cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Burke og Hare-mordene
Margaret Docherty
I alt 16 personer ble drept av Burke og Hare. Burke uttalte senere at han og Hare var «generelt i en tilstand av rus da drapene ble utført, og at han ikke kunne sove om natten uten en flaske whisky ved sengen sin og en twopenny lys til å brenne hele natten ved siden av sengen, og da han våknet ville han ta seg noe å drikke fra flasken — noen ganger en halv flaske i et trekk — og som fikk ham til å sove». Han tok også opium for å lette sin samvittighet.
Utvikling: undersøkelse og veien til retten
Den 3. november 1828 ble en arrestordre utstedt på Burke, Hare og deres hustruer, Broggan ble sluppet ut uten ytterligere etterforskning, De fire mistenkte ble holdt fra hverandre, og forhør av disse var i strid med de første svarene tidligere på dagen, før arrestasjonen. Etter at dr. Alexander Black, politikirurg som undersøkte Dohertys legeme, ble to rettsmedisinske spesialister utnevnt, Robert Christison og William Newbigging. De rapporterte at det var sannsynlig at ofrene var blitt drept ved kvelning, men dette kunne ikke medisinsk bevises. På grunnlag av rapporten fra de to legene, ble Burke og Hare siktet for drapet. Som en del av sin etterforskning intervjuet Christison Knox, som hevdet at Burke og Hare hadde et dårlig losjihus i Edinburgh og hadde kjøpt kroppene før noen hentet dem for begravelse.
Selv om politiet var sikre på at drapet hadde funnet sted, og at minst én av de fire var skyldig, var de usikre på om de kunne legge frem overbevisende bevis. Politiet hadde også mistanke om det hadde blitt begått andre drap, men mangel på bevis hindret dem i å stille slike spørsmål. Da nyheten om mulige andre mord kom til publikums oppmerksomhet, og avisene begynte å publisere uhyggelige og uriktige historier om forbrytelser, og spekulative rapporter førte til at myndighetene antok at alle manglende folk hadde vært ofre, gikk Janet Brown til politiet og identifiserte sin venn Mary Patersons klær, mens en lokal baker informerte dem om at Jamie Wilsons bukser ble brukt av Konstantin Burkes sønn den 19. november, var en garanti for at drapet på Jamie Wilson var gjort av de fire mistenkte.
Mistanker
Sir William Rae fulgte en vanlig teknikk: han fokuserte på én person for å trekke ut en tilståelse som andre kunne bli dømt for. Hare ble valgt og 1. desember ble han tilbudt immunitet fra straffeforfølgelse hvis han opptrådte som kronvitne og ga fullstendige opplysninger om drapet på Docherty og alle andre, fordi han ikke kunne vitne mot sin kone, hun var også utelatt av påtalemyndighetene. Hare avga full tilståelse av alle drap og Rae besluttet at tilstrekkelig bevis eksisterte for å sikre en tiltale. Den 4. desember ble formell tiltale reist mot Burke og McDougal for mordene på Mary Paterson, James Wilson og fru Docherty. Knox fikk ingen tiltale på drap fordi Burkes uttalelse til politiet frikjente kirurgen. Offentlig bevissthet om nyhetene vokste ettersom aviser også begynte å slippe ut ytterligere detaljer. Folk var skeptiske til legen, og ifølge Bailey og mange i Edinburgh, trodde de han var «en skummel ringrev som fikk Burke og Hare til å danse etter sin pipe» Flere bredsider med lederartikler om at han skulle ha vært på lag med morderne, påvirket opinionen. Et nytt ord ble skapt etter mordene: burking, å kvele et offer eller å begå et anatomi-drap og et rim begynte å sirkulere rundt i gatene i Edinburgh:
Up the close and doon the stair,
But and ben' wi' Burke and Hare.
Knox the boy that buys the beef.
— 19th century Edinburgh rhyme
Rettssaken
Rettssaken begynte klokken 10:00 på julaften 1828 foran High Court of Justiciary i Edinburgh i Parliament House. Saken ble behandlet av Lord Justice David Boyle, assistert av lordene Meadowbank, Pitmilly og Mackenzie. Rettslokalet ble fullsatt kort tid etter at dørene ble åpnet kl 9:00. En av tilhørerne var Marie Tussaud, også kjent som Madame Tussaud, som tok flere skisser under saken. Hun lagde en voksmodell av Burke for utstilling i Liverpool innen to uker etter han ble hengt, og en stor folkemengde samlet seg utenfor Parlamentet, 300 konstabler var på vakt for å hindre forstyrrelser, mens infanteri og kavaleri var på standby som en ytterligere forholdsregel.
Saken pågikk gjennom dagen og kvelden til neste morgen; Rosner bemerket at selv en formell utsettelse av saken før middag kunne ha reist spørsmålet om gyldigheten av saken. Burke og McDougal fikk til og med sine kveldsmåtider, suppe og brød kl. 18:00 mens de satt på tiltalebenken. Saken fortsatte mens de spiste. Da tiltalen ble lest opp, protesterte de to forsvarerne mot at McDougal og Burke ble prøvd sammen. James Moncrieff, Burkes forsvarsadvokat, protesterte mot at hans klient var tiltalt «for tre usammenhengende mord, begått alle på en annen tid, og på et annet sted i en rettssak med en annen tiltalt som ikke selv var anklaget for å ha hatt noen forbindelse med to av de andre lovbruddene som han var anklaget for». Flere timer ble brukt på juridiske argumenter om innsigelse. Dommeren besluttet at for å sikre en rettferdig rettssak, skulle tiltalebeslutningen deles inn i separate tiltaler for de tre drapene. Han ga Rae valget om å bli hørt første; Rae valgte drapet på Doherty, da de hadde liket og de sterkeste bevisene.
