk ((Νέα) Ελληνικά, (Νέα) Ελληνική eller Νεοελληνική; Nea Elliniká, Elliniki), er et levende språk som tales og skrives i Hellas i dag, men har utviklet fra gammel eller klassisk gresk. Det er et av de eldste indoeuropeiske språk i Europa. Det er et av EUs tjue offisielle språk. Gresk snakkes også som et minoritetsspråk i blant annet Sør-Italia og Albania. Det har også vært store gresktalende minoriteter rundt Svartehavet og spesielt i Tyrkia langt ut på 1900-tallet. Totalt er det rundt 13,4 millioner som snakker gresk som morsmål.
Siden slutten på middelalderen har det eksistert i to former: Dimotiki – Δημοτική («det folkelige») og katharévusa – Καθαρεύουσα («det rene»). Katharevusa er en klassiserende form, som særlig på 1800-tallet og 1900-tallet ble brukt i litteratur, juridiske akter, vitenskapelige publikasjoner og på offentlige dokumenter. Dimotiki er den vanligste formen for nygresk, som ligger nær talespråket, og det er denne som nå er offisisielt språk i Hellas, selv om man fortsatt ofte kan se katharevusa-former.
Det undervises i gresk på en del norske universiteter, og moderne gresk er etterspurt innenfor shipping, oljeindustri og andre deler av næringslivet, for eksempel innenfor turisme, forlags- og oversettervirksomhet og lignende.
Den svarte boken fra Carmarthen
Historie
Boken er først omtalt da den kom i John Prices (d.1555) eie, den skal da ha vært hos skattmesteren ved St. David-katedralen og de ble sagt at manuskriptet stammer fra Carmarthen. Kommentarer tilføyd i selve boken tyder på flere forskjellige eiere før den kom til antikvaren Robert Vaughan (d. 1666) og ble del av hans store samling av walisike bøker og manuskript. Boken var så i Vaughans slekt til hans tipp-tipp-tipp oldebarn Robert Williames Vaughan døde i 1859.
Etter R.W.Vaughans død ble boksamlingen testamentert til William W. E. Wydde fra Peniarth nær Tywyn. Da J. Gwenogvryn Evans katalogiserte samlingen ble den kalt «Peniarth-manuskriptene», han ga Den svarte boken fra Carmarthen førsterang og kallte den «Peniarth MS 1». Wyddes sønn W.R.M Wydde gikk i 1904 med på å selge Peniarth-manuskriptene til Sir John Williams, grunnleggeren av nasjonalbiblioteket i Wales, på det vilkår at de skulle tilfalle nasjonalbiblioteket etter hans død. Williams ga £5500 for samlingen, den svarte boken fra Carmarthen ble verdsatt til £400. Wydde døde i 1909, og siden da har boken vært i nasjonalbibliotekets eie.
Minneskytingen på landsskytterstevnet
Minneskytingen er en del av feltskytingen på Landsskytterstevnet. Det er et hold som skytes før den egentlige feltrunden starter, og består av en 6-skudds serie på rund 10-delt poengskive på 100 meters avstand. Skiva kalles for Lesjaskiva. De skytterne som har knestående skyting i feltrunden skyter 3 skudd knestående og 3 skudd liggende, de andre skyter bare liggende.
Joachim Myklebust
Ingolf Joachim Myklebust (1874–1955) var en norsk frelsesoffiser. Han var territorialleder i Danmark 1938–1941 og var den første norskfødte leder av Frelsesarmeen i Norge fra 1941 til 1945.
Liv og virke
Familien kom opprinnelig fra Kvinnherad i Hardanger. Faren Jon Myklebust (Møklebust) var tollkontrollør. Som åtteåring reiste Joachim med familien til Ålesund. Der ble han omvendt under et møte i Frelsearmeen, og gikk raskt inn i bevegelsen.
I 1892 var han stasjonert i Kristiania, senere i Trondheim. I 1917 var han stasjonert i Helsingfors i Finland, sammen med sin kone, Valborg Schiørn og deres fem barn. Her opplevde de den finske revolusjonen. Tilbake i Norge hadde han flere stillinger i Frelsesarmeens øverste ledelse. I to perioder var han sjefsekretær og dermed nestkommanderende i Norge.
