cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Hans Henrik Holm
Liv og arbeid
Holm debuterte med dikteposet Jonsoknatt i 1933. Dette ble frem til 1971 fulgt opp av ytterligere seks diktverk, som han gav fellesnavnet Folkeeposet. Verket er ifølge Willy Dahls Nytt norsk forfatterleksikon (1971) «bygget over mytologisk og folkloristisk stoff, og gitt en språkform så bundet til arkaisk telemarks- og setesdalsmål at det vanskelig kan leses uten filologiske kommentarer.» Dahl skrev videre at «de fleste sakkyndige innen folkeminne og språkvitenskap er enige om at stoffinnsamlingen er en svært verdifull innsats, men den litterære vurderingen er splittet mellom full anerkjennelse av Holm som en av Norges store, nasjonale diktere og fullstendig avvisning». Olav Dalgard fant det arkaiske språket moderne: «Den gongen skulle alt vere så dagklårt og tydelig i alle måtar. No verkar dei mange framandslege glosene diktaren har henta fram or ordbøker og gamle målføre, og blenkt opp att som symbol for gamle truer og 'mytisk tenkesett', langt meir moderne i samsvar med dagens krav på eit nytt suggestivt formspråk i lyrikken». Kåre Langvik-Johannessen skriver i Norsk biografisk leksikon at «mottakelsen av diktningen svingte i begynnelsen mellom de dypeste dyp og de høyeste tinder [men] etter hvert spaknet kritikken, og han anerkjennes i dag som en stor og høyst egenartet dikterpersonlighet».
Det «symfoniske eposet» Sveinung Vreim (1940) av Klaus Egge var basert på fortellingen om Sveinung Vreim i Holms Jonsoknatt.
Holm ble utnevnt til statsstipendiat i 1957 og mottok Statens kunstnerlønn fra 1961.
På Setesdalsmuseet på Rysstad i Valle kan man se dikterstuen til Hans Henrik Holm. Etter hans død ble den demontert fra hans leilighet i Karl Johans gate i Oslo og flyttet til museet.
Dirk Jan de Geer
Dirk Jan de Geer (født 14. desember 1870 i Groningen i Nederland, død 27. november 1960 i Soest i Nederland) var nederlandsk politiker. I den første halvdelen av det 20. århundre var de Geer en viktig statsmann. Han var minister-president i to perioder, 1926 – 1929 og 1939 – 1940.
Han tilhørte det nederlandske partiet Christelijk-Historische Unie (CHU). Han ledet to regjeringer, Kabinet-De Geer I og II. Jonkheer de Geer ble av dronning Wilhelmina utnevnt til æresembetet Minister van staat i 1933, mens han ble fratatt embetet i 1947. Dette hadde bare skjedd en gang tidligere.
Bakgrunn
Dirk Jan de Geer var fra den de Geer-slekten som ble portrettert av maleren Rembrandt. Han tok doktorrad i juss, og arbeidet først som journalist.
Politiker
Han hadde flere perioder i Tweede Kamer, og var videre medlem av kommunestyret i Rotterdam, medlem av fylkesstyret i Zuid-Holland og borgermester i Arnhem. Likevel var de Geers viktigste rolle å lede CHU etter at De Savornin Lohman hadde forlatt det. Innen partiet var de Geer opprinnelig kjent som en av de mest fremadstrebende. Mellom 1921 og 1940 innehadde han flere ministersposter, hvorav tre som finansminister. En viktig suksess var hans lov om finansielle forhold (ned.: Financiële-Verhoudingswet).
Ministerpresident
De Geers lange politiske karriere endte i en skuffelse i 1940. De Geer hadde spilt en omstridt rolle etter at den nederlandske regjeringen gikk i eksil i London sammen med dronning Wilhelmina etter den tyske invasjonen 10. mai 1940. Han skadet den nederlandske regjeringen allerede da han ankom Storbritannia, ved at han hevdet at landet aldri ville vinne krigen.
Avsettelse
Til slutt ble han løst fra stillingen som minister-president, mye takket være dronningens innflytelse. Han ble etterfulgt av Prof. P.S. Gerbrandy. De Geer vendte tilbake til det okkuperte Nederland uten den nye minister-presidentens tillatelse. Der fikk han en varm velkomst av tyskerne, som satte pris på hans propagandaverdi.
Fylkesvei 1160
Frem til 2019 hadde veien betegnelsen fylkesvei 536.
Dirk Jan de Geer
Avsettelse
I 1942 publiserte han en pamflett som forsvarte at han vendte tilbake til det okkuperte Nederland, og dessuten anga at han mente at det var liten vits i å fortsette krigen mot tyskerne.
Takket være denne holdningen ble han etter krigen fremstilt for en spesial domstol for krigsforbrytelser. Han ble dømt for å ha skadet den nederlandske statens sak med oppsett. Etter denne dommen fulgte «renselsesprosessen» som tok fra ham æresbevisninger. 12. november 1947 ble han fratatt embetet som Minister van staat, og tre år senere ble han fratatt Oranje-Nassau- og storkorset i den nederlandske løves orden.
Johan Cruijff
Hendrik Johannes «Johan» Cruijff (IFA:, født 25. april 1947 i Amsterdam, død 24. mars 2016 i Barcelona ) var en nederlandsk fotballspiller og -trener. Cruijff blir regnet som en av tidenes beste spillere.
Cruijff var sentral i Nederlands innføring av totalfotball, en helt ny måte å spille fotball på. spilte seg fram til finalen i VM 1974, der de tapte for.
Etter den aktive karrieren var Cruijff manager for Ajax og Barcelona. Han ble Barcelonas til da mest suksessrike trener i årene mellom 1988 og 1996, med fire påfølgende seriemesterskap 1991–1994, samt én seier i Mesterligaen (1992). Cruijffs Barcelona fikk tilnavnet «Dream Team» (drømmelaget), med kjente spillere som Romário, Michael Laudrup, Hristo Stoitsjkov og Josep «Pep» Guardiola. Cruyff la også grunnlaget for de nyere suksessene til FC Barcelona, blant annet gjennom etableringen av den berømte treningsinstituttet La Masia. Pep Guardiola har omtalt det slik: «Johan Cruyff painted the chapel, and Barcelona coaches since merely restore or improve it.»
Han var far til Jordi Cruijff.
Cruijff døde av lungekreft 24. mars 2016 i Barcelona i Spania.
