cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Sommer og sol i Storbruhørn
Sommer og sol i Storbruhørn er en EP med Trond Nilsen, utgitt i 2006. Tittelkuttet ble en stor hit på Norsktoppen. Foruten Nilsen selv,spiller Sturla Nøstvik trommer. Ep'n er spilt inn i Panser studio med Bjørn Bergersen og Trond Nilsen som teknikere. "Sommer og sol i Storbyen" er mixet og produsert av Trond Nilsen. Simen Nyland lagde videoen fra badeplassen Storbruhørn i Leirfjord kommune i Nordland fylke.
Daniel Goldhagen
Daniel Jonah Goldhagen (født 30. juni 1959 i Boston, Massachusetts) er en amerikansk historiker og politolog.
Biografi
Goldhagen var lenge lektor ved Harvard-universitet i Cambridge i USA. Han beskjeftiget seg på denne tiden med forskning på nasjonalsosialismen og holocaust. Han har jødisk opphav, blant annet var hans far en overlevende fra Holocaust.
Hitlers Willing Exectutioners
Han er særlig kjent for sin bok Hitlers Willing Executioners – Ordinary Germans and the Holocaust som kom ut i 1996 og ble oversatt til tysk samme år. Denne boken vakte oppsikt i Europa og særlig i Tyskland der den utløste omfattende og skarp debatt. I boken fremfører han den oppsiktsvekkende påstand at årsaken til Holocaust er å finne i en særlig sterk og særegen tysk antisemittisme. Denne antisemittismen kalles av Goldhagen for eliminatorisk antisemittisme, som med tiden utviklet seg til eksterminatorisk antisemittisme. Boken skapte stor debatt i fagmiljøer. Den kjente jødisk-amerikanske historikeren og eksperten på tysk og jødisk historie Fritz Stern hevder at boken er full av germanofobi. Kritikere mener også at Goldhagens fullstendige utelatelse av antisemittismen i andre land grenser til å være apologetisk.
Raul Hilberg mente at boken var et angrep på den ledende holocaustforskereren Christopher Browning som nylig hadde gitt ut boken Ordinary men om politibataljon 101 som deltok i massehenrettelser av jøder. Ifølge Goldhagen var skytterne ikke bare villige, de var også ivrige og særlig brutale basert på spesielle antisemittiske holdninger. Hilberg mente at tyskerne ikke var spesielt antisemittiske og at antisemittismen hadde avtatt fra 1914 og mente at Goldhagen overdrev omfanget av antisemittisme. Ifølge Hilberg tok Goldhagen feil blant annet fordi gjerningsmennene ikke alltid var tyske (et stort antall var rumenere, kroater, ukrainere, latviere og litauere samt etnisk tyske fra disse områdene) og ofrene var ikke nødvendigvis jøder. Odessamassakren ble for en stor del utført av rumenske styrker. Hilberg konkluderte omtalen av boken med at det var ingen nye bevis (factual evidence) og ingen originale poeng.
Eberhard Jäckel anmeldte boken i Die Zeit og kalte den "ganske enkelt dårlig" (einfach schlecht).
Boken solgte godt, særlig i Tyskland, mye på grunn av Goldhagens PR-evner. Boken utløste den såkalte Goldhagen-debatten i Tyskland i 1996/1997. Denne debatten startet med en massiv kritikk mot Daniel Goldhagen, både fra historikere og legfolk. Imidlertid forandret dette seg etter at debatten hadde vart en stund. Kritikken fra fagfolk var stort sett negativ, men Goldhagen opparbeidet en stadig større popularitet hos ikke-historikere. Etterhvert fortonet hans besøk seg mer og mer som en tiljubling fra alminnelige tyskere. Høydepunket i denne populariteten var da Daniel Goldhagen ble tildelt den ikke-faglige Demokratiepreis januar 1997. Overrekkeren av prisen var Jürgen Habermas.
Roger Helland
Roger Helland (født 26. september 1973) er en norsk fotballtrener og tidligere fotballspiller som er assistenttrener for G16.
Han ble avlet av Brann og var i Branns A-stall 20 år gammel. Han spilte i Brann fra 1993 til 1999, før han forsvant til LSK, og til slutt til FFK.
Roger Helland er utdannet og jobber som lærer på gimle oppvekstun skole, der han underviser i samfunnsfag og andre fag. Han var også assistenttrener for Branns juniorlag, en stilling han ble ansatt i foran 2010-sesongen.
Karriere som spiller
(Sist oppdatert 9. mars 2006)
St. Pius X-broderskapet
St. Pius X-broderskapet (latin Fraternitas Sacerdotalis Sancti Pii X, forkortet FSSPX eller SSPX) er en internasjonal organisasjon med hovedsete i Sveits som består av tradisjonalistiske katolske prester som holder fast ved den katolske kirkes tradisjoner fra før Andre Vatikankonsil, spesielt den tridentinske messe. Organisasjonen ble grunnlagt i 1970 av erkebiskop Marcel Lefebvre. Siden 1994 har organisasjonen vært ledet av biskop Bernard Fellay.
Pr. 2007 var i underkant av 500 prester, samt en del ordensbrødre og nonner, tilknyttet organisasjonen. SSPX har presteseminarer i Ecône (Sveits), Zaitzkofen (Tyskland), Flavigny (Frankrike), Goulburn (Australia), Winona (USA) og La Reja (Argentina).
Mange mener SSPX er en skismatisk bevegelse, dette har dog blitt avkreftet av pave Benedikt XVI og flere fremtredende kardinaler i Vatikanet, blant annet kardinal Rosalio José Castillo Lara, leder for Den pavelige kommisjonen for revisjonen av kirkeretten, i avisen La Repubblica, 7. oktober 1988. Erkebiskop Lefebvre har alltid anerkjent Pavens autoritet (dette vises blant annet gjennom mange av hans konsultasjoner med Roma for en løsning på dagens problemer), og det samme gjør SSPX idag. (Se for eksempel, SSPXs støtte til pave Johannes Paul IIs Ordinatio Sacerdotalis mot kvinnelige prester.) Å vie en biskop uten pavelig mandat vil være en skismatisk handling hvis man lot til å gi ikke bare fylden av prestedømmet, men også jurisdiksjon, en styrende makt over en bestemt gruppe. Bare paven, som har universell jurisdiksjon over hele Kirken, kan oppnevne en prest for en gruppe og gi ham mandat til å styre den. Men erkebiskop Lefebvre har aldri blitt antatt for å overdra noe annet enn fulle prestelige krefter og hellige ordinasjoner, og på ingen måte gav han dem jurisdiksjon (som han heller ikke hadde mandat til å gi).
