cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Alvefolket
Solfolk
Ahdri – Stenformeren og Savahs student. Lever sammen med ulverytterne. Bowki Dodia – En av Darts (Pils) jegere Leetah – helbreder Maleen – Lever sammen med ulverytterne Rayek – Han følte seg aldri hjemme blant Solfolket. Etter lang trening har han mestret Flyverfolkets evne til å sveve som De Høye. Ruffel – Lever sammen med ulverytterne Savah – Den eldste og høyest aktede blant Solfolket. Stammor for Sorgenfri. Serrin Shenshen Shushen Sunstream/Suntop (Sollugg) – Palassets nye hersker. Sun-Toucher/Anatim (Soløye) – Den blinde lederen av Sorgens ende. Talmah Thiro Toorah – Har ingen helbreder-evner, men er flink til å lege sår og skader. Winstone – En av Darts (Pils) krigere som ofret seg for å redde noen barn fra menneskene.
Zhantee – Oppdaget sine magiske krefter etter å levd med Ulverytterne.
Snøkrigerne
Chot – Reiser med Jethel rundt i Forevergreen.
Kahvi – Snøkrigernes leder. Krim – Dro sammen med ulverytterne etter den første krigen. Er i Embers stamme. Mardu – Tok over som nestkommandere for Kahvi etter Urda ble drept. Skot – Dro sammen med Ulverytterne etter den første krigen. Sust Teir – Han kommer fra en hittil ukjent stamme som muligens stammer fra Snøkrigerne. Han har stor makt over dyr. Urda – Kahvis nestkommanderende. Vaya Vok Venka – Halvt Snøkriger, halvt Solfolk, men oppdratt som ulverytter. Har sterke, magiske krefter. Zey – Ledet angrepet mot Sorgenfri, og Kahvi.
Flyverfolk
Aroree – En av de åtte utvalgte (som bl.a. sørget for å bringe mat hjem til Blåfjell, og var de eneste som fikk forlate fjellet). De utvalgte har hver sin store fugl de rir på når de er ute på oppdrag. Aurek/Egg – Lagde det store egget, ble reddet ut av Tveegg før fjellet raste.
Brace (Støtte) – Steinformer i Blåfjell. Hans formål var å støtte en svak steinsøyle for å unngå at den kollapset. Det er uvisst om han tok denne jobben frivillig eller ikke. Door (Dør) – Ble reddet ut av Cutter (Skarpegg) før fjellet falt sammen. Ble hyllet som en gud av menneskene i Forevergreen, og begynte å oppføre seg som en slags Winnowill. Lord Voll – En av Flyverfolkets tidligere ledere. Det var Voll som bestemte at stammen skulle flytte inn i Blåfjell. Windkin (Lille vind) – Opprinnelig halvt Ulverytter, men Winnowill fjernet blodet. Winnowill – En helbreder og Flyverfolkets siste leder. Fascinert av mennesker, og lot flere av dem komme inn i Blåfjell som tjenere. Kjedsomhet og følelsen av å være unyttig for folket sitt førte etter mange tusen år til at Winnowill ble mental ustabil, selv om det er vanskelig å se det på henne. Winnowill er også den eneste blant sitt folk som ikke har sveve-evnen.
De Høye
Adya – En av the Circle of Nine, De Høyes ledere. Kjent for å være nysgjerrig på det som var nytt. Deir – En av the Circle of Nine, De Høyes ledere. Gibra – En av the Circle of Nine, De Høyes ledere. Hun var veldig mild og god, og så noe godt i alle. Da Haken forlot de andre, fulgte hun etter sammen med sin nyfødte sønn Vol. Haken – helbreder. En av the Circle of Nine, De Høyes ledere. Han likte ikke Timmains plan om å bli ett med dyrene for å overleve i den nye verdenen de var strandet i. Haken ville heller alliere seg med menneskene. Det endte med en slåsskamp mellom ham og Timmain, som han tapte og forlot dermed gruppen sammen med noen tilhengere. De slo seg ned i Den Forbudte Lunden, og barna deres ble Flyverfolket. Sefra – En av the Circle of Nine, De Høyes ledere. Hun hadde for vane å se til stjernene for å finne ut av ting.
Timmain – En av the Circle of Nine, De Høyes ledere. Ansett som Ulverytternes stammor, hun opptrer ofte i ulveform.
Wavedancers
Brill – Gjenkjente nylig Sunstream (Sollugg) etter å ha "gått ut" Darshek Foam Krill – Brills litt tøffere tvillingsøster. Kroosh – Strands yngre bror. Longfin – Stenskaper. Moonmirror – Ble foreldreløs da foreldrene ble drept. Følger ofte etter snakeskin. No-Ripple Puffer Reef/The broken one – Var en helbreder for mange år siden, før han ble torturert av Winnowill, og var ødelagt i mange år før Leetah, Skimback og Snakeskin helbredet ham.
Redcrest – Wavedancers versjon av Redlance (Røde Lanse) pga. evnen til å forme tre og rødt hår. Salt – Den eldste i stammen, og den eneste med "hale" Sandsparkle Skimback – Brills tidligere elsker, og en av helbrederne. Snakeskin – Høvdingen over Wavedancerne etter at faren Surge ofret seg for å redde Cutter (Skarpegg). Helbreder, og kan forme koraller. Spine – Wavedancers svar på Skywise (Lille Vismann). Brills bestevenn. Spray Strand Surge – Var fryktelig redd for palasset, og kiddnappet Cutter (Skarpegg), men endte med å ofre livet for å redde ham. Tumble
Kommunevåpen i Norge
Kommunevåpnene i Norge er merker som blir brukt av kommuner og fylkeskommuner som kjennetegn og symbol. Mange byer fikk tidlig byvåpen, og landkommuner og fylkeskommuner særlig fra 1960-årene. De fleste norske kommunevåpen fra nyere tid er heraldiske våpen med enkle figurer (én eller flere) i et skjold, uten noe tillegg utenfor skjoldet. De følger heraldisk tradisjon og er uten perpektiv, skygge eller fargenyanser, og stilen omtales som «flatestilen». Mange av de større byene har over skjoldet en borgkrone, som er dannet av en ringmur mellom borgtårn. Noen få kommuner bruker varianter av eldre bysegl eller liknende som kommunevåpen, selv om de ikke er våpen i heraldisk forstand.
