cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Åslaug Sigurdsdatter
Under sitt siste hærtokt til England hadde ikke Ragnar Lodbrok hørt på Kråkas advarsler, noe som kom til å bli skjebnesvangert for ham. Da Ragnar ble kastet ned i ormegropen av kong Ælla II av Northumbria ble han beskyttet av magisk skjorte som Kråka hadde sydd for ham. Det var først da denne skjorten ble fjernet at slangene kunne bite Ragnar Lodbrok og således drepe ham. Ifølge sagalitteraturen diktet Ragnar kvadet Krákumál (Kråke-kvædet) den siste natten han var i live. Navnet på diktet henspiller på Kråka.
De fleste forskere (F. Jónsson, P. Meulengracht Sørensen) mener at Ragnar Lodbrok nok var en historisk person, men historiene rundt ham og hans hustru(er) som fortelles i de ulike fornaldersagaene betraktes som mer og mindre fri dikting.
George Smith (tautrekker)
George Smith (født 1876, død 14. januar 1915) var en britisk sportsutøver som deltok i de olympiske leker 1908 i London.
Smith vant en olympisk sølvmedalje i tautrekking under OL 1908 i London. Han var med på det britiske laget Liverpool-politiet som kom på andreplass i tautrekkingkonkurransen. De vant over Sverige i semifinalen men tapte finalen til City of London Police. Det var fem lag som deltok, alle medaljene ble vunnet av britiske lag.
Alexander Kidd
Kidd vant en olympisk sølvmedalje i tautrekking under OL 1908 i London. Han var med på det britiske laget Liverpool-politiet som kom på andreplass i tautrekkingkonkurransen. De vant over Sverige i semifinalen men tapte finalen til City of London Police. Det var fem lag som deltok, alle medaljene ble vunnet av britiske lag.
Boda glasbruk
Boda glasbruk er et småsted i Emmaboda kommune i Kalmar län i Sverige. I 2010 hadde stedet 170 innbyggere. Boda glasbruk ligger cirka 15 kilometer nordøst for Emmaboda.
Stedet het opprinnelig Förlångskvarn, men endret navn i 1864 da det ble anlagt en glassfabrikk her. Fabrikken ble en del av konsernet Orrefors Kosta Boda, men produksjonen ble nedlagt i 2003.
Mackay
Mackay er den 25. største byen i Australia med sine 82 288 innbyggere, beliggende på østkysten av staten Queensland. Mackay har kallenavnet sukkerhovedstaden fordi regionen har mer enn en tredjedel av Australias rørsukkerproduksjon. Gjennomsnittstemperaturen er subtropisk med 23 grader celsius.
BODIES… The Exhibition
BODIES... The Exhibition er en utstilling. Den hadde sin første åpning i Tampa i Florida i 2005. I 2008 turnerte elleve slike utstillinger på forskjellige steder på jorden.
Utstillingen har besøkt sammenlagt tretten land. Det amerikanske firmaet Premier Exhibitions er ansvarlig.
BODIES... The Exhibition består av døde menneskekropper samt organer. De har blitt behandlet med en metode kalt «polymer preservation». Denne prosessen ender opp med tørre, luktfrie kroppsdeler, som kan fremvises til allmennheten gjennom lengre tid.
Utstillingen kunne blant annet bli besøkt i København resten av 2008 og frem til 13. juli 2008 i Madrid.
Tannstangbane
Tannstangbane er en jernbane med så store stigninger at friksjonen mellom stålhjul og skinner ikke er tilstrekkelig til å hindre hjulspinn. For å kunne forsere stigningene benyttes lokomotiver med tannhjul som går i inngrep på en tannstang i sporet. De vanligste systemene bruker vertikale tannhjul og tannstenger, mens verdens bratteste tannstangbane – Pilatusbanen – benytter horisontale tannhjul og tannstenger (Locher-systemet). Tannstangsystemer er typisk brukt i fjellområder på jernbaner som ikke er tilknyttet resten av jernbanenettet, men brukes også på bratte seksjoner av vanlige jernbanelinjer tilkyttet det regulære jernbanenettets adhesjons-strekninger. På rene tannstangbaner er lokomotivets vanlige hjul kun løpehjul som bærer vekten, og all fremdrift og bremsing blir besørget av tannhjulet.
Historie
Den første tannstangbanen ble satt i drift i 1812 ved gruvebanen Middleton Railway i Storbritannia. Skinnene som var i bruk var av støpejern og hadde smalere toppflate enn dagens moderne skinner. Dette gjorde at sporene ikke kunne bære tunge lokomotiver, og direktøren John Blenkinsop tvilte på at friksjonen mellom hjul og skinne alene ville være nok til å trekke tunge tog. Han tok derfor patent på et tannstangsystem i 1811 der tennene var plassert på utsiden av den ene skinnen. Middleton Railway hadde ikke bratte partier; tannstangsystemet ble valgt for å kunne trekke tunge togsett.
Europas første fjelljernbane med tannstangdrift var Vitznau-Rigi-Bahn i Sveits, og ble åpnet i 1871. Tannstangsystemet var patentert av den sveitsiske ingeniøren Niklaus Riggenbach i 1863, og kalles Riggenbach-systemet. Systemet har klare likhetstrekk med Marsh-systemet på Mount Washington Cog Railway, men ble utviklet uavhengig av dette.
Alle de tidligste tannstangbanene brukte damplokomotiver. Stigningene gjorde at kjelene enten måtte være vertikale eller vinkles i kjøreretningen for at ikke fyrgangene skulle komme over vannivået og forårsake overopphetning og kjele-eksplosjon. Disse lokomotivene kunne ikke brukes på flate strekninger, og som en konsekvens av disse problemene, var fjelljernbanene tidlig ute med å ta i bruk elektriske lokomotiver.
Norge
Det finnes ingen tannstangbaner i Norge. Flere planer for tannstangdrift har vært lagt fram, men ingen har blitt realisert. Under planleggingen av Flåmsbana var et av alternativene en adhesjonsbane med tannstangdrift i de bratte partiene. Flåmsbana ble imidlertid bygd som en ren adhesjonsbane. Den norske ingeniøren Jens Sigfred Hopstock (1853–1924) planla en privat elektrisk tannstangbane fra Voss til Stalheim i Sogn og Fjordane i 1895. Planene ble godkjent av Stortinget, men banen ble aldri bygd. I 1904 ble det lagt fram planer for en tannstangbane fra Stalheim til Gudvangen som et alternativ til Flåmsbana, men heller ikke denne banen ble realisert.