Margrethe II av Danmark
Margrethe II av Danmark (Margrethe Alexandrine Þórhildur Ingrid) (født 16. april 1940) er regjerende dronning av Danmark. Frem til 1944 var hun også prinsesse av Island. Hun er tremenning av kong Harald V av Norge. Dronningen er siden juli 2023 den lengst regjerende monarken i dansk historie, nummer to er Christian IV, som var dansk-norsk konge.
St. Pius X-broderskapet
Den 1. mai 1991 «bannlyste» biskop Joseph Anthony Ferrario av Honolulu på Hawaii enkelte katolikker i bispedømmet sitt for å ha deltatt på messer feiret av SSPX prester, og for å ha mottatt fermingens sakrament av en biskop fra SSPX. Daværende kardinal Ratzinger (senere pave Benedikt XVI), prefekt for Kongregasjonen for troslæren, overstyrte avgjørelsen om bannlysning fordi de ikke hadde gjort noe ulovlig ved å delta på messer feiret av SSPX prester, og ei heller hadde gjort noe ulovlig ved å motta fermingens sakrament av en biskop tilhørende SSPX.
Med Benedikt XVIs motu proprio Summorum Pontificum, som opphevet de fleste restriksjoner mot feiring av den tridentinske messe, har avstanden mellom broderskapet og Den hellige stol blitt langt mindre, selv om det gjenstår å avklare en del spørsmål. Benedikt XVI har uttrykt et ønske om å fortsette samtalene med broderskapet.
Margrethe II av Danmark
Suksesjon
Som følge av at foreldrene, Fredrik IX og Ingrid, ikke fikk en sønn som kunne være tronarving, etterfulgte Margrethe til slutt faren som monark. Kongens yngre bror, Knud, var arveprins, og etter ham den eldste sønnen hans, Ingolf. Mange ville gjerne se Margrethe på tronen. I noen år hadde Folketinget vurdert å endre den danske grunnloven, men hadde latt det bli med tanken, ettersom en endring krevde at 45 prosent av folket med stemmerett skulle stemme for den. Statsminister Erik Eriksen fikk ideen om å ta kvinnelig arvefølge med i endringen, slik at flere ville stemme for. Selv om stort sett hele Folketinget var for endringen, og til tross for kongehusets popularitet, ble endringen bare såvidt vedtatt, med 46 prosent deltakelse. Tronfølgeloven av 1953 førte til at prinsesse Margrethe ble den første i arverekken. Hun ble dronning i 1972, og feiret i januar 2022 femti år ved tronen.
St. Pius X-broderskapet
St. Pius X-broderskapet på sin side har hilst pavens apostoliske brev velkommen og uttalt at det gir Kirken tilbake sin liturgiske tradisjon. Broderskapet peker videre på at brevet klart anerkjenner det faktum at den tridentinske messe aldri ble forbudt, og uttaler at de er «dypt takknemlige til Den hellige far for dette store åndelige gode».
Margrethe II av Danmark
Annet
Blant dronning Margrethes ordener er også Storkorset med kjede av St. Olavs Orden.
Motherwell FC
Motherwell Football Club er en skotsk fotballag fra Motherwell i North Lanarkshire, grunnlagt i 1886. Motherwell spiller i Scottish Premiership, og lagets hjemmebane er Fir Park. Craig Brown har vært klubbens manager fra 2009/2010-sesongen da laget endte på 5.-plass.
Iowa (elv)
Iowa er ei elv som renner nord-sør i delstaten Iowa, i USA. Den er ei stor sideelv til Mississippi, og er rundt 529 km lang. Vassdragets totale nedbørfelt er på 12 110 km². Nederst, etter å ha passert Iowa City, flyter den sammen med elva Cedar som kommer parallelt fra øst, før de begge munner ut via et felles elveløp til Mississippi-elva.
Margrethe II av Danmark
Annet
Margrethe har kunstneriske interesser og evner. I 1977 illustrerte hun under pseudonymet Ingahild Grathmer en dansk utgave av J.R.R. Tolkiens Ringenes Herre. Siden har hun illustrert andre bokverk, designet kostymer for teater og film, og designet og brodert messehagel og bispekåper til flere kirker og bispedømmer. Hennes malerier har også oppnådd gode priser, og hun har hatt flere utstillinger.
Motherwell FC
Klubbens reservelag og U-19-lag spiller sine hjemmekamper på Creamery Park i Bathgate.
Margrethe II av Danmark
Dekorasjoner
Dronning Margrethe II er innehaver av en rekke danske og utenlandske ordener og utmerkelser:
Motherwell FC
I kvalifiseringen for Europaligaen høsten 2010 slo laget først ut Breiðablik fra Island, og møtte i august 2010 Aalesund og vant 3-0.
Liste over ordførere i Vefsn
Ordførere i Vefsn omfatter ordførerne i den kommunen som til enhver tid har hatt navnet Vefsn kommune.
Den historiske Vefsn kommune omfatter den sørlige delen av dagens kommune, samt Hattfjelldal og Grane, som ble skilt ut som egne kommuner i henholdsvis 1862 og 1927. I 1875 ble bykommunen Mosjøen skilt ut fra landkommunen Vefsn. I 1962 ble Mosjøen og Vefsn igjen slått sammen, senere sammen med landkommunene Drevja og Elsfjord.
St. Pius X-broderskapet
Som ledd av en lang prosess ble ekskommunikasjonen det deklarert av Pavestolen i januar 2009 at de fire biskopene ikke er ekskommuniserte.
Etablering og historie
I 1969 gikk den pensjonerte erkebiskopen Marcel Lefebvre med på å hjelpe en håndfull unge seminarister som var forvirret over retningen Kirken hadde tatt etter det annet vatikankonsil. Erkebiskop Lefebvre startet da et presteseminar ikke bare for liturgisk trening, men også for å fremme prestelig liv i henhold til Kirkens lære, normer og skikker slik det alltid hadde blitt praktisert i Kirken.
St. Pius X-broderskapet ble 1. november 1970 offisielt anerkjent av biskop Charriere av Lausanne, Genève og Fribourg, og ble dermed en offisiell del av Kirken.
Erkebiskop Lefebvre gav den 10. juni 1971, sammen med staben i Det internasjonale seminaret i St. Pius X-broderskapet i Econe i Sveits, uttrykk for at SSPX ikke ville godta å feire den nye Novus Ordo Missæ som kom etter det annet vatikankonsil.
Simon Cowell
Simon Philip Cowell (født 7. oktober 1959) er en britisk programformatutvikler, talentspeider og artistutvikler for plateselskapet BMG i Storbritannia.
