cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Harro Harring
Bakgrunn
Harro Harring kom fra Vobbenbøl nær Husum. I 1810 døde faden og familiens gård ble satt på tvangauksjon. Han og moren flyttet til Hatsted.
Han utdannet seg først til maler ved Københavns kunstakademi, siden i Dresden og igjen i København.
Solaris korrigert
Språklig uttrykker jegpersonen seg på et urent språk med trekk av stavangerdialekt, oldnorske former, dansk, engelsk og lavlandsskotsk. Utypisk for science fiction-fortellinger er ikke hovedpersonen en opprører eller analytiker, men en enkel arbeider, med aktive, konkrete drømmer om trygghet og et godt liv for seg og sin kjære. I løpet av diktet skildres en situasjon hvor menneskene skal evakuere verden, tilsynelatende gjennom å bli klonet («so kan ein modell / af meg lefa der inn, abstract-faktical. / Den ska ku existen long eftr meg»).
Frank J. Fletcher
Han var nevø av admiral Frank Fletcher. Fletcher ble født i Marshalltown, Iowa 29. april 1885. Han ble opptatt ved United States Naval Academy i 1902, og han ble uteksaminert fra Annapolis den 12. februar 1906. De første årene av hans karriere ble tilbrakt på slagskipene USS Rhode Island (BB-17), USS Ohio (BB-12), og USS Maine (BB-10). Han brukte også mye tid på USS Eagle (1898) og USS Franklin (1864).
Harro Harring
Frihetskjemper i mange land
I 1821 reiste han til Hellas for å delta i frihetskrigen, og der møtte han blant annet Lord Byron. Harring vendte snart tilbake til Roma og derfra til Wien og München, hvor han malte og skrev stykker for Theater an der Wien.
I 1828 tok han tjeneste i den russiske hæren i Warszawa, men han reiste etter kort tid til Vest-Europa på grunn av julirevolusjonen. På grunn av forskjellige avisutgivelser ble han politisk forfulgt, og bega seg derfor til Sør-Frankrike, hvor han traff Mazzini og deltok i hans tog til Savoia. Nå ble han arrestert i Sveits og utvist.
Han dro til England, og siden til Helgoland, hvor han igjen ble utvist. Siden dro han til Jersey og forskjellige steder på fastlandet, før han bega seg til Rio de Janeiro, hvor han levde av å skrive i fem år. Da revolusjonen brøt ut i Europa i 1848, vendte han tilbake, men han ble igjen utvist og truet med fengsel, først i Hamburg, og i 1850 i Kristiania, hvor han hadde angrepet den norske statsforfatningen i skuespillet Testamentet fra Amerika. Harring hørte til kretsen rundt Marcus Thrane og en kort tid ut tidsskriftet «Folkets røst». I Christiania bodde Harring et halvt år i samme hus som Bjørnstjerne Bjørnson og Harring gjorde sterkt inntrykk på den unge Bjørnson. Stattholder Severin Løvenskiold ville utvise Harring med begrunnelse at han var utenlandsk spion, kongen bifalt og Fredrik Stangs regjering utviste da Harring. Utvisningsvedtaket førte til at protester i byen. Flere hundre mennesker skal ifølge Hoem ha samlet seg på kaia da Harring ble ført om bord i dampskipet med kurs for Danmark. Bjørnson holdt sin første politiske tale i protest mot utvisninga. Henrik Ibsen og Åsmund O. Vinje protesterte også.
Frank J. Fletcher
I november 1909 ble han tildelt kommandoen på USS Chauncey (DD-3), en enhet av den asiatiske Torpedo Flotilla. Han overtok kommandoen over USS Dale (DD-4) i april 1910 før han i mars 1912 returnerte tilbake til USS Chauncey som skipssjef. Han ble overført til USS Florida i desember 1912, og han var ombord på dette slagskipet under USAs okkupasjon av Veracruz, Mexico, i april 1914. For sin fremragende opptreden i slaget ved Veracruz mottok han Medal of Honor.
Ved utbruddet av første verdenskrig tjenestegjorde han på hangarskipet USS Kearsarge (BB-5) frem til september 1917, etterpå mottok han kommandoen over USS Margaret (SP-527). Han ble tildelt USS Allen (DD-66) i februar 1918 før han tok kommandoen over USS Benham (DD-49) i mai 1918. For sin utmerkede tjeneste som skipssjef på USS Benham, der han var engasjert i viktige, krevende og farlige patruljerer i europeiske farvann, mens han drev beskyttelse av meget vital betydning av konvoier, ble han tildelt medaljen Navy Cross.
Admiral Frank Jack Fletcher døde den 25. april 1973, bare fire dager før sin 88nde bursdag på Bethesda Naval Hospital i Bethesda i Maryland. Han ble deretter gravlagt på Arlington National Cemetery.
Harro Harring
Frihetskjemper i mange land
Etterpå dro han til London, og i 1854 var han i Hamburg, men måtte igjen flykte til Sør-Amerika. To år senere vendte han tilbake til Europa, hvor han levde resten av livet i fattigdom i London og på Jersey.
Solaris korrigert
Diktets tittel kan gi assosiasjoner til Stanislaw Lems roman Solaris (1962) og Andrej Tarkovskijs filmatisering Solaris fra 1972. Visjonsdimensjonen kan lede tankene til Harry Martinsons Aniara, mens det hybride språket minner om Axel Jensens bøker fra Oblidor.
Helligskogen
Helligskogen (fra finsk Pyhämettä, «den hellige skogen») er et sted med militær grensestasjon og vandrerhjem i Skibotndalen. Stedet ligger ved E8 om lag 30 km fra Skibotn og om lag 10 km fra grenseovergangen til Finland, like der hvor nedstigningen begynner.
Vandrerhjem og tollstasjon
Vandrerhjemmet er en gammel fjellstue som markedsfører seg med at den er et godt utgangspunkt for turer til Treriksrøysa, som er verdens nordligste i sitt slag.
Helligskogen tollstasjon er den stasjon som det transporteres mest varer over av grenseovergangene i Troms og Finnmark. Overgangen er spesielt viktig for eksport av fisk fra Troms.
Militær vaktstyrke
Hæren hadde under den kalde krigen en stående vaktstyrke på stedet, som er en gammel møteplass for reisende på Nordkalotten. Vaktstyrken på Helligskogen, og på Brennfjell, var en del av Brigaden i Nord-Norges forsvarsverk i Skibotndalen. Den framskutte styrken på Helligskogen skulle sinke en eventuell sovjetisk eller finsk invasjon over land via Finland, slik at sprengningstroppene fra Brennfjell kunne klargjøre sine sprengningsobjekter.
