cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Viksund
1960 – Den spede start
Erling Viksund var besjelet av en ide: Å bygge båter som var trygge og solide, og som kunne brukes av familien året rundt. Fine linjer fikk komme i annen rekke. Helhetsinntrykket skulle være soliditet, og sjødyktighet. Inspirasjon hadde han fått i det han fartet opp og ned langs Vestlandet, og besøkte trebåtbyggere. Her sugde han til seg impulser, dypt forankret i beste vestlandske båtbyggertradisjoner.
I 1967 introduserte han sin første «hytte båt» på båtmessen «Sjøen for alle» i Oslo. Båten var verken blank, pen, eller med fancy linjer. Sånn sett hadde han et annet utgangspunkt enn datidens store norske båtprodusenter som Selco, Fjord og Ali-kraft fra Arendals området. Disse var på denne tiden også blant Europas største båtprodusenter. Konkurrentene så med humør på denne oppkomlingen fra Vestlandet, som håndmalte båten sin siste natten før utstillingen åpnet, for at den skulle bli like blank som de andre båtene. Dette kunne ikke konkurrentene annet enn syntes var morsomt, og Viksund fikk mang et smil fra de forbipasserende konkurrentene.
Etter messen, hadde Erling Viksund solgt 25 båter, og nå var det ingen som lo lengre. Dette salget tilsvarte mer en ett års produksjon for Viksund på denne tiden!
1970 – «Grombåten»
Neste skritt var å la dette få uttrykk på tegnebrettet, slik at resultatet kunne bli båter som virkelig kunne stå for en støyt, samtidig som de skulle tilfredsstille tidens krav til bruksvennlighet og komfort.
I 1971 kom gjennombruddet for alvor med Viksund 25 Columbi. Bladet Sjøsports lesere kåret Viksund Columbi 25 til årets «grombåt», med god margin til nestemann. Så var da også Columbi 25 en båt som var berettiget en del oppmerksomhet. Spesielt plassforholdene ombord ble framhevet som et viktig poeng. Også ivaretakelsen av sikkerhet ble framhevet som et ytterst viktig poeng. Her var bladets lesere ubønnhørlige, noe Columbi 25 scoret stort på.
Nå var grunnlaget lagt. 25- foteren ble fulgt opp av Viksund Columbi 27, og Viksund Goldfish 31. Arbeidstokken i Strusshamn talte 30 mann i 1971. Det var fristende å tenke på videre ekspansjon for Erling Viksund. Han dro nordover og etablerte Viksund Nor AS på Rødskjær utenfor Harstad. Ryggraden i den nye bedriften var produksjonen av den karakteristiske Viksund sjarken. Viksund 31 var allerede en legende i kystnorge Den ble levert som fiskebåt, men også som turbåt, basert på samme skrog.
Sjarkeventyret
Viksund sjarken var revolusjonerende, og forandret hele kystens arbeidsplass med vekt på god sikkerhet for fiskeren. Den moderne sjarken var født, og Viksund var således en hovedbidragsyter i å legge grunnlaget for det som siden er blitt et begrep både nasjonalt og internasjonalt – Kystsjarken til Kystfiskerer. Langs norskekysten finnes flere tusen Viksund sjarker.
Sjarkene ble levert i hele skipslaster. På 70-tallet ble det levert nesten 80 båter til Grønland og til Færøyene. Viksund sjarkene ble også eksportert til U-land, blant annet til Mosambik, Uganda, Angola, Nigeria, Egypt, og Somalia i Afrika. Ceylon og India i Asia, samt Ecuador, Nicaragua, Canada og USA på det amerikanske kontinent.
Medvinden fortsetter
Bedriften var nå inne i en periode med sterk vekst, og omfattende produksjonsutvikling. I 1977 talte arbeidsstokken 70 mann, og man utviklet nye typer båter.
Viksund 660 ble presentert. «Verdens største 22 foter» ble den raskt døpt. En romslig og trygg familiebåt, som på kort tid oppnådde en utrolig popularitet. I løpet av kort tid bygget mann nesten 300 båter av denne typen i året, likevel var ikke dette nok til å dekke etterspørselen. En annen nyhet som var like om hjørnet var Viksund 880 Frontier, en 27 fots snekke. 880 Frontier erstattet således 27 Columbi. Litt senere kom Viksund 990 Cruiser, som skulle erstatte 31 Goldfish.
Mot slutten av syttitallet, og på begynnelsen av åttitallet var Viksund Båt Norges største båtprodusent.
1980 – Større og raskere båter
80 årene varslet på mange måter en ny tid. Det kjøpende publikum ble mer opptatt av fart og størrelse. Viksund 900 Futura var et svar på de nye kravene.
På den karakteristiske baugen fant man det som svært treffende ble kalt en bølgekniv. Denne modellen ledet an til stor diskusjon blant båteksperter. Også interiørmessig gikk man nye veier, og lanserte for første gang innredning i bøk. Det var likevel Viksund 1000 Alfa som for alvor slo an den nye tonen.
Viksund 800 Futura, lillebror til 900 Futura, ble lansert i 1986 og ble en suksess fra første stund. Man kan ikke unnlate å trekke frem 750 serien heller, av mange karakterisert som et av de beste Viksund skrogene gjennom tidene. Viksund 750 ble produsert til langt inn på nittitallet.
Etter tilbakegang i båtbransjen hadde bedriften på midten av åttitallet 60 mann i arbeid, og var et levende bevis på sine kunnskaper om moderne formbygging. Kompliserte innerlinere, og innertak var en del av hverdagen.
Børskrakk og motvind
Slutten av 80- tallet var ingen lystig tid for Norske båtprodusenter. Hos Viksund ble flere nye modeller utviklet, og Viksund 925 Alfa / Bravo var den absolutt mest markante. En cabincruiser med mange spesielle detaljer, som for eksempel skottveg i glass, romslig dekksalong og en senterkabin av det eksklusive slaget.
Båten fikk en varm mottagelse i bransjekretser, men i 1988 falt båtmarkedet som de aller fleste markedene på denne tid, fullstendig i sammen. Nedturen var begynt og arbeidsstokken var ned i 30 mann. Salget var dårlig over hele linjen. Selskapet måtte derfor gjennomgå en omstrukturering og gjeldssanering ved årsskiftet 1989/90. Viksund Nor AS ble dog avviklet noen år tidligere.
1990: Ny sjanse, ny gevinst
Viksund AS ble etablert som en direkte videreføring av det gamle selskapet. Det nye oppstartsåret var preget av en nøktern innstilling. Også nå ble nye modeller utviklet.