Cowell ble født i Brighton i East Sussex i England og vokste opp i Elstree i Hertfordshire. Faren Eric Philip Cowell var eiendomsmegler som også jobbet i musikkbransjen, og moren Julie Brett (født Josie Dalglish) var tidligere ballettdanser og kjendis.
Han har vært dommer i TV-seriene Pop Idol, American Idol, X Factor og Britain's Got Talent og i America's Got Talent, men det er i musikkbransjen han har mesteparten av sin bakgrunn. Han står bak artister som Curiosity Killed the Cat, Five, Westlife, Will Young, Il Divo, Leona Lewis, Gareth Gates og boybandet One Direction gjennom X-Faktor.
2010-sesongen i American Idol var den siste for Cowell, da han trakk seg for å konsentrere seg om å introdusere X Factor til USA.
Chiefs (TV-serie)
Chiefs er en amerikansk miniserie som gikk på CBS i 1983. Serien skildrer livet til generasjoner med sheriffer i en amerikansk sørstatsby fra 1920-tallet og frem til 1960-tallet. I alle år går en barnemorder løs i byen. Rasisme er også noe som setter sitt preg på stedet. De mest sentrale rollene spilles av Charlton Heston, Wayne Rogers, Brad Davis, Billy Dee Williams og Keith Carradine. Regi er ved Jerry London.
Filmen er lagd for TV og opprinnelig sendt som en miniserie i tre deler. Den ble på 1980-tallet utgitt på video i en noe kortere versjon. Produksjonen er basert på en bok med samme tittel skrevet av Stuart Woods i 1981.
Handling
Handlingen er lagt til en by i sørstatene og skildrer livet til tre sheriffer fra 1920-tallet og frem til midten av 1960-tallet. Alle tre sheriffene har det til felles at må leve med en rekke uoppklarte forsvinningen av unge gutter i distriktet. Saken synes uløselig, men åpenbares til slutt i all dens gru. Samtidig med dette skildres ulike konflikter i byen og da særlig rasemotsetningene. Den første sheriffen er den godmodige Will Henry Lee (Wayne Rogers), den andre en rasistisk bølle (Brad Davis) og den tredje en afroamerikaner (Billy Dee Williams) som ved en tilfelighet avslører ujerningsmannen som har drept unge gutter i flere tiår.
Om filmen
Chiefs ble nominert til tre Emmy-priser i 1984.
Den eksisterer i ulike lengder som strekker seg fra 200- til 283 minutter
Norge
Filmen ble utgitt på VHS i 1984 og på DVD ca. 2004. Den norske DVD-versjonen er på 3 timer og 26 minutter.
I rollene
(utvalg)
X-42
X-42 er et eksperimentelt rakettrinn/rakettmotor utviklet for USAs flyvåpen USAF.
Historie
I januar 1998 sendte flyvåpenets forskningsavdeling AFRL (Air Force Research Laboratory) ut en anbudsinnbydelse for utviklingen av et siste-trinn i et rakettsystem som skulle sette nyttelast på 900 – 1 800 kg i jordbane. Prosjektet ble tildelt betegnelsen X-42, og ble kalt Pop-Up Upper Stage. En demonstrasjon av rakettrinnet var planlagt å bli gjennomført i 2000.
Kaskaskia River
Kaskaskia River  (den engelske stavemåte; på fransk ble angivelig også Cascasquia brukt) er ei elv som renner nord-sør i sentrale og sørlige strøk av delstaten Illinois, i USA. Den er ei stor sideelv til Mississippi River, og er rundt 515 km lang. Vassdragets totale nedslagsfelt er på 14 950 km².
X-42
Historie
Status for prosjektet er per august 2008 ukjent.
Kaskaskia River
Elva har sitt navn etter Kaskaskia-klanen av indianerstammen Illiniwek, som de tidlige franske jesuittiske katolske misjonærer kom i kontakt med,. Et eldre alternativt navn for elven er Okaw River som fortsatt går igjen i noen stedsnavn, som Okawville, og om en vikrtig sideelv. West Okaw River.
Vassdraget er betydelig utbygd, som ledd i flomsikringen i Mississippi-bassenget. Shelbyville Lake dannes her av Shelbyville-demningen, som dog ikke har kraftproduksjon.
Fort Kaskaskia lå nær elvemunningen, i Randolph County.
X-42
Design
X-42 er fremdeles hemmeligstemplet, og detaljer om prosjektet er derfor ikke tilgjengelig.
Spesifikasjoner
Dimensjoner
Ytelse
Gjevilvasshytta
Hytta eies av Trondhjems Turistforening. Hytta har 62 senger når den er betjent (påska, vinterferien og sommeren), og utenom sesongene har hytta 10 sengeplasser. Gjevilvasshytta er låst med DNT-nøkkel i den selvbetjente perioden.
Historie
Den opprinnelige Gjevilvasshytta var en del av våningshus på Øvre Sliper vest for Lønset og hadde bare 24 senger. I 1948 kjøpte Trondheim Turistforening derfor den fredete Tingstua fra Syrstad i Meldal. Den nye Gjevilvasshytta stod ferdig med 51 senger i 1950. Turistforeningen hadde engasjert Roar Tønseth som arkitekt for utvidelsen og ombyggingen.
Etter en avstemning på UT.no ble Gjevilvasshytta i 2020 kåret til DNTs fineste betjente turisthytte.
Gjevsjøen
Gjevsjøen (eller Gjefsjøen,svensk: Jävsjön) er en innsjø på grensen mellom Norge og Sverige. Den norske delen, som utgjør snaut halvparten av arealet, ligger i Snåsa kommune i Trøndelag fylke. Den svenske delen ligger i Åre kommune i Jämtlands län. Den norske delen av sjøen ligger inne i Blåfjella-Skjækerfjella nasjonalpark, mens den svenske delen ligger i Svenskådalens naturreservat.
Næringsliv
Overnattingsstedet Gjefsjøen Fjellgård ligger også ved innsjøen.
Andre verdenskrig
I de siste krigsmånedene i 1945 var Gjefsjøen fjellgård en sentral plass i forbindelse med den amerikanskledede Operasjon Rype som var en del av Office of Strategic Services (OSS). Sabotørene hadde sin base på fjellgården og bygningen som ble brukt som hovedkvarter er nå under restaurering av OSS Gjefsjøen. Heimevernets Innsatsstyrke Rype i Trøndelag Heimevernsdistrikt har tatt navnet etter operasjonen.
Verneplan
Gjevsjøen ble i 1980 vernet mot kraftutbygging i Verneplan II for vassdrag.