Luftskipet «Hindenburg»
LZ 129 «Hindenburg» var et tysk luftskip som ble bygd i 1935. Det er det største luftfartøy som noen gang er laget. LZ 127 «Graf Zeppelin» hadde omtrent bare halvparten så stort volum. «Hindenburg» ble verdenskjent da hydrogengassen i løfteskroget eksploderte og luftskipet forliste i den såkalte «Hindenburg»-ulykken i New Jersey i USA 6. mai 1937. Denne hendelsen førte til at man sluttet å bruke luftskip til transport. «Hindenburg» var oppkalt etter Tysklands andre president, Paul von Hindenburg.
Vellykket første år
«Hindenburg»s karriere bygde på luftskipet «Graf Zeppelin» som allerede hadde fløyet drøye 2,5 millioner kilometer. I løpet av sitt første driftsår 1936 fløy «Hindenburg» 308,322 kilometer og fraktet 2798 passasjerer, 160 tonn gods og post. I løpet av året gjennomførte luftskipet 17 transatlantiske turer, (syv til Brasil og ti til USA). I en rekordflyvning i juli 1936 fløy det tur-retur over Atlanterhavet på 5 dager, 19 timer og 51 minutter. Den tyske bokseren Max Schmeling var da en av passasjerene, og han fikk en varm velkomst i Tyskland etter å ha slått amerikaneren Joe Louis.
1. august 1936 var «Hindenburg» til stede under åpningen av sommer-OL i Berlin. Kort tid før den tyske føreren Adolf Hitler ankom stadion, krysset luftskipet over med det olympiske flagget hengende etter.
Hindenburg-katastrofen
6. mai 1937 klokken 18:25 lokal tid tok luftskip «Hindenburg» fyr da det nærmet seg fortøyningsmasten ved Lakehurst Naval Air Station i New Jersey i USA. Flammene startet ved akterenden, og i løpet av 37 sekunder var luftskipet overtent. Av de 97 personene om bord omkom 35 (hvorav 13 passasjerer og 22 mannskap). Én av bakkemannskapene døde også, slik at det endelige antallet omkomne ble 36.
Historisk nyhetsdekning
Ulykken ble særlig husket på grunn av den brede nyhetsdekningen: bildene og den amerikanske journalisten Herbert Morrisons radiodekning fra landingen. Dette var den første transatlantiske luftskipsturen til USA dette året, noe som førte til at det var flere journalister til stede enn vanlig. Dette var den første av 18 turer planlagt for dette året.
Morrisons radioopptak ble ikke publisert før dagen etter. Deler av dette lydopptaket ble lagt til på et filmopptak for å formidle hendelsen tydeligere og dramatisere ulykken. Sendingen ble senere en av de mest kjente både i medie- og flyhistorien. Særlig ble Morrisons sørgelige kommentar «oh, the humanity!» berømt. Det er imidlertid usikkert om han sa «oh, the humanity» eller «all the humanity». Morrison hadde likevel gjentatte ganger omtalt menneskene på bakken som var i ferd med å få skipet trygt ned, som «mass of humanity». Han brukte derfor ordene da det ble klart at det brennende vraket ville lande på bakkemannskapene under.
Ulykkesstatistikk og følger
Det var flere luftskip-ulykker, de fleste på grunn av uvær, men ingen med zeppelinere før ulykken med «Hindenburg». Zeppelinerne hadde en imponerende sikkerhetsstatistikk. Luftskipet «Graf Zeppelin» hadde fløyet 1,6 millioner kilometer medregnet en reise Jorden rundt. Zeppelin-selskapet var svært stolt over at ingen passasjerer noen gang var blitt skadet på reiser med deres luftskip. Men «Hindenburg»-ulykken endret dette. Opinionens tillit til luftskip ble knust av bildene og lydopptakene fra ulykken. Sammen med andre verdenskrig og utviklingen av fly ble dette slutten for passasjer-luftskipene.
Spekulasjoner om årsaken til ulykken
De tre største spørsmålene om Hindenburg-ulykken er:
De bakenforliggende årsakene til ulykken er fremdeles omdiskutert, og teoriene er ofte farget av politiske meninger. Noen spekulerer for eksempel på om de tyske myndighetene på den tiden skyldte på brennbart hydrogen for å sette USAs heliumboikott i et dårlig lys.
En annen tilhenger av sabotasjeteorien var Max Pruss, kaptein på «Hindenburg». Pruss fløy nesten alle turene til LZ 127 «Graf Zeppelin» før «Hindenburg» var ferdig. I et intervju med Kenneth Leish i Colombia's Oral History Research Office fortalte Pruss at han hadde en sterk mistanke om sabotasje. Skipet hadde tidligere blitt truffet flere ganger av lyn på turene til og fra Brasil.
Den mest anerkjente teorien i dag er at skipet tok fyr etter oppbygging av statisk elektrisitet i luften etter en tordenstorm samme dag. «Hindenburg»-ulykken skyldtes stoffets brennbarhet, og brannen var i virkeligheten aluminiumsbasert. Det stemmer godt overens med vitnenes beskrivelse av brannen.
En annen teori sier at brannen startet inne i skipet, som følge av at diesel lekket ut og ble antent av de varme eksosrørene, og dermed forårsaket eksplosjonen.
Annet
En myte sier at «Hindenburg» ble ødelagt på sin jomfrutur, men luftskipet hadde vært i trafikk nesten ett helt år før ulykken inntraff.
«Hindenburg» var like lang som tre moderne Boeing 747-fly stilt opp etter hverandre. Dagens moderne luftskip, som stort sett bare brukes i reklamesammenhenger, er ofte bare en tidel av lengden til «Hindenburg».
Under sine første flyvninger hadde «Hindenburg» et spesiallaget Blüthner-piano av aluminium om bord. Dette ble senere fjernet og var ikke om bord da ulykken inntraff.
Fransk franc
Franske franc er en tidligere pengeenhet og valuta i Frankrike. Franske franc hadde etter ISO 4217-standarden valutakoden FRF.
Den ble innført 1795 som etterfølger av livre og var da den første valuta som fulgte desimalsystemet. Den 1. januar 1999 ble det ved euro-fikseringen fastlagt at 1 € = 6,55957 FRF. 1. januar 2002 ble euroen innført som valuta i Frankrike.
Per Pallesen
Per Pallesen (født 30. april 1942 i Års) er en dansk skuespiller.
Han ble først utdannet som bankassistent, og tok siden Skuesplillerskolen ved Ålborg Teater 1962–1966.
Gjennom 20 år var han instruktør og direktør for Hjørring Revyen, og han har hatt en rekke roller innenfør revy, teater, show, film, radio og tv. I Norge husker vi han fra Matador, der han gestaltet rollen som den slagferdige kelneren Boldt på Jernbanekafeen.
Han har to døtre – skuespillerne Trine Pallesen og Sofie Pallesen – sammen med sin tidligere kone, skuespilleren Kirsten Peüliche.
