cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Dvergpapegøyer
Dvergpapegøyer som kjæledyr
Dvergpapegøyer som er håndoppmatet og vant med mennesker fra starten av, blir gode kjæledyr. De er sosiale, og når de er trygge på menneskene rundt seg, kan de bestemme seg for å sitte på skuldrene eller fingrene til disse. Det fins også dvergpapegøyer som er så knyttet til sine eiere at de forsøker å mate dem, kose med hendene eller pusse håret deres. Dvergpapegøyer lærer sjelden å snakke, men kan, hvis de er trent fra ung alder, lære å etterligne enkelte ord eller lyder, som plystring eller telefonringing.
Husing av dvergpapegøyer
Dvergpapegøyer er ekstremt aktive og lekende fugler, og krever ganske store bur eller voljærer, siden de vil vantrives i små bur. De bør holdes i par, siden de vil kjede seg når de er alene. Når fuglene vantrives eller kjeder seg kan dette ende med at de plukker fjærene sine eller begynner å angripe partneren. En deprimert dvergpapegøye blir også lettere syk. Dvergpapegøyer kan holdes enkeltvis, men bare hvis eieren har mye tid og tålmodighet til å være sammen med den.
Dvergpapegøyene bør ha ekte grener i buret, da fabrikklagede er glatte og gir dårlig grep og i verste fall kan forårsake skader på dvergpapegøyenes føtter. Grener fra frukttrær, som epletrær og rogn er best, men også selje og bjørk er gode. Grener er også bra siden fuglene kan kvesse nebb og klør på dem og samtidig kose seg med å rive løs bark og skudd. Grener fra bartrær bør unngåes da disse inneholder garvestoffer, og alle grener og knopper av slekten Prunus som hegg, moreller, kirsebær, plomme og fersken som utløser cyanid når de blir skadet. Både garvestoffer og cyanid er selv i små doser ikke bra for dvergpapegøyer.
Diett
Dvergpapegøyenes diett i fangenskap består som oftest av frøblandinger med solsikke, hirse, havre, kanarifrø og hvete, eventuelt også pellets eller tørket frukt. De kan også få frukt og grønt som epler, pærer, plommer, fersken, aprikoser, fikener, sitrusfrukter uten skall og kirsebær uten stein, spinat, selleri, persille, gulrot, kløver, gress, løvetann, salat, umodne frø fra lønner og både stilk og blad fra groblad. Fuglene må under ingen omstendigheter få frukten kiwi siden denne er veldig giftig for papegøyer. De bør heller ikke få potet, hodekål, blomkål, avokado eller kålrabi siden disse grønnsakene kan være farlige for fuglene. Melkeprodukter som ost, iskrem og sjokolade kan også være til besvær for fordøyelsen deres, som en kilde til animalske proteiner anbefales heller kokt egg.
Potensielle problemer
Dvergpapegøyer er høylytte og skriker og synger hele dagen lang, særlig på morgenen og på kvelden, og kan for noen oppleves som plagsomme. Når fuglene er ute og flyr kan det lønne seg å holde et øye med dem, siden dvergpapegøyer er veldig nysgjerrige og elsker å bite på ting. Luftventiler og strømledninger kan være farlige, samt åpne akvarier som fuglene kan drukne i.
Siden alle dvergpapegøyer er nært beslektet, kan de få levedyktige avkom, som dermed blir hybrider. Disse hybridene er som oftest sterile og svakere enn de rene dvergpapegøyene. Derfor er det anbefalt å bare holde fugler av samme art eller av samme kjønn sammen av hensyn til de potensielt svake hybridene.
Pselliophorus
Pselliophorus er en slekt i familien buskspurver (Emberizidae).
Arter
Arter i rekkefølge etter Clements-lista :
Kjempeknoppurt
Kjempeknoppurt (Centaurea macrocephala) eller gulklint som den heter i Sverige er en storvokst blomst i kurvblomstfamilien.
Den er en nær slektning av andre knoppurtplanter som honningknoppurt og fagerknoppurt. Blomsten er flerårig og blomstrer med 7–10 cm store, gule blomster på en kraftig stengel. Blomstringen skjer fra juni til september. Den er viltvoksende i Kaukasus på subalpine gressmarker og i Armenia.
Her i landet dyrkes den som hageplante og er en mye brukt staude. Den foretrekker næringsrik og gjerne noe leirholdig jord. Er jorda leirholdig tåler den tørke bedre. Planten trives best i sol til lett skygge og er meget populær blant humler og bier.
Kjempeknoppurt egner seg godt som snittblomst eller tørket som evighetsblomst. Den brukes ofte som solitærplante i hagen og er hardfør.
Putumayo World Music
Putumayo World Music er et plateselskap som gir ut CD-er innenfor world music-sjangeren. Plateselskapet ble stiftet i 1993 av Dan Storper.
Historikk
I 1991, på vei hjem fra Bali, stoppet Dan Storper i San Francisco. I Golden Gate Park hørte han et afrikansk band ved navnet Kotoja. Han ble imponert over musikken og måten den samlet ulike typer mennesker i dans og glede. Dette ledet ham til å tenke bevisst på musikken som skulle presenteres i butikkene hans. Han laget en CD med en samling av musikk som han hadde samlet på sine reiser. Han fikk umiddelbart tilbakemeldinger om at folk likte musikken. Dette inspirerte ham til å gi ut sin første CD i 1993.
Cover-kunsten
Putumayo-CD-ene er veldig kjent for sin cover-kunst. Alt design-arbeidet er gjort av den engelske kunstneren Nicola Heindl. Hennes kunst er både folkelig og moderne.
Putumayo Presents
Putumayo World Music har gitt ut over 200 CD-er (2012) undertittelen Putumayo Presents:.
Det er typisk at en CD presenterer et tema og er en samling av sanger fra mange artister. Temaet kan være en musikktype (reggea, salsa, blues, folkemusikk) eller kan være regionalt (South African, Caribbean, Brazilian). Ofte er de i tillegg kategorisert etter typer som lounge, party, groove, folk etc. Et tema som går igjen på mange CD-er er musikk av kvinner.
Noen få CD-er er en presentasjon av én artist.
Putumayo gir ut spesielle tema beregnet spesielt for barn, under navnet Putumayo Kids. De er ofte katalogisert under betegnelsen Playground og Dreamland.
Fra og med utgivelsen av African Beat og Latin Beat den 30. august 2011 ble Putumayo sine CD-er gitt ut digitalt.
Cumbancha
Putumayo Presents sluttet å gi CD-er som presenterer én artist, og det ble dannet et søsterselskap med navnet Cumbancha. Den er ledet av Putumayos tidligere musikkonsulent Jacob Edgar.