25 års jubilant med tro på framtiden
Viksund gikk inn i sitt 25 år med stor tro på framtiden, og 1990 ble et bra år for Viksund. Viksund 350 ble godt mottatt på det hjemlige markedet, men det var nok eksport markedet som virket mest lovende. Man inngikk et eksportsamarbeid med Fjord plast som hadde et bedre navn enn Viksund på fritidsbåter i Europa. Viksund 350 ble levert både til Tyskland, Hellas og Sicilia. Både som åpen båt, og med flybridge. I 1991 kom enda en ny modell. Denne fikk navnet Viksund 270. Dette var en mindre båt med flybridge, som var tiltenkt det Norske markedet. Man kunne tydelig se et slektskap med Viksund 350 i form av linjene. Omsetningen i 1990 var på 22 millioner, og man forventet å øke i 1991. Konseptet man bygget var fortsatt, som det alltid har vært: Trygge og solide båter med godt design. Man regnet med at eksport markedet ville få større betydning i årene som kom.
Speedsjarken
På fiskebåt siden utviklet man ett nytt konsept for fiskebåt, «Speedsjark». Det ble bygget speedsjarker fra 25 til 35 fot, av de mest kjente modellene finner man Viksund 950 Speedsjark og Viksund 1050 Speedsjark. Den unike med dette konseptet var at man hadde ivaretatt Viksund sine tradisjoner med meget sjødyktige båter, men nå kombinert med større fart, bedre sikkerhet, og bedre komfort for fiskeren. Det hører med til historien at speedsjark begrepet ikke var noe nytt begrep. Erling Viksund bygget sin første speedsjark allerede tidlig på 70-tallet, dog gjorde ikke denne da mer enn ni til ti knop.
Fra Norge til Sri Lanka
I 1997 bestemte man seg for å prøve seg i utlandet igjen. Jostein Viksund, Erlings eldste sønn, reiste til Sri Lanka og fikk med daværende Norads støtte etablert en fabrikk. I 2000 kjøpte man de velkjent With skrogene fra Sørlandet. Disse sendte man til Sri Lanka. Dermed fikk man sikret videre produksjon av Skandinavias mest solgte jolle nemlig With 10' (320). Man flyttet også deler av fiskebåtproduksjonen til Sri Lanka. Der produserer man i dag sjarker fra 43 til 50 fot.
2000 – En bedrift i utvikling
Med det nye årtusenet kom også endringer for Viksund Båt. Sjarkproduksjonen ble kuttet ut i 2003, som en konsekvens av at man nå ønsket å satse kun på fritidsbåter.
Atyrau
Atyrau (kasakhisk: Атырау), til 1991 kalt Gurjev (russisk: Гурьев), er en by i Kasakhstan, og administrativt senter i Atyrau oblast. Byen har 163 200 innbyggere (per 2012, opp fra 142 500 ved folketellingen i 1999), og består av 90% etniske kasakher (opp fra 80%), resten hovedsakelig russere, samt tatarer, ukrainere m.v.
Viksund
2000 – En bedrift i utvikling
Viksund Asia Pvt, ledet av Jostein Viksund ble skilt ut som et eget selskap, og det er nå Erling Viksunds nye selskap Viksund Småbåt Fabrikkutsalg AS som står for omsetningen av de mindre båtene. Dette er to selskaper uavhengig av Viksund Båt AS i Strusshamn.
Atyrau
Hele storbyområdet hadde i 2012 en befolkning på 221.585 innbyggere.
Viksund
2000 – En bedrift i utvikling
Tidlig i det nye årtusenet så man også en videreutvikling av St Cruz linjen. Man foretok blant annet en endring i daværende Viksund 330 St Cruz (Nåværende Viksund 340 St. Cruz) sin innredningsløsning, og med ett var båten en absolutt bestselger. I 2006 offentliggjorde Viksund Båt at man for første gang også ville satse på import. Etter en nøye sondering av markedet, falt valget på Gulf Craft Inc, og deres Majesty Yachts. Med dette kan man fra Viksund Båt AS i dag levere flybridge båter i størrelsen 32–130 fot.
Bruk av tropisk tømmer
Viksund Båt bruker tropisk tømmer i innredning og dekk på to av sine båter, og har derfor blitt konfrontert av Norges Miljøvernforbund på båtutstillinger hvor representanter fra Viksund forhindret aksjonistene i å formidle sitt budskap. Tidligere har Viksund brukt bøk i innredningen og har således selv vist at det er mulig å bruke materialer som ikke stammer fra regnskogen.
Atyrau
Geografi
Den ligger ved munningen av elva Ural i Kaspihavet, 20 meter under havet, og rundt 2 700 kilometer vest for Almaty og 350 kilometer øst for den russiske byen Astrakhan.
Viksund
Konkurs
I slutten av 2008 permitterte Viksund ansatte da markedet ble svakere som følge av finanskrisen. Videre var det ikke mulig å selge fabriksbygningene i nedgangstidene og i februar innledet bedriften gjeldsforhandlinger med Norsk Modell og Formsenter AS, Viksund Båts største kreditor. Da det ikke var mulig å komme til enighet med den største kreditoren, ble selskapet slått konkurs sommeren 2009.
Atyrau
Geografi
Beliggenheten langs elven Ural tilsier at byen etter de vanlige kontinentdefinisjoner ligger delvis i Europa, delvis i Asia.
Viksund
Konkurs
I kjølvannet av konkursen i Viksund Båt AS, gikk selskapets gründer Erling Viksund inn med ny kapital gjennom et annet selskap i Viksundgruppen Viksund Smallboat AS, og sammen med hans sønn Rune Viksunds andre selskap Viksund Yachts AS fujsjonerte de sammen til et nyetablert selskap: Viksund Boats AS.
Atyrau
Historie
Bosettingen begynte i 1645 som et trefort ved munningen av elven Jaik (gammelt navn på Ural-elven), bygd av den russiske handelsmann Gurij Nazarov fra Jaroslavl, som Nizjnij Jaitzkij gorodok («Nedre Jaik-fort»). Nazarov spesialiserte seg på handel med Khiva og Bukhara. Fortet ble plyndret av Jaik-kosakkene, men deretter gjenoppbyge Gurjevbrødrene den i stein (1647–62). Tsar Aleksej sendte en garnison av streltser for å beskytte fortet mot nye kosakktokt. Ikke desto minsere lykjtes det den kosakkiske opprører Stepan Razin («Stenka Razin») å okkupere den lille byen i 1667 og 1668. Over tid mistet fortet sin strategiske betydning, og ble revet i 1810.
Viksund
Konkurs
Per oktober 2009 sysselsatte Viksund om lag ti ansatte bygger tre ulike modeller: Viksund 320, Viksund 340 St Cruz og Viksund 360 St Cruz selv. Bedriftens produksjonskapasitet er i dag på om lag 25 båter i året. I tillegg importerer og selger selskapet småbåter bygget ved Viksund Asia Pvt sitt verft på Sri Lanka, samt Majesty Yachts som er større båter fra 40-150 fot.