Tidlig på ettermiddagen erklærte Burke og McDougal seg ikke skyldig for drapet på Doherty. Det første vitnet ble kalt fra en liste over 55 som inkluderte Hare og Knox. Ikke alle på listen ble kalt inn og Knox, med tre av sine assistenter, unngikk å bli avhørt i retten. En av Knox' assistenter, David Paterson — som hadde vært den viktigste personen Burke og Hare hadde handlet med i Knox' kirurgiklinikk — ble hentet og bekreftet at begge hadde levert legen flere lik. Tidlig på kvelden tok Hare plass i tiltaleboksen for å svare. Under krysseksaminasjonen om drapet på Doherty, hevdet Hare at Burke hadde vært den eneste morder, og McDougal hadde to ganger vært involvert med å hjelpe til med å bringe Doherty tilbake til huset etter at hun hadde kjørt ut; Hare uttalte at han hadde bistått Burke med levering av legemet til Knox. Selv om han ble spurt om andre drap, var han ikke forpliktet til å besvare spørsmål, da tiltalen bare omfattet Doherty. Etter Hares utspørring ble hans kone kalt inn i vitneboksen, bærende på sin baby, en pike som led av kikhoste. Margaret brukte barnets hosteanfall som en måte å gi seg selv tid til å tenke på noen av spørsmålene, og fortalte retten at hun hadde en veldig dårlig hukommelse og kunne ikke huske mange av sakene. De siste av aktoratets vitner var de to leger, Alexander Black og Christison. Begge sa at de mistenkte en kriminell handling, men at det var ingen rettsmedisinske bevis for å underbygge tiltalen om drap. Forsvaret hadde ingen vitner kalt inn. Men uttalelser avgitt før rettssaken av Burke og McDougal ble lest opp i stedet. Påtalemyndigheten oppsummerte sin sak, etter kl. 3:00 om natten, Burkes forsvarsadvokat begynte sin endelige uttalelse som varte i to timer, McDougals forsvarsadvokat begynte sin tale til juryen på sin klients vegne kl. 5:00 om morgenen. Boyle ga så sin oppsummering, anmodet juryen om å akseptere påtalemyndighetene argumenter. Juryen trakk seg tilbake for å avsi sin kjennelse kl. 8:30 juledagen og kom tilbake femti minutter senere. De avsa en skyldig dom mot Burke for drapet på Doherty, den samme anklagen mot McDougal fant de ikke bevist. Da dommeren avsa dødsdom mot Burke, sa Boyle til ham:
Etterspill, inkludert fullbyrdelse av dommen og disseksjon
McDougal ble frikjent på slutten av rettssaken og kom hjem. Den følgende dag gikk hun gikk for å kjøpe whisky og ble konfrontert av en mobb som var sint på at hun ikke var blitt dømt. Hun ble tatt med til en politistasjon i en bygning i nærheten av Fountainbridge for sin egen beskyttelse, men etter at mobben beleiret politistasjonen rømte hun gjennom et vindu på baksiden til hovedpolitistasjonen Edinburghs High Street. Hun prøvde å se Burke, men fikk ikke tillatelse, hun forlot Edinburgh neste dag, og det er ingen klare opplysninger om henne senere i livet. Den 3. januar 1829, etter råd fra både katolske prester og presbyterianske prester kom Burke med en ny tilståelse. Denne var mer detaljert enn den offisielle gitt før rettssaken. Han la mye av skylden for drapene på Hare. Den 16. januar 1829 kom en begjæring på vegne av James Wilsons mor og søster. De protesterte mot Hares immunitet og som hadde til hensikt å søke om løslatelse fra fengsel. Den fikk en omfattende vurdering av High Court of Justiciary og avvist med et flertall 4 til 2. Margaret Hare ble sluppet ut 19. januar og reiste til Glasgow for å finne en vei tilbake til Irland. Mens hun ventet på et skip ble hun ble gjenkjent og angrepet av en mobb. Hun fikk ly i en politistasjon før hun fikk politieskorte til et fartøy til Belfast. Det finnes ingen klar beretning av hva som skjedde med henne etter at hun landet i Irland. Burke ble hengt om morgenen den 28. januar 1829 foran et publikum som kanskje så stor som 25 000. Utsikten fra vinduene i leilighetene med utsikt mot skafottet ble solgt for alt fra 5 til 20 skilling. Den 1. februar ble liket hans offentlig dissekert av professor Monro i anatomi-auditoriet i universitetets gamle College. Politiet ble tilkalt da et stort antall studenter samlet seg og krevde tilgang til foredraget da bare et begrenset antall billetter hadde blitt utstedt. Et mindre opprør fulgte, men alt ble rolig etter en av professorene forhandlet med publikum. De ville få lov til å passere gjennom auditoriet i grupper på femti, etter disseksjonen. Under disseksjonen som varte i to timer, dyppet Monro pennen i Burkes blod og skrev «"This is written with the blood of Wm Burke, who was hanged at Edinburgh. This blood was taken from his head"».
Burkes skjelett ble gitt til Det anatomiske museum ved Edinburgh medisinske skole. I 2016 var det der fortsatt. Hans dødsmaske og en bok sies å være laget fra hans solbrune hud og kan sees på Surgeons' Hall, kirurgiske museum.
Hare ble løslatt 5. februar 1829 etter lengre opphold i varetekt for hans egen beskyttelse og fikk hjelp til å forlate Edinburgh, forkledt i en postvogn til Dumfries. På en av dets stopp han ble han gjenkjent av en medpassasjer, Erskine Douglas Sandford, en juniorrådgiver som hadde representert Wilsons familie; Sandfoot informerte sine medpassasjerer om Hares identitet. Ved ankomsten til Dumfries hadde nyheten om Hares tilstedeværelse spredt seg, og en stor folkemengde samlet seg ved vertshuset hvor han skulle bo for natten. Politiet kom og sørget for en lokkevogn for å lure publikum, mens Hare rømte gjennom et vindu på baksiden og inn i en vogn som tok ham til byens fengsel for sikkerhets skyld. En flokk omringet bygningen, kastet steiner på dører og vinduer og gatelykter knuste, før 100 konstabler kom for å gjenopprette ro og orden. I de små timer på morgenen, eskortert av en sheriff og militsvakt ble Hare tatt ut av byen, satt ned på Annan Road og instruert til å finne sin vei til den engelske grensen. Det er ingen etterfølgende pålitelige observasjoner om ham, og hans endelige skjebne er ukjent.
Dr. Robert Knox
Knox nektet å komme med noen offentlige uttalelser om sin handlemåte med Burke og Hare. Den vanlige tanken i Edinburgh var at han var klanderverdig i hendelser; han ble karrikert, og i februar samlet en folkemengde seg utenfor huset hans og brente en dukke av ham. En komité, etter forespørsel, frikjente ham for medvirkning. Han fratrådte sin stilling som direktør for College of Surgeons' museum, og ble gradvis ekskludert fra universitetet av sine kolleger. Han forlot Edinburgh i 1842 og holdt foredrag i Storbritannia og Europa. Mens han arbeidet i London falt han stygt foran Royal College of Surgeons og ble forhindret fra å holde foredrag. Han ble fjernet fra lønningslisten på Royal Society of Edinburgh i 1848. Fra 1856 arbeidet han som patolog ved Brompton kreftsykehus og hadde en medisinsk praksis i Hackney til sin død i 1862.