Historikk
Norske byvåpen med figurer satt inn i en skjoldform er ikke påvist før reformasjonen, men enkelte bysegl er senere blitt forenklet og har fått farger. Slike merker blir fremdeles brukt som kommunevåpen i Bergen, Oslo, Trondheim og Tønsberg. Trondheim har innpasset seglets motiver i et skjold. Flere gamle bysegl har figurer som senere er fargelagt, forenklet og anbrakt i våpenskjold, for eksempel Drammen, Fredrikstad, Kongsberg, Sarpsborg, Skien og Stavanger. Byvåpen ble tidlig gitt eller bekreftet av kongene, blant annet for Kristiansand i 1643, Halden i 1665, Kristiansund og Molde i 1742, Risør i 1891, Holmestrand og Lillehammer i 1898, Hønefoss i 1902 og Porsgrunn i 1905. Disse våpnene følger ikke heraldisk tradisjon og kan ha flere farger og figurer, blant annet med naturalistiske motiver fra sjø og land.
Basilewskyana
Basilewskyana er en slekt av billene i underfamilien graveløpere (Scaritinae) i familiegruppen løpebiller.
Kommunevåpen i Norge
Historikk
På 1930-tallet førte utgivelsen av en oversikt over norske kommunevåpen til at mange kommuner forserte arbeidet med å skaffe seg kommunevåpen. Det ble da innført strengere krav om at våpnene skulle ha en enkel heraldisk form. Dels ut fra praktiske behov for å ha våpen som moderne kjennetegn, dels ut fra tidsaktuell stilsans og dels på bakgrunn av heraldikken fra middelalderen. Dette ble gjort etter initiativ fra fagfolk i Riksarkivet, særlig av førstearkivar Hallvard Trætteberg. Han begrunnet den nye retningen i flere faglige artikler gjennom 1930-tallet, og han sto også for forenklingen og nytegningen av Norges riksvåpen i 1937.
Basilewskyana
Utbredelse
Arten lever i Afrika.
Kommunevåpen i Norge
Historikk
Sammenslåing av kommuner med ulike våpen førte til endringer i kommunevåpnene. Noen steder ble ett av våpnene ført videre etter sammenslåingen, som Hortens gamle våpen etter sammenslåing med Borre. Andre ganger har nye kommuner fått helt nye våpen etter sammenslåing, slik som Larvik etter sammenslåingen i 1988 med Brunlanes, Hedrum, Stavern og Tjølling, hvorav de fleste hadde egne kommunevåpen. En annet løsning ble valgt da kommunen Ølen ble slått sammen med Vindafjord. Den nye kommunen overtok motivet fra våpenet til Ølen, men byttet til fargene i våpenet til Vindafjord. Å kombinere våpenfigurene til flere kommuner i ett og samme skjold ville som regel ikke ha blitt godkjent av Riksarkivet før 2018, siden hovedregelen var å ha bare ett figurmotiv (eller flere av samme) i et kommunevåpen. Riksarkivet ved Hallvard Trætteberg brøt imidlertid selv med denne regelen da de i 1966 foreslo og fikk vedtatt nye våpen for Sarpsborg og Fredrikstad. Begge byer fikk både borg og bjørn i samme skjold, siden begge var arvtakere etter middelalderbyen Borg. Bjørnen var våpenmerket til Alv Erlingssøn, som i 1285 fikk tittelen jarl (eller greve) av Sarpsborg. Våler i Østfold fikk i 1986 et kløvd våpen, med skjoldet delt loddrett. Dette var våpenet til adelsslekten Bolt fra Våler. Flere kommuner valgte å bruke våpen som hadde tilhørt lokale adelsslekter i middelalderem, som Sørum i Akershus.
Fastsettelse
Fra 1930-tallet til 2018 kunne ikke kommunevåpen endelig vedtas av kommunen selv, men det vanlige var å søke om fastsettelse ved kongelig resolusjon. Forslag til kommunevåpen fra kommunestyret ble da sendt til Kommunal- og moderniseringsdepartementet som la saken frem for Riksarkivet til vurdering. Et vilkår for å få godkjenning var at våpenet fulgte de heraldiske reglene som Riksarkivet hadde praktisert siden slutten av 1930-tallet. Disse reglene var strengere enn de hadde vært frem til 1930, og strengere enn reglene i de fleste andre land. Disse reglene ble ikke fulgt i byvåpen godkjent for Lillehammer (1898), Horten (1907) og Kongsberg (1926).
Kjernen i de nå underkjente norske reglene var kravet til enkel utforming. Våpen skulle normalt bare ha ett figurmotiv, én farge (rød, blå, svart eller grønn) og ett metall (sølv eller gull). Figurene i våpnene skulle være generelle og ikke avbilde bestemte ting, bygninger, personer eller liknende. Det skulle være mulig å lage et bilde av figurene i rene fargeflater, uten perspektiv og skyggelegging, slik at figurene kunne gjenkjennes bare ut fra silhuetten. Farger og figurer skulle være stiliserte, slik at våpenet var klart og tydelig på avstand og i lite format. Våpenet var definert ikke i form av en tegning, men av en kort beskrivelse eller blasonering.
Nye kommunevåpen skal fremdeles være ulik andre våpen som de ellers lett kan forveksles med. Vedtak ved kongelig resolusjon ble gjort i form av en blasonering, for eksempel «På gull bunn en oppvoksende sort bondestridsøks» for Telemark fylkeskommune i 1970. Med vedtaket fulgte også en godkjent tegning av våpenet i skjold og flagg som eksempel på riktig heraldisk avbildning. Men tegningen var ikke definisjonen av våpenet - det kunne fremstilles på mange ulike måter, så lenge det entydig svarte ti blasoneringen. Eksempelvis er Norges riksvåpen heraldisk korrekt i alle offisielle utgaver siden 1844, både de som kom i 1905, 1937 og senest i Stortingets versjon fra 2016.
Etter utenlandsk skikk brukte byer i Norge ofte en borgkrone på øvre skjoldkant, men den inngikk ikke i blasoneringen som definerte våpenet ved kongelig resolusjon.
Under følger et galleri over kommunevåpen i Norge som er i bruk i dag. For kommunevåpen brukt av tidligere norske kommuner, se tidligere kommunevåpen i Norge.
Svalbard
Longyearbyen lokalstyre er ikke formelt en kommune, men har våpen som benyttes på tilsvarende måte som norske kommuner benytter kommunevåpen.
Referanser
De årlige utgavene av NAF Veibok har beskrivelse og forklaring av kommunevåpen i faktaboksen om hver kommune. Disse kapitlene er kvalitetssikret av kommunene, og er brukt som kilde symbologi hvor ikke annet er oppgitt.
Sheen (London)
Sheen er et forstadsområde i det sørvestlige London, i nærheten av Barnes, Roehampton, Putney og Richmond. Det var i Sheen Henrik VII bygde et slott etter at den gamle kongelige herregården brant i 1497, og i 1501 ga han stedet navnet Richmond. Dette navnet har så spredd seg til byen vest for Sheen, som har fått tilbake sitt gamle navn. Det deles gjerne inn i to områder, East Sheen og West Sheen.
East Sheen
East Sheen er et grønt og velholdt sted, som for det meste er et boligområdet. Stedet ligger like ved Richmond Park, og husene ved parken er sterkt etterspurte og dermed høye i pris.
Krysset mellom A205 (Upper Richmond Road) og B351 (Sheen Lane) i East Sheen er milepæl fra 1751 i midten som marker avstanden fra Cornhill i City of London.
Kollektivtransporttilbudet fra East Sheen består av flere bussruter. Nærmeste jernbanestasjon er Mortlake mot nord, mens nærmeste undergrunnsstasjon er East Putney.
North Sheen
North Sheen ble lagt inn under Kew i 1965 distriktet Richmond upon Thames ble opprettet. Selv om stedsnavnet ikke lenger eksisterer har det blitt videreført i navnet av en jernbanestasjon.
Hydraphaenops
Hydraphaenops er en slekt av billene i delgruppen (underfamilien) skyggeløpere (Trechinae) i familiegruppen løpebiller.
Utseende
Små, spinkle, blinde, blankt gulbrune løpebiller.
Levevis
Artene lever i huler, der de trolig ernærer seg av andre smådyr.
Utbredelse
Slekten er utbredt i Frankrike og det nordlige Spania.
Systematisk inndeling
Systematikken følger Carabidae of the World.
Brian Blessed
Blessed har medvirker i over 190 film- og tv-produksjoner, de aller fleste innen tv. Han har i tillegg hatt en betydelig karriere på teaterscenen, deriblant en rekke Shakespeare-oppsetninger.
Han tv-debuterte i 1959 i en oppsetning i Saturday Playhouse på BBC. Deretter hadde han større roller i serier som The Three Musketeers (1966–67), The Further Adventures of the Musketeers (1967), Arthur of the Britons (1972–1973), Boy Dominic (1974), Jeg, Claudius (1976), Z Cars (1962–1978), Gåten på Afroditeøya (1979), Sorte Orm (1983), The Last Days of Pompeii (1984), Return to Treasure Island (1986), My Family and Other Animals (1987) og The Castle of Adventure (1990). En kan også nevne hans innsats i den tv-produserte MacGyver-filmen Lost Treasure of Atlantis (1994). Han har også satt stemme til en rekke filmer, tv-serier og videospill.
Han har vært mindre fremtredende på film, men en kan nevne filmer som Lyn Gordon (1980) og Robin Hood – tyvenes prins (1991).
Blessed er også en ivrig fjellklatrer og har besteget flere kjente fjell, samt gjort tre forsøk på å bestige Mount Everest.
Han har vært gift med skuespillerinnen Hildegarde Neil siden 1978. Han har to barn. Den ene fra tidligere ekteskap og den andre, Rosalind, med sin nåværende kone. Rosalind er også skuespiller og har blant annet stått på scenen sammen med sin far.
I 2016 ble han utnevnt til Order of the British Empire (OBE).
Faraday-kopp
En Faraday-kopp er en metall (ledende) kopp designet for å fange ladede partikler i vakuum. Den resulterende strømmen kan måles og brukes til å bestemme antall ioner eller elektroner som treffer koppen. Faraday-koppen ble oppkalt etter Michael Faraday, som rundt 1830 var den første som utarbeidet teorier om ioner.
Som eksempel på instrumenter som bruker Faraday-kopper kan nevnes romfartsonder (Voyager 1, & 2, Parker Solar Probe, etc.) og massespektrometre.
Prinsipp for drift
Når en stråle eller en pakke med ioner treffer metallet, får den en liten nettolading mens ionene blir nøytralisert. Metallet kan deretter utlades for å måle en liten strøm proporsjonal med antall påstøtende ioner. Faraday-koppen er i det vesentlige en del av en krets der ioner er ladningsbærerne i vakuum, og det er grensesnittet til det faste metallet der elektroner fungerer som ladningsbærere (som i de fleste kretser). Ved å måle den elektriske strømmen (antall elektroner som strømmer gjennom kretsen per sekund) i metaldelen av kretsen, kan antall ladninger som bæres av ionene i vakuumdelen av kretsen bestemmes. For en kontinuerlig stråle av ioner (hver med en enkelt ladning) er det totale antallet ioner som treffer koppen per tidsenhet
hvor N er antall ioner som er observert i en tid t (i sekunder), I er den målte strømmen (i ampere) og e er den grunnleggende ladningen (ca. 1,60 × 10−19 C). Dermed tilsvarer en målt strøm på en nanoamp (10−9 A) omtrent 6 milliarder ioner som treffer Faraday-koppen hvert sekund.
Tilsvarende kan en Faraday-kopp fungere som en samler for elektroner i et vakuum (f.eks. Fra en elektronstråle). I dette tilfellet treffer elektronene ganske enkelt metallplaten/koppen, og en strøm produseres. Faraday-kopper er ikke like følsomme som elektronmultiplikatordetektorer, men er høyt ansett for nøyaktighet på grunn av den direkte sammenhengen mellom den målte strømmen og antall ioner.
Feilkilder
Tellingen av ladninger samlet per tidsenhet påvirkes av to feilkilder: 1) utslipp av sekundære elektroner med lav energi fra overflaten som er rammet av hendelsesladningen og 2) tilbakespredning (~ 180 graders spredning) av den innfallende partikkelen, noe som forårsaker den for å forlate samleflaten, i det minste midlertidig. Spesielt med elektroner er det grunnleggende umulig å skille mellom et nytt nytt innfallende elektron og et som har blitt tilbakesprengt eller til og med et raskt sekundært elektron.
F Sharp
F# (uttalt som F Sharp) er et funksjonelt programmeringsspråk utviklet av Microsoft med Don Syme som hovedarkitekt. F# kan bli kalt et hybridspråk, da det ikke er et rent funksjonelt programmeringsspråk, men forener flere typer paradigmer, deriblant imperativ og objektorientert programmering. Syntaksmessig er F# stort sett kompatibelt med OCaml, et språk i ML-familien.
I likhet med flere språk utviklet av Microsoft har man gjennom F# tilgang til hele .NET-rammeverket. Dette gjør at man kan drive utvikling på samme plan i F# som i C# og Visual Basic.
Syntaks
Syntaksmessig tar F# veldig mye fra OCaml, og flere av språkutviklerne for OCaml ble brukt som ressurser i utviklingen av F#. F# låner også ideer fra flere andre funksjonelle språk, som Haskell, men også fra imperative og objektorienterte språk som C# og Python.
F# tar i bruk sterk typesetting og implisitt typededuksjon. Som resultat kan man velge hvorvidt man ønsker å spesifikt definere type, eller om kompilatoren skal undersøke det selv. I enkelte tilfeller kan det være en fordel å spesifisere hvilke type man ønsker å bruke for å være sikker på at inndata kommer i den typen man ønsker, og utdata blir levert av samme grunn. Dermed kan man tidlig oppdage feil som man ellers ikke ville funnet før etter kompilering.
I F# er alle variabler i utgangspunktet uforanderlige. Hvis utvikleren ønsker det, kan dette omgås ved å bruke mutable nøkkelordet.
Hello World
En liten sammenligning av et Hello World-program i F# og et tilsvarende i OCaml, med kommentarer og variabeldeklarasjon:
Currying
Både variabler og funksjoner er verdier i F#. Dette gjør at man kan bruke ufullstendige funksjoner og currying på funksjoner. Et lite eksempel på currying i F#:
Lat evaluering
Som standard blir F# lest og evaluert fra topp til bunn, men ved å bruke lazy-nøkkelordet kan man bruke lat evaluering, slik at koden ikke blir evaluert før man absolutt vil det. Et eksempel på nytten av lat evaluering kan være hvis man ønsker å kalkulere store tall som man ikke vil bruke tid og prosessorkraft på før det faktisk trengs.
Hamre kommune
Hamre (inntil 1915 Hammer) var en kommune i Hordaland. Den ble opprettet som herredskommune 1. januar 1838 i henhold til formannskapslovene av 1837, og tilsvarte Hamre (Hammer) prestegjeld.
Hamre herredskommune lå på nord- og sørsiden av Osterfjorden og omfattet Alversund, Meland, Hamre og Åsane sokn. Alversund og Meland sokn ble i 1885 slått sammen med Seim sokn i Hosanger og dannet Alversund herredskommune. I 1904 ble Åsane sokn utskilt til egen herredskommune. I 1964 ble Hamre sokn del av den nye kommunen Osterøy.
Den opprinnelige kommunen grenset i øst til Hosanger, i sørøst til Haus, i sør til Bergen, i vest til Herdla og i nord til Manger, Seim sokn og Lindås.
Vigdis (film)
Vigdis er en norsk spillefilm fra 1943, regissert av Helge Lunde, etter romanen Vigdis og hennes barns fedre som advokaten Albert Wiesener utga i 1931 under pseudonymet Frantz Ferdinand.
En melding fra Pressedirektoratet datert 18. desember 1942 til norske redaktører, gir følgende pålegg:
"Direktør Hegle i produksjonsselskapet Scandia Film A.s vil i nærmeste framtid påbegynne innspillingen av filmen Vigdis og hennes barns fedre, bygget over en roman av pseudonymet Frantz Ferdinand. Ved omtale av denne film må det ikke gis opplysninger om hvem som benytter dette pseudonym."
Handlingsreferat
Vigdis er datteren til lærer og ivrig kirke-sanger Jens Bjørkeli. Vigdis er ofte på fest sammen med andre ungdommer fra området, noe hennes strenge foreldre ikke liker. Deres bekymring er ikke helt uberettiget siden innbyggere i området har begynt å snakke om deres datter på byen. Foreldrene forsøker å få henne med på kristne møter, men hun klarer alltid å komme seg unna.
Foreldrene mistenker deres tjenestepike Kari for å hjelpe Vigdis. Vigdis er forelsket i Dr. Victor Falck. Hun forteller imidlertid ikke noen om dette, ettersom Falck er forlovet med Gerda Storm. Om kvelden er det dans, og Vigdis kysser Falck. Noen få dager senere er det misjonsmøte, og Vigdis er der sammen med foreldrene sine. En skogsarbeider, Anton, står utenfor beruset som han er. Imidlertid klarer Vigdis å følge ham hjem. Ni måneder senere føder Vigdis en sønn. Til tross for forsøk på overtalelse, ønsker ikke Vigdis fortelle hvem barnets far egentlig var.
Anne Gullestad
Anne Gullestad (født 25. oktober 1925 i Kvinesdal, død 1. april 1998 i Bergen) var en norsk skuespiller, instruktør og teatersjef.
Gullestad debuterte som skuespiller i 1950 på Den Nationale Scene. Hun var teatersjef ved Sogn og Fjordane Teater i årene 1980–1988. I løpet av denne tiden instruerte hun blant annet Kinnaspelet, Fimreitespelet og Mostraspelet. Hun gjorde gjennom dette arbeidet en stor innsats for amatørteatrene i Norge. Hun var deretter sjef for Riksteatret i årene 1988–1994. Gullestad arbeidet også med opprettelsen av Hordaland Teater som hun var kunstnerisk leder for fram til sin død. Hun tok initiativet og fikk startet kultur- og teaterbåten Innvik.
Gullestad var ridder av første klasse av St. Olavs Orden.
PGA Championship 1965
PGA Championship 1965 ble arrangert i Ligonier, Pennsylvania i USA i 1965.
Nord-Trøndelag fylkesting 2007–2011
Nord-Trøndelag fylkesting 2007–2011 bestod av 35 representanter. Fordelingen mellom partiene var 13 fra Arbeiderpartiet, 7 fra Senterpartiet, 5 fra Fremskrittspartiet, 3 fra Høyre, 3 fra Sosialistisk Venstreparti, 2 fra Kristelig Folkeparti og 2 fra Venstre. Fylkesrådet består av Arbeiderpartiet, Høyre, Kristelig Folkeparti og Venstre under ledelse av fylkesrådsleder Alf Daniel Moen fra Arbeiderpartiet. Gunnar Viken fra Høyre og Åse Marie Hagen fra Arbeiderpartiet er henholdsvis fylkesordfører og fylkesvaraordfører.
Pornopung (film)
Pornopung er en norsk spillefilm som hadde premiere 19. juli 2013. Filmen er basert på romanen Pornopung (2003) av Mads Larsen.
Handling
Christian drar til Oslo for å fullføre studier, men flytter inn i kollektiv sammen med de to storsjekkerne Karl og Leo. De tar en motvillig Christian inn under vingen, og bestemmer seg for å forvandle ham til å bli en fyr jenter ønsker å ha sex med. Alt han tidligere har lært om jenter, livet og seg selv må systematisk brytes ned og forkastes. Og pungen må barberes. Det er tid for den sylskarpe sannheten om livet.
Holden hovedgård
Sammen med Holden og Ulefos Jernværk hører bl.a. to kraftverk (Vrangfoss kraftverk) med samlet produksjon ca. 220 GWh, ca. 226 000 dekar skog og den nærliggende Holla gård som er Telemarks største med innmark på ca. 1 000 da.
Bebyggelsen
Hovedbygningen ligger i en inngjerdet park i sentrum av Ulefoss. Hovedhuset var opprinnelig en lang, lav bygning fra ca. 1730 oppført i slaggsten. Hovedbygningen ble ombygd og utvidet i 1850-årene. Det var jernverkseier Severin Diderik Cappelen som da fikk iverksatt en stor ombygging, etter planer utarbeidet av byarkitekt Hother Bøttger, Skien. Hovedbygningen har nå tre fløyer med innkjørsel i vestfløyen og den er åpen mot øst og parken. Gårdsplassen er flankert av hovedfløyen på nordsiden i to etasjer og stallfløyen på sørsiden. Taklinjen mot gården er sammenhengende og ligger 9 meter over grunnen i alle tre fløyer. Mot nord har hovedbygningen en stor terrasse ut mot parken.
Eierne
Holden har vært eid av familien Cappelen etter at eiendommene ble kjøpt i 1835 av Diderik von Cappelen (1795–1866) fra Skien. Eiendommene kjøpte han sammen med Nicolai Benjamin Møller som imidlertid ble utløst igjen i 1836. Fra da av er Holden brukt som navn på herregården, mens Ulefos Jernværk er navnet på industrivirksomheten.
Diderik Cappelen flyttet til Holden med sin ektefelle E.S.M. Henriette født Løvenskiold (1796–1876). Hun var søster til Margrethe Frederikke født Løvenskiold, som var gift med Holdens tidligere eier, den danskfødte baron Eggert («Aga») C.F. Løvenskiold (1788–1861), som var hennes tremenning. Han måtte i 1833 selge verket med hovedgården på auksjon der Staten var kjøper og sto som eier inntil 1835. Margrethe Frederikke og Henriette var begge døtre av kammerherre Severin Løvenskiold (1734–1818), gift med Benedicte Henrica født Aall (1756–1813), og eier av jernverkene Fossum og Bolvik i Telemark.
Nanna (kvinnenavn)
Nanna er et nordisk kvinnenavn med flere forskjellige opprinnelser. Navnet er mest utbredt i Danmark. Det lignende navnet Nana er svært vanlig i Georgia.
Nanna har svensk navnedag 3. april, norsk navnedag 4. april og finsksvensk navnedag 9. juli.
Benedikte Kvavik
Benedikte Kvavik (født 28. september 1991) er en norsk fotballspiller fra Lyngdal. Hun debuterte for Amazon Grimstad i Toppserien den 12. april 2008 mot  Trondheims-Ørn. Kvavik er tidligere Sør-norsk mester med kretslaget der hun var kaptein. Kvavik er tatt opp til Norges juniorlandslag i fotball. Hun har per i dag 10 kamper for aldersbestemte landslag og står bokført med 2 mål.
Holden hovedgård
Eierne
Eiere av Holden og Ulefos Jernværk, før 1833, var: riksadmiral Ove Gjedde (død 1660) som sammen med lensherren Preben von Ahnen (d. 1675) opprettet jernverket i 1657, og bl.a. assessor og borgermester Anders Madsen (d. 1670), Tønsberg, kammerherre F. G. Adeler på Gjemsø kloster, bergrettsassessor og kommerseråd Halvor Borse (d. 1701) og sønnen kanselliråd Joachim Borse, svigersønnen Herman Løvenskiold (død 1759) (tidligere Leopoldus) og dennes etterkommere i slekten Løvenskiolds danske linje som også hadde baroniet Løvenborg på Sjælland.
Nanna (kvinnenavn)
Etymologi
Navnet Nanna har flere forskjellige opprinnelser. Det er:
Holden hovedgård
Eierliste
Dvs. at alle eierne er i slekt eller svogerskap med hverandre fra 1676, unntatt i årene 1722, 1724-26 og 1833-1835.
Benedikte Kvavik
Kvavik spiller idag fotball i 2. divisjon for Lyngdal og fullførte våren 2011 sin KRIK utdannelse ved Sagavoll FHS.
Caroline Abel
Caroline Abel (født 1973 i Victoria) er en seychellisk økonom, som siden mars 2012 har vært sentralbanksjef for Seychellenes sentralbank.
Utdanning og yrkeskarriere
Abel er utdannet BSc innen sosialøkonomi (Economics, First Class) ved University of Leeds, og hun har også en M.Phil-grad innen monetær økonomi (Monetary Economics and Finance) fra University of Glasgow.
Hun har jobbet i sentralbanken siden 1994, i ulike stillinger. Hun startet som senior bankkasserer, og har også fungert som forskningsleder, senior forskningsleder, forskningsdirektør og leder for avdelingen for forskning og statistikk. Hun ble visesentralbanksjef i juli 2010, og hun overtok stillingen som sentralbanksjef etter Pierre Laporte da han ble utnevnt til landets finansminister i 2012.
Thliboclivina
Thliboclivina er en slekt av billene i underfamilien graveløpere (Scaritinae) i familiegruppen løpebiller.
Utbredelse
Arten lever i Afrika og India.
Thomas Roseingrave
Thomas Roseingrave (1688–1766) var en engelsk-irsk komponist og organist.
Liv og virke
Thomas Roseingrave fikk sin første musikkundervisning av faren som var organist i Dublin.
Roseingrave studerte ved Trinity College i Dublin fra 1707, men fullførte ikke studiene. Takket være økonomisk hjelp av St. Pauls katedral i London, reiste han på studietur til Italia i 1709. Her møtte han Domenico Scarlatti i Venezia og fulgte ham på reiser til Napoli og Roma. Roseingrave var mektig imponert over Scalattis ferdigheter på cembalo, og langt senere i livet ga han ut Scarlattis cembalosonater, noe som førte til en veritabel scarlattifeber i England.
Rundt 1714 vendte Roseingrave tilbake til England og fikk en strålende karriere som organist og komponist. Han opparbeidet seg et stort ry for sin improvisasjonskunst, spesielt av fuger. Ifølge den samtidige musikkhistorikeren Charles Burney kunne han spille den vanskeligste musikk rett fra bladet.
Musikk
Komposisjonene for klaviaturinstrumenter regnes som Roseingraves beste. De er overraskende lite påvirket av komponister fra det europeiske fastland, selv om det enkelte steder i cembaloverkene kan spores påvirkning fra Domenico Scarlatti. Orgelverkene står derimot nærmere den engelske tradisjonen etter Purcell og Blow. Til tider viser de en heftig kromatikk med mye dissonans og en irregulær form og frasering, noe som hinter om at verkene kan være inspirert av de improviserte framføringene han var så berømt for. Han skrev også fløytesoloer og italienske kantater.
Femte generationen
Femte generationen er en svensk miniserie i tre deler fra 1986 regissert av Colin Nutley. Manuset ble skrevet av Thomas Borgström. Serien ble produsert av SVT1.
Norske Sverre Anker Ousdal spiller rollen som Haakon Tangstad.
Colin Nutley ble for sin medvirkning i serien tildelt avisen Expressens TV-hederspris 1986.