Asheville kullkraftverk
Asheville kullkraftverk er et kullkraftverk i Buncombe County, delstaten Nord-Carolina i det østlige USA. Det har en installert produksjonskapasitet på 414 MW, fordelt på 2 like store blokker / turbiner. Operatør er Progress Energy Carolinas Co.
Anlegget ble bygget ut i årene 1964–1971. Brenselkilden er kull.
Welcome to Hell
Welcome to Hell er debutalbumet til det engelske black metal-bandet Venom.
Musikkalbumet ble utgitt på Neat Records i desember 1981. Sporet «Mayhem With Mercy» ga senere navn til det norske black metal bandet Mayhem (1983).
Sporliste
Side A Side B
Buck kullkraftverk
Buck kullkraftverk er et kullkraftverk ved Yadkin River i Rowan County, delstaten Nord-Carolina i det østlige USA. Det har en installert produksjonskapasitet på 452–474 MW, fordelt på 6 ulike blokker/turbiner. Operatør er Duke Energy Carolinas Inc.
Anlegget ble bygget ut i årene 1926–1953. Brenselkilden er kull.
I 2006 hadde hele anlegget utslipp på 1,8032 mill tonn CO2.
Joseph Zong Huaide (Shandong)
Joseph Zong Huaide (kinesisk: 宗怀德, pinyin: Zōng Huáidé; født 12. mai 1917 i provinsen Shandong i Kina, død 27. juni 1997 i Beijing) var en katolsk biskop i Folkerepublikken som fra 1992 til sin død var formann både for den regimetro kinesiske patriotiske katolske forening (KPKF) og den kinesiske katolske bispekonferanse (KKBK) som denne forening organiserte og opprettet i 1980.
Bakgrunn
Zong kom fra provinsen Shandong. Familien kunne spore sine katolske røtter 200 år tilbake i historien, og var i slekt med to andre kinesiske biskoper, Alfonso Zong Huaimu av Yantai, og Joseph Zong Huaide av Sanyuan i Shaanxi.
Prest
I 1938 begynte han sine prestestudier ved Jinans katolske presteseminar og ble presteviet i 1943. Zong begynte sin prestetjeneste i en landsbymenighet, men ble generalvikar for bispedømmet Zhoucun i 1949. Da kommunistene vant makten i landet samme år, begynte snart en urolig tid med utrenskninger, fengslinger og andre forfølgelser. De prestene som etterhvert var villige til å fungere på den nye regjerings premisser, og bryte båndet med Vatikanet, fikk opprette Den kinesiske patriotiske katolske forening. Foreningen var sterkt kontrollert av myndighetene.
Biskop
Han var blant prestene som aksepterte en nasjonal katolsk kirke, og Zong ble bispeviet uten pavelig mandat 1. juni 1958. og innsatt som biskop av Zhoucun. Etter noen år ble han i tillegg overdratt ansvaret for nabobispedømmet Jinan, begge i provinsen Shenyang.
Under kulturrevolusjonen, som også rammet det segmentet av katolske geistlige som hadde innrettet seg med medlemskap i Den patriotiske forening, var han blant dem som ble arrestert. Zong tilbragte over ti år i en omskolerings- og tvangsarbeidsleir, og slapp ikke ut før mot slutten av 1970-årene.
Etter løslatelsen gjenopptok han sitt aktive engasjement i Den patriotiske forening da forholdene for religiøse grupper som hadde regjeringens godkjennelse ble lettere. Under foreningens tredje nasjonale kongress i mai 1980 ble han valgt til dens leder. Zong mente at kompromiss med regjeringen, som krevde at den katolske kirke i landet opererte helt uavhengig av Vatikanet, var den eneste farbare vei.
Zong ble senere fungerende leder for den kinesiske katolske bispekonferanse. I 1992 ble han valgt til bispekonferansens leder. I bispekollegiet og i den patriotiske forening, var et tegn på den tillit myndighetene hadde til ham; ellers kunne han aldri ha blitt valgt. Han ble dessuten leder for det nyåpnede presteseminaret i Beijing. Hans oppgaver i hovedstaden gjorde at han hadde lite tid til å røkte sin hjord i bispedømmene Jinan og Zhouchun, og han fikk derfor utnevnt tre hjelpebiskoper til de to bispedømmene.
Under møter som fant sted mellom ledende katolikker fra Hongkong, representanter fra de kinesiske myndighetene og den lokale kinesiske katolske kirken i 1997 utelukket han ikke muligheten for at den kirken som løsrev seg fra Vatikanet kunne gå inn igjen som en del av den romersk-katolske kirken. Dette ville dog kun være mulig dersom Vatikanet ikke blandet seg inn i Kinas indre anliggender og ikke lengre anerkjente Taiwan diplomatisk sett.
Til tross for hans høyt profilerte verv, var Zong en heller sjenert og tilbaketrukket skikkelse. Det var tydelig at han ikke var den som fattet beslutningene verken i KPKF eller KKBK, og hans verv som formann i KPKF gjorde at han bare sjelden fikk invitasjoner fra utenlandske katolske organisasjoner eller organer.
Episkopalgenealogi
Hans episkopalgenealogi er:
Bispevielser foretatt med Zong som hovedkonsekrator
Han ble fra 1980-tallet av hovedkonsekrator av en rekke kinavalgte «patriotiske» biskoper som manglet pavelig mandat:
Centralia kraftverk
Centralia kraftverk er et varmekraftverk i Lewis County, beliggende midt i den vestre delen av delstaten Washington i det nordvestlige USA. Det er delstatens eneste kullkraftverk, og har en installert produksjonskapasitet på 1 404 MW, fordelt på 2 like store blokker / turbiner. Operatør er TransAlta Inc.
Sentrum (Finnsnes)
Sentrum av Finnsnes, Troms strekker seg fra havneområdet "Lundkaia" til Finnsnesvannet, og består av en rekke større forretningsbygg av nyere dato. Sentrum er omkranset av knauser og åser, hvor de eldste boligområdene i byen ligger. Blant disse kan man nevne Finnsneshaugen, Lia, Bjørklia, Heimly og Hamna. Sentrum og boligfeltene rundt har et samlet folketall på cirka 1400.
Centralia kraftverk
Anlegget ble bygget ut i årene 1970–1973. Brenselkilden er sub-bitumenøst kull, lignitt, og naturgass (322 MW).
Utslippene av CO2 i 2007 var totalt 12,1 mill tonn.
Sentrum (Finnsnes)
Også Finnsnesvannet har vært igjennom en forskjønningsprosess. I løpet av 2006 ble det bygget utescene ved vannkanten og installert fontene midt ute i vannet. I tillegg har vannet blitt grundig renset. I mørketiden tennes dessuten hvert år "Adventsparken", en lysdekorasjon som strekker mellom trærne i parken rundt vannet.