Lovgivning
Spørsmålet om kadavre til vitenskapelig forskning hadde blitt fremmet av den engelske filosofen Jeremy Bentham før forbrytelsene av Burke og Hare fant sted. En parlamentarisk valgt komité hadde utarbeidet et lovforslag for å hindre ulovlig fjerning av menneskekropper på midten av 1828 — seks måneder før drapene ble oppdaget. Dette ble avslått i 1829 av Overhuset.
Drapene begått av Burke og Hare hevet den offentlige bevissthet om behovet for organer til medisinske formål, og av den handel som leger praktiserte med gravrøvere og mordere. East London-drapet på en 14-år gammel gutt og det påfølgende forsøk på å selge liket til et medisinsk fakultet i King's College i London førte til en undersøkelse av London Burkers, som nylig hadde åpnet en grav for å stjele en myrdet og hente likene, to menn som ble hengt i desember 1831 for kriminalitet. Et lovforslag ble raskt introdusert i Parlamentet, og fikk sanksjon ni måneder senere og som ble Anatomi-loven i 1832. Denne loven godkjente disseksjon på organer fra arbeidsløse, uavhentet etter 48 timer, og endte praksisen med anatomisering som en del av dødsstraffen for drap.
I media og populærunderholdning
Hendelsene i Vest-Port-mordene er blitt fiksjonalisert. De er omtalt i Robert Louis Stevenson s novelle fra 1884: "The Body Snatcher", og Marcel Schwob i siste kapittel av Imaginary Lives (1896), mens den Edinburgh-baserte forfatteren Elizabeth Byrd brukte dette i sin roman Rest without Peace (1974) og Search for Maggie Hare (1976). Drapene har også blitt framstilt på scenen og på TV, vanligvis i tungt fiksjonalisert form.
På scenen: Som film:
Marko Valev
Marko Valev (født 20. november 1969) er en bulgarsk judoka.
Han representerte Bulgaria under Sommer-OL 1988 i Seoul, der han ble nummer 18 i halv tungvekt.
David Thompson (kartograf)
David Thompson (født 30. april 1770 i London i England, død 10. februar 1857 i Montreal) var en kanadisk kartograf og pelshandler.
Bakgrunn
Thompsons walisiske far døde da gutten bare var to år gammel. Moren meldte ham i en alder av syv år inn på Grey Coat School i nærheten av Westminster Abbey.
Hudson's Bay Company
Da han var 14, ble Thompson kontorhjelp hos Hudson’s Bay Company, og de sendte ham avsted. I september 1784 ankom han Churchill ved Hudson Bay. De neste to årene tilbragte han ved breddene av Hudson Bay i produksjonsstasjonene i Churchill og York. Deretter arbeidet han i enkelte handelsstasjoner langs Saskatchewan River.
North West Company
I 1797 sluttet Thompson i Hudson’s Bay Company og begynte å arbeide for North West Company. Han grunnla handelsstasjoner i det som nå er det vestlige Canada og USA. De kartene han utviklet over området øst for Kaskadefjellene som ble drenert av Columbia River og dens sideelver, var av så høy kvalitet og stor detaljrikdom at de skulle beholde sin gyldighet og bruksverdi til henimot midten av 1900-tallet.
Fra 1792 til 1812 utforsket og kartla han områdene øst for Hudson Bay og Lake Superior og til Rocky Mountains helt til de øvre løp av Columbia River, og elveløpene ned mot havet langs Stillehavet. Han var den første europeer som krysset de kanadiske Rocky Mountains, og kartla Columbia River fra dens kilder til dens munning. I dette øyemed tilbakela han en distanse på 88 000 km. Med dette fylte han en meget stor flekk på kartet over Canada, i nordvest.
Den amerikanske sjøfareren Robert Gray var den første hvite mann som oppdaget Columbia River. Det var den 11. mai 1792. Lewis-og-Clark-ekspedisjonen oppdaget i 1805 en landvei fra øst og over fjellene til elvens munning.
I juni 1807 krysset han fra Rocky Mountain House over Howse Pass for første gang Rocky Mountains, og fulgte Blaeberry River til Columbia River, som han utforsket i retning dens kilder.
I 1811 krysset Thompson Athabasca Pass (Athabasca River), for å utforske Columbia River ned til munningen, i håp om å kunne gjøre krav på disse områdene for den britiske krone. Den 15. juli 1811 nådde han ned til Astoria – fire måneder etter at amerikanerne var ankommet der og opprettet en handelsstasjon.
Han og hans folk anla en rekke handelsstasjoner vest for kontinentalskillet – i de nåværende statene Washington, Idaho og i Montana.
De områder som David Thompson tegnet kart over, omfatter 10 mill. km² villmark, og dermed en femtedel av kontinentet. Thompson River ble oppkalt etter ham. Hans samtidige – forskeren Alexander Mackenzie – sa at han trodde at det kartarbeide som Thompson hadde utført på ti måneder, ikke skulle ha vært mulig å gjøre for andre på to år.
Thompsons kart fra 1814 var så nøyaktig at den kanadiske regjering enn hundre år etter brukte det som basis for nye kart. Thompson målte også opp grensen mellom USA og Canada langs den 49. breddegrad.
Han giftet seg med Charlotte Small, en métis, og de fikk 13 barn.
I sine offentliggjorte dagbøker beskriver han i 1811 oppdagelsen av noen store fotavtrykk i nærheten av des som nå er stedet Jasper. Det ble spekulert at dette var avtrykk av bigfoot.
Thompson døde i 1857 i Montreal og ble gravlagt på Mont-Royal-gravlunden.
Thomas Nilsson
Thomas Henrik Nilsson (født 1968) er en norsk seiler som har kongepokal og er norgesmester og europamester innen havseiling. Han har vunnet flere medaljer i EM og VM.
Han var med i serien Over Atlanteren som kaptein. Sammen med Christian Løken har han podcasten «Sprøyt».
Thomas Nilsson har i en mannsalder hatt ulike verv i både nasjonal og internasjonal seiling, både i World Sailing og i Offshore Racing Congress hvor han er en av fem medlemmer i ORCs Management Committee
Thomas er også miljøengasjert og prosjektleder for Norges Seilforbunds «Hold Havet Rent»-kampanje. Han er sitter også i arbeidsgruppen til Norges Idrettsforbund når det gjelder bærekraft s arbeid. Hans arbeid har blant annet ført til at Norges Seilforbund ble utnevnt til «Årets medlem» i i Hold Norge Rent i 2020. Han stod også for innsamlingsaksjonen som samlet inn over kr 500,000,- til TV-aksjonen «Et hav av muligheter» i kampen mot marin forsøpling.
Helder de Carvalho
Helder de Carvalho (født 4. august 1966) er en angolansk judoka.