Trond Nilsen
Trond Nilsen (født 1964) er en norsk musiker, sanger, låtskriver og bassist. Nilsen debuterte som soloartist i 2000 med albumet Barbra B under navnet Artictrond.
Han er utdannet ved nordisk institutt for scene og studio (NISS), førskolelærer med mastergrad i pedagogikk. Han har vært bassist for blant andre Ole I'Dole, Shatoo, Rags, Baadstø Øra United, Oslo Nachspiel Quire, Dag Kolsrud, Rick Springfield, Taylor Dayne og Gunther Zerener. Nilsen har vært lydtekniker og produsent i Panser studio for blant andre Luxus Leverpostei, Autopulver, Arcturus, Trine Rein og Svend Wam.
I 2006 ga han ut EP-en Sommer og sol i Storbruhørn. Tittelkuttet ble en stor hit på Norsktoppen og ble i 2008 nominert til Nord-Norges største hit. I 2008 kom EP-en Himmelblå der Marius Lilleslåtten (cello) deltar. Albumet "Villblomst" ble utgitt i 2011 som Trond Nilsens salong sammen med Vidar Mehus og Sigurd Tverrå. På albumet "Hus ved havet" (2014) deltar Børge Petersen-Øverleir, Sigurd Tverrå, Vidar Mehus, Nelly og Lilly Lindland. På albumet "Storm" (2017) samarbeider Trond Nilsen med Børge Petersen-Øverleir og Lissy Dalbakk. "Hus ved havet" og "Storm" er mixet og produsert av Trond Nilsen.
Singler/EP-er
"Det e deilig det hær" (2022).Trond Nilsen vokal og alle instrumenter.
"Kjære Nordland" (EP, 3 låter 2022). Medvirkende Lissy Dalbakk, Børge Petersen-Øverleir og Hans Petter Kaggerud.
Bear River (Great Salt Lake)
Elveløp
Elveløpet fortoner seg på kartet som noe lignende en omvendt U, som legger seg om den nordlige enden av fjellkjeden Wasatch Range. Bear River utspringer nordvest i Utah i flere stutte armer på nordflanken av de inntil 4100 meter høye Uinta Mountains sør i Summit County. Den flyter mot nord og skjærer gjennom Wyomings sørvestlige hjørne ved Evanston. Derette bukter elven seg på sin lange vei mot nord langs delstatsgrensen mellom Utah og Wyoming, inn og ut av de to statene. Den dreier så mot nordvest is Franklin County og flyter gjennom Bear Lake Valley.
Den passerer Montpelier, der den får tilførsel fra den korte Bear Lake Outlet Canal, som kommer fra Bear Lake. Ved Soda Springs i den nordlige enden av Wasatch Range svinger Bear River brått mot venstre. Den renner forbi Preston i den brede Cache Valley, som strekker seg nordover fra Logan.
Elven flyter sørover fra Preston og inn i Utah igjen, og bukter seg forbi Cornish og Newton. Ved en oppdemning av elven dannes Cutler Reservoir, som også får tilførsel i sør fra Little Bear River. Fra den vestlige enden av reservoaret flyter elven sør gjennom Bear River Valley og passerer Bear River City.
Før Bear River tømmer seg ut over flatevannsslammet i en bred bukt øst i Store Saltsjø (Great Salt Lake) om lag 15 km sørvest for Brigham City, munner også Malad River inn i den fra nord.
Både i Idaho og i de siste etapper i Utah benyttes Bear River til irrigasjon av fruktbare dalganger. De siste 15 km før dens munning i et lite elvedelta er vernet, og utgjør Bear River Migratory Bird Refuge.
Historie
Sent i 1840-årene var dalen mål for mormonere som ville bosette seg utenfor det som den gang var USAs vestgrense.
Langs et midtre stykke av elvens løp gikk den gamle migrasjonsruten Oregon Trail med nybyggere på vei til Oregon og Stillehavet med sine okse- og eselkjerrer senere på 1800-tallet. Her kunne man også bøye av mot sør dersom man hadde California som mål.
Under den amerikanske borgerkrigen utspant 29. januar 1864 den såkalte Bear River-massakren seg i Cache Valley nær Preston i Franklin County i Idaho. United States Army angrep da en vinterlandsby for shoshonene. De drepte rundt 400 shoshoneindianere.
Carl Dørnberger
Carl Johannes Andreas Adam Dørnberger (født 23. september 1864 på Nøtterøy, død 8. juli 1940) var en norsk billedkunstner.
Liv og karriere
Dørnberger ble født av tyske foreldre – hans far arbeidet som bryggerimester ved Tønsberg bryggeri. Da han var åtte år gammel reiste familien tilbake til Tyskland, hvor han bodde inntil han sytten år gammel begynte som elev hos David Arnesen i Christiania. Han skal ha hatt en opprørsk natur, og ble i 1883 sendt videre for å gå i lære hos Johan Jacob Bennetter på Sola. Senere studerte han under flere kunstnere i Paris.
Han debuterte på Høstutstillingen i 1887, og hadde sin første separatutstilling i 1900. Samme år giftet han seg med Line Gurine, og de fikk datteren Gro i 1904. Dørnberger hadde mange kjente kunstnere i sin omgangskrets, blant annet Edvard Munch og Axel Gallén, som begge malte portretter av ham. I Syk kjærlihet kommer det frem at Hans Jæger besøkte ham i Son i 1887.
Omkring 1896 flyttet Dørnberger til Son, hvor han ble boende resten av livet. Hans hjem, kjent som «Dørnbergerhuset» i Strandgata 15, er i slektens eie, men har i flere år vært stilt til disposisjon for maleren Arne Samuelsen. Mange av Dørnbergers verker har motiver fra Son, blant annet de historiske bygningene i sentrum og dampskipsbryggen som lå nedenfor huset hans.
Dørnberger er for mange minst like godt kjent for sin eksentriske livsførsel som for sin kunst. Han bar en karakteristisk hamborgsk hatt, hadde treben og bar to pistoler som han kalte «Kitty» og «Kittys broder». I Dørnbergerhuset skal det være et kulehull fra et tilfelle hvor hans hissige temperament løp løpsk.
Anekdoter
Det finnes et utall anekdoter om Dørnberger, med varierende sannhetsgehalt. Noen av de mest kjente er:
Presidentvalget i Afghanistan 2009
Et presidentvalg i Afghanistan ble avholdt den 20. august 2009. Det var landets andre demokratiske valg; det forrige valget ble avholdt den 9. oktober 2004 og endte med at Hamid Karzai ble valgt til president for en femårsperiode som sluttet i oktober 2009.