Atyrau
Historie
Mellom 1708 og 1991 var byens navn Gurjev. Den fikk sitt nåværende navn ved Kasakhstans uavhengighet.
Viksund
Konkurs
I 2012 gikk Viksund Boats konkurs. Konkursboet ble overtatt av Askøy Båtsenter som så gikk konkurs i 2017.
Atyrau
Næringsliv
Atyrau er Kasakhstans viktigste havneby (elvehavn), og er kjent for sin olje- og fiskeindustri. Den har også kjemisk industri og matvareindustri. Her er også hovedsetet for oljeselskapet Tengiztsjevroil, som målt etter oljemengde er landets største.
Byens betydning for oljeindustrien ligger i dens nærhet til oljeboringene i Tengizfeltet og Kasjaganfeltet i den kaspiske senkning. En oljeledning løper fra Atyrau til Samara, der den knytter an til det russiske rørsystemet En separat oljeledning løper fra Tengizfeltet til den russiske svartehavs havn Novorossijsk. Det går også tankskip til Baku.
Religion
I Atyrau står islam sterkt. Ellers er det russisk-ortodokse og katolikker her - de sistnevnte er organisert i den apostoliske administrasjon Atyrau, som omfatter landets fire vestligste oblaster.
Sjøveien
Kasakhstan ikke ligger inntil noen av verdenshavene, har den en marine, og sjøtransport på Kaspihavet spiller en viktig rolle. Havnebyene Atyrau og Aktau er de viktigste, og forbinder Kasakhstan med fire andre land ved Kaspihavets bredder - Russland, Aserbajdsjan, Iran og Turkmenistan). Tankskip transporterer olje fra Atyrau og Aktau til Baku (som er startpunktet for BPC-oljeledningen til Middelhavet), og representerer et alternativ til transport gjennom russisk territorium.
Landevei
Gjennom Atyrau løper Europavei 40 og mot nor fra byen A28 (Europavei 121) til Uralsk.
Lufthavn
Syv kilometer vest for byen er den internasjonale Atyrau lufthavn.
Jernbane
Atyrau ligger ved den internasjonale bredsporsstrekning fra Astrakhan ved Volga til Orsk i Sibir. Fra denne strekningen er det sidelinjer til Tasjkent i Usbekistan og til Almaty.
Ivan Petkov Kolev
Ivan Petkov Kolev bulgarsk: Иван Петков Колев (født 1. november 1930 i Sofia, død 1. juli 2005 i Sofia) var en bulgarsk fotballspiller som deltok i de olympiske leker 1952 i Helsingfors, 1956 i Melbourne og 1960 i Roma.
Kolev vant en olympisk bronsemedalje i fotball under Sommer-OL 1956 i Melbourne. Han var med på det bulgarske laget som kom på tredjeplass i fotballturneringen bak Sovjetunionen og Jugoslavia. Bulgaria vant kvartfinalen med 6–1 over Storbritannia men tapte semifinalen mot Sovjetunionen med 1–2. I bronsefinalen mot India vant de med 3–0. Kolev spilte tre kamper og scoret to mål i turneringen.
Kolev spilte førtiseks landskamper og scoret to mål for i perioden 1956–1963.
Tayna Lawrence
Tayna Lawrence (født 17. september 1975 i Spanish Town) er en jamaicansk friidrettsutøver.
Tayna Lawrence deltok under OL 2000 i Sydney, der hun tok bronse på 100 meter bak gullvinneren Marion Jones og greske Ekaterini Thanou. Lawrence tok også sølv på 4 x 100 m stafett sammen med Veronica Campbell, Beverly McDonald og Merlene Ottey.
Under OL 2004 i Athen var hun med på å vinne stafetten. De andre på Jamaicas gullag var Sherone Simpson, Aleen Bailey og Veronica Campbell.
Woody Woodpecker (film)
Woody Woodpecker (også kjent som Woody Woodpecker: The Movie) er en amerikansk live-action / CGI-animert komedie, produsert av Universal Pictures. Basert på karakteren Hakke Hakkespett.
Filmen gikk kun på kino i latinamerikanske land i 2017, i resten av verden ble filmen utgitt rett på video i 2018.
Handling
Hakke må beskytte hjemmet sitt fra Lance Walters, som bygger drømmehuset sitt i skogen sammen med sønnen Tommy og forloveden hans Vanessa. For å gjøre alt verre må han også slåss for å ikke havne i klørne til to tjuvjegere. Hakke gjør alt for å sabotere planene deres og beskytte sitt territorium med mange gale påfunn.
Rolleliste
Øvrige norske stemmer: Simen Sand
Vladimír Nadrchal
Vladimír Nadrchal (født 4. mars 1938 i Pardubice) var en tsjekkoslovakisk ishockeyspiller som deltok i de olympiske vinterleker 1960 i Squaw Valley, 1964 i Innsbruck og 1968 i Grenoble.
Nadrchal vant en olympisk bronsemedalje i ishockey under vinter-OL 1964 i Innsbruck. Han var med på det tsjekkoslovakiske laget som kom på tredjeplass i turneringen bak Sovjetunionen og Sverige. Det var seksten lag som deltok, etter en kvalifiseringsrunde gikk de åtte vinnerne videre til finalegruppe som spilte en enkeltserie der alle lagene møttes en gang. Sovjetunionen vant alle sju kampene og vant serien med maksimale 14 poeng foran Sverige, Tsjekkoslovakia og Canada alle med ti poeng.
Stadsfysikus
Stadsfysikus (stadsphysicus, stadsfysicus) var en offentlig stilling som sjef for helseetaten i en by (stad) i Norge. Det var en administrativ stilling, som ikke eller i liten utstrekning innebar pasientarbeid. Etter lov om kommunehelsetjenesten fra 1984, som innebar at de statlige stadslegene og distriktslegene ble kommunale stillinger, er arbeidet utført gjennom stillinger som helsesjef (kommunal) eller fylkeslege (statlig).
I København heter stillingen stadslæge. I Sverige var tittelen stadsläkare.
Near to Earth
Near to Earth er en amerikansk stumfilm fra 1913, regissert av D. W. Griffith.
Handling
En annen italiener, Sandro, ser i dette en mulighet til å bli sammen med Marie. Men disse planene blir forhindret av Giuseppes betimelige innblanding.
Normalisering
Normalisering refererer til en prosess som gjør noe mer normalt eller regulært. Vanligvis refererer det til:
Normalisering kan også referere til:
Jalpaiguri
Jalpaiguri (bengali Jôlpaiguṛi)  er en by i staten Vest-Bengal i India. Byen ble grunnlagt i 1885, og er kjent for å ha et rikt dyreliv. Næringslivet består for det meste av produksjon og dyrking av jordbruksprodukter og fyrstikker.
