cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Max Abraham
Max Abraham (født 3. juni 1831 i Danzig, død 8. desember 1900 i Leipzig) var sjef for Peters forlag i Leipzig.
Han var forlegger for de fleste av Edvard Griegs komposisjoner og bidro gjennom gunstige økonomiske avtaler til at Grieg kunne bruke tid på å komponere i stedet for å påta seg annet inntektsgivende arbeid. De to ble nære venner og brevvekslet jevnlig (omkring 400 brev er kjent). Samarbeidet med Abraham sikret god distribusjon av Griegs verker som solgte svært godt og sikret forlaget gode inntekter. Abraham skaffet Grieg billetter til uroppførelsen av Richard Wagners Nibelungenringen. Peters fikk senere eneretten til å utgi Griegs verker og forlaget tjente gode penger, i sær på Griegs Lyriske stykker for klaver.
Mimi Jakobsen
Mimi Vibeke Jakobsen (født 1948) er en dansk politiker og organisasjonsleder. Hun har vært partileder i Centrum-Demokraterne, medlem av Folketinget og medlem av flere regjeringer.
Liv og virke
Hennes far, Erhard Jakobsen, var folketingsmedlem for Socialdemokratiet, og han dannet i 1973 partiet Centrum-Demokraterne. Mimi Jakobsen hadde ikke sett for seg noen politisk karriere, men meldte seg inn i farens parti og lot seg overtale til å stille som kommunestyre- og folketingskandidat.
Hun studerte germansk filologi og fonetikk ved Københavns Universitet. Hun hadde en undervisningsstilling ved universitetet da hun, uventet for henne selv, i 1977 ble valgt inn i Folketinget for Centrum-Demokraterne.
Mimi Jakobsen var kulturminister i Poul Schlüters regjering fra 1982 fra 1986, deretter sosialminister fra 1986 til «atomvalget» i 1988, hvorpå partiet ble stilt utenfor den nye regjeringen. I 1993, da Schlüter-regjeringen gikk av, ble Jakobsen minister for økonomisk samordning i Poul Nyrup Rasmussens regjering. I 1994 ble hun industriminister, senere titulert næringsminister. Centrum-Demokraterne gikk ut av regjeringen i 1996.
I sine mest politisk aktive år var hun samtidig småbarnsmor.
Jakobsen kombinerte sine politiske verv med stillingen som administrerende direktør i Scleroseforeningen (1988–1991) og generalsekretær i Red Barnet (Redd Barna) i Danmark (2000–2015).
Utmerkelser
Jakobsen ble i 1997 utnevnt til kommandør av 1. grad av Dannebrogordenen. Hun er også innehaver av Republikken Italias fortjenstorden den franske Ordre des Arts et des Lettres.
Den europeiske unions pris for samtidsarkitektur
Den europeiske unions pris for samtidsarkitektur eller Mies van der Rohe-prisen er en pris som annet hvert år blir utdelt av EU-kommisjonen og Fundació Mies van der Rohe, Barcelona, «for å anerkjenne og belønne kvalitetsarktikturproduksjon i Europa». Prisen er oppkalt etter arkitekten Ludwig Mies van der Rohe.
Adapter
En adapter (av latin: adaptare (tilpasse) engelsk: adapt, er en overgang fra et format eller standard til et annet. Benyttes mest innenfor elektronikk- og IT-feltet, men også innen røropplegg og foto.
Reiseadaptere
Det finnes mange forskjellige typer reiseadaptere for elektriske støpsler, og man skal være klar over at feil bruk kan medføre livsfare. Den vanligste faren er billige adaptere med dårlig elektrisk design som gjør det mulig å berøre utildekte strømførende deler.
En annen, og kanskje mindre åpenbar fare, er hvis man via adaptere tar bort jording på utstyr hvor jording er en viktig del av det sikkerhetsmessige elektriske designet. For visse typer utstyr er det ytterst nødvendig med jording for at det skal fungere trygt. En jukseplugg (engelsk: cheater plug) tar bort jording, og slike overganger er ulovlig eller i gråsonen i mange land. Stabling av adaptere (engelsk: adapter stacking) vil si å sette en reiseadapter inni en annen, og uheldig stabling av godkjente adaptere kan føre til samme resultat ved at jording tas bort. Av denne grunn kom det i 2012 et appendiks til den sveitsiske SEV 1011:2009-standarden som gjør stabling av reiseadaptere ulovlig. Adaptere som muliggjør stabling ble forbudt å selge i Sveits etter utløpet av 2018.
Elektronikk
For å kobler en datamaskin til en perifer enhet, for eksempel en lagringsenhet eller nettverk, bruker man for eksempel USB utgang. Adaptere gjør det mulig å koble en ekstern enhet som ikke benytter USB. Adaptere kan være helt passive, eller inneholde aktive kretser.
Foto
Kamera med utbyttbare objektiv, oftest av typen speilrefleks, har forskjellig fatning/innfesting ut fra hvilken produsent de kommer fra. Da kan man benytte adaptere som gjør det mulig å sette objektiver fra andre merker på kameraet.
Batteri
Elektroverktøy og annet er har ofte egne oppladbare batterier som er spesielle ut fra hvilken produsent de kommer fra. Da kan man benytte batteriadapter for elektroverktøy til de forskjellig spenning og type og merke av elektroverktøy.
Radio
Ved overgangen fra FM til DAB i Norge ble det laget DAB-adapter, disse ble mye benyttet til bilradioer.
Referanser
ACアダプタ Адаптер
Bhiwani
Bhiwani (hindi: ) er en by og et kommunestyre i den nordvestindiske delstaten Haryana. Byen er administrasjonssentrum i distriktet med samme navn. Bhiwani ligger 124 km fra Indias hovedstad New Delhi og 285 km fra Chandigarh. Byen ligger gjennomsnittlig 225 moh.. Byen lever tradisjonelt av handel med sukker, pepper og andre kryddere, metaller og salt. Byen er kjent som "Templenes by". Foruten å være et sete for åndelig lærdom, har byen vært midtpunktet for regional politikk. Byen er hjembyen til tre av Haryanas fremste ministre: Bansi Lal, Babu Gupta og Hukum Chand.
Byen har en tradisjonell skole for boksing, og nesten alle medlemmene av det indiske bokselaget kommer fra området i og omkring byen. Avdøde kaptein Hawa Singh, en legendarisk indisk bokser, hjalp til med etableringen av et bokseakademi her.
Demografi
Ved folketellingen i 2001 hadde Bhiwani 169 424 innbyggere. Av disse var 54 % menn og 46 % kvinner. Gjennomsnittlig lesekyndighet i byen var 69 %, noe som var høyere enn landsgjennomsnittet på 59,5 %. 76 % av mennene og bare 62 % av kvinnene var lesekyndige. 13 % av befolkningen var barn under 6 år.
