cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Toppserien 2010
Forhåndstips
Samtlige forhåndstips var sterkt preget av at Stabæk hadde mistet bare to spillere (Melissa Wiik og Solveig Gulbrandsen), mens Røa hadde mistet fem (Kristine Edner Wæhler, Marit Fiane Christensen, Marie Knutsen, Camilla Huse og Lene Mykjåland). Arna-Bjørnar hadde som en av svært få klubber ikke mistet noen fra førsteelleveren etter sesongslutt, men heller fått tilbake førstekeeper Erika Skarbø og midtbanespiller Madeleine Giske, begge fra skade. I motsetning til i 2009, da ett tips skilte seg ut, ser alle tipsene i 2010 ut til å gå unisont mot at Stabæk blir seriemester. Samtlige tips peker også på at Linderud-Grei rykker ned.
Xie Fei
I 1976 ble han en av de tre leder for partitidsskriftet Hongqi. Han ble leder for kommunistpartiet i Guangdong i 1992, et verv han hadde til året før sin død.
Toppserien 2010
Forhåndstips
Informasjonen er hentet innen en uke før første spillerunde, og er plassert stort sett etter når de kom.
Xie Fei
I mars 1998 ble han viseformann for Den nasjonale folkekongressens stående komite, og medlem av Politbyrået.
Toppserien 2010
Forhåndstips
1 = Disse lagene er rangert likt, og plassert alfabetisk.
Trenerbytter
Følgende trenere har blitt byttet:
Terminliste
For første gang siden Toppserien 2006 er det ingen mesterskap i sesongen. Dermed blir det bare kvalifiseringslandskamper som stykker opp ligaen.
Schwarzburg
Grevskapet Schwarzburg var en stat i det tysk-romerske rike som eksisterte fra 1195 til det ble delt opp i Schwarzburg-Rudolstadt og Schwarzburg-Sondershausen. Det ble styrt av grever fra Huset Schwarzburg.
Grafschaft Schwarzburg County of Schwarzburg Comté de Schwarzbourg
Gimsøystraumbrua
Gimsøystraumbrua er ei fritt frambygg-bru som krysser Gimsøystraumen mellom Austvågøya og Gimsøya i Nordland. Brua er 839 meter lang og har et hovedspenn på 148 meter og seilingshøyde 30 meter. Brua har 9 spenn. Den ble åpnet i 1981 og er en del av europavei 10. Sammen med Sundklakkstraumen bru (åpnet 1976) erstattet den fergestrekninga mellom Lyngvær på Austvågøya, Smorten på Vestvågøya og Sundklakk på Gimsøya. Fergeforbindelsen ble satt i drift i 1955.
Lagtingsvalget på Færøyene 1916
Lagtingsvalget på Færøyene 1916 ble avholdt 28. februar 1916.
Resultater
Merk valgordningen som kunne (slik som i 1916-valget) gi mandatfordeling noe i utakt med oppslutning.
Steve Woods
Stephen John Woods (født 15. desember 1976 i Davenham i Cheshire) er en engelsk fotballspiller som er klubbløs. Han har tidligere spilt for Stoke City, Plymouth Argyle, Chesterfield FC og fram til 2009 Torquay United.
Han spilte 247 ligakamper for Torquay mellom 2001 og 2009.
Landkreis Spree-Neiße
Landkreis Spree-Neiße (nedersorbisk: Wokrejs Sprjewja-Nysa) er en Landkreis i den sørøstlige delen av Brandenburg.
Geografi
Kretsen grenser i nord til Landkreis Oder-Spree, i øst til Polen, i sør til Landkreis Görlitz og Landkreis Bautzen i Fristaten Sachsen, i vest til Landkreis Oberspreewald-Lausitz og i nordvest til Landkreis Dahme-Spreewald. Landkreis Spree-Neiße omslutter nesten fullstendig den kretsfrie byen Cottbus.
Platystictidae
Platystictidae er en delgruppe av øyenstikkere, (Odonata).
Dêrelûk
Dereluk (kurdisk: Dêrelûk) er en kurdisk by med om lag 52.533 innbyggere i 2010. Byen ligger nord i den Kurdiske autonome region i Irak.
Det vilde Kor
Det vilde Kor er Knut Hamsuns eneste diktsamling. Den ble utgitt 4. mai 1904.
Samlingen inneholder både eksistensialistiske, erotiske og politiske dikt. Det mest bemerkelsesverdige av de sistnevnte er kanskje «Himmelbrev til Byron», adressert til den avdøde engelske poeten Lord Byron, et av Hamsuns forbilder. Diktet begynner slik:
America’s Got Talent
America's Got Talent er en amerikansk TV-sendt talentkonkurranse som har gått på NBC siden 2006. Her kan det konkurreres i både sang, dans, humor, trylling og skuespill.
Det vilde Kor
Nu, Ridder, er Tiden at komme tilbage!
af Fredspratets Plage,
af Kvindesagshyl.
Vor Jord blev den lumreste Ulddyds Asyl.
Diktet «Bjørnson» ble skrevet som en hyldest av Bjørnstjerne Bjørnson til dennes 70-årsdag i 1902. Diktet var opprinnelig inntatt i et festskrift til Bjørnson ved samme anledning, da under tittelen «Hilsen».
Det vilde Kor ble i 1982 satt til musikk av Ketil Bjørnstad og Ole Paus på albumet "Bjørnstad/Paus/Hamsun", og i 2007 ble det satt til musikk av det norske folk metal-bandet Lumsk, på albumet Det Vilde Kor.
Luzern (kanton)
Luzern er en kanton i Sveits. Den grenser til de andre sveitsiske kantonene Aargau, Zug, Schwyz, Nidwalden, Obwalden og Bern samt til innsjøen Vierwaldstättersee. Vis-à-vis Vierwaldstättersee ligger to eksklaver av Luzern, som ved siden av sjøen bare grenser til hhv. Schwyz og Nidwalden.
Luzern var en av de «åtte gamle steder», dvs. en av de åtte kantonene som sluttet seg til det opprinnelige sveitsiske edsforbundet innen 1353.
Byer, kommuner og distrikter
Luzern består av 96 kommuner som er sammenfattet til fem distrikter (Ämter). Følgende byer har mer enn 10 000 innbyggere: De fem distriktene er:
Åge Starheim
Åge Starheim (født 23. mai 1946 i Eid) er en norsk politiker (FrP). Han ble innvalgt på Stortinget fra Sogn og Fjordane i 2005 og gjenvalgt i 2009. Starheim var den første FrP-representanten som ble valgt på Stortinget fra Sogn og Fjordane. Han var formann i Selje FrP og Sogn og Fjordane FrP fram til 2010.
