cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Akkord (musikk)
Plass i skalaen
Akkordene bygd over trinnene i en Dur- eller mollskala har spesielle navn eller funksjoner: tonika, subdominantens submediant (bare i Dur), tonikamediant, subdominant, dominant, tonikaens submediant og dominantens mediant (bare i moll). Hvis man går ut fra en durakkord som tonika (I), vil andre (ii), tredje (iii) og sjette trinns treklang (vi) gi en mollakkord, mens fjerde (IV) og femte trinns treklang (V) vil gi en durakkord. Dette fortelles ved at store bokstaver i romertallene angir en durakkord, mens de små angir en mollakkord. Syvende trinn vil gi en forminsket treklang med forminsket kvint (vii°) med funksjon som forkortet dominant uten grunntone.
Hvis man går ut fra en mollakkord som tonika (i), vil tredje (III), sjette (VI) og sjuende trinns treklang (VII) gi en durakkord, mens fjerde (iv) og femte trinns treklang (v) vil gi en mollakkord. Andre trinns treklang gir igjen en forminsket treklang (ii°) som her har funksjonen som tonikamediantens dominant, også denne forkortet og uten grunntone.
Omvendinger
Når basstonen ikke er den samme som grunntonen er akkorden vendt om. Antallet omvendte varianter av en akkord tilsvarer antall toner i akkorden minus én; treklanger har tre mulige sammensetninger, der to kalles omvendinger. Basstonen avgjør hva omvendingen kalles; de øvre tonenes innbyrdes plassering har ingen betydning. I sin tetteste form, såkalt tett leie, vil de ha denne rekkefølgen:
I streng koralsats gjelder grunnstilling og første omvending som konsonans, andre omvending som dissonans. Det betyr at den må innledes og videreføres etter bestemte regler.
Septimakkorder
Septimakkorder er firklanger bygd av terser der det er lagt til en tredje ters over grunntonen. Intervallet fra grunntonen til denne tonen vil være en septim. Det er en rekke forskjellige septimakkorder, som beskrives ut ifra kvaliteten til den opprinnelige treklangen og til septimen.
Septimakkordene er i utbredt bruk i vestlig musikk av alle genre. Mest fremtredende er disse akkorder likevel i all bluesrelatert musikk som f.eks. jazz og rock. I europeisk kunstmusikkteori fra ca. 1300 fram til ca. 1915 gjelder en septimakkord som dissonans. Den må derfor innledes og videreføres etter bestemte regler.
Omvendingen av septimakkordene følger samme mønsteret som omvendingen av treklangene. Det finnes i alt tre omvendinger av en septimakkord.
Utvidede akkorder
Utvidede akkorder er akkorder bygget av terser med trinn utover septimen, altså niende trinn (non), ellevte trinn (undesim) og trettende trinn. Når en akkord noteres for eksempel med niende trinn, som C9, tar man utgangspunkt i at det også er en septim i tillegg til treklangen. C9 består da av tonene c, e, g, h og d. Det samme gjelder for 11- og 13-akkorder.
Det forekommer imidlertid også at toner legges til uten at det forangående trinnet er med. I så fall brukes det add (for eng. added) som forkortelse (f.eks. Cmadd9 for en c-mollakkord med tilføyd non uten septim, dvs. c, e, g og d).
Det er vanlig å sløyfe kvinten i akkorder utover 9-akkorder. Avhengig av sjangeren, spesielt innom jazz, sløyfer musikeren også andre intervaller i slike akkorder. I enkle poplåter dukker 11-akkorden gjerne opp som en treklang med forskjellig basstone. En G11 (med tonene g, h, d, f, a, c) kan da bli til en F/G, dvs. en F-Dur akkord (tilsvarende septim, non og undesim i G) med G i bass.
Kvint-Sekstakkorder
Kvint-Sekstakkorder er akkorder som i tillegg til treklangen inneholder en variant av intervallet sekst over grunntonen. Dette fenomenet beskrives som sixte ajoutée - den tilføyde seksten - etter den franske komponisten og musikkteoretikeren Jean-Philippe Rameau. En særform for kvint-sekstakkorden er den såkalte neapolitanske sekstakkorden som baserer på en molltreklang. Kvinten i denne akkorden er utelatt og erstattet med en liten sekst. En neapolitansk sekstakkord brukes som regel i subdominantisk funksjon. Navnet til akkorden hentyder på dens utstrakte bruk i neapolitansk opera i barokken
Sus-akkorder
En sus-akkord (av eng. suspended) er en akkord der tersen har blitt erstattet av enten kvarten eller sekunden.
Akkordprogresjoner
En akkordprogresjon er en gitt harmonisk utvikling. Akkordprogresjoner benyttes i all form for tonal musikk og er derfor et av kjennetegnene ved europeisk og amerikansk kunstmusikk ("klassisk musikk") fram til ca. 1915, samt jazz, rock og popmusikk.
Fra ingenting kommer ingenting
Fra ingenting kommer ingenting er et uttrykk som blant annet benyttes av Lukrets, som skriver «de nihilo quoniam fieri nil posse videmus» («som vi ser, kommer det intet av intet.»)
Det er også et filosofisk sammendrag av en tese fremsatt av Parmenides, som oftest uttrykt på latin: ex nihilo nihil fit. Det blir oftest brukt i fremstillingen av den gamle greske kosmologien, ikke bare slik den ble presentert hos Homer eller Hesiod, men også i praktisk talt alle filosofiske verdensbilder – det finnes intet tidsintervall der verden ikke eksisterer, ettersom ingenting kan skapes ex nihilo.
Det motsatte filosofiske standpunkt hva gjelder verdens tilblivelse kalles Creatio ex nihilo.
Estlands hær
Estlands hær er hovedgrenen i det estiske forsvaret. Hærens hovedprioritet er å ta fram kapasiteter til å delta i internasjonale operasjoner og forsvare estisk territorium i samarbeid med allierte styrker.
Størrelsen på hærens fredsorganisasjon er rundt 3 300, hvorav rundt 1 500 er vernepliktige. Hærsjefen er for tiden oberst Indrek Sirel.
Historie
I april 1917 utstedte mobiliseringsdepartementet i den russiske generalstaben en ordre om å samle estisk militært personell i deres hjemland. Den første etniske estiske militæravdelingen ble dannet 20. mai 1917 når den russiske krigsministeren ga sin tillatelse til å opprette 1. estiske regiment. Oberst Aleksander Tõnisson ble utnevnt til sjef for den nye avdelingen, som besto av 32 offiserer og 3 372 mannskaper. 1. regiment ble så overført fra Virumaa til Rakvere for å fortsette oppbyggingen, og nådde etter hvert sin maksimale størrelse på 118 offiserer og 10 151 mannskaper. Gjennom sin eksistens var regimentet tjenestested for 216 offiserer og 11 538 mannskaper. Regimentet var grunnlag for dannelsen av nasjonale soldater, offiserer, avdelinger og til slutt hele forsvaret.