Det ligger flere skoler i Finnsnes sentrum. I Sjøgata ligger Nordborg videregående skole og på Heimly er det studiesenter med høyskoletilbud. Gamle Finnsnes ungdomsskole, som ligger like ved sentrum er en treparallells 8.-10.-skole som innbefatter skolekretsene Finnsnes, Fagernes og Trollvik. Den ble nedlagt etter skoleåret 2014/2015 for at elevene flytter over til den nye skolen. I kanten på marka, like ved boligfeltet Øvre Hamna ligger Finnsnes barneskole og Finnsnes ungdomsskole. Barneskolen har ca. 320 elever fra 1.-7. klasse. Den nye ungdomsskolen ble bygget like ved barneskolen i 2015 og ble offisielt åpnet 7. september 2015.
Cortona
Cortona er en by og kommune i provinsen Arezzo i den italienske regionen Toscana.
Renessansearkitektur
Santa Maria Nuova, beliggende rett utenfor Cortonas bymurer, er en kuppelkirke med et sentralt gresk korsform. Den ble bygget av Giorgio Vasari, påbegynt i 1550, ferdig i 1554, og innviet i 1610. På innsiden er det fire store søyler som støtter cupola (hvelvet). Interiøret har malerier av Alessandro Allori som framstiller Jesu fødsel, av Baccio Ciarpi som framstiller den hellige Carlo Borromeo som gir nattverd til de som er påvirket av pesten, og Jacopo da Empoli som skildrer Marias budskapsdag. Kirken er i dårlig forfatning og dets indre ikke åpent for besøkende.
Santa Maria delle Grazie al Calcinaio ble bygget i 1484–1515 av Francesco di Giorgio Martini for å gi ly til et påstått mirakuløst ikon av den velsignede jomfru Maria, «Madonna del Calcinaio». En sentralisert renessansedesign er gitt til formgivningen av kirkeskipet: den østlige delen av bygningen ble generelt utviklet til en sentralisert form som til sist ble kronet med stor cupola, en forløper til katedralen i Firenze. Det restaurerte interiøret i kirken har uvanlig høye buer.
Epiktet
Epiktet eller Epiktetos (født ca. 55, død ca. 138) var en gresk stoisk filosof. Han var sannsynligvis født i Hierapolis. Hans fødenavn er ikke kjent. Ordet «Epiktetos» betyr simpelthen «ervervet». Han kom til Roma som slave, hvor han ble frigitt og levde store deler av sitt liv, inntil han ble tvunget til eksil i Nikopolis, Hellas. Her virket han som lærer, og bodde i byen frem til sin død.
Epiktet ble født i Frygia, og var muligens slave allerede fra fødselen av. Han kom til Roma som slave, og jobbet i forskjellige hus til han ble frigitt.
Man tror ikke at Epiktet skrev ned sine egne verk, sannsynligvis er det eleven Arrianos som har nedtegnet dem.
I motsetning til de tidlige stoikere var Epiktet mindre opptatt av det metafysiske verdensbildet, og mer opptatt av etikk og livsførsel. Epiktets hovedverk, «Enchiridion» (=«håndbok») tar for seg Epiktets moralfilosofi. Epiktet deler hendelser inn i de som man kan gjøre noe med og de man ikke kan gjøre noe med. Den førstnevnte gruppen inkluderer våre handlinger, utsagn, reaksjoner, tanker og følelser. Til den sistnevnte gruppen hører alt annet, inkludert vår kropp, vår skjebne (og dermed vår karriere), vår formue og mange andre ting. For Epiktet er det som man ikke kan gjøre noe med også irrelevant for det å være et godt menneske. Læreboken til Epiktet handler dermed i utgangspunktet om hvordan man reagerer på ytre stimuli som forandring i formue, karriere, familiemedlemmers død, egen død og så videre.
Epiktet regnes blant de store stoiske filosofene, og han hadde stor innvirkning på Marcus Aurelius.
På tur
På tur er Vazelina Bilopphøggers fjerde plateutgivelse. Albumet ble spilt inn i Talent Studio i Oslo i 1983. Med seg på albumet hadde bandet blant annet den amerikanske gitaristen Bo Diddley og strykere fra Oslo Filharmoniske Orkester. Albumet ble nominert til Spellemannprisen.
Jacques Misonne
Jacques Pierre N. Misonne (født 11. desember 1892, død 1968) var en belgisk rytter som deltok i flere olympiske leker; 1920 i Antwerpen, 1924 i Paris og 1928 i Amsterdam.
Misonne vant en olympisk bronsemedalje i hestesport under OL 1920 i Antwerpen. Han var med på det belgiske laget som kom på tredjeplass i lagkonkurransen i feltritt, bak Sverige og Italia. Det belgiske laget besto av Bonvalet på hesten «Weppelghem», Oswald Lints på «Martha», Misonne på «Gaucho» og Roger Moeremans d’Emaüs på hesten «Sweet Girl». Misonne kom på 17.-plass i den individuelle konkurransen i feltritt og han ble nummer tjuefem i sprangridning med hesten «Gaucho».
Mari Rege
Mari Rege (født 19. juni 1974) er en norsk professor i økonomi ved Universitetet i Stavanger. Da hun fikk opprykk i 2009 ble hun den yngste professoren i økonomi i Norge.
Bakgrunn og virke
Rege tok cand.mag.-graden i økonomi og matematikk ved universitetet i Oslo (UiO), deretter cand.polit.-graden i økonomi ved (UiO) i 1998, og dr.polit.-graden i økonomi ved UiO i 2002. Deretter underviste hun ved universitetet før hun hadde en stilling som universitetslektor (Assistant Professor) ved Case Western Reserve University i USA.
Hun ble ansatt som førsteamanuensis ved Universitetet i Stavanger (UiS) i 2006, og fikk opprykk til professor i 2009. I 2007 ble hun av de 20 som fikk fireårsstipend som Yngre fremragende forskere av Norges forskningsråd.
Rege var 2008-2009 medlem av det regjeringsoppnevnte Fordelingsutvalget, som analyserte årsaker til økonomiske forskjeller i befolkningen.
Midtbygd
Midtbygd, eller Mellombygda, var den minste av de tre bosettingene som ble etablert på sydvestkysten av Grønland da Eirik Raude etablerte norrøne bosettinger i området fra 985. De andre to bosettingene het Vesterbygd og Austerbygd. Midtbygd omtales i noen sammenhenger som en del av Austerbygd.