Handling
En superdatamaskin på et sykehus, 4042, begynner på egen hånd å manipulere med gravide kvinners fostre og dataspesialister kjemper for å stanse den. Maskinen viser sig å være særskilt interessert i 18-årige Jens. Når dataspesialistene forsøker å kutte bort kraftforsyningen øker dens interesse for gutten. Maskinen går inn i Jens' nervesystem og sammen flykter de fra sykehuset. Deres ferd går til rakettoppskytingsfeltet Esrange i Kiruna hvor man nettopp skal til å sende en sonde ut i rommet.
Daly detektor
En Daly-detektor er en gassfase-ionedetektor som består av et "dørhåndtak" av metall, en scintillator (fosforskjerm) og en fotomultiplikator. Den ble oppkalt etter oppfinneren Norman Richard Daly. Daly-detektorer brukes vanligvis i massespektrometre.
Prinsipp for drift
Ioner som treffer dørhåndtaket frigjør sekundære elektroner. En høyspenning (ca. -20000 V) mellom dørhåndtaket og scintillatoren akselererer elektronene på fosforskjermen, hvor de blir konvertert til fotoner. Disse fotonene blir oppdaget av fotomultiplikatoren.
Fordelen med Daly-detektoren er at fotomultiplikatoren kan skilles fra et vindu som slipper fotonene gjennom fra massespektrometerets høye vakuum, og dermed forhindrer en ellers mulig forurensning og forlenger detektorens levetid. Daly-detektoren tillater også en høyere akselerasjon etter det feltfrie området i et flyvetidsmassespektrometer som kan brukes, noe som kan forbedre følsomheten for tunge ioner.
Norman Richard Daly
Norman Daly ble tildelt 6 patenter i årene 1962–1973 relatert til ionedeteksjon og massespektrometre, fra sitt arbeid i United Kingdom Atomic Energy Authority.
Herbert Hinkler
Herbert John Louis «Bert» Hinkler (født 8. desember 1892, død 7. januar 1933) var en australsk flypionér. I Storbritannia gikk han under tilnavnet «Australian Lone Eagle» og var den første som fløy solo fra England til Australia, og den første til å fly solo over det sørlige atlanterhavet.
Tidlig liv
Hinkler ble født i Bundaberg, Queensland, i en invandrerfamilie fra Preussen. I sin ungdom konstruerte han og fløy to glidefly på strendene nær sitt hjemsted. Han fikk deretter jobb som mekaniker hos en omreisende amerikaner som hadde et Bleriot monoplan som ble brukt på oppvisninger. Bert møtte ham under en oppvisning i Bundaberg. I 1913 reiste han til England og fikk arbeide hos Sopwith Aviation Company. Dette ble Hinklers start på en karriere som flyver.
Første verdenskrig
Under Første verdenskrig gjorde Hinkler tjeneste ved Royal Naval Air Service som skytter/observatør i Belgia og Frankrike. For denne innsatsen fikk han Distinguished Service Medal og i 1918 ble han overført til squadron i RAF som flyver og gjorde tjeneste i Italia.
Senere liv og karriere
Etter krigen arbeidet Hinkler som testflyver hos flyfabrikanten A.V. Roe i Southampton. Den australske regjering hadde satt opp en premie på 10 000 pund for den som først gjennomførte en flyvning fra England til Australia. Hinkler melde seg på, men han havarerte under en storm, ennå før han hadde forlatt Europa.
I 1921 sendte han med båt et lite en-seters fly, en Avro Baby til Sydney. Etter båtens ankomst tanket han opp og fløy han non-stop til Bundaberg, Queensland, en strekning på 1 370 km.
I løpet av 1920-tallet utførte han en serie med flyvninger til steder hvor ingen tidligere hadde fløyet og satte mange rekorder blant disse en non-stop flyvning fra England til Latvia.
Hinkler fløy den første solo fra England til Australia. Han forlot England 7. februar 1928 og landet i Darwin 22. februar 1928 og var tilbake på sitt hjemsted, Bundaberg 27. februar 1928. Med dette hadde han satt ny England-Australia rekord fra 28 dager til snaue 15½ dag. Flyet han brukte var en Avro Avian.
I 1931 gjennomførte han sin mest bemerkelseverdige bedrift. Han fløy en de Havilland Puss Moth fra Canada til New York så non-stop til Jamaica 2 400 km. videre til Venezuela, Guyana, Brasil, og så over Sør-Atlanteren til Afrika; denne delen av turen i ekstremt dårlig vær med stormbyger og nesten null sikt. Fra Vest-Afrika fløy han til London. For denne bedriften fikk han flere utmerkelser. Dette var den første solo-flyvning over Sør-Atlanteren, og den første solo over Atlanterhavet etter Charles Lindbergh.
Siste flyvning
Etter at han giftet seg i 1932 satte han den 7. januar 1933 igjen avsted i sin Puss Moth i den hensikt å sette ny rekord England – Australia. Intet ble hørt fra ham inntil han ble funnet i fjellene i Toscana i Italia. Han ble begravet under full militær honnør etter ordre fra Mussolini på den protestantiske kirkegården i Firenze. Den italienske aeroklubben reiste et minnesmerke nær funnstedet.
Han hadde liten forretningsans og gjorde aldri noen virkelige forsøk på å utnytte sine evner forretningsmessig. Han var tvers igjennom modig, men uten å være uforsiktig og lykkedes i bedrifter fordi han var praktisk som flyver og visste nøyaktig hva hans fly klarte.
Etterminne
Har er i ettertid blitt æret på forskjellieg vis bl. a:
Imre Rajczy
Imre Rajczy (født 8. november 1911, død 31. mars 1978 i Buenos Aires) var en ungarsk fekter som deltok under de olympiske leker 1936 i Berlin.
Latvia under Vinter-OL 2006
Latvia under Vinter-OL 2006. Femtisju sportsutøvere, førtini menn og åtte kvinner fra Latvia deltok i åtte sporter under Vinter-OL 2006 i Torino i Italia. De deltok i aking, alpint, bobsleigh, hurtigløp på skøyter, langrenn, skeleton, skiskyting og ishockey. Latvia, som deltok for åttende gang i et vinter-OL, kom på tjuesjetteplass med en bronsemedalje. Ishockeyspilleren Artūrs Irbe var Latvias flaggbærer under åpningsseremonien.
Imre Rajczy
Rajczy ble olympisk mester i fekting under Sommer-OL 1936 i Berlin. Han var med på det ungarske laget som vant lagkonkurransen i sabel foran Italia og Tyskland. De andre på laget var Endre Kabos, Aladár Gerevich, Pál Kovács, László Rajcsányi og Tibor Berczelly.
Shurika Hansen
Shurika Abdulle Hansen (født 1984 i Mogadishu) er en norsk journalist, redaktør og forfatter av somalisk opphav.