De fem dynastiers og ti kongedømmers tid
Fem dynastier
Mot slutten av 800-tallet var Tang-dynastiet svært svekket, og de regionale kommandantene ble etter hvert praktisk talt selvstendige. Generalene kriget mot hverandre for å utvide sine egne områder, men anerkjente keiserens overhøyhet. Dette tok slutt i 907 da generalen Zhu Wen avsatte den siste Tang-keiseren, utpekte seg selv til keiser og grunnla det yngre Liang-dynastiet.
I Liangdynastiet hersket Zhu Wen over det meste av det nordlige Kina. Opprinnelig var han med i Huang Chaos opprørshær, men skiftet side og ble en avgjørende aktør i undertrykkelsen av opprøret. Derfor ble han gitt tittelen Xuanwu Jiedushi. Innen få år var gått hadde han konsolidert sin makt ved å knuse nabomaktene, og fikk tvang gjennom flytting av hovedstaden til Luoyang i det området er hans egen innflytelse. I 904 henrettet han keiser Zhaozong og innsatte hans 13-årige sønn som hersker under sin egen kontroll. Tre år etterpå fikk han gutten til å abdisere. Han utropte så seg selv til keiser.
1...
Liang-dynastiet ble ikke allment anerkjent av de andre krigsherrene. En av de mektigste var prinsen av Jin, Li Cunxu. Li Cunxu utpekte seg selv til keiser i 923, styrtet Liang-dynastiet og grunnla det yngre Tang-dynastiet.
2...
Etter dette fulgte noen roligere år, men i 936 gjorde generalen Shi Jingtang opprør. Han fikk støtte hos khitanerne i nord i bytte mot landavståelser og en årlig tributt. Med khitanenes hjelp seiret Shi Jingtang og kunne grunnlegge det yngre Jin-dynastiet.
3...
Khitanernes støtte var imidlertid kortvarig. I 943 invaderte de Kina og i løpet av tre år knuste de Jin-riket, inntok hovedstaden Kaifeng og sendte keiseren i eksil. Khitanerne ble ikke lenge i Kina. Allerede i 947 vendte de tilbake til sitt hjemland i nord.
4...
Maktvakuumet som oppsto ble fylt av generalen Liu Zhiyuan som grunnla det yngre Han-dynastiet.
5...
Dette dynastiet ble offer for et statskupp allerede i 951 og ble etterfulgt av det yngre Zhou-dynastiet.
Zhou-dynastiet var sterkere enn de to foregående, og den andre Zhou-keiseren, Chai Rong, utvidet grensene mot sør og beseiret khitanene i nord. Men i 960 ble også dette dynastiet offer for et kupp.
Ti kongedømmer
«Ti kongedømmer» er en samlebetegnelse for de ti viktigste andre statene i perioden. Av disse lå alle unntatt Nordre Han i sør. I tråd med teorien om Det himmelske mandat ble disse statene ansett som illegitime av senere kinesiske historikere.
Det fantes også en rekke andre stater, men som ikke medregnes blant de ti. Nevnes kan: Yan, Qi, Chengde Jiedushi (også kjent som Zhao), Yiwu Jiedushi, Dingnan Jiedushi, Wuping Jiedushi, Qingyuan Jiedushi, Yin, Ganzhou, Shazhou og Liangzhou.
Sigurd Islandsmoen
Sigurd Islandsmoen (født 27. august 1881, død 1. juli 1964) var en norsk organist og komponist. Islandsmoen er kjent blant annet for melodien til Jørgen Moes dikt Det lysnet i skogen. Han var organist i Moss fra 1916 til 1961.
Islandsmoens musikalske produksjon forøvrig, omfatter blant annet dødsmessen «Requiem» (1935–36, uroppført i 1943), operaen «Gudrun Laugar», oratoriene «Israel i fangenskap» (uroppført i 1931) og «Heimat frå Babel» (uroppført i 1934), korverket «Missa solemnis» (uroppført i 1954), korverket «Missa Nidrosiense» (1963), to symfonier, «Norsk ouverture» og andre orkesterverk, kammermusikk, klaver- og orgelverk samt en rekke korverker.
Bakgrunn
Islandsmoen vokste opp på gården Islandsmoen i Sør-Aurdal som den yngste av åtte søsken, i et hjem preget av musikk og sang. Da han var liten og var med på seteren hadde han en planke med orgeltangentene påtegnet, og når han «spilte» så hørte han tonene inni seg. Sitt første virkelige «orgel» fikk Islandsmoen som ni-åring, et harmonium laget av en farbror. Helt siden guttedagene var han levende opptatt av å samle og notere ned folketoner. Og det var på en reise for å samle inn slike at han i 1934 fikk tanken om å skape det som skulle bli ett av hans storverk, et rekviem.
Blant søsknene var den eldre broren, Olaus Islandsmoen (1873-1949).
Utdannelse
Han tok lærereksamen ved Elverum lærerskole i 1904, og jobbet som lærer fra 1904 til 1916. Først jobbet han som lærer og organist noen år i hjembygda Bagn, og senere virket han de siste seks årene som musikklærer i Gjøvik. Hjemme i Bagn ble en stor del av bygdas øvrige musikkliv drevet av to av hans brødre. I Gjøvik etablerte han et musikkdramatisk selskap. Både før og etter lærerstudiene studerte han ved Musikkonservatoriet i Oslo, blant annet under Gustav Fr. Lange, og senere også i Leipzig i Tyskland under Max Reger.
Yrkesliv
Gjennom sin posisjon som organist i Moss (1916–1961) gjorde han en stor innsats for byens musikkliv. Etter prøveoppføringer i 1919 av Haydns Årstidene og seinere Mendelssohns Elias, tok Islandsmoen initiativet til å danne Moss korforening i 1920. Senere tok han initiativet til dannelsen av Moss orkesterforening i 1924 etter en meget vellykket oppføring av Händels Judas Maccabæus. Samarbeidet mellom disse førte til oppføring av en rekke store verk for kor og orkester. Han ledet hele 49 oratoriefremføringer med Moss korforening, og er regnet som selve drivkraften i musikklivet i byen fra denne tiden.
Tiden i Leipzig er antatt å ha hatt stor innflytelse på hans musikalske utvikling. Det gjaldt særskilt organisten Karl Straube (1873–1950) og dirigenten Arthur Nikisch (1855–1922) som ledet Gewandhaus-orkesteret. De to sistnevnte trekkes frem som personligheter som påvirket ham i særlig grad. De senromantiske strømningene og kromatisk harmonikk påvirket ham betydelig. Islandsmoen ble siden aldri helt familiær med resten av samtidsmusikken, og det er sagt om ham at han ble født et hundreår for sent til å bli regnet blant de store klassiske komponistene.