Han representerte Angola under Sommer-OL 1988 i Seoul, der han ble nummer 13 i tungvekt.
Darude
Ville Virtanen (født 17. juli 1975 i Eura i Finland ), best kjent som Darude, er en finsk DJ og plateprodusent. Han begynte å lage musikk i 1995 og ga ut den platina-selgende hitsingelen «Sandstorm» i 1999. Debutalbumet hans, Before the Storm ble sluppet 18. september 2000 og solgte 800,000 eksemplarer verden over. Darude mottok også tre finske Grammy-priser for debutalbumet. Det toppet Finlands offisielle albumliste og nåde nummer 6 på Billboards Dance/Electronic Albums-liste i USA. Darudes andre studioalbum, Rush, nådde en ellevteplass på Billboards dance-liste i 2003 og nummer 4 på den finske albumlisten.
Hans tredje studioalbum, Label This! ble utgitt i 2007. Selv om den ikke fikk en like stor listesuksess som de foregående albumene, fikk singelen «In the Darkness» rosende omtale av musikkbloggen Gawker, og kalte den et «flytende, fengslende stykke trancemusikk». I 2011 var han med på å starte platemerket EnMass Music, der han har utgitt en rekke miks-samlinger i tilknytning til radiosprogrammet hans, Salmiakki Sessions. Etter å ha opptrådt på festivaler som Tomorrowland i 2014 og Future Music Festival i 2015, ga han ut sitt hittil siste studioalbum, Moments, 14. august 2015, etterfulgt av en turné i USA og Canada samme høst. Musikken hans karakteriseres gjerne som «progressiv og oppløftende».
Darude representerte Finland i Eurovision Song Contest 2019 med låten «Look Away», sammen med Sebastian Rejman.
Strandhåndball under Sommer-OL for ungdom 2018
Strandhåndball under Sommer-OL for ungdom 2018 fant sted i perioden 7.–13. oktober 2018 på Sarmientoparken i Buenos Aires.
Joseph Losey
Joseph Walton Losey (14. januar 1909 i La Crosse i Wisconsin i USA – 22. juni 1984 i London i England) var en amerikansk filmregissør.
Han begynte som teaterinstruktør, filmdebuterte med fabelen Gutten med det grønne håret, 1948) og lagde en nyinnspilling av Fritz Langs M (1951). Han ble offer for mccarthyismen i Hollywood og bosatte seg i 1952 i Storbritannia. Her lagde han først kriminalfilm, bl.a. I lokkeduens nett (1956) og Omkapp med tiden (1957). Han vant gradvis et navn som instuktør, bl.a. gjennom science fiction-filmen De fordømte (1961) og den freudiansk inspirerte Eva (1962). Stor kritikersuksess fikk den kompromissløse Tjeneren 1963 med Dirk Bogarde som tjeneren som overtar makten. Ulykkesnatten (1967) var et samarbeidsprosjekt med forfatteren Harold Pinter, og Budbringeren (1970) en historie fra århundreskiftets England. Henrik Ibsen-filmatiseringen Et dukkehjem (1973) ble spilt inn på Røros med Jane Fonda som Nora. Losey fikk stor oppmerksomhet med Don Giovanni (1979), en dyr filmatisering av Mozarts opera med operasangere i rollene.
Steve Cohen
Steve Cohen (født 29. august 1955) er en amerikansk judoka.
Han representerte USA under Sommer-OL 1988 i Seoul, der han ble nummer 13 i tungvekt.
Heimdalsvingen (Tønsberg)
Heimdalsvingen (1-3) er en 150 meter lang blindgate i Tønsberg, med utkjøring til Halfdan Wilhelmsens allé.
Emily Nishikawa
Emily Nishikawa (født 26. juli 1989 i Whitehorse i Yukon) er en kanadisk langrennsløper.
Viktor Fischer
Viktor Gorridsen Fischer (født 9. juni 1994) er en dansk fotballspiller som spiller for den svenske klubben, på lån fra den belgiske klubben.
Emily Nishikawa
Nishikawa deltok under Vinter-OL 2014 i Sotsji, hvor hun kom på 42.-plass under kvinnenes 15 kilometer jaktstart.
Viktor Fischer
Viktor Fishers morfar er den legendariske Poul Pedersen, som var den første som spilte 50-landskamper for det danske A-landslaget. Han var med å ta sølv i OL i Roma i 1960.
Landslaget
Han har spilt kamper for både ungdoms- og seniorlandslaget til Danmark.
Han ble tatt ut i s tropp til VM i fotball 2018 i Russland.
Meritter
Individuelt:
Typhloleptodes
Typhloleptodes er en slekt av små, rødlige eller brunlige køllebiller.
Levevis
Disse billene lever i jorda, der de graver.
Utbredelse
Slekten er utbredt i Afrika (Den demokratiske republikken Kongo).
Hovacassis
Hovacassis er en slekt av biller som tilhører familiegruppen bladbiller (Chrysomelidae).
Utseende
Nokså små, hjerteformede, blanke, gulaktige (i alle fall på døde eksemplarer, gjerne mer grønnlig hos levende) skjoldbiller midtpartiet av pronotum og den midtre, opphøyde delen av dekkvingene mørkere. Antennene er trådformede og middels lange. Sett fra siden er de spisst kjegleformede. Kroppen er egentlig ganske normalt proporsjonert, med pronotum og dekkvingene er noe utvidet mot sidene slik at de helt dekker oversiden, både hodet og beina er skjult under dette skjoldet. Med utvidelsen blir kroppsformen hjerteformet, bredest nær forkanten av dekkvingene. Pronotum er rundet, dekkvingenes "skuldre" noe framskytende. Oversiden er spredt og kraftig punktert, punktene danner litt uregelmessige rader.
Joseph Butler
Joseph Butler (født 18. mai 1692 i Wantage innen grensene til daværende Berkshire i England, død 16. juni 1752 i Bath) var en britisk teolog, empiriker og moralfilosof, biskop av Bristol i 1738, av bisperdømmet Durham i 1750.
Hovacassis
Levevis
Både larvene og de voksne (imago) billene lever av å spise blad på næringsplanten. De voksne (imago) sitter tett inntil planten og det store flate halsskjoldet og dekkvingene gjør at billen kan være svært vanskelig å oppdage, og det er vanskelig for rovdyr å nå den sårbare undersiden. Larvene gjemmer seg gjerne under et tak av gammel avføring og planterester som er festet til den fremoverbøyde bakkroppsspissen.
Utbredelse
Slekten er utbredt på Madagaskar.