Rettspsykologi
Rettspsykologi er et fagområde som ligger i skjæringspunktet mellom psykologi og rettssystemet. Fagområdet tilhører vitenskapen anvendt psykologi med innsamling, undersøkelse og presentasjon av psykologiske bevis.
Rettspsykologi omfatter lovanvendelse for å kunne foreta juridiske vurderinger og samhandle adekvat med dommere, advokater og annet rettspersonale. Et viktig aspekt i rettspsykologi er evnen til å vitne i retten, og å omformulere psykologiske funn til et juridisk språk i rettslokalet for å gjøre informasjonen forståelig for rettspersonalet.
Historikk
J. McKeen Cattell ledet et av de første forskningsprosjektene innen rettspsykologi. Cattell undersøkte vitnemål. Han stilte i 1895 en serie med spørsmål til studenter ved Columbia University. Undersøkelsen viste at vitnemål kan være svært motstridende.
Cattells resultater initierte en serie med undersøkelser omkring påliteligheten i vitneutsagn. Alfred Binet gjentok Cattells forsøk og undersøkte også resultater fra andre eksperimenter på dette fagområdet. Hans arbeid innen intelligenstesting fikk også betydning for forståelsen av rettspsykologi.
William Stern studerte også pålitelighet av vitneutsagn. Han fant at vitneutsagn kan være svært upålitelige og at følelser spiller en stor rolle for hukommelsen.
Enkeltdistanse-NM på skøyter 1994
Enkeltdistanse-NM på skøyter 1994 ble avholdt på Risenga skøytebane på Risenga i Asker 28.-30. desember 1993. Asker Skøyteklubb var arrangør av mesterskapet. Else Ragni Yttredal med 3 gullmedaljer og Ådne Søndrål og Roger Strøm med 1 gull og 1 sølv hver ble mesterskapets mestvinnende. Johann Olav Koss tok 1 gull og 1 bronse.
Curriculum vitae
Et curriculum vitae (CV; fl. curricula vitae; latin for «livets løp», el. «livsløp», første gang brukt av Cicero ) er et sammendrag av den utdannelse man så langt i livet har, og hvilken yrkeskarriere og annen arbeidspraksis en har hatt. En CV kan også inneholde flere opplysninger knyttet til ens kompetanse og erfaring. Det er vanlig å legge ved en CV når man søker en stilling for å vise hvilke kvalifikasjoner og relevant erfaring en har.
Innhold
Det varierer betydelig hvor mye informasjon som føres opp i en CV. Det kan begrense seg til kun å være en oppsummering av utdannelse og yrkeserfaring (herunder verv og andre frivillige aktiviteter). Tradisjonelt var det vanlig å ta med:
I dag vil en mer moderne CV inneholde disse opplysninger:
Moderne CV
En moderne CV fremstår mer selgende enn en tradisjonell CV. Det er i nyere tid vanlig å legge til informasjon i CV-en for å fremheve spesielt relevant kompetanse som ikke fremgår av stillingstittel, navn på utdanning og navn på arbeidsgiver. Dette gjøres ved å legge til utfyllende informasjon om resultater, prestasjoner og arbeidsoppgaver man har hatt i de ulike stillingene. Mange velger også fremheve sine Nøkkelkvalifikasjoner (også kalt profil, sammendrag, oppsummering eller introduksjon) øverst i CV-en. Dette er ofte et sammendrag av erfaring, utdanning og prestasjoner. Noen velger også å legge til personlige egenskaper under dette punktet.
En moderne CV kan være på en eller to sider. Har man mer informasjon om prosjekter eller sertifikater man vil at arbeidsgiver skal ha, kan det være et alternativ å legge dette ut i egne vedlegg.
Man bør tilpasse punktene i CVen til den arbeidsgiver man søker jobb hos ved å ta vekk det som er irrelevant og å utdype det som er relevant. Arbeidsgivere sjekker om man har hull i CV-en. Slike hull er ok så lenge det kommer fram i CV-en hvorfor det er slik. Dette kan jo skyldes at man har hatt omsorg for barn eller andre årsaker.
Moderne CV, eksempel
Denne CVen er et eksempel på hvordan noen i dag foretrekker å lage sin CV med bilde.
Petar Rnkovic
Petar Rnkovic (født 28. november 1978 i Drammen) er en norsk fotballspiller som fra 31. desember 2018 er klubbløs.
I 2005 trappet han ned til spill med Mjøndalen IF i 3. divisjon av familiære årsaker. Der scoret han 52 (46 serie + seks cup) mål på 25 (22 serie + tre cup) kamper. Han var ønsket av en rekke klubber, men valget falt til slutt på Strømsgodset.
Rnkovic fikk store overskrifter da han knakk kjeven til Thomas Finstad på trening, og fremstod etterpå som en angrende synder. Han spilte totalt 14 kamper og scoret fem mål for Strømsgodset i 2006 da de vant Adeccoligaen. I 2007 signerte han for Randaberg IL. Han gikk til Mjøndalen foran 2009-sesongen og signerte for Ruzomberok i den slovakiske toppdivisjonen rett før overgangsvinduet stengte den 31. august 2009. Overgangen ble imidlertid ikke noe av på grunn av papirsommel i det slovakiske forbundet. I stedet signerte han for engelske Grays Athletic FC i Blue Square Premier (nivå fem) den 21. september 2009. Han scoret i debuten borte mot Stevenage Borough den 22. september 2009, i oppgjøret som endte 1-1.
I 2010 kom han imidlertid tilbake i den norske eliteserien og Strømsgodset, som han signerte en ettårskontrakt med like før overgangsvinduet stengte den 31. mars 2010. Han ble denne sesongen norgesmester for Strømsgodset og kom inn som innbytter i cupfinalen. Sesongen 2011 spilte han for Mjøndalen. I april 2012 signerte han kontrakt med islandske Breiðablik, men han ble der kun en sesong før han meldte overgang til Arendal.
Karen Grønn-Hagen
Hun var stortingsrepresentant for Hedmark 1955-57 og 1961-65. I den første perioden var hun valgt som vararepresentant, men møtte som fast representant etter Einar Frogners død 10.7.1955. Hun var statsråd og sjef for Familie- og forbrukerdepartementet i John Lyngs regjering 1963. Hun var Senterpartiets første kvinnelige stortingsrepresentant, den første kvinnelige statsråd i en borgerlig regjering, og landets fjerde kvinnelige statsråd.
Karen Grønn-Hagen hadde artium fra 1922 og husmorskole. Hun arbeidet som budeie, lærervikar, husmor og som bonde fra 1929. Hun var mor til Sp-politikeren Per N. Hagen, og bestemor til tidligere bondelagsleder og nå stortingsrepresentant Nils T. Bjørke, jurist og målkvinne Kari Bjørke og forlegger Arnstein Bjørke.
Munkedal
Munkedal er et tettsted i Västra Götalands län i landskapet Bohuslän i Sverige. Det er Munkedal kommunes administrasjonssenter. I 2010 hadde tettstedet 3 718 innbyggere Munkedal ligger ved Örekilsälven nær utløpet innerst i fjorden Gullmarn, som er Sveriges lengste fjord.
Munkedal er et stasjonssted og har papirfabrikk (Arctic Paper) samt varehandel og Systembolag. Tettstedet har ellers en del pendling til Uddevalla som ligger to mil lengre sør. Munkedal har to kirker, hovedkirken Foss kyrka og den mindre sentrale Håby kyrka, førstnevnte er en middelalderkirke med antatt norsk kongegrav (Kong Øystein). I øst mot fjorden ligger lystslottet Torreby reist i 1881, med golfbane og hytteområder. Sør for dette finner vi Gårdvik med Munkedals Hamn (havnen) og landbruksområder vest for E6.
Bjarne Thorsen
Bjarne Winter Thorsen (1922–2001) var motstandsmann under andre verdenskrig, og senere marineoffiser i det norske forsvaret. Han var medlem av etterretningsgruppen Theta.
Andre verdenskrig
Da Norge ble invadert av Tyskland 9. april 1940, var Thorsen gymnasiast, og slo seg sammen med en rekke samtidige for å bekjempe tyskerne fra innsiden. Thorsen flyktet over Nordsjøen om bord på «MB Duen» den 22. oktober 1941. Han vervet seg i det britiske forsvaret. Han ble opplært i bruk av radio, telefoni og hemmelige koder som skulle brukes i operasjoner i Norge.
Etter fem ukers opplæring hos britene, ble han sendt tilbake til Bergen via Sotra, med en hemmelig sender. I desember 1941 ble det kjente «Theta»-kontoret opprettet i et loftslokale i Øvregaten. Her ble senderen installert, og hemmelige beskjeder sendt til britene. I løpet av et år reiste han til og fra Storbritannia seks ganger, alle gangene krysset han Nordsjøen. Thorsen jobbet som kurer for britene og leverte hemmelige beskjeder til nordmenn i motstandsgrupper i Bergen.
Theta-gruppen klarte via en speider på Hurtigruten å spore opp tyskernes slagskip Tirpitz i nærheten av Trondheim. Informasjonen ble sendt britene via radio 17. januar 1942. Dette førte til at britene utførte flere viktige angrep mot skipet.
I oktober 1942, fattet den tyske etterretningen interesse for rykter om Theta-gruppen i Bergen. Tysk etterretning sendte ut falske beskjeder for å villede Theta, men motstandsgruppen bet ikke på. Under en razzia i Enhjørningsgården på Bryggen samme år ble Theta-lokalet funnet av tysk etterretning, men medlemmene av gruppen klarte å flykte.
Utmerkelser
Thorsen mottok som tjueåring St. Olavsmedaljen med ekegren og var den yngste som til da hadde mottatt denne utmerkelsen. Han ble tildelt den britiske King's Medal for Courage in the Cause of Freedom. Thorsen mottok også Kongens fortjenstmedalje i gull.
Marcello Mimmi
Marcello Mimmi (født 18. juli 1882 i Poggio di Castel San Pietro nær Bologna i Italia, død 6. mars 1961 i Roma) var en av Den katolske kirkes kardinaler, og var erkebiskop av Napoli 1952–1958, og sekretær for Konsistorialkongregasjonen 1957–1961.
I 1953 ble han kreert til kardinal av pave Pius XII.
Han deltok i konklavet 1958 som valgte pave Johannes XXIII.
Episkopalgenealogi
Hans episkopalgenealogi er:
Tynnklient
En tynnklient (eller terminal) er en innretning, vanligvis en datamaskin eller et program (klienten), i et nettverk med klient-tjener-arkitektur. Klienten har lite eller ingen applikasjonslogikk, så den er avhengig av at en sentral tjener (terminalserver) behandler aktivitetene.
Definisjon
En tynnklient kan enten være et program eller en innretning for å kjøre applikasjonsprogramvare av typen som er tilpasset tynnklienter. Det finnes ingen presis, målbar definisjon for når man kan kalle programmet eller innretningen for en tynnklient.
Kort sagt foregår presentasjon av data på tynnklienten, mens mesteparten av dataprosesseringen foregår på en eller flere tjenermaskiner i nettverket, ofte kalt tynnklienttjenere eller terminalservere. Det motsatte er tykke klienter (PC-er), hvor programmene og prosesseringen ligger lokalt og eventuelt bare dataene lagres på tjener.
Tynnklient- maskinvare
En tynnklient som datamaskin inneholder gjerne så lite maskinvare og programvare som mulig, gjerne kun et lite operativsystem og programvare for å koble til en tjener. Du finner stort sett de samme komponentene i en tynnklient som i en PC, men ofte er tynnklienten uten platelager, vifter for kjøling, diskettstasjon og CD/ DVD- spiller. Disse tynnklientene har et program som er nødvendig for å koble seg til en tjener. Dette programmet er lagret i et hurtigminne. En PC kan også brukes som tynnklient ved å starte datamaskinen på en CD, USB- penn eller diskett med klientprogrammet.
Det finnes også halvtykke klienter, som har noen programmer lokalt og noen som kjører på tjener. Programmene som skal kjøres lokalt lastes da ned fra tjeneren når klienten startes eller første gangen programmet blir startet. De andre programmene kjøres på tjener som på en vanlig tynnklient.
Tynnklient- programvare
En tynnklient som programvare bruker en nettverksprotokoll for å kommunisere med en applikasjonstjener. På samme måte som med en tynnklient datamaskin inneholder klienten minst mulig applikasjonslogikk og gjør liten nytte for seg uten en tjener. Ettersom tynnklientprogrammet er lite er det enkelt å oversette til å kunne kjøre på andre plattformer og operativsystemer.
Protokoller
Noen eksempler på protokoller som bruker for kommunikasjon mellom tynnklienter og tjenere er:
Historie
Tynnklienter er et forsøk på å erstatte PC-en med en løsning som er lettere å vedlikeholde. Dette ligner på gamle løsninger med stormaskiner med dumme terminaler.