To år etter slutten på den estiske uavhengighetskrigen (1918–20) besto den estiske hæren av 3 feltdivisjoner og et antall uavhengige bataljoner og kompanier.
Organisasjon
Hærens operative styrker omfatter en infanteribrigade og et sikkerhetsapparat. Hæren har ambisjon om å sette opp en deployerbar taktisk gruppe og noen støtteavdelinger. Infanteribrigaden fungerer som treningsavdeling. Sikkerhetsapparatet vil ha militære oppgaver i territorialforsvaret samt noen sivile støtteoppgaver.
Utrustning
Hæren har vært satt opp med en blanding av vestlig og østblokk-materiell, men har ambisjoner om full Nato-integrasjon, så trenden er å ta i bruk mer og mer vestlig materiell.
Almuevennen
Almuevennen (1848–1893) var et norsk illustrert ukeblad, beregnet «paa Oplysnings Fremme blandt Menigmand». Det ble grunnlagt av den daværende kjøpmann og stortingsrepresentant fra Stavanger, senere mangeårig statsrevisor og boktrykkerieier i Kristiania, Chr. Johnsen, som var bladets eier gjennom hele dets levetid. Bladet var i 1850- og 60-årene blant de mest betydelige presseforetak i Norge, både med hensyn til politisk innflytelse hos allmuen og til økonomisk utbytte. Det gikk sterkt tilbake i begge henseender, særlig etter at det konkurrerende bladet Folketidende ble utgitt av politikeren Søren Jaabæk i 1865, og Verdens Gang begynte å gjøre seg gjeldende fra 1870-årene.
Sognepresten Ole Barman publiserte mellom annet artikkelserien 'Forlis af fiskerbaade og redningsmidler for fiskere' i bladet.
I sine velmaktsdager, omkring 1870, ble Almuevennen utgitt i 22 000 eksemplarer. Det var opprinnelig liberalt, men ble etter hvert mer konservativt, og var etter riksrettstiden 1883-84 utpreget høyrevennlig.
Bladets faktor var Christian Holtermann Knudsen, fram til han enten sluttet eller ble bedt om å slutte da han ville starte sosialistavisa Vort Arbeide i 1884.
Ragnarock (album)
Ragnarock er debutalbumet til det norske rockebandet Undertakers Circus, utgitt i 1973 på Polydor. Albumet er produsert av Johnny Sareussen. Fotografiene er tatt av Jim Bengston. I 2004 ble albumet remastret og gjenutgitt av Pan Records, med to bonusspor; «Riil køntri music» som ble utgitt som single året før og b-siden «Menuet silikose».
En av sangene på platen var «Nettenes prinsesse», hvor teksten var skrevet av Thor Sigbjørn Greni og musikken av Eigil Berg. Denne sangen dukket også opp åtte år senere på Bergs soloplate Alhambra, som «Queen of the Night», og i 1999 som «Long Distance Man» på albumet Electric Psalmbook med BigBang – med ny tekst skrevet av bandleder Øystein Greni, sønn av Thor Sigbjørn Greni.
Sporliste
Tekst og musikk av Thor Sigbjørn Greni, unntatt hvor annet står.
Bonusspor på gjenutgivelsen fra 2004
Baneelement
Baneelement er element som sammen representerer en kretsbane hvor bevegelsen skjer i henhold til Keplers ligning.
Et sett av baneelementer kan bestå av baneplanknute rektascensjon, inklinasjon, periapsisargument, store halvakse, eksentrisitet og eksentrisk anomali.
Orbite
Sérgio Vieira de Mello
Sérgio Vieira de Mello (født 15. mars 1948 i Rio de Janeiro, død 19. august 2003 i Bagdad) var en brasiliansk FN-tjenestemann. Han ledet fra 1999 FNs administrasjon av Øst-Timor fram til landets selvstendighet og ble i 2002 utnevnt til FNs høykommissær for menneskerettigheter. I 2003 ble han utnevnt til FNs spesialutsending i Irak, der han i august 2003 ble drept i et bombeanslag mot FNs hovedkvarter.
Bakgrunn
Sergio Vieira de Mello studerte først ved Det føderale universitetet i Rio de Janeiro, men dro til Europa for å fortsette sine studier. Etter et år ved Universitetet i Fribourg dro han til Paris, der han studerte filosofi ved Sorbonne.
Vieira de Mello fullførte foreløpig studiene i 1969.
Karriere for FN
I 1996 ble Vieira de Mello assisterende høykommissær for flyktninger. I årene 1998–2001 ledet han FNs kontor for koordinering av humanitær innsats. Vieira de Mello ble i 1999 FN-utsending i Kosovo. I desember samme år ble han utnevnt til sjef for UNTAET, FNs midlertidige administrasjon i Øst-Timor. I denne rollen forberedt han selvstendighet for Øst-Timor, noe landet oppnådde i mai 2002. Vieira de Mello ble deretter utnevnt til FNs høykommissær for menneskerettigheter.
Vieira de Mello ble i 2003 post mortem tildelt FNs menneskerettighetspris. Sergio Vieira de Mello Foundation er opprettet til hans minne.
Agnorbreen
Agnorbreen er en isbre på Svalbard. Den er en 2,5 km lang isbre på nordsiden av Elisebreen, mellom Brattskarvet, Prinsesseryggen og Bolken i Prins Heinrichfjella, vest på Oscar II Land. Agnorbreen løper sammen med Elisebreen og blir ofte betraktet som en del av denne.
Navnet kommer av «agnor», mothaken på en fiskekrok,
Patrick Jansen
Patrick «Pat» Jansen (født 1923, død 23. november 2003) var en indisk landhockeyspiller som deltok i de olympiske leker 1948 i London. Jansen ble olympisk mester i landhockey under OL 1948 i London. Han var med på det indiske laget som vant landhockeyturneringen. Det var tretten lag med i turneringen og India vant sine tre kamper i gruppespillet med sammenlagt 19-1. I semifinalen slo de Nederland med 2-1 og i finalen Storbritannia med 4-0.
Miranda Richardson
Miranda Richardson (født 3. mars 1958 i Southport i Merseyside) er en britisk skuespiller.
Futurekids
Futurekids er en dataskole rettet mot barn og ungdom. Den ble etablert i Los Angeles i USA i 1983, og i Norge i 1994. Futurekids var en av de første institusjonene som benyttet Internett/WAN i undervisning.