Sigurd Islandsmoen var aktiv i musikklivet helt til det siste og ledet i 1964, samme året som han døde, uroppførelsen av sin historiske opera, «Gudrun Laugar».
Monumentet på Bagn kirkegård er utført av Ståle Kyllingstad.
Det lysnet i skogen
Verket ble til i 1902 og har fått opusnummer 15. Det ble en suksess først da Islandsmoen ti år senere, harmoniserte det for kor. Musikken ble innspilt på plate og solgte i ca. 10 000 eksemplarer. Jørgen Moes tekst hadde tidligere vært sunget til Vämlandsvisan.
Requiem
Islandsmoens Requiem ble ferdig i 1936, men ikke fremført i sin helhet før i 1943. Verket er opus nr. 42 og har følgende satser: Fire satser av verket ble fremført under vespergudstjenesten i Frogner kirke 1. november 1942, en måned før hele verket gikk gjennom sensuren. Verket inneholder flere temaer og motiver hentet fra folketoner fra Valdres. Islandsmoen ga i tidsskriftet Norsk Musikkliv 1943 nr. 1, en forklaring på hvordan han forvandlet folkemusikken til kunstmusikk :
Et requiem er en katolsk sunget dødsmesse og har ingen plass i luthersk liturgi, for ikke snakke om innen norsk kirkelig praksis. Ute i Europa har flere av de store klassiske komponistene lagd slike verk, og spesielt berømte er vel verkene til Mozart, Verdi og Cherubini. Islandsmoen har selv fremført Cherubinis Requiem i 1927 og har ganske sikkert latt seg påvirke av dette, selv om de er forskjellig i form. Tekstmessig følger han imidlertid tett på Mozarts bruk av tekstene, som igjen følger en tradisjon fra 1700-tallet om å forenkle disse. Også i Introitus og Kyrie har han fulgt etablert praksis, mens han bryter med Mozart og Verdi i Graduale hvor han bruker en gjentagelse fra Introitus. Han velger å behandle Dies irae annerledes enn Cherubini og Bruckner, og deler den opp og reorganiserer. Totalt tar Islandsmoen for seg 15 av de i alt 19 versene. Gjennom hele verket er det en varierende satsstruktur og det veksles mellom homofone og polyfone partier. I flere av partiene trer det nære slektskapet til norske folketoner frem, og melodien Herre Gud ditt dyre navn og ære setter preg på ''Dies irae, Kyrie eleison og Agnus Dei. ''
Requiem (opus 42) ble urfremført i sin helhet i Vår Frelsers kirke 14. januar 1943. Fire av satsene hadde allerede 1. november 1942 vært fremført i Frogner kirke. Verket ble ved begge anledninger fremført av Cæciliaforeningen og Filharmonisk Selskaps Orkester. Organist var Rolf Karlsen og solistene var Gunvor Mjelva (sopran), Svanhild Richvoldsen (alt), Sigurd Hoff (tenor), Øystein Sinding-Larsen (bass). Arild Sandvold dirigerte konserten.
Urfremførelsen var midt under den andre verdenskrig og domorganist Rolf Karlsen var på vei til konserten da flyalarmen plutselig gikk. Han forteller at han klarte å komme seg ned på «Konsen» [Musikkonservatoriet i Nordahl Brunsgate] uten å bli jaget ned, og at han der hadde det hyggeligere enn i en fremmed kjeller. Etter en halv time kom faren over og alt vendte tilbake til det normale. Klokken 21 startet konserten og han forteller at «- det var en eiendommelig stemning i kirken med disse norske tonene».
Da Cæciliaforeningen planla urfremføringen støtte de på vanskeligheter. Alt ble den gangen godkjent av Statens teaterdirektorat og ikke alle hadde underskrevet på de nødvendige erklæringer. Etter mye korrespondanse får de til slutt tillatelse til å holde konsert. I et brev datert 17. desember 1942 blir de gjort kjent med at verket har passert sensuren.
Dave Holland (bassist)
Dave Holland (født 1. oktober 1946 i Wolverhampton, England) er en britisk jazzbassist og komponist. De ulike bandene til Holland har ofte fungert som et springbrett for solokarrierer, som altsaksofonisten Steve Coleman har bevist.
Sigurd Islandsmoen
Requiem
Etter fremføringen i Oslo ble verket senere fremført i Stavanger, Moss, Drammen, Lillestrøm, Hønefoss (1946), Bergen (1949) , Voss (1949) og Trondheim. Verket er også fremført i København (1946) og i Brussel (1953) som en del av kulturutvekslingen mellom Belgia og Norge. Utdrag av verket ble også fremført i Paris i 1953. Oppføringen i Bergen ble direkteoverført av Norsk rikskringkasting.
Dave Holland (bassist)
Biografi
Holland har studert ved Guildhall School of Music and Drama og spilte først med Alexis Korner, deretter som en husbassist på Ronnie Scott's Jazz Club i London, men utforsket også Free Jazz i Spontaneous Music Ensemble med John Stevens og Trevor Watt. Senere kom Miles Davis til ham etter at han hadde hørt ham spilte live på Ronnie Scott's Club. Han inviterte Holland til Amerika, der han slo seg ned etter det. Holland fortsatte til New York City, der han først av alt møtte Herbie Hancock, Davis' tidligere pianist, som igjen bragte ham til Miles Davis. Gjennom sin deltakelse på albumet Bitches Brew var Holland deretter internasjonalt kjent.
Sigurd Islandsmoen
Requiem
Etter krigen forsvant verket, og det siste som er kjent er at det ble fremført i Brussel og Paris i 1953. Deretter forsvant notematerialet. Hvorfor og hvordan er ukjent, men det ser ut som om materialet aldri ble returnert. Direktesendingen i radio ble tatt opp, og det ble overført til NRK. Opptaket er senere forsvunnet. En versjon av "Agnus Dei"-satsen for orgel og kor overlevde og ble brukt i begravelsen til Kong Haakon 7.
Dave Holland (bassist)
Biografi
Holland har spilt i trio og kvartett med Chick Corea, Barry Altschul og Anthony Braxton. Han publisert flere soloalbum og et duoalbum med bass-kollega Barre Phillips. På denne tiden arbeidet han for ECM med John Abercrombie og Jack DeJohnette, som også var med å påvirke jazzutviklingen på 1970-tallet. Dette samarbeidet ble tatt opp igjen på begynnelsen av 1990-tallet, med utgivelsen av ytterligere to album. Igjen og igjen har han samarbeidet med Karl Berger.