Joseph Butler
Prest
Joseph Butler ble diakonviet som anglikaner den 26. oktober 1718 av William Talbot, biskop av Salisbury, i kapellet i hans bispepalass i Salisbury og presteviet den 21. desember 1718 av Talbot i St James's Church i Piccadilly. Han hadde prestestillinger en rekke steder, og ble etterhvert sogneprest i Durham.
Hovacassis
Systematisk inndeling
Den systematiske plasseringen av gruppen skjoldbiller er uavklart, den har tradisjonelt vært regnet som en underfamilie av bladbiller, slik som i denne oversikten. Mens enkelte plasserer den inn som en stamme (tribe) i delgruppe Hispinae, som tradisjonelt har vært regnet som søstergruppe til skjoldbillene, eller motsatt blir Hispinae plassert som en undergruppe (da kalt Hispini) av skjoldbillene.
Joseph Butler
Biskop
Butler ble ordinert til tjeneste som biskop av Bristol i 1738. Fra 1740 til 1750 var han også dekan for Sankt Paul-katedralen i London. Han forlot Bristol og Sankt Pauls da han i 1750 ble overført til embedet som biskop av Durham.
Filosofisk forfatterskap
Han ble femfor alt kjent for sin kritikk av Thomas Hobbes' egoisme. Han ble influert også av John Locke og Francis Hutcheson. I sin egen levetid, og senere, hadde han selv særlig som moralfilosof en innflytelse på andre store filosofer som David Hume, Thomas Reid, Adam Smith, Henry Sidgwick, John Henry Newman, og C. D. Broad,
Han utga The Analogy of Religion, Natural and Revealed, to the Constitution and Course of Nature (1738), et forsvar for den åpenbarte religion mot deistenes angrep. Hans argument går blant annet ut på at liksom vi i alle kunnskapsspørsmål må nøye oss med ufullstendige beviser og sannsynnligheter, kan vi ikke avvise de religiøse dogmer på grunn av at det er meget i dem som vi ikke forstår. Denne boken kom til å bety meget for det religiøse liv i de høyere samfunnslag, og hans moralfilosofi har hatt atskillig innflytelse også senere.
Butler tilkjenner den «opplyste egenkjærlighet» en viss funksjon i moralen, men det er samvittigheten, på grunnlag av hensikten med handlingen, som avgjør om denne er riktig eller gal, og som eventuelt gjør handlingen til plikt.} Gud sørger for at en slik plikthandling også får de konsekvenser som tjener den handlendes interesser på den beste måte.
Verker
William Gladstone utgav Butlers prekener og The Analogy (I-II, Oxford 1896).
Common Travel Area
Common Travel Area (CTA) er et vanlig brukt begrep for et antall rettigheter for reisende mellom Irland, Storbritannia, Man og Kanaløyene.
Innenfor passunionens område – reisesonen – finnes ingen eller svært begrenset grensekontroll. Unntaket er ved ankomst til Irland med fly, da samtlige som lander på en irsk lufthavn må gjennom passkontroll. For båtreiser mellom landene gjennomfører ofte rederiene identitetskontroll. Britiske og irske statsborgere trenger formelt ikke å kontrolleres, men de må vise statsborgerskapet eller i det minste sannsynliggjøre det gjennom et britisk eller irsk identitetsdokument. Visse flyselskaper godtar kun pass eller nasjonale identitetskort fra EU-land mellom Storbritannia og Irland, og det anbefales pass ved innreise i Irland for alle. Ved den irske landegrensen er det ingen faste grensekontroller, men det kan være sporadiske kontroller. Det finnes nesten 200 offentlige veier som krysser grensen. På 1970-, 1980- og 1990-tallet var det faste identitetskontroller på den nordirske siden, på grunn av konflikten i Nord-Irland, og de fleste mindre veier var stengt. For fly mellom Storbritannia og Nord-Irland (og i prinsippet for all innenriksflyvning) er det faste identitetskontroller, og for båter mer sporadiske slike, men alle innenlandske identitetsdokumenter godkjennes. Såkalt Schengen-visum gjelder ikke i reisesonen (landene er ikke medlem av det europeiske Schengen-samarbeidet), og Storbritannia og Irland aksepterer i hovedsak ikke hverandres visa. Gibraltar (som har den eneste landegrensen med vei mellom Storbritannia og Schengen-området) og Storbritannias oversjøiske territorier inngår ikke i reisesonen.
Friidrett under Sommer-OL 1896 – Maraton menn
Maraton for menn under OL 1896 i Athen. Den franske filologen Michel Bréal var den som fikk ideen til løpet, inspirert av legenden om Pheidippides, med start i Athen og målgang i Marathon.
Roger Vachon
Roger Vachon (født 29. august 1957) er en fransk judoka.
Flatholmen fyr
Flatholmen fyr er et fyr som ligger på en flat holme ved Jæren i Sola kommune i Rogaland.
Fyret ble tent første gangen 1. september 1862 og består i dag av et enkelt fyrlykt i stål, fyrvokterbolig, uthus og maskinhus, samt et naust. Opprinnelig stod fyret som en del av fyrvokterboligen. Under oppussing og utbygging i 1931-32 ble det installert et "Tyfoon" tåkehorn, det første av sitt slag i Norge. Derfor måtte man bygge et eget bygg til dette hornet, det som idag er maskinhuset. Det ble og behov for en fyrassistent til å passe på tåkehornet. Han bodde i dagens uthus sammen med sin familie. Fyret ligger like ved Tananger, og til tross for kort vei fra kysten er øya bare tilgjengelig når været tillater det.
24. januar 1894 hadde fyrvokter Olsen vært i land med sin kone. Med seg hadde han to av sønnene, Torvald og Ansgard på 10 og 8 år. Tilbake på øya var de to døtrene Bertine og Ester på 14 og 12 år, sammen med de to yngste barna Ignatius og Lauritz på 5 og 2 år. Jentene fulgte med i kikkert da faren og brødrene seilte mot øya igjen. Med ett veltet den lille seilbåten og alle tre ombord gikk i vannet. Bertine og Ester stengte de minste ungene inne på kjøkkenet og løp ned til naustet. Der fikk de en liten jolle på sjøen og rodde ut mot forlisstedet. Da de kom frem så de bare den minste av brødrene Ansgar, som fløt på luft i oljebuksen. Etter å ha fått han tilbake til Flatholmen klarte de to jentene å få liv i broren, melke kuen og ikke minst tenne fyrlykten. Først dagen etter fikk de, ved hjelp av to hummerfiskere, gitt beskjed til land om hva som hadde hendt. Denne bragden fikk stor oppmerksomhet i landets aviser og historien ble allemanseie etter at den kom med i Nordal Rolfsens lesebok. I 1992 ble Bertine og Ester hedret med en statue i Hab'n i Tananger.