Stasjonen var bemannet med en infanteritropp fra Brennfjell leir lenger nede i Skibotndalen der resten av kompaniet var forlagt. Kompaniet kom fra 2. bataljon Skjold - Bn 2. Geværkompaniene i Bn 2 rullerte på å bemanne Skibotndalen med tre måneders lange opphold. Oppgaven var å stenge veien gjennom dalen ved å føre oppholdende strid. På en rekke steder var det laget mulighet for å sprenge veien om det skulle bli en invasjon. Mange tonn sprengstoff lå plassert under bruer og i veiskjæringer fram til midten av 1990-tallet. Daghavedende offiser på Brennfjell sjekket ladningene tre ganger hver dag hele året. På forskjellige steder (objekter) var det laget betongstillinger med skuddfelt på kryss og tvers over Skibotndalen. På vaktrunder på 1980-1990 -tallet ble det konfiskert mange filmruller av "turister" som hadde tatt bilder av betongstillinger og andre militære installasjoner.
Leiren er ikke i bruk av forsvaret. Det er mange år siden den ble nedlagt. Har vært prøvd som villmarkssenter og kafe, men har nå stått ubrukt i flere år. Helligskogen leir blir kun brukt til kurs og konferanser. Muligens også som feriested for det militære.
Under koronapandemien i 2020 ble leiren tatt i bruk av Forsvaret for å begrense smitte ved å redusere størrelsen på kohortene i de større leirene.
Litteratur
Forfatteren John Giæver ga i 1928 ut boka Mattis fra Helligskogen.
Poly Styrene
Poly Styrene, egentlig Marianne Joan Elliott-Said (født 3. juli 1957 i Bromley, Kent, død 25. april 2011 i Sussex), var en britisk musiker, låtskriver og vokalist, best kjent fra punkrockbandet X-Ray Spex.
Moren, som oppdro henne alene, var en britisk (skotsk-irsk) advokatsekretær. Hennes far var en somalisk tidligere aristokrat. Som tenåring var Poly kjent som hippie, og i en alder av femten år rømte hun hjemmefra med bare tre pund i lommen da hun haiket fra en musikkfestival til en annen og bodde sammen med andre hippier.
Etter å ha sett en konsert med Sex Pistols i 1976 ble hun inspirert til å danne sitt eget punkband som fikk navnet X-Ray Spex. I 1978 tok moren henne med til et sykehus der Poly ble feildiagnostisert med schizofreni og legene uttalte at hun aldri ville kunne fungere normalt. Hun ble til slutt diagnostisert med en bipolar lidelse i 1991.
I februar 2011, i et intervju publisert i The Sunday Times Magazine, som i stor grad fokuserte på hennes fortid og hennes forhold til datteren Celeste, avslørte Poly Styrene at hun hadde blitt behandlet for brystkreft. Hun døde av kreft den 25. april 2011.
Ishockey under Vinter-OL 1924
Ishockeyturneringen under Vinter-OL 1924 ble spilt i Chamonix i perioden 28. januar til 3. februar 1924 og ble arrangert av Det internasjonale ishockeyforbundet (LIHG, i dag IIHF). Turneringen var den andre olympiske ishockeyturneringen og anses av IIHF som værende det andre verdensmesterskapet i ishockey. Åtte lag deltok i turneringen. I gruppespillet ble de åtte lagene inndelt i to grupper med fire lag i hver pulje, hvor de to beste i hver gruppe avanserte til en medaljerunde. Canada var regjerende olympiske mestere.
Canada, representert av klubben Toronto Granites, gikk ubeseiret gjennom turneringen og viste med en målforskjell på 110–3 tidenes overlegenhet av et lag i OL-sammenheng. Laget forsvarte OL- og VM-gullet i ishockey etter å ha knust Tsjekkoslovakia 30–0, Sverige 22–0, Sveits 33–0 og Storbritannia 19–2. I deres mest jevnspilte kamp slo de USA 6–1 i kampen om gullmedaljene. Canadas Harry Watson scoret 36 mål og noterte seg for 45 målpoeng på fem kamper, og innehar dermed rekorden for flest mål og poeng av en spiller i en OL- eller VM-turnering. USA vant igjen OL- og VM-sølv mens Storbritannia vant bronse.
Deltakende lag
Åtte lag deltok i turneringen, med Storbritannia som debutant i OL-sammenheng. Østerrike hadde opprinnelig tilmeldt seg turneringen og hadde sendt et lag, men trakk seg fra turneringen i siste øyeblikk.
Turneringsformat
Ved den første olympiske ishockeyturneringen i 1920 hadde LIHG benyttet seg av Bergvall-systemet, som hadde blitt godt mottatt innen turneringen. I løpet av turneringen ble Bergvall-systemet kritisert for å være urettferdig overfor enkelte av lagene. Formatet ble derfor avskaffet og LIHG innførte i stedet et turneringsformat bestående av en to-delt round robin. Lagene ville innledningsvist bli inndelt i to grupper, hvor de to beste i hver gruppe avanserte til en medaljerunde. Disse fire lagene ville spille en ny round robin om medaljene. Resultater mellom lag fra samme innledende gruppe ble overført til mellomrunden, slik at disse lagene ikke skulle spille mot hverandre på nytt. Dette formatet ville forbli uendret inntil Vinter-OL 1992, da den siste round robin-runden ble erstattet med et sluttspillsformat med utslagsrunder.
I gruppespillet var spilletiden på tre perioder à 15 minutter, mens i medaljerunden var spilletiden på tre perioder à 20 minutter. Lagene fikk to poeng for seier, ett poeng til hvert lag i tilfelle av uavgjort og ingen poeng ved tap.
Dommere
Dommerne under turneringen ble nominert av representanter fra de delakende lagene. De utvalgte dommerne var derfor enten spillere, trenere eller funksjonærer.
Tropper
Alle åtte lag sendte lag med amatørspillere, hvorav sju sendte blandede lag med spillere fra forskjellige amatørklubber. Totalt deltok 82 spillere i turneringen, med et ukjent antall reserver. Som ved den forrige OL-turneringen besluttet Canadian Amateur Hockey Association (CAHA) at årets Allan Cup-vinner skulle representere landet ved OL. Toronto Granites slo University of Saskatchewan i finaleserien og ble dermed Canadas representant i turneringen. Granites bestod av tidligere soldater som hadde tjenestegjort under første verdenskrig og hadde siden sin debut i Ontario Hockey Association i 1919/20-sesongen vist seg å være praktisk talt uslåelige. De vant John Ross Robertson Cup i 1920, 1922 og 1923 foruten å være Allan Cup-mestere.