Byen ligger 30 km fra Bangladesh. Den er administrativ hovedstad for distriktet Jalpaiguri.
Selve byen, Jalpaiguri Municipality, hadde i 2001 en befolkning på 100 348 innbyggere.
Turan Air
Turan Air var et flyselskap med base i Baku i Aserbajdsjan. I tillegg til å drifte ruter innenlands, hadde flyselskapet ruter til flere byer i Russland. Turan Air la ned driften i 2013.
Schwab
Etternavnet Schwab:
Richard Badendyck
Carl Richard Badendyck (født 1942 i Vestfold) er en norsk jazzsanger og pianist, som også i sin tid var en sterk tikjemper.
Biografi
Badendyck har utgitt de tre soloalbumene That’s All (2005), Peace (2010) og Lover (2015), og det er på tide med en mannlig, norsk stemme på jazzscenen igjen. Det andre albumet Peace med amerikanske standarder og med sønnen Dag Richard Badendyck som pianist på en låt, fikk god omtale i media. Det siste albumet med låter fra «The American Songbook» er med strykere arrangert av Odd Riisnæs, som også spiller saksofon mens Stig Hvalryg spiller bass og Sigmund Thorp dirigerer strykerne. Med unntak av Badendycks egen tittellåt, "Lover" er det standardlåter på albumet. Det er utført med respekt for mesterne, og låter mye røffere enn for eksempel Kurt Elling og Gregory Porter, eller for den saks skyld Jimmy Scott.
Stølsmaradalsfossen
Stølsmaradalsfossen er en foss i Utladalen i Årdal kommune i Sogn og Fjordane. Fossen ligger bare et par kilometer nord for den mer kjente Vettisfossen.
Jamalpur
Jamalpur er en by i Bangladesh. Byen er veldig utsatt for oversvømmelser og flom. Næringslivet består for det meste av produksjon av sukker, tobakk og ris.
Tysklands herrelandslag i håndball
Tysklands herrelandslag i håndball er det nasjonale håndballaget i Tyskland for herrer. Dette landslaget blir administrert av det nasjonale håndballforbundet, Deutscher Handballbund. Forbundet ble etablert i 1949 og er medlem av International Handball Federation og European Handball Federation.
Laget kan se tilbake på en merittliste som inkluderer tre VM-titler og en EM-tittel. Laget har dessuten spilt i ytterligere to VM-finaler og en EM-finale. Mange av spillerne på det tyske laget er kjente idrettspersonligheter, så som Christian Schwarzer og Stefan Kretzschmar. Det gamle Øst-Tysklands herrelandslag i håndball var et av Europas beste landslag med to VM-finaler, i 1970 og 1974.
Verdensmester 1938
Håndballandslagets første framgang kom på 1930-tallet og i VM-turneringen på hjemmebane i 1938 ble Tyskland verdensmester. Samme år ble Tyskland verdensmester i utendørshåndball. Neste VM ble arrangert i 1954, og da vant Vest-Tyskland sølv. I 1958 ble det bronse. Laget deltok også i utendørshåndball og fikk VM-sølv i 1952 og 1955. Et felles-tysk lag tok gull i 1959. Utendørshåndball ble arrangert fram til 1966, og Vest-Tyskland ble denne idrettens siste verdensmester.
Viktor Högberg
Viktor Högberg (født 10. mars 1987 i Partille) er en profesjonell ishockeyspiller som spiller for Kongsvinger Knights sitt A-lag. Han er bror til ishockeyspilleren Anton Högberg.
Tysklands herrelandslag i håndball
Verdensmester 1978
I 1978 ble Vest-Tyskland verdensmester for andre gang etter en finale mot Sovjetunionen. På dette laget spilte blant annet Heiner Brand, dagens tyske landslagstrener. Daværende trener var Vlado Stenzel.
Viktor Högberg
Spillerstatistikk
Oppdatert 19. juni 2015:
Tysklands herrelandslag i håndball
Verdensmester 1978
I forbindelse med den tyske gjenforeningen ble Vest-Tysklands landslag det nye tyske landslaget, mens det østtyske landslaget opphørte å eksistere på samme måte som landet. Dagens landslag er altså en videreføring av det vesttyske landslaget. Det østtyske lagets meritter tas imidlertid med i landslagets oversikt over sine meritter. I motsetning til i fotball, har flere østtyske klubber kunner hevde seg i hånsballens Bundesliga. Etter at Heiner Brand ble landslagstreer i 1997 har landslaget vunnet flere titler.
VM-sølv 2003
2003 tok laget VM-sølv etter å ha tapt finalen mot Kroatia. To år senere kom en bare til andre runde, der laget endte på nest sisteplass.
Europamester 2004
Laget kom tilbake i 2004 og vant EM-finalen mot Slovenia, etter å ha tapt EM-finalen mot Sverige to år tidligere. I 2004 tok laget også OL-sølv i håndball i Athen. Etter finalen valgte flere av lagets spillere å slutte, deriblant Stefan Kretzschmar.
Verdensmester på hjemmebane 2007
I 2007 stod Tyskland som vert for VM i håndball. Laget vant hele turneringen og ble verdensmester for tredje gang. Tyskland var direktekvalifisert og behovde ikke å kvalifisere seg. I den innledende runden åpnet det tyske laget ved å tape mot Polen. Dette laget møtte Tyskland igjen i finalen, men da vant Tyskland til slutt 29-24.
Tømmermerke
Et tømmermerke er et spesielt merke som ble brukt til å merke tømmeret ved hogst eller ved fløting.
Ved blinking av skogen før hogst bestemte skogeieren eller skogforvalteren hvilke trær som skulle felles. Blinking var å hogge bort en liten del av barken, en bles, på treet i brysthøyde slik at tømmerhuggerne lett kunne se blinkingen når hogsten ble utført i løpet av høst- og vintersesongen.
Skulle trærne fløtes måtte de også merkes for å skille de ulike kjøpernes tømmer fra hverandre når de kom fram til sorteringslenser eller sagbruk (også kalt «fløtningsmerker»). Man kunne også merke hogstklare trær for å se at blinkingen var utført av rette vedkommende (også kalt «hogstmerker»). Merkingen ble foretatt i det barkfrie området (blinken/blesen) med en merkeøks som hadde et speilvendt merke slik at merket ble rettvendt på treet eller tømmerstokken. Det fantes også blinkeøksene som hadde en vanlig øks med plan egg, som ble brukt til å blinke med, og en merkeøks i øksehammeren (baksiden av øksen).