De nederste trinnene benytter enkle tegne- og skriveprogrammer for å lære grunnleggende bruk av datamaskiner. De mer avanserte trinnene jobber med saksstudier, ofte med en fantasifull problemstilling i bakgrunnen.
Futurekids-elever får utdelt poeng (i form av klistremerker) etter oppmøte. Elevene kan så bytte disse inn i diverse Futurekids-varer, slik som penner, viskelær, notatblokk og, hvis man har mange nok poeng, krus eller en CD-ROM med nyttig og underholdnende programvare.
Wilhelm Ostwald
Wilhelm Ostwald (latvisk: Vilhelms Ostvalds, født i Riga, død 4. april 1932 i Leipzig) var en tysk baltisk kjemiker og samfunnsdebattant. Han vant Nobelprisen i kjemi i 1909 for sine arbeider over katalyse, kjemiske likevekter og reaksjonshastigheter.
Bakgrunn og utfannelse
Han var født i Riga, den gang en tysktalende by i det russiske rike, i dag hovedstaden i Latvia, som sønn av bøkker-mester Gottfried Wilhelm Ostwald og Elisabeth Leuckel. Etnisk var han tysk baltisk. Han gikk ut fra universitetet i Tartu i 1875, og foreleste der fram til 1881.
Karriere
Deretter flyttet han til Riga og foreleste ved Rigas tekniske universitet fram til 1887. I 1887 flyttet han til Leipzig, hvor han jobbet resten av livet.
I 1890-årene ble Ostwalds interesse i stigende omfang rettet mot kunnskapsteoretiske og filosofiske spørsmål. I sitt skrift Die Überwindung des wissenschaftlichen Materialismus (1895) hevdet han at atomer, molekyler og materier er unødvendige metafysiske begreper. Den mekanistiske naturoppfattelse ville han derfor erstatte med en utvidet termodynamikk, som han kalte energetikk. I 1908 modifiserte han imidlertid sin lære, etter som han var blitt overbevist om molekylenes eksistens.
Ostwald er også kjent for sin lærebok Lehrbuch der allgemeinen Chemie (første opplag 1885-88; annet opplag 1891) og tidsskriftet Zeitschrift für physikalische Chemie, som han startet i 1887, nominelt sammen med Jacobus Henricus van 't Hoff.
I 1894 stiftet Ostwald Deutsche elektrochemische Gesellschaft, hvis formann han var frem til 1898.
1901 opprettet han tidsskriftet Annalen der Naturphilosophie. I 1902 utgav han sine Vorlesungen der Naturphilosophie, som fulgtes av et stort antall populærfilosofiske arbeider.
Han oppfant i 1904 en metode for å oksidere ammoniakk til salpetersyre ved hjelp av katalyse. Samme år utkom hans Malerbriefe.
I sin livstid rakk han å skrive 45 bøker, cirka 500 artikler og nærmere 5000 anmeldelser innen vidt forskjellige områder, og redigerte seks tidskrifter.
Han støttet middelklassens pasifistiske bevegelse, og var interessert i utdannelsesreformer. Som tilhenger av den materialistiske monisme mente han at han i kraft av sin stilling og bakgrunn kunne slå tilbake kirkens innflytelse innenfor naturvitenskapene, og at han skulle være med på å spre monismen som en moderne vitenskapelig ideologi. Han forfulgte dette målet i en rekke skrifter, som sine «Monistische Sonntagspredigten» (monistiske søndagsprekener) og «Arbeiten zum Monismus» (arbeider om monismen).
Etter 1915 viet Ostwald seg fremst til teoretiske og eksperimentelle fargestudier. Disse fargestudier førte til et system for fargers systematisering som ligger til grunn for alle senere.
Ostwald hadde også geopolitiske interesser. Germanismen har en idémessig forankring i hans tankegods. Han forfektet idéen om et «baltisk keiserdømme» bestående av Sverige, Finland, Baltikum, Danmark og Norge, som skulle tilslutte seg den tysk-østerriksk-italienske trippelalliansen. På dette vis var han også en foregangsmann for den baltoskandiske tanken.
Etter at han gikk i pensjon i 1906 fant Ostwald et nytt område hvor han utviklet sine vitenskapelige og organisatoriske talenter. Ved siden av studier og utgivelser innen filosofien som «Der energetische Imperativ» (det energetiske imperativ), «Moderne Naturphilosophie» (moderne naturfilosofi), «Die Pyramide der Wissenschaften» (vitenskapenes pyramide) tok han også aktiv del i det offentlige liv.
Som mange andre kulturpersoner og fredsvenner var Ostwald opptatt av ideen om et enkelt, kunstig verdensspråk.
Han var fra 1908 en frontfigur for det internasjonale hjelpespråket ido sammen med en rekke andre kjente vitenskapsmenn, blant dem den danske filologen Otto Jespersen. Ostwald finansierte en vesentlig del av propagandaen for ido av prispengene sine. Det vakte oppsikt da Ostwald i 1916 under påvirkning av tysk-sjåvinistiske stemninger under første verdenskrig, brøt med Ido og i stedet sluttet seg til forfatteren Adalbert Baumanns Wede (eller verdenstysk), lansert som et språk for sentralmaktene og deres venner.
Utgitt på norsk: Energi og kultur, oversatt av K. Visted utgitt av H. Aschehoug & co, (W. Nygaard), Kristiania 1911.
Arkeologiåret 1876
Arkeologiåret 1876 er en oversikt over blant annet utgravninger, fødte og avdøde personer med tilknytning til arkeologi i 1876.
Markeringsspråk
Et markeringsspråk (engelsk ') eller oppmerkingsspråk''' kombinerer tekst og ekstra informasjon om teksten (for eksempel kursiv, fet type, hyperlenke eller andre formateringer). Den ekstra informasjonen, for eksempel informasjonen om tekstens struktur og oppsett, blir uttrykt ved bruk av markering, som er innlemmet i hovedteksten. Det mest kjente markeringsspråket er Hypertext Markup Language (HTML), et av grunnlagene i World Wide Web.
Langfinger
Langfingeren er den midterste fingeren på hånden, altså lokalisert mellom pekefinger og ringfinger. Navnet er gitt fordi langfingeren er vanligvis den lengste fingeren på hånden. Fingeren kalles innen anatomien tredje finger, digitus (manus) medius, digitus (manus) tertius eller digitus (manus) III.