Dyrket mark
Dyrket mark eller dyrkamark kalles også kultivert mark og er et uttrykk som beskriver mark (et begrenset område) som benyttes til produksjon (kultivering) av nytte- eller prydvekster.
Av jordens 148 940 000 km² store landareal er omtrent 19 824 000 km² dyrkbart.
En mindre, men viktig, årsak til tap av dyrkbar mark er mangelen på fruktbare flomsedimenter som følge av flombegrensende tiltak. Mye av verdens dyrkbare mark ligger rundt de største elvene, eksempler på dette er Nilen, Mississippi, Eufrat og Tigris, Amazonas, Ganges og Rhinen.
Den mest produktive delen av den dyrkbare marken er i sedimentene som ble lagt igjen av elver og hav i vår geologiske fortid. I moderne tider flommer ikke elvene over så mye jordbruksland på grunn av kravene til flomvern som skal beskytte det intensive jordbruket som kreves på en tungt befolket planet.
Nilen flommer fortsatt over med jevne mellomrom, og når flommen er over og vannet trekker seg tilbake etterlater det fruktbar silt. Denne siltet er ypperlig gjødsel for avlingene rundt elva. Selv om jorda er overutnyttet og utarmet vil landet fornye sin fruktbarhet når nye siltlag blir lagt igjen etter neste flom. Flomkontrollprosjekter i regionen gjør det mer behagelig å jobbe og bo der, men har stor effekt på både mengden og kvaliteten på den dyrkbare marken.
Ikke-dyrkbar mark
Ikke dyrkbar mark kan likevel omdannes til dyrkbar mark. Nye dyrkbare områder øker matproduksjonen og kan redusere sult. Dette kan også være med å gjøre et land mer selvforsynt og politisk uavhengig fordi behovet for import av mat reduseres. Å gjøre om ikke-dyrkbar mark til dyrkbar omfatter gjerne graving av nye irrigasjonskanaler og brønner, akvedukter, avsaltningsanlegg, treplanting for avskjerming av eller skygge i ørkener, vannkultivering, gjødsel, grøftegraving og vollbygging for å beskytte mot vind for å nevne noen.
Noen eksempler på ufruktbare, ikke dyrkbare områder som har blitt omdannet til dyrkbar mark:
Noen eksempler på fruktbart land som har blitt omgjort til ufruktbar, ikke dyrkbar mark:
Antonio Suárez
Antonio Suárez Vázquez (født 20. mai 1932, død 6. januar 1981) var en syklist fra Spania som drev med landeveissykling på profesjonelt nivå og han var mest aktiv mellom 1956 og 1965.
Suárez er mest kjent for å vinne sammenlagtseieren og klatrekonkurransen i Vuelta a España i 1959. Han vant også poengkonkurransen i 1961, samt totalt fem etappeseire. I tillegg vant han en etappe og avsluttet på pallen med en tredjeplass under Giro d'Italia i 1961 bak Arnaldo Pambianco fra Italia og Jacques Anquetil fra Frankrike.
Fylkesvei 2914
Frem til 2019 hadde veien betegnelsen fylkesvei 222.
Barbra B
Barbra B er et musikkalbum med Artic Trond, utgitt i 2000. Dette er hans første album som soloartist.
Nike Bent
Nike Bent (født 1. desember 1981 i Funäsdalen) er en svensk kvinnelig alpinist.
Bent har vunnet tre svenske mesterskap, i 2000 vant hun både utfor og super-G og i 2001 super-G. I verdenscupen har hun vunnet ett renn, og en gang har hun blitt nummer to. Under VM 2007 kom hun på sjetteplass i utfor.
Pioneer (nybygger)
Pioneer eller pionér er navnet på amerikanere som migrerte vestover for å delta i nybyggingen og utviklingen av nye områder i USA på 1700- og 1800-tallet, særlig der det fra før stort sett bare fantes indianere. De amerikanske pionerene omfattet bønder og cowboyer, pelsjegere, gullgravere og andre, og har spilt en viktig rolle i amerikansk selvforståelse og populærkultur.
Reptilian
Reptilian er det femte studioalbumet med Keep of Kalessin.
Albumet ble utgitt 10. mai 2010 i Europa og 8. juni 2010 i USA. Albumet innholdet MGP-låten «The Dragontower».
Nyhellermagasinet
Nyhellermagasinet er en innsjø og et kraftmagasin på grensen mellom fylkene Vestland og Viken. Sjøen er magasin for pumpekraftverket Aurland III, og er et flerårsmagasin som i tørre år sikrer vann også til de øvrige kraftverkene i Aurlandsdalen. I tillegg til det naturlige tilsiget pumpes vann opp fra Vetlebotnvatnet (400 m lavere) for lagring. Vannet reguleres 74 meter mellom 1 364 og 1 438 moh, og ved høyeste regulerte vannstand er magasinets samlede areal 20,41 km².
Magasinet ble bygget på 1970-tallet, da det ble oppført en 90 m høy steinfyllingsdam nedenfor utløpet av Nyhellervatnet. Som følge av oppdemmingen har Nyhellervatnet flytt sammen med Kongshellervatnet, Store Øljuvatnet og Volanuttjørnan. Fra Kongshellervatnet og Store Øljuvatnet er det bygget tunneler til Nyhellervatnet for at vannstanden i disse vatnene kan senkes under den opprinnelige vannstanden, og derved oppnå økt magasinvolum.
Forhandlerkontrakt
En forhandlerkontrakt er en avtale som vanligvis inngås skriftlig mellom en importør eller grossist og en forretning som arbeider i et geografisk avgrenset område, som en by, et fylke eller en landsdel. Kontrakten baseres på alminnelig avtalerett og beskriver betingelsene for gjennomføring.
I utgangspunktet har en forhandler funksjon som omsetningsmessig sisteledd for produktene overfor brukere, som vanligvis er konsumenter eller bedrifter. Premissene for forhandlerens funksjon kan fremgå detaljert av kontrakten.
Betingelser som ikke fremgår tydelig av kontrakten kan skape uoverensstemmelser mellom partene. Endringer i marked og leveringstilbud kan gi nye premisser som kontrakten ikke dekker. For en eller begge partene kan interessen i en kontrakt være tidsbegrenset, og en av partene kan få en økonomisk skadevirkning ved oppsigelse.
Koalisjonsregjering
En koalisjonsregjering er en regjering hvor statsrådpostene er fordelt på ulike partier.