En januarkveld i 1923 talte han i Calmeyergatens misjonshus over Salme 72 i Bibelen. Der heter det i vers 17: La hans navn bestå til evig tid, la det skyte friske skudd så lenge solen skinner. Inspirert av denne talen skrev den unge frelsesoffiseren David Welander samme kveld teksten til salmen Navnet Jesus blekner aldri. Myklebust har selv skrevet teksten til to sanger i Frelsesarmeens sangbok.
Landsleder i Danmark og Norge
Andre verdenskrig ble en vanskelig manøvrering i forhold til okkupasjonsmakten, men Myklebust berget den norske Frelsesarmeen gjennom vanskelighetene, slik at dens posisjon og eiendeler var intakte ved freden i 1945. Hvordan han personlig stilte seg til makthaverne under krigen, har vært gjenstand for debatt.
Allerede før tyskerne kapitulerte 8. mai 1945 hadde Myklebust fått ordre fra Det internasjonale hovedkvarteret, via Sverige, om å fratre som leder i Norge. Hans nestkommanderende, Tobias Øgrim ble konstituert som ny leder, og ble senere satt inn i stillingen på mer permanent basis. Myklebust ligger begravet på Frelsesarmeens gravfelt på Vestre Gravlund i Oslo.
Slaget i Hafrsfjord
Slaget i Hafrsfjord var et slag som fant sted i og ved fjorden Hafrsfjord i Sola og Stavanger kommuner i Rogaland. Slaget var mellom Luva på den ene siden og Kjøtve den rike og Haklang på den andre. Det kan ha vært en gang i perioden 872-900.
148 Gallia
148 Gallia er en hovedbelteasteroide. Den ble oppdaga den 7. august 1875 av Prosper-Mathieu Henry fra Observatoire de Paris i Paris. Den er oppkalt etter Gallia, altså Frankrike og tilstøtende områder.
Slaget i Hafrsfjord
Sagafortellerne på 1200-tallet knyttet slaget til Harald Hårfagre. Skaldekvadene om slaget nevner ikke Harald Hårfagre. Det er likevel av de fleste forskerne ansett som trolig, men ikke sikkert at han deltok.
Med bakgrunn i beretningene i Heimskringla, mente en lenge at slaget medførte samlingen av Norge. Utover på 1900-tallet ble dette tonet ned, til at slaget var det første steget i rikssamlingen. I dag er slaget betraktet som en en av mange milepæler i rikssamlingen. Slaget var kanskje det første steget, og kanskje ikke.
Haraldskvedet (Hafrsfjordkvadet)
Det såkalte Haraldskvedet vises ofte til som hovedkilde til slaget. Kvadet inneholder noen strofer om slaget der Luva er vinner, og om hofflivet til Harald sønn av Halfdan.
Opphavet til diktet
Haraldskvedet er et konstruert hyllingsdikt satt sammen av Finnur Jonsson fra uavhengige diktstrofer i flere skrifter. Han mente at dette opprinnelig var ett dikt laget av Torbjørn Hornklove. Ikke alle forskere mener at Haraldskvedet opprinnelig var ett dikt, men at det var dikt av mer enn en forfatter, og som ikke hører sammen. Noen deler Haraldskvadet i to deler - delen som omtaler slaget omtales da gjerne som Hafrsfjordkvadet. Ludvig Holm-Olsen hevdet at det er tryggest å regne med at strofene som er samlet under navnet Haraldskvadet, stammer fra mer enn ett dikt, og at strofene om slaget i Hafrsfjord er diktet av Tjodolf fra Kvine. Olafia Einarsdottir mente at Haraldskvedet var fra tre kvad - ett om slaget i Hafrsfjord, ett om livet i Haralds hird og at noe var rester av et bryllupsdikt.
Strofene 7–12 handler om slaget i Hafrsfjord. Forfatterne av sagaene er uenige om hvem som laget strofene om slaget. Kildene for disse strofene er:
Diktet sier ikke så mye om forfatteren. Men når forfatteren gjør et forbehold i strofe 12, var han neppe øyenvitne til slaget.
Innholdet i diktet
Tekstene i Fagrskinna og Heimskringla er nesten identiske, og har nok et felles skriftlig kildegrunnlag. Oversetterne tolker tekstene litt forskjellig. Det er særlig vers 11 som er vanskelig. å oversette direkte. De aktuelle strofene er i oversettelser:
7. Hørte du i Hafrsfjord - drønn av drotters dyst - kongens kunster - med Kjøtve den rike - Knarrer kom østfra - lystne på kamp - med gapende hoder - og pynt på stavnen.