Fiskegarn
Fiskegarn eller fiskenett er et nett som brukes ved fiske til å fange eller innesperre og samle fisk. De blir normalt laget ved å knyte en relativt tynn tråd om til et nett av masker som knytes til en flyteline i topp og synkeline i bunn slik at det står loddrett i vannet. Nyere fiskegarn lages normalt av nylon eller andre polyamider. Nett av organiske polyamider, slik som ull eller silke, ble brukt inntil nylig og er fortsatt vanlig i noen områder. Et garn har typisk søkker nederst og flytere øverst for å stå loddrett i vannet. Søkkene er nå oftest av bly og flyterne, kavlene, av plastskum eller hule plastsylindre. På eldre garn var flyterne ofte laget av kork eller glasskuler (kalt garnkuler).
Eksempler på garn er fjordgarn/torskegarn, trollgarn, krabbegarn.
Petter Hermani
Petter Hermani (født 28. september 1954) i Oslo er en norsk gitarist, låtskriver, produsent og lydtekniker.
Bakgrunn
Petter Hermani er barnebarn av Herman Hermani som var en kjent komponist og artist på 1930-, 1940- og 1950-tallet.
Han vokste opp på Abildsø og startet sin musikk-karriere i Abildsø Strykeorkester og Kampen Strykeorkester hvor han spilte fiolin og kontrabass. I ungdomsårene begynte han å spille el-bass og gitar.
Karriere
Petter Hermani var gitarist i bandet Purkle Degree fra 1977 med Carsten Loly, Vidar Brekke, Bjørn Scharning. Petter Hermani har hatt sitt eget lydstudio siden 1990.
I 1983 var han gitarist i progrock bandet Stash på albumet Stash På Krita sammen med Joni Boy, Arne Sæther og Pål Søvik.
I 1991 samarbeidet han med Frank Aleksandersen, og var komponist og gitarist på CD-en Rundt i ring som Aleksandersen ga ut.
I 2008 var Hermani låtskriver og vokalist på låten «Hogasangen» fra 1979 som nå er skrevet inn i filmen til Ingvar Ambjørnsen ''Den siste revejakta (film).
På våren 2010 ga han ut en egen CD med tittelen PETTER HERMANI med 11 spor. Hermani samarbeidet på denne utgivelsen med blant annet; Svend Berg, Tore Wildhauer,Per Erling Svendsen, Robert Benkow, Sjur Johansen og Line Halvorsen
Zoran Jolevski
Zoran Jolevski (født 16. juli 1959) er en makedonsk diplomat og politiker. Han har vært forsvarsminister og sitt lands ambassadør i USA.
I november 2008 ble han utnevnt til sjefforhandler i den makedonske navnekonflikten. Han jobbet ved ambassaden i Washington, DC. Han har en doktorgrad i internasjonal økonomi fra St. Kyrill og St. Method-universitetet i Skopje. Han fungerte som generalsekretær på slutten av president Boris Trajkovskis presidentperiode fra 2000 til 2004.
Han er gift med Suzana Jolevska, og de har to sønner.
Lise Myhre
Biografi
Myhre er fra Lørenskog utenfor Oslo, og vokste opp på Skedsmokorset. Hun studerte grafisk design og kunsthistorie ved Santa Monica College of Art i California etter fullført videregående, og flyttet til Oslo i 1995, der hun fortsatte studiene ved Merkantilt Institutt. Myhre tok jobber som illustratør allerede fra tenårene av, og laget sine første tegneserier i 1996. Disse ble blant annet publisert i gratisavisa Planetarium C, norske Mad og Pyton. Hennes første serier var uten gjennomgangsfigurer, før hun lagde Anne And – en serie som startet som en hyllest til Charlie Christensens Arne And (som igjen er en parodi på Donald Duck) – og serien M.P., som ble publisert i Larsons Gale Verden. I 1997 så Nemi dagens lys, først som tilfeldig figur i vitsetegninger som harselerte med goth-kulturen, og snart som hovedperson i serien Den sorte siden (også denne publisert i Larsons Gale Verden).
Nemi ble raskt populær og debuterte som dagsstripe i Dagblade t i 1999. Samme år vant Lise Myhre tegneseriefestivalen Raptus’ debutantpris. I 2002 mottok hun Oslo bys kunstnerpris for "fremragende innsats innen Oslos kunstliv". Nemi fikk eget blad i 2003, da Myhre skiftet forlag fra Bladkompaniet til Egmont. Bladet har siden oppstart vært sentrert rundt et tema, med artikler skrevet av fagfolk eller andre med interesse for feltet. Det inneholder dessuten ulike norske og utenlandske biserier i tillegg til Nemi-stripene. Biseriene har variert gjennom årenes løp, men Ronja Svenning Berges Ronja har vært med helt siden begynnelsen. Nemi er en av de største kommersielle tegneseriesuksessene i Norge og har blitt oversatt til en rekke språk. På det meste har serien blitt publisert i ca 150 aviser og nettsteder. Fra 2018 har Nemi blitt utgitt av Gyldendal norsk forlag. I 2019 vant Myhre SPROING-prisen for serien.
Lise Myhre har også illustrert dikt av blant andre Edgar Allan Poe og André Bjerke med figurene fra Nemi. Flere av diktene ble publisert i antologien Drømmesvart (Gyldendal, 2018) og i Nattlys (2019). Myhre har ellers illustrert platecover (for blant annet Gothminister), skoledagbøker, skolebøker (fysikk for videregående skole) og skrekkbøker, i tillegg til en rekke faktabøker skrevet av Synnøve Borge. I forbindelse med 100-årsjubileet for tegneserier i Norge i 2011, var hun en av fire tegneseriekunstnere som fikk sine arbeider gjengitt på et norsk frimerke.
Utmarkskommunenes Sammenslutning
Utmarkskommunenes Sammenslutning (USS) ble stiftet 4. mars 1996 og har i dag 93 medlemskommuner fra 15 fylker. Hovedoppgaven til USS er å fremme medlemskommunenes interesser i utmarksspørsmål.
USS bistår medlemskommunene blant annet i spørsmål om bruk og vern av store verneområder og utmarksområder, forvaltningsplaner, rovpattedyrproblematikk, motorferdsel i utmark, og er et talerør overfor sentrale myndigheter og media. Organisasjonen skal arbeide for å fremme medlemskommunenes interesser i utmarksspørsmål av enhver karakter.
USS skal søke å styrke det lokale selvstyret i saker om forvaltning av utmark og bedre samspillet mellom hensynet til natur- og miljøvern og lokal næringsutvikling.
Nordland
Ballangen, Beiarn, Bodø, Fauske, Gildeskål, Grane, Hamarøy, Hattfjelldal, Hemnes, Meløy, Rana, Saltdal, Sørfold, Vefsn
Nord-Trøndelag
Lierne, Meråker, Namsskogan, Røyrvik, Snåsa, Inderøy
Sør-Trøndelag
Midtre Gauldal, Oppdal, Rennebu, Røros, Selbu, Tydal
Møre og Romsdal
Nesset, Norddal, Rauma, Sunndal, Surnadal, Vanylven
Sogn og Fjordane
Luster, Lærdal
Arthur Harden
Arthur Harden (født 12. oktober 1865, død 17. juni 1940) var en britisk biokjemiker.
Utmarkskommunenes Sammenslutning
Hordaland
Eidfjord, Ullensvang, Ulvik
Vest-Agder
Hægebostad, Kvinesdal, Sirdal, Åseral
Aust-Agder
Bygland, Bykle, Valle, Åmli
Telemark
Hjartdal, Tinn, Tokke, Vinje, Nome
Buskerud
Hol, Nore og Uvdal, Rollag, Sigdal, Flå, Ål
Oppland
Dovre, Lesja, Lom, Nord-Fron, Ringebu, Sel, Skjåk, Vang, Vestre Slidre, Vågå, Sør-Fron
Hedmark
Alvdal, Elverum, Engerdal, Folldal, Rendalen, Stor-Elvdal, Tynset, Våler, Åmot, Trysil, Tolga, Os, Åsnes, Grue, Ringsaker
Eidskog
Østfold
Marker, Eidsberg, Rakkestad
Martin Škrtel
Martin Škrtel (født 15. desember 1984) er en slovakisk fotballspiller som spiller for FK Hajskala Ráztočno. Han spiller også for Slovakias herrelandslag i fotball. Under EM-2016 var han også kaptein for landslaget.
Bakgrunn
Škrtel ble født i Handlová i Slovakia.
Zenit St. Petersburg
Han debuterte for Zenit St. Petersburg i den russiske cupen den 31. juli 2004, mot FC Irtysh, etter å ha signert en kontrakt med Zenit St. Petersburg som gikk ut kalenderåret 2008.
Škrtel har også spilt i alt 19 kamper med Zenit i UEFA-cupen i sesongene 2004/2005, 2005/2006 og 2007/2008.
Fra januar 2005 var Škrtel lagkamerat med Erik Hagen. 23. februar 2006 var Škrtel, sammen med Hagen, med på å slå Rosenborg ut av UEFA-cupen 2005/2006 med 4-1 sammenlagt.
Rykter i 2007 og 2008 sa at klubber som Valencia, Tottenham Hotspur, Everton og Newcastle alle var interessert i å signere den slovakiske landslagsspilleren, men Liverpool så ut til å være favoritten blant de interesserte. Han skal ha gjennomført en medisinsk test i Liverpool 7. januar 2008 med sikte på å signere for en overgangssum på £6.5 millioner i overgangsvinduet i januar 2008. Treneren i Zenit, Dick Advocaat, roste i denne perioden Škrtel og sa at «Skrtels overgang er et stort tap for vår klubb siden Martin er en ung og talentfull spill som kan vokse profesjonelt». Lagkamerat Erik Hagen roste også Škrtel og sa: «''Han er en utrolig lovende spiller. Han er veldig hodesterk, og har god fart.''».
Liverpool
Den 11. januar 2008 ble det klart at Škrtel var blitt Liverpool-spiller, og at han hadde signert en kontrakt på 4,5 år. Škrtel ble signert for £6.5 millioner, noe som gjorde ham til den dyreste forsvarsspilleren noensinne kjøpt av Liverpool. Škrtel blir også den første slovaken som spiller for Merseyside-laget. Etter at overgangen var et faktum sa Rafael Benitez om Škrtel, «''Skrtel ligner mer på Carra enn på Daniel Agger som midtstopper. Han er god i lufta, aggressiv og kjapp''» Škrtel vil spille med trøye nr 37 for Liverpool, et trøyenummer som tidligere er brukt av Jari Litmanen og Zak Whitbread.
Škrtel debuterte i seriekampen på Anfield mot Aston Villa 21. januar 2008, som endte 2-2, og hans første kamp fra start kom i FA-cupkampen mot cup-askeladden Havant and Waterlooville 26. januar 2008. Hvor han ikke spilte opp mot sitt beste, men i ettertid var han meget god i samtlige kamper, og hadde Zlatan Ibrahimovic i sin hule hånd i bortemøte mot Inter.
Škrtel fortsatte å imponere våren 2008, og startet alle kampene i Premier League, og plasserte kollega [Daniel Agger] til reservebenken. Han fortsatte med flere sterke opptredener sammen med midtstopper-kollega Jamie Carragher mot flere topplag som Manchester United, Everton FC og Olympique Marseille
Den 5. oktober 2008 ble han skadet i Liverpools 3-2 seier borte over Manchester City på City of Manchester Stadium. Martin gikk i sjokk og måtte få oksygen av redningsmannskapene. Det ble senere fastlagt at han hadde en korsbåndskade. Han kom tilbake på fotballbanen i en kamp den 28. desember 2008, som innbytter i storseieren 5-1 over Newcastle United.
Landslagsfotball
I EM-kvalifiseringen for EM 2008, spilte Škrtel 8 av kampene, han skåret 3 mål, bl.a to ganger mot s i både hjemme- og bortemøtet.
Han ble tatt ut i s EM-tropp til EM i Frankrike 2016.
Meritter
FC Previdza
Trivia
Martin kunne ha blitt en ishockeyspiller, men han valgte fotball, inspirert av sin fars karriere. Han har også spilt flere posisjoner på banen, både midtbane og angrep, før han valgte forsvarsspill da han var 16 år gammel.
Akademikarbreen
Akademikarbreen er en innlands isbre på Svalbard. Breen ligger øst for Svanbergfjellet og Backlundtoppen, mellom Billefjorden og østkysten av Spitsbergen, sørvest på Olav V Land på grensen til Sabine Land. Akademikarbreen domineres av en rekke nunataker. Den glir over i Kvitbreen i nord, Hochstetterbreen i nordøst, Negribreen i øst, Filchnerfonna i sør og Lomonosovfonna i vest.
Breen er ca. 500 km² stor. Den har navn etter medlemmene av det Russiske vitenskapsakademi.
Giuseppe Ferruccio Maurizio Rosà
Giuseppe Ferruccio Maurizio Rosà (født 19. november 1888 i Nago i Italia, død 8. august 1961) var en katolsk kinamisjonær og erkebiskop i Hankou i Hubei i Kina.
Han ble presteviet for fransiskanerordenen den 13. august 1911.
Den 26. juli 1946 ble han utnevnt av pave Pius XII til erkebiskop av Hankou, og ble bispeviet 22. september 1946.