Hvordan oppstår situasjonen
Etter valgopptelling; Dersom det viser seg at ikke noe enkelt parti har flertall i parlamentet, i Norge: Stortinget, blir oppdraget om å danne regjering, gitt til det partiet som har størst sjanse til å vinne støtte for politikken sin i Stortinget. Dette partiet danner da regjering alene, eller blir enig med andre partier om å dele statsrådstillingene.
Mindretalls- og flertallskoalisjonsregjeringer
En koalisjonsregjering kan opptre både i mindretallsregjeringer og flertallsregjeringer. En flertallsregjering sitter trygt fordi den har over halvparten av representantene i Stortinget. Den kan likevel bli felt hvis det utvikler seg stort uenighet innad koalisjonen.
Partigrunnlag
Partisamarbeidet i en koalisjon kaller vi partigrunnlaget. Kjell Magne Bondeviks andre regjerings partigrunnlag var Høyre, KrF og Venstre. Dette var en mindretallsregjering. Jens Stoltenbergs andre regjering, var også en koalisjonsregjering. Dette var derimot en flertallsregjering, partigrunnlaget her var AP, SV og SP. Erna Solbergs regjering fra 2013 til 2021 var også en koalisjonsregjering. Først var den en mindretallsregjering som bestod av Høyre og Fremskrittspartiet. Fra 2019 til 2020 var den en flertallsregjering, der også KrF og Venstre deltok.
Superior (ølmerke)
Superior er et meksikansk ølmerke fra bryggeriet Cervecería Cuauhtémoc Moctezuma som har vært på markedet siden 1896. Dette er et av Mexicos eldste ølmerker som produseres i dag. Ølmerket er også meget godt kjent for sin spesielle markedsføring, spesielt med blondinen «La Rubia Superior».
Superior betyr på spansk «overordnet», «foresatt», eksempelvis i en munkeorden.
Erkebispegården i Trondheim
Anlegget består i dag av en hovedfløy mot nord med erkebiskopens hall i Østhuset og hans bolig i Vesthuset. Øst for Østhuset ligger en fløy som ender i det såkalte Bakeriet. Sidefløyen mot vest inneholder Lavetthuset og Vekthuset. Østfløyen (Bispefløyen) og sørfløyen er nye museumsbygninger, oppført 1997 etter en brann 18. august 1983 med Nils Henrik Eggen som arkitekt.
Anlegget var bygd som erkebiskopens residens og palladium, og kan ha vært påbegynt av erkebiskop Øystein Erlendsson fra 1161. Anlegget ble bygd ut i flere etapper gjennom middelalderen.
I 1532 ble gården påtent av danske tropper under angrepet på erkebiskop Olav Engelbrektsson. Etter reformasjonen fungerte den som residens for lensherrene og kaltes da Kongsgården. Fra 1686 disponerte Hæren bygningene. I nyere tid har Erkebispegården blant annet tjent som magasiner for Nidaros domkirkes restaureringsarbeider (NDR), blant annet for NDRs skulptur- og steinsamling fra middelalderen. Middelalderbygningene i nordfløyen ble restaurert fra 1962 til 1975 etter planer av professor og arkitekt Erling Gjone.
Erkebispegården i middelalderen
Vesthuset i nordfløyen er oppført omkring 1250 under erkebiskop Sigurd, som anla vestfronten i 1248 der den står nå. Vesthuset var erkebiskopens privatbolig, med arbeidsværelse og sovekammer i overetasjen og to hvelvede rom nede. Åpne ildsteder i hvelvrommene nede varmet opp rommene ovenpå gjennom åpninger i hvelvene.
De to delene av nordfløyen hadde forbindelse på øvre plan over et hvelvet portrom, oppført som tredje byggetrinn. Portalen mot borggården har en bue med sparremotiv, antakelig gjenbruk av en romansk bue tidligere brukt i den romanske Nidarosdomen, enten som hovedportal eller som en arkadebue i det skipet som ble påbegynt ca. 1150, men som senere ble revet. Sparremotivet var blitt umoderne etter overgangen til gotikk. Det antas at det allerede i middelalderen kan ha vært et tårn over porten, men dette er ikke sikkert. Dessuten omfattet anlegget en rekke trebygninger, først og fremst en våpensmie og et myntverksted. På 1200-tallet ble det dessuten reist en ringmur; den sørøstre delen antakelig i perioden 1285–1305.
Julenatt 1295 var det brann i «erkebiskopens haller», i ett av de hvelvede rommene i Vesthuset. Etter 1300 var det lite byggevirksomhet på anlegget før ut på 1400-tallet, da erkebiskop Gaute Ivarsson (1475–1510) forsterket ringmuren, slik at anlegget fikk mer karakter av en borg. Gaute lot dessuten reise Lavetthuset og Vekthuset (ca. 1495–1503). Første etasje i Vekthuset ble brukt som hall. Bygningen i nordøstre hjørne – «Bakeriet» – ble også reist, ca. 1500–1510. Her kan det ha vært et bispekapell i en øvre etasje.
Landets siste erkebiskop, Olav Engelbrektsson, forsøkte å forsvare den katolske kirke og norsk selvstendighet, og han oppførte slottsfestningen Steinviksholm på en holme i fjorden utenfor Skatval. I 1532 ble Erkebispegården herjet og brent av danske tropper, og både hallen i nordfløyen og deler av vestfløyen ble ødelagt. Olav rakk å gjenreise hallen i vestfløyen og sette sitt våpen over den buede portalen til overetasjen. Men i 1537 måtte han gi opp kampen og forlate landet. Erkebispegården ble samme år «Kongens gård», og det var meningen at lensherrene skulle residere her, men de foretrakk å flytte inn på Steinviksholm, som var i bedre stand.
Kongens gård
I 1556 flyttet lensherren Evert Bild på kongelig befaling til Kongens Gård i Trondheim, til et trehus langs østre ringmur. Nordfløyen ble nødtørftig reparert etter reformasjonstidens ødeleggelser. Først i lensherren Claus Daas tid (1613–1620) ble gården ordentlig istandsatt, i perioden 1614–1616, og fikk karakter av et renessanseslott. Salen i Østhuset ble delt i to, og «Herresalen» (i dag kalt Hallen) ble rikt dekorert med kalkmalerier. Samtidig ble ett av hvelvrommene i Vesthuset utsmykket med jaktscener og rankedekor, mens begge fikk malte draperier nederst. Over porten ble det – omkring 1615 – oppført et tårn i bindingsverk med en rikt utformet tårnhjelm, tegnet og reist av Oluf Naucler. Den vises også i litt forvansket utgave på det kjente byprospektet av Jacob Maschius fra 1674.