Sigurd Islandsmoen
Requiem
Ingen viste hvor det var før det ble etterlyst i 1991 og Nasjonalbiblioteket kunne fortelle at alt arkivert materiale var på plass med unntak av nettopp Requiem. På Bagn Bygdesamling har det imidlertid blitt oppbevart en enslig microfilm i mange år av den opprinnelige versjonen slik den var før uroppføringen. De kunne derfor fortelle Nasjonalbiblioteket at Requiem ikke var tapt, de hadde en kopi. Kopien ble lagd under krigen av Islandsmoen for å sikre verket for ettertiden, og kopien var blitt lagt i magasinene på Bagn Bygdesamling. Det er antatt at noe av bakgrunnen var frykt for at verket kunne bli destruert på grunn av det sterke nasjonale preget det hadde, og den tyske motstanden mot å markere slikt. Denne kopien er siden blitt oppfotografert og utgitt av Norsk Musikkforlag. Disse hadde allerede i 1945 kjøpt rettighetene til verket og hadde den gang utgitt et klaveruttog til hjelp ved innstudering. Verket er siden blitt oppført ved Kirkemusikkdagene i Bergen 10. november 2002, og er nyutgitt av musikkforlaget 2L med støtte av Norsk kulturråd. På denne utgivelsen medvirker Det norske solistkor og Kristiansand symfoniorkester med Terje Boye Hansen som dirigent.
Dave Holland (bassist)
Biografi
Dave Holland Quintet ble stiftet i 1997, og har vunnet en rekke Grammy-nominasjoner og -priser. Denne kvintetten var satt sammen av Robin Eubanks (trombone), Steve Nelson (Marimba og vibrafon), Chris Potter (saksofon) og Billy Kilson. Senere var også Nate Smith (trommer) medlem. Holland endret bandet jevnlig ved å slippe til yngre musikere.
Sigurd Islandsmoen
Requiem
1. og 2. november 2008 ble verket satt opp i Moss kirke under ledelse av kantor Kjetil Ertresvåg. Moss kammerkor og solister fra plateinnspillingen medvirket.
Dave Holland (bassist)
Biografi
Holland er godt kjent som en komponist med folkevise-lignende motiver, asymmetriske rytmer og to eller flere sammenhengende emner (for det meste med trombone og saksofon).
Sigurd Islandsmoen
Æresbevisninger
Islandsmoen ble utnevnt til ridder av 1. klasse av St. Olavs Orden og fikk fra 1952 Statens kunstnerlønn.
Utstillinger
Det er en permanent utstilling om Islandsmoens virke ved Bagn Bygdesamling. Dette er et mindre museum i Sør-Aurdal som ble opprettet av hans bror Olaus Islandsmoen på hjemgården Islandsmoen.
Dave Holland (bassist)
Biografi
Siden 2005 har Dave Holland distribuert sin musikk gjennom sitt eget plateselskap, Dare2 Records. Ifølge hans egen uttalelse "virkelig, det første uavhengige plateselskapet" – "Pathways" –  var også debyalbumet for hans nyopprettede oktett i 2010. I tillegg er det planlagt markedsføring av en rekke live-opptak av ulike ensembler med Dave Holland, under tittelen "Archive Series". Som et publisert Vol. 1 opptak, gir Holland ut musikk med kvintetten sin fra verdensturneen i 2007.
Falklandsøyenes lovgivende forsamling
Falklandsøyenes lovgivende forsamling (engelsk: Legislative Assembly of the Falkland Islands) er den lovgivende forsamlingen på Falklandsøyene. Den erstattet Legislative Council i forbindelse med den nye grunnloven som trådte i kraft 1. januar 2009.
Forsamlingen har ti medlemmer og ledes av en speaker (president). Åtte medlemmer velges for fire år, mens de to siste plassene fylles av Chief Executive og Financial Secretary. Forsamlingen møtes i Stanley rådhus og har kontorer i det nærliggende Gilbert House.
Medlemmene velges gjennom personvalg, da det ikke finnes politiske partier på Falklandsøyene.
Michael Griffin
Dr. Michael Douglas Griffin (født 1. november 1949 i Aberdeen i Maryland) er en amerikansk fysiker og ingeniør på luftfart.
I april 2009 ble Griffin, som også har en akademisk bakgrunn, ansatt som en eminent forsker og professor innen mekaniske fag og luftfartsteknologi ved University of Alabama i Huntsville i Alabama. I 2007 sto Griffin oppført i magasinet TIME 100, magasinets liste over de 100 mest innflytelsesrike menneskene i verden.
Gene Sharp
Gene Sharp (født 21. januar 1928 i North Baltimore i Ohio, død 28. januar 2018 i Boston i Massachusetts) var professor emeritus i statsvitenskap ved University of Massachusetts Dartmouth. Han er kjent for sitt omfattende arbeid om ikkevoldelig kamp, ​​som har vært en inspirasjonskilde for mange demokrati- og frihetsbevegelser verden rundt.
Biografi
Sharp ble født i Ohio, som sønn av en omreisende protestantisk prest. I 1949 avla han bachelorgrad i samfunnsfag ved Ohio State University, der han i 1951 også fikk sin mastergrad i sosiologi. Fra 1953 til 1954 var Sharp fengslet i ni måneder etter å demonstrert mot innkalling til militær verneplikt i forbindelse med Koreakrigen. I 1968 mottok han tittelen Doctor of Philosophy i politisk teori fra University of Oxford.
Sharp var professor i statsvitenskap ved University of Massachusetts Dartmouth fra 1972. Han drev samtidig forskning gjennom Harvard Universitys Weatherhead Center for International Affairs. I 1983 grunnla han Albert Einstein Institution, en ideell organisasjon for studier og fremme av ikkevoldelig kamp i konflikter verden over.
I 2009 ble han nominert til Nobels fredspris, noe han også ble i 2012.
Sharps bidrag til teorier om ikkevoldelig motstand
Sharps hovedbudskap var at makt ikke er monolittisk, det vil si at den ikke stammer fra noen iboende kvalitet ved dem som holder den politiske makten. For Sharp var politisk makt – som i kontroll over et statsapparat – noe som til slutt stammer fra innbyggerne i staten, uavhengig av hva slags stat det ellers er. Hans grunnsyn var at enhver maktstruktur er avhengig av at tilstrekkelig mange av innbyggerne adlyder ordre fra de herskende. Hvis innbyggerne ikke adlyder, har lederne ingen makt.