Tannstangbaner i verden
De fleste tannstangbaner i verden har utelukkende turistformål. Noen tannstangbaner som er verd å nevne:
Systemer
Mange forskjellige tannstangsystemer er – og har vært – i bruk. Et felles problem for alle er konstruksjon av sporveksler. Spesielt Locher-systemet krever kompliserte mekaniske løsninger. Noen av systemene som er i bruk per 2010:
Eksterne lenker
Cremalheira
Fylkesvei 2018
Fylkesvei 2018 går mellom Gjevert i Grue og Slåttmyra ved Riksåsen i Kongsvinger.
Frem til 2019 hadde veien betegnelsen fylkesvei 380 (Hedmark).
Barnevernsakademiet i Oslo
Barnevernsakademiet i Oslo var en høgskole for barnehagelærerutdanning, etablert i 1935. Det var landets første utdanning for det som i dag kalles barnehagelærere. Skolen ble i 1994 en del av Høgskolen i Oslo, som senere ble til Høgskolen i Oslo og Akershus og Oslomet i 2018.
Jewish Agency for Israel
The Jewish Agency for Israel (הסוכנות היהודית לארץ ישראל, HaSochnut HaYehudit L'Eretz Yisra'el) er verdens største ideelle jødiske organisasjon. Bevegelsen ble tidligere kalt «The Palestine Zionist Executive», men ble utpekt i 1929 som «Jewish agency» i Folkeforbundet sitt Palestina-mandat.
Monteynard-demningen
Monteynard-demningen er en demning med vannkraftverk i Frankrike. Den er anlagt i elven Drac, som er en sideelv til Isere og videre Rhône. Byggingen av kraftverket og demningen var ferdig i 1962. Anlegget ligger i luftlinje rett sør for Grenoble. Installert vannkrafteffekt er 364 MW.
Benjamin Feddersen
Benjamin Johan Feddersen (født 7. desember 1823 i København, død 15. november 1902) var en dansk forfatter og musikklærer. Han gikk på Borgerdydskolen i København og Den Polytekniske Læreanstalt, og studerte senere musikk og arbeidet også som musikklærer.
Var god venn av Edvard Grieg og støttet ham i tidlige år. Skrev bl.a. sangtekstene til Til kirken hun vandrer og Claras sang.
Noen titler:
Douglas DC-7
Douglas DC-7 er et firemotors propelldrevet passasjerfly produsert av Douglas Aircraft Company fra 1953 til 1958. Flyet var det siste store propellflyet fra Douglas og kom bare få år før jetflyene Boeing 707 og Douglas DC-8 ble introdusert. 338 fly ble produsert, og rundt 40 er fortsatt i aktiv tjeneste.
Flyets historie
Pan American World Airways bestilte DC-7 i 1945, som en sivil versjon av det militære transportflyet C-74 Globemaster. Flyselskapet kansellerte ordren like etter. American Airlines gjennopplivet prosjektet da de sendte en forespørsel om et fly med større rekkevidde enn Douglas DC-6 for sine transkontinentale ruter. På den tiden var Lockheed Constellation det eneste flyet som kunne fly uten stop fra tvers over USA fra kyst til kyst i begge retninger. Douglas var motvillig til å bygge flytypen inntil styreformannen i American Airlines, Cyrus Rowlett Smith, la inn en ordre på 25 fly, med en totalpris på $40 millioner, noe som også dekket Douglas' utviklingskostnader.
Prototypen fløy i mai 1953, og American Airlines fikk sin første DC-7 i november. Flyselskapet satte den inn i tjeneste kyst til kyst i USA, noe som tok 8 timer og gjorde at konkurrenten TWA ble tvunget til å tilby samme tjeneste med sine Super Constellations. Dog var DC-7 preget av ustabile motorer og flere transkontinentale flyvninger ble omdirigert på grunn av motorfeil i luften.
De tidlige DC-7-flyene ble bare solgt til amerikanske flyselskaper. Europeiske selskaper kunne ikke ta fordel av den økte rekkevidden i de tidlige DC-7-modellene. Derfor utviklet Douglas en variant med utvidet rekkevidde; DC-7C «Seven Seas» i 1956. Pan Am brukte DC-7C på sine første direkte flyvninger New York-London, og tvang dermed BOAC til å gå til innkjøp av flyet i stedet for å vente på leveringene av Bristol Britannia. Flytypen ble også brukt av SAS på de første flyvningene over Nordpolen til destinasjoner i Nord-Amerika og Asia. SAS ønsket en maskin som kunne fly København-Los Angeles uten mellomlanding, men det viste seg umulig i praksis.
Likevel ble salget av flytypen dårlig på grunn av at Boeing 707 og Douglas DC-8 ble lansert i oktober 1955. I 1959 startet Douglas med å konvertere DC-7A og DC-7C til DC-7F fraktfly, som utvidet flytypens levetid betraktelig. Mange DC-7 ble brukt som brannfly.
Tidligere operatører av DC-7
I dag er flere DC-7 basert i det vestlige USA, og brukt som brannslukkningsfly. Noen få andre er brukt som fraktfly. På grunn av dets motorproblemer hadde ikke DC-7 den samme lange levetiden som DC-6, som fortsatt er i omfattende bruk i forskjellige selskaper. Det amerikanske luftforsvaret så heller ikke noe potensial i flyet, men det ble likevel kjøpt inn som transportfly av noen få utenlandske luftforsvar.
Norskregistrerte DC-7
SAS hadde i årene 1956 til 1967 tilsammen 16 stk DC-7 (14 stk DC-7 og to stk DC-7C fraktfly)
Av disse var fem registrert i Norges luftfartøyregister.
Rot-Weiß Oberhausen
Rot-Weiß Oberhausen (grunnlagt 18. desember 1904) er en tysk fotballklubb fra Oberhausen.
I 2003/04 var Jørn Andersen trener i Oberhausen.
Terje Høili
Terje Tom Høili (født 23. mars 1944) er en norsk forretningsmann og milliardær.
Høili startet sin karrière som selger av tannbørster i 1977. Han utvidet raskt til en rekke andre forbrukerprodukter, og fikk etter hvert grossistavtaler med Europris, Max 20 og REMA 1000. I 2000 kjøpte han 50 prosent av Europris og leverte selv to tredjedeler av vareutvalget.
I 2004 solgte han 80 prosent av sitt firma Terje Høili AS til Industri Kapital. Høili ble i 2004 kritisert av Datatilsynet for påstått ulovlig kameraovervåkning av sine ansatte.
The Last of Us
The Last of Us er et action-eventyrspill utviklet av Naughty Dog og utgitt av Sony Computer Entertainment. Det ble lansert internasjonalt på PlayStation 3 den 14. juni 2013. og PlayStation 4 den 29. juli 2014 i USA og de neste dagene internasjonalt.