W. A. Hewitt ble igjen valgt til å overse landslagets finanser under turneringen og hadde fullmakt fra CAHA til å utnevne erstatningsspillere etter behov. Hewitt valgte Harold McMunn (Winnipeg Maroons) and Cyril Slater (Montreal Victorias) som erstattere da fire Granites-spillere (Hughey Fox, Don Jeffrey, Jack Aggett og Eddie Rodden) ikke fikk mulighet til å delta i OL.
Tsjekkoslovakia stilte med et svakere lag enn tidligere på grunn av splittelse i Tsjekkoslovakias hockeyforbund (Československý svaz hokejový, ČSSH). I desember 1923 brøt en gruppe ledet av Karel Hartmann fra AC Sparta Praha ut og dannet Tsjekkoslovakias forbund for canadisk hockey (Československá asociace kanadského hokeje, ČSAKH). Stridighetene mellom ČSSH og ČSAKH påvirket nomineringen av landslaget til OL-turneringen da klubbene tilknyttet ČSAKH (blant dem Sparta Praha) ble boikottet av Tsjekkoslovakias olympiske komité. Den eneste spilleren tilknyttet ČSAKH som ble nominert til troppen var Sparta Prahas Josef Maleček etter ordre fra Tsjekkoslovakias forsvarsdepartement på bakgrunn av hans militære bakgrunn. Dette betød at troppen måtte ty til mange aldrende spillere og dermed hadde den eldste gjennomsnittsalderen i turneringen med 31 år og fem måneder.
Referat
Alle kampene ble spilt utendørs på isflate av naturis med europeiske mål, noe som var fremmed for de canadiske spillerne som var vant til å spille innendørs på kunstis og en mindre bane. Vantene var så lave at canadierne ikke kunne bruke dem til deres sedvanlige spillestil med taklinger og pasninger. Isforholdene var også så dårlige til tider at canadierne ikke fikk akklimatisert og treningsøkter innen turneringen.
I gruppe A gikk canadierne gjennom den første runden praktisk talt uten å møte motstand. De beseiret Tsjekkoslovakia 30–0, Sverige 22–0 og Sveits 33–0. I kampen mot sveitserne gjorde Harry Watson seg særlig bemerket ved å score hele tretten mål. Canadiernes dominans var så stor at målvakten Jack Cameron hadde problemer med å bevare motivasjonen og konsentrasjonen i kampene. Legenden sier at han ofte skøytet bort til vantet for å snakke med unge kvinner på tribunen. Cameron benektet senere hardnakket ryktene men fortalte at han hadde blant annet snakket med den da 11-årige kunstskøyteløperen Sonja Henie, som satt på tribunen og heiet på canadierne. Andreplassen i gruppen gikk til Sverige, som først beseiret Sveits 9–0 før de slo et svakere tsjekkoslovakisk lag på overbevisende vis 9–3. Svenskene sikret dermed den siste sluttspillsplassen i gruppen på bekostning av Tsjekkoslovakia, som i sin siste kamp reddet æren ved å beseire sveitserne 11–2.
Over i gruppe B fant USA også en enkel vei til medaljerunden, og slo Belgia, Frankrike og Storbritannia med en samlet score på 52–0. OL-debutant Storbritannia kapret den siste plassen etter overbevisende seiere over Frankrike og Belgia, men viste seg for svake mot den amerikanske overmakten, som vant 11–0. I en jevnspilt kamp mot Belgia unngikk de franske vertene sisteplassen i gruppen og vant 7–5 ledet an av kaptein Alfred De Rauchs tre mål.
I medaljerunden åpnet Canada med en 19–2–seier over Storbritannia mens amerikanerne banket svenskene 20–0. Britene ble imidlertid det første laget klarte å score et mål mot Canada i OL. Dermed var det lagt opp til en gruppefinale mellom USA og Canada om gull. I OL-turneringens mest jevnspilte kamp beseiret Storbritannia Sverige 4–3 og tok bronsen.
Ivor Campbell
Ivor Campbell (født 11. januar 1898, død 1. september 1971) var en canadisk roer som deltok i de olympiske leker 1924 i Paris.
Ishockey under Vinter-OL 1924
Referat
En kontrovers oppstod mellom Canada og USA da W. A. Hewitt og William Haddock, som var general manager for de respektive lagene, nektet det offisielle forslaget om å velge finaledommeren gjennom en trekning av navn fra en hatt. Begge fryktet at kampen ville bli dømt av en uerfaren dommer og forhandlingene endte med at canadierne foreslo Belgias Paul Loicq mens amerikanerne valgte Frankrikes Robert Lacroix. Hewitt protesterte da han hentydet til at Lacroix kunne være i familie med den amerikanske målvakten Alphonse Lacroix. Partene avgjorde krangelen ved å slå mynt og kron, og Loicq ble dermed valgt til kampens dommer.
Jacob Ramm
Jacob Nicolay Ramm (født 18. november 1890, død 31. oktober 1982) var en norsk tannlege fra Kristiania, kjent som leder av Norges Bandyforbund (1924–26) og Norges Fotballforbund (1927–28).
Ivor Campbell
Campbell vant en olympisk sølvmedalje i roing under OL 1924 i Paris. Han var styrmann på den canadiske åtteren som kom på andreplass bak USA. Deltakerne på den canadiske åtteren besto av Arthur Bell, Robert Hunter, William Langford, Harold Little, John Smith, Warren Snyder, Norman Taylor, William Wallace og Ivor Campbell som var styrmann.
Ishockey under Vinter-OL 1924
Referat
Det var dårlig stemning mellom Canada og USA innen finalen, delvist skapt av Watsons kommentarer tidligere om at Canada ville vinne kampen 10–0 eller 12–0. Kampen skulle bli en fysisk affære. Allerede to minutter etter første dropp hadde Watson blitt tacklet så han blødde fra nesen, mens Willard Rice måtte senere forlate kampen etter å ha blitt slått av en kølle. Ved slutten av kampen var amerikanerne utslitte og gispet etter pusten, mens canadierne gikk seirende ut takket være spillet til deres stjernetrio bestående av Watson, Hooley Smith og Bert McCaffrey. Watson scoret tre av Canadas mål i en overbevisende 6–1-seier.
Jacob Ramm
I den tid da bandy var undergruppe i fotballforbundet ledet han «hockeykomiteen» (1914–17), og var i det første styre da Norges Bandyforbund ble stiftet i 1920, for øvrig under navnet Norges Ishockeyforbund. Ramm representerte da Mercantile. Han var også (som representant for laget Hockeyklubben) en aktiv spiller og dommer i bandy, blant annet finaledommer for NM i bandy i 1915, 1923 og 1924. I fotball representerte han Viking (Kristiania), Lyn og Mercantile som spiller, sistnevnte også som leder.