Fyret ble avfolket og automatisert i 1984 og har siden den gang stått tomt. Siden 2003 har historielaget Tanangers Minne disponert Flatholmen etter avtale med Kystverket. Hver sommer bor en vertsfamilie på øya, som da er tilgjengelig for besøkende. Hver vår monteres en flytebrygge for å lette adkomst. Den blir stående frem til høsten. Vis hensyn til fuglelivet og villsauene som holder til på øya.
Nils Carl Aspenberg
Nils Carl Aspenberg (født 26. august 1958) er en norsk journalist, historiker, forfatter og redaktør. Han har skrevet flere bøker om skinnegående transport og er administrerende direktør i Baneforlaget.
Colobopterus
Utseende
Små til middelsstore, blanke, sylindriske gjødselbiller. Hode, pronotum og bein er oftest svarte, dekkvingene gjerne brunlige. Hodet er skovlformet og dekkvingene har markerte punktrader.
Nils Carl Aspenberg
Aspenberg er utdannet siviløkonom ved Handelshøyskolen BI. Han jobbet som trikkefører for Oslo Sporveier fra 1981 og senere som bussfører. Han har skrevet flere bøker om jernbane og annen skinnegående kollektivtrafikk og eier Baneforlaget, et forlag han selv stiftet i 1994. Aspenberg er et aktivt medlem av Norsk Jernbaneklubb og var ansvarlig redaktør for MJ-bladet mellom 1999 og 2003. Han skriver også i Lokaltrafikk, Blickpunkt Straßenbahn og Store norske leksikon.
Colobopterus
Levevis
Disse billene lever i møkk og er hyppigst på steder der husdyr beiter. Mange av artene har gått sterkt tilbake, trolig på grunn av bruksendringer i landbruket, blant annet bruk av midler mot innvollsormer som er giftige for larvene.
Utbredelse
Gruppen er utbredt i den palearktiske sone, Nord- og Sør-Amerika.
Armand Deperdussin
Armand Deperdussin (født 8. juli 1864 i Liège, Belgia, død 11. juni 1924 i Paris) var en fransk industrimann og flypioner. Etter å ha etablert seg som silke-megler, ble han involvert i flyvning i 1910 etter å ha sett den triumferende flyver, Louis Blériot, grunnleggeren av Société de Production des Aéroplanes Deperdussin.
Hvit gåseblom
Hvit gåseblom (Anthemis arvensis) er en urt i kurvplantefamilien.
Armand Deperdussin
I 1912 kjøpte han Champagne Airfield og bygde 30 verksteder og andre bygninger. Han grunnla også en av de aller første flyskolene der.
Hvit gåseblom
Den er som regel ettårig med en forgrenet stengel og har ingen sterk duft. Bladene er dobbelt fjærflikete med linjeformete, spisse avsnitt; de er ullhårete under. Blomsterkurvene sitter enkeltvis i enden av en lang stilk og er 2–3 cm i diameter. Randkronene er hvite, og skivekronene er gule. Blomsterkurven har lansettformede agner mellom enkeltblomstene. Kurven er flat til å begynne med, men blir kjegleformet når fruktene modnes.
Armand Deperdussin
Han ansatte fly-konstruktør Louis Béchereau som konstruerte strømlinjeformede fly som overgikk tidligere uoppnåelige ytelser. Med et dedikert personale og revolusjonerende tekniske fremskritt vant selskapet mange priser, spesielt det berømte internasjonale Gordon Bennett-troféet i Frankrike i 1912 med pilot Jules Védrines som ble den første piloten til å fly over 169,6 Km/t  (105,4 mph), og igjen i 1913 med pilot Maurice Prévost som fløy 200,8 Km/t
Hvit gåseblom
I Norge kan hvit gåseblom forveksles med prestekrage, balderbrå og kamilleblom, men de har annerledes blader og mangler agner i kurven. Den sjeldne tappgåseblom har en ekkel lukt, børstelignende agner og taggete frukter.
Armand Deperdussin
Selskapet gikk konkurs i august 1913 og Deperdussin ble vanæret i 1913 da han ble beskyldt for å fått banklån ved bedrageri og forfalskning. Han ble ikke stilt for retten før i 1917 og 30. mars 1917 ble han dømt for å ha underslått 32 millioner franc fra sine selskap, bøtelagt med 1 000 francs og fengslet i fem år
Selskapet ble omdøpt til Société pour l'aviation et ses dérivés (SPAD) da det ble tatt over av Blériot Aéronautique i 1914. Deperdussin begikk selvmord i 1924.
Hvit gåseblom
Arten er knyttet til områder med menneskelig aktivitet, som dyrket mark, brakkmark og vegkanter. Den hører hjemme i Europa, men har spredt seg som et åkerugras til alle verdensdeler. Hvit gåseblom kom til Norge med korndyrking. Den er vanlig på Østlandet og finnes mer spredt nordover til Finnmark.
Marcus Pløen
Marcus Pløen (født 11. august 1778 i København, død 11. juli 1836 på Høvik) var en norsk stortingspolitiker og forretningsmann. Pløen representerte Christiania på Stortinget i 1821 og det ekstraordinære storting i 1822. Han solgte trelast i Chistiania fra 1810. Pløen var en kontroversiell person som kunne opptre ubehøvlet, men drev samtidig mye filantropisk og veldedig virksomhet. Han donerte pengepremien som Henrik Anker Bjerregaard vant for Sønner av Norge (nasjonalsang) i konkurransen om en ny norsk nasjonalsang i 1820.
Veibruksavgift
Veibruksavgifter er særavgifter som har til hensikt å stille brukere av motorkjøretøy overfor de eksterne kostnadene som bruk av motorkjøretøy medfører. Dette er kostnader de påfører samfunnet i form av ulykker, kø, støy, veislitasje og utslipp til luft.
Veibruksavgifter legges som hovedregel på drivstoff, men kan også ilegges utkjørt distanse.
I Norge er det veibruksavgift på bensin (bensinavgift) og veibruksavgift på autodiesel (autodieselavgift).
Trelyng
Trelyng (Erica arborea) er en stor busk som tilhører lyngfamilien.
Utbredelsen omfatter det meste av middelhavsområdet, men ikke Kypros eller den aller østligste delen. Videre finnes den på Kanariøyene og Madeira. Den vokser også spredt i mange fjellområder lenger sør: fjellene i Sør-Arabia, Tibesti, De etiopiske høylandene og de østafrikanske fjellene.