Abu Zayd al-Balkhi
Abu Zayd Ahmed ibn Sahl al-Balkhi (arabisk: أبو زيد أحمد بن سهل البلخي‎) var en muslimsk polyhistor; geograf, matematiker, fysiker, psykolog og vitenskapsmann. Han levde i Perserriket fra år 849/850 til 31. oktober 934, i perioden som er kjent som den islamske gullalderen. Han ble født i Shamistiyan i den persiske provinsen Balkh i Khorasan (nå i Afghanistan) og var en disippel av al-Kindi. Han var også grunnleggeren av «Balkhī-skolen» for terrestrisk kartlegging i Bagdad.
Musematte
En musematte er et verktøy som er tilpasset for bruk under ei datamus. Denne skal forhindre at datamusa mister feste, gi bedre følsomhet (gjelder spesielt lasermus), og kan også være tilpasset for å redusere belastninger på håndleddet og hånden ved stor bruk.
Arkeologiåret 1899
Arkeologiåret 1899 er en oversikt over blant annet utgravninger, fødte og avdøde personer med tilknytning til arkeologi i 1899.
Sara Christie
Sara Stockfleth Christie (født 6. juni 1859 i Trondhjem, død 11. oktober 1948 i Oslo) var en norsk skolebestyrerinne og politiker (H). Hun var vararepresentant til Stortinget 1916–1924, og møtte fast som vara for statsråd Odd Klingenberg 1923–1924. Hun var også den første leder av Høyrekvinners Landsforbund.
Liv og virke
Hun vokste opp i Trondhjem som datter av politimester og senere byskriver Edvard Christie og hustru Anne Sophie Knagenhjelm. Farfaren var Edvard Christie, sogneprest i Slidre i Valdres og i Nes på Romerike, og morfaren var Niels Joachim Knagenhjelm III, løytnant, godseier på Kaupanger setegård og ordfører i Sogndal.
Hun gikk i en pikeklasse ved Trondhjems borgerlige realskole. Hun tok lærerinneeksamen for folkeskolen i 1879, og foretok de følgende årene en rekke studiereiser i europeiske land, hvor hun studerte språk, litteratur, tegneundervisning og undervisningsmetoder. Fra 1879 var hun lærerinne ved Thora Storms pikeskole i Trondhjem, og overtok i 1894 skolen, som fikk navnet Frk. Christies skole og flyttet til Kjøpmannsgata 24 (Lorckgården), som hun kjøpte av H.F. Klingenberg. I 1897 fikk den tiårige pikeskolen også rett til å avholde middelskoleeksamen. Christie avsluttet skoledriften i 1917.
Hun var medlem av Trondhjem bystyre 1908–1919, fra 1911 som medlem av formannskapet. Christie var vararepresentant for Sem Sæland og Alfred Getz fra Bakklandet krets i Trondhjem og Levanger kjøpsteder i periodene 1916–1918 og 1919–1921, deretter 1. vararepresentant fra Trondhjem og Levanger kjøpsteder 1922–1924. Christie møtte første gang for Sæland i 1917, som den andre kvinnen på Stortinget etter Anna Rogstad. Senere møtte hun flere ganger for Getz i Stortingets universitets- og fagskolekomité. Hun møtte fast for statsråd Odd Klingenberg 1923–1924, og satt i Stortingets kirke- og skolekomité. Christie var medlem av Høyres sentralstyre 1913–1927 og ledet etableringen av Høyrekvinners Landsforbund, hvor hun var den første formannen 1925–1927, selv om hun ikke ønsket en særskilt kvinneorganisasjon.
Dublin
Dublin (irsk: Baile Átha Cliath) er hovedstaden og den største byen i Irland. Den er lokalisert ved en bukt ved munningen av elven Liffey i provinsen Leinster, avgrenset i sør av Dublinfjellene, en del av Wicklowfjellene. Ved folketellingen for 2016 hadde Dublin en befolkning på 1 173 179, mens de foreløpige resultatene fra folketellingen for 2022 registrerte at grevskapet Dublin som helhet hadde en befolkning på 1 450 701, og at befolkningen i Stor-Dublin-området var over 2 millioner, eller omtrent 40% av Republikken Irlands totale befolkning.
Det ble etablert en bosetning i området av irsk-gælerne i løpet av eller før 700-tallet, etterfulgt av en bosetning av norrøne nordboere på 800-tallet, også populært kjent som vikinger, som dannet en beskyttet base for sine langskip. Denne basen ble etter hvert en levedyktig bosetning som utgjorde et eget rike, kongeriket Dublin. Denne urbane bosetningen som innførte pengeøkonomi og preget egne mynter, ble det Irlands viktigste bosetning før 1100-tallets anglo-normanniske invasjon av Irland. Byen ekspanderte raskt fra 1600-tallet og var kort tid den nest største i det britiske imperiet og sjette største i Vest-Europa etter Unionsloven i 1800. Etter uavhengigheten i 1922 ble Dublin hovedstaden i Den irske fristaten, omdøpt til republikken Irland i 1937.
Dublin er et senter for utdanning, kunst og kultur, administrasjon og industri. Fra og med 2018 ble byen oppført av Globalization and World Cities Research Network (GaWC) som en global by, med rangeringen «Alpha minus», som plasserer den som en av de tretti beste byene i verden.
Etymologi
Navnet Dublin stammer fra det irske ordet Duibhlinn, tidlig klassisk irsk Dubhlind/Duibhlind, fra dubh i betydningen «svart, mørk», og linn, «basseng» (engelsk: pool, jf. Liverpool), en henvisning til et mørkt tidevannsbasseng. Dette tidevannsbassenget lå der elven Poddle kom inn i Liffey på stedet for dagens borggården på baksiden av Dublin Castle. På moderne irsk er navnet Duibhlinn, og irske rim fra grevskapet Dublin viser at i Dublin på leinsterirsk ble det uttalt Duílinn. Den opprinnelige uttalen er bevart i navnene for byen på andre språk som angelsaksiske Difelin, norrøne Dyflin, moderne islandsk Dyflinn og moderne manx Divlyn samt walisiske Dulyn og bretonske Dulenn. Andre lokaliteter i Irland bærer også navnet Duibhlinn, forskjellig anglisert som Devlin, Divlin og Difflin. Historisk sett skrev skriftlærde som brukte den gæliske skriften bh med en prikk over b-en, og gjengav Duḃlinn eller Duiḃlinn. De uten kunnskap om irsk utelot prikken, og stavet navnet som Dublin. Variasjoner av navnet finnes også i tradisjonelt skotsk-gælisk-talende områder i Skottland (gàidhealtachd, beslektet med irsk gaeltacht), for eksempel An Linne Dhubh («det svarte bassenget»), som er en del av Loch Linnhe.