Starheim har vært medlem av Selje kommunestyre siden 1976, og var ordfører i Selje fra 1984 til 1989. Han representerte da Høyre.
Fylkesleksikon for Sogn og Fjordane
Starheim fikk sammen med Arild Nybø Sogn og Fjordane journalistlags pressepris i 2002 for å ha bygget opp fylkesleksikonet.
11. februar 2015 overtok nynorskleksikonet Allkunne redaktøransvaret for fylkesleksikonet.
Fredvangbruene
Fredvangbruene er to fritt frambygg-bruer som forbinder fiskeværet Fredvang på Moskenesøya med resten av Flakstad kommune på Flakstadøya i Nordland. Bruene er del av fylkesvei 7708.
Både Kubbholmleia bru og Røssøystraumen bru er 240 meter lange og har hovedspenn på 115 meter. Begge bruene har 3 spenn og seilingshøyde på 16 meter. Bruene ble åpnet 3. desember 1988 og erstattet fergestrekningen mellom Finnbyen og Fredvang. Fergeforbindelsen ble satt i drift i 1965.
Kølle (slagverk)
Køller benyttes til forskjellige slagverkinstrumenter som blant annet pauker, melodisk slagverk, cymbaler og trommer. Køllen består av et hode som er montert på et tynt skaft.
Harde køller (som til bruk for klokkespill, xylofon og lignende) har ofte hoder laget av messing, plast, nylon, akryl, tre eller andre harde materialer.
Bløte køller er ofte innpakket i garn, bomull eller latex. Disse er oftest i bruk på marimba, vibrafon, pauker eller cymbaler.
I begynnelsen
I begynnelsen, skapelsesmyter fra hele verden er en bok i Bokklubbens serie Verdens Hellige Skrifter, redigert av Tor Åge Bringsværd og Jens Braarvig og utgitt i 2000. Boken inneholder 28 skapelsesmyter fra ulike religioner og mytologier. Boken var den første i serien.
Boken inneholder utdrag fra Koranen, Bibelens første Mosebok, Enuma Elish, Hesiods Theogonien, Gylfaginning, Kalevala, Popol Vuh, Rigveda, Manus lover, Kumulipo og Sefer jetsira. I tillegg er det blant annet tekster fra sumerisk, polynesisk, arabisk, persisk, mesopotamisk, australsk og inuittenes mytologi, og fra buddhisme, hopi- og maorikulturen.
De fleste tekstene er oversatt til norsk for første gang i og med denne utgivelsen. Bergens Tidende kalte bindet en «lekker liten bok» og hevdet at redaktørene hadde skrevet et «perspektivrikt og tankevekkende forord».
Norsk Postforbund
Målet med forbundet var å bedre lønnen og arbeidsforholdene. Fagforeningen ble medlem av LO i 1918. Fra 1951 var den medlem av Postfolkenes Fellesforbund sammen med Den norske Postorganisasjon og Poståpnernes Landsforbund.
Den slo seg sammen med Den norske Postorganisasjon i 2000. Det nye forbundet fikk navnet Postkom.
Vugar Gashimov
Vugar Gashimov (født 24. juli, 1986 i Baku, død 11. januar, 2014 i Heidelberg, Tyskland) var en Stormester i sjakk fra Aserbajdsjan. Han var en anerkjent lynsjakk-spesialist og ble nasjonal mester i sjakk i Aserbajdsjan tre ganger (1995, 1996 og i 1998). Han vant i Athen i 2005-utgaven av Acropolis International. Natt til 11. januar 2014 døde Gashimov på et sykehus i Tyskland mens han fikk behandling for en hjernesvulst han hadde lidd av i over 10 år.
Lagkonkurranser
Gashimov spilte for Aserbajdsjan i sjakk-OL i 2002, 2004, 2006 og 2008. Han spilte på det gullmedaljevinnende laget under europamesterskapet for lag i Novi Sad i 2009 sammen med Teymur Rəcəbov, Rauf Mammadov og Gadir Guseinov. Det samme laget vant også bronse i 2007.
Vandelskontroll
Vandelskontroll er et kriminalitetsforebyggende virkemiddel hvor opplysninger om enkeltpersoners vandel (adferd, livsførsel) brukes til å utestenge dem fra bestemte stillinger, funksjoner, tillatelser, oppgaver eller lignende som de ikke er egnet til.
Vandelskontroll skal skape økt trygghet for arbeidsgivere, tjenestemottakere og allmennheten. Ved å stille særlige krav til søkere, for eksempel ved ansettelse i politiet, skolevesenet og lignende, skal arbeidsgiveren vite at søkerne ikke er dømt for straffbare handlinger som viser at de ikke er egnet for stillingen.
Vandelsattester
Vandelsattester, i blant også kalt politiattester, er attester fra myndighetene, eksempelvis politiet, med opplysninger om en persons oppføringer i politiregistrene. Hvilke typer oppføringer som eventuelt anføres i en attest er avhengig av formålet med attesten.
Politiattest utstedes av politiet etter skriftlig søknad. Den kan kun utstedes til visse formål, og ikke på generelt grunnlag.
Krav om politiattest
I en rekke yrker kreves det politiattest for å få ansettelse: politi, fengselsvesenet (Kriminalomsorgen), luftfart, advokatbevilling og FN-tjeneste.
Det er ikke anledning for arbeidsgivere til å kreve politiattest dersom stillingen ikke omfattes av gjeldende lovhjemmel, per 2009 lov om strafferegistrering av 11. juni 1971 §6 første og annet ledd.
Fra 1. desember 2006 fikk frivillige organisasjoner mulighet til å innhente politiattest fra frivillige som jobber med barn og unge etter Forskrift om strafferegistrering. Denne attesten viser dommer eller forelegg for voldtekt eller seksuelt misbruk av barn (herunder kjøp av seksuelle tjenester fra barn under 18 år og befatning med barnepornografi). – I august 2009 fremmet Regjeringen forslag om ny politiregisterlov.
Cai Hesen
Cai Hesen (kinesisk: 蔡和森; hanyu pinyin: Cài Hésēn, født 30. mars 1895 i Shuangfeng i provinsen Hunan i Kina, drept i august 1931 i Guangzhou) var en tidlig leder av Det kinesiske kommunistiske parti, og venn og medarbeider med Mao Zedong.
Cai var aktiv i politikken fra slutten av 1910-årene. I 1919, som del av Mouvement Travail-Études, dro han til Frankrike med sin mor, sin søster Cai Chang, og sin kjæreste Xiang Jingyu. I Paris ble han med blant de kinesiske kommunistiske studenter. I 1921 ble han arrestert for sin rolle i en rekke arbeideruroligheter, og ble så utvist fra Frankrike.