Etter Sharps syn har alle effektive maktstrukturer forskjellige systemer som oppmuntrer eller avkrever lydighet fra sine involverte. Statsmakter har spesielt komplekse systemer for å holde de involverte, det vil si innbyggerne, lydige. Disse systemene omfatter spesifikke institusjoner som politi, domstoler og andre regulerende myndigheter, men kan også innebære kulturelle dimensjoner som inspirerer lydighet ved å antyde at makt er monolittisk, som for eksempel gudestatusen til faraoene i oldtidens Egypt, ærbødigheten som forventes overfor presidentembetet i USA, moralske eller etiske normer og tabuer. Gjennom disse strukturene blir innbyggerne presentert for et system av sanksjoner (fengsel, bøter, utfrysing) og belønninger (titler, rikdom, berømmelse), som påvirker omfanget av deres lydighet.
Sharp identifiserte denne skjulte strukturen som en mulighet for en befolkning til å forårsake betydelig endring i sin stat. Sharp viste til innsikt av Étienne de La Boetie (1530–1563), som sa at dersom innbyggerne i en bestemt stat erkjenner at de er kilden til statens makt, så kan de nekte å forbli lydige, noe som vil frata deres leder (og statsapparatet) makten.
Sharp publiserte Waging Nonviolent Struggle: 20th Century Practice and 21st Century Potential i 2005. Den bygger på tidligere skriftlige arbeider ved å dokumentere konkrete tilfeller der ikkevoldelige metoder har blitt brukt og erfaringene fra disse hendelsene, med beskrivelse av hvordan det er mulig å planlegge ikkevoldelig kamp for å gjøre den mer effektiv.
For sitt livslange engasjement for forsvaret av frihet, demokrati og begrensning av politisk vold gjennom vitenskapelig analyse av makt og ikkevoldelige metoder fikk han 4. april 2008 prisen Courage of Conscience fra The Peace Abbey of Sherborn.
En dokumentarfilm av den skotske regissøren Ruaridh Arrow, How to start a Revolution, om den globale innflytelsen til Sharps arbeid ble utgitt i september 2011. Filmen vant både prisen for beste dokumentar og The Mass Impact Award ved Boston Film Festival i september 2011. Den europeiske premieren ble holdt på Raindance Film Festival i London den 2. oktober 2011. Filmen vant igjen førsteprisen for beste dokumentar. Den har blitt beskrevet som den uoffisielle filmen til Occupy Wall Street-bevegelsen, og har blitt vist i byer over hele verden. Filmen ble vist i Det britiske parlamentet den 1. februar 2012. Filmen var også en sentral del av programmet på festivalen Human Rights Human Wrongs i Oslo i 2012, der både regissøren Arrow, Sharp selv, samt Jamila Raqib, daglig leder for Albert Einstein Institution, var til stede.
Sharps innflytelse på motstandskamp verden over
Sharp har blitt kalt både «ikkevoldens Machiavelli» og «den ikkevoldelig krigføringens Clausewitz».
Sharps skrifter om «sivilt forsvar», Civilian-Based Defense, ble brukt av regjeringene i Litauen, Latvia, og Estland under kampen for selvstendighet fra Sovjetunionen i 1991.
I forbindelse med uroen i Iran etter valget i 2009, anklaget den iranske regjeringen demonstrantene for å følge Gene Sharps taktikk. Avisen Teheran Times rapporterte: «Ifølge tiltalen skal en rekke av de arresterte ha tilstått at uroen etter valget var forhåndsplanlagt, og skulle igangsette en fløyelsrevolusjon, i den grad at over 100 av de 198 ikkevoldelige metodene til Gene Sharp var blitt implementert.»
Associated Press rapporterte i september 2010, mer enn fire måneder før den egyptiske revolusjonen i 2011, at Gene Sharps arbeid ble brukt av aktivister som sto den politiske lederen Mohammed ElBaradei nært. The New York Times rapporterte at Det muslimske brorskap på sin hjemmeside viste til Sharps Fra diktatur til demokrati og kalte den «sterkt anbefalt litteratur», noe Sharp også bekreftet under festivalen Human Rights Human Wrongs i Oslo 2012.
Vjatsjeslav Lykho
Vjatsjeslav Lykho (født 16. januar 1967) er en russisk friidrettsutøver.
Han representerte SUS under Sommer-OL 1992, hvor han tok bronse i kulestøt.
Bråstad gruver
Bråstad gruver ligger om lag 4 km nordvest for Arendal sentrum, nær handelssenteret Stoa; området lå før 1993 i Øyestad kommune. Gruvene har navn etter gården Bråstad som lenge ble drevet sammen med gruvene som en såkalt «gruvegård».
Bråstad gruver var den jerngruve i Arendalsfeltet med lengst drift. De ble opprettet på 1600-tallet, og hadde stor drift omkring år 1800, men ble stengt i 1870-årene. Da var de flest norske jernverkene allerede nedlagt.
Med stigende malmpriser sikret Ulrik Fredrik Gyldenløve seg eiendomsretten til Bråstad gård og gruvene der. I 1693 fikk han også oppnevnt en kommisjon som avgjorde at gruveeiere rundt Arendal skulle avstå sine gruver til ham, og de som fikk drifte gruvene videre, hadde forbud mot å selge malm til noen før Fritzøe jernverk (som ble kontrollert av Gyldenløve) hadde fått dekket sitt behov. I realiteten dikterte Gyldenløve kommisjonens arbeid.
Sommeren 1798 besøkte bergmestrene Christian Ancher Collett og Peter Petersen Arendalsfeltet på vegne av Rentekammeret i København for å inspisere Sør-Norges jernverk og gruvedrift: «Det falder os tungt at beskrive den slette Tilstand i hvilken samtlige disse Gruver befandtes», drevet på «en høist enfoldig og for Vedkommende Ejere skadelig Maade». Bråstad gruver brøt malm av høy kvalitet, men det ble drevet rovdrift på ressursene av lokale bønder som var ukjent med gruvedrift og sikkerhetsmessige foranstaltninger. Straks gruven hadde nådd en viss dybde, styrtet den sammen. Dette var hendt med 18 av gruveåpningene på Bråstad, og for Petersen som var bestyrer for Fritzøe verk, var dette et sviende tap.
Hovedgruvene på Bråstad heter Gyldenløve og Antoinette og ligger vest for jernbanen. De andre gruvene ligger øst for jernbanen og ble nedlagt seinest i 1840-årene. Flere hestevandringer er bevart ved gruvene. Noen av gruvene er fylt med betongavfall, andre er fylt med søppel.
Den første driftsperioden var i 1650-1882 for Fritzøe jernverk. I 1906-07 var det prøvedrift i Gyldenløve-Antoinette gruver for A/S Malmexport. I 1916-21 var der drift i Gyldenløve og Antoinette gruver for A/S Braastad Jerngruber. I 1941 var der tilfeldig drift. I 1952-75 var der drift for Christiania Spigerverk.