Det antas nå at før bosetningen av norrøne nordboere var det en kristen kirkelig bosetning kjent som Duibhlinn, som Dyflin tok navnet sitt fra. Fra 900- og 1000-tallet var det to bosetninger der den moderne byen nå ligger. Vikingbosetningen rundt 841, Dyflin, og en irsk-gælisk bosetning, Áth Cliath («Inngjerdet vadested») lenger opp i elven, ved dagens bro Father Mathew Bridge (også kjent som Dublin-broen), nederst i Kirkegate. Baile Átha Cliath, som betyr «Byen med inngjerdete vadestedet», er det vanlige navnet på byen på moderne irsk. Áth Cliath er et stedsnavn som refererer til et punkt hvor det var et vadested ved elven Liffey nær den nevnte broen. Baile Átha Cliath var et tidlig kristent kloster, antatt å ha vært i området Aungier Street, for tiden er kirken Whitefriar Street Carmelite Church lokalisert der. Det er andre byer med samme navn, for eksempel Àth Cliath i East Ayrshire i Skottland, som er anglifisert som Hurlford. Byen blir også referert til som Bleá Cliath og Blea Cliath på irsk, spesielt når den snakkes. Dette er sammentrukne versjoner av Baile Átha Cliath.
Eldste tid
Området rundt Dublinbukten har vært bebodd av mennesker siden forhistorisk tid; det ble avdekket fiskefeller ved utgravninger under byggingen av Dublin konferansesenteret som indikerer menneskelig bosetning så langt tilbake som 6000 år siden, mens ytterligere feller ble også oppdaget nærmere den gamle bosetningen i Dublin det sørlige kaiområdet nær St. James's Gate (den vestlige porten til byen) som også indikerer mesolittisk menneskelig aktivitet.
Den gresk-romerske geografen Klaudios Ptolemaios har i sine skriftet fra en gang rundt 140 e.Kr. henvisninger som muligens er de eldste skriftlige referanser til en bosetning i Dublin. Han kalte stedet for Eblana polis (gresk: Ἔβλανα πόλις).
Dublin feiret sitt «offisielle» årtusen i 1988, noe som betyr at den irske regjeringen anerkjente 988 som året da byen ble etablert og at denne første bosetningen senere skulle bli byen Dublin.
Det antas nå at den norrøne bosetningen rundt 841 ble først innledet av en kristen kirkelig bosetning kjent som Duibhlinn, som Dyflin fikk sitt navn fra. Bevis som indikerer at også angelsaksere hadde en form for mindre bosetning i Dublin før vikingene ankom i 841, er funnet i en arkeologisk utgraving i Temple Bar.
Fra 900- og 1000-tallet var det to bosetninger som senere ble til det moderne Dublin. Den påfølgende norrøne bosetningen sentrerte seg ved elven Poddle, en sideelv til Liffey i et område nå kjent som Wood Quay og hvor Dublin City Council, Dublins byråds bygninger står. Dubhlinn var et basseng på den laveste strekningen av Poddle, hvor skip pleide å fortøye. Dette bassenget ble endelig fylt opp på begynnelsen av 1700-tallet, ettersom byen vokste. Dubhlinn lå der Castle Garden nå ligger, overfor biblioteket Chester Beatty Library i Dublin Castle. Den legendariske fortellingen Táin Bó Cúailnge («Krøttertyveriet i Cooley'») fra antagelig tidlig middelalder refererer til Dublind rissa ratter Áth Cliath, som betyr «Dublin, som kalles Ath Cliath».
Middelalderen
I 841 etablerte nordboerne en befestet base i Dublin. De bygde en vinterbase som irlenderne kalte longphort (flertall longphuirt) (befestet område for skipene), slik de også gjorde andre steder i Irland. Byen vokste til et betydelig kommersielt senter under Olav Godfridsson (irsk: Amlaíb mac Gofraidh) på midten til slutten av 900-tallet og til tross for en rekke angrep fra de innfødte irene, forble den stort sett under norrøn kontroll fram til den normanniske invasjonen av Irland som ble satt i gang fra Wales i 1169. Det var først etter Muirchertach Mac Lochlainns død tidlig i 1166 at Ruaidrí Ua Conchobair, kongen av Connacht, fortsatte til Dublin og ble innsatt som konge av Irland uten motstand.
En del av byens tidlige økonomiske vekst var handel med slaver. Slavehandelen hadde eksistert et par århundrer før nordboerne kom ved at irske pirater herjet landområdene rundt Irskesjøen, og eksempelvis kom Irlands senere helgen Patrick først til Irland som slave på 400-tallet. De norrøne vikingene overtok den eksisterende slavehandelen i Irland og Dublin nådde sitt høydepunkt på 900- og 1000-tallet. Slaver kom fra fanger fra angrep og kidnappinger, som tok menn, kvinner og barn, noe som ga inntekter og økonomisk vekst. Ofrene kom blant annet fra Irland selv, men også fra Wales, England, Normandie og videre. De norrøne brakte Irland inn i sitt omfattende system for internasjonal handel, i tillegg til å popularisere en sølvbasert økonomi med lokal handel. De var norrøne nordboere i Irland som innførte en pengebasert økonomi med den første myntpregingen i 997. En av kongene av Dublin, Sigtrygg Silkeskjegg, preget egne mynter.
Kongen av Leinster, Diarmait Mac Murchada, etter at han ble sendt i eksil av Ruaidhrí, fikk hjelp av den anglo-normanniske Richard de Clare, 2. jarl av Pembroke (kalt «Strongbow»), til å erobre Dublin. Etter Mac Murroughs død erklærte Strongbow seg som konge av Leinster etter å ha fått kontroll over byen. Som svar på Strongbows vellykkede invasjon, bekreftet kong Henrik II av England sin fullstendige herredømme ved å sette i gang en større invasjon i 1171 og utropte seg til Lord av Irland. På denne tiden ble grevskapet for byen Dublin (county of the City of Dublin) etablert sammen med visse friheter ved siden av selve byen. Dette fortsatte fram til 1840 da baroniet Dublin City ble skilt ut fra baroniet Dublin. Siden 2001 har begge baroniene blitt endret til byen Dublin (City of Dublin).
Dublin Castle, anlagt som en festning, senere ombygd til et slott, som ble sentrum for anglo-normannisk makt i Irland. Den ble opprettet i 1204 som et stort defensivt arbeid etter ordre fra kong Johan av England. Etter utnevnelsen av den første borgermester (Lord Mayor) av Dublin i 1229, utvidet og vokste byen seg og hadde en befolkning på rundt 8000 ved slutten av 1200-tallet. Dublin blomstret som et handelssenter, til tross for et forsøk fra kong Robert Bruce av Skottland og hans bror Edward Bruce på å erobre byen i 1317. Den forble en relativt liten middelalderby med forsvarsmurer på 1300-tallet og var under konstant trussel fra de omkringliggende innfødte irske klanene. I 1348 tok svartedauden, en dødelig pest som hadde herjet Europa, tak i Dublin og drepte tusenvis i løpet av det følgende tiåret.