Ishockey under Vinter-OL 1924
Medaljerunde
De to best rangerte lagene fra hver gruppe i første runde avanserte til medaljerunden. Resultater mellom lag fra samme innledende gruppe ble overført til mellomrunden (Canada–Sverige og USA–Storbritannia), slik at disse lagene ikke skulle spille mot hverandre på nytt.
Vasspest (andre betydninger)
Vasspest kan referere til følgende vannplanter:
Ishockey under Vinter-OL 1924
Sluttplassering
Turneringens sluttplassering:
Statistikk
Statistikk mangler på assist og utvisningsminutter da dette ikke ble regelmessig notert på den tiden.
Toppscorere
Kilde:, , Hockeyarchives.info, Hockeyarchives.info, Ice-Hockey-Stat.com og Olympedia.org.
Loch Lomond and the Trossachs nasjonalpark
Loch Lomond and the Trossachs nasjonalpark (skotsk-gælisk: Pàirc Nàiseanta Loch Laomainn is nan Tròisichean) er en av Skottlands nasjonalparker. Den var den første av to som ble opprettet av Det skotske parlamentet i 2002. Parken er sentrert rundt innsjøen Loch Lomond, og omfatter flere fjellkjeder hvorav Trossachs er den mest kjente.
Parken strekker seg til å dekke store deler av den vestlige delen av det sørlige høylandet, som ligger nord for byområdet Glasgow, og inneholder mange fjell og innsjøer. Det er den fjerde største nasjonalparken på de britiske øyer, med et totalt areal på 1 865 km2 og en grense på rundt 350 km i lengde. Den har 21 fjell (munros, fjell høyere enn 914 meter), inkludert Ben Lomond, Ben Lui, Beinn Challuim, Ben More og to topper kalt Ben Vorlich) og 20 corbetts (fjell på mellom 762 og 914 meter høye).
Parken strekker seg over highlandforkastningen, som deler den inn i to særskilte regioner, lavland og høyland, som er klart forskjellige i underliggende geologi, jordtyper og topografi. Endringen i bergart kan tydeligst sees ved selve Loch Lomond, ettersom forkastningen går over øyene Inchmurrin, Creinch, Torrinch og Inchcailloch og over ryggen til Conic Hill. I sør ligger grønne jorder og dyrket mark; mot nord, fjell.
Dyreliv
Over 200 fuglearter og over 25 % av alle plantearter som er kjent for å forekomme i Storbritannia, er registrert i nasjonalparken. Parken er hjemsted for mange av artene som er mest assosiert med det skotske høylandet, inkludert tiur, hjort, ekorn, skotsk villkatt, kongeørn, vandrefalk, orrfugl, musvåk og fiskeørn.
Bevere er også nå til stede i parken, med tegn på beveraktivitet som ble observert på Loch Achray i Trossachs under en undersøkelse som ble utført vinteren 2017–18; beverne antas å ha spredt seg dit fra den eksisterende bestanden ved elven Tay. En koloni av wallabier (pungdyr som ser ut som kenguruer, men er mindre) har bodd på Inchconnachan, en øy i Loch Lomond, siden 1940 da de ble innført som en fremmed art fra Australia.
Comoé nasjonalpark
Comoé nasjonalpark ligger nordøst i Elfenbenskysten, langs Comoéelven. Parken, som måler 11,493 km² er det største naturvernområdet i Vest-Afrika. Naturtypen er i hovedsak savanne, men ettersom parken ligger nær elven er det også innslag av tropisk regnskog. Parken ligger mellom 119 og 658 moh, med mesteparten av arealen rundt 250-300 moh.
Parken ble i 2003 satt på listen over truede verdensarvsteder på grunn av borgerkrig i området, krypskytteri, overbeiting og manglende parkoppsyn. I 2017 ble problemene ansett som løst og nasjonalparken ble tatt av listen over truede verdensarvsteder.
Liste over Færøyenes lagtingsformenn
Liste over Færøyenes lagtingsformenn viser lederne av arbeidet i Lagtinget på Færøyene siden 1924. Lagtingsformannen velges blant Lagtingets medlemmer for inntil fire år av gangen.
Frem til Lagtinget ble oppløst i 1816 ble møtene ledet av lagmannen. Etter at Lagtinget ble gjenopprettet i 1852, var det amtmannen på Færøyene, kongens embedsmann, som fikk denne oppgaven. Amtmannen mistet sitt sete i Lagtinget ved en lovendring i 1923, og Lagtinget fikk tilbake retten til å velge sin egen formann.
Siden 1924 har det vært i alt 22 lagtingsformenn, og mange av dem har sittet i flere perioder. Jákup Øregaard, som satt i tre perioder, er også den lengst sittende lagtingsformannen med sine 17 år i vervet.
Den yngste var Edward Mitens, som var 38 år gammel da han ble valgt første gang i 1928, mens den eldste var Jógvan á Lakjuni, som var 66 år gammel i 2019. Marita Petersen ble den første kvinnen i vervet i 1994.
Den yrkesvise fordelingen har vært åtte lærere, tre skipsredere eller fiskeindustrialister, tre regnskapsførere eller revisorer, to sysselmenn, to journalister, én kjøpmann, én banksjef, én sakfører, én forsikringsagent, én fysioterapeut og én arbeidsformann på et skipsverft.
Flest lagtingsformenn har kommet fra landsdelene Eysturoy, Suðuroy og Suðurstreymoy, og ingen fra Vágar.
Namibia
Republikken Namibia er et land i den sørvestlige delen av Afrika ved atlanterhavskysten. Det grenser til Angola og Zambia i nord, til Botswana i øst og til Sør-Afrika i sør. Det ble selvstendig fra Sør-Afrika i 1990 og har sin hovedstad i Windhoek.
Navn
Landet var fra 1884 til 1915 kjent som Tysk Sørvest-Afrika. Etter at Sør-Afrika overtok kontrollen, var landet kjent som Sørvest-Afrika til det ble selvstendig som Namibia i 1990. Navnet Namibia kommer fra ordet «namib», som betyr «skjold» på språket nama, men forklares også med henvisning til Namibørkenen.
Geografi
Det namibiske landskapet består primært av de sentrale høylandene hvor det høyeste punktet er Brandberg med sine 2606 moh. Det sentrale platået går fra nord mot sør og grenser til Namibørkenen og dens kystsletter i vest, Oranjeelven i sør og Kalahari-ørkenen i øst.
Klima
Klimaet varierer fra ørken til subtropisk og er generelt varmt og tørt. Nedbøren er sparsom og uberegnelig. Den kalde, nordgående Benguelastrømmen avgir noe av den sparsomme nedbøren. Ved siden av hovedstaden Windhoek sentralt i landet, er havnene Walvis Bay og Swakopmund andre viktige byer, i tillegg til Oshakati, Grootfontein, Tsumeb og Keetmanshoop.
Demografi
Ved folketellingen i 2011 hadde Namibia en folkemengde på 2,113,077, mot 1,830,330 i 2001. 37 % av befolkningen var under 15 år. 57 % av befolkningen bodde i 2011 på landsbygda, 43 % i byer.
Namibia er blant de tre uavhengige landene i verden med lavest befolkningstetthet. Majoriteten av befolkningen er av afrikansk avstamning (84 % bantu og khoisan). Ovambo-stammen utgjør rundt halvparten av befolkningen, konsentrert nord i landet. I tillegg til bantu-majoriteten, er der store grupper av khoisan (nama og buskmenn) som er etterkommere av de opprinnelige innbyggerne i det sørlige Afrika. Khoisan er betydelig forskjellige i utseende fra både bantu og hvite. Fargede med annen bantubakgrunn er etterkommere av flyktninger fra Angola. Der er også to mindre grupper med blandede raseopphav, kalt «fargede» og «bastere», som til sammen utgjør rundt 8 % av befolkningen.
En minoritet (ca. 6 %) er av europeisk opprinnelse, hovedsakelig tysk og nederlandsk. De fleste hvite namibiere og nesten alle av blandet rase er afrikaans-språklige og deler lignende opphav, kultur, religion og genealogi som hvite og fargede befolkninger i nabolandet Sør-Afrika. En mindre andel hvite (rundt 20 000) sporer sitt familieopphav direkte tilbake til tyske bosettere og opprettholder sine tyske kulturelle og utdanningsinstitusjoner. Alle portugisere er hvite gruvearbeidere og bosettere fra deres tidligere koloni Angola.
Språk
Eneste offisielle språk er engelsk, selv om få i landet har dette som førstespråk. Folketellingen i 2011 viste at 49 % av befolkningen talte oshiwambo, 11 % nama/damara, 10 % afrikaans, 9 % kavango og 9 % otjiherero.
Religion
Kristendommen er viktigste religion. Den største kirken er den lutherske, og Namibia er det eneste landet utenfor Europa (og USA) med en lutherske majoritet. Namibia har kriminalisert homofili, men straffen ikke spesifisert.
Historie
De tørre områdene til Namibia har vært befolket siden tidlige tider av buskmenn, damara, namaqua og siden rundt det 14. århundre av immigrerende bantuer som kom med bantu-ekspansjonen. Regionen var ikke omfattende utforsket av europeere før det 19. århundre da landet kom under tysk kontroll, bortsett fra Walvis Bay som var under britisk kontroll. Namibia var kjent som Tysk Sydvest-Afrika og var en av de tyske koloniene på det afrikanske kontinentet frem til første verdenskrig. I begynnelsen av 1900-tallet fant folkemordet på herero- og namafolket, første folkemordet på 1900-tallet, sted i landet, hvor 100.000 herero-folk og 10.000 nama-folk ble drept. Landet har fortsatt en tyskspråklig minoritet.
Sør-Afrika okkuperte kolonien under første verdenskrig og administrerte det som et mandatterritorium under folkeforbundet til etter andre verdenskrig, da den ble annektert som territorium, uten internasjonal anerkjennelse. Namibia ble styrt av Sør-Afrika frem til 1990 under navnet Sydvest-Afrika. Sør-Afrika innførte sitt apartheidsystem, og i 1966 startet full krig mellom Sør-Afrika på den ene siden og den marxistiske uavhengighetsbevegelsen SWAPO, støttet av Angola og Cuba, på den andre. I 1990 fikk landet selvstendighet og Walvis Bay ble avgitt til Namibia i 1994.
Politikk
miniatyr|[[Hage Geingob, president siden 2015.]]
Det namibiske statsoverhodet er presidenten, som blir valgt for perioder på fem år, sammen med sin regjering. Regjeringsjefen er statsministeren som sammen med regjeringen blir utnevnt av presidenten. SWAPO, den viktigste kraften bak uavhengigheten, er for tiden fremdeles landets største parti.
Den dømmende makt er høyesterett, hvis medlemmer blir valgt av presidenten etter anbefaling fra den juridiske kommisjonen. Grunnloven fra 1990 inneholdt som en av de første avsnitt angående miljøvern.
Hage Geingob ble valgt til landets president i 2014 og gjenvalgt med 56,3 % av stemmene 30. november 2019.
Økonomi
Den namibiske økonomien baserer seg på utvinning og utførsel av mineraler. Gruvedriften står for 20 prosent av bruttonasjonalproduktet. Landet er verdens femte største produsent av uran. I tillegg er landet også en stormakt i utvinning av diamanter; dette er landets nest største næring. Dessuten utvinnes større kvanta bly, sink, sølv og wolfram.
Største næringsvei er landbruket. Nær halvparten av befolkningen driver med dette. Selv om Namibia har et fem ganger høyere bruttonasjonalprodukt enn de fattigste landene i Afrika lever mesteparten av det namibiske folk i fattigdom, på grunn av stor arbeidsledighet, ujevn fordeling av inntekter og at store deler av inntektene går til utenlandske interessenter. Økonomien er ellers tett knyttet til den sørafrikanske.
Namibia mottar bistand fra mange vestlige land, særlig gjelder dette den tidligere kolonimakten Tyskland. Norges økonomiske bistand var 7,8 millioner kroner i 2004.
Oppføring på UNESCOs lister
Oppføringer på UNESCOs verdensarvliste (World Heritage List), verdens kultur- og naturarvsteder.
Mesterverker i muntlig og immateriell kulturarv
Oppføringer på UNESCOs liste knyttet til aktivt vern av immateriell kultur (Intangible Cultural Heritage). Årstallet angir når det ble listeført hos UNESCO.
Fylkesvei 7390
Fylkesvei 7390 går mellom Lurøya og Onøy fergekai i Lurøy kommune. Veien er 6,5 km lang.
Frem til 2019 hadde veien betegnelsen fylkesvei 402.
Grand Tour (sykling)
Grand Tour er i landeveissykling betegnelsen på de tre store profesjonelle europeiske etapperittene:
Den kollektive betegnelsen for disse rittene er Grand Tours, og alle disse rittenes format er like. Alle varer i 3 uker med daglige etapper. Etappene er en blanding av lange flate etapper (fellesstart) som gjerne ender med sprintdueller ved mål; andre etapper er preget av fjell og åser og passer bedre for klatrerne i feltet. Vanlig lengde på disse etappene er fra cirka 150 km til ca. 250 km. I tillegg sykles det enkelte tempoetapper både individuelt og for lag. I alle rittene er det konkurranser for beste klatrer, en for beste spurter, og selvfølgelig også en for sammenlagtlederen av løpet. Kun to syklister har vunnet de tre konkurransene i samme ritt. I 1969 vant Eddy Merckx dem i Tour de France og i 1995 vant Laurent Jalabert dem i Vueltaen.