8. De var lastet med hærmenn - og hvite skjold - med lanser (eller spyd) fra de britiske øyer (vestrøne) - og franske (velske) sverd - Berserker brølte - der striden raste - ulvhedner (berserker i ulveskinnstrøyer) ulte - og jernene skalv.
9. De fristet den djerve - som lærte dem å flykte - østmenns hersker - som bor på Utstein - Da strid var i vente - snudde han havhestene - på skjold det hamret - før Haklang falt.
10. Lei da, for Luva - landet å holde - Halsdigre høvding - han tok holmen til skjold - de dro seg under setene - de som var såret - satte baken til værs - stanget hodene i kjølen.
12. Slagplassen (valen) lå der på sanden - vet bare den enøyde (Odin) - i Friggs favn - Berømmelsen var slik.
Glymsdråpa
Glymsdråpa forteller at kong Harald kjempet først til lands, og vant så et sjøslag mot en konge sørpå. Det er trolig tale om flere seirere. Blant kongens fiender er skotter og gauter nevnt. Kongen var ung ved det første slaget. Harald er kun nevnt i den aller siste strofen, og uten tilnavn. Hafrsfjord er ikke omtalt. Forfatterne av Heimskringla og Fagrskinna var uenige om kvadet handlet om slaget i Hafrsfjord - se artikkelen om Glymsdråpa.
Lederne under slaget
Haraldskvedet forteller at kongen som kjempet i Hafrsfjord var Luva, også omtalt som «allvaldr austmanna». Han bodde «í Útsteini». Mens «drottinn Norðmanna» i de 15 strofene av Haraldskvadet som ikke omhandlet slaget, bodde «á Kvinnum». I strofene som ikke omhandler slaget, er Harald Hårfagre omtalt seks ganger. Men i de seks strofene som handler om slaget i Hafrsfjord er han ikke omtalt. Det er ofte antatt at Luva var den samme som Harald Hårfagre, men det er ikke sikkert. Både de norske og islandske middelalderkildene mente at Harald Hårfagre og Harald Luva var den samme. At Luva og Harald Luva i tillegg var den samme, er heller ikke åpenbart. Gustav Storm anså for sikkert at Harald Hårfagre var identisk med Luva, idet det var et så utbredt og gammelt sagn, slik at riktigheten ikke kan betviles. Knut Smidsrød mente at kong Harald Gråfell kunne være den ættestore kongen i Haraldskvadet, siden det var tegn i diktingen som tydet på at Luva var kristen. Knut Helle mente det er så mange indisier at det vil være hyperkritisk å utradere en Harald fra slaget ved Hafrsfjord. Sverrir Jakobsson mente at det er mulig at 1100-tallets historikere fant på å sette Luva i forbindelse med en konge med tilnavnet «Hårfagre».
Haraldskvedet forteller at motstanderne var kong Kjøtve den rike og Haklang - se ovenfor. De er navngitt ved deres økenavn: Kjotve (Tjukken) og Haklang (Langhaken). Dette er nok det nærmeste vi kommer en realistisk liste over hvem som deltok. Bregninge-steinen i Nationalmuseet i København har en runesten med navnet «Toka Haklangsønns sønn». Steinen sto opprinnelig i landsbyen Bregninge på Lolland. Halvdan Koht antok at dette var den samme som deltok i Hafrsfjord. Runesteinen er datert til slutten av 900-tallet.
Glymsdråpa forteller at Harald var "om bord til kamp mot to konger." Kongene ble ikke navngitt. Dette kan ha vært slaget i Hafrsfjord, men noe stedsnavn er ikke oppgitt. Han kjemper der også mot gøter. I de islandske annalene Annales vetustissimi (fra ca. 1310) og Skálholts annáll (fra  ca. 1362) omtaler for året 862: Opphavet til Harald Hårfagres rike. Sloss Hårek og Guttorm Iota-konger (Gøtakonger). Der falt alle de nevnte kongene, (og) sveinen Hårek. Det er usikkert om setningene beskriver en eller flere hendelser, og det var om slaget i Hafrsfjord.
Snorre fortalte at følgende småkonger fra Sørvestlandet, Agder og Telemark var med i slaget. Han tilkjennegir ikke at han hadde andre kilder enn kvadet (Haraldskvadet) han gjengir, så de fleste navnene og stedstilhørigheten er trolig oppdiktet: