cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Cabra Corral-demningen
Demningen er 114 meter høy og 510 meter lang. Maksimal fallhøyde er 104 meter. Reservoaret har et areal på 115 – 132 km² (max 13 150 hektar), og demmer opp inntil 2 880 millioner m³ vannmasser. Halve reservoaret ligger over grensen til naboprovinsen Provincia de Santiago del Estero i øst.
Nedbørsområdet som reguleres er på 32 735 km².
Bolthorn
Bolthorn (Bölþorn) var en jotun i nordisk mytologi. I Håvamål i Den eldre Edda (den poetiske edda) omtales han som far til Bestla som var gift med Bor. Gjennom Bestla ble han morfar til Odin og hans brødre Vilje og Ve. Dette nevnes også av Snorre Sturlason i Den yngre Edda
En tolkning av dette verset fra Håvamål er at Bolthorn også er far til guden Mime.
Sions vises protokoller
Grunnlaget for «protokollene» fabrikkeres i 1868
I mars 1848 ble han redaksjonskollega med Theodor Fontane i den reaksjonære og pietistiske avisen Neue Preußische Zeitung («Kreuzzeitung»). Etter å ha fått sparken som agent i det hemmelige politiet, fortsatte han som journalist og forfattet «historisk-politiske» antisionistiske tendensromaner. Han malte et storpolitisk bilde med jødedommen sentralt i en verdensomfattende konspirasjon. I denne paranoide tankeverden stod Deutschkonservative Partei i Preussen og dets kongedømme, kirken i den gammelprøyssiske union og det gamle, konservative miljøet i Ostelbien på det godes side. Ondskapen var organisert i et hemmelig politisk forbund med verdensherredømmet som mål, forkledd som den engelske kapitalismen, frimureriet, jesuittene og de jødiske frontorganisasjonene – som i beste fall bare var viljeløse marionetter i et renkespill. I kulissene stod de hemmelige selskapene, som verden over samarbeidet innenfor alle revolusjonære bevegelser. Han valgte pseudonymet «Sir John Retcliffe» for å suggerere frem hos leserne bildet av en autentisk person, som formidlet «hemmelig bakgrunnsinformasjon» fra det fiendtlige England.
Det er lite sannsynlig at Goedsche var ukjent med Jolys bok. Som tilhenger av Bismarck og monarkiet hadde han tilgang til hoffet og bibliotekene. I mars 1868 utga han under pseudonymet «Sir John Retcliffe» romanen Biarritz på 477 sider. Tittelen henspiller på den franske byen Biarritz, som ofte ble besøkt av både Napoleon III og Bismarck – konservative «helter» som bekjempet liberalismens oppviglere. Han satte på denne måten et likhetstegn mellom kommunismen og deler av borgerskapet, som begge angivelig var styrt av jødene. Nasjonalsosialistene poengterte i sin propaganda at oktoberrevolusjonen i Russland var finansiert av grådige kapitalister, og dette er et sentralt poeng i de senere «protokollene».
160 sider i denne romanen ligner et ordrett plagiat av Maurice Jolys satire. Men i stedet for debattantene Machiavelli og Montesquieu, plasseres ordene i munnen til fedrene for Israels 12 stammer, i munnen til «Sions vise». I kapittelet «På den jødiske gravplass i Praha» skrev Goedsche om et nattlig møte av medlemmer av en mysteriøs jødisk kabal, og beskriver at Djevelen ved midnatt viser seg blant de fremmøtte representanter for å planlegge en jødisk sammensvergelse.
I romanen planlegges verdensherredømmet. Jesu’ korsfestelse fremstilles som en del av planen. Hensikten med liberalismen og den franske revolusjon er «å ødelegge grunnlaget for de ikke-jødiske statene».
Fremstillingen ligner en skildring i Alexandre Dumas' Joseph Balsamo, der Cagliostro med ledsagere planlegger affæren om diamanthalsbåndet.
Brukt som propaganda av tsarens hemmelige politi
En russisk oversettelse av Dialogue aux enfers kom ut i 1872. Etter mordet på tsar Aleksander II i 1881 begynte kapittelet «På den jødiske gravplass i Praha» fra Goedsches Biarritz å sirkulere som pamflett i Russland. Okhranka, tsarens hemmelige politi fant utdraget nyttig, og prøvde i 1891 å sverte liberale reformatorer og revolusjonære ved å henvise til «protokollene».
Det var her den angivelige rabbinske sammensvergelse mot europeisk sivilisasjon skildres. Liberale reformatorer og revolusjonære begynte å få større tilløp i landet, ikke minst blant undertrykte minoritetsgrupper som blant annet de russiske jøder.
Den russiske historiker Mikhail Lepekhine mener at man kan spore «protokollene» til Matvei Golovinski, en agent provocateur i Okhrankas tjeneste, og at det var del av et fremstøt som hadde til hensikt å overbevise tsar Nikolai II om at moderniseringen av Russland inngikk i en jødisk sammensvergelse som tok sikte på verdensherredømmet. Lepekhine avdekket Golovinskis forfatterskap i tidligere lukkede arkiver i Russland, og offentliggjorde sine funn i november 1999 i det franske ukebladet L'Express. Golovinski hadde allerede tidligere blitt utpekt som «protokollenes» opphavsmann av en tysk forfatter, Konrad Heiden, i 1944. Språklige elementer synes å ha vært lånt eller inspirert fra Fjodor Dostojevskijs forfatterskap.
Golovinski skal ha samarbeidet med Charles Joly (sønn av Maurice Joly) ved Le Figaro i Paris og skrev artikler på oppdrag av Piotr Rachkovskij, lederen for det russiske hemmelige politi. Etter 1917-revolusjonen i Russland ble Golovinski en propagandist for bolsjevikene.
«Protokollene» brukt i Dreyfussaken
Under Dreyfus-affæren i Frankrike, da jødehatet nådde nye høyder, begynte «Protokollene» å anta sin endelige form. En privat distribusjon av «protokollene» ble satt i scene i 1897.
Falsumet antar sin endelige form
I 1895 dukket denne versjonen opp i Russland, og i 1897 ble den utgitt av Matvei Golovinski på oppdrag fra Tsarens hemmelige politi. «Protokollene» var nå plutselig inndelt i kapitler, 1.dag, 2.dag osv., for å få det til å ligne en «jødisk kongress».
De første publiseringer i 1903 og 1905
I 1905 offentliggjorde den russisk-ortodokse presten Sergej Nilus (1869–1929) teksten i sin helhet, som vedlegg til tredjeutgaven av sin bok Den store og den lille: Antikrists komme og Satans herredømme over jorden. Det var Nilus som introduserte løgnen om «protokollenes» opprinnelse på den første sionistkongress i Basel i 1897.
Da det kom innvendinger om at dette hadde vært et åpent arrangement med mange ikke-jødiske deltakere, fremholdt han i stedet at de jødiske eldste hadde utarbeidet protokollene i 1902 og 1903.
En hemmelig etterforskning beordret av den nyutnevnte formann for ministerrådet, Piotr Stolypin, kom i 1905 raskt til at «protokollene» var skrevet av Okhranka-agenter i Paris. Når ikke dette ble gjort alminnelig kjent, var det for å skjerme ledelsen for de hemmelige tjenester og deres agenter, deriblant Golovinski. Da Nikolaj II ble informert om resultatet av granskningen, ba han om at protokollene måtte konfiskeres, for «en god sak kan ikke bli forsvart med skitne metoder». Men til tross for dette, kanskje på grunn av «den gode sak», ble det stadig utgitt nye opptrykk.
«Protokollene» legitimerte forfølgelser
Etter 1905 ble «protokollene» systematisk brukt av tsarens hemmelige politi som propaganda for å legitimere jødeforfølgelsene i 1903-1906. Jødene ble syndebukk for sosiale problemer i Russland, i stedet for det sosiale/politiske systemet. Tsar Nikolaj II av Russland ga jødene skylden for de sosiale opptøyene i 1915. I 1919 ble «protokollene» utdelt til troppene i Den hvite russiske hær, som i løpet av to år henrettet 60.000 jøder, fordi de «var ansvarlige» for revolusjonen i 1917.
«Protokollenes» innhold
De 24 protokoller fremstår som anvisninger til en ny eldstebroder, der det beskrives hvordan gruppen akter å virkeliggjøre verdensherredømmet. De eldste vil narre alle «hedningefolk», som de kaller «goyim», til å gjøre som de vil. De foretrukne metoder er:
Kontroll med massemediene og finansvesenet vil muliggjøre tilsidesettelsen av den sosiale ordens tradisjonelle kilder. Dette erstattes av manipulasjon av folkemassene og statsstyrt propaganda slik at de nye mektige eliter og institusjoner kan tildekke den nakne og skitne sannhet for massene. Her er «protokollene» inspirert av tidens foreliggende kritikk av modernitet, radikalisme og kapitalisme, men fremstiller disse krefter som del av en sammensvergelse og ikke som følger av upersonlige historiske prosesser.
Teksten forutsetter at leseren tror at frimurerne er et hemmelig samfunn med en skjult politisk agenda. «Protokollene» hevder at denne skjulte agenda i sin tur er fjernstyrt av det jødiske eldstefellesskap; altså har man en konspirasjonsteori inne i en annen konspirasjonsteori. Både frimurere og «liberale tenkere» fremstilles som blotte redskaper i de eldstes hender, som til slutt er ment å resultere i et jødisk teokrati. «Protokollene» beskriver et kommende «kongedømme» og går i stor detalj inn på hvordan det skal styres. Men selv i dette kongedømme vil de eldste avstå fra åpen politisk kontroll; de vil gjøre seg gjeldende via åger og pengemanipulasjoner. Selv «jødenes konge» vil bare være en galleonsfigur.
Spredning etter den russiske revolusjon
Etter den russiske revolusjon ble «protokollene» brukt av grupperinger knyttet til «de hvite» for å bygge opp om hat og vold mot jødene. En forestilling om at bolsjevismen var et jødisk komplott med sikte på verdensherredømme, og det faktum at enkelte ledende bolsjeviker (og spesielt Leo Trotskij) var jøder, sikret at «protokollene» vekket internasjonal interesse.
I den engelskspråklige verden ble de raskt kjent. I ett år ble fem utgaver utsolgt i Storbritannia, og i USA finansierte Henry Ford trykkingen av 500.000 eksemplarer. Den første utgaven på tysk var Ludwig Müller von Hausens oversettelse av 1920. Den ble fulgt av Alfred Rosenbergs utgivelse i 1923: Die Protokolle der Weisen von Zion und die jüdische Weltpolitik.
The Times avslørte forfalskningen for den engelskspråklige opinion den 16., 17. og 18. august 1921 i en artikkelserie av Philip Graves med tittelen The Source of The Protocols of Zion. Avsløringene var såpass grundige at den videre spredning av «protokollene» i ettertiden vanskelig kan anses for å ha skjedd i helt god tro. Det ble også ført rettssaker mot publikasjonen. En sveitsisk nazist, Dr. A. Zander, som i 1934 utgav en rekke artikler som bygde på «protokollene», ble saksøkt, og domstolen i Bern erklærte i sin dom at de var forfalskninger, plagiat og obskøn litteratur. Dommen ble omgjort etter en appell, men dommerne i appellinstansen gjorde det klart at førsteinstans hadde rett i sin karakteristikk av «protokollene», men tilføyde at strafferettsbestemmelsene manglet mandat til å stanse spredningen av dem og slik beskytte jødene mot denslags.
I Sør-Afrika kom det også til rettssak; der ble tre menn som hadde spredt en versjon av «protokollene», dømt til bøter for dette.
«Protokollene» ble utgitt i Italia i 1937. I Tyskland inngikk de som et av flere propagandistiske virkemidler mot jødene. De ble pliktpensum for studenter der. Adolf Hitler nevnte dem i Mein Kampf. De ble også oversatt til en rekke andre språk, og fikk en vedvarende appell i arabiske land.
Tiden etter annen verdenskrig
Etter annen verdenskrig mistet «protokollene» sin brede appell de fleste steder. Det største unntaket er i Midtøsten og Nord-Afrika, der et stort antall arabiske og muslimske ledere har gått god for dem. Man kan nevne president Gamal Abdel Nasser og Anwar Sadat i Egypt, kong Faisal av Saudi-Arabia, oberst Muammar al-Gaddafi i Libya,  stormufti sheik Ekrima Sa'id Sabri av Jerusalem, Hamas, Islamic Jihad, ledere i Iran, Hezbollah og PLO.
Mer marginale miljøer i andre land gjør også bruk av «protokollene», f.eks. i Russland og i USA.
Norske utgaver
«Protokollene» ble første gang utgitt i Norge i 1920 med tittelen «Den Nye Verdenskeiser. Zions Lærde Ældstes Protokoller» og var oversatt fra den engelske Nilus-oversettelsen.
Høyesterettsadvokat Stian Bech sr, far til Stian Bech jr., skrev i februar 1920 en kronikk i Nationen om «Bolchevikerne og den hvite race», kronikken er antagelig første gang Sions vises protokoller blir nevnt i norsk offentlighet. Dette var en henvisning til den tyske utgaven av protokollene, Die Geheimnisse der Weisen von Zion.
Under andre verdenskrig ble de utgitt i stadig nye opplag av den nazistiske okkupasjonsmakten. Norsk Front gav ut en utgave i 1940, og i 1944 kom en utgave med forord av Ørnulf Myklestad, fylkespropagandaleder i NS. I denne utgaven var referanser i protokoll nr. 9 til at «Amerika, China, Japan» var frimurerlosjens verktøy endret, og referanser til Japan var slettet fordi Japan var gått inn i krigen på tysk side.
Boken ble utgitt på norsk i 1999 på Nordisk Boktjeneste av NNSB (Norges Nasjonalsosialistiske Bevegelse) og Jan Erik Kvamsdahl.
Den ble også utgitt på 1990-tallet under tittelen "B'nai B'rith Sionismens planer for overtakelse av verdensherredømmet" og er utgitt cirka 2003 i Ørsta, av Bergmann Forlag. Denne utgaven hadde forord av grunnleggeren av organisasjonen «Folkets motstandsbevegelse, Det Kristne Alternativet», Alfred Olsen. Denne utgaven var en språklig modernisert utgave av 1944-utgaven.
Bjørn Tonhaugen
Bjørn Tonhaugen (født 1. mars 1946, død 19. juni 2021 ) var en norsk musiker, komponist og tekstforfatter.
Han er representert med én salme i Norsk Salmebok. Han står bak både tekst og melodi på «Bi på Herren, vær ved godt mot».
Wayne County (Vest-Virginia)
Wayne County er et fylke i den amerikanske delstaten Vest-Virginia. Det ligger lengst øst i staten og grenser mot Cabell County i nordøst, Lincoln County i øst og mot Mingo County i sørøst. Det har også grense mot delstatene Ohio i nord og mot Kentucky sør og vest.
Epiclines
Epiclines er en slekt av maurbiller som stort sett er rovdyr. Disse slanke billene er gjerne brokete farget i rødt, gult og svart, og kroppen er dekket av lange, oppstående hår.
Nordisk institutt for studier av innovasjon, forskning og utdanning
Nordisk institutt for studier av innovasjon, forskning og utdanning (NIFU, tidligere NIFU STEP) er et norsk samfunnsvitenskapelig forskningsinstitutt. Instituttet utfører oppdragsforskning, der sentrale oppdragsgivere blant annet er Norges forskningsråd, Kunnskapsdepartementet, Nærings- og handelsdepartementet, EU og Nordisk ministerråd. Instituttet fokuserer på studier av utdannelse, forskning og innovasjon. Instituttet har (2015) rundt 62 årsverk, hvorav rundt 50 forskerårsverk.
Wayne County (Vest-Virginia)
Wayne Countys totale areal er 1,327 km² hvorav 17 km² er vann. I 2000 hadde fylket 42,903 og administrasjonssenteret ligger i byen Wayne.
Fylket ble grunnlagt i 1842 og er oppkalt etter statsmannen og generalen, Anthony Wayne.
Nordisk institutt for studier av innovasjon, forskning og utdanning
Historikk
Senter for innovasjonsforskning (STEP) ble opprettet som ekstern forskningsgruppe av det tidligere Norges Teknisk-Naturvitenskapelige Forskningsråd (NTNF) i 1991 for å støtte utformingen av nasjonal forskningspolitikk med forskning, analyse og rådgiving knyttet til innovasjon og teknologisk endring. I 1994 ble STEP omorganisert som en selvstendig stiftelse. I 2003 ble STEP en del av SINTEF Teknologiledelse. Høsten 2003 henvendte STEP seg til Norsk institutt for forskning og utdanning (NIFU) med tanke på å fusjonere.
I 2004 fusjonerte Norsk institutt for forskning og utdanning (opprinnelig NIFU) og Senter for innovasjonsforskning. Fra 2004 til høsten 2010 het den Stiftelsen Norsk institutt for studier av forskning og utdanning Senter for innovasjonsforskning (NIFU STEP). Høsten 2010 ble navnet forenklet til NIFU.
Interlingue
Interlingue er et kunstig språk som ble offentliggjort av Edgar von Wahl i 1922, opprinnelig med navnet occidental.
Epiclines
Levevis
Både larver og voksne biller er rovdyr, men de voksne kan også finnes på blomster der de spiser pollen. Mange lever av treborende insekter.
Utbredelse
Gruppen er utbredt i det sørlige Sør-Amerika.
Interlingue
Interlingue er lett å forveksle med to andre kunstige språk som begge heter interlingua. Men selv om disse tre språkene er svært like, faktisk gjensidig forståelige, har de blitt til uavhengig av hverandre.
Et moderat skjematisk nylatin
Interlingue er et nylatinsk kunstspråk, som er lett å lese for folk som kan mange fremmedord (se språkeksempel nederst).
Von Wahl var en meget erfaren og dyktig interlingvist som var tidligere volapükist og esperantist, og han var tilhenger av den såkalte naturalistiske skolen: han ville gjøre språket sitt så likt de store nylatinske naturlige språka som mulig, bare enklere og lettere å lære. Samtidig var han en beundrer av Ludwik Zamenhof, som hadde skapt kunstspråket esperanto, og ville gjerne videreføre mange av de skjematiske forenklingene som gjør esperanto-grammatikken lett for brukerne.
Interlingua kan beskrives som en mellomform mellom det skjematiske og regulære esperanto og kunstspråket interlingua/IALA fra 1951; det sistnevnte språket kasta ut omtrent all esperantos forenkling og regularitet til fordel for streng naturalisme, inklusive uregelmessigheter.
Fellesspråk for Vestens elite
von Wahl kritiserte målsettinga til Schleyer og Zamenhof om å skape et språk for hele verden som var lett å lære for ukultiverte fattigfolk.
Han mente at de som trengte et internasjonalt hjelpespråk først og fremst var folk med utdannelse, vitenskapsfolk som trengte å publisere, forretningsmenn, andre som hadde penger til å reise osv. Altså eliten i Vesten. Språket skulle forsvare den vestlige kulturen. Dette var vanlige ideer blant mange som skapte nylatinske kunstspråk fra 1890-tallet og på første halvdel av 1900-tallet.
Interlingues opprinnelige navn Occidental gjenspeilet von Wahls ønske om å skape et fellesspråk for Vesten. Dette målet appellerte også til dem som fryktet at Europas posisjon var truet av Østen, «Den gule fare», det asiatiske Russland, eller næret tilsvarende fremmedfrykt. Språket blei omdøpt i 1949 etter initiativ fra visepresidenten i den internasjonale Occidental-Union, Ric Berger, fordi slike ideer var blitt vanskeligere å forsvare. De ferske minnene fra Hitlers korstog mot øst, avkoloniseringa og den kalde krigen gjorde det mindre gunstig å erklære at et språk var bare for Vesten enn på 1920- og 1930-tallet.
Interlingues oppslutning 1922 - 2005
Von Wahl publiserte occidental i sitt tidsskrift Kosmoglott (i 1929 omdøpt til Cosmoglotta), og språket fikk straks en viss støtte.
Occidental/interlingue er et av de ganske få kunstige språk som virkelig skapte et lite språksamfunn, og blei lært og brukt av noen hundretall over flere tiår.
Men von Wahls drøm om å vinne Vestens høyt utdannete elite blei aldri oppfylt. Problemet som han og mange andre språkskapere med samme drøm støtte på, er at de som har mye skolegang i Vesten alt kan fremmede språk som engelsk, fransk, tysk osv. De har minst av alle bruk for å lære seg nye, kunstige hjelpespråk med få brukere og lite litteratur, uansett hvor lett det er. Så språk av typen interlingue blir en hobby for noen få spesielt interesserte.
Etter 1951 kom interlingue i skyggen av det nye interlingua/IALA, som hadde et svært likt språkpolitisk program, appellerte til samme publikum og hadde mye mer støtte.
På slutten av 1980-tallet slutta Cosmoglotta å komme ut.
I nyere tid har interlingue blitt ett av flere eldre kunstige språk som har vunnet nye tilhengere på Internett. Cosmoglotta har begynt å komme ut igjen. En Wikipedia-utgave på interlingue hadde i desember 2005 noe over 100 artikler.
Med betegnelsen ie er interlingue et av fem internasjonale hjelpespråk (sammen med interlingua (ia), esperanto (eo), ido (io) og volapük (vo)) som er inkludert i standarden ISO 639 basic (med to bokstaver; det fins også en forkortelse med tre bokstaver).
Litteratur
De fleste litterære tekstene som har blitt skrevet på interlingue har blitt publisert i Cosmoglotta. Andre tekster har blitt utgitt i Sveits, og et fåtall tekster har blitt utgitt i bokform.
Språkeksempel: Fader vår på Interlingue
Patre nor,
qui es in li cieles.
Mey tui nómine esser sanctificat,
mey tui regnia venir.
Mey tui vole esser fat
qualmen in li cieles talmen
Da nos hodie nor pan omnidial,
e pardona nor débites,
qualmen anc noi pardona nor debitores.
E ne inducte nos in tentation,
ma libera nos de lu mal.
Amen.
Paul Winsnes
Paul Winsnes (født 18. oktober 1794 i Drammen, død 2. august 1889 samme sted) var en norsk prest og stortingsrepresentant for Jarlsberg amt (1839–1847) og ordfører.
Han var sogneprest blant annet i Trysil, Hurdal, Valdres, Brunlanes (1830–45) og Vang i Hedmark (1845–). I Vang ble han også domprost. I Brunlanes var han kommunens første ordfører i perioden 1838-1846.
Winsnes var gift med kokebokforfatteren Hanna Winsnes (1789–1872) og fikk med henne mange barn, blant andre Barbra Ring (1819–1907), som ble farmor til forfatterinnen Barbra Ring (1870–1955), og oldemor til skuespillerinnen og teaterinstruktøren Gerda Ring (1891–1999). En annen datter av Paul, Maren (1826–1910), som forble ugift og bodde hele sitt liv hos foreldrene, utga i 1881 romanen Prestens ansøgning.
Fylkesvei 760 (andre betydninger)
I Norge finnes fylkesvei 760 i de følgende fylkene:
Victor Chapman
Victor Emmanuel Chapman (17. april 1890 – 24. juni 1916) var en fransk-amerikansk pilot som huskes for hans bedrifter under den første verdenskrig. Han var den første amerikanske pilot som døde i krig.
Oppvekst
Hans far giftet seg på nytt med Elizabeth Chanler, en søster av William A. Chanler fra familiene Astor- og Dudley-Winthrop, da Chapman var en tenåring. Han reiste tilbake til USA da han var i slutten av tenårene for å gå på Harvard University. Etter eksamen vendte han tilbake til Europa og tilbrakte tid i Frankrike og i Tyskland.
I krigen
Da den første verdenskrigen brøt ut flyttet hans far og stemor til London, men Chapman besluttet å bli værende i Frankrike. Han gikk inn i den franske fremmedlegionen den 30. august 1914. Han ble venn med fire andre i løpet av sin tid i skyttergravene: en polakk som kun var kjent som «Kohl» og tre amerikanere, Alan Seeger, Henry Fansworth, og David King. Amerikanerne ble vitne til at Kohl ble drept av en kule mens han spaserte sammen med sine venner.
Etter Kohls død ble Chapman og to andre kompiser, Norman Prince og Elliot Cowdin, gitt sjansen å fly et kampfly. Chapman ba om overføring til Aéronautique Militaire, den franske hærens flyavdeling. Han gikk på flygerskolen og ble sertifisert som pilot.
Belønninger og medaljer
Chapman fikk flere medaljer og anbefalinger i løpet av hans militære karriere. Han var privat interessert i kunst og litteratur. Han fant ofte inspirasjon til skrive om hans krigsopplevelser, og mange av de brev han sendte til sin far handlet om disse opplevelsene. En bok ble samlet fra disse brevene under tittelen Letters from France, og som ble utgitt av faren etter hans død. Til hans minne komponerte komponisten Charles Martin Loeffler, en venn av Chapmans far, kvartetten Music for Four Stringed Instruments.
Chapman ble gravlagt i den amerikanske kirkegården ved Meuse-Argonne i Frankrike, og et gravmonument til hans ære ble reist i St. Matthew's Episcopal Churchyard i byen Bedford i delstaten New York.
Vevelstad kirke
Vevelstad kirke er en langkirke i laftet tømmer med bordkledning, med første byggetrinn fra 1796 i Vevelstad kommune, Nordland fylke. Den opprinnelige kirken var en gave til soknet fra to av bygdas rike menn. Altertavlen er fra 1796, og er utført av italieneren Joseph Pisani. Kirken ble påbygd både i høyde og lengde i 1871 og fikk da sitt nåværende utseende både innvendig og utvendig. Samtidig ble svært mye av det gamle inventaret solgt eller på annen måte forsvant. Det nye inventaret, benker, tårnet og kirkeklokkene er fra 1871. Den gamle klokken henger i dag på en privat gård i Lofoten. Siste restaurering skjedde i 1981 da kirken gjennomgikk en omfattende restaurering. Blant annet ble fargene innvendig brakt tilbake til slik man mener kirken sto frem etter påbygging i 1871.
Byggverket er i tømmer og kirken har 250 sitteplasser.
Gary Ablett
Gary Ian Ablett (født 19. november 1965 i Liverpool i England, død 1. januar 2012) var en fotballspiller som var med på Liverpool FCs dominerende lag i 1988 og som vant FA-cupen både med Liverpool (1989) og med rivalen Everton i 1995. Han jobbet som trener i Championship-klubben Ipswich Town før han måtte trekke seg seg tilbake på grunn av diagnosen lymfekreft. Ablett døde etter en 16-måneders kamp mot non-Hodgkins lymfom.
Liverpool
Ablett startet i Liverpool som junior, han gikk gradene i klubben før han rett etter sin 21-årsdag fikk sjansen på A-laget av Kenny Dalglish. Han hadde også en tid i Derby County og Hull City som trening for førstelagsfotball.
I 1986, når begge de faste forsvarern,e Mark Lawrenson og Barry Venison, hadde skader, ble Ablett kalt inn til førstelaget av Kenny Dalglish, han fikk sin debut mot Charlton Athletic i desember 1986. Han spilte bra og var fast på laget resten av sesongen. Han mistet bare tre ligakamper i 1988/89-sesongen, men som lokal spiller ble han ble veldig påvirket av Hillsborough-tragedien. Laget klarte å vinne FA-cupen den sesongen med finaleseier 3-2 over rivalen Everton på Wembley. Ablett gikk inn og ut av laget den neste sesongen. Etter ankomsten til Glenn Hysen ble han brukt mer på midtstopperplass enn den vanlige venstrebackplassen. Han vant ligaen igjen med Liverpool i 1990.
Everton
Da Kenny Dalglish sa opp som manager tok hans erstatter Graeme Souness en kontroversiell avgjørelse og solgte Ablett for £750 000 til erkerivalen Everton. På den tiden var direkte overganger mellom de to klubbene svært sjeldne. Han var fast forsvarer hos Everton og hjalp dem til å vinne FA-cupen i 1995. Han er den eneste som har vunnet FA-cupen med begge lagene fra Merseyside.
Senere karrière
Rett etterpå hadde Ablett et låneopphold i Sheffield United før han gikk til Birmingham City hvor han var en viktig del av forsvaret sammen med Steve Bruce. Ablett ble løst fra kontrakten med Birmingham av manager Trevor Francis i 1999. Etter det var han innom Blackpool FC og Wycombe Wanderers før han signerte for det amerikanske laget Long Island Rough Riders i 2000.
Trenerkarrière
Sommeren 2002 fikk han stillingen som trener for Evertons U17-lag. Sommeren 2006 ble han ny reservelagstrener hos Liverpool FC etter å ha tatt over for Paco Herrera. 8. juli 2009 ble han manager i Stockport County. Ablett var trener i Ipswich etter managerjobben i Stockport.
Per Selle
Per Selle (født 1954 i Bremnes på Bømlo) er en norsk statsviter.
Selle tok i 1980 hovedfag i sammenlignende politikk ved Universitetet i Bergen på hovedoppgaven med tittelen Norges kommunistiske parti ved Stortingsvalga i 1945 og 1949: ein historisk og økologisk analyse. I 1986 avla han dr.polit-graden ved samme institusjon, da på avhandlingen Norges kommunistiske parti 1945-1950. Selle ble deretter tilknyttet Institutt for sammenliknende politikk, der han i dag er professor. Han har også vært tilknyttet Rokkansenteret.
Fylkesvei 765 (andre betydninger)
I Norge finnes fylkesvei 765 i de følgende fylkene:
Althessische Ritterschaft
Althessische Ritterschaft (gammelhessiske ridderskap) er en forening av hessisk uradel, som også de tidligere landsfyrstene av huset Hessen tilhørte.
Medlemmene føres opp i en matrikkel, som utgjør grunnlaget for dens karitative arbeide. Foreningen eier og forvalter det adelige Stift Kaufungen.
Historie
Etter at klostret i Kaufungen i 1527 var blitt stengt av Philipp av Hessen i forbindelse med reformasjonen, slo han i 1532 sammen de tidligere klostrene Wetter og Kaufungen til stiftet Kaufungen og Wetter, og gav det til sitt ridderskap.
Stiftet ble opprettet for å støtte adelige ugifte kvinner, som etter oppløsningen av klostrene ikke lenger hadde noen forsørgelse. Stiftet støtter også andre hjelpetrengende medlemmer av adelen, det kurhessiske diakoni og forskjellige samfunnsnyttige formål.
Stiftelsen
Stiftelsen ledes av tre Obervorstehern fra foreningens rekker. I 2005 innehadde Otto von Boyneburgk, Hauprecht Freiherr Schenck zu Schweinsberg og Adam von Trott zu Solz denne stillingen. Stiftelsens sete er det tidligere klosteret Kaufungen ved Kassel.
Medlemmer (utvalg)
Foreningens medlemmer inkluderer blant annet følgende slekter (ufullstendig liste):
Skarvedalseggen
Skarvedalseggen er et fjell sør i Reinheimen nasjonalpark i Skjåk og Lesja kommuner i Innlandet. Det har en høyde på 1 961 meter over havet og toppen danner grensepunkt mellom kommunene.
Strategus oblongus
Strategus oblongus er en bille som hører til gruppen hornbiller i familien skarabider (Scarabaeidae).
Utseende
En stor (35-59 millimeter), kraftig, men avlang, svært blank, brun til brunsvart hornbille. Hannen har tre horn på pronotum, ett langt og krumt horn ved forkanten i midten og to kortere, kjegleformede på sidene. Pronotum er glatt og blankt. Hunnen mangler horn, men har en liten, rund uthuling med kraftig, nettmasket mikroskulptur foran på pronotum, en liten knøl midt på forkanten tilsvarer hannens fremre horn. Antennene er korte og vifteformede. Dekkvingene er blanke uten påfallende punktering. Undersiden er kledt med lange, gulrøde hår.
Levevis
Larvene lever i jorden av røtter og råtnende plantedeler. Arten legger ganske store egg, rundt 3 * 4 millimeter. Hunnen legger egg mellom råtnende plantemateriale eller i død ved. Larvene kan gjøre noe skade på trerøtter. Utviklingen tar ett år. De voksne billene spiser gjerne frukt eller nektar fra blomster, de kan gjøre en del skade på sukkerrør. De flyr om natten og kommer gjerne til lys.
Utbredelse
Arten er kjent fra Hispaniola, Puerto Rico og Caymanøyene.
Don (tittel)
Don (alternativt Dom på portugisisk) er en hedertittel som brukes i enkelte av middelhavslandene i tillegg til i Latin-Amerika og andre latinsktalende land. Ordet kommer fra det latinske dominus som er en æresbevisning brukt i Iberia og Italia. Det kvinnelige av tittelen er Doña (Donna på portugisisk og Dona på italiensk). Den forkortes vanligvis "D."
Донья
2017 IPSC Rifle World Shoot
2017 IPSC Rifle World Shoot ble arrangert i Patriot Park i Kubinka i Moskva, Russland, og var det første verdensmesterskapet i dynamisk rifle. Matchen bestod av 30 løyper over 6 dager, og hadde 591 deltakere fra 40 nasjoner.
Opprinnelig skulle mesterskapet avholdes i 2016, men ble flyttet til 2017 for at byggingen av den nye skytebanen i Patriot Park skulle fullføres.
Mesteparten av skivene var plassert mellom 60 til 100 meter, men de fleste løypene inneholdt også en del mål mellom 200 til 300 meter, hvilket gjorde forståelse av ballistikk viktig gjennom hele matchen ved at skytterne måtte bruke forskjellig innstilling på siktene og forskjellige siktepunkt på skivene.
Open
Open-divisjonen hadde 369 deltakere, og var dermed den største divisjonen i matchen (62,4 %).
Standard
Standard-divisjonen hadde nest størst deltakelse med 131 utøvere (22,2 %).
Manual Standard
Manual Standard hadde 29 deltakere (4,9 %).
Shoot-Off konkurransen
Shoot-Off var en publikumsvennlig én-mot-én elimineringscup som ble avholdt etter hovedmatchen. Den bestod av kvart-, semi-, bronse- og gullfinaler hvor de 16 beste i hver divisjon (overall) var kvalifisert, samt de 8 beste av kategoriskytterne. Arrangementet ble kringkastet live på web-tv med kommentarer.
Chlodwig zu Hohenlohe-Schillingsfürsts regjering
Chlodwig Hohenlohe-Schillingsfürsts regjering var Det tyske keiserrikes regjering fra 29. oktober 1894 til 15. oktober 1900. Keiser Vilhelm II var landets statsoverhode.
Cacyreus marshalli
Cacyreus marshalli er en av blåvingene, en dagaktiv sommerfugl i gruppen glansvinger. Den finnes i Syd-Europa og Sør-Afrika.
Utseende
Kroppen har et ytre skjelett (hudplater) som holder de bløte indre organer på plass. Det ytre hudskjelettet er bygd opp for det meste av kitin. Hodet er smalt foran, palpene er store og fremoverrettet. Sommerfuglene skiller seg fra de fleste andre insektene ved at munnen ikke har kjever og lepper, men en lang sugesnabel (proboscis) mellom palpene. Den er rullet opp i en spiral, mellom palpene, under hodet, når den ikke er i bruk. Antennene sitter over og helt inntil fasettøynene. Antennene er trådformet og består av sylindriske ganske like ledd. Antenneklubben er flat eller skålformet.
Indre organer
Bakkroppens indre organer består av fordøyelsesorganer, forplantningsorganer og åndedrett. Åndedrettet hos sommerfugler foregår ikke ved lunger, men ved at luft hentes inn og ut av kroppen gjennom små hull i hudskjelettet (spirakler). I kroppen er det et svært finmasket system av trakéer som leder oksygenet til kroppens vitale deler. En blodvæske som sirkulerer i kroppen, pumpes rundt av et avlangt rørformet hjerte. Brystpartiet består for det meste av vingenes muskulatur. Sanseorganer, for syn, smak og lukt er stort sett plassert i hodet. Nervesystemet består av en bukmarg med to nervestrenger og én nerveknute (ganglion) i hvert kroppssegment. Den første nerveknuten, som ligger foran munnåpningen, er spesielt stor og omtales som hjerne.
Larven
Larven har generelt tykk hud og er ganske hardføre. Bak hodet, på bryststykket, som består av tre ledd, er det tre par bein. Lengre bak har larvene noen bukføtter, som ikke er egentlige bein, men utvekster larven kan bruke til å holde seg fast. Lengst bak har den en analfot.
Larvens hode består av en hard hodekapsel med noen punktøyne. Under øynene er det noen små antenner larven bruker til å finne riktig føde. Larvens bakkropp består nesten bare av fordøyelsessystemet. Dette er ganske kort og mye av maten larven spiser passerer før all næringen er tatt opp. Avføringen kommer ut som små kuler helt bakerst på kroppen. Larvene ånder gjennom åpninger i hudskjelettet (spirakler), langs kroppens sider.
Levevis
Vingene holdes sammenlagt opp og ut fra kroppen, og vingeundersiden gir sommerfuglen en viss kamuflasje og beskyttelse.
Voksne glansvinger lever av nektar de suger opp fra blomstene på ulike planter (urter). Sugesnabelen, på hodets underside, gir sommerfuglen mulighet til å nå inn i dype blomster for å suge til seg nektar. Sugesnabelen gjør at sommerfugler er avhengig av flytende føde.
TAJ Holding
TAJ Holding AS er Tromsøs største eiendomskonsern. Selskapets navn er basert på initialene til selskapets eier Terje Arnulf Johansen fra Lenvik som har vært aktiv i byggebransjen i Tromsø og Finnsnes siden 1982. Selskapets forretningsadresse er på Silsand. Selskapet har bygd og solgt 1600 leiligheter i Tromsø og hadde en omsetning på over 500 millioner i 2006. Konsernregnskapet omfatter TAJ Eiendom AS, Tomasjordnesset AS, datterselskapene Bygg Gruppen AS og Eiendoms Gruppen AS, og datterdatterselskapene Bygg Gruppen Utbygging AS, Økohus Norge AS, Bygg Gruppen Boliger AS, Modul Bygg AS, E.G. Bygg Tromsø AS, E.G. Bygg Trondheim AS, og datterdatterdatterselskapene Balder AS og Probygg AS
Cacyreus marshalli
Forplantning
Paringen skjer ved sammenkobling mellom de to kjønnene. Eggene legges enkeltvis på bladene av næringsplanten.
Larvene
Larven lever som plantespiser på planter i slektene Pelargonium, Geranium.
TAJ Holding
I 2007 solgte selskapet seg ut av Bygg Gruppen AS og Eiendomsgruppen AS og solgte til Bygg og Eiendomsgruppen AS.
Cacyreus marshalli
Larvene
Larven er radikalt forskjellige fra de voksne, både i levevis og i kroppsbygning. Den lever som plantespiser. Larvens kroppstemperatur er mellom 35 og 38 grader C°. Ved lavere temperatur blir larven inaktiv. Derfor krever larver hos dagsommerfugler gjerne sollys for å være aktive. Om det blir for varmt regulerer larven temperaturen ved å oppsøke skygge.
TAJ Holding
Selskapets største byggeprosjekter er Tomasjordnes (650 boenheter), Hamna (rundt 150 boliger). Solgård i Workinnmarka (150 boliger), sentrumsnære K1 (70 leiligheter) og Fagereng.
Cacyreus marshalli
Puppen
Cacyreus marshalli tilhører gruppen av insekter med fullstendig forvandling (holometabole insekter), som gjennomgår en metamorfose i løpet av utviklingen. Mellom larvestadiet og det voksne stadiet er et puppestadium, en hvileperiode, der sommerfuglens indre og ytre organer endres. Larvens bøyelige og myke kropp omdannes til en puppe med hardt skall. Når skallet er hardt begynner omdanningen fra larve til den voksne (imago) glansvingen. De indre organer brytes i varierende grad ned til en cellemasse. En omorganisering skjer og dyret bygges opp igjen. Puppeperioden varierer etter temperaturen.
Systematisk inndeling
Slektskapet innen gruppen glansvingene er avklart i ulik grad. Derfor kan endringer skje. Det har vært ulike måter å dele gruppen inn i.
TAJ Holding
Konsernet har sponset OL-søknaden Tromsø 2018 og fotballaget FK Senja.
Mesh-ki-ang-gasher
Mesh-ki-ang-gasher var hersker i Sumer og grunnlegger av det første dynasti i Uruk, og var far til Enmerkar i henhold til sumerske kongelister. Om han var en historisk hersker, vil hans tid vært på 2700-tallet f.Kr., det vil si tidlig bronsealder II.
E-ana («himmelens hus») var navnet på tempelet til Inanna ved Uruk. Teksten har således indikert at Mesh-ki-ang-gasher styrte en festning eller et slott hvor hans sønn kom til å bygge byen Uruk, og som ble til hovedtempelet for dens skytsgudinne.
I motsetningen til hans etterfølgere, Enmerkar, Lugalbanda, Dumuzid, fiskermannen, og Gilgamesj, er Mesh-ki-ang-gasher ikke kjent fra sumerske epos eller legender med unntak av kongelister. Hans vesen som sønn av solguden, grunnleggeren av et betydelig dynasti og hans merkelige eller mystiske «forsvinning» i havet har gitt ham en hovedsakelig mytologisk anstrøk. Hans sønn Enmerkar er også kalt for «sønn av Utu» i den sumerske legenden Enmerkar og herren av Aratta — hvor han er, bortsett fra grunnleggelsen av Uruk, kreditert for byggingen av et tempel i Eridu og med å ha oppfunnet skrivesystemet.
I David Rohls system for identifisering av enkeltpersoner i bronsealderen med figurer i den hebraiske Bibelen, tilsvarer Mesh-ki-ang-gasher med Kusj.
Fylkesvei 73 (andre betydninger)
I Norge fantes fylkesvei 73 i de følgende fylkene:
De har fra 2019 andre nummer.
Se også: riksvei 73
Isoclerus
Isoclerus er en slekt av maurbiller som stort sett er rovdyr.
Utseende
Små (1,8-4 mm), avlange, gjerne brunlige maurbiller. Kroppen er nokså langstrakt, fint og kort hårete og tett punktert, med en markert innskjæring mellom det ovale pronotum og de jevnbrede dekkvingene.
Levevis
I alle fall noen av artene ser ut til å være knyttet til kjuker. Det er trolig at de lever av små insekter der.
Utbredelse
Gruppen er mest utbredt i tropiske deler av den Gamle verden, men forekommer også i Amerika.
Färs och Frosta Sparbank Arena
Färs och Frosta Sparbank Arena eller Lunds nya arena er et innendørs idrettsanlegg og arena med tilliggende ishall i bydelen Klostergården i det søndre Lund i Sverige. Anlegget ble satt opp i 2007-2008 og offisielt åpnet 19. september 2008. Noen detaljer som garderober ble bygd til etterpå for å oppfylle krav til bygningen. I dag rommer arenaen 3 000 personer ved idrettsarrangement og vel 4 000 personer ved andre arrangement.
Arenaen er først og fremst en håndballarena. Byggekostnaden endte på vel 120 millioner svenske kroner. I tillegg kommer en tilliggende ishall som kostet 65 millioner kroner. En stor eiendomsbesitter i Lund, Arne Paulsson, gav 45 millioner kroner til anlegget. Arenaen eies av et eiendomsselskap i fellesskap av Lunds kommun og Arne Paulssons eiendomsselskap. Etter fem år skal kommunen kjøpe ut Arne Paulsson for en symbolsk sum.