Vinnere av alle tre Grand Tours
Ingen syklist har vunnet alle de tre Grand Tours i samme år. Kun syv syklister har vunnet alle tre tourene i løpet av karrieren.
Vinnere av to Grand Tour samme år
Ni syklister har vunnet to av rittene i samme sesong. Vueltaen var inntil 1995 i april/mai (før Giroen), men har siden det blitt arrangert i september.
Siste vinnere
1Contador mistet seieren i 2012 pga. doping
2Contador mistet seieren i 2012 pga. doping
3Landis diskvalifisert pga. doping
4Armstrong ble fratatt seieren i 2012 etter at lagkamerater vitnet mot han, han inrømmet senere å ha dopet seg.
Grand Tour-deltakere
Det er bare 35 syklister som har fullført alle tre Grand Tours i samme sesong. Adam Hansen gjorde det seks år på rad i perioden 2012–2017.
Claes Oldenburg
Oldenburg ble født i Stockholm, men flyttet som barn i 1936 til USA. Der studerte han ved Yale University og Art Institute of Chicago. Et av hans første store arbeider var en gigantisk leppestift montert på en beltevogn, opprinnelig utstilt på Beinecke Plaza ved Yale. Idag står den i skolegården ved Morse College.
Han samarbeidet med skulptøren Coosje van Bruggen, som han giftet seg med i 1977. Hun døde i 2009. Oldenburg og van Bruggen er representert på Kistefos-museet i Norge, med skulpturen «Tumbling Tacks», hvor enorme tegnestifter er utslengt i en bakke.
Han var tremenning til Acke Oldenburg.
Frankrikes flagg
Frankrikes flagg eller trikoloren (på fransk drapeau tricolore, drapeau bleu-blanc-rouge, drapeau français, le tricolore og, i militært språk, les couleurs) er formet som en trikolor med tre vertikale bånd i fargene blå, hvitt og rødt. Fargene er inspirert av det nederlandske flagget som hadde eksistert i over 200 år da det franske flagg ble designet. Dog ble ikke Nederlands flagg offisielt før 1796.
De fargede stripene i nasjonalflagget er like brede. Orlogsflagget og handelsflagget avviker fra dette ved at forholdet mellom feltene er 30:33:37. Dette skal skape et optisk bedrag slik at stripene for øyet framstår som like brede når flagget betraktes på lengre avstand. Selve flagget har proporsjonene 2:3, altså to enheter i høyden til tre i lengden.
Duodji
Duodji (nordsamisk; sørsamisk , lulesamisk duodje) er samenes tradisjonelle kunsthåndverk og husflid. Begrepet duodji brukes både om det å lage noe og det som blir laget; på norsk uttrykkes det vanligvis som å sløyde, og produktene som sløyd eller samesløyd. Et hovedskille er mellom hard sløyd i tre, horn og bein, og myk sløyd i stoff og skinn.
Naturmaterialer
Duodji bruker overveiende naturmaterialer som skinn, pels, tre, trerøtter, horn og bein, til å lage forskjellige gjenstander. Reinsdyret ble mye brukt til duodji. Andre tradisjonelle materialer som har vært brukt er glassperler, tinn, og ull. Ut fra dette lager man grener (ulltepper), klær, smykker, trekopper, melkekopper, pulker, ski. Form og farger varierer fra distrikt til distrikt, og kan også være preget særlige tradisjoner innen den enkelte slekt.
Samene har også importert materialer som tekstiler og metall gjennom lang tid, og de lager også ting av disse.
Utdanning
Duodjeinstituhtta har veiledere flere steder i Norge, og har som formål å fremme næringsutvikling med utgangspunkt i tradisjonell duodji.
I Norge i dag er utdannelsen til dette yrket innen utdanningsprogrammet Design og håndverk. Det innebærer to år på skole og to år i lære ute i bedrift. Første skoleåret er Vg1 Design og håndverk og andre skoleåret er Vg2 Design og duodji.
Høgskolen i Oslo tilbyr et masterstudium i duodji. Studiet gjennomføres ved Samisk høgskole.
Horn-, bein-, metall-, skinn-, pels-, veve- og håndstrikkeduodjárfagene er (pr. 2016) med på Utdanningsdirektoratets liste over små og verneverdige håndverksfag. Dette innebærer blant annet at bedrifter innen faget mottar utvidet støtte fra fylkeskommunen når de tar inn nye lærlinger.
Tiya
Tiya er en by i det sydlige Etiopia, med ca. 3400 innbyggere (2005). Byen er kjent for sitt fortidsminne, en samling på 36 steler. Fortidsminnet ble verdensarvområde i 1980.
Stelene utgjør en gravplass, og 32 av de 36 granittstelene har graveringer. Motivene omfatter blant annet sverd, og flere figurer og symboler som er vanskeligere å tyde. Steinstøttene knyttes til en forhistorisk etiopisk kultur som er lite kjent. Den høyeste av støttene er 3,7 m.
Moderata ungdomsförbundet
Moderata ungdomsförbundet (MUF) er det svenske Moderata samlingspartiets ungdomsparti.
Furuset skole
Historikk
Furuset skole ble bygget i 1861. Skolens lærer bodde da i skolebygget og disponerte 10 mål dyrket jord, noe som var nødvendig for husholdningen. Gamle protokoller fra 1883 forteller at 87 elever var innskrevet på skolen. En ny skolebygning kom til i 1909; den ble kalt «fyrstikkesken» på grunn av utseendet. Den gamle skolen ble gjort om til lærerbolig. Med nybygget fikk skolen endelig innlagt vann, og det ble bygget eget kjøkken og sløydsal. Den gamle lærerboligen er bevart, og står fortsatt i skolegården.
I 1908 fikk skolen egen skolehage. Det er nevnt spesielt at skolehagen på Furuset ikke var lett å håndtere på grunn av leirjord. Etter år med kultivering gav hagen gode avlinger.
Med stigende elevtall ble skolen utvidet i perioden 1929 til 1931. «Fyrstikkesken» falt ikke i smak hos byarkitekt Georg Greve, og ble bygget inne i det nye skolebygget. Under andre verdenskrig ble skolen brukt av den tyske okkupasjonsmakten til troppeinnkvartering, og barna ble busset til Høybråten skole og Bryn skole. I denne perioden sank elevtallet igjen, og mot slutten av 1940-tallet var det bare 100 elever ved skolen. Dette snudde fort da utbygging av boliger ved Furuset startet, og våren 1959 ble en ny paviljong innviet. Den sterke økningen i elevtallet kom først da drabantbybyggingen startet på 1970-tallet. Tidlig på 1980-tallet var det flyttet over 15 000 mennesker til skolens inntaksområde.