På ei øy utenfor Ivittuut er det funnet en gravstein med navnet Ossur Asbjarnarson.
Hammerstads gate (Oslo)
Hammerstads gate (1–23E, 2–50) er en gate på Majorstuen i Oslo. Den går i dag fra Industrigata til Gydas vei.
Gaten ble i 1879 oppkalt etter stortingsmann og gårdbruker Ole Larsen Hammerstad (1817–1873) som var fra Østre Toten. Husrekken 1–11 er leiegårder fra 1880–1890-årene som ble solgt fra Balkeby. Den gamle trehusbebyggelsen som stod der brant i 1879. Nr. 7 var fra 1887 Arbeidshjem for blinde, senere barnehjem. Kart fra 1881 viser at gatens navn var Hammerstads Gade og var så sent som i 1896 anlagt og bebygd kun fra Industrigata til Schultz' gate, dvs. ett kvartal.
Hammerstads gate 12
Hammerstads gate 12 ble tegnet av arkitekt Arne Enger i 1921 (-1924) og byggeanmeldt i Kristiania 1923. Bygget ble ferdigstilt i 1925. I arkitektens tegninger er denne gården omtalt som Hammerstadsgaten. Bygningen er oppført i slemmet tegl med trebjelkelag og i en arkitektur påvirket av nasjonalromantiske strømninger. Enger tegnet på samme tid den tilliggende hjørnebygningen Jacob Aalls gate 27.
Hammerstads gate ligger på den tidligere løkkeeiendommen Sorgenfri (eg. fra 1741) som lå mellom Majorstuen og Stensparken. Løkkeeiendommens endelige størrelse og navn er fra 1817, og den ble utskilt fra Nedre Blindern gård i 1856. Selve bebyggelsen på Sorgenfriløkken lå der kvartalet syd for Hammerstadsgate 12 ligger, mellom Trudvangveien og Ole Vigs gate.
Hammerstads gate 12 (gnr 215, bnr 86) ble opprettet som egen eiendom 2. mars 1918 og med et tomteareal på 1456,8 m2. Fra 1924 til 1984 var gården organisert som et aksjeselskap, A/S Hammerstads gate 12. Gården ble seksjonert som Sameiet Hammerstads gate 12 i 1984.
Sterlington gasskraftverk
(NRG) Sterlington gasskraftverk  er et varmekraftverk i Ouachita County i Louisiana, USA. Anlegget har en installert produksjonskapasitet på 418 MW, fordelt på 9 turbiner. Operatør er energiselskapet Louisiana Generating LLC.
Kraftverket stod ferdig utbygd i 1958, med utvidelser i 1974. Brenselkilden er naturgass, eller subsidiært fyringsolje.
Georg I av Storbritannia
Georg Ludwig (engelsk George Louis) (født i Hannover, død  i Osnabrück) var fra 1698 hertug av Braunschweig-Lüneburg (Hannover) og dermed kurfyrste av det tysk-romerske rike og fra 1714 konge av Kongeriket Storbritannia og Irland. Da den britiske dronning Anne døde i 1714 ble det bestemt at den nærmeste protestantiske arvingen skulle arve tronen; for å hindre en ny katolsk konge på den britiske tronen. Dermed arvet Georg Ludwig den britiske tronen og ble Storbritannias konge som Georg I. Han lærte seg imidlertid aldri flytende engelsk, og han ble av den grunn ofte latterliggjort av enkelte av sine britiske undersåtter. Det ble kun snakket tysk ved hoffet i hans regjeringstid. Han var den første britiske monark av Huset Hannover, som regjerte Storbritannia frem til dronning Victoria døde i 1901. Det innebar også at Hannover og Kongeriket Storbritannia kom i personalunion, og tette bånd ble knyttet mellom de to landene. I løpet av hans regjeringstid ble det britiske monarkiet gradvis svekket og erstattet med et mer demokratisk styre med mer makt til parlamentet. De siste årene før Georg Ludwig døde ble Kongeriket Storbritannia egentlig styrt av de facto statsminister Robert Walpole.
Bakgrunn
Georg Ludwig ble født i Osnabrück i Tyskland som eldste sønn av Ernst August, kurfyrste av Hannover, en tysk prins, og hans kone Sophia av Hannover, datter av Friedrich V av Pfalz og dronning Elisabeth av Bøhmen, som igjen var datter av Jacob I av England.
Gradvis sikrere arvefølge
Under sine første år var han eneste arving til farens og tre barnløse onklers tyske territorier. I 1661 ble Georgs bror, Frederick Augustus, født. De to guttene (som i familien ble kalt Görgen og Gustchen) vokste opp sammen. Moren var fraværende i nesten ett år 1664–1665, under en rekonvalesensreise i Italia, men hun korresponderte med sine sønners guvernante og engasjerte seg i deres oppdragelse, noe som hun gjorde enda mer da hun kom hjem. Etter at hun kom hjem fikk hun ytterligere fire sønner og én datter. I sine brev beskriver Sofia Georg som et ansvarsfullt og pliktoppfyllende barn, et forbilde for sine yngre søsken.
I 1675 døde Georgs eldste onkel uten avkom, men de andre onklene hadde giftet seg, og dersom de fikk sønner skulle disse arve i stedet for Georg. Ettersom han hadde en usikker framtid lærte Georgs far ham jakt og ridning og gav ham militære kunnskaper og lot den femtenårige Georg følge med felttoget i den fransk-nederlandske krig så sønnen kunne trenes og testes i strid.
I 1679 døde plutselig en onkel uten sønner, og Ernst August ble hertug av Calenberg-Göttingen, med sin hovedstad i Hannover. Georgs siste onkel, Georg Vilhelm av Celle, hadde giftet seg med sin elskerinne for å gjøre sin eneste datter, Sofia Dorotea av Celle, legitim, men skulle ikke få noen flere barn. Etter salisk lov, hvoretter land bare kunne arves av mannlige arvinger, virket arven for Georg og hans brødre sikret. I år 1682 bestemte familien seg for å tillempe primogeniturprinsippet, som innebar at Georg skulle arve alt, og ikke skulle trenge å dele det mellom brødrene.
Han giftet seg 21. november 1682 med Sophie Dorothea av Braunschweig-Lüneburg, og fikk sønnen Georg August, senere kong Georg II av Storbritannia, og Sophie Dorothea, senere gift med kongen av Preussen.
Den engelske tronen
År 1701 vedtok det engelske parlament en suksesjonsordning (Act of Settlement) som forbød katolikker å bestige Englands trone. Bestemmelsen var umiddelbart motivert av ønsket om å utestenge katolske tronpretendenter tilhørende det engelske og skotske kongehuset Stuart.