Merkene er utformet dels som flatemessige silhuettfigurer i geometriske former, dels som bokstaver, tall eller internasjonale symboler som kors, stjerne m.fl. Formen kan derfor være abstrakt og uten noen bestemt sammenheng, formen kan være skogeierens forbokstaver (initialer og monogram), eller formen kan være valgt av andre, spesielle grunner. Noen av formene kan minne om bumerker, femerker og lignende kjennetegn. Det er skrevet nokså lite om formgivningen til tømmermerkene, så som om årsakene til at de enkelte formene ble valgt, og om formenes utvikling over tid og innenfor forskjellige områder.
Tømmermåleren slo også inn merker i stokken, der han målte diameteren. Disse merkene viste hvilken kvalitetsklasse han hadde målt dem inn i slik at det var mulig å kontrollere målingen som var gjort.
Fellesfløtningsforeningene har laget plansjer med oversikt over de ulike merkene i et vassdrag.
Nå til dags merkes vanligvis stående trær med maling istedet.
Circuit de Barcelona-Catalunya
Circuit de Barcelona-Catalunya (frem til 2013: Circuit de Catalunya) er en racerbane i Montmeló, nord for Barcelona i Catalonia, Spania. Her arrangeres Spania Grand Prix i Formel 1 og Catalunya Grand Prix for motorsykler hvert år. Bane har både lange strekninger og varierte svinger, og kan betegnes som en allroundbane. Derfor er den også en av idrettenes viktigste baner for testing.
Banen ble bygd i 1991.
Farlige penger
Farlige penger (originaltittel: The Holcroft Covenant) er en britisk krim-thriller fra 1985 regissert av John Frankenheimer. Hovedrollene spilles av Michael Caine og Anthony Andrews.
Handling
Noel Holcroft (Caine) er en arkitekt i New York – og hemmelig sønn av Heinrich Clausen, sjefsøkonom i Det tredje riket. Noel blir en dag kontaktet av en sveitsisk bank vedrørende hans fars testament som nå ligger bundet i et fond på 4,5 millioner dollar. Forhistorien for fondet var et troskapsløfte mellom tre generaler i Berlin 20. april 1945. De begikk alle selvmord, men deponerte en stor pengesum og meget spesielle planer om bruken av denne knyttet til deres sønner i året 1985, 40 år etter. Etterhvert melder det seg flere personer for pengene.
Liste over ordførere i Børsa
Liste over ordførere i Børsa viser navn og funksjonsperiode for ordførere i Børsa i Sør-Trøndelag. Børsa ble opprettet som en prestegjeldskommune med formannskapslovene av 1837. Skaun (Børseskognen) og Geitastrand ble utskilt som egne kommuner i 1890 og 1905. I 1965 ble Børsa og Skaun slått sammen til den nye kommunen Skaun.
Randsfjord kirke
Randsfjord kirke er en langkirke fra 1916 i Jevnaker kommune i Viken fylke.
Byggverket er i tre og har 340 plasser.
Orgel
Kirken har et pipeorgel med 14 stemmer, levert av Norsk Orgel- og Harmoniumfabrikk AS i Snertingdal, og bygget i 1980. Orgelet ble restaurert i januar 2023 og tatt i bruk til festgudstjenesten 17. mai samme år.
Afanasij Fet
Afanasij Afanasjevitsj Fet (født 5. desember 1820, død 3. desember 1892) var en russisk poet.
Han var sønn av en tysk mor, som forlot sin ektemann for å gifte seg med adelsmannen Afanasij Sjensjin, og det var fra moren Fet hadde sitt tyske navn. Den ortodokse kirke nektet å godkjenne ham som en adelsmann, på grunn av sin uekte fødsel, og hele sitt liv kjempet Fet for å få adelstittelen og navnet etter faren. I 1873 fikk han det etter godkjennelse av tsar Aleksander II, men da var han allerede kjent som poeten Fet, og det er med dette navnet han blir husket.
Riksgränsen holdeplass
Riksgränsen er en holdeplass på Malmbanan i Kiruna kommune. Den blir betjent av fjerntog mellom Narvik og Luleå. Riksgränsen holdeplass regnes signalteknisk som en del av Bjørnfjell stasjon, og det er et norsk signal ved holdeplassen.
Afanasij Fet
Fet var en forløper for retninger innen modernismen, med sin knappe stil og utstrakte bruk av substantiv og adjektiv på bekostning av verb. Symbolister som Bely og Ivanov utviklet dette videre. Fet trodde på kunsten for kunstens egen skyld.
Riksgränsen holdeplass
Den gamle stasjonen lå direkte på grensen og hadde opprinnelig en stasjonshall og en lokstall med dreieskive. Den ble bygget fordi damplokomotiver ikke hadde så lang rekkevidde før de måtte laste med mer kull. Etter elektrifiseringen var lokomotivbytte ikke lenger nødvendig, og stasjonen derfor overflødig. Stasjonshallen ble revet i 1923 og solgt til LKAB, som gjenoppførte hallen som verksted i Narvik. En ny holdeplass ble anlagt samme år 650 m lenger øst. Ruinene av lokstallen er fremdeles lett synlige i terrenget.
Agapanthida
Agapanthida er en slekt av biller som tilhører den artsrike underfamilien Cerambycinae i familien trebukker (Cerambycidae).
Utseende
Nokså store, avlange, grå trebukker med gule og svarte tegninger. Antennene er noe lengre enn kroppen, leddene med lys rot og mørk spiss. Pronotum er litt bredere enn langt, med en kraftig pigg midt på hver side. Dekkvingene er omtrent parallellsidige, med en opphøyd, svart knøl rett bak scutellum.
Jamshedpur
Jamshedpur er en by i India. Byen ble grunnlagt i 1907, og ligger 225 km fra Calcutta. Nærinsglivet består av produksjon av jern og stål. Tata Steel som er verdens femte største, har siden 1912 produsert jern og stål her.
Agapanthida
Utbredelse
Artene er utbredt på New Zealand.
Lagrette
Lagrette var i det norske rettsvesenet juryen som avgjorde skyldspørsmålet i en del straffesaker som gikk for lagmannsretten. Lagmannsretten ble satt med lagrette i straffesaker hvor en person var tiltalt for én eller flere handlinger som etter loven kunne medføre mer enn seks års fengselsstraff. En lagrette bestod av ti personer, normalt like mange kvinner som menn.
Stortinget vedtok i 2017 at lagretteordningen skulle avskaffes til fordel for meddomsrett med to fagdommere og fem lekdommere. Saker anket før 1. januar 2018 ble de siste som gikk med lagrette.
Lagrettens sammensetning
Vilkårene for å være medlem av lagretten var de samme som for å være lekdommer. Vanligvis var det personer som hadde en viss erfaring som lekdommere fra tingretten som ble valgt til å sitte i lagretten. Lagrettemedlemmene måtte velge en person som skulle fungere som ordfører i lagretten, denne personen ledet møtene hvor lagretten skulle avgjøre skyldspørsmålet og var den som leste opp svaret på om den/de tiltalte var skyldig(e) eller ikke.