Med 6-årsreformen i 1997 ble det igjen plassmangel. Furuset skole fikk egen skolefritidsordningsbygning i 2001, og her fikk 1. klassingene egne klasserom. Skolen fikk samtidig lokaler til heimkunnskap.
MS «Fjordsol»
MS «Fjordsol» kan vise til:
Inger Skote
Inger Skote (født	4. desember 1933, død 22. januar 2015) var en svensk barnebokforfatter, bosatt i Lidingö.
Skote var utdannet dramapedagog med studier i litteratur, teaterhistorie og italiensk. Hun debuterte med Mikaels äventyr i höghuset (1965), og skrev i alt 20 bøker. 12 bøker er oversatt til norsk.
Isolert bonde
I sjakk er en isolert bonde en bonde som ikke har noen bønder av samme farge i nabolinjene. I diagramstillingen er bonden på d4 isolert. Slike bønder kan ikke forsvares av andre bønder og regnes ofte som svake. I tillegg er feltet foran en isolert bonde et «hull» som ikke kan angripes av noen vennlig bonde.
Det er likevel flere stillinger der det er fornuftig å påta seg isolerte bønder. Diagramstillingen er en av stillingene som kan oppstå i mottatt dronninggambit. Ved å påta seg den isolerte d-bonden har hvit en terrengfordel i sentrum og fritt spillereom for offiserene sine. Svart på sin side har sjanser hvis offiserene avvikles og den isolerte bonden kan angripes i sluttspillet.
Togo under Sommer-OL 2008
Togo under Sommer-OL 2008. Fire sportsutøvere, tre menn og en kvinne fra Togo deltok i fire sporter, friidrett, judo, padling og tennis under Sommer-OL 2008 i Beijing. Det var sjuende gangen som Togo deltok i et sommer-OL. De kom på delt 80.-plass på medaljestatistikken med én bronsemedalje. Det var Togos første olympiske medalje.
Lars Natvig
Lars Natvig (født 29. mars 1963) er en norsk barnebokforfatter oppvokst på Nordstrand og som gikk på Bekkelaget skole, Brannfjell skole, Holtet videregående og Forsøksgymnaset i Oslo.
Claudio Sánchez-Albornoz y Menduiña
Claudio Sánchez-Albornoz y Menduiña (født 7. april 1893 i Madrid, død 8. juli 1984 i Ávila) var en eminent historiker av den spanske middelalderen, statsmann og en leder for den spanske republikanske regjeringen i eksil under styret til diktatoren Francisco Franco.
I 1931 ble han utnevnt til dekan ved Fakultet for filosofi og han fungerte som rektor ved Central University året etter. I løpet av denne tiden, tok han en pause fra sine akademiske sysler for å delta på i den nylig etablerte republikanske regjeringen, og han tjenestegjorde i parlamentet som representant for distriktet Ávila, og senere hadde han flere andre fremtredende stillinger, blant annet som utdanningsminister. I de tidlige årene av den spanske borgerkrigen, ble Sánchez-Albornoz utnevnt til den republikanske spanske ambassadøren i Portugal. Da regjeringen i Lisboa erklærte sin støtte for diktatoren Fransico Franco og hans regime, ble han avskjediget fra sin post og flyktet sammen med sin familie til Frankrike og deretter, i 1940, videre til Argentina, hvor han kom til å tilbringe mer enn fire tiår i eksil som både forsker og leder av den demokratiske anti-Franco bevegelsen i utlandet.
I april 1976, seks måneder etter Francos død, returnerte Sánchez-Albornoz til hans hjemland for første gang på over førti år og han fikk en velkomst en helt verdig, spesielt i hans egen hjem-provins Ávila. Han returnerte snart til Buenos Aires men flyttet tilbake til Ávila på permanent basis i juli 1983. Han døde et år senere, den 8. juli 1984 i en alder av 91 år og han ble begravet i katedralen i Ávila. Den Fundación D. Claudio Sánchez-Albornoz i Ávila ble etablert kort tid etter hans død for å bevare og fremme hans akademiske arv. Gjennom hans lange og lysende karriere, fikk Sánchez-Albornoz dusinvis av utmerkelser og ærestitler fra institusjoner og nasjoner rundt om i verden.
Vorona
Vorona (russisk: Ворона) er ei elv i Penza, Tambov og Voronezj oblast i Russland. Den er ei høyre sideelv til Khopjor, med en lengde på 454 km og et nedbørfelt på 13 200 km². Middelvannføringen ved munningen er 41,5 m³/s. Elva er frosset over fra begynnelsen av desember til først i april.
Ved Vorona ligger byene Kirsanov, Uvarovo og Borisoglebsk.
Kaffekopp
Kaffekopp er en kopp brukt og tilvirket for å lette konsum av kaffe. Koppen har gjerne samme innvendige volum som et melkeglass – ca. 150 til 250 ml (kopper beregnet til såkalt espressokaffe eller mokkakopper er dog vesentlig mindre). Kaffekopp blir også brukt som måleenhet, da tilsvarende 150 ml. Kaffekoppen skiller seg allikevel fra melkeglasset ved at den sjelden er framstilt av glass, og at den gjerne har en hank for å skjerme koppens bruker mot strålevarme fra kaffen. Vanligvis er kaffekoppen framstilt av porselen. I de senere år har den også blitt vanlig å finne i andre materialer: Tre, rustfritt stål, papp og plast m.m.
Kaffekoppen kan være mønstret eller ensfarget. En samling kopper som ofte kalles et servise, vil gjerne ha det samme gjennomgående mønsteret på alle koppene. Til disse vil det også vanligvis høre til en skål. Skålen kan også være dekorert, og da i samme mønster som den tilhørende koppen. En teskje, som på tross av navnet også brukes ved kaffekonsum, vil ligge ved siden av koppen på skålen, men regnes ikke som en del av kaffeserviset.
Lars Laumann
Lars Laumann (født 1975 i Brønnøysund i Nordland) er en norsk kunstner.
Encyclopaedia Judaica
Encyclopaedia Judaica er en 26-binds engelskspråklig encyclopedi som dekker jødiske personer og deres tro, jødedommen. Den dekker en rekke områder innenfor den jødiske verden og sivilisasjon, inklusive den jødiske historie i alle tidsepoker, jødiske høytider, det hebraisk språket, skrifter og religiøse læreskrifter.