Vandelskontroll
Opplysninger i attesten
I uttømmende politiattest tas alt med uansett alder. Unntaket er saker som er sendt til behandling i konfliktrådet etter straffeprosessloven § 71a, når vedkommende ikke har begått nye straffbare handlinger to år etter at konfliktrådsbehandlingen er avsluttet med avtale.
Cai Hesen
I 1931 ble Cai forrådt av Gu Shunzhang og arrestert av politiet i Hongkong. Han ble så utvist til Guangzhou. Der ble han torturert av krigsherren Chen Jitang. Han ville ikke si noe, og ble til slutt korsfestet med nagler mot veggen i fengselet.
Vandelskontroll
Barneomsorgsattest
Barneomsorgsattest er en mer omfattende politiattest for personer som skal ha omsorg for eller oppgaver knyttet til mindreårige. Attesten kan bidra til å sikre at en person som skal adoptere eller over tid eller jevnlig skal ha heldøgns omsorgsansvar for mindreårige, er egnet for oppgaven. På Barneomsorgsattest skal det anmerkes om personen er siktet, tiltalt, har vedtatt forelegg eller er dømt for overtredelse av flere straffelover. Regjeringen utreder (november 2010) nå om alle ansatte i barnevernet skal ha barneomsorgsattest.
Svartsurbær
Svartsurbær (Aronia melanocarpa) er en lauvfellende busk i rosefamilien, som i Europa trolig er mest kjent som prydbusk. Den stammer fra det østre Nord-Amerika. Busken har hvite blomster som kommer i mai-juni. Senere på sommeren kommer de sorte bærene. Om høsten har den vakre høstfarger. De dekorative bærene er spiselige og fulle av antioksidanter – og brukes derfor i juice, vin, likør, saft, syltetøy eller som naturlig fargestoff.
Svein Grønvold
Svein Roar Grønvold (født 10. januar 1953) er en norsk fotograf, bosatt i Ski.
Grønvold er oppvokst i Eidsvoll. Han er utdannet natur- og miljøvernkandidat fra Telemark distriktshøgskole. Tidligere har han arbeidet som informasjonskonsulent ved Forskningsparken i Ås, vært ansatt ved Norsk institutt for skogforskning (nå Institutt for skog og landskap) på Ås og hos Fylkesmannens miljøvernavdeling i Buskerud.
Han har drevet som naturfotograf i hele sitt voksne liv, og illustrert flere bøker. Grønvold har vært hovedredaktør, medforfatter og fotograf for en rekke praktbøker og guidebøker om fjell og fjellvandring. Bøkene i «hytte til hytte-serien» ble utgitt på Gyldendal forlag i perioden 1987 til 2001 og beskriver detaljert kjente fjellområder som Jotunheimen, Hardangervidda, Rondane og Femundsmarka, Nordvestlandets fjellverden og Skarvheimen.
Grønvold er medlem i foreningene Norske Naturfotografer, BioFoto og Oslo Naturfoto, og er tilknyttet bildebyrået NTB Scanpix Samfoto.
Brest (Belarus)
Brest, som var et viktig knutepunkt på Sovjetunionens tid, er forblitt et viktig knutepunkt og kontrollpunkt for toll og immigrasjon på jernbanelinjen mellom Berlin og Moskva. I Brest må togvognene justeres mellom russisk sporvidde og europeisk standardsporvidde for jernbane.
Landsbyen Kosava, der Tadeusz Kościuszko ble født, er også i Brest-området, og har et slott fra 1800-tallet og en katolsk kirke.
Byen omtales til dels som Brest-Litovsk (som betyr litauiske Brest) for å skjelne den fra Brest i Frankrike.
Historie
Byen ble grunnlagt av slavere som Bereste i 1017. Byen ble erobret av mongoler i 1241 og av Storfyrstedømmet Litauen i 1319. Den fikk navnet Brest-Litovsk på 1300-tallet og ble del av det polsk-litauiske samvelde i 1569. I 1596 var den åsted for den synoden som førte til de bysantinske kristne i disse slaviske områdene ble forent («unert») med Pavekirken og organisert i det som i dag kalles Den ukrainsk-katolske kirke.
Brest-unionen
Under motreformasjonen ble det i 1596 avholdt et møte (synode) i Brest der en stor del av de ortodokse presten i Polen-Litauen anerkjente paven som overhode («Brest-unionen»). Bakgrunnen var forhandlinger mellom Mikael Rohoza, metropolitt av Kyiv, og Sigismund III av Polen som i 1595 lovet at de ortodokse fikk beholde sin liturgi og sine skikker. Menigheter som gikk i union med pavekirken fikk beholde ortodoks liturgi og skikker, noe som ble til den katolske kirke av «østlig ritus» også kalt «den unerte kirken» eller «uniatkirken». I Belarus kalt «den belarusiske katolske kirke» eller Den hviterussiske gresk-katolske kirke. Den romerske kirke av «vestlig ritus» forble primært en kirke for etnisk polske. Etter Polen-Litauens tre delinger havnet belaruserne for en stor del under russisk herredømme hvor den etniske inndeling som regel var basert på religionstilhørighet: romersk-katolske ble «polakker» og ortodokse ble «russere», mens den tilhengere av den unerte kirke var en restkategori som i de belarusiske områdene utgjorde 80 % av befolkningen. Biskopene av Przemyśl og Lviv motsatte seg unionen og en del ortodokse lekfolk dannet brorskap i opposisjon til denne kirkeordningen.
Brest kom under Russland da Polen-Litauen ble delt for tredje gang i 1795. Under første verdenskrig ble den i 1915 erobret av Tyskland. I mars 1918
Første og andre verdenskrig
I et fort ved Brests vestlige utkant, der elvene Brest og Mukhavjets møtes, ble Brest-Litovsk-traktaten undertegnet i 1918 mellom Russland og sentralmaktene. Ifølge den avtalen ble Brest lagt inn under Det tyske rikes interessesfære. Traktaten førte til at Russland trakk seg ut av første verdenskrig. Denne traktaten ble senere annullert av de traktater (Versaillesfreden og Rapallotraktaten) som bragte hele verdenskrigen til opphør.
Det nyopprettede Polen tok kontroll over Brest i 1919. Byen skiftet hender to ganger under den polsk-sovjetiske krig, men havnet til slutt under polsk herredømme. Dette ble stadfestet ved grensedragningen som ble fastsatt i Rigatraktaten av 1921. Brestfortet, som var blitt sterkt skadet under første verdenskrig, ble omgjort tildels til militærdepot, tildels til fengsel.
Under den tyske invasjonen i september 1939 ble byen forsvart av en liten styrke bestående av fire infanteribataljoner under general Konstanty Plisowski mot det XIX. panserkorps under general Heinz Guderian. Etter fire dagers innbitt kamp trakk de polske styrkene sørover den 17. september. Byen ble deretter annektert av Sovjetunionen, i samsvar med Ribbentrop-Molotovpakten av august 1939.