Ordningen stipulerte først og fremst hvem som skulle arve kronen dersom den regjerende kongen Vilhelm III av England døde uten arvinger, og om heller ikke Anna Stuart – Vilhelms svigerinne, som stod i tur for å arve tronen etter ham – etterlot seg arvinger. Dersom både Vilhelm og Anna således døde barnløse skulle kronen overgå til Jakob Is datterdatter kurfyrstinne Sofia av Hannover, Georgs mor og hennes etterkommere av protestantisk bekjennelse. Som en følge av denne tronfølgeordningen ble den protestantiske kurfyrsten Georg av Hannover i 1714 satt på Storbritannias trone og i 1715 slo han ned et invasjonsforsøk av den landflyktige tronpretendenten, the old pretender, Jakob Edvard Stuart, Jakob IIs sønn.
Da Georg mistenkte torypartiet for å sympatisere med slekten Stuarts arverett allierte han seg med whigpartiet, som kom til å dominere britisk politikk fram til 1761.
I sitt hjemland Hannover var imidlertid Georg uinnskrenket monark og han erobret i 1719 Bremen og Verden fra Sverige til kurfyrstedømmet.
Carsten V. Jensen
Carsten Vagn Jensen (født 28. februar 1963) er en tidligere dansk profesjonell fotballspiller, og nåværende sportssjef i Brøndby IF
Han startet sin karriere i Næstved IF i 1983. Deretter spilte han for Herfølge BK og B 1903. Han gikk til Brøndby IF, der han vant serien i 1990 og 1991. Da han ble vraket fra laget før semifinalen i UEFA-cupen i 1991 flyttet en skuffet Jensen tilbake til Næstved IF. I 1993 gikk han til Brøndbys erkerival FC København. I cupfinalen i 1995 ble han kåret til banens beste spiller, og klubben vant 5–0 over Akademisk Boldklub. Han avsluttet sin karriere i 1998, etter 138 kamper og 5 mål for FC København.
Direktionsbezirk Dresden
Direktionsbezirk Dresden er etterfølgeren til Regierungsbezirk Dresden i Fristaten Sachsen i Tyskland. Forvaltningen har benevnelsen Landesdirektion. Tildelingen av Dresden som sete for områdets politisk utøvende myndighet ble gitt under nyordningen av forvaltningen og kretsreformen i Sachsen i 2008 den 1. august 2008.
Embedstittelen regjeringspresident ble gjennom den saksiske forvaltningslovgivningen av 29. januar 2008, endret til President der Landesdirektion.
Historie
Siden 1835 fantes det i kongeriket Sachsen fire offentlige utøvende myndigheter med benevnelsen Kreisdirektionen. Den 1. januar 1874 endret de navn til Kreishauptmannschaft, og endret sine grenser flere ganger i løpet av historien. Regierungsbezirk Dresden har sin historiske opprinnelse i Kreishauptmannschaft Bautzen og Kreishauptmannschaft Dresden som den 1. juli 1932 ble slått sammen til Kreishauptmannschaft Dresden-Bautzen. Under det tredje rike ble den omdøpt til Regierungsbezirk Dresden-Bautzen. Etter andre verdenskrig var intensjonen å gjenopprette de tidligere administrative regionene, men denne tanken ble forlatt i 1947 og den 7. oktober 1949 ble Fristaten Sachsen innlemmet i Den tyske demokratiske republikk (DDR).
Ved Tysklands gjenforening den 3. oktober 1990 ble delstatene gjenopprettet, deriblant Fristaten Sachsen, og dette dannet grunnlaget for gjenopprettelsen av de tidligere administrative inndelingene.
Landesdirektion Dresden omfattet i grove trekk det geografiske området til Bezirk Dresden. I tillegg ble Kreis Hoyerswerda og Kreis Weißwasser overført fra den tidligere Bezirk Cottbus til Fristaten Sachsen, etter at folkeavstemninger i disse kretsene viste at flertallet av innbyggerne ønsket å tilhøre Sachsen.
Gjennom en politisk behandling i delstatsregjeringen i Sachsen fra 27. november 1990 til 1. januar 1991 ble Regierungsbezirk Dresden opprettet som et mellomliggende forvaltningsorgan mellom delstatsregjeringen og kretsene. Denne forvaltningsstrukturen bestod i utgangspunktet av 17 kretser og 8 kretsfrie byer.
Delstatsregjeringens lovforslag om kretsreformen ble delvis behandlet av Fristaten Sachsens forfatningsdomstol, grunnet klager om lovligheten av å oppløse enktelte kretser. I juni / juli 1994 påpekte domstolen mangler i de klagende partenes deltagelse i den lovgivende prosessen, og Sachsens landdag ble tvunget til å foreta tre endringer i lovforslaget.
Kretser siden 2008
I 2008 trådte en ny kretsreform i kraft, og gjennom nye sammenslåinger fikk Fristaten Sachsen 10 kretser og 3 kretsfrie byer. Reformen trådte i kraft den 1. januar 2008, og de tre kretsfrie byene Dresden, Leipzig og Chemnitz ble tildelt oppgaven som politiske forvaltningsseter i tre nye Direktionsbezirke. Direktionsbezirk Dresden omfattet per 1. januar 2008 201 kommuner fordelt på 4 nye kretser.
Forvaltningssete
Deler av administrasjonen befinner seg fortsatt i byene Radebeul og Bautzen.
Trollvik
Trollvik er ei langstrakt bygd i Lenvik kommune, Troms. Den strekker seg langs fastlandssiden av Gisundet, 5 km nordover fra Nygård til Rørvika, sør for Trollvik skole. Det bor cirka 600 mennesker i bygda. Trollvik har tradisjonelt vært preget av jordbruk og fiske, men har i de senere år blitt det nye pressområdet når det gjelder boligbygging i kommunen og nye boligfelter tar stadig form. Bygda blir dermed stadig mer tettstedpreget, og har blitt en naturlig del av Finnsnes by.
Trollvik skole, som ligger 6 km nord for Gisundbrua har ca. 100-120 elever. Like ved ligger Trollvik barnehage. Trollvik skolekrets innbefatter også bygdene Leiknes og Bondjorda, som begge ligger videre nordover langs sundet.
Fylkesvei 263 går fra brukrysset på Nygård, gjennom hele Trollvika og fortsetter videre nordover. Gjennom bygda har fylkesveien gatenavnet Trollvikveien
Grunnkrets
Trollvik grunnkrets tilhører Finnsnesområdet og består av bygdene Trollvik og Leiknes. Den strekker seg fra Skjellelva ved Nygård til Djupelva nord for Leiknes. Areal: 28,24 km².