Trelyng vokser helst på sur jord. I middelhavslandene er den en viktig plante i maquis-vegetasjonen, et tett kratt av ulike eviggrønne busker som dekker store områder. Den vokser også i eviggrønn skog og i veikanter. På Kanariøyene danner den sammen med Morella faya og andre busker en overgangssone mellom laurbær- og furuskog. I de afrikanske fjellene vokser trelyng i den subalpine sonen. I Ruwenzorifjellene finnes den i en høyde på 3000–3800 moh.
Ved fra overgangen mellom stammen og røttene kalles briarwood eller bruyère og brukes i produksjon av tobakkspiper. Den egner seg godt til formålet fordi den er hard, vanskelig å antenne og ikke setter smak på tobakksrøyken. Veden blir også brukt til knivskaft.
Urbain Bouriant
Urbain Bouriant (født 11. april 1849, død 19. juni 1903) var en fransk egyptolog, som oppdaget Petersevangeliet i et gravkammer i Akhmim. Han er mest kjent for sin oversettelse av Al-Maqrizi, publisert som Description topographique et historique de l'Egypte (Paris 1895-1900). Han samarbeidet med Gaston Maspero i 1880, da Maspero grunnla den franske arkeologiske misjonen til Kairo, forløper til Institut français d'archéologie orientale (IFAO).
Fra 1883 til desember 1886 var han en kurator ved museet i Bulaq, så leder av Institut français d'archéologie orientale inntil 1898. I sesongen 1883-84, oppdaget Bouriant en kopi av den store Atonhymnen, i gravstedet til Ay i Amarna.
Dragomir Kusmuk
Han representerte Jugoslavia under Sommer-OL 1988 i Seoul, der han ble nummer 19 i tungvekt.
Justice World Tour
Justice World Tour er en turné med Justin Bieber.
Mars
March 11, 2022	Portland	Moda Center	—	— March 13, 2022	Salt Lake City	Vivint Arena	—	— March 16, 2022	Denver	Ball Arena	—	— March 18, 2022	Tulsa	BOK Center	—	— March 21, 2022	Atlanta	State Farm Arena	—	— March 22, 2022 March 25, 2022	Toronto	Canada	Scotiabank Arena	—	— March 28, 2022	Ottawa	Canadian Tire Centre	—	— March 29, 2022	Montreal	Bell Centre	—	— March 31, 2022	Newark	United States	Prudential Center	—	—
April
April 1, 2022	Brooklyn	Barclays Center	—	— April 4, 2022	Pittsburgh	PPG Paints Arena	—	— April 6, 2022	Greensboro	Greensboro Coliseum	—	— April 7, 2022	Jacksonville	VyStar Veterans Memorial Arena	—	— April 9, 2022	Tampa	Amalie Arena	—	— April 11, 2022	Orlando	Amway Center	—	— April 13, 2022	Miami	FTX Arena	—	— April 19, 2022	Cincinnati	Heritage Bank Center	—	— April 21, 2022	Indianapolis	Gainbridge Fieldhouse	—	— April 24, 2022	Des Moines	Wells Fargo Arena	—	— April 25, 2022	St. Louis	Enterprise Center	—	— April 27, 2022	Austin	Moody Center	—	— April 29, 2022	Houston	Toyota Center	—	—
Mai
May 1, 2022	Dallas	American Airlines Center	—	— May 4, 2022	Kansas City	T-Mobile Center	—	— May 6, 2022	Minneapolis	Target Center	—	— May 9, 2022	Chicago	United Center	—	— May 10, 2022 May 12, 2022	Grand Rapids	Van Andel Arena	—	— May 14, 2022	Buffalo	KeyBank Center	—	— May 16, 2022	Columbus	Schottenstein Center	—	— May 17, 2022	Nashville	Bridgestone Arena	—	— May 22, 2022	Monterrey	Mexico	Estadio de Béisbol Monterrey	N/A	—	— May 23, 2022	Zapopan	Estadio Tres de Marzo	—	— May 25, 2022	Mexico City	Foro Sol	—	— June 5, 2022	Detroit	United States	Little Caesars Arena	Jaden Harry Hudson
TEO
—	— June 7, 2022	Toronto	Canada	Scotiabank Arena	—	— June 8, 2022 June 10, 2022	Washington, D.C.	United States	Capital One Arena	—	— June 13, 2022	New York City	Madison Square Garden	—	— June 14, 2022 June 16, 2022	Philadelphia	Wells Fargo Center	—	— June 18, 2022	Uncasville	Mohegan Sun Arena	—	— June 20, 2022	Boston	TD Garden	—	— June 24, 2022[b]	Milwaukee	American Family Insurance Amphitheater
IBU-cupen 2021/22
IBU-cupen 2021/22 i skiskyting blir arrangert fra 23. november 2021 til 13. mars 2022.
IBU-cupen er en internasjonal sammenlagtturnering i skiskyting, som arrangeres av International Biathlon Union (IBU), og er nivået under verdenscupen i skiskyting.
Resultater
Kommer
Peter Atke Castberg
Peter Atke Castberg (født 3. august 1779 i Flekkefjord, død 30. april 1823 i København) var grunnlegger av den moderne døveundervisningen i Danmark.
Fullt kvalifisert domenenavn
Populært beskrevet: Alle maskiner som kan nås via Internett har et navn som identifiserer dem unikt på hele nettet. En kan tenke seg at både Telenor og DnB har en maskin som heter donald. Innen hver organisasjon kan det være helt klart og entydig hvilken maskin dette er. Men på Internett må alle maskinene ha unike navn. Fordi Telenor er kjent med domene-navnet telenor.no (blant mange andre) så blir maskinens unike FQDN navn donald.telenor.no. På samme måte har donald-maskinen hos DnB FQDNet donald.dnb.no, og dermed kan begge donald-maskinene identifiseres på en unik måte og likevel hete det samme.
Domain
Alexander von der Groeben
Alexander von der Groeben (født 5. oktober 1955) er en tysk judoka.
Han representerte Vest-Tyskland under Sommer-OL 1988 i Seoul, der han ble nummer 19 i tungvekt.
MS «Svelvikferja»
MS «Svelvikferja» var en bilferge som ble bygget i 1951, ved Seutelvens Mek. Verksted i Fredrikstad, for Statens Vegvesen I Buskerud. Hun er byggenummer 53. Fergen trafikkerte Fejesambandet Svelvik-Verket, ytterst i Drammensfjorden. Idag er det MF «Svelvik» som står for dette.
I 1972 overtok Ferjeselskapet Drøbak-Hurum-Svelvik AS (FDHS) sambandet fra Vegdirektoratet. MS «Svelvikferja» ble solgt til FDHS i 1976.