Bakgrunn og virke
Hun flyktet fra krig og uro i Somalia som 12-åring. Hun kom til Norge som 13-åring i 1996, og levde sin ungdomstid på Gulset i Skien.
Der ble hun sendt på koranskole, men artikulerte etter hvert sterk kritikk mot mye av det somaliske miljøets forventninger; mot sosial kontroll, æreskultur og deler av islam. Senere har hun også stått fram som eks-muslim.
Hun har vært aktiv som foredragsholder og pratet på skoler, for politikere og for innvandrerbarn. Da den alternative, høyreorienterte nettavisen Resett ble etablert i 2017, markerte hun seg snart som en av de sentrale skribentene i prosjektet. Et år etter lanseringen av Resett begynte hun i full jobb der. Fra 2020 var hun også redaktør for xstra.no, et nettmagasin tilknyttet Resett.
I 2020 kom Hansen ut med selvbiografien  Min kamp for frihet – og kjærlighet til Norge. Året etter kom Islam – Sannheten om Muhammed og hans religion som hun skrev sammen med Helge Lurås. Begge bøkene er utgitt på Resett Forlag.
Privatliv
Shurika Hansen er i et forhold med samfunnskommentatoren Helge Lurås (født 1970), som var ansvarlig redaktør for Resett fra 2017 til 2022.
Ingvald Karsten Lerøy
Ingvald Karsten Lerøy (født 15. mai 1920 på Lerøy, død 11. november 1941) var kaptein på MK «Blia», som forliste under transport til Shetland 11. november 1941. Ingvald Lerøy gjorde tjeneste i Kompani Linge og Shetlandsgjengen.
Shetlandsgjengen var en norsk marineavdeling som fraktet flyktninger og agenter frem og tilbake mellom Norge og Shetland under andre verdenskrig.
Ingvald Lerøy ble i juni 1946 tildelt Krigsmedaljen post mortem.
Oxytrechus
Oxytrechus er en slekt av biller i delgruppen (underfamilien) skyggeløpere (Trechinae) i familiegruppen løpebiller.
Utseende
Små (ca. 3 millimeter), spinkle, blanke, mørke løpebiller.
Levevis
Artene lever på høysletter (páramo).
Utbredelse
Artene lever i Sør-Amerika (Ecuador, Peru).
Kamajokk
Kamajokk er også et naturreservat, hvis sørlige grense går noen kilometer nord for Kvikkjokk og omfatter hovedsakelig den øvre delen av elven Kamajokk.
Sweet Rhode Island Red
Sweet Rhode Island Red kan sikte til:
Jarl av Northumberland
Jarl av Northumberland er en engelsk og britisk adelstittel. Historisk er tittelen særlig knyttet til Percyslekten, som i store deler av middelalderen var den mektigste familien i det nordlige England. En arving av slekten ble i 1766 hertug av Northumberland, som er en fortsettelse av den gamle tittelen.
Tittelen ble inndratt av kronen flere ganger, etter at Percyslekten hadde drevet maktspill mot monarken, men den har hver gang blitt gitt tilbake til slekten.
Sørlige Uí Néill
Sørlige Uí Néill er et kollektivt navn på de sørlige ættene av det mektige irske dynastiet Uí Néill, særlig viktige i Irland i tidlig middelalder. Det brukes først og fremst om disse klanene, men blir i likhet med andre irske navn på ætter eller klaner også brukt om det geografiske området de kontrollerte. Uí Néill var det fremste irske dynastiet fra 600-tallet til sent på 900-tallet, fra midten av 600-tallet var alle overkongene over Irland fra enten det sørlige eller det nordlige Uí Néill.
Stiftelse
En stiftelse er en juridisk person som disponerer en formuesverdi som ved testament, gave eller annen rettslig disposisjon selvstendig er stilt til rådighet for et bestemt formål av ideell, humanitær, kulturell, sosial, utdanningsmessig, økonomisk eller annen art. Ingen fysiske personer har eierrådighet over en stiftelse, det er en kapital som eier seg selv. Stiftelser betegnes ofte som legat eller fond, men det avgjørende er ikke hvilket betegnelse som er brukt. En rettsdannelse som oppfyller vilkårene til å være stiftelse etter stiftelsesloven, er en stiftelse uavhengig av hva den kalles.
Ved opprettelsen av stiftelsen oppgir oppretteren eiendomsretten til formuesverdien, som overtas av stiftelsen. Stiftelser er i likhet med blant annet selskaper og foreninger egne juridiske personer. Det betyr at en stiftelse selv kan stå som eier, at den kan pådra seg forpliktelser, og at den kan være part i avtaler og prosesser.
Stiftelser er selveiende institusjoner. Det vil si at de ikke har eiere. Dette skiller stiftelser fra selskaper, hvor selskapsdeltakerne eier en andel av selskapets formue, har rett til en andel av selskapets overskudd og styrer selskapet i kraft av sine eierposisjoner. Det må også skilles mellom stiftelser og foreninger. Også foreninger er selveiende, men foreninger har medlemmer som kan øve innflytelse over foreningen. En forening har ikke grunnlag i en formuesverdi, men i et formål som medlemmene har sluttet seg sammen for å fremme.
Stiftelser har et vidt spekter av formål. Tradisjonelt har stiftelser gjerne vært opprettet for å fremme ideelle formål, for eksempel av sosial, humanitær, religiøs eller utdanningsmessig art. Stiftelsens virksomhet har da gjerne gått ut på å drive passiv kapitalforvaltning, det vil si utdeling av avkastningen av grunnkapitalen. Stiftelsesformen brukes imidlertid også til å fremme andre typer formål og til å drive andre former for virksomhet.
Norge
Norges Grunnlov § 118 setter visse begrensninger i adgangen til å opprette stiftelser som skal ha til formål å begunstige en slekt og dens etterkommere – såkalte fideikommisser.
Næringsdrivende stiftelser
Stiftelsesloven har enkelte særregler om «næringsdrivende stiftelser». Bestemmelsene omfatter tre typer næringsdrivende stiftelser:
Fylkesvei 4228
Fylkesvei 4228 går mellom Eskelandsmyra og Harkmark i Lindesnes.
Til Tregdeveien ligger det svært mange hytter, noe som gjør at trafikken om sommeren er svært stor. Da veien er smal, er den kommet på Mandal kommunes prioriterte liste over veier som trenger sykkelsti.