Episkopalgenealogi
Hans episkopalgenealogi er:
Krypteringsnøkkel
Krypteringsnøkkel henviser til at innenfor kryptografi er en egen nøkkel et stykke informasjon (et parameter) som avgjør det funksjonelle resultatet av en kryptografisk algoritme. Uten en nøkkel, ville ikke algoritmen ha noe resultat. For kryptering spesifiserer nøkkelen tranformasjonen av klartekst til chiffertekst, eller omvendt når det gjelder dekryptering. Nøkler brukes også i andre kryptografiske algoritmer, slik som digitale signaturer og meldingsautentikasjon.
Behov for hemmelighold
Ved utvikling av sikkerhetssystemer er det klokt å anta at detaljene i den kryptografiske algoritmen allerede er kjent for en angriper. Denne antagelsen er kjent som Kerckhoffs' prinsipp – «kun hemmeligholdelse av nøkkelen gir sikkerhet», eller, reformulert som Shannons maxim, «fienden kjenner systemet». Krytpografiens historie beviser at det kan være meget vanskelig å holde detaljene i en velbrukt algoritme hemmelig. En nøkkel er ofte lettere å beskytte (den er typisk et lite stykke informasjon) enn en krypteringsalgoritme, og er enklere å endre hvis den har blitt kompromittert. Av den grunn er sikkerheten i et krypteringssystem ofte basert på at nøkler blir holdt hemmelige.
Krypteringsalgoritmer som bruker samme nøkkel for å kryptere og dekryptere er symmetriske krypteringsalgoritmer. En ny klasse av "offentlig nøkkel"-kryptering ble oppfunnet på 70-tallet, og den bruker et nøkkelpar, en for å kryptere og en annen for å dekryptere. Disse asymmetriske krypteringsalgoritmene gjør det mulig å publisere en nøkkel, og hemmeligholde den andre. Algoritmene er laget slik at det er ekstremt vanskelig å finne den hemmelige (private) nøkkelen, selv om den korresponderende offentlige nøkkelen er kjent. På denne måten kan man publisere krypteringsnøkkelen, og holde nøkkelen for dekryptering hemmelig, slik at envher kan sende kryptert informasjon kun til den som har nøkkelen for dekryptering tilgjengelig.
Nøkkellengder
For et engangsnøkkelsystem må nøkkelen være minst like lang som meldingen som skal sifreres. I krypteringssystemer som bruker en sifreringsalgoritme, så kan meldingene være mye lengre enn nøkkelen. Nøkkelen må derimot være så lang at en angriper ikke kan forsøke alle mulige kombinasjoner.
En nøkkellengde på 80 bits innen symmetrisk kryptering er sett på som minimum for sterk kryptering. Tilsvarende sikkerhet for asymmetrisk krytpering er 1024 bits.
Nøklene som brukes innen offentlig nøkkelkryptering har en matematisk struktur. For eksempel så er offentlige nøkler som brukes i RSA produktet av to primtall. Av den grunn så krever offentlige nøkkelsystemer lengre nøkler enn symmetriske systemer for det samme nivå av sikkerhet. 3072 bits er den anbefalte nøkkellengden for systemer basert på faktorisering og heltalls diskrete logaritmer som har som mål å ha en sikkerhetsekvivalens tilsvarende en 128 bits symmetrisk nøkkel.
Elliptisk kurvekryptografi kan tillate kortere nøkkellengder med tilsvarende sikkerhet, men disse algoritmene har bare vært kjent i et relativt kort tidsrom, og gjeldende beregninger for hvor vanskelig det vi være å søke etter nøklene vil kanskje ikke holde mål. I 2004 ble en melding kryptert med en 109-bits nøkkel av elliptisk kurvealgoritme knekket ved å bruke et angrep av typen «brute force» Dagens tommelfingerregel er å bruke en elliptisk kurvekryptografisk nøkkel som er dobbelt så lang som den lengde en symmetrisk nøkkel vil gi ved ønsket sikkerhetsnivå. Bortsett fra den vilkårlige engangsnøkkelen, så har ikke sikkerheten i disse systemene blitt matematisk bevist (per 2008), så det er en teoretisk mulighet for at all informasjon kryptert med disse systemene kan bli lest som en åpen bok.
Nøkkelvalg
Når et passord brukes som krypteringsnøkkel, så vil det i velkonstruerte kryptosystemer først bli sendt gjennom en nøkkel-avledningsfunksjon, som legger til en initialisering, kalt Salt, og komprimerer eller ekspanderer sekvensen til den nøkkellengden som er ønsket.
Brød & Cirkus
Brød & Cirkus er et musikkalbum med Undertakers Circus, utgitt i 1975.
Øvrige
(Ufullført)
Arkeologiåret 1873
Arkeologiåret 1873 er en oversikt over blant annet utgravninger, fødte og avdøde personer med tilknytning til arkeologi i 1873.
Ilja Nikulin
Ilja Nikulin (født 12. mars 1982) er en russisk ishockeyspiller.
Han representerte landet sitt under Vinter-OL 2014 i Sotsji, der han kom på 5.-plass med det russiske laget.
Avataṃsakasūtraen
Avataṃsakasūtraen (sanskrit; devanāgarī: अवतम्सक सूत्र, tibetansk: སངས་རྒྱས་ཕལ་པོ་ཆེ་ཞེས-བྱ-བ་ཤིནཊུ-རྒྱས་པ་ཆེན་པོའི་མདོ, wylie: Sangs-rgyas phal-po-che zhes-bya-ba shin-tu-rgyas pa chen po’i mdo, mongolsk: Olangki burqan neretü masida delgeregsen yeke sudur, kinesisk: 大方廣佛華嚴經, pinyin: Dàfāngguăngfó huáyán jīng, koreansk: 대방광불화엄경, forkortet: 화엄경, hangul: Daebanggwang bulhwaeom gyeong, forkortet: Hwa-eom gyeong, japansk: けごんぎょう, rōmaji: Kegon kyō, vietnamesisk: Đại phương quảng phật hoa nghiêm kinh) er en hellig tekst innenfor mahāyānabuddhismen. Den er den nest største av mahāyānatekstene, og i størrelse er den bare overgått av den store prajñāpāramitāsūtraen i 100 000 vers. Sūtraen har hatt enorm innflytelse på østasiatisk buddhisme.
Avataṃsaka er sanskrit og betyr «blomsterkrans». Teksten fremmer et holistisk verdensbilde: Alle ting og fenomener inneholder hverandre, gjennomtrenger hverandre og er innbyrdes avhengig av hverandre, liksom blomstene i en blomsterkrans. Intet element har en adskilt eller uavhengig eksistens utenfor helheten og hvert element inneholder en kopi av helheten. Hvert element reflekterer alle de andre liksom et nettverk av perler. Blant metaforene som brukes i teksten er Indras nett.