Lockheed L-10 Electra
Lockheed L-10 Electra var et to-motors, helmetall passasjerfly, utviklet av Lockheed Aircraft Corporation på 1930-tallet som en konkurrent til Boeing 247 og Douglas DC-2.
Capinzal
Capinzal er en kommune i delstaten Santa Catarina i sørregionen av Brasil.
Lockheed L-10 Electra
Notable flyvninger
Flyet er kanskje mest kjent for at det var den flytypen som ble benyttet av Amelia Earhart som i juli 1937 forsvant i Stillehavet under et forsøk på å fly jorden rundt i juli 1937.
To måneder tidligere, i mai 1937 gjennomførte to amerikanske flyvere en tur/retur USA – England. Bedriften ble ansett for å være den første kommersielle rundtur over Atlanterhavet, da flyet på vei til Europe brakte med filmopptak fra Hindenbrug-katastrofen og på returen til USA ferske filmaviser fra Kong George VIs kroning.
Under andre verdenskrig rekvirerte det amerikanske flyvåpenet de fleste sivile Electra. Da krigen var slutt ble det ikke aktuelt for de opprinnelige eiere å sette disse inn i trafikk, siden nyere materiell var lett tilgjengelig.
Museums- og veteranfly
I det minste er seks eller syv Electra bevart i museer eller som veteranfly, og opptrer på flystevner.
Den mest notable Electra er den som ble brukt i 1967 for å gjennskape Amelia Earharts planlagte siste flyvning i 1937. Flyvningen fant sted mellom den 7. og 10. juli i 1967, 30 år etter den Jorden rundt flyvning som Amelia Earhart ikke fikk fullført.
Victor Meyer
Victor Meyer (født 8. september 1848 i Berlin, død ved selvmord 8. august 1897 i Heidelberg) var en tysk kjemiker og betydelig bidragsyter til både organisk og uorganisk kjemi.
Han er best kjent for å oppfinne et apparat for å bestemme damptetthet, Victor Meyer-apparat, og for å oppdage tiofen, en hetrosyklisk forbindelse. Han er enkelte ganger referert til som Viktor Meyer.
Karriere
Meyer's profesjonelle karriere:
Hans far var Julius Meyer.
Bibliografi
Meyer skrev flere betydningsfulle bøker:
Joseph Spence
Joseph Spence (født 3. august 1910 i Andros, Bahamas, død 18. mars 1984 i Nassau) var en bahamansk gitarist og sanger. Han var en av sin tids viktigste tradisjonsbærere for bahamansk folkemusikk. Sjøl om han levde hele sitt liv på Bahamas og bare i korte perioder var fulltids musiker, regnes han som en gitarist som har utvida instrumentets muligheter.
Spence lærte seg sjøl å spille gitar som niåring. Ved sida av sitt daglige arbeid som fisker opptrådte han overalt på lokale fester og tilstelninger, og var allerede før andre verdenskrig en av øyenes mest populære musikere. I åra 1944 til 1946 tok han seg arbeid i USA, der han ble sterkt inspirert av sørstatenes svarte musikktradisjoner.
Etter krigen opptrådte han ofte på hoteller og sightseeingbåter på Bahamas, og gjennom turistene ble navnet hans etter hvert kjent i videre kretser. På slutten av 50-tallet ble de første opptaka gjort. Utover på 1960-tallet opptrådte han flere ganger i USA. I 1964 ble den første plata utgitt – Happy All the Time. Spence ble en vesentlig inspirasjonskilde for musikere som Ry Cooder og Taj Mahal, som inviterte han tilbake til USA flere ganger på 1970-tallet.
Spillestil og repertoar
Spence hadde et svært komplisert fingerspill, som resulterer i flere komplementære melodier til erstatning for det konvensjonelle melodi- og basspillet. Det oppstår et mangfold av rytmer og en harmonisk fyldighet som inntil da må sies å ha vært ukjent for gitarister. Viktige stilskapere som Ry Cooder og John Renbourn har vært sterkt påvirka av Spence.
Spence synger ikke i vanlig forstand; stemmen gir bare en rytmisk, brummende antydning av teksten, og fungerer nærmest som et akkompagnement. Tekstene er som oftest religiøse, og framføringene vitner både om en sterkt kristen overbevisning og et smittende humør.
Eriesjøen
Eriesjøen er en av de store sjøer i Nord-Amerika. Den grenser til delstatene Ohio, Pennsylvania, New York og Michigan. I nord grenser den til Ontario i Canada. Den er verdens trettende største ferskvann-innsjø. Den har et areal på 25 667 km² og har en gjennomsnittsdybde på 19 meter. Den inneholder 480 km³ vann.
Sjøen er oppkalt etter indianerfolket Erie, som bodde syd for sjøen før europeiske nybyggere drev dem vekk fra området.
Sjøen skaper gunstige forhold for jordbruk i de omkringliggende områdene i Ontario, Ohio, Pennsylvania og New York. Sjøen inneholder mange fiskearter og er populær både for sportsfiske og profesjonelt fiskeri. Men, etter at høye forurensningsnivåer ble oppdaget på 1960- og 1970-tallet har det pågått en større debatt om forvaltning av sjøen og fiskerivirksomheten.
De fem store sjøer er Øvresjøen (Lake Superior), Michigansjøen, Ontariosjøen, Eriesjøen og Huronsjøen.
Hvitfotblomsterflue
Hvitfotblomsterflue (Platycheirus albimanus) er en liten, slank flue som tilhører familien blomsterfluene. Den er meget vanlig over hele Norge og er trolig en av de tallrikeste blomsterfluene.
Utseende
En liten til middelsstor (7-10 mm), slank blomsterflue, kroppen blankt svart bortsett fra tre par blåaktige flekker på bakkroppen. Den kjennes fra de andre (mye sjeldnere) blåflekkete Platycheirus-artene på formen på hannens frambein. Bakbeina er svarte, mens føttene på mellombeina og leggene og føttene på frambeina er gulhvite. Forlåret har noen lange, mørke børster ved roten. Forleggen har to lange, mørke børster omtrent i midten, og er rundet utvidet utenfor disse. Spissen er innbuktet. Føttene er brede, tydelig kledt med fine, mørke hår, det første fotleddet omtrent så bredt som leggen, i spissen V-formet innbuktet. Det andre og tredje leddet er litt bredere enn lange. Bakfotens første ledd er ganske lite fortykket.
Levevis
Arten finnes særlig på lysninger i skogen, men kan også være meget tallrik på enger og beitemark, i hager etc. I motsetning til mange andre Platycheirus-arter er den også ganske vanlig på tørre steder. Larvene lever av bladlus. Flygetiden varer fra april til oktober.