Terje Høili
Høili er tidligere fotballspiller på Lisleby FK (1961–1962) og Fredrikstad FK (1962–1973). Han har senere bidratt finansielt til Fredrikstad FK. I 2007 kjøpte Høilis selskap Dikeveien Eiendom AS rettighetene til navnet til Fredrikstad stadion for en femårsperiode. Navnet forblir dermed Fredrikstad Stadion.
The Last of Us
Spillets handling er satt til USA i en post-apokalyptisk fremtid, og forteller historien om to personer, Joel og Ellie, som samarbeider for å overleve en reise over det som står igjen av USA, og å finne en mulig kur for en herjende soppinfeksjon som nesten har utslettet hele menneskeheten.
The Last of Us fikk god kritikk for manuset, stemmeskuespillet, designet, musikken og grafikken i spillet. Spillet er regnet som en av de viktigste titlene som kom ut i 2013, og har mottatt over 200 «årets spill»-priser fra aviser, tidsskrift og nettsteder. Det var også en kommersiell suksess og solgte over 1,3 millioner eksemplarer den første uken etter lanseringene. The Last of Us har i juli 2014 solgt over 7 millioner eksemplar verden over.
En oppdatert utgave av spillet, tilpasset PlayStation 4, The Last of Us Remastered, ble lansert i 2014. Denne utgaven kom ut 29. juli i Nord-Amerika og 30. juli i Europa og 1. august i Storbritannia.
I slåsskamper kan spilleren bruke langdistanse-våpen, for eksempel en rifle, en hagle eller pil og bue. Eller våpen som fungerer best over kortere avstander, som pistol eller en hagle med kort løp. Skal spilleren i nærkamp kan man blant annet bruke et baseball-balltre. Eller kaste flasker og lignende for å distrahere motstandere. Utstyr som for eksempel molotovcocktail kan man få tak i underveis i spillet.
Selv om spilleren kan angripe fiender direkte, kan de også snike seg rundt for å angripe uoppdaget eller snike seg forbi motstanderne. Spilleren kan huke seg bak hindringer for å oppnå en taktisk fordel under kamp. Spillet inneholder også perioder uten kamp, ​​som ofte involverer samtaler mellom karakterene. Spilleren kan løse enkle gåter, som å bruke flytende paller for å flytte Ellie, som ikke er i stand til å svømme. Eller man kan bruke stiger eller søppel-containere for å komme frem til høyere områder. Samlerobjekter som notater, kart eller lignende.
Utdypende handling
I 2013 herjer et utbrudd av en mutant sopp i USA, som forvandler dens menneskelige verter til aggressive skapninger kjent som Infected. I en forstad like utenfor Austin, Texas forsøker Joel å flykte fra alt kaoset sammen med broren sin Tommy og datteren sin Sarah. Men når de forsøker å flykte blir Sarah skutt av en soldat, og hun dør av skadene i Joels armer. Tjue år senere har sivilisasjonen blitt fullstendig desimert av den omfattende infeksjonen.
Lederen for Fireflies, Marlene, smugler en tenåringsjente, Ellie, fra utenfor karantene-sonen til Fireflies. Men Joel og Tess oppdager at Ellie også er smittet av viruset. Symptomer oppstår vanligvis i løpet av to dager. Men Ellie påstår at hun ble smittet tre uker tidligere, og at immuniteten hennes muligens kan føre til en vaksine. Tess avslører at hun også har blitt bitt av en infisert, og ofrer seg slik at Joel og Ellie kan rømme fra en gruppe soldater. Joel bestemmer seg for å finne Tommy, et tidligere Firefly-medlem, i håp om at han kan finne de gjenværende Fireflies-medlemmene som fremdeles er i live.
Ved hjelp av Bill, en annen smugler som skylder Joel en tjeneste, skaffer dem et fungerende kjøretøy fra Bills nabolag. Men når de kjører inn i Pittsburgh, Pennsylvania, blir Joel og Ellie overfalt av banditter - og bilen deres blir ødelagt. De allierer seg deretter med to brødre, Henry og Sam. Etter at de rømmer fra byen, blir Sam infisert, men skjuler dette for resten av gruppen. Ettersom infeksjonen hans tar tak, forsøker Sam å angripe Ellie. Men Henry skyter og dreper ham, før han tar sitt eget liv. Men for å produsere en vaksine mot infeksjonen, må Fireflies fjerne den infiserte delen av Ellies hjerne - noe som kommer til å drepe henne.
Skihopping og kombinert på Grønland
Grønland har hatt en viss aktivitet innen skihopping, på relativt lavt nivå. Det har eksistert flere permanente eller provisorisk bygde hoppbakker på øya; den mest kjente av dem er Ravnebakken ved Nuuk. Skihopping og kombinert har flere ganger stått på programmet i det grønlandske mesterskapet på ski, som er blitt arrangert siden 1953. Ingen grønlendere har imidlertid deltatt i internasjonale mesterskap i disse grenene.
Det lengste skihoppet på Grønland kan ha vært 35,5 meter, som ble nådd av Svend Rasmussen (Danmark) i det grønlandske mesterskapet i Maniitsoq 2. april 1972. Grønlandske Hans Holm hoppet 45 meter under trening i Oslo i 1956. Et rekordstort publikum på ca. 2000 var til stede på det grønlandske mesterskapets hopprenn i Nuuk i 1967.
Blickling Hall
Blickling Hall er en herregård i Blickling nord for Aylsham i Norfolk i England. Eiendommen har siden 1940 tilhørt National Trust.
Herregården tilhørte en periode Boleynslekten. Mellom 1499 og 1505 var eieren Thomas Boleyn, 1. jarl av Wiltshire og hans hustru Elizabeth. Det antas at deres to første barn, Mary og George ble født der. Det ser også ut til at paret fikk flere barn der som ikke levde opp. Dersom det mest kjente av deres barn, Anne, ble født før 1505 slik enkelte hevder ble også hun født på Blickling Hall. Det er dog mer sannsynlig at hun ble født senere, antagelig i 1507, da familien bodde på Hever Castle i Kent. Det er allikevel reist en statue av henne på eiendommen. Innskriften hevder at Anna Bolena hic nata 1507, «Anne Boleyn ble født her i 1507», noe som uansett ikke er korrekt.
Den nåværende bygningen ble reist over ruinene av Boleynslektens eiendom av Hobartslekten i Jakob Is regjeringstid. Henry Hobart, 1. baronet, som var Lord Chief Justice of the Common Pleas, kjøpte eiendommen fra Robert Clere. Arkitekten som stod bak Hatfield House, Robert Lyminge, får også æren for den nye Bickling Hall.
Under andre verdenskrig ble huset rekvirert av militæret og brukt som offisersmesse for RAF Oulton. Det var på dette tidspunkt at det ble overdratt til National Trust i henhold til bestemmelsene i Country Houses Scheme. Da krigen sluttet forsvant RAF, og National Trust leide det ut inntil 1960. Man begynte så med restaureringsarbeid, og i 1962 ble herregården åpnet for publikum under navnet «Blickling Hall, Garden & Park».