For å bidra til driften er det etablert en stiftelse der andre sponsorer kan gå inn. Bare innredningen til arenaen kommer på vel 10 millioner kroner. Sponsorene skal kunne få sette sitt navn på arenaen, navnet kan skifte ettersom hvem som bidrar. I dag heter arenaen Färs & Frosta Sparbank Arena etter Färs & Frosta Sparbank.
Somervell County
Somervell County er et fylke i den amerikanske delstaten Texas. Det ligger i de sentrale delene av staten. Det grenser mot Hood County i nord, Johnson County i øst, Bosque County i sør og mot Erath County i vest. I dette fylket ligger Comanche Peak kjernekraftverk, et av de største i Sørstatene.
Somervell Countys totale areal er 497 km² hvorav 12 km² er vann. I 2000 hadde fylket 6 809 innbyggere og administrasjonssenteret ligger i byen Glen Rose. Fylket har fått sitt navn etter Alexander Somervell.
President for Nunavuts lovgivende forsamling
Presidenten for Nunavuts lovgivende forsamling er leder for dette canadiske territoriets parlament. Embetet ble innstiftet i 1999.
Valg og embetstid
Under det første møtet etter et allment valg, eller når embetet blir ledig, skal det – blant forsamlingens medlemmer – velges en president. Presidenten sitter i embetet at the pleasure of the Assembly.
Stedfortreder
Dersom presidenten er ute av stand til å fungere, skal visepresidenten fungere i hans/hennes sted.
Funksjoner
Presidenten opptrer som forsamlingens offisielle representant og representerer denne under nasjonale og internasjonale tilstelninger. Han eller hun leder forhandlingene på en upartisk måte, håndhever forsamlingens regler samt sørger for orden og dekorum. Presidentens avgjørelser kan ikke debatteres eller ankes. Han eller hun skal ikke delta i debatter eller votere, bortsett fra ved stemmelikhet.
Presidenten er formann/forkvinne for Management and Services Board, hvis oppgave er å administrere Legislative Assembly Precinct og Office of the Legislative Assembly. Han eller hun inngår dessuten avtaler og kontrakter på vegne av forsamlingen.
Planetary Fourier Spectrometer
Planetary Fourier Spectrometer (PFS) er et infrarødt spektrometer bygget av Istituto Nazionale di Astrofisica (det italienske instituttet for astrofysikk) sammen med Istituto di Fisica dello spazio Interplanetario og Consiglio Nazionale delle Ricerche (det italienske forskningsrådet). Instrumentet brukes av Den europeiske romfartsorganisasjon på begge Mars Express-oppdragene og Venus Express-oppdraget.
Instrumentet består av fire enheter som til sammen veier ca. 31,4 kg, inkludert en pekeenhet, en strømforsyning, en kontrollenhet og et interferometer med elektronikk. Hovedformålet med instrumentet er å studere de kjemiske sammensetningene i en planets atmosfære gjennom den infrarøde strålingen som reflekteres og sendes ut av en planet.
Digni
Digni, tidligere Norsk Misjons Bistandsnemnd eller Bistandsnemnda, er en paraplyorganisasjon for 20 norske medlemsorganisasjoner og kirkesamfunn. Bistandsnemnda, nå Digni, ble etablert i 1983. Alle medlemsorganisasjonene har et kristent verdigrunnlag.
Digni støtter ca. 120 prosjekter i ca. 40 land i samarbeid med Utenriksdepartementet og NORAD.
Bygelinje
I områdene rundt Norge oppstår bygelinjene som regel i kaldluften bak en kaldfront, særlig på vinterhalvåret i alle norske havområder. Ofte ligger de parallelt med fronten.
Digni
Formål
Digni ser seg selv om en del av kirkens globale diakonale oppdrag. Dette oppdraget bygger på troen på at Gud har gitt alle mennesker like stor verdi og bedt menneskene ta vare på skaperverket. Utviklingsprosjektenes mål er å gi mulighet til egen utvikling – å gjøre mennesker i stand til selv å hevde sin rett.
Viktige arbeidsområder
I utviklingsprosjektene er det et sterkt trykk på et lokalt initiativ og eierskap. Den lokale kirke har ofte det fortrinn at den har bred kontakt inn i lokalsamfunnet. Prosjekter som drives lokalt er gode prosjekter da de gir de lokale et eierforhold.
Støtte fra NORAD
Bistandsnemnda undertegner avtaler med NORAD som gir en ramme på bistandsbeløpet. I 2015 mottar Digni om lag 180 millioner kroner.
Terje Arnulf Johansen
Terje Arnulf Johansen (født 1955) er en forretningsmann fra Silsand i Lenvik kommune innen byggebransjen. Eiendomselskap kontrollert av Terje Johansen hadde en årsomsetning på om lag 500 millioner i 2005/06. Hoveddelen av virksomheten er knyttet til Tromsø der konsernet har bygd om lag 1600 leiligheter siste ti år.
Terje Johansen er aktiv i et 20-talls selskaper med TAJ Holding som konsernets morselskap.
Terje Arnulf Johansen har ikke utdannelse utover syvårig folkeskole. Før han i 1982 begynte med forretningsvirksomhet i byggebransjen, jobbet han i Nordsjøen. På 80-tallet startet han Finnsnes Trelast som senere ble til Bygg i Nord. Virksomheten begynte med import av totomsfire fra Sverige, og ble gradvis utvidet til eiendomsutvikling i Tromsø
Dieter Trautwein
Han var prost i Frankfurt am Main 1969–88, og deltok i arbeidet i Kirkenes Verdensråd, blant annet som leder av KVs gudstjenesteutvalg. Han utførte et betydelig arbeid for å fornye salmesangen i Evangelische Kirche in Deutschland, blant annet ved å introdusere sangtradisjoner fra andre kirkesamfunn og land. Han utga ca. 220 salmer, halvparten skrevet av ham selv, og halvparten oversatt av ham.
Han mottok Bundesverdienstkreuz i 1989.
Hyborhabdini
Hyborhabdini er en gruppe av biller som tilhører den artsrike underfamilien Lamiinae i familien trebukker (Cerambycidae). Gruppen omfatter bare én kjent art.
Utbredelse
Hyborhabdus singularis lever på Borneo.