Norvegr: Norges historie
Norvegr: Norges historie er Aschehougs femte norgeshistorieverk. Det ble utgitt i fire bind i 2011 og består av til sammen 1070 sider med Hans Jacob Orning som fagredaktør.
Gunnar Reiss-Andersen
Gunnar Reiss-Andersen (født 21. august 1896 i Larvik, død 30. juli 1964 i Arendal) var en norsk forfatter, hovedsakelig av lyrikk.
Bakgrunn
Gunnar Reiss-Andersen gikk til sjøs 17 år gammel, og seilte i ett år med en brigg der onkelen Knut Knutsen var skipper. Etter examen artium ved Frogner skole i Kristiania i 1916 gikk han inn i det militære og utdannet seg til underoffiser. Han studerte kunstmaling i København og Paris. I flere år virket han som kunstmaler, illustratør med utforming av bokomslag, og kunstanmelder i Arbeiderbladet.
Dikter
Reiss-Andersen fikk Statens kunstnerlønn fra 1945. I 1962 ble han utnevnt til ridder av 1. klasse av St. Olavs Orden. Fra 1963 mottok han også en æreslønn fra Gyldendal.
Ettermæle
Hans kanskje mest kjente dikt «Til hjertene», er brukt som ledemotiv i Gunnar Staalesens krimnovelle Gunnar Reiss-Andersen, sa han.
Svart Metall bandet Vreid har basert alle tekstene fra I krig på Dikt fra Krigstiden.
En byste av Reiss-Andersen står i utkanten av bøkeskogen i Larvik.
Kari Iveland
Kari Iveland (født 10. oktober 1962) er en norsk vokalist, låtskriver og tekstforfatter fra Oslo. Hun har flere utgivelser bak seg som artist og låtskriver og har jobbet som frilans sanger siden 1985. Hun har vært en profilert sessionsanger og korist på plater, turneer, jingler, reklamer og filmer, og sangtekstforfatter og låtskriver for flere norske artister. Hun har også bidratt på utgivelser som Avslutningen av Ole Paus og Noen ganger er det ålreit av Odd Børretzen og Lars Martin Myhre.
Høsten 2018 ble Kari Iveland ansatt ved Universitetet i Agder der hun er doktorgradsstipendiat ved Instituttet for Rytmisk Musikk, hvor hun også underviser i vokal og låtskriving.
Karriere
Kari Laura Iveland er født i Bihar i India og bodde som barn i Sylhet, Bangladesh, som misjonær barn og datter av Tobias og Else Iveland, før familien flyttet til Norge i 1970. Kari har mastergrad i utøvende musikk, Norges musikkhøgskole/ Universitetet i Oslo, og musikk/vokalstudier fra Dick Grove School of Music i Los Angeles.
Kari Iveland ble kjent som artist gjennom debutalbumet og dokumentarfilmen Vektløs fra 2002. Filmen ble laget av dokumentarfilmskaper Sigve Endresen, Motlys. Sangene på albumet Vektløs skrev hun sammen med Hilde Heltberg som satte musikk til Karis tekster. Personlige erfaringer med Anorexia Nervosa dannet grunnlaget for filmen.
På slutten av 2004 laget Iveland en tekst til en forbønnsgudstjeneste i forbindelse med tsunami-katastrofen i Asia. Hun ba Heltberg skrive melodi til sangen, «Hvorfor er det stille nå?». Samme år spilte hun også inn hennes andre album Avtrykk på Madagaskar.
Hun har spilt mange konserter sammen med Hilde Heltberg og skrevet mange tekster for henne, «Under Water, «Come to Me», «Elske det umulige», «Hold om meg», «Elske fritt», «What To Do» og «Forglem meg ei».
Iveland har medvirket på mange plateinnspillinger som med Finn Kalvik på Livets lyse side (1988), Henning Kvitnes Postcards from Life (1993) og Freddy Dahl Never (2016). Øystein Sunde sine album Du må'kke komme her og komme her (1994), Sånn Er'e Bare (2005) og Bestefar (2016) har hun også bidratt på.
Anita Skorgan har benyttet Iveland som tekstforfatter på en rekke sanger som «Med tiden», «Stille vann», «Herberget mitt», «Kyrie Eleison» og «Is it True». Også på Skorgans sang til Jahn Teigen, «Ordinary People», var hun med på å skrive tekst og melodi sammen med Skorgan.
Hun har også turnert med en rekke forskjellige artister, blant andre Dance With A Stranger og Morten Harket.
I 2008 var hun med på albumet Disney Store Norske Hits hvor hun sang på «Zero Til Hero» fra filmen Herkules (1997). I Herkules hadde hun stemmen til musen Thalia og sang på flere av sangene. Hun har også koret på en rekke Disney filmer som Skjønnheten og udyret (1991), Aladdin (1992), Bambi (1993), Løvenes konge (1994), Mulan (1998), Snehvit og de Syv Dvergene (2001), Løvenes konge 3: Hakuna Matata (2004), Ole Brumm og Heffalompen (2005), Bambi 2 (2006) og Askepott 3: Den magiske tryllestaven (2007).
Innimellom alle bidragene til andre artister har hun gitt ut ytterligere tre soloalbum, Lille livet i 2010, Tre i 2014 og Ingenting i 2018, alle med eget materiale, og hun har gitt ut flere singler.
Utmerkelser
I 2002 mottok hun også Prøysenprisen.
Bøker
Hun har utgitt to fagbøker:
Culaiakademiet
Culaiakademiet eller Culaiakademiet for klassisk lærdom (徂徕书院 cúlái shūyuàn) ble bygget av vismannen og filosofen Shi Jie i det nordlige (dvs. tidligere (Song-dynastiets tid, i de tre år han var i den foreskrevne sørgeperiode etter sin fars død (1038–40). Ved siden av akademiets egentlige bygning stod «Duyi-tang» (读易堂 dúyì-táng, «Hallen for studiet av Yi», der Shi Jie, Sun Fu og Shi Jies disippel Jiang Qian studerte Zuo Zhuankommentaren til Vår- og høstannalene og Forandringenes bok.
Akademiet regnes som et av den tidlige Song-tidens «Fire store akademier». Det lå på nordhellingen av Culaifjellet i provinsen Shandong, der nå byen Tai'an ligger. I dag er dette stedet kjent under navnet Shufang (書坊), som betyr bibliotek.
Nyttefunksjon
Nyttefunksjonen er en funksjon som brukes innenfor konsumentteori for å vise hvordan en konsument velger når han eller hun står overfor valg av flere goder. Når man ser dette i sammenheng med en budsjettbetingelse så kommer man frem til konsumentens optimale godevalg. Nyttefunksjonen er en ren teoretisk fremstilling av konsumentens godevalg. Funksjonen tar sikte på at konsumenten tar rasjonelle valg og holder seg tro til nyttefunksjonen.
En indiffereskurve er ei nivålinje til nyttefunksjonen, og viser ulike kombinasjoner av goder som gir konsumenten samme nytte.
Et indifferenskart, dvs et sett med indifferenskurver, viser nyttefunksjonen i et diagram.
Grinddalsfossen
Grinddalsfossen er en foss i Geiranger i Stranda kommune i Møre og Romsdal. Den ligger i Grinddalselva, ei sideelv til Geirangerelva, som i 1993 ble varig vernet mot kraftutbygging i Verneplan IV.
The Diamond Crown
The Diamond Crown er en amerikansk stumfilm fra 1913, regissert av J. Searle Dawley.
Handling
Mrs. Wethersby kontakter politiet angående en rekke tyverier har blitt begått i hjemmet hennes. Kate Kirby, en detektiv, påtar seg etterforskningen som hennes aller første sak. Hun flytter inn i fru Wethersbys hus, under påskudd av å være hennes private sekretær. Foruten fru Wethersby, består husstanden av hennes sønn, og tre tjenere som Kirby mener har et mistenkelig utseende.
Kirby oppdager en revolver i en skuff på skrivebordet, som fru Wethersby forklarer at hun eier for å beskytte seg selv. Hun blir også klar over en subtil delikat parfyme, som er markant forskjellig fra colognen som fru Wethersby sprøyter seg rikelig med. Det viser seg snart at det var Wethersby som var den egentlige innbruddstyven, i hennes eget hjem.
The Difficult Couple
The Difficult Couple (originaltittel: Nan fu nan qi) er en kinesisk stumfilm fra 1913 regissert av Zhang Shichuan.
Toufic
Toufic (arabisk: ) er et arabisk mannsnavn. Det er utledet fra roten w-f-q, som betyr enighet eller forsoning, og er også brukt som etternavn.
Navnet har blitt transkribert på en rekke måter til det latinske alfabet, inkludert Toufik, Toufick, Tofik, Tofic, Tofick, Tovik, Tovic, Tovick, Touvik, Toviq, Tufic, Tufik, Tufick, Tuvik, Tuvic, Tuvick, Tuviq, Taufic, Taufik, Taufick, Tawfiq, Tawfik, Tawfic, Tawfick, Tewfik og Tefik.
Tilsvarende navn finnes på tyrkisk (Tevfik), albansk (Teufik) og hebraisk (: Tovik eller Tuvik). Navnet er også beslektet med greske Tobias (Τοβίας).
Tsjaplygin
Tsjaplygin kan vise til:
Makromolekyl
Makromolekyler er kjempemolekyler som er bygd opp av opptil flere tusen atomer som er bundet sammen med kovalente bindinger. Nabomolekylene holdes sammen av svake bindinger og kalles et polymer når man har tilstrekkelig mange. Eksempler på polymerer er cellulose i planter, stivelse i frø, glykogen i muskler og polyvinylklorid (PVC).
York-riten
York-riten er en av mange riter innen frimureri. Denne frimurerretningen har angivelig sitt utspring i York i England etter en legende om at det første frimurermøtet i landet ble holdt her. Den er én av to høygradsretninger innenfor det amerikanske frimureri (den andre er den gamle og anerkjente skotske ritus), og i enkelte tilfeller blir den også kalt «American Rite».
Makromolekyl
Lengden på makromolekylene kan variere, og egenskapene til polymerene avhenger av lengden på makromolekylene og eventuelle sidegrupper i makromolekylet.
Karbohydrater er sukkerarter. Karbohydratene finnes som monosakkarider, disakkarider og polysakkarider. Et monosakkarid består av hydrogen, karbon og oksygen som er bundet i ringform. Et disakkarid er to ringer som er bundet til hverandre. Polysakkarider er mange monosakkarider som er bundet sammen til lange kjeder.
Stivelse og cellulose er to viktige polysakkarider. Vi mennesker kan fordøye stivelse, men ikke cellulose. Mange dyr har bakterier som hjelper dem med å bryte med cellulose.
Vi kan dele opp stivelse i to grupper, amylose og amylopektin. Forskjellen på disse er at amylopektinet har en knekk.
Lipider deles inn i fett, fosfolipider og steroider. Fett består av glyserol og 3 fettsyrer. Fosfolipider likner gansk mye på fett, men her er den ene fettsyren byttet ut med en fosfatgruppe.
Proteiner er bygd opp av polypeptider, og har mange viktige funksjoner i kroppen. Mange enzymer er proteiner.
Nukleinsyrer er viktige bestanddeler i DNA og RNA.
Elmore James
Elmore «Elmo» James (født 27. januar 1918, død 24. mai 1963) var en amerikansk bluesgitarist, vokalist og bandleder. Han ble født i Mississippi. I 1980 ble han posthumt valgt inn i Blues Hall of Fame.
Stilen hans var karakteristisk; han hadde en sterk og uttrykksfull stemme og en finslepen og følsom slide-gitar. Han var inspirert av blant annet legendariske Robert Johnson og munnspilleren Sonny Boy Williamson II.
Kjente sanger er «Dust my broom», «Look on yonder wall», «Done somebody wrong», «It hurts me too», «Shake your moneymaker». I nyere tid har han inspirert artister som ZZ Top, Fleetwood Mac, Rolling Stones og Allman Brothers.
Zhang Qiang
Zhang Qiang (født 4. mai 1979 i Heilongjiang) er en kinesisk rullestolcurlingspiller. Han har to VM-bronsemedaljer som fremste meritter, og har vært treer og reserve på det kinesiske landslaget siden 2007.
Han begynte med rullestolcurling i 2007, og debuterte for Kina i 2007, ved kvalifiseringsmesterskapet for VM i 2008.
Idrettskarriere
Wang var treer ved kvalifiseringsmesterskapet for VM i rullestolcurling 2008, men Kina kom på 9.-plass i denne kvalifiseringen, og ble ikke kvalifisert til VM 2008.
Han var reserve da Kina i 2010 vant kvalifiseringsmesterskapet for VM i rullestolcurling 2011 i Praha i Tsjekkia, og ved VM 2011 kom Kina på 5.-plass. Ved VM i rullestolcurling 2012 fikk Kina bronse, de slo Slovakia 7-4 i bronsefinalen. Ved neste VM, i 2013, kom de også på 3.-plass, denne gangen slo de USA 6-5 i bronsefinalen.