Den 22. juni 1941 ble byen angrepet av Tyskland ved åpningen av Operasjon Barbarossa, angrepet på Sovjetunionen. Fortet der 1918-traktaten ble undertegnet var brennpunkt for kampene. Det holdt ut i en måned. Brests jødiske befolkning massakrert under nazistenes styre. Byen ble gjenerobret av sovjetiske styrker i 1944.
Tyske styrker krysset delelinjen mellom den tyskokkuperte og den sovjetiskokkuperte delen av Polen 22. juni 1941. Fra Brest via Minsk og Smolensk på nordsiden av Pripjatmyrene gikk en god hovedvei til Moskva. Dette var den korteste veien til Moskva og hadde tidligere blitt brukt av blant andre Napoleon. Hitler konsentrerte sin største styrke i form av Armégruppe sentrum (støttet av Luftwaffe med 1000 fly) langs denne korridoren. De tyske styrkene krysset elven Bug, inntok Minsk etter fire dager og tok 300.000 sovjetiske soldater til fange. Bak fronten holdt festningen i Brest stand. Festningen var umoderne: Den var oppført på 1700-tallet, utbedret på 1800-tallet og sovjetiske styrker hadde kontrollert Brest i knapt 2 år da angrept kom. Mesteparten av mannskapet i festningen var ute på manøver i sommerleir og det var bare 3000 soldater til stede i det befestede området som ble angrepet av 20.000 tyske soldater med artilleri. De tyske styrkene inntok festningen 30. juni etter mange dagers hard kamp. Noen sovjetiske soldater skal ha holdt ut i isolerte bunkere og kjellere til midten av juli.
I Brest i Belarus ble det i 2019 avdekket en massegrav i sentrum av byen. Levninger av over 1,000 mennesker med tydelige spor etter å ha blitt henrettet ved skyting i hodet kom for dagen i forbindelse med anlegg av tomt for en boligblokk. De fleste av Brests omkring 25,000 jødiske innbyggere ble skuttet og dumpet i massegraver utenfor byen. Massegraven i sentrum skriver seg trolig fra jøder som unnslapp de store massakrene og i stedet ble henrettet og dumpet på stedet.
Amin Gemayel
Amin Gemayel (født 22. januar 1942 i Bikfaya i distriktet al-Matn i Libanon) var president i Libanon mellom 1982 og 1988 og leder for Kataeb-partiet.
Bakgrunn
Gemayel stammet fra et libanesisk politikerdynasti. Hans far Pierre Gemayel grunnla i 1936 Kata'eb-partiet (også kjent som Falangistene), som også fikk seg tilknyttet en milits. Pierre Gemayel kom levende fra et attentat i april 1975, da fire falangister ble drept. Den hendelsen var med på å utløse den libanesiske borgerkrig. Falangistmilitsen var særdeles sentral under den libanesiske borgerkrig (1975–1990) og gjennomførte massakrene i Sabra og Shatila 16.–18. september 1982.
Karriere
Gemayel var imidlertid opprinnelig ikke tiltenkt å gå tungt inn i politikken. Hans utdannelse og interesse gjorde at han med tiden kunne regnes som en dyktig forsker innen klassisk arabisk språk. Etter å ha bestått sin juridiske eksamen i 1965 fra det pavelige katolske St. Joseph-universitetet i Beirut og først virket som advokat, konsentrerte Gemayel seg om å bygge opp familiens forretning som eiere av libanesiske aviser.
Politikk
Ved valget i 1969 ble han valgt til å etterfølge sin avdøde onkel, Maurice Gemayel, som medlem av nasjonalforsamlingen, der han beseiret sin politiske motstander Fuad Lahoud med en margin på 54% mot Lahouds 41%. I 1972, i det siste frie valget før borgerkrigen brøt ut, ble han gjenvalgt av befolkningen med en enda større prosentmargin. På grunn av borgerkrigen som brøt ut i 1975, ble det ikke holdt frie valg i Libanon før etter nesten 25 år da Israel delvis trakk seg ut fra landet igjen i 2000.
Gemayel ble valgt til president i Libanon av nasjonalforsamlingen den 21. september 1982 i stedet for broren Bashir Gemayel som hadde blitt valgt til president måneden før, men som var blitt myrdet den 14. september, før han fikk muligheten til å tiltre som president.
Han førte i årene 1983 og 1984 fremssamtaler mellom de kjempende borgrekrigsmilitser, men uten fremgang. Hans politiske innflytelse ble også svekket ved det at han de facto bare ble anerkjent som prest i de kristne deler av landet. Ved slutten av sin embedsperiode klarte ikke nasjonalforsamlingen å enes om hvem som skulle etterfølge ham. Dermed utnevnte Gemayel øverstkommanderende for den libanesiske hæren, Michel Aoun, til regjeringssjef for en overgangsregjering. Med dette blusset borgerkrigen opp igjen.
Etter at han var ferdig som president i 1988 dro han i eksil de neste tolv årene. Han bodde vekselvis i Sveits, Frankrike og USA, hvor han underviste som professor ved Harvard University sitt Center for International Affairs (1988 – 1989) og ved University of Maryland, College Park.
I 2000 kom han tilbake til Libanon og begynte å organisere motstanden mot regjeringen til president Emile Lahoud, som han betraktet som en marionett for myndighetene i Syria. Da Gemayel ikke klarte å ta tilbake kontrollen over den da pro-syriske dominerte offisielle Kataeb-partiet grunnla han isteden et nytt parti kalt Al Qaida al Kataebiya, som oppfattet seg som å være den sanne etterfølgeren til det gamle Kataeb-partiet som i sin tid ble grunnlagt av faren hans. Han har i tillegg sluttet seg til Qornet Chehwan Gathering som er en gruppe anti-regjerings-politikere som kommer fra mange forskjellige politiske partier.
I 2003 forsøkte Gemayel å fungere som et mellomledd mellom USAs president George W. Bush og den irakiske diktatoren Saddam Hussein.
Gamayels sønn Pierre Gemayel ble valgt til det libanesiske parlamentet i 2000. Han ble myrdet av uidentifiserte voldsmenn i Jdeideh, en forstad til Beirut, den 21. november 2006. Selv om drapsmennene aldri har blitt funnet er det syriske myndigheter som er blitt anklaget for mordet; dette var også faren Amins overbevisning.
Fylkesvei 69 (andre betydninger)
I Norge finnes fylkesvei 69 i de følgende fylkene:
Nekomata
Nekomata er skapninger fra japansk mytologi. De utvikler seg fra katter holdt som husdyr. Etter at en katt nådde en alder av 10 år, skulle halen dele seg opp i to haler, og katten ville få magiske krefter. Ved å gjøre spesielle bevegelser med halene eller forpotene (de går oppreist på to ben), kunne nekomata kontrollere de døde.