Liste over Cubas presidenter
Cubas president er statssjef i Republikken Cuba. Embetet beskrives i Cubas grunnlov som trådte i kraft 10. april 2019. Landet har tidligere hatt tre andre grunnlover (fra 1901, 1940 og 1976) der særlig grunnloven fra 1976 medførte en omorganisering av rollen. Opp gjennom årene har embetet hatt forskjellige navn; kjent som «Republikken Cubas president» i perioden 1902–1976 og «Statsrådets president» i perioden 1976–2019 før embetet fikk sitt nåværende navn i 2019.
Presidenten er ansvarlig for å nominere mennesker som er skikket til å holde embetene statsminister, presidenten i Folkets høyesterett, republikkens statsadvokat, landets generalkontroller, valgrådets president og medlemmene av ministerrådet. Videre fungerer presidenten som landets øverstkommanderende og er ex officio leder av Det nasjonale forsvarsrådet.
Presidenten er ansvarlig for å delegere arbeidsområder til visepresidenten. I tilfeller der presidenten er fraværende grunnet sykdom eller av annen grunn ikke kan utføre sine plikter vil visepresidenten ta rollen som fungerende president. Om presidenten ikke klarer å fullføre sine plikter vil presidenten av NFFM ta over rollen som fungerende president inntil den lovgivende forsamlingen velger ny president.
15 menn har blitt valgt president i henhold til grunnloven, mens to stykker har blitt gjenvalgt. Ramón Grau San Martín var president i perioden 1933–1934 og igjen i perioden 1944–1948. Fulgencio Batista var president 1940–1944 og igjen 1955–1959, og fungerende president 1952–1955. Cubas lengstsittende president er Fidel Castro som besatt vervet i. Miguel Mariano Gómez er presidenten som har besatt embetet kortest, og satt i dager. Fire menn har blitt utnevnt som fungerende presidenter som besatt embetet 1 dag (Manuel Márquez Sterling, Alberto Herrera Franchi, Anselmo Alliegro y Milá og Carlos Manuel Piedra).
Referanser
Embetsholdere, tidsperioden de satt, deres visepresidenter, politisk tilhørighet og titlene, samt plikter og ansvarsområde til dagens president blir kildet av referansene under:
Kalkfuruskog
Kalkfuruskog er en vegetasjonstype (biotop) som er knyttet til kalkgrunn, ofte på grunnlendt og tørr mark. Lettvitrende bergarter frigir rikelig med mineraler til de nedre lag i jordsmonnet, mens det øverste laget er påvirket av surt strøfall. Resultatet er en vegetasjon der nøysomme furuskogarter vokser sammen med kravfulle arter fra tørrenger og kalkbakker.
Kalkfuruskogen er en vegetasjonstype med stort artsmangfold. Mange sjeldne orkidéarter vokser i tilknytning til kalkfuruskog, for eksempel flueblom, fruesko og rød skogfrue med flere.
Kalkfuruskog er sjelden i Norge, men finnes på noen av øyene i Indre Oslofjord, som Ulvøya og Malmøya. Her er den vernet blant annet i Malmøya og Malmøykalven naturreservat. Kalkfuruskog finner man også i et lite område ved Kongsvinger festning, samt noen steder på Ringerike, blant annet i Ultvedt landskapsvernområde (Ringerike kommune) og Hurum-/Burudåsen naturreservat (Hole og Ringerike kommuner). På Ringerike er kalkfuruskogen typisk for det meget sjeldne og svært karakteristiske kalkåslandskapet (cuestaåser) på noen øyer i og landskapet rundt (vest og nord for) Steinsfjorden. En av Nordens største kalkfuruskoger finner en i Skibotndalen (Storfjord kommune - Troms fylke). Her finner en mye kalkspatmarmor, glimmerskifer og amfibolitt. En av grunnene til at en finner furu på denne rimelig gode jord er at en har svært lite nedbør her i regnskyggen av Lyngsalpene. I området finner en 16 ulike orkidearter. Her hadde en også Nordens største forekomst av marisko,men på grunn av vernet har skogen grodd igjen og mariskoen er skygget ut. I dag finner en bare en brøkdel av antall marisko igjen. Vern er ikke alltid det beste for alle arter. Mange tjæremiltufter og gammetufter vitner om tidligere tiders aktivitet i dette området.
Målerås
Målerås er et tettsted i Nybro kommune i Kalmar län i Sverige. I 2010 hadde tettstedet 211 innbyggere. Målerås ligger cirka 30 kilometer nordvest for Nybro.
Halvergate
Turstien Weaver's Way går gjennom landsbyen, og er en av de få adkomstveiene til området Berney Arms. Øst for landsbyen finner man myrområdet Halvergate Marshes, et myrområde med bortledet spillvann som var stedet for det første miljøfølsomme område i Storbritannia (ESA) som ble definert i 1987.
Fotballaget Halvergate United FC spiller i Anglian Combination, mellom nivå 11 og 17 i det engelske ligasystemet. Den dekker East Anglia og særskilt Norfolk og nordlige Suffolk.
Adolf Langsted
Adolf Christoffer Langsted (født 4. februar 1864 i København, død 7. april 1919) var en dansk forfatter og skolebestyrer. Han skrev romaner, dikt og dramaer.
Sint Philipsland
Sint-Philipsland er en halvøy og en del av kommunen Tholen i den nederlandske provinsen Zeeland. På halvøyen ligger, bortsett fra tettstedet Sint-Philipsland, også tettstedene Anna Jacobapolder og De Sluis. Beboerne kaller Sint-Philipsland Flupland og seg selv fluplanders.
Her er cirka 2500 mennesker (2004) fordelt på rundt 23 km² bosatt. 1. januar 1995 ble kommunen Sint-Philipsland slått sammen med Tholen.
Sint-Philipsland fikk i 1973 en fast veiforbindelse i sydlig retning med Tholen via Krabbenkreekdemningen (fylkesvei N656). På nordsiden forbinder Philipsdemningen (fylkesvei N257) siden 1988 Sint-Philipsland med øyene Goeree-Overflakkee i Zuid-Holland og Schouwen-Duiveland. Dette gjorde at fergeforbindelsen mellom Anna Jacobapolder og Zijpe, som om sommeren var en viktig forbindelse til Zeelands kyst for mange turister, ble opphevet.