Han var treer ved Paralympiske vinterleker 2014 i Sotsji i Russland, der det kinesiske laget kom på 4.-plass. Her tapte de 3-7 for Storbritannia i bronsefinalen.
GAZ-63
GAZ-63 er en russisk 4x4 2 tonns lastebil produsert fra 1948 til 1968 av GAZ. Det var en videreutvikling av den tidligere GAZ-51 lastebil og er veldig lik denne i utseende.
Nikolaj Tsjernykh
Tsjernykh spesialiserte seg på astrometri og bevegelsene til de mindre legemer i solsystemet og arbeidet ved Krim-observatoriet i Ukraina fra 1963.
Den 2. april 1976 oppdaget Tsjernykh en liten asteroide i asteroidebeltet, som han gav navnet 2190 Coubertin, etter Pierre de Coubertin, de moderne olympiske lekers far.
I fagkretser er vel så godt kjent for sine oppdagelser av to periodiske kometer, 74P/Smirnova-Chernykh og 101P/Chernykh. I tillegg oppdaget han også en rekke asteroider, inkluderte de større 2867 Šteins og den trojanske asteroiden 2207 Antenor. Tsjernykh arbeidet tett med sin kone og kollega Ljudmila Ivanovna Tsjernykh (Людмила Ивановна Черных).
7,5cm KwK 40 L/48
«7,5cm KwK 40 L/48» ( «7,5cm Kampfwagenkanone 40 L/48» ) var en standard stridsvognskanon brukt i en rekke tyske stridsvogner under den andre verdenskrig. Den ble først brukt i 1943 og forble i bruk til slutten på den andre verdenskrig.
Hardingrock
Hardingrock er et band bestående av Knut Buen, Vegard Sverre Tveitan (Ihsahn) og Heidi Solberg Tveitan (Star of Ash). I 2007 ga de ut albumet Grimen.
Longwood
Longwood er et tettsted og et distrikt på den britiske øya St. Helena, hvor Napoleon ble sendt i eksil fra 1815 og frem til sin død 5. mai 1821. Frankrike eier landområdet rundt Napoleons opprinnelige gravområde, men Storbritannia innehar full suverenitet.
Nidda (elv)
Nidda er ei elv i Hessen i Tyskland, og ei av sideelvene til Main fra høyre. Hun har sitt utspring i Vogelsberg i Taufsteinfjella nær byen Schotten og renner gjennom Niddastausee og byene Nidda, Niddatal, Karben og Bad Vilbel. Ved Harheim når hun Frankfurt am Main og etter 98 KM munner hun ut i Main i Höchst i Frankfurt.
Navnet
Navnet Nidda er et av Europas eldste elvenavn. Den romerske byen Nida som ble opprettet i 1. århundre tyder på at elvenavnet allerede fantes på den tiden. Elvenavnet er utbredt i hele Europa, som for eksempel i Polen, de baltiske landene, Skandinavia, på De britiske øyer og i det vestlige Mellom-Europa, derfor fører lingvister navnet tilbake til urindoeuropeisk opphav.
Regulering
På 1920- og 1960-tallet ble Nidda regulert for å redusere fare for flom. De mange buktingene i elva forble som små vann, mens elveleiet ble gjort rettere og dypere. Siden 1993 har man delvis arbeidet for å tilbakeføre Nidda til det naturlige elveleiet.
Sideelvene til Nidda er Eichelbach og Nidder fra venstre og Horloff, Wetter, Erlenbach, Eschbach, Kalbach, Urselbach, Steinbach og Sulzbach fra høyre.
Allround-NM på skøyter 1982 for herrer
Allround-NM på skøyter 1982 for herrer ble avholdt 6. og 7. mars 1982 på Oppdal stadion i Oppdal. Teknisk arrangør var Oppdal Skøyteklubb.
Norgesmester ble Rolf Falk-Larssen, Trondhjems SK.
Tiden (7.08,96) til Geir Karlstad på 5 000 m var ny juniorverdensrekord, etter forbedring av sin egen notering fra junior-VM helgen i forkant i Innsbruck, Østerrike, hvor han fikk 7.18,50.
Sannhetsnærhet
Sannhetsnærhet (etter tysk Wahrheitsnähe; engelsk: verisimilitude eller truthlikeness [av latin veritas = eng. truth = «sannhet» og lat. similis = eng. like = «lignende»]) betegner i Karl Poppers vitenskapsteori et relativt mål på hvor «nær» sannheten en vitenskapelig teori ligger (i sammenligning med motstridende teorier), eller på hvor «tilnærmet sann» den er.
Problemet
Det er åpenbart at man av to motstridende teorier bør foretrekke den som er sann. Ifølge den kritiske rasjonalismen kan man imidlertid aldri vite sikkert om våre vitenskapelige teorier er sanne. Antagelig er de fleste av teoriene våre teknisk sett usanne, siden fremtidige oppdagelser vil føre til forbedringer i vår forståelse. Dette fører til den paradoksale situasjonen at vitenskapsfolk må velge mellom to (eller flere) teorier som de antar er usanne.
Popper påpeker at en usann teori likevel kan være ytterst nyttig, nemlig hvis den ligger «så nær opptil» sannheten at den kan forklare og forutsi fenomenene rundt oss. Således vet vi f.eks. at Newtons mekanikk er usann (siden den ble motbevist gjennom Einsteins relativitetsteori), men kan likevel bruke den i dagliglivet fordi dens forutsigelser er tilstrekkelig presise for de aller fleste av våre formål. Einsteins teori kan i sin tur godt være sann, men det kan like gjerne tenkes at den i fremtiden må erstattes med en annen teori, som gir enda mer presise prediksjoner.
Poppers løsning
Når man må velge mellom to teorier som er usanne, bør man ifølge Popper foretrekke den teorien som er «nærmere» sannheten. Selv om vi i dag vet at Newtons teori er usann, er den etter denne oppfatningen en bedre teori enn Keplers teori, som igjen er en bedre teori enn Kopernikus’ teori. Skriver man V(N) for «sannhetsnærheten av Ns teori», så kan man ifølge Popper sette opp følgende ulikhet:
Dette betyr at man har rasjonelle grunner til å foretrekke noen teorier fremfor andre, selv om man ikke med sikkerhet kan si at de foretrukne teoriene er sanne. Teorier med en større sannhetsnærhet representerer en bedre tilnærmelse til sannheten. Dette er til en viss grad objektivt målbart ved å sammenligne en teoris prediksjoner med empiriske målinger: Det numeriske avviket mellom teoretiske forutsigelser og empiriske målinger er mindre for Keplers teori enn for Copernicus’ teori, altså er Keplers teori bedre.