Saksbehandlingen
Lagretten skulle kun ta stilling til om den tiltalte var skyldig eller ikke, den skulle ikke ta stilling til utmåling av straffen eller om tiltalte skulle betale erstatning til fornærmede. For at tiltalte skulle kunne straffes, måtte flere enn seks av lagrettemedlemmene svare ja på skyldspørsmålet. Hvor mange og hvem som stemte for frifinnelse eller domfellelse ble ikke opplyst. Lagretten skulle kun si «ja» eller «nei» på spørsmål om tiltalte var skyldig, og skulle ikke gi noen begrunnelse for sitt standpunkt.
Dersom lagretten kom til at tiltalte var skyldig, skulle ordføreren samt tre andre medlemmer (som ble valgt ved loddtrekning) gå sammen med de tre fagdommerne i lagmannsretten for å avgjøre hvilken straff den tiltalte skulle dømmes til. Også et medlem av lagretten som hadde svart nei på skyldspørsmålet kunne bli trukket ut til dette, og matte i såfall legge til grunn at tiltalte var skyldig i behandlingen av straffespørsmålet.
Kritikk mot ordningen med lagrette
Det har de senere år kommet kritikk mot ordningen med lagrette i straffesaker for lagmannsretten. Den sterkeste innsigelsen har vært at lagretten ikke begrunner sine avgjørelser, og man vet derfor ikke hva som ligger bak svaret som lagretten gir. Den manglende begrunnelsen medfører at man ikke kan føre kontroll med at lagretten har lagt en riktig forståelse av rettsreglene eller bevisene til grunn.
Justisdepartementet har nylig sendt ut et høringsnotat om reduksjon av bruken av lagrette i straffesaker. Fra departementets side har det særlig vært pekt på at det i mange sedelighetssaker har funnet sted frifinnelser som fagdommerne har satt til side. Dette medfører at hele saken må opp til ny behandling, noe som igjen fører til kostnader for samfunnet. Også for fornærmede og tiltalte kan dette være en ekstra belastning. Det er derfor blitt tatt til orde for at denne typen saker bør gå med forsterket meddomsrett første gang de behandles i lagmannsretten. Ellers har det vært vektlagt at det er den straffen det vil være aktuelt å idømme i saken som bør være avgjørende for om saken skal gå med lagrette, og ikke som i dag den øverste strafferammen som gjelder for handlingen(e).
Avskaffelse
Den siste saken med lagrette var Cappelen–Jensen-saken der kjennelsen ble avsagt 28. januar 2019.
Max Born
Max Born (født 11. desember 1882 i Breslau, død 5. januar 1970 i Göttingen) var en tysk matematiker og fysiker. Han fikk nobelprisen i fysikk i 1954.
Bakgrunn, studietid
Max Born var sønn av professor Gustav Born, anatom og embryolog, og hans kone Margarete (født Kauffmann), som kom fra en schlesisk tekstilfabrikørfamilie. Han studerte ved König Wilhelm Gymnasium i Breslau, men oppviste ikke da noen større studiebegavelse. Han leste senere ved universitetet i Breslau, der han blant annet studerte matrisekalkyle under David Hilbert, samt ved universitetene i Heidelberg, Zürich, Göttingen og for en kortere tid i Cambridge.
Akademisk karriere
Han tok doktorgraden i 1906 i Göttingen. Her beskjeftiget han seg blant annet med følgene av Albert Einsteins relativitetsteori innen fysikken for faste legemer og med teorien om atomære krystallgitre. Om dette publiserte han i 1915 boken Dynamik der Kristallgitter.
Han ble ekstraordinær professor i teoretisk fysikk i Berlin hvor han samarbeidet med Max Planck, Albert Einstein og Walther Nernst.
Fra 1921 til 1933 var han professor i Göttingen. Her utviklet han sammen med Wolfgang Pauli, Werner Heisenberg og Pascual Jordan store deler av den moderne kvantemekanikken. Til de viktigste resultater hører den såkalte Born-Oppenheimer-Approksimeringen, som i 1928 førte til orbitalmodellen. Han utviklet den statistiske tolkning av bølgefunksjonen, som senere ble kjent som Københavnertolkningen, og som han i 1954 mottok nobelprisen i fysikk for.
Max Born beskjeftiget seg også med teoretisk optikk som han sammen med Emil Wolf skrev en betydningsfull lærebok om.
I 1933 ble Max Born på grunn av sin og sin kones delvis jødiske herkomst fratatt professoratet. Han emigrerte til Edinburgh, hvor han arbeidet som dosent frem til 1954, samme år han fikk nobelprisen. Dette året vendte han tilbake til hjemlandet og arbeidet så der fram til sin død.
Ved siden av sitt vitenskapelige arbeid beskjeftiget han seg med filosofiske og politiske temaer og argumenterte blant annet mot atomopprustning.
To gymnasier er oppkalt etter ham, i Germering ved München og i Backnang ved Stuttgart. Det samme er Max-Born-Institut i Berlin.
Hans barnebarn er sangerinnen Olivia Newton-John.
John McCarthy
John McCarthy (født 4. september 1927, død 23. oktober 2011) var en amerikansk vitenskapsmann som mottok Turing Award i 1971 for sitt bidrag innen feltet kunstig intelligens. Han var den som skapte begrepet kunstig intelligens, og oppfant programmeringsspråket LISP.
Sebastian (andre betydninger)
Sebastian kan vise til
Videospillåret 2002
Videospillåret 2002 er en oversikt over hendelser og lanseringer med tilknytning til videospill i 2002.
Knute Rockne
Knute Kenneth Rockne (født Knut Rokne 4. mars 1888 på Voss, død 31. mars 1931 i Bazaar Kansas) var en norsk-amerikansk utøver og trener i amerikansk fotball.
Han var sønn av Lars Knutson Rokne (1858–1912) og Martha Pedersdatter Gjermo (1859–1944) og emigrerte som femåring til Chicago i USA. Som voksen arbeidet han som laboratorieassistent hos Julius Arthur Nieuwland ved University of Notre Dame, men sa fra seg videre arbeid innenfor kjemi etter å ha fått tilbud om å bli trener innen amerikansk fotball. Han hadde selv i årene 1910-1913 spilt amerikansk fotball på universitetslaget, uten å gjøre seg bemerket i særlig grad før de to siste årene. Han giftet seg i 1914 med Bonnie Gwendolyn Skiles (1891–1956), datter av George Skiles og Huldah Dry, og de fikk fire barn sammen; Bill, Knute jr., Mary Jean og Jack.