Historie
Den første delen av dagens Sint-Philipsland bestod av kwelder (leirbanker) som ble «tatt tilbake fra vannet». Anna av Burgund befalte i 1487 at det skulle bli anlagt diker rundt dem slik at de ble tørrlagt. Anna var en uekte datter av hertug Filip den gode (av Burgund) og det antas at halvøyen er oppkalt etter ham. Takket være sterke stormer i 1530 og 1532 ble den daværende halvøyen oversvømmet og det tok mer enn hundre år før dikene hadde blitt reparert (1645). Sint-Philipsland anno 2005 fikk sin form først i 1937.
Håndball-EM 2000 for menn
Håndball-EM 2000 for menn var det fjerde europamesterskapet i håndball for menn, og ble arrangert 21. – 30. januar 2000 i Zagreb i Kroatia.
Sakprosa
Sakprosa er i hverdagslig språkbruk alle tekster som ikke er skjønnlitteratur – alle de tekstene i samfunnet som ikke uten videre kan kalles romaner, noveller, dramatikk eller lyrikk. Sakprosa kan også kalles faglitteratur. Sakprosa som har som mål å være til praktisk hjelp omtales ofte som brukslitteratur.
Sakprosa er i vid forstand tekster som mottakeren har grunn til å oppfatte som direkte ytringer om virkeligheten. Sakprosa tekstene kan både være muntlig eller skriftlig. Nyere teknologi som smarttelefoner og internett utvikler og forandrer mange sakprosasjangere.
Det norske Kulturrådets innkjøpsordning for sakprosa har benytter følgende definisjon av sakprosa: «litterære tekster som adressaten har grunn til å oppfatte som direkte ytringer om virkeligheten, skrevet i en essayistisk, fortellende, resonnerende, opplysende eller argumenterende form, av én eller flere forfattere og for et allment publikum»
Skillet mellom sakprosa og skjønnlitteratur er først og fremst bestemt av forholdet mellom teksten og en ikke-tekstlig (bevissthetsmessig, sosial og naturlig) virkelighet. Hva som forventes av leserne av sakprosatekstene at det som blir hevdet om virkeligheten i dem, er sant eller i hvert fall sannsynlig på det tidspunktet teksten ble til. Sakprosatekster er ikke fiksjoner eller fri dikting. I sakprosatekster kan det vises til andre tekster (for eksempel juridiske), men da på en måte som er dekkende i forhold til teksten det vises til, den såkalte kilden. En bruksdefinisjon er at «en sakprosatekst er en tekst som adressaten, ut fra sine forventninger, oppfatter som direkte utsagn om virkeligheten. Forventningene skapes blant annet ut fra den sammenhengen teksten inngår i».
Historie og avgrensning
Grensene mellom skjønnlitteratur og sakprosa kan være vage og gjenstand for diskusjon i samfunnet. Tekster som vi normalt forstår som sakprosa, kan leses som skjønnlitteratur, for eksempel kan en historiebok forvandles til skjønnlitteratur hvis det skrives “roman” på bokomslaget. På samme måte kan romaner av skjønnlitterære forfattere leses som politiske pamfletter. Begrepet sakprosa ble første gang tatt i bruk på svensk i Finland 1938, og er siden kommet i vanlig bruk i Norden, men i liten grad andre steder. Det finnes ikke noe tilsvarende begrep på engelsk, fransk eller tysk, noe som kan ha sammenheng med at det i etterkrigstidens Skandinavia ble bestemt at elevene i skolen skulle arbeide med tekster som verken var tradisjonell skjønnlitteratur eller fagtekster skrevet for fagfolk eller for å utdanne fagfolk. For å oversette «sakprosa» til engelsk kan ord som «non-fiction» og «subject-oriented prose» brukes. For Norge spesielt gjelder det forholdet at den norske staten gjennom sine støtteordninger for litteratur skiller ut sakprosaen som en egen kategori. Inntil 2005 var det bare tekster som ble forstått som «skjønnlitteratur» som ble omfattet av Norsk kulturråds ordninger for støtteinnkjøp til landets biblioteker.
Ulike betydninger
Noen viktige forskningsfelt innenfor dagens norske sakprosaforskning er:
Tønnesson
I boka Hva er sakprosa (2008) foreslår sakprosaprofessor Johan L. Tønnesson den følgende definisjonen og to-type-inndelingen av sakprosa:
Finlands Hypotekförening
Finlands Hypotekförening (finsk Suomen Hypoteekkiyhdistys) er en finsk bank, opprettet i 1860 som en av de første bankene i Storfyrstedømmet Finland. Bankens første sjef var konsul Otto Reinhold Frenckell (1860–1867), den kjente finske politikeren og økonomen Johan Vilhelm Snellman var i en årrekke sjef (1869–1881).
Sakprosa
Tønnesson
Litterær sakprosa er forlagspubliserte tekster med navngitte forfattere. Forfatterne forstås her som individer. Forfatteren henvender seg som uavhengig skribent til en allment tilgjengelig offentlighet. I den litterære sakprosaen står alle litterære virkemidler til rådighet, så lenge kontrakten om den grunnleggende, direkte tilknytningen til virkeligheten er opprettholdt. Den litterære sakprosaens medier er for tiden elektroniske og trykte bøker, hefter og tidsskrifter.
Finlands Hypotekförening
Finlands Hypotekförening utstedte Finlands første private obligasjoner i 1862 og i 1864 tok det opp sitt første lån i utlandet, fra M. A. V. Rothschild & Söhne, Frankfurt am Main, 3 millioner prøyssiske taler.
Sakprosa
Tønnesson
Funksjonell sakprosa er offentlig tilgjengelige tekster skrevet av private eller offentlige institusjoner eller av navngitte eller ikke navngitte privatpersoner. Forfatterforståelsen er kollektiv. Forfatteren henvender seg som skribent på vegne av en institusjon til allmennheten eller andre institusjoner. Denne sakprosaens sjangerkrav er intimt forbundet med deres tiltenkte funksjon. Den funksjonelle sakprosaens medier spenner fra bøker via aviser til radio, brosjyrer og tekstede bruksgjenstander, og omfatter en rekke av internettets medier.
Skandinavisk sakprosaforskning
De siste tiårene har studiet av sakprosa vokst fram som eget forskningsfelt i Norden. I Sverige og Norge har det foregått større forskningsprosjekter knyttet til sakprosa, hver med sine egne måter å definere på:
Norsk Sakprosa – prosjekt 1 (1994-1998)
Prosjektet var ledet av professor Trond Berg Eriksen, sekretær var dr. philos Egil Børre Johnsen. Prosjektet ledet fram til flere større verk: ''Norsk litteraturhistorie. Sakprosa fra 1750 til 1995 redigert av Berg Eriksen og Johnsen, og Ottar Grepstads Det litterære skattkammer, sakprosaens teori og retorikk''. Prosjektet førte dessuten til at det ble utgitt tre årbøker om sakprosa på Universitetsforlaget redigert av Johnsen, to bøker av henholdsvis Johnsen og Berg Eriksen i CAFs upopulære serie og fem skrifter i KULT-serien til Norges forskningsråd.