Sambandet og fergen
Reservefartøy for Svelvikferja var MS «Nøkken», som også kunne trekke en mindre lekter om nødvendig.
Leptocodia
Utseende
En nokså liten, bredt oval, blank skjoldbille, midtpartiet av pronotum og den midtre, opphøyde delen av dekkvingene svart. Den midtre delen av pronotum og dekkvinger er litt gjennomsiktig grønnlig hos levende eksemplarer, gulaktig hos døde. Antennene er trådformede og middels lange. Sett fra siden er den lavt kjegleformet. Kroppen er egentlig ganske normalt proporsjonert, med pronotum og dekkvingene er noe utvidet mot sidene slik at de helt dekker oversiden, både hodet og beina er skjult under dette skjoldet. Med utvidelsen blir kroppsformen oval, bredest litt foran midten av dekkvingene. Pronotum er rundet, dekkvingenes "skuldre" noe framskytende. Oversiden er ikke tydelig punktert.
Levevis
Både larvene og de voksne (imago) billene lever av å spise blad på næringsplanten. De voksne (imago) sitter tett inntil planten og det store flate halsskjoldet og dekkvingene gjør at billen kan være svært vanskelig å oppdage, og det er vanskelig for rovdyr å nå den sårbare undersiden. Larvene gjemmer seg gjerne under et tak av gammel avføring og planterester som er festet til den fremoverbøyde bakkroppsspissen. Arten kan finnes på planter i søtvierfamilien.
Utbredelse
Arten er bare kjent fra det sørlige Brasil.
Systematisk inndeling
Den systematiske plasseringen av gruppen skjoldbiller er uavklart, den har tradisjonelt vært regnet som en underfamilie av bladbiller, slik som i denne oversikten. Mens enkelte plasserer den inn som en stamme (tribe) i delgruppe Hispinae, som tradisjonelt har vært regnet som søstergruppe til skjoldbillene, eller motsatt blir Hispinae plassert som en undergruppe (da kalt Hispini) av skjoldbillene.
Porta Settimiana
Porta Septimiana, itaiensk Porta Settimiana, var en av fire byporter på vestsiden av Tiberen i Roma, som var en del av den aurelianske mur rundt byen, bygd mellom 271 og 275 e.Kr.
Historie
Porten åpnet seg mot en gate som gikk langs Tiberen og tilsvarer moderne tiders Via della Lungara. Den sammenkoblet det bebygde området mellom Circus Gaii et Neronis, det sirkus som bygget av keiser Caligula ved Vatikanhøyden, og Hadrians mausoleum med den murbeskyttede Transtiberim. Via della Lungara ble tidligere kalt Via Santa («den hellige gate»), på grunn av dens viktige rolle som ferdselsvei for pilegrimer.
Om alderen på den opprinnelige porten har det vært sprikende antagelser. Helt til å begynne med, kan det muligens bare ha dreid seg om en liten sortiport, som dermed ikke fant noe særlig nedslag i endre kilder. En passasje hos Livius (født ca. 59 f.Kr., død 17 e.Kr.) som ikke nevner porten helt eksplisitt, kunne indikere at den ble bygget under monarkiet. Men det fantes den gang ikke noen bymur på denne siden av Tiberen (den første ble ikke bygget før i året 87 f.Kr.), men kun en festning som beskyttet Pons Sublicius; derfor synes en henvisning til Livius å være irrelevant, helt malplassert. Porten kunne også ha blitt nevnt (men ikke med sikkerhet ) som stedet der Lucius Cornelius Cinna og Gaius Marius møttes i 87 f.Kr., etter forbundsfellekrigen (90–88 f.Kr.).
Byporten ble ikke nevnt i helt med sikkerhet i kildene før i 1123. Det var på det tidspunktet på den vestlige bredd av Tiberen, ripa Veientana.
Etter en restaurering utført av pave Nikolas V i 1451, på grunn av den store betydning den veien fikk mot Vatikanområdet og ved gjenoppbyggingen av Ponte Sisto. Borgiapaven Aleksander VI lot rive en forfallen portåpning fra eldre tider og fikk bygget en ny og forstøttet port i 1498. Sannsynligvis hevet, men den da fra originalnivå og gav det et utseende nesten likt det nåværende[3]. Den revne porten sies å ha hatt en inskripsjon fra Septimius Severus, som var romersk keiser fra 193 til 211 e.Kr.
I 1643, da man bygde Janiculums murer (italiensk: Mura gianicolensi) under pave Urban VIII, ble nesten hele strekket av de aurelianske murer på vestre side av Tiberen revet ned; porten fikk stå men da innenfor de nye murer. Den hadde således ikke lenger verken militær funksjon eller funksjon som kontroll av reisende.
Den nåværende tilstand fikk porten i 1798, ved dene renoveringen, under pave Pius VI, fikk den beholde et militært aspekt - med sine guelfiske kreneleringer - skjønt de slett ikke hadde noe annet en en eventuelt estetisk poeng ettersom porten nå var fullstendig integrert i bydelens husbebyggelse.
Rester av den opprinnelige bygningen, hva enn den måtte ha vært, er ikke bevart.
Navnet
En hentydning til navnet på porten kan finnes i Historia Augusta, der det heter at badeanleggene til Septimius Severus er «nær porten med hans navn». Navnet ble sannsynligvis gitt som en påminnelse om Septimius Severus' byggverker, som hadde mistet sine funksjoner i dette området på grunn av byggingen av den aurelianske muren ettersom murens forløp skar gjennom dem. Det er fortsatt uklart om navnet kan spores tilbake til Aurelian selv, eller til en folkelig navnegiving. Det er til og med mulig at det var en reminisens av en severansk port som åpnet til Septimius Severus' bygninger, eller at en slik port var integrert i murveggen.
Det er også andre teorier vedrørende navnet på byporten. En etymologi som knytter an til dens plassering nord for Janustempelet (septentrio og Ianus på latin) på Forum Holitorium er plausibel, skjønt den senere hypotese om keiser Septimius Severus har også betydelig støtte.
Filosofiåret 1524
Filosofiåret 1524 er en oversikt over hendelser, utgivelser og personer med tilknytning til filosofi i 1524.
Fyrene ved Torneträsk
Fyrene ved Torneträsk var tre fyr som sto langs seilingsleden ved den drøyt 70 km lange innsjøen Torneträsk i Nord-Sverige. De ble satt opp mens Malmbanan ble bygd rundt 1900, for å lede båttrafikken mellom Tornehamn på vestsiden og Vuorevardo i sørøst, samt andre havner mellom dem. Fyrene sto på den østre odden ved Tornehamn, og på oddene Roggenjárga og Gaisenjárga på sørsiden av Torneträsk.