Tidlig moderne tid
Ettersom byen fortsatte å blomstre i løpet av 1700-tallet, ble georgiske Dublin for en kort periode den nest største byen i det britiske imperiet og den femte største byen i Europa, med en befolkning på over 130 000. Mens noen middelalderske gater og formgivning (blant annet områdene rundt gatene Temple Bar, Aungier Street, Capel Street og Thomas Street) ble mindre påvirket av bølgen av georgisk gjenoppbygging, stammer mye av Dublins arkitektur og utforming fra denne perioden.
Dublin vokste enda mer dramatisk i løpet av 1700-tallet, med byggingen av mange nye distrikter og bygninger, som Merrion Square, Parliament House og Royal Exchange (dagens Dublins rådhus). Wide Streets Commission ble opprettet i 1757 på forespørsel fra Dublin Corporation (det tidligere navn på bystyret og dens administrative organisasjon i Dublin) for å styre arkitektoniske standarder for utformingen av gater, broer og bygninger. I 1759 ble Guinness-bryggeriet grunnlagt; og ville til slutt vokse til å bli det største bryggeriet i verden og den største arbeidsgiveren i Dublin. I løpet av 1700-tallet var lin ikke underlagt de samme handelsrestriksjonene med England som ull, og ble den viktigste irske eksporten. Over 1,5 millioner yards med lin ble eksportert fra Irland i 1710, og steg til nesten 19 millioner yards innen 1779.
Senmoderne og samtiden
Dublin led en periode med politisk og økonomisk tilbakegang i løpet av 1800-tallet etter Unionsloven i 1800, hvor regjeringssetet ble overført til det britiske parlamentet i Palace of Westminster i London. Dublin spilte ingen stor rolle i den industrielle revolusjonen, men forble sentrum for administrasjonen og et transportknutepunkt for det meste av øya. Irland hadde ingen vesentlige kilder til kull, datidens viktigste drivstoff, og Dublin var ikke et senter for skipsproduksjon, den andre hoveddriveren for industriell utvikling i på de britiske øyer. Belfast (i dagens Nord-Irland]]) utviklet seg raskere enn Dublin i denne perioden på en blanding av internasjonal handel, fabrikkbasert lintøyproduksjon og skipsbygging. I 1814 var befolkningen i Dublin 175 319 innbyggere som regnet under Befolkningsloven (Population Act), noe som gjorde Dublins befolkning høyere enn alle andre byer i England utenom London.
Påskeopprøret i 1916, den irske uavhengighetskrigen, og den påfølgende irske borgerkrigen resulterte i en betydelig mengde fysisk ødeleggelser i sentrale Dublin. Regjeringen i den irske fristaten gjenoppbygde sentrum og fant nye lokaler for det nye parlamentet, Oireachtas, i Leinster House (Teach Laighean). Siden begynnelsen av normannisk styre på 1100-tallet har byen fungert som hovedstad i forskjellige geopolitiske enheter: Lord av Irland (1171–1541), kongeriket Irland (1541–1800), som en del av Det forente kongerike Storbritannia og Irland (1801–1922), og Den irske republikk (1919–1922). Etter Irlands deling (med et adskilt Nord-Irland) i 1922 ble Dublin hovedstaden i den irske fristaten (1922–1937) og er nå hovedstaden i republikken Irland. Et av minnesmerkene for å minnes denne tiden er Garden of Remembrance, anlagt til minne om alle som falt i den irske uavhengighetskrig (1919–1922).
Dublin var også et offer for de nordirske problemene, selv om vold hovedsakelig skjedde i Nord-Irland i løpet av denne 30 år lange konflikten. En lojalistisk paramilitær gruppe, Ulster Volunteer Force, bombet byen i løpet av denne tiden, særskilt i en grusomhet bombeattentatet i Dublin og Monaghan der 34 mennesker døde, hovedsakelig i sentrum av Dublin.
Store deler av det georgianske Dublin ble revet eller vesentlig ombygd på midten av 1900-tallet under en boom i kontorbygg. Etter denne boomen bremset tempoet i byggingen i nedgangstidene på 1970- og 1980-tallet. Oppsamlet førte dette til en stor nedgang i antallet mennesker som bodde i sentrum av byen, og i 1985 hadde byen omtrent 150 dekar nedlagt land som var øremerket utvikling og 900 000 km2 med kontorlokaler.
Den gamle parlamentsbygningen
Parlamentsbygningen var det første offentlige bygg som ble reist i storhetstiden i det 18. århundre. Det ble påbegynt 1729 etter tegninger av Edward Lovat Pearce, og regnes som et av de beste eksempler på tidens rådende stil. Det autonome irske parlamentet hadde tilhold her fra 1783 til 1800. Den private forretningsbanken Bank of Ireland tok over bygningen i 1804.
Trinity College
Universitetet Trinity College ble grunnlagt i 1592, på stedet hvor et kloster hadde ligget inntil det ble stengt av Henrik VIII av England. Det var et protestantisk universitet, opprettet for å fremme reformasjonen. Den eldste bevarte bygningen er fra 1722. Biblioteket rommer over en halv million trykte bøker og over 2 000 håndskrifter. Siden 1801 har det hatt rett til et eksemplar av alle bøker utgitt i Irland og Storbritannia. Den største skatten i biblioteket er Kellsboken (Book of Kells), som er en illuminert håndskrift av evangeliene, antagelig fra 8. århundre. Blant tidligere studenter finner man forfatteren Bram Stoker, politikeren Edward Carson og Irlands første president, Douglas Hyde.
Tollbygningen
Tollbygningen regnes av mange som Dublins fineste bygning. Den ble tegnet av James Gandon, og fullført i 1791. Det ble satt i brann i 1921, under borgerkrigen, men er dyktig restaurert.
Dublin Castle
Slottet ble bygget mellom 1208 og 1220. Det var bolig for de engelske visekongene. Det brukes nå blant annet til innsettelse av presidenten og andre viktige statstilstelninger.
Four Courts
Rettsbygningen,.
Kilmainham fengsel
Fengselet ble bygget etter modell av moderne, åpne fengsler i USA. Planløsningen er slik at vaktene skal kunne se alle cellene, det er også lyst og luftig. Under hungersnøden på 1840-tallet var fengselet et av de stedene man var garantert å få mat, dermed gjorde mange hungersrammede seg til forbrytere for å havne her. Etter Påskeopprører i 1916 ble flere av lederne fengslet og senere henrettet i Kilmainham. På grunn av dette er fengselet nå gjort om til museum om Irlands frihetskamp, med spesiell vekt på lederne fra 1234.