Ottar Grepstads definisjon:
Svensk sakprosa 1750-2000 (1996-2000)
Dette tverrvitenskapelige prosjektet tok for seg den svenske sakprosaens historie fra 1750 til i dag. I boken Teoretiska perspektiv på sakprosa (2003), som ble til som et resultat av prosjektet skriver Per Ledin, Boel Englund og Jan Svensson:
Foruten Teoretiska perspektiv på sakprosa, ga de svenske forskerne ut samlebindet Verklighetens texter og en lang rekke forskningsrapporter.
Norsk sakprosa – prosjekt 2 (2000-2003, 2005-)
Forskningsmiljøet Norsk sakprosa er knyttet til Institutt for lingvistiske og nordiske studier ved Universitetet i Oslo fra og med 1. januar 2005, da Johan L. Tønnesson var på plass i det nyopprettede professoratet i sakprosaforskning. De tre første årene er denne stillingen finansiert av Norsk faglitterær forfatter- og oversetterforening (NFF).
Virksomheten er en videreføring av Prosjektmiljøet Norsk Sakprosa, som i perioden 2000-2003 ble bygd opp som et nasjonalt forskningsmiljø med forankring i Universitetet i Oslo. Leder for utviklingen av prosjektmiljøet var professor i tekstvitenskap Kjell Lars Berge, i styringsgruppen var Trond Andreassen, Tove Berg, Karl Henrik Flyum, Svennik Høyer og Johan L. Tønnesson, I prosjektpresentasjonen står blant annet følgende: Forskningsmiljøet ga ut en omfattende skriftserie og driver en hjemmeside som oppdateres jevnlig. Dessuten er det utviklet en egen bibliografi over norsk sakprosaforskning. I mars 2008 ga Johan L. Tønnesson ut boka Hva er sakprosa som bok nr. 25 i Universitetsforlagets Hva er-serie. Foruten forslaget til definisjon (se ovenfor) inneholder boka kapitler om sakprosaens stridsemner og tekstkulturer, om å forstå sakprosa, om sakprosaen som «tidsmaskin» og om sakprosapolitikk.
Hampus Huldt-Nystrøm
Hampus Huldt-Nystrøm (født 15. januar 1917 i Oddernes, død 24. desember 1995 i Oslo) var en norsk pianist og musikkforsker. Han ble dr. philos. ved Universitetet i Oslo i 1966 med avhandlingen Det nasjonale tonefall. Fra 1966 var han professor på Musikkvitenskapelig institutt ved UNIT i Trondheim.
Sakprosa
Sakprosa i Norge etter 1945
Avisen Dagbladet kåret i 2008 «etterkrigstidas viktigste sakprosabok» i Norge. Dagbladets jury foreslo Radioprogrammet Faktasjekken på NRK P2 gjennomførte i 2017 en kåring blant Norsk faglitterær forfatter- og oversetterforenings medlemmer av betydeligste norske sakprosautgivelser etter andre verdenskrig.
Lovn
Lovn (norrønt Lofn, betydning «den milde», muligens «trøst(er)» , eller «kjærlig» ) var i norrøn mytologi en åsynje som knyttes til velvilje og vennlighet. Hun tilhørte Friggs søsterskap av åsynjer, og på vegne av Frigg ga hun menn og kvinner lov til å inngå ekteskap selv når andre forsøkte å forhindre det. Det var derfor godt å påkalle henne i denne hensikt. Det er Lovn som har gitt opphav til ordet «lovord», «lovprise» og tilsvarende.
Lovn er bevitnet i Den yngre Edda, skrevet på 1200-tallet av Snorre Sturlason, og i kjenninger i skaldekvad. I Den yngre Edda er Lovn beskrevet som mild og nennsom og den som sørget for bryllup, selv når det var forbudt. Hun er ingen betydningsfull gudinne og det er ingen egen myte knyttet til hennes navn.
I kildene
I boken Gylvaginning i Den yngre Edda gir Den Høye (Odin) en kort beskrivelse av 16 åsynjer, og han lister Lovn som den åttende og om henne sier han at:
I Skaldskaparmål i Den yngre Edda er Lovn inkludert i en liste på navnene til 27 åsynjer. Et annet sted i Skaldskaparmål opptrer Lovn som kjenning for «kvinne» i et verk av skalden Orm Steintorsson.
Teorier
John Lindow sier at forskere har generelt fulgt Snorre etymologiske forbindelse med rotordet lof- i betydningen «lovprise». Sammen med mange andre gudinner har forskere teoretisert at Lovn, som med mange andre mindre gudinner, ganske enkelt er et annet navn for Frigg. Rudolf Simek har teoretisert at Snorre benyttet seg av kjenninger fra skaldedikt for å skrive kommentaren om gudinnen i Gylvaginning og kombinert etymologier med det norrøne personnavnet Lovn.
Kinas riksvei 111
Kinas riksvei 111 løper fra Beijing til Jiagedaqi i provinsen Heilongjiang.
Bäckebo
Bäckebo er et tettsted i Nybro kommune i Kalmar län i Sverige. I 2010 hadde tettstedet 219 innbyggere.
SKAT
Myndigheten var organisert i forskjellige sentrale enheter og 30 lokale skattesentre. Skattesentrene dekket hvert sitt område. Det fantes også 22 tollekspedisjoner.
SKAT ble opprettet ved sammenslåing av det statlige ToldSkat og de kommunale skatteforvaltningene og hørte innunder Skatteministeriet.
Den 23. november 2007 ble en sikkerhetsvakt ved et av SKATs kontorer i København skutt i hodet og drept av en gjerningsmann som deretter begynte å skyte vilt omkring seg.
Utsira fyr
Utsira fyr i Utsira kommune i Rogaland er et kystfyr som ble bygget i 1844. Fyret ble avbemannet høsten 2004.
I dag har Utsira fyr det høyest beliggende fyrlys i Norge på hele 78,2 meter over havet. Strålene fra fyret når over høyeste punkt ved Araseto på Utsira som ligger 70,7 meter over havet.
Flerohopp
Flerohopp er et småsted i Nybro kommune i Kalmar län i Sverige. I 2010 hadde stedet 195 innbyggere.
Flerohopp har vokst frem rundt jernverket som ble grunnlagt på stedet i år 1725. Jernverket var i drift frem til 1880.
Navnet Flerohopp kommer fra navnene på de tre grunnleggerne av jernverket: G.W. Fleetwood, G.F. Rothlieb og Caspar David Hoppenstedt.
Alsterbro
Alsterbro er et tettsted i Nybro kommune i Kalmar län i Sverige. I 2010 hadde tettstedet 422 innbyggere.