Etter innføringen av eneveldet i 1660 forsvant lensherrene, og ble erstattet av stiftsamtmenn. En av dem, Ove Bjelke, fikk revet tårnet og et karnapp over porten, i 1672, og fikk lagt nytt tak på Østhuset. Fra 1681, etter bybrannen samme år, ble Kongsgården tatt i bruk til militære formål, og bygningene ble innredet til magasiner og depoter. Vinduene i Østhuset ble gjenmurt og taket ble løftet til samme høyde som på Vesthuset. Fra slutten av 1680-årene ble Østhusets murer påbygget en etasje, og ble delt i to høyder med et innskutt bjelkelag for å øke lagerkapasiteten. Underetasjen ble brukt som kruttmagasin. Også toløpstrappem opp til hallen ble fjernet, og da dette gjorde sørveggen ustabil, ble det i 1706 oppsatt massive strebepillarer.
Helt til 1930 var Kongsgården hovedkvarter for hæren nordenfjells. Under feiringen av Olavsjubileet dette året ble mye av anlegget frigjort og brukt til en rikshistorisk utstilling, og hallen fikk igjen sin fulle høyde: de øverste bjelkelag ble revet og takkonstruksjonen frilagt. Forsvarsdepartementet besluttet deretter at gårdens fremtidige bruk skulle avgjøres etter at det var gjort grundige bygningshistoriske og bygningsarkeologiske undersøkelser.
Restaurering
Den årvåkne Nicolay Nicolaysen var den første som oppdaget hva slags anlegg Kongsgården virkelig var. Undersøkelsene kom først igang i 1952 under ledelse av arkitekt Gerhard Fischer. De pågikk til 1972 og ga sikrere viten om gårdens historie. Oppdraget med restaureringen ble gitt til professor Erling Gjone og gjennomført 1962–1975. Toløpstrappen opp til hallen ble rekonstruert ved Gerhard Fischer etter påtrufne spor og utgravde fragmenter av den underliggende forhallen. Hele nordfløyen ble innredet til representasjonslokaler for Staten, mens Forrådshuset og Bakeriet østenfor ble brukt til adkomst og betjenende funksjoner.
Under en stor brann 18. august 1983 brant de to militære magasinbygningene mot øst og sør ned til grunnen, mens de eldre bygningene i stein holdt stand. Bygningene rommet verdifulle samlinger fra Nidarosdomen, bl.a. gjenstander fra kongegravene, den originale stein- og skulptursamlingen, og samlingen av gipsavstøpninger, foruten originalskulptur i gips ved billedhugger Hans Michelsen. Arkitekt John Tverdahl var blant dem som tidligere hadde anbefalt brannsikring, men den var ikke blitt utført. I 1987/1988 ble forvaltningen overført fra Forsvarsdepartementet til Kirkedepartementet ved Nidaros domkirkes restaureringsarbeider. I tidsrommet 1991–1995 ble det utført omfattende arkeologiske utgravninger i Erkebispegården, ledet av Sæbjørg Walaker Nordeide. Funnene fra disse ble så permanent utstilt i de to nye museumsbygningene som er reist på branntomta, i sør og øst. Museet i Erkebispegården stiller også ut originalskulpturer og -detaljer fra Nidarosdomen. Museumsbygningen i øst rommer dessuten Den norske kirkes nasjonale senter for liturgi og Norges teknisk-naturvitenskapelige universitets Senter for middelalderstudier, samt en stor hall, Øysteinsalen, som er ment til bruk for møter i Den norske kirke og for foredrag og konserter.
Compiz
Bruk av OpenGL flytter tegne-belastning fra prosessoren til GPU, dersom det finnes en tilgjengelig GPU. Det medfører et mer responsivt skrivebord, samtidig som det frigjør prosessorkraft som kan benyttes til nødvendige operasjoner, og fører til et mer visuelt estetisk skrivebordsmiljø.
I dag har Compiz og avstikkerprosjektet Beryl fusjonert. I det nye prosjektet er Compiz navnet til vindushåndtereren og Compiz-Fusion navnet til et sett med utvidelser.
Óscar Cristi
Óscar Cristi Gallo (født 29. juni 1917, død 25. mars 1965) var en chilensk rytter som deltok i de olympiske leker 1952 i Helsingfors.
Compiz
Historie
Compiz var den første kompositt vindushåndtereren som tok i bruk (GPU-akselerert) OpenGL og 3D effekter for å vise et Linux skrivebord. 30. mars 2007 annonserte Compiz og Beryl utviklerne at Compiz og Beryl skulle slås sammen til samme prosjekt.
Óscar Cristi
Cristi vant to olympiske sølvmedaljer i hestesport under Sommer-OL 1952 i Helsingfors. Med hesten «Bambi» kom han på andreplass i både den individuelle- og i lagkonkurransen i sprangridning. De andre på det chilenske var César Mendoza på «Pillán» og Ricardo Echeverría på hesten «Lindo Peal».
Compiz
Compiz-Fusion
Compiz er laget for å støtte ulike utvidelser, som også gir ulike effekter og funksjoner.
Compiz-Fusion består blant annet av følgende utvidelser:
Erdapfel
Erdapfel (tysk, ordrett: jordeple) er en globus laget av tyskeren Martin Behaim (1459–1507) mellom 1491 og 1493, sannsynligvis i 1492. Han oppholdt seg da i hjembyen Nürnberg etter å ha vært i Portugal og seilt rundt i fjerne farvann, gjort seg så fortjent at han ble slått til ridder og gjort til medlem av det portugisiske kongehoff. Globusen er en av de aller første globuser som noensinne ble laget. Det består av en metallball overtrukket av et kart malt av Georg Glockendon (død 1514).
Globusen ble til i en tidsalder der europeernes kunnskap om fjerne strender vokste raskt. Den her en diameter på 51 cm. De portugisiske erobringer og oppdagelser i Vest-Asia er på plass, og det eurasiske kontinent og mange av de sørøstasiatiske øyer er i prinsipp på plass, ofte med mange detaljer.
Intet av Amerika er med, ettersom Kristoffer Columbus ikke var kommet tilbake til Spania derfra – han kom ikke før i mars 1493. Globusen viser det europeiske kontinent vesentlig større enn det korrekte, og et stort osean mellom Europa og Asia, bare fylt med små og mellomstore øyer. Den mytiske Saint Brendan er med, Cipangu (Japan) og andre asiatiske øyer er alt for store. I Øst-Asia finner man navngitt blant annet Tartaria, Cathaja (Kina) og Thebet (Tibet). Feilplassert og anakronistisk, men likevel i rett del av verden, finner man også «Tangut» (vel tangutenes gamle rike).