Saghaier
Saghaier (Pristiophoridae) er en gruppe bruskfisker med fem arter. I tillegg finnes fire arter som ikke er beskrevet enda.
Flere titalls fossile arter er kjent fra sen kritt og fram til i dag. Gruppen har hatt utbredelse langs alle kontinenter. Selv om skjelettet er av brusk og ikke fossiliseres så lett, finnes ofte sagtennene som enkeltfossiler.
Maine Independence kraftverk
Maine Independence kraftverk er et varmekraftverk i Penobscot County i Maine, USA. Anlegget har en installert produksjonskapasitet på 540 MW, fordelt på 3 turbiner. Operatør er energiselskapet Casco Bay Energy Co LLC.
Kraftverket stod ferdig utbygd i 2000. Brenselkilden er naturgass eller subsidiært fyringsolje.
Belew’s Creek kullkraftverk
Belews Creek kullkraftverk er et kullkraftverk i Stokes County i delstaten Nord-Carolina i det østlige USA. Det har en installert produksjonskapasitet på 2 160 MW, fordelt på 2 like store blokker / turbiner. Operatør er Duke Energy Carolinas Co.
Anlegget ble bygget ut i årene 1970–1975. Brenselkilden er kull.
Capivari de Baixo
Capivari de Baixo er en kommune i delstaten Santa Catarina i sørregionen av Brasil.
Belew’s Creek kullkraftverk
I 2006 hadde hele anlegget utslipp på 14.034.728 tonn CO2.
Washington, DCs flagg
Washington, DCs flagg er hvitt og har tre røde stjerner over to striper (bjelker) i rødt. Flagget ble innført 15. oktober 1938. Det er i størrelsesforholdet 10:19, men proporsjonene kan variere.
Washington, D.C.s flagg er basert på slektsvåpenet til USAs første president, George Washington. Familien hans førte dette våpenskjoldet som det engelske College of Arms i 1592 tildelte en Laurence Washington, Sulgrave Manor, Northamptonshire, England. Det har vært hevdet at innholdet i skjoldet, stjerner og bjelker, inspirerte motivet i USAs flagg, men dette er ikke dokumentert.
Flagget ble innført etter at kongressen i 1938 nedsatte en komite for å finne fram til et egnet flagg for distriktet, fordi det ikke hadde hatt eget flagg siden det ble opprettet i 1790. En konkurranse om flagget ble vunnet av Charles A.R. Dunn. Han hadde allerede i 1921 framsatt forslag om motivet basert på president Washingtons våpenskjold.
Vakre vegers pris
Vakre vegers pris (offisielt Vegdirektørens pris for vakre veger) er en konkurranse som arrangerers av Statens vegvesen og utdeles på arrangementet Veg- og trafikkdagene. Prisen ble stiftet av Eskild Jensen da han var veidirektør.
Plan B (album)
Plan B er Podium sitt debutalbum, som ble utgitt i i 2008. Albumet inneholder MGP-låten «Lystgass».
Gunnar Kopperud
Gunnar Kopperud (født 28. mai 1946 i Oslo) er en norsk forfatter, journalist og medielærer. Kopperud har magistergrad i filosofi fra Universitetet i Oslo, og er utdannet skuespiller og instruktør i London.
I en årrekke har Kopperud vært utenriks- og krigsreporter i Afrika og Asia. Han har blant annet arbeidet for Dagbladet, Associated Press, NRK, Bistandsaktuelt og en rekke utenlandske aviser.
Erfaringer fra utenriksarbeidet gjenspeiles i hans fem første skjønnlitterære bøker: Den hvite apen (1996), Lysets tid (1998), Savn (1999), Politikapteinens fange (2003) og Innvielse (2005).
Romanen Internasjonalen (2006) handler om en norsk innlandskommune som rammes av økonomiske nedskjæringer på en rekke områder. Romanen omhandler også 1930-tallets arbeidskonflikter.
Hviske i mørket (2008), er en historisk roman om en ung norsk teologistudent som blir involvert i dansk-norsk slavehandel i Afrika på 1700-tallet. Romanen Tilfluktsrommet (2010) er en thriller fra et asylmottak i Nord-Norge. Romanen Under en kaldere himmel (2012) er en politisk thriller fra Norge på 1950-tallet. Der savannen ender (2017) er en roman med handlingen lagt til et Sør-Sudan i full oppløsning. Det afrikanske krigsdramaet Offerlammet (2017) hadde samme år premiere som hørespill i tre episoder i Radioteatret/NRK. Essayet Vi som elsket Afrika (2018) er et kritisk innlegg i norsk asyldebatt.
Flere av bøkene er oversatt til forskjellige språk, deriblant engelsk. Kopperud er for øvrig faren til barnebokforfatter Bodil Vidnes-Kopperud.
Capão Alto
Capão Alto er en kommune i delstaten Santa Catarina i sørregionen av Brasil.
EM i friidrett 1962 – 200 meter kvinner
Dette er de offisielle resultatene for øvelsen 200 meter damer ved EM i friidrett 1962 i Beograd, Jugoslavia.
Norge var ikke representerte i øvelsen.
Ekebergveien
Ekebergveien finnes flere steder i Norge:
Frankisk språk
Frankisk språk (nederlandsk: Frankisch; tysk: Fränkisch; fransk: Francique) omfatter en rekke vestgermanske språk og dialekter som antagelig ble avledet fra de språkene og dialektene som opprinnelig ble snakket av frankere fra deres etnogenese på 200-tallet e.Kr.
Begrepet frankisk kan referere særskilt til
Fem fyrer med ved
Fem fyrer med ved er det femte musikkalbumet av rocke- og showbandet Vazelina Bilopphøggers. Albumet ble innspilt fra 1983 til 1984 i Rosenborg Studios, Oslo, Crazy Mama’s Studios, Nashville, Tennessee og Scanax Studio, Oslo og produsert av Nils Kvam. Albumet lå i 13 uker på VG-lista i 1984 med en sjetteplass som beste plassering.
New Covert gasskraftverk
New Covert gasskraftverk er et varmekraftverk i Van Buren County i Michigan, USA. Anlegget har en installert produksjonskapasitet på 1.233 MW, fordelt på 6 turbiner. Operatør er energiselskapet New Covert Generating Company LLC.
Stølsdalsnutane
Stølsdalsnutane er et fjell i Bykle kommune i Agder og Tokke kommune i Vestfold og Telemark. Det har en rekke toppunkter, hvorav den høyeste er Nordvestre Stølsdalsnuten, som har en høyde på 1 438 meter over havet og er det 7. høyeste fjellet i Agder av fjellene med primærfaktor på minst 50 meter.