To av kapitlene utgjør omkring 1/3 av hele teksten og er bevart på sanskrit som egne tekster: Daśabhūmikasūtraen og Gaņdhavyūasūtraen. Den sistnevnte utgjør mer enn 1/4 av teksten. Lingvistiske bevis antyder en opprinnelse i Sør-India i det første århundre e.Kr., men der er også indre bevis som antyder en sentralasiatisk opprinnelse. Den tibetanske oversettelsen har 45 kapitler og er den mest komplette. Oversettelsen var basert på et manuskript på sanskrit fra Nepal i 39 000 vers, og ble foretatt mellom 878 e.Kr. og 901 e.Kr. i tempelkomplekset Samye i nærheten av Lhasa. Den omfatter fra 4 til 6 bind, i ulike utgaver av tekstsamlingen Kangyur i den tibetanske buddhistiske kanon.
Under Suídynastiet oppstod de ti stadiers skole i Kina; dette var en Yogācāraskole som baserte sine læresetninger på Daśabhūmikasūtraen. Mot slutten av Suídynastiet og begynnelsen av Tángdynastiet oppstod Huāyán zōng eller Avatamsakaskolen. I likhet med skolen Tiāntái, som fokuserte på Lotussūtraen, var dette en synkronistisk skole innenfor tradisjonen Ekayāna: De ulike retningene eller «veier» i buddhismen betraktes som deler av «èn vei», som omfatter dem alle, og som selv er den ultimate veien. Skolen utpekte Avataṃsakasūtraen som Buddhas ultimate lære. I året 671 ankom den Korea under navnet Hwaeom jong, og i Japan ble den grunnlagt i 736 under navnet Kegon-shū. I klosterkomplekset Borobudur, Java, som ble bygd mellom 750 og 850, er det inngravert 460 relieffer fra Gaņdhavyū, som er den lengste delen av teksten.
En kommentar til Daśabhūmika sūtra, som er bevart på kinesisk, ble skrevet av den Sør-Indiske munken Nāgārjuna, grunnleggeren av Mādhyamaka. En annen prominent skikkelse innenfor mahāyāna-buddhismen, Vasubandhu, grunnleggeren av Yogācāra, skrev to kommentarer til Daśabhūmika sūtra.
Den eksegetiske tradisjonen i Sentral-Asia, Kina, Korea og Japan er enorm, og Avataṃsaka-litteraturen utgjør en egen avdeling med tekster innenfor mahāyāna-buddhismen, på samme måte som Prajñāpāramitā-litteraturen.
Indras nett
Avataṃsaka sūtra forkynner et holistisk verdensbilde, der alle ting og fenomener inneholder hverandre, gjennomtrenger hverandre og er innbyrdes avhengige av hverandre, liksom blomstene i en «blomsterkrans». Intet element har en adskilt eller uavhengig eksistens utenfor helheten. Og hvert element inneholder en kopi av helheten. Første kapittel av Śīkşānanda's oversettelse til kinesisk uttrykker denne holismen slik: Det Ene er de Mange.
De Mange er det Ene.
I ordet skal meningen bli funnet.
I meningen skal ordet bli forstått.
''Ikke-væren er Væren. Væren er Ikke-væren.''
''Formløshet er Form. Form er Formløshet.''
''Ikke-væren er Væren. Væren er Formløshet.''
(Kapittel 1, 240)
Hvert element reflekterer alle de andre, liksom et nettverk av perler. Alle ting gjennomtrenger hverandre, og inneholder hverandre:
Alt er i En – En er i Alt.
Alle ting er nærværende i Enhet,
Enhet er nærværende i alle ting.
Min ego-het er nærværende i det absolutte,
Det absolutte er nærværende i min ego-het.
Alle vesener er nærværende i Buddha,
Buddha er nærværende i alle vesener.
Nirvāna er nærværende i samsara,
Samsara er nærværende i nirvāna.
Kosmos er nærværende i hver adskilte del,
Siste kapittel, med tittelen «å trenge inn i virkeligheten» (Gaņdhavyū), forteller om den unge pilegrimen Sudhana som i sin søken endelig ankommer palasset til Buddha Vairocana:
''Tårnet er like bredt og rommelig som himmelen. Bakken er brolagt med edelstener av alle typer, og inne i tårnet finnes utallige slott, balkonger, trapper, rekkverk og ganger, som alle er laget av syv edle steinsorter ... Og inne i dette tårnet, som så uendelig rommelig og så utsøkt dekorert, finnes det mange hundre tusener av tårn, som hver enkelt er like vakkert utsmykket som hovedtårnet, og like rommelig som himmelen. Og alle disse tårnene som er så mange at deres antall ikke kan måles, står aldri i veien for hverandre. Hvert enkelt av dem bevarer sin fullkomne harmoni med alle de andre. Her er ingenting som hindrer at et tårn forener seg de andre, enkeltvis eller alle sammen. Her er en tilstand av fullkommen forening, og likevel fullkommen orden. Sudhana, den unge pilegrimen, ser seg selv i alle tårnene, såvel som i hvert enkelt tårn, som alle inneholdes i det ene tårnet og hvert tårn inneholder alle de andre.''
Innholdet
Den tibetanske oversettelsen er den mest komplette, og inneholder 45 kapitler. I noen tilfeller blir slutten av kapittel 45 regnet som kapittel 46. I denne artikkelen ligger den tibetanske kapittelinndelingen til grunn med 46 kapitler. De to store kinesiske oversettelsene i 34 og 40 kapitler bruker to andre inndelinger, men for oversiktens skyld har vi brukt én enkelt ramme som referanse. De to tabellene lenger ned i artikkelen viser hvordan kapitlene i de ulike oversettelsene står i forhold til hverandre.
Første forsamling
Teksten er organisert i ni forsamlinger – ni ulike tilfeller hvor Buddha er omgitt av en forsamling av mennesker og mytiske vesener. Scenarioet i den første er stedet for Buddhas opplysning, utenfor Jetahulen. Den omfattes av de 11 første kapitlene.
Første kapittel er felles for alle tre oversettelsene, selv om titlene varierer noe. Det fortelles at Buddha var i en spesiell bevissthetstilstand under sin forkynnelse av teksten, en tilstand som kalles samādhi av oseanisk refleksjon. Samādhi er siste del av den edle åttedelte veien, og buddhister opererer med flere typer av denne tilstanden.