Svein Rønning
Svein Gunnar Rønning (født 3. august 1953) er en norsk musiker, gitarist, låtskriver, organist, keyboardist, pianist, fløytist og plateprodusent. Han er mest kjent som tidligere gitarist i Henning Kvitnes' gamle band Little Eden som opplevde stor suksess i Norge og litt i Danmark på siste halvdel av 80-tallet med sanger som Back to Little Eden, Twilight Zone og April Nights. Han var også gitarist i Høst fra 1972 til 1975 og står bak bandets største hit På sterke vinger, Déjà Vu og Berg Brothers Band. Han har også vært delaktig som plateprodusent og tekniker på flere kjente norske bands plateutgivelser med The Aller Værste!, Aunt Mary, Apoptygma Berzerk, Secret Mission, Baksmell, De Sjenerte og Return.
Alfortville
Alfortville er en kommune i departementet Val-de-Marne i regionen Île-de-France, og er en av de sørøstlige forstedene til Paris. Kommunen ligger 7,6 km fra sentrum av Paris
Historie
Kommunen Alfortville ble opprettet 1. april 1885 ved å skille ut en del av arealet fra kommunen Maisons-Alfort.
Befolkningsutvikling
Antall innbyggere i kommunen Alfortville
Jurij Sjevtsov
Jurij Anatoljevitsj Sjevtsov (russisk: Юрий Анатольевич Шевцов, belarusisk: Юрый Анатолевіч Шаўцоў, Juryj Anatoljevitsj Sjawtsow; født 16. september 1959 i Minsk i Belarusiske SSR) er en belarusisk håndballtrener og tidligere håndballspiller som spilte for Sovjetunionen i Sommer-OL i 1988 i Sør-Korea. Sammen vant laget OL-gull i herrenes turnering. Han spilte 5 kamper, inkludert finalen, og scoret 18 mål.
Sjevtsov er nå trener for Belarus’ herrelandslag, og har ledet dem siden 2009.
Norsk seilsportliga
Norsk seilsportliga er en seil-liga som arrangeres av Sports Marketing selskapet SailLogic på kontrakt fra Norges Seilforbund. Ligaen består av fire regattaarrangementer gjennom en sesong hvor hver regatta består av flere seilaser. Det er to divisjoner, og på slutten av hver sesong rykker de fire lavest rangerte i Eliteserien ned til førstedivisjon, og de fire høyest rangerte i førstedivisjon rykker opp til Eliteserien. De fire lavest rangerte klubbene i førstedivisjon må seile et ekstrastevne med andre konkurrerende klubber om å få beholde ligaplassen den sesongen.
Hver seilforening stiller lag fra sine egne medlemmer. Mellom hver av de fire regattaene kan laget endres, men det skal ikke være flere enn seks på hvert lag, og minst én av de fire seilerne ombord må være under 22 år, og kan ikke ha deltatt for en annen seilforening tidligere i ligasesongen.
Seilasene seiles i båttypen J/70 med fire personer ombord.
Seilsportligaen arrangeres 18 andre land i europa, blant annet hos våre nordiske naboer Danmark, Sverige, Finland. Alle ligaer møtes i en felle internasjonal regatta Sailing Champions League. Her seiles det åpent, dame og junior finaler. Det seiles også EM og VM for klubblag.
Midjan
Midjan (hebraisk: מִדְיָן‎, madyan; arabisk:  مدين‎, eller Madiam, gresk: Μαδιάμ) er både et personnavn, og en stamme med tilknyttet landområde - oppkalt etter ham.
Midjan var en av Abraham og Keturas sønner.
Disse sønner ble stamfedre til seks arabiske stammer, og folket Midjan eller midjanittene var det folk som betraktet Midjan som stamfader.
Midjan og Ismael ble av Abraham beriket med gaver og sendt mot øst for ikke å komme i konflikt med Isak, som var sønn av Abrahams første kone Sara og derfor førstearving.
Midjan nevnes i en rekke sammenhenger i Bibelen, og noe færre ganger (10) i Koranen.
Moses giftet seg også med Sippora, datter av den midjanittiske prest Jetro og de var forbundsfeller med israelittene under disses flukt fra Egypt.
Landområdet Midjan ligger øst for Akababukten og arkeologiske utgravninger har bekreftet et samfunn med bofast befolkning der omkring 1000 f.Kr..
J/70
J/70 er en kjølbåt konstruert av Alan Johnstone i 2012. Det er en liten regattabåt bygget av glassfiber. Båten brukes i flere seilsportligaer, blant annet den norske.
Green Park
Green Park er en av de kongelige parkene i London. Parken dekker et område på 16 hektar og utgjør et viktig bindeledd mellom Hyde Park og St. James's Park.
Til forskjell fra naboparkene har Green Park ingen bygninger, statuer, fontener eller tjern. Den består utelukkende av skogkledde enger. Parken er omkranset i sør av Constitution Hill, i øst av gangveien Queen's Walk og i nord av Piccadilly. Den møter St. James's Park ved Queen Victoria Memorial rett overfor inngangen til Buckingham Palace.
Den nærmeste undergrunnsstasjonen er Green Park.
Parken ble opptegnet første gang i 1554, da Thomas Wyatt ledet et opprør mot Maria Is ekteskap med Philip II av Spania. Parken ble inngjerdet i 1668 av Karl II, som også anbrakte rådyr og lot bygge et hus for oppsynsmannen. Parken var da kjent som Upper St. James's Park, men navnet ble endret til Green Park i 1746. Parken ble åpnet for almenheten i 1826.
Liste over Rhodesias statsoverhoder
Ian Smiths Rhodesian Front-regjering la fram 11. november 1965 Rhodesias unilaterale uavhengighetserklæring, men helt fram til 1980 ble landet fortsatt internasjonalt anerkjent som en britisk koloni.
Sweet Rhode Island Red (sang)
Sweet Rhode Island Red er en sang skrevet av Tina Turner som ble spilt inn og gitt ut på albumet Sweet Rhode Island Red med Ike & Tina Turner i 1974. Sangen ble gitt ut på singel senere samme år. Singelen kom på 43.-plass på R&B-lista og i Tyskland og 106.-plass på Pop-lista.
Triangulær matrise
Ei triangulær matrise i lineær algebra er en særskilt type kvadratisk matrise. Ei kvadratisk matrise er enten øvre eller nedre triangulær. Matrisa er kalt nedre triangulær om alle element over diagonalen er 0. Om alle element under diagonalen er 0 er matrisa kalt øvre triangulær.
Ettersom matriselikninger med tringulære matriser er enklere å løse så er de svært sentrale i nummerisk lineær algebra. For eksempel vil ei LU-faktorisering splitte opp ei matrise i ei nedre og ei øvre triangulær matrise. Ei matriselikning på denne formen kan løses ved henholdsvis forlengssubstitusjon og baklengssubstitusjon.
Forlengssubstitusjon
Løsninga av et likningssystem på formen Ax=b der A er ei nedre triangulær matrise kan løses ved forlengssubstitusjon, definert som:
For i=1,..,n.