Selv om nekomata visstnok vanligvis oppfører seg som vanlige katter, er de kjent for å holde nag (spesielt eldre, mishandlede katter, som gjerne er mektigere en gjennomsnits nekomata). For å få hevn, kontrollerte disse nekomata deres misbrukers døde slektninger, og hjemsøkte ham til han bligjorde nekomataen med mat, oppmerksomhet og unnskyldninger.
Robert Englund
Robert Englund (født 6. juni 1947 i Glendale i California) er en amerikansk skuespiller og regissør som er mest kjent for sin rolle som den fryktinngytende seriemorderen «Freddy Krueger» i A Nightmare On Elm Street-filmene. Han fikk en Saturn Award-nominasjon for beste mannlige birolle for sin rolle i filmen A Nightmare on Elm Street 3: Dream Warriors i 1987 og oppfølgeren A Nightmare on Elm Street 4: The Dream Master i 1988. Robert Englund hadde en liten rolle som Marty i filmen En stjerne blir født (1976) og spilte også i filmen Freddy vs Jason i 2003.
Siden Englund debuterte som skuespiller i filmen Buster and Billie fra 1974 har Englund gjort over 100 opptredener i både filmer og fjernsyn. Englund har fungert som vertskap for Horror Hall of Fame Awards hele tre ganger mellom 1989 og 1991. Englund gjorde sin debut som regissør med skrekkfilmen 976-EVIL fra 1989. Hans andre spillefilm som heter Killer Pad ble sluppet direkte på DVD i 2008.
I 2011 spilte han seg selv i videospillet i Call of Duty: Black Ops. I 2022 dukket han opp i 9 episoder av spenningsserien Stranger Things som Victor Creel, som strømmes på Netflix.
Johan Bernhard Hjort
Johan Bernhard Hjort (født 25. februar 1895, død 24. februar 1969) var en norsk høyesterettsadvokat, kjent som medgrunnlegger av Nasjonal Samling i 1933, senere for motstandsarbeid mot nazismen og arbeid for å hjelpe skandinaviske fanger under krigen, og etter krigen som en av landets fremste forsvarsadvokater.
Hjort ble knyttet til Harald Nørregaards advokatfirma i 1932 og videreførte etter 1945 firmaet som Advokatfirmaet Hjort. Han var nestleder i Nasjonal Samling fra 1933, men brøt med partiet i 1937 og ble arrestert av Gestapo i 1941. Han ble da sendt til Tyskland, der han ble internert på godset Gross Kreutz sammen med Didrik Arup Seip, og drev motstandsarbeid som reddet mange skandinaviske fangers liv. Blant annet samlet gruppen på Gross Kreutz navnelister på skandinaviske fanger, og disse dannet grunnlaget for redningsaksjonen med de hvite bussene.
I etterkrigstiden markerte han seg som forsvarer av homoseksuelles rettigheter og som forsvarer for kontroversielle kunstneres uttrykksmessige frihet, som i den såkalte Myklesaken. Fra 1961 til sin død var han formann for Riksmålsforbundet. Han stod for et liberalt, borgerlig verdensbilde og var en skarp kritiker av Arbeiderpartistyret i 1950- og 1960-årene.
Han var gift med Anna Cathrine Holst (1895–1992), og sammen hadde de seks barn: sosionom Wanda Hjort Heger, høyesterettsadvokat Johan Hjort, lege, professor og folkehelseopplyser Peter F. Hjort, ingeniør Helge Hjort, pianist Kirsti Hjort og psykolog Haldis Hjort. Han er morfar til forleggeren Anders Heger og tingrettsdommer Kim Heger.
Familie
Johan Bernhard Hjort var sønn av Wanda Maria von der Marwitz og Johan Hjort. Faren var en kjent norsk marinbiolog, mens moren var av prøyssisk adelsslekt. I Johans barndom bodde familien i Bergen, og foreldrene ble skilt da han var i tenårene. Barna flyttet med sin mor til Bestum i Oslo.
I 1920 giftet han seg med Anna Cathrine Holst. Hans to søstre Astrid og Wanda ble like etter gift med tyske menn, brødrene (Gustav Adolf Carl Hans) Rüdiger og Georg Conrad (Dankwart Gustav Carl Gottfried) Graf von der Goltz, og flyttet til Tyskland. Astrid var gift med juristen Rüdiger von der Goltz, som fra 1936 var medlem av riksdagen for det tyske nasjonalsosialistiske partiet NSDAP. Han deltok senere i planleggingen av attentatet mot Hitler 20. juli 1944. Georg Conrad von der Goltz var gift med den andre søsteren. Søstrenes svigerfar var den fremstående general Rüdiger von der Goltz som ledet frikorps i Baltikum og den tyske intervensjonen i borgerkrigen i Finland.
Hjort fikk barna Wanda, Johan, Peter Fredrik, Helge Bernhard, Kirsti og Haldis.
Unge år
Hjort begynte å studere jus og var ferdig cand. jur. i 1919. Like etter eksamen ble Hjort ansatt i advokatfirmaet Bredal, Fougner og Schjødt, som på den tiden var et av Oslos fremste. Etter et år ble han bedt om å slutte for å skaffe seg mer praksis som dommerfullmektig. Hjort arbeidet da et år i Aker før han begynte som juridisk konsulent i Norges Byforbund. Tiden etter første verdenskrig var en vanskelig økonomisk periode, også i Norge. Gjennom sin stilling i Norges Byforbund fikk Hjort inngående kjennskap til kommunenes og statens dårlige økonomi. Sammen med sin gode venn Trygve J. B. Hoff (senere redaktør av Farmand) utarbeidet Hjort i 1923 et alternativt statsbudsjett for å bedre budsjettoversikten. Dette arbeidet ga ham etterhvert utredningsoppdrag for Johan Egeberg Mellbye i Bondepartiet og en rådgiverstilling for regjeringen Lykke hos finansminister Fredrik Ludvig Konow.
Hjorts økonomiske utredninger var mye rettet mot statens dårlige finanser og politikernes manglende evne til å saldere budsjettunderskuddet. Dette bidro til å svekke Hjorts tiltro til de etablerte borgerlige politikerne. I 1927 gikk Hjort med i Fedrelandslaget, samtidig som han ble valgt inn i Aker herredsstyre for Høyre. Ved stortingsvalget i 1930 arbeidet Hjort aktivt for borgerlig seier, samtidig som han polemiserte sterkt mot det han oppfattet som revolusjonære sider ved Arbeiderpartiet. I et tilsvar til en artikkel Edvard Bull d.e. hadde i tidsskriftet Vor Verden argumenterte Hjort for at man ikke kunne gi regjeringsmakten til et erklært revolusjonært parti selv om det skulle vinne valget, da dette ville være det samme som å innføre «bolsjevismen ad parlamentarisk vei». Hvis ikke Høyre hindret dette, gikk det «som det gjør hvor føreren, han som har ideen og viljen til å hevde den, mangler».
De borgerlige vant valget i 1930, men den omseggripende økonomiske krisen, den store depresjonen, ble stadig mer alvorlig, og arbeidsløsheten steg. Våren 1931 ledet dette til en stor lockout fra arbeidsgivernes side. Krisen og det Hjort så som de borgerlige partienes kraftløse svar på den, gjorde at han stilte seg åpen for høyreradikale løsninger.
Hjort, Quisling og Polkom
Hjort hadde kontakt med en krets bekymrede borgerlige samfunnsstøtter hvor også Quisling var blitt invitert med. Fra våren 1930 møttes de til middag i Hafrsfjordsgaten 7 hos Frederik Prytz. I mai 1931 ble Quisling utnevnt til forsvarsminister i Peder L. Kolstads regjering, utgått fra Bondepartiet. Under trontalen i april 1932 holdt Quisling en tale i Stortinget hvor han anklaget de to sosialistiske partiene (DNA og NKP) for å stå i landsforræderisk forbindelse med Sovjetunionen. Kretsen rundt Prytz forsøkte å bruke talen for å fremme Quislings politiske stilling og tilsvarende svekke de sosialistiske partiene.
I mai 1932 dannet kretsen fra Hafrsfjordsgate en uformell gruppe som de kalte «Polkom»; fra Hjorts kontor arbeidet denne gruppen for å utnytte Quislings anklager og dokumentasjon mot de to sosialistiske partiene. Dette ble starten på Hjorts periode med tett samarbeid med Quisling. Polkoms arbeid rettet seg mot å få med de borgerlige partiene på å erklære DNA og NKP ulovlige, da de siktet etter å omstyrte samfunnet. Utover sommeren og høsten utviklet så Hjort, med basis i forfatningsteori, en plan for et statskupp utført av regjeringen mot Stortinget. Parlamentarismen skulle avskaffes og trusselen fra sosialistene nøytraliseres.
Hjorts grunnlag for å gå så drastisk til verks var hans krisefornemmelse. Planen var forfatningsmessig legitim, slik Hjort så den, og han så en samlende borgerlig fører i Vidkun Quisling. For å belegge det forfatningsmessig legale i planen om statskupp viste Hjort til 1814, 1884 og 1905; tre store årstall i norsk politisk historie. Planens suksess var dog avhengig av bred støtte, og for å sikre dette ble det avholdt et møte den 26. oktober 1932 hos godseier Carl Otto Løvenskiold på Bærums Verk.
Til stede på dette møtet var lederne for ulike borgerlige partier og organisasjoner. Møtet har senere blitt kjent som «onsdagsmøtet». Hjort innledet og fremla planen, men den ble negativt mottatt av den gamle Høyre-statsminister Jens Bratlie, og den førte også til at en støttespiller som Johan Throne Holst trakk seg. Senere utover høsten og vinteren havarerte planen i langvarige krangler mellom Quisling og statsminister Jens Hundseid om den pasifistiske kaptein Kullmann i det som ble kjent som «Kullmann-saken». Dette ga en første knekk til Hjorts tiltro til Quisling.
Nørregaard & Hjort
I 1932 ble Johan Bernhard Hjort tatt opp som partner i Harald Nørregaards advokatfirma, som deretter ble hetende Nørregaard & Hjort. Nørregaard var ansett som en av landets fremste høyesterettsadvokater i sin tid. Hjorts biograf, Ivo de Figueiredo, skriver: «Hos Nørregaard fant han et forbilde. Den eldre advokaten var kjent for sin veltalenhet i retten. Det ble sagt om ham at han dominerte rettssalen med sin blotte tilstedeværelse, og at hans varme stemme la seg rundt lagmannsretten som fløyel.» Nørregaard døde etter seks års samarbeid i 1938. Nørregaard og Hjort hadde en noe fjern familierelasjon.
Nasjonal Samling
Jens Hundseids regjering falt i mars 1933, og Polkom – hvor Hjort var sentral – sonderte da muligheten for en bred borgerlig samling hvor Bondepartiet, Fedrelandslaget og andre skulle være med. Manglende interesse for borgerlig samling gjorde imidlertid at Quisling den 17. mai i avisen Tidens Tegn la frem et program for et eget parti, Nasjonal Samling. Som de facto nestleder i det nye partiet, kastet Hjort seg inn i valgkampen for stortingsvalget 1933, hvor hans kone Anna Cathrine også tok del i arbeidet.
Det nystiftede partiet fikk ingen stortingsrepresentanter. Hjort beklaget seg over Quislings lederstil som han mente var uklar og dilettantisk. Våren 1934 gjorde NS med Hjort i spissen et nytt forsøk på borgerlig samarbeid. Men disse forhandlingene ble resultatløse, og i mars 1935 dannet Arbeiderpartiet regjering med støtte av Bondepartiet.
Ved siden av sin advokatpraksis fortsatte Hjort å arbeide organisatorisk for NS. Han utredet videre hvordan lover og Grunnloven måtte endres for å leve opp til den «nye tids krav». Han fremmet også et forslag våren 1935 om å gjeninnføre «jødeparagrafen» i Grunnloven. På tross av at Hjort var medstifter og reelt nestleder i NS var hans ideer om statsforfatningen i teorien innenfor demokratiets rammer. Hjort var heller ingen tilhenger av planøkonomi, og han distanserte seg fra den tyske nasjonalsosialismen.
I mars 1935 tok Hjort over ledelsen av hirden som dels virket som ordensvern ved NS' møter, men som hadde som viktigste oppgave å disiplinere og skolere medlemmene. Med sin prøyssiske bakgrunn, sersjantutdanning fra Forsvaret og naturlige autoritet var Hjort som skapt for oppgaven. Med et par hundre medlemmer var hirden NS' aktivistiske kjerne. I et møte på Gjøvik Kristi himmelfartsdag 1936 talte Hjort for flere tusen fremmøtte og åpnet friskt med «Landsmenn, landsforrædere, apekatter og annet folk». Møtet endte i kaos og gateslag, det såkalte Torgslaget.
Johan Bernhard Hjort hadde liten tålmodighet med folk han betraktet som «tosker» eller dilettanter, og dem mente han det var mange av i NS. I tillegg hadde Hjort praktiske evner som organisator, og han var en god taler. Quislings mangel på de samme egenskapene var svært problematisk for partiet. En strid om lederskapet i NS var dermed uunngåelig.
Bruddet med NS, Tyskland sjokkerer
Sommeren 1936 reiste Hjort til Tyskland for å søke støtte for NS. Sannsynligvis med hjelp fra sine tyske svogere møtte han blant annet Himmler. Han ble vel mottatt, men fikk ingen økonomisk støtte. Tilbake i Norge ble han involvert i NS-aksjonen mot Trotskij. Hirden gjorde innbrudd i Konrad Knudsens hus på Hønefoss der Trotskij bodde og tok med en del dokumenter som Hjort overleverte til politiet. Saken fikk enorm oppmerksomhet og var en for NS vellykket provokasjon. NS' kamp mot verdenskommunismen og jødedommen kom i sentrum, og Trotskij ble etter hvert utvist.
Sommeren 1937 (14. juni) besøkte Heinrich Himmler juristen Rüdiger von der Goltz (Hjorts svoger) for å treffe Hjort og bli orientert om den nasjonalsosialistiske bevegelsen i Norge. Himmler tilbød (i 1936) overfor Hjort å knytte NS til tyske SS, noe Hjort skal ha avvist.
Årene med hektisk politisk aktivitet virket også negativt på Hjorts advokatpraksis; økonomien hadde blitt støttet av hans kones onkel Johan Throne Holst, en gjeld han nå måtte arbeide for å nedbetale. Hjort holdt kontakt med andre NS-utbrytere og ekskluderte, og han skrev for det høyreradikale, nasjonalistiske og NS-kritiske tidsskriftet Ragnarok.
Krystallnatten den 9. november 1938 ga Hjort sjokk; «Tysklands venner leter efter et redelig forsvar og et fornuftig motiv for alt dette. De nekter å tro at det er slutt på den tyske orden og disciplin og at den tyske stat må gi folket denslags cirkusforestillinger for husfredens skyld.». Samtidig hadde Hjort akseptert Nürnberglovene og argumenterte høsten 1938 for at man sto overfor en rasekrig hvor den «nordiske stamme i verden avtar i antall, mens andre racer formerer sig som rotter».
I september 1939 brøt andre verdenskrig ut, og i november startet vinterkrigen med Sovjetunionens angrep på Finland. Tyskland hadde inngått en ikke-angrepspakt med Sovjet og forholdt seg derfor passivt; noe som var et hardt slag for Hjort. Flere av Hjorts venner, også hans far, reiste som frivillige til Finland. Han vurderte selv å dra, men lot være av hensyn til familien. Frem mot 1940 engasjerte Hjort seg sterkt i styrkingen av forsvaret – han selv og hans to sønner tok del i frivillig militæropplæring.
Okkupasjon og samarbeid?
Den 9. april 1940 invaderte Tyskland Norge. Hjort var vernepliktig sersjant og meldte seg til tjeneste, og som så mange andre, fikk han beskjed om å vente. Om kvelden hørte han sin tidligere våpenfelle Vidkun Quisling erklære på radioen at en ny nasjonal regjering hadde overtatt. Sterkt provosert tok Hjort kontakt med andre tyskvennlige nordmenn: Victor Mogens, Per Imerslund, Albert Wiesener, Otto Sverdrup Engelschiøn og Hans S. Jacobsen. Hjorts plan var å kontakte tyskerne for å få Quislings kuppforsøk stoppet.
Den 14. april ble Administrasjonsrådet opprettet, og Quislings kuppforsøk hadde feilet. Utover våren startet Hjort arbeidet med å hjelpe og få løslatt de norske krigsfangene. Dette arbeidet ble stort sett vellykket.Ved utgangen av mai 1940 var 11 000 norske krigsfanger frigitt. Arbeidet hadde dog sin pris da offiserene måtte avgi æresord på å ikke gripe til våpen mot okkupanten. Hjort skulle senere få kritikk for dette, og en rekke offiserer med Otto Ruge i spissen valgte i stedet fangenskapet. Hjort var også aktiv skribent i Tidens Tegn. Klarest var han i Ragnarok hvor han skrev at man måtte være optimistisk og bygge landet; «da vil både Norges selvstendighet og et vennskapsforhold til vårt frendefolk i syd komme med selvfølgelighetens rett».
I den uoversiktlige situasjonen etter invasjonen var Hjort godt egnet som mellommann da han både var en respektert høyesterettsadvokat og behersket tysk flytende. Hjort beskjeftiget seg også med å skaffe de frigitte fangene arbeid og med forsikringsoppgjør etter kampene gjennom Krigsskadetrygden. Utover sommeren 1940 var Hjort stadig medspiller i de ulike forhandlingene som pågikk mellom tysk og norsk side. Disse kulminerte med Terbovens forslag om et riksråd. Hjort var åpen for en stilling i riksrådet, men trakk seg da Terboven krevde at NS skulle representeres.
Så sent som i august 1940 forsøkte Hjort å få en samling mellom de største partiene, og han hadde møter med representanter for Høyre, Arbeiderpartiet, Venstre og Bondepartiet. Han var ikke alene om tanken på å gjøre det beste ut av situasjonen. Einar Gerhardsen hadde tilsvarende ideer. De ble imidlertid raskt torpedert av tyskerne da Terboven den 25. september erklærte at Nasjonal Samling var Norges eneste tillatte parti.
Motstand og fangenskap
Med de klare frontene etter Terbovens tale trakk Hjort seg for siste gang ut av partipolitikken og brukte all sin tid på jus. Med sitt kjennskap til tyske forhold var han en ressurs for andre norske advokater. Sakene var mange da norske motstandsmenn trengte forsvarere. Det var en juridisk seilas i stadig mer urent farvann; Høyesterett ble avsatt, og okkupasjonsmakten presset stadig på for få advokatene til å tilpasse seg de nye forhold.
Sundklakkstraumen bru
Sundklakkstraumen bru er ei fritt frambygg-bru som krysser Sundklakkstraumen mellom Gimsøya og Vestvågøya i Nordland. Brua er 271 meter lang og har et hovedspenn på 90 meter. Seilingshøyden er 12 meter, og brua har i alt 7 spenn. Den ble åpnet i 1976 og er en del av europavei 10. Sammen med Gimsøystraumen bru (åpnet 1981) erstattet den fergestrekninga mellom Lyngvær på Austvågøya, Smorten på Vestvågøya og Sundklakk på Gimsøya. Fergeforbindelsen ble satt i drift i 1955.
Johan Bernhard Hjort
Motstand og fangenskap
I januar 1941 ble Den norske sakførerforening presset til å ta inn en artikkel i Norsk Retstidende om «Den statsrettslige utvikling i Norge» av Rudolf Schiedermair, Terbovens juridiske rådgiver. Hjort tok på seg å skrive et tilsvar med assistanse av andre norske jurister og autoriteten Frede Castberg. Hjorts tilsvar var diplomatisk i formen, men allikevel nådeløst da Hjort konkluderte med at tyskerne ved sin fremferd under okkupasjonen hadde brutt folkeretten, og at Quisling hadde begått statskupp.