Kapittelet presenterer ti ulike forsamlinger rundt Buddha: 1) De innflytelsesrike, 2) de konstant lyttende, 3) dharma-beskyttere, 4) utsmykkere, 5) de som gir gaver, 6) de som frembringer læren, 7) de som har et stort potensial, 8) de som representerer dharma, 9) de som er sertifisert for dharma, og 10) de som avslører dharma. Det fortelles at Buddhas forkynnelse forårsaker seks ulike rystelser i naturen omkring. Tre av dem kategoriseres etter bevegelse som 1) rystende, 2) stigende, 3) plutselige og hurtige. Så følger tre jordskjelv som kategoriseres etter lyd: 1) eksploderende, 2) brølende, 3) knasende. De kan knyttes til de fem sanser og sinnet som den sjette, og tolkes som symbolske skjelv når portene som holder på uvitenheten brytes ned. Så følger fire kapitler som mangler i oversettelsen på 34 kapitler, men som finnes i den med 39. Andre kapittel dveler ved utseendet til Buddha, som omtales som Tathāgatha. Det fortelles om lys mellom hans tenner som skinner i ti retninger, og et lys som kommer til syne mellom øyenbrynene. Dette angår trikāya-læren om de «tre kroppene» til Buddha som fremviser overmenneskelige egenskaper.
Tredje kapittel forteller om bodhisattva Samantabhadra som går inn i en form for samādhi som kalles «Vairocana's sambogakāya». Samtidig utgår lys fra Buddhas hårstrå. Vairocana er en av de fem dhyanibuddhaer og sambhogakāya er en av de tre kroppene.
Fjerde kapittel handler om skapelsen av verdener eller planeter, som er rene land og «oseaniske verdenssystemer»: 1) deres årsaker og betingelser for å oppstå og utvikles, 2) deres fundament, 3) deres form og utseende, 4) deres natur og substans, 5) deres utsmykning, 6) deres renhet, 7) tilsynekomsten av Buddhaer i hvert enkelt, 8) deres livsløp, 9) deres evolusjon, 10) deres porter til ikke-differensiering. Femte kapittel fortsetter den detaljerte beskrivelsen av disse verdener.
I den tibetanske utgaven følger fire kapitler som ikke finnes i de to kinesiske versjonene. Kapitlene 6–9 fortsetter med enda mer detaljerte beskrivelser av de rene, oseanlignende verdener.
Tiende kapittel handler om Vairocana. Det er andre kapittel i oversettelsen til Buddhabhadra og det sjette i oversettelsen til Śīkşānanda. Det handler om Buddha Vairocana, som har skapt sin egen himmelske verden.
Kapittel 11 handler om en bodhisattva som heter Avataṃsaka. Dette kapittelet finnes bare på tibetansk, og er ikke bevart i de to kinesiske oversettelsene.
Andre forsamling
Scenarioene under den andre forsamlingen finner sted ved det universelle lyspallasset. De beskrives i kapitlene 12–17, som er 3–8 hos Buddhabhadra og 7–12 hos Śīkşānanda.
Trettende kapittel omhandler de fire edle sannheter, utdypet i detalj av bodhisattvaen Manjusri. Fjortende kapittel forteller at det også begynner å strømme lys fra føttene til Buddha. I femtende kapittel blir ti bodhisattvaer bedt om å klargjøre den buddhistiske lære ytterligere, og de legger spørsmålene frem for Buddha. Sekstende kapittel omhandler rent levevis. Denne renheten angår sinnet, i hjemmet og respekt overfor sine foreldre. I syttende kapittel møter vi bodhisattvaen Verdig Leder, som stiller spørsmål til Buddha angående tro.
Tredje forsamling
Den tredje forsamlingen finner sted i Trayastrimsha-himmelen. Den beskrives i kapitlene 18–23, som er 9–14 hos Buddhabhadra og 13–18 hos Siksananda.
I buddhismen opereres det med mange forskjellige himmeler i ønskenes region, formenes region og den formløse regionen. Sumerufjellet er et mytisk fjell som omtales i flere tekster, og som er sentrum for fire kontinenter. På toppen er himmelen av 33. Buddha beveger seg opp fjellet uten å forlate sitt sted under bodhi-treet, hvor han hadde sin oppvåkning. Dette viser at fjellet er symbolsk, og et symbol på uvitenheten som må overvinnes. Det beskrives et vidunderlig pallass der oppe. Og det omtales 10 Buddhaer som beskriver situasjonen i verden. De ser og erkjenner tidligere årsaker og tilstander som har frembragt den nåværende situasjon.
I nittende kapittel ankommer Buddhaer fra ti andre verdener eller Buddha-land, fra ti forskjellige retninger. Det samme skjer med dem og gjenspeiles i deres respektive verden. Og det synges en unison lovprisning til deres opplysning.
Tyvende kapittel beskriver de ti bostedene eller de ti verdener hvor disse Buddhaene hører hjemme.
Lockheed L-188 Electra
The Lockheed L-188 Electra er et amerikansk turboprop fly bygget av Lockheed. Det var det første sivile turbopropfly som ble bygget i USA. Det fløy første gang i 1957. Etter levering viste det seg at flyets ytelser var noe svakere enn en tilsvarende turbojet som hadde lavere driftskostnader.
Avataṃsakasūtraen
Femte forsamling
Den femte forsamlingen utspiller seg i Tusitahimmelen. Den beskrives i kapitlene 28–30, som er kapitlene 19–21 hos Buddhabhadra og 23–25 hos Siksananda.
Colombias flagg
Colombias flagg ble offisielt 26. november 1861. Den er en horisontal trikolor i gult, blått og rødt. Den gule stripen er bredere enn de andre og utgjør halvdelen av flaggets bredde. De to øvrige stripene utgjør hver en firedel av flaggets bredde.
Lockheed L-188 Electra
Konstruksjon og utvikling
Konstruksjonsarbeidene med Electra ble startet av Lockheed i 1954, og året etter fikk fabrikken en introduksjonsordre fra American Airlines. Den første prototypen fløy den 6. desember 1957. Det var utstyrt med fire Allison 501D turboprops. Standard innredning var for 66 til 88 passasjerer, men kunne i en trang økonomiversjon romme 98 passasjerer. Første produsjonsversjon var L-188A. Senere kom en langdistanseversjon L-188C. Tilsammen ble det bygget 170 eksemplarer. Produksjonen stoppet tidligere enn planlagt på grunn av mistro til flytypen etter to fatale ulykker. Flyet ble modifisert etter ulykkene, men interessen uteble hos flyselskapene som heller ville satse på rene turbojets. De fly som enda er i tjeneste brukes som rene fraktfly.