General Post Office
Hovedpostkontoret (General Post Office, eller bare GPO på folkemunne) i O'Connell Street som er hovedgaten, ble fullført 1818 etter tegninger fra Francis Johnston. I tillegg til å være en flott bygning er det mest kjent for å være stedet hvor uavhengighetserklæringen ble lest opp under Påskeopprøret i 1916. Det er satt opp en minneplakett på fasaden og en statue i sentralhallen.
Kristkirken
Christ Church Cathedral har sin opprinnelse i en katedral reist i det 11. århundre. Jarlen av Pembroke, Strongbow, erstattet den med et større bygg reist fra 1172 til omkring 1220. Det meste av dagens katedral er fra det 19. århundre, men deler av middelalderkatedralen er bevart. Ved reformasjonen ble den en anglikansk katedral, og er det fortsatt.
Nasjonalmuseet
Nasjonalmuseet rommer mange gjenstander fra keltisk tid, og har en historisk seksjon som blant annet rommer den permanente utstillingen «Veien til uavhengighet», med fokus på perioden 1900 til 1923.
Phoenix Park
En sektor av byen mot øst og øst-nordøst består av en stor park med store gressletter innimellom eiketrær og få bilveier. Dublin Zoo og residensen til USAs ambassadør ligger i parken. Det er en opplevelse å leie hest og se parken fra hesteryggen.
St.Stephens Green
St. Stephens Green er en idyllisk park like sør for sentrum med plener, flere vann og beplantninger.
Grand Canal og Royal Canal
Det er bygget kanaler på nord- og sørsiden av sentrum som begge går tvers over Irland til vestkysten. Det er mulig å leie kanalbåter for kortere eller lengre turer på kanalene.
Lufthavn
Dublin lufthavn ligger ca. 10 km nord for Dublin. Den er Irlands hovedflyplass med over 31 millioner reisende (2018 ). Lufthavnen er en av få hovedflyplasser i Europa som ikke betjenes av jernbane.
Veinett
Sentrum av Dublin fungerer som et nav for riks- og fylkesveier som går ut av byen og videre innover i landet. Ringveien M50 er en motorvei som delvis omkranser Dublin (sør, vest og nord) og den fungerer som en forbindelse mellom disse riks- og fylkesveiene. Det er én automatisk bomstasjon, West Link, der motorveien krysser elven Liffey mellom avkjøringene til riksvei N3 og N4.
Ved nord-enden av M50 går motorveien M1 videre mot grensen til Nord-Irland. M1 er også knyttet til Dublins eneste veitunnel, Port Tunnel, som ble bygget for å fjerne tungtrafikk som før tunnelen åpnet måtte kjøre fra havnen gjennom sentrum for å nå M50 og riksveiene.
M1 og M50 utgjør deler av Europavei E01.
Kollektivtransport
Dublin Bus har 121 bussruter (2020 ). Det private selskapet Go Ahead Ireland har 38 bussruter (2020) og det nasjonale busselskapet Bus Éireann én bussrute nord i Dublin fylke.
Det er også private operatører som dekker spesielle transportbehov, både utfyllende til og i konkurranse med Dublin Bus, for eksempel ekspressbuss fra Swords nord i Dublin til sentrum via Port Tunnel, flybuss til lufthavnen og busser fra sentrum ut til industriområder i utkanten av byen.
Det statlige togselskapet Iarnród Éireann kjører pendlertog fra Dundalk og Drogheda nord for Dublin, Longford og Maynooth vest for Dublin og Wexford sør for Dublin til Connolly stasjon og fra Kildare sørvest for Dublin til Heuston stasjon og til Grand Canal Dock stasjon via Connolly stasjon. De kjører også tog fra M3 Parkway stasjon i vest til Docklands stasjon like ved Connolly stasjon.
I 2004 åpnet to separate bybaner i Dublin, begge kalt Luas. Den røde linjen går fra Connolly stasjon og Point Village øst for sentrum til Tallaght og Saggart sørvest i Dublin. Den grønne linjen går fra Broombridge nord for sentrum via St. Stephens Green til Brides Glen sør i Dublin.
Det er rundt 14,200 aktive drosjeløyver i Dublin (2016 ).
Havnetrafikk
Havnen i Dublin drives av Dublin Port Company og håndterer hovedsakelig gods. Den har også passasjertrafikk til Holyhead og Liverpool i Storbritannia og sesongtrafikk til Douglas på Isle of Man. Verdens største bilferge, Irish Ferries sin MS «Ulysses», trafikkerer Holyhead-ruten. Mange cruiseskip ankommer også havnen årlig.
Fylkesvei 3058
Fylkesvei 3058 går mellom Fjellvik og Buer i Sandefjord kommune.
Frem til 2019 hadde veien betegnelsen fylkesvei 261 (Vestfold).
Nils Kristen Jacobsen
Nils Kristen Jacobsen (født 13. august 1908 i Skjervøy i Troms, død 25. januar 1993) var stortingsrepresentant for Arbeiderpartiet fra 1945 til 1973.
Dasarahalli
Dasarahalli er en by og et kommunestyre i distriktet Bangalore Rural i den sørindiske delstaten Karnataka. Byen ligger på National Highway 4 (NH 4), som forbinder Mumbai til Chennai.
De romersk-persiske kriger
De romersk-persiske krigene var en serie med konflikter mellom den gresk-romerske verden og to påfølgende persiske riker: det partiske rike og Sasanideriket. Slag som ble utkjempet mellom Partia og den romerske republikk begynte i 54 f.Kr.; kriger begynte under senrepublikken, og fortsatte gjennom Romerriket og Sasanideriket. Flere vasallkongeriker i form av bufferstater foruten flere allierte nomadiske folk spilte også en rolle. Krigene endte med de arabiske og muslimske erobringer som førte til at Sasanideriket falt og store territoriale tap for det bysantinske Østromerriket kort tid etter slutten av den siste krigen mellom dem.
Dasarahalli
Demografi
Ifølge den offisielle folketellingen i 2001 hadde byen 263 636 innbyggere. Av disse var 54 % menn og 46 % kvinner. Gjennomsnittlig lesekyndighet i byen var da 72 %, noe som var høyere enn landsgjennomsnittet på 59,5 %. Mannlig lesekyndighet var 77 %, mens 66 % av kvinnene var lesekyndige. 12 % av Dasarahallis befolkning var barn under 6 år.