Hjort må ha visst hva en slik offentlig polemikk mot okkupasjonsmakten kunne medføre, og han ble arrestert 21. oktober 1941. Hjort ble først forvart på Møllergata 19 (Oslos hovedpolitistasjon på den tiden) og deretter overført til fangeleiren Grini i desember 1941. Tiden på enecelle på Møllergata 19 var en prøvelse for Hjort, mens fellesskapet på Grini med mange kjente gjorde fangetiden lettere. Ikke minst var mye av kremen av den norske samfunnseliten på Grini. Etter frigjøringen ble det sett som et adelsmerke å ha sittet der. Johan Bernhard Hjort ble fra da av desidert regnet på «den riktige siden».
I Tyskland forsøkte svogerne å få ham frigitt, og Rüdiger fikk møte Terboven i november 1941. Men den tyske Reichskomissar var opprørt og uttalte: «Svinet setter seg ned og skriver en artikkel» («Das Schwein setzt sich nieder und schreibt einen Artikel»). Hjorts forsøk på å ta til motmæle overfor okkupasjonsmakten ble ikke tatt nådig opp. Samtidig var arrestasjonen av ham også knyttet til svogeren Johan Holsts flukt til Sverige.
Den 6. februar 1942 ble Hjort sendt til Tyskland med fangeskipet «Donau» og plassert i fengslet ved Alexanderplatz i Berlin. Hjorts svoger Rüdiger oppsøkte Himmler, og SS-sjefen var åpen for en avtale som medførte at Hjort ble sluppet fri, men måtte oppholde seg i Tyskland sammen med sin familie inntil krigen var slutt.
I mai fikk Rüdiger møte Hjort for å forklare betingelsene, men Hjorts familie i Norge, Anna Cathrine og de seks barna stilte seg avvisende til å bosette seg i Tyskland.
Hot reading
Hot reading («varm avlesning eller tydning») er en teknikk som en påstått klarsynt, et spiritistisk medium, illusjonist eller mentalist bruker for å hente opplysninger om personer eller forhold på en tilsynelatende overnaturlig måte under en seanse eller en trylleforestilling. «Tankeleserne» bruker informasjon som de allerede har, men gir likevel inntrykk overfor andre at kunnskapen åpenbarer seg på uforklarlig vis. For eksempel kan en «klarsynt» som på forhånd vet at en person nylig døde av hjertefeil, late som om detaljer ved dødsfallet blir gitt den klartsynte som et paranomalt fenomen.
Johan Bernhard Hjort
Fanger redder fanger
Mens de befant seg i sitt «åpne fangenskap» som sivilt internerte i Tyskland, forsøkte familien Hjort å gjøre det beste ut av situasjonen. Datteren Wanda tok i samråd med de norske sjømannsprestene i Hamburg, Arne Berge og Conrad Vogt-Svendsen, initiativ til å besøke norske fanger. Hun begynte med besøk til konsentrasjonsleiren Sachsenhausen. Fangeleire ble besøkt, og fangene fikk pakker, og meldinger og navn ble smuglet ut.
Hot reading
Betegnelsen hot reading brukes særlig av skeptikere. Cold reading («kald avlesning») er en liknende teknikk der et «medium» gir inntrykk av å ha synske evner. Slik «avlesning» bygger imidlertid ikke på forhåndsinformasjon, men mediet fisker etter passende svar og treff i samtalen og henter opplysninger fra det en observerer på stedet og i situasjonen.
Johan Bernhard Hjort
Fanger redder fanger
Den første fangen Wanda besøkte var Didrik Arup Seip. Han ble etter hvert løslatt og internert på samme vilkår som Hjort. Han flyttet med sin familie inn på godset Gross Kreutz ved Potsdam hvor Hjort og hans familie også bodde og ble med i arbeidet for fangene.
Hot reading
Metoder
Dersom man ønsker å narre folk til å tro at en har overnaturlige evner, er det mange måter man kan bedrive hot reading på. Eksempelvis forteller dokumentaren «Derren Brown investigates – The Man Who Contacts The Dead» at det synske mediet Joe Power alltid ber om å få besøke toalettet før han starter seansen. På toalettet kan man finne ut mye om mennesker i huset.
Johan Bernhard Hjort
Fanger redder fanger
Fra januar 1944 fikk familien opprettet kontakt med den norske diplomaten Niels Christian Ditleff i Stockholm. Via svenske diplomatiske kanaler sendte de ham om lag 50 rapporter med navnelister. Seip og barna var de førende i dette fangearbeidet, men også Hjort selv engasjerte seg som forsvarer for norske fanger i Tyskland. Blant de fangene han bisto var blant andre medlemmer av Wollweber-gruppen.
Hot reading
Metoder
Eksempler på informasjon man kan finne på toalettet:
Johan Bernhard Hjort
Fanger redder fanger
Den 26. oktober 1944 fikk Ditleff et notat fra Hjort hvor han ba om at de norske fangene ble ført til Sverige, og kort etter sendte Ditleff et notat hvor han meldte om tyske planer for å likvidere alle fanger før krigsslutt. Disse notatene fikk avgjørende betydning for den svenske redningsaksjonen kjent som de hvite bussene.
Hot reading
Metoder
Ved hjelp av denne informasjonen, vil man kunne late som man mottar informasjon på overnaturlig vis, om at vedkommende for eksempel er veldig interessert i biler (mens man egentlig sier dette fordi på badet lå det en bunke bilblader) Kombinert med cold reading kan man da komme med påstander som overbeviser vedkommende om at den klarsynte virkelig har evner. For eksempel, hvis man har observert en bunke bilblader, og ser at i huset bor det 4-5 stykker (ved å telle tannbørster), kan den påståtte klarsynte si: «Du har en stor interesse for biler, men har problemer med å balansere interessen og andre forpliktelser»
Johan Bernhard Hjort
Fanger redder fanger
I februar 1945 kom Folke Bernadotte til Berlin for å møte tyske ledere, blant dem Himmler. Dette initiativet hadde til hensikt å redde de skandinaviske fangene, og Bernadotte møtte også kretsen fra Gross Kreutz. Hjort og Vogt-Svendsen hadde laget skisser over leirene og et notat over hvordan samling av fangene i Neuengamme rent praktisk kunne gjøres, og Bernadotte brukte dette som basis for sin aksjon.
Hot reading
Metoder
I større forsamlinger, eksempelvis i populære tv-programmer med synske medier som Lisa Williams, og Colin Fry, kan man også innhente informasjon om de fremmøtte.