Det skulle gå ytterligere noen år før man skjønte at man i vest hadde med et helt nytt kontinent å gjøre. Det forstod man generelt ikke før Amerigo Vespucci begynte å publisere sine oppdagelser i 1502. Behaims globus er dermed et av de siste bilder av hvordan europeerne forestilte seg verden rett før Amerika ble oppdaget. Det skulle gå helt til 1507 før det ble laget en globus som viste og benyttet navnet Amerika - den ble laget av Martin Waldseemüller.
Når man valgte å kalle globusen for Apfel (eple) kan det henge sammen med at de keiserlige riksregalier ble oppbevart i Nürnberg, og deriblant var selve rikseplet. På noen tyske dialekter er Erdapfel et ord for potet, men her er det ingen sammenheng – poteten var ikke kjent i Europa ennå på 1400-tallet.
Globusen stod i et mottagelsesrom i rådhuset i Nürnberg frem til tidlig på 1500-tallet. Så tok familien Behaim hånd om den. Siden 1907 har den vært på Germanisches Nationalmuseum i Nürnberg.
Allerede i 1477 hadde Donnus Nicolaus Germanus laget en globus til pave Sixtus IV. Men intet er kjent om denne.
Behaims Erdapfel var en uhyre fremskritt for kartografien, ettersom mån fra da av ikke lenger måtte nøye seg å ha seksjoner av geografien for øynene, men kunne se det hele i mer naturtro utforming.
Carl Alberg
Carl Alberg (født 1900 i Göteborg, død 31. august 1986 i Marblehead i Massachusetts) var en skipsingeniør og seilbåtkonstruktør. Han studerte skipskonstruksjon ved Chalmers tekniska högskola, men emigrerte til USA i 1925 hvor han arbeidete ved flere av verftene i Massachusetts, bl.a. George Lawley and Son i Neponset og på Bethlehem Steel's Fore River fabrikken i Quincy. I 1929 ble han hyret av John Gale Alden til å jobbe på design kontoret i Boston. Hos John Alden ble han i 12 år.
Under andre verdenskrig jobbet Alberg for den amerikanske marine med å ombygge fritids- og fiskebåter til mine- og patruljebåter. I 1946 åpnede han sitt eget designkontor i Boston hvor han to år senere ble partner med selgeren og assurandøren Lawrence J. Brengle Jr. Etter Koreakrigen ble han sjefingeniør for Kystvakten, men fortsatte å konstruere seilbåter på fritiden. I 1963 sluttet han ved Kystvakten og begynte i stedet ved Cape Dori Yachts. Da Carl Alberg døde i 1986 hadde han konstruert 56 seilbåtmodeller, 10 av dem for Cape Dori, og mer enn 10 000 båter har blitt bygget etter hans tegninger.
Fantastisk litteratur
Fantastisk litteratur eller fantasy betegner en skjønnlitterær sjanger som omfatter både romaner og noveller. Også filmer og tegneserier benytter sjangeren, ofte som fantasy. Begrepet fantastisk eller fantasy kan også referere til en sjanger innenfor ulike rollespill. Fantastisk litteratur har handling i et tenkt og imaginært univers, ofte, men ikke alltid uten noen form for lokalisering, hendelser, eller figurer fra den virkelige verden. Magi, det overnaturlige og magiske vesener er vanlige trekk i disse imaginære verdener.
Carl Alberg
Båtene
Før andre verdenskrig ble yawlen «Tioga Too» (53') og ketchen «Staghound» (39') som ble vinner av Transpacific Race i 1953 og 55. Etter krigen konstruerte han fler store trebåter bl.a. yawlene «Katuna» (52') og «Sea Lion» (67'), men da glassfiber ble tilgjengelig var han rask til å utnytte dette materiale og i 1959 kom hans 28' glassfiberbåt Pearson Triton (28') i produksjon ved Pearson yachts. Da produksjonen stoppet åtte år senere hadde 707 båter forlatt verftet. Senere kom andre kjente båter som Alberg 30, Alberg 35 og Pearson Ensign (22') (der Alberg konstruerte skroget og Pearson resten). Ensign ble siden USAs største entypeklasse med mer enn 1600 båter. Ved Cape Dori konstruerte han bl.a. den 19' langkjølte Cape Dori Typhoon og Cape Dori 28.
Hans glassfiberkonstruksjoner kjennetegnes ved det klassiske utseende og litt spesielle overbygninger med store radier overalt. Dette er en fordel i glassfiberkonstruksjoner da spenninger reduseres og støpearbeidet forenkles. Det fleste av hans konstruksjoner er tungere en gjennomsnittet og er langkjølte. Da langkjølte glassfiberbåter er relativ uvanlige er hans konstruksjoner fremdeles ettertraktede.
Fantastisk litteratur
Fantastisk litteratur er en undersjanger av spekulativ fiksjon og er adskilt fra sjangre som science-fiction og skrekklitteratur (engelsk: horror) ved fravær av henholdsvis vitenskapelige eller makabre temaer, skjønt disse sjangrene kan overlappe: alle disse tre sjangrene har elementer av det fantastiske, hvor man forlater virkeligheten eller spekulerer i hvordan virkeligheten kunne ha vært eller blitt. Historisk er de fleste verker av fantastisk litteratur som er skrevet kommet siden 1960-årene. Et voksende segment av fantastisk litteratur har kommet i form av filmer, fjernsynsfilmer, tegneserier (grafiske romaner), videospill, musikk og annen kunst.
Et antall romaner innen fantastisk litteratur som ble opprinnelig skrevet for barn, eksempelvis Alice i Eventyrland (1865) og Hobbiten (1937), har også skaffet seg et voksent publikum.
Etymologi og definisjon
En kortfattet definisjon på fantastisk litteratur er fantasilitteratur. «Fantastisk» er fra slutten av 1300-tallet i betydningen «eksisterer kun i fantasien», fra mellomfransk fantastique (1300-tallet), fra middelalderlatin fantasticus, fra senlatin phantasticus, «imaginært, tenkt», igjen fra gresk phantastikos «istand til å tenke seg», phantazein, «gjøre synlig», det samme greske ordet som har gitt oss ordet fantasi. Sistnevnte begrep fantasi har betydningen «forestillingsevne», «innbilningskraft» og «virkelighetsfjern forestilling». Negativ oppfattet defineres fantasi som ren innbilning eller virkelighetsflukt, men positivt som en ’indre’ opplevelse av ’ytre’ begivenheter som kan gi en samlet (eller i det minste et nyansert) bilde av virkeligheten. Lest psykologisk er fantasiens kilde det ubevisste og dens uttrykksform kan således være symbolpreget og metaforisk.