Fotballtreneren
Som hovedtrener for «The Fighting Irish», laget til University of Notre Dame i South Bend i Indiana fra 1918 til 1930 så Rockne laget sitt seire i 88,1% av alle kampene sine, en seiersprosent som ikke noe lag senere har overgått. I de 13 årene Rockne var hovedtrener, hadde laget 105 seiere, 12 tap og fem uavgjorte kamper. De vant seks nasjonale mesterskap og var ubeseiret i fem sesonger.
Samarbeidet med Studebaker
Knute Rockne samarbeidet med bilfabrikanten Studebaker fra 1928, mest med salgs- og markedsføringsoppgaver. Tidlig i 1931 markedsførte Studebaker en bil med Rocknes navn, Studebaker Rockne Sedan Six 65. Modellen var i produksjon fram til 1934, og det ble laget i alt 30 239 biler. Det ble importert 91 biler til Norge.
Bilene kom demontert (såkalt CKD; "completety knocked down") og ble satt sammen ved Skabo jernbanevognfabrik på Skøyen i Oslo og var finere utført enn tilsvarende amerikanske utgaver i samme år. I Norge ble det produsert to modeller; type 65 og 75. Av de 91 importerte bilene ble det bygget to åpne biler, resten lukkede.
Flystyrten
Rockne døde i 1931 i en flystyrt med et Fokker F-10A nær Cottonwood Falls i Kansas på vei for å delta i produksjonen av filmen The Spirit of Notre Dame. President Herbert Hoover omtalte tapet av Rockne som et nasjonalt tap. Han er gravlagt på Highland Cemetery i South Bend. Studentenes idrettsbygning på universitetet har fått Rockne sitt navn, likedan en gate i South Bend, og et par andre steder i Kansas og Indiana. Kong Haakon VII av Norge slo Rockne posthumt til ridder og sendte en personlig utsending, Olaf Bernts, norsk konsul i Chicago, til Rocknes begravelse.
EM i karate 2004
EM i karate 2004 (europamesterskapet i karate) ble arrangert i Moskva i Russland i 2004.
Joventut Badalona
Club Joventut Badalona er en spansk basketballklubb fra Badalona i Catalonia. Blant tilhengerne er den kjent under navnet La Penya (Klubben). Den ble grunnlagt i 1930, og er en av tre klubber som aldri har rykka ned fra den spanske toppdivisjonen. De to andre er Real Madrid og CB Estudiantes. I 1994 ble de europamestere.
Alba Mons
Alba Mons (tidligere Alba Patera) er en unik vulkansk struktur nord for Tharsis-regionen på planeten Mars. Strukturen er en enorm skjoldvulkan omtrent 1,600 km i diameter, men bare ~6 km hly. Den er den største kjente vulkanen i solsystemet målt i areal og volum (med et areal på 5,7 km² dekker den 5 % av overflaten på Mars ). Vulkanen har en tynnere lavastrøm enn de andre skjoldvulkanene på Mars, med både enorme platelignende lag og hundrevis av lange trange kanaler på sidene. Flesteparten av de trange kanalene er over 100 km lange; noen er så lange som over 300 km; noe som tyder på utbrudd over lang tid av lava med lav viskositet. Alba Mons ligger på et system av forkastninger som går nordover fra Tharsis.
Alba Mons skiller seg fra de andre patera-formasjonene på Mars på flere måter; vulkanen mangler furete askeavsetninger og ligger i lavland og ikke høyland.
Rabi’a Balkhi
Rābi'a bint Ka'b al-Quzdārī (persisk: رابعه قزداری), populært kjent som Rābi'a Balkhī (رابعه بلخی) og Zayn al-'Arab (زين العرب), er en semi-legendarisk skikkelse i persisk litteratur og var muligens den første dikteren i historien til nypersisk poesi. Referanser til henne er å finne i diktningen til Rudaki og Farid ud din Attar. Hennes biografi har blitt skrevet først og fremst av Zahiriddin Nasr Muhammad Aufi og senere gjenfortalt av Abd al-Rahman Jami. De eksakte datoene for hennes fødsel og død er ukjent, men det sies at hun ble født i Balkh i Khorasan (nå i Afghanistan). Noen bevis indikerer at hun levde i samme periode som Rudaki, hoffpoeten til samanidenes emir Nasr II (914-943).
Hun var en av de første dikterne som skrev på moderne persisk, og hun er sammen med Mahsatī Dabīra Ganja'ī blant svært få kvinnelige forfattere i middelalderens Persia som har fått sine navn registrert i historien.
Jammu
Jammu er en by i delstaten Jammu og Kashmir i India. Byen er mest kjent for dens mange templer. Det største tempelet ble bygd i 1835, men det ble aldri ferdig. Næringslivet i byen består av produksjon av silke og keramikk.
San Fernando (Pampanga)
San Fernando (offisielt City of San Fernando) er administrativt hovedsete for provinsen Pampanga og regionen Central Luzon på Filippinene of sete for et av den katolske kirkes erkebispeseter. Den hadde i 2015 et folketall på 306. 659 innbyggere.
Historie
San Fernando ble grunnlagt 16. august 1754 av Don Josef Bersosa og med hjelp av munker fra augustinerordenen. Den ble utskilt fra Bacolor og Mexico. Den ble oppkalt etter Ferdinand VI av Spania eller rettere uttrykt som hyllest til kongen og satt under beskyttelse av den hellige Ferdinand III av Kastilla og León, hvis festdag er 30. mai. Byen fikk ikke byrettigheter før i 2001 etter en kampanje ledet av Gloria Macapagal-Arroyo, da senator, senere president.
Byen er kjent for San Pedro Cutud Lenten Rites på langfredag, når filippinske menn lar seg korsfeste, og Giant Lantern Festival rett før jul.
Barangayer
Byen er inndelt i 35 barangayer per 30. september 2019.
Svarta Bjørn
«Svarta Bjørn» var ei legendarisk norsk anleggskokke på Malmbanan (Ofotbanen). Ifølge legenden skal en same ha gitt henne tilnavnet på grunn av hennes atletiske styrke, svarte hår og mørke øyne. Det er ikke helt sikkert hvem denne kokka var – det kan ha vært flere kvinner som har vært kalt Svarta Bjørn – men siden 1970-tallet har navnet vært knyttet til Anna Rebekka Hofstad fra Helgeland. Svarta Bjørn har med årene blitt et symbol for Narvik, Ofotbanen og kvinnene som deltok i arbeidet med jernbanen.
Anna Rebekka Hofstad
Anna Rebekka Hofstad ble født 7. april 1878 på gården Skjellosen på Offersøy i Tjøtta. Da hun var 4 år flyttet familien til Brattland i Utskarpen i nåværende Rana kommune, der hun vokste opp. Som 16-åring fikk hun tjeneste i Gildeskål, og kom senere til Sulitjelma. Hun dro videre og jobbet som tjenestejente på Ballstad og i Svolvær, før hun fikk jobb som kokke under byggingen av Malmbanan mellom Kiruna og Narvik. Som «rallarkokke» hadde hun ansvar for koking, vasking og anskaffelse av brensel og vann. Hun døde 19. september 1900 og ble gravlagt fire dager senere på rallarkirkegården i Tornehamn.