Lars Laumann
Laumann har siden han gikk ut av Statens kunstakademi i 2001 blitt kjent for sine videoarbeider som blant annet har blitt vist på den 5. Berlin Biennalen, Kunsthalle Basel, og Astrup Fearnley Museet i Oslo. I 2005 medvirket han på Høstutstillingen sammen med Kjersti Andvig med det samiske flagget laget av neonlys og i 2009 viste han en videoinstallasjon på Momentum i Moss, et samarbeid med Benjamin Alexander Huseby.
Sibirhøytrykket
Sibirhøytrykket er en massiv og ofte svært kald og tørr luftmasse som oppstår over Eurasia store deler av året. Høytrykket (eller antisyklonen) er kraftigst om vinteren når lufttemperaturen nær senteret av høytrykket er lavere enn −40ºC. Trykket i havnivå er ofte høyere enn 1040 hPa.
Sibirhøytrykket er det kraftigste høytrykket på den nordlige halvkule og har blant annet ført til den laveste temperaturen som er målt på den nordlige halvkule med −67,8º C den 15. januar 1885 i Verkhojansk. Det høyeste lufttrykket som er målt på Jorden ble også målt i dette høytrykket. Det er på 1083,8 hPa målt i Agata 31. desember 1968.
Sibirhøytrykket påvirker værmønsteret på høyere bredder av den nordlige halvkule, og kan blokkere eller svekke lavtrykk eller sykloner, og føre til tørt vær over store deler av Eurasia og Canada.
Viborgbukta
Viborgbukta (russisk: Выборгский залив – Vyborgskij zaliv, finsk: Viipurinlahti, svensk: Viborgska viken) er en dyp bukt nordøst og nesten helt inne i Finskebukta i Østersjøen. Byen Viborg ligger innerst i bukta.
The Source
The Source (etablert 1993 i Trondheim) er en norsk jazzgruppe kjent fra en rekke innspillinger og samarbeid, spesielt for sine jule-konserter.
Viborgbukta
Bukta er knyttet til innsjøen Saimen i Finland gjennom Saima kanal.
I 1790 var bukta åsted for et av de største sjøslagene i historien, slaget i Viborgbukta, der totalt 498 russiske og svenske skip kjempet mot hverandre.
The Source
Den ble etablert som kvartett av studenter ved Jazzlinja, Trygve Seim saksofon, Øyvind Brække trombone, Per Oddvar Johansen trommer og Ingebrigt Håker Flaten bass. Flaten ble avløst av Finn Guttormsen i 1995, som igjen ble erstattet av Mats Eilertsen i 2005. Bandet ble nominert til Spellemannprisen 2007 i åpen klasse for albumet The Source of christmas, Live.
Erling Hokstad
Erling Hokstad (født 7. august 1940) er en norsk tidligere fotballspiller og -trener, kjent som den andre trener for kvinnelandslaget i fotball.
Bro (andre betydninger)
Bro eller bru kan sikte til:
Stedsnavn:
Se også
Pont (desambiguació) Brücke (Begriffsklärung) Ponte (homónimos)
NM i fotball for kvinner 1992
Norgesmesterskapet i fotball for kvinner 1992 er en norsk fotballturnering. Det var det 15. offisielle norgesmesterskap. Setskog/Høland slo Asker i finalen som ble spilt lørdag 24. oktober på Bislett stadion i Oslo. Det var Setskog/Hølands første finale, og de ble som fjerde lag i cuphistorien cupmestere i den første finalen de kom til (før dem hadde Bondeungdomslaget, Bøler og Asker greid det, etter dem har Medkila og Røa greid det).
Setskog/Høland kom til finalen ved å slå Kurland, Spjelkavik, Jardar og Sprint-Jeløy.
Asker kom til finalen ved å slå Gjelleråsen, Fløya, Trondheims/Ørn og Sandviken.
Første runde
De fleste kampene ble spilt torsdag 28. mai (Kristi himmelfartsdag):
1= Usikker dato
Politikk i Kvæfjord
Kommunestyret i Kvæfjord har 23 medlemmer. Formannskapet har fem medlemmer.
NM i fotball for kvinner 1992
Andre runde
De fleste kampene ble spilt onsdag 17. juni:
Politikk i Kvæfjord
Direkte ordførervalg var prøveordning i kommunen ved valgene i 1999, 2003 og 2007.
NM i fotball for kvinner 1992
Andre runde
2= Usikker dato
Tredje runde
De fleste kampene ble spilt onsdag 29. juli :
3= Onsdag 5. august
Politikk i Kvæfjord
Kommunestyrevalget 2003
Lillian Hessen ble valgt ved direkte ordførervalg.
NM i fotball for kvinner 1992
Tredje runde
4= Onsdag 19. august
5= Usikker dato
Politikk i Kvæfjord
Kommunestyrevalget 2007
Ordføreren var Lillian Hessen (V), som ble valgt ved direkte ordførervalg. Hun representerte derfor ikke flertallet. Kommunestyret valgte Odd Arne Thunberg (Ap) som varaordfører, men han flyttet ut av kommunen i 2008. 17. juni 2008 valgte kommunestyret Torbjørn Larsen (Ap) som ny varaordfører.
Grått kilefly
Grått kilefly (Eugnorisma glareosa) er en sommerfugl som tilhører familien nattfly (Noctuidae). Den er funnet spredt nord til Sør-Trøndelag i Norge.
Utseende
Et middelsstort (vingespenn 30 – 37 mm), lysgrått nattfly, forvingen av og til med rødskjær. Arten er lett å kjenne på de lysgrå forvingene med to svarte flekker. Forvingen er lysgrå med to svarte flekker: en på innersiden av ringmerket og en mellom ringmerket og nyremerket. Nyre- og ringmerkene har en smal, lys kant. Ytre mellomlinje er lys og jevnt krummet, området utenfor denne ofte litt rødlig. Bølgelinjen, langs vingens ytterkant, er smal og lys. Bakvingen er hvit.
Levevis
Arten finnes i skogkanter, i hager, men også på åpne heier. Larvene lever på ulike busker, urter og gras. De voksne sommerfuglene flyr om natten i august – september og kommer gjerne til lys.
Utbredelse
Den er utbredt i Vest-Europa og Nord-Afrika. I Norge er den nokså vanlig på Sørlandet og Vestlandet, nord til Sør-Trøndelag, men det er få funn fra Østlandet.
Skiskyting under Vinter-OL 1988
Under Vinter-OL 1988 i Calgary ble det arrangert tre øvelser i skiskyting.
Kongsfjord kraftverk
Kongsfjord Kraftverk er et vannkraftverk i Kongsfjordelva i Berlevåg kommune i Troms og Finnmark.