De romersk-persiske kriger
Om sett i sammenheng varte de romersk-persiske krigene varte i over 680 år, og utgjorde en av de lengste militære konflikter i menneskelig historie. Til tross for dette forble grensene i stor grad stabile. Det var en form for tautrekking: byer, befestninger, og provinser ble jevnlig angrepet, herjet, erobret, ødelagt og forhandlet. Ingen av partene hadde logistisk styrke eller nok arbeidskraft og menneskelige ressurser for å opprettholde slike langvarige kampanjer så langt fra sine grenser, og ingen av dem kunne avansere for langt uten å risikere å strekke sine grenser for tynne. Romerne angrep eksempelvis Ktesifon mer en et halvt dusin ganger, og ved fem anledninger tok de byen ved storm. Begge sider gjorde sine erobringer bortenfor grensene, men over tid ble balansen bort imot alltid gjenopprettet. Grensen endret seg noe på 100-tallet e.Kr.: den hadde gått langs nordlige Eufrat; den nye grensen gikk øst, eller senere nordøst, over Mesopotamia til nordlige Tigris. Det var flere betydelige endringer ytterligere nord, i Armenia og i Kaukasia. Selv det i begynnelsen var ulik militær taktikk mellom partene, tilpasset militæret seg på begge sider hverandre og på andre halvdel av 500-tallet var de bort imot like og tilpasset hverandre.
Sanne Salomonsen
Sanne Salomonsen har medvirket i tre spillefilmer; Historien om en moder (1979), Forræderne (1983) og Smuglerkongen (1985).
Daniel Fleeman
Daniel Fleeman (født 3. oktober 1982 i Burton on Trent) er en profesjonell engelsk landeveissyklist. Han sykler for Rapha Condor Sharp. I 2008 vant han etapperittet Tour des Pyrénées.
Duplo
Duplo er en leketøyserie utviklet av Lego for barn i aldersgruppen 0–5 år. Leketøyserien består av byggeklosser som er større og danner mindre kompliserte byggesett enn Lego-klossene. Duplo ble først lansert i Danmark i 1967 og internasjonalt i 1969. Duplo er utviklet for å være er trygg og holdbar. Klossene kommer i forskjellige farger og former, som gjør at barnet kan utvikle sin fantasi og byggekunst. I tillegg til de generelle byggeklossene kommer byggesettene ofte med «konvensjonelle» leker med byggeknotter, f.eks. biler og dyr. Størrelsen gjør duploklossene lettere for mindre barn å håndtere og vanskeligere å putte i munnen enn legoklossene. Duploklossene har også avrundede kanter og hjørner.
Lysekil
Lysekil er en by i Västra Götalands län i landskapet Bohuslän i Sverige. Den er administrasjonssenter for Lysekil kommune. Turisme og fiskeindustri er meget viktig for byen. I 2010 hadde tettstedet 7 628 innbyggere.
Heidi Dahlsveen
Heidi Dahlsveen (født 14. april 1966 på Hvaler) er en norsk forfatter, forteller og høgskolelektor i fortellerkunst ved Høgskolen i Oslo. Hun har arbeidet som forteller siden 1996 og har påvirket fortellerbevegelsen i Norge gjennom kurs og artikler. I 2008 kom hennes første bok om faget ut på Universitetsforlaget.
Ted King
Edward Carrington «Ted» King (født 31. januar 1983 i Brentwood, New Hampshire) er en amerikansk tidligere profesjonell landeveissyklist.
Heidi Dahlsveen
Dahlsveen har skapt simulatoren «The Companion» i Second Life, der et norsk folkeeventyr (Følgesvennen) formidles på en måte som lar de besøkende ta del i eventyret. I Second Life har Dahlsveen avatarnavnet Frigg Ragu.
Lysekil
Historie
Stedet der Lysekil ligger er en gammel bosetting, med den tidligste bebyggelsen ved det som i dag er Norra hamnen. Allerede på 1500-tallets store sildeperiode hadde den egen kirke og prest, og på 1600- og 1700-tallet var den en av de fem vestkysthavner der sildepakking og sildevraking var tillatt. Stedet ble tidlig preget av sjøfart og eide ved midten av 1800-tallet en betydelig egen seilflåte.
Stedet var opprinnelig et liggested under Lyse gård. Etter 1658 ble ikke Lysekil oppført i jordebøkene før i 1685, da det ble kronfiskeläge. I 1715 ble leiet kjøpt av admiral Strömstierna og i 1778 av et 40-tall beboere, hvis arvinger på slutten av 1800-tallet var Lysekils dominerende jordeiere. Takket være god tilgang på sild på midten av 1700-tallet, sildeperioden, fikk stedet et oppsving og mange salterier og trankokerier ble etablert. I 1790 var antallet innbyggere økt til 536, noe som innebar en fordobling på kort tid.
På riksdagen i 1834–35 ble det reist forslag om å anlegge en by ved Lysekil, men stendene anså kjøpstadsrettigheter for tilstrekkelige for det blomstrende fiskeleiet, som fikk slike rettigheter i 1836.
I 1800-tallets annen halvdel ble Lysekil utviklet til badested etter at Carl Curman hadde fått i oppdrag å utvikle et badeanlegg. Lysekils badinrättning og likeså Lysekil kallbadhus ble bygd på 1860-tallet. Sammen med sin hustru, Calla Curman, bygd han Curmans villor, sommerhus i gammel nordisk stil. Calla Curman stod også bak Stångehuvuds naturreservat.
Den 1. april 1903 ble Lysekil by og fikk byrettigheter, noe som var av stor betydning for kjøpstedet Lysekil. Lysekil ble en såkalt «stapelstad», noe som innebar at man fikk tillatelse til å handle med utlandet. Hundre år senere ble dette feiret på forskjellige vis.
Byvåpenet er et blå- og sølvfarget skjold med tre sølvstjerner og to stående fisker, som vitner om fiskets betydning for Lysekils utvikling. To av stjernene symboliserer Henrik Gyllenstierna respektive Olof Strömstierna og den tredje stjernen er Lysekils egen.
I Lysekil produserte Lysekils Mekaniska Verkstad i mange år Skandiamotoren. Fra 1920-tallet hadde PLM produksjon i Lysekil. Under andre verdenskrig var Lysekil innblandet i eksport av kulelager til England i Operation Bridford eller «The ball bearing run». Med hjelp av hurtiggående kanonbåter, «blockade runners», kunne britene nattestid bryte gennom den tyske Skagerraksperren høsten og vinteren 1943–44, og blant annet frakte kulelager fra de norske Kvarstadbåtene som var blitt inneperret i Sverige, over til Hull i England. Trafikken ble gjenopptatt høsten og vinteren 1944–45 men da med vekt på å gi fornødenheter og ammunisjon fra England via Lysekil til den danske motstandsbevegelsen.
I 1975 ble raffineriet Scanraff innviet; den ble en viktig industri for Lysekil. Siden 2003 heter det Preemraff Lysekil.