Væretunnelen
Væretunnelen er en tunnel på europavei 6 i Malvik og Trondheim kommuner i Trøndelag. Tunnelen går mellom Bjørnstad i Malvik og Revset i Trondheim gjennom Hattkallåsen.
Det arbeides med å utvide Væretunnelen fra ett til to løp, i forbindelse med byggingen av firefeltsvei på strekningen Ranheim–Værnes.
Donzère-Mondragon vannkraftverk
Donzère-Mondragon vannkraftverk, også kjent under navnet André Blondel eller Bollène (etter kommunen), er et vannkraftverk i Frankrike. Den er anlagt i departementet Drôme, i elva Rhône. Byggingen av kraftverket og demningene var ferdig i 1952. Installert vannkrafteffekt er 354 MW. Årsproduksjonen er 2,10 TWh.
Wolfgang Ullmann
Wolfgang Ullmann (født 18. august 1929 i Bad Gottleuba-Berggießhübel i Tyskland, død 30. juli 2004 i Adorf/Vogtl. i Tyskland) var en tysk teolog, historiker, politiker (Demokratie Jetzt, Bündnis 90/Die Grünen) og utgiver.
Wolfgang Ullmann tok eksamen artium i Dresden i 1948. Han studerte fra 1948 til 1954 teologi og filosofi ved Humboldt-universitetet i Berlin og Georg-August-Universitetet i Göttingen. Etter at han tok doktorgraden tok han stilling som prest på Colmnitz (Pretzschendorf) i DDR. I 1978 ble han dosent for kirkehistorie i Berlin.
I september 1989 grunnla han sammen med Konrad Weiß og Ulrike Poppe borgerbevegelsen Demokratie Jetzt. I februar 1990 ble han utnevnt til minister uten portfølje i regjeringen Modrow og etter det første demokratiske valget i DDR den 18. mars 1990 ble han medlem i Folkekammeret, DDRs parlament. Fra 3. oktober 1990 til 1994 var han medlem i Forbundsdagen og fra 1994 til 1998 i Europaparlamentet.
Han regnes av Arbeitsgemeinschaft Orte der Demokratiegeschichte å være blant de viktigste personer som i løpet av de siste 200 år, har bidratt til dannelsen av demokratiet i Tyskland.
Compsognathus
Compsognathus (gresk: Kompsos: elegant og gnathus: kjeve) var en kjøttetende dinosaur i theropod familien, og var en av de minste kjøttetende dinosauren som levde. Microraptor, Caenagnathasia og Parvicursor var enda mindre. Det er funnet to fossiler; et i Tyskland og et i Frankrike
Beskrivelse
Den var 70 cm lang og veide 3-3,5 kg. Den levde i sen Juraperiode for ca. 140 – 155 millioner år siden i det som nå er Europa. Nakken og halen var lang og fleksibel og den hadde to fingre på hver hånd, ulikt andre rovdinosaurer fra Juratiden som hadde tre fingre. Senere i kritt – tiden ble det mer vanlig med to fingre, som for eksempel på Tyrannosaurus rex. Compsognathus hadde ben som var dobbelt så lange som armene, og tre tær med små klør. Den fikk navnet sitt av Johann Andreas Wagner ut ifra dens "fine skjøre kjeve" i 1859.
Compsognathus er en av de få dinosaurene vi vet hva spiste. Det ble funnet levninger av små øgler i magen på begge eksemplarene. Dette konkluderte med at Compsognathus var en kjøtteter. Øgla var hel i magen til eksemplarene, så dinosauren må ha svelget byttet helt. For å kunne fange denne kjappe øgla trengte Comsognathus muligheten til å akselerere raskt for å fange den.
Archaeopteryx
En Archaeopteryx ble oppbevart i Solnhofen-kalkstein og i kalksteinen var det tydelige avtrykk etter fjær. Archaeopteryx har mange likhetstrekk med Compsognathus. De hadde lik størrelse, levde i samme periode og hadde liknende skjelett. Derfor tror noen forskere at de to dinosaurene kan ha vært i slekt selv om Compsognathus-fossilene ikke viser tegn til fjær.
Funn
Paleontologene har funnet to godt bevarte fossiler; et i Frankrike 125 centimeter lang i 1971, og et i Tyskland 89 centimeter lang i 1859 av Joseph Oberndorfer. Det største fossilet var det i Frankrike, som de mener tilhører en annen lignende Compsognathus – art: Compsognathus corallestris.
Det større franske eksemplaret ble oppdaget av Louis Ghirardi i Canjuers i Nice og det var Alain Bidar som sa at ekesmplaret var Compsognathus corallestris og ikke enda en Compsognahus longipes som den i Tyskland.
L’Aigle-demningen
L'Aigle-demningen er en demning med vannkraftverk i vassdraget Dordogne i det sentrale Frankrike. Den er anlagt i departementene Cantal i regionen Auvergne-Rhône-Alpes, og samtidig i Corrèze i Nouvelle-Aquitaine. Byggingen av kraftverket startet under den andre verdenskrig, og demningen var ferdig i 1946.
I vassdraget Dordogne er anlegget plassert der hvor denne elven får tilsig på et og samme sted av både Luzège og Vianon.
Demningen kalles også for «Motstandsbevegelsens demning» (La barrage de l'Resistance), fordi den ble påbegynt i 1942. Installert vannkrafteffekt er 349 MW fordelt på 6 utbyggingsfaser, med i alt 5 francisturbiner. De er konfigert med 4 x 54 MW enheter, og én 133 MW-enhet. Siste utvidelse skjedde i 1982.
Demningen er en betong gavitasjons-buedam, som er i alt 84-92 meter høy og 289 meter lang. Den skaper Aigle-reservoaret som er inntil 25 km langt, har et overflateareal på 7,5 km² (750 hektar) og et vannvolum på inntil 220 millioner m³.
Agape
Agape (gresk: ἀγάπη) er i katolsk teologi et nytestamentlig uttrykk for Guds kjærlighet og for den overnaturlige kjærlighetsevne som mennesket mottar i dåpen og som er en delaktighet i Guds kjærlighet. Den er følge av den helliggjørende nåde som mottas ved dåpen eller restitueres etter absolusjon fra syndeskyld.
I liturgihistorien er agape en betegnelse for de måltider som de kristne i de første århundrer feiret i fellesskap for å uttrykke sin kjærlighet til hverandre, jf. 1 Kor 11,20-22.33-34. Disse kjærlighetsmåltider var ikke identiske med Eukaristien, men ble muligvis i en kortere periode avholdt i forbindelse med denne. I form var de sannsynligvis inspirert av jødiske forbilder.
I katolsk tradisjon representerer agape ubetinget kjærlighet, og forklares ofte som motsatsen til eros (gresk: ἔρως), som betyr 'intim kjærlighet'.