Ulike kilder har ulike versjoner av historien om Anna / Svarta Bjørn. Noen kilder forteller at hun også fungerte som «gledespike» (prostituert) for rallarene, andre kilder nevner ikke dette. Avhengig av hvilken versjon av historien man leser, skal hun ha vært pen eller mindre pen, lat eller arbeidsom. Ifølge noen versjoner av historien skal hun ha vært i slåsskamp med ei annen kokke, Maja Well. Begge var glad i samme mann, rallaren Ådals-Kalle. Svarta Bjørn ble stygt skadet i slåsskampen, hun fikk et hardt slag i hodet eller i kroppen og falt i en bekk, og ble bragt til sykestua i Tornehamn der hun døde en tid senere, muligens også rammet av tuberkulose eller en annen sykdom. Andre versjoner av historien nevner ikke slåsskampen, men forteller bare at hun døde av tuberkulose. Noen skal ha møtt Svarta Bjørn også etter den datoen da Anna Rebekka Hofstad døde.
På gravene på rallarkirkegården i Tornehamn står hvite trekors; på ett av dem står «Anna Norge» og datoen 19. september 1900, og denne graven regnes av noen som Svarta Bjørns siste hvilested. Men korset har også hatt to andre datoer risset inn – 12. oktober 1901 og 10. november 1901. Ifølge en artikkel i LKABs internavis Malmbanenytt, referert i avisa Fremover, er det et spedbarn, Anna Olsen, som ligger i denne graven. Skriftlige kilder bekrefter at Anna Rebekka Hofstad ligger på denne kirkegården, men forteller ikke nøyaktig hvor på kirkegården hun ligger. En minnestein til minne om henne ble satt opp på kirkegården i 1982. Steinen har denne tekst:
Historiker og forfatter Nils A. Ytreberg skrev Narviks historie i 1953 og 1954, med vekt på historien om rallarene og byggingen av Ofotbanen. Han utga i 1954 romanen Svarta Bjørn. Romanen bidro til å bygge opp under legenden om Svarta Bjørn.
I 1969 kontaktet Arne Hofstad fra Utskarpen avisa Fremover og mente at hans tante Anna Rebekka Hofstad måtte være den virkelige Svarta Bjørn. Dette ble mer og mer akseptert utover på 1970-tallet, og det har siden gjerne blitt regnet som en sannhet, særlig i Narvik. Det er sannsynlig at det var henne, men det er vanskelig å avgjøre sikkert hva som er sant og hva som har blitt til som en del av legenden.
Svarta Bjørn i moderne kultur
Årlig siden 1959 har det blitt utnevnt en «Svarta Bjørn» under Vinterfestuka i Narvik. Årets «Svarta Bjørn» skal være mellom 20 og 30 år, «mørk, uredd og nysgjerrig», ikke ulikt den Svarta Bjørn som ble beskrevet i Nils A. Ytreberg s roman. Følgende kvinner har blitt utnevnt som Svarta Bjørn:
Siden 1960 har også prisen «Æres-Svarta Bjørn» blitt utdelt med ujevne mellomrom. Ifølge moderne kriterier kan denne prisen gis til kvinner «som med rallarkokken Svarta Bjørns nytenkning, mot og handlekraft har gjort en banebrytende innsats innen arbeidsliv eller innenfor den kulturelle sektoren i nord». Fra og med 2007 har også «Svarta Bjørn-konferansen» vært en del av Vinterfestuka. Siden 1989 har Stiftelsen Vinterfestuka arrangert turmarsjen «Svarta Bjørn-marsjen» om sommeren, etterfulgt av arrangementet Folkefest i Rombaksbotn. Stiftelsen Vinterfestuka har registrert «Svarta Bjørn» som varemerke i Norge og Sverige.
Visedikteren Henry Skilbred laget ei vise om Svarta Bjørn som ble innspilt med ham og Inger Jacobsen i 1966 og ble svært populær. Rita Engebretsen og Helge Borglund hadde i 1997 en versjon av sangen på albumet Frem fra Glemselen kap.18.
I 1979 kom den svenske TV-filmen Legenden om Svarta Björn, regissert av Ingvar Skogsberg. Hun er også skildret i visa Rallarens ros av svenske Nils Hennix (1984).
Kari Bremnes laget kabareten Svarta Bjørn som bestillingsverk til Festspillene i Nord-Norge i 1998. Samme år ga hun ut en CD med samme navn med sanger fra forestillingen.
Svarta Bjørn-monumentet står i Jernbaneparken i Narvik. Statuen er laget av Tom Berre og ble avduket 16. mars 1986 av Wenche Thon. Thon var den første som ble kåret til Svarta Bjørn under vinterfestuka. Rallarklubben i Narvik tok initiativet og samlet inn penger til å få reist monumentet.
Maja Melandsø
Maja Melandsø, egentlig Marie Sofie Melandsø, (1906–1981) var en norsk arkitekt og maler. Hun var en pioner på flere måter: Hun var en av de første kvinnelige arkitekter med fullført studium fra NTH da hun ble uteksaminert i 1931; hun regnes som den som innførte den funksjonalistiske arkitekturen i Trondheim – og hun var en av de første norske kvinnelige arkitekter med egen praksis.
Maja Melandsø engasjerte seg både i sosial boligbygging og kulturminnevern. Som arkitekt hadde hun en omfattende produksjon, men bortsett fra at hun som helt nyutdannet vakte oppsikt med sitt djerve «funkis-bygg» i Trondheim, ble bygningene hun tegnet sjelden omtalt i arkitekturlitteraturen.
Oppvekst og studietid
Maja Melandsø var nummer elleve i en søskenflokk på tolv. Moren var hjemmeværende, mens faren, Johan Melandsø, var handelsmann. Han etablerte egen forretning i Trondheim, som grossist i jernvarer.
Berkut Air
Flypark
Per november 2012 består Berkut Airs flåte av følgende fly:
Maja Melandsø
Oppvekst og studietid
Maja ville opprinnelig bli kunstner. Etter at hun hadde tatt examen artium på latinlinjen ved Trondheim katedralskole i 1925, reiste hun til Paris og var elev av Per Krohg i perioden 1926–27. Hennes mor motsatte seg kunstnerplanene. Hun insisterte på at en kvinne måtte ha en «skikkelig» utdannelse og kunne forsørge seg selv. Hun mente at arkitektyrket ville være et godt valg. «Vi trenger kvinnelige arkitekter, mannfolk er så upraktiske».