Pterostichus oblongopunctatus
Pterostichus oblongopunctatus er en av billene i delgruppen (underfamilien) Pterostichinae i familiegruppen løpebiller. Systematikken følger Carabidae of the World.
Utbredelse
Pterostichus oblongopunctatus finnes i Europa og Asia. Finnes i Norge
Utseende
Pterostichus oblongopunctatus er 9,5-12,5 mm lang med en glansfull og messingfarget overside (metallisk). Hunnen er vanligvis noe mattere. Leggene (tibia) og føttene (tarsi) er rødlig brune. Dekkvingene har hver minst fire tydelige groper med en børste (børstepunkt), nær det tredje rillemellomrom. Den ligner på Pterotichus adstrictus, men denne har mørkere bein og så godt som ingen metallglans.
Levevis
Pterostichus oblongopunctatus lever vanligvis i tilknytning til skog, både i løvskoger og i skog med innslag av nåletrær. Den kan være vanlig i villahager og en rekke andre steder. Larvene og de voksne (imago) lever som predatore.
Den tilhører gruppen av insekter med fullstendig forvandling (holometabole insekter), som gjennomgår en metamorfose i løpet av utviklingen. Larvene er radikalt forskjellige fra de voksne i levevis og i kroppsbygning. Mellom larvestadiet og det voksne stadiet er et puppestadie, en hvileperiode, der billens indre og ytre organer endres.
Biokjemi
Biokjemi er læren om kjemiske strukturer og kjemiske prosesser i levende organismer, eller sagt på en annen måte; det molekylære grunnlaget for liv. Biokjemi tar for seg strukturen og funksjonen av cellulære komponenter, slik som proteiner, karbohydrater, lipider, nukleinsyrer og andre biomolekyler.
Historie
Fram til langt inn i det 19. århundre var det en vanlig oppfatning at kjemien ikke kunne beskrive levende materie uten ved å referere til en spesiell, mystisk livskraft. Dette var opprinnelig grunnlaget for at man skilte mellom organiske og uorganiske stoffer. Men i 1828 publiserte Friedrich Wöhler en artikkel som beskrev syntese av urea ut fra uorganiske utgangsstoffer. Han viste dermed at grensen mellom organiske og uorganiske stoffer ikke var uoverstigelig uten hjelp av noen livskraft. Skillet ble av praktiske grunner opprettholdt, idet de organiske molekylene som inneholder karbonatomer i det store og hele er mer kompliserte i struktur enn de fleste uorganiske forbindelser. Skillet kom imidlertid mer og mer til å gå på den kjemiske sammensetningen av stoffene istedenfor deres opprinnelse, slik at mange av stoffene som er viktige for liv, som vann og mineraler ble karakterisert som uorganiske, mens mange organiske stoffer er fremmede for levende organismer, idet de bare er framstilt kunstig. Etter hvert trengte man derfor et navn på den delen av kjemien som virkelig handler om levende systemer. Navnet “biokjemi” ser ut til å ha blitt brukt uformelt siden 1882 mer eller mindre ensbetydende med fysiologisk kjemi, men det er alminnelig akseptert at det var den tyske kjemikeren Carl Neuberg som i 1903 ga begrepet ”Biochemie” et konkret og velavgrenset innhold.
Uavhengig av navnet “biokjemi” kan man med en viss rett si at Anselme Payen i 1833 ga det første bidraget til det som skulle bli biokjemi da han isolerte det første enzymet diastase (i dag kalt amylase). Eduard Buchner var den første som påviste en kompleks biokjemisk prosess in vitro i 1896. Han viste at et ekstrakt av gjærceller kunne omdanne glukose til etanol.
Siden har biokjemien utviklet seg raskt. I første halvdel av det 20. århundre, spesielt innen feltene karbohydratkjemi, lipider, enzymologi og metabolisme. Høydepunkter i denne utviklingen var etableringen av de viktigste metabolske reaksjonsveiene glykolysen, and the Krebs syklus (sitronsyresyklus) og respirasjonskjeden. Men takket være utviklingen av avanserte teknikker innenfor felter som kromatografi, røntgendiffraksjion, NMR spektroskopi, radioisotopmerking, har også kartlegging av struktur og funksjon til de største og mest kompliserte molekylene: proteiner og nukleinsyrer. Starten på denne andre revolusjonerende utviklingsfasen som kan kalles den molekylærbiologiske fasen, kan passende settes til den fullstendige beskrivelsen av alfaheliks, en av de viktige tredimensjonale strukturformene til proteiner ved Linus Pauling Albert Corey og Herman Branson i 1951. En annen viktig oppdagelse, som kom mer eller mindre samtidig, var arvelærens gen og dets rolle in informasjonsoverføring i cellene. I løpet av 1950-årene ble strukturen til DNA-molekylet bestemt, og samtidig ble mekanismen for dets rolle i overføring av genetisk materiale fastlagt. James D. Watson, Francis Crick, Rosalind Franklin, og Maurice Wilkins har fått æren av disse oppdagelsene.. I 1958 fikk George Beadle og Edward Tatum nobelprisen for å ha påvist at ett gen gir oppskrift til ett proteinmolekyl. Et av de hittil siste gjennombruddene på dette feltet var beskrivelsen av RNA-interferens (RNAi), som cellenes metode for å slå av genenes aktive transkribering til proteiner. Andrew Z. Fire og Craig C. Mello fikk nobelprisen i 2006 for denne oppdagelsen.
Thomas Swindlehurst
Thomas Swindlehurst (født 21. mai 1874, død 15. mars 1959) var en britisk sportsutøver som deltok i de olympiske leker 1908 i London.
Swindlehurst vant en olympisk sølvmedalje i tautrekking under OL 1908 i London. Han var med på det britiske laget Liverpool-politiet som kom på andreplass i tautrekkingkonkurransen. De vant over Sverige i semifinalen men tapte finalen til City of London Police. Det var fem lag som deltok, alle medaljene ble vunnet av britiske lag.
Kommuner i departementet Pyrénées-Atlantiques
Dette er en liste over de 547 kommunene i departementet Pyrénées-Atlantiques i regionen Nouvelle-Aquitaine i Frankrike. Per 1. januar 2022 er antall kommuner redusert til 546.
(CAB) Communauté d'agglomération of Bayonne-Anglet-Biarritz, created in 2000.
(CAP) Communauté d'agglomération of Pau Pyrénées, created in 2000.
Bak kulissene
Bak kulissene (originaltittel: All that Jazz) er en amerikansk biografisk -dramafilm regissert av Bob Fosse. Den er en semi-selvbiografisk historie basert på aspekter ved Fosses liv. Manus er av Robert Alan Aurthur og Bob Fosse. Musikken er komponert av Ralph Burns.