cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Det estiske reformpartiet
Historie
Våren 2003 fikk Reformpartiet en fremgang i parlamentsvalget, og Res Publica og Folkeunionen ble tatt inn som nye regjeringspartnere, men under ledelse av Juhan Parts fra Res Publica. Siim Kallas ble utnevnt til EU-kommissær etter Estlands inntreden i EU ved østutvidelsen i 2004, og Andrus Ansip ble partileder. Året etter kunne Ansip danne regjering med Senterpartiet og Folkeunionspartiet, senere med sosialdemokratene og Forbundet for fedrelandet og republikken, en konservativ sammenslutning.
Reformpartiet har vært landets største parti siden valget i 2007, da det oppnådde 27,8 % av stemmene og 31 mandater. Partiet gikk først og fremst til valg på ytterlige skattelettelser og videreføring av sin økonomiske politikk, og ønsket å redusere inflasjonen nok til å kunne erstatte estlandske kroner med euro. Partiet opplevde en ytterligere fremgang ved valget i 2011, da det fikk 28,6 % av stemmene og 33 mandater. Ansip trådte tilbake som statsminister og partileder ett år før valget i 2015, for å gi partiet en fornyelse. Ansip ble valgt til Europaparlamentet våren 2014, og Taavi Rõivas etterfulgte ham. I lys av Krim-konflikten ble Rõivas' første tid som statsminister preget av sikkerhetspolitikk. I 2015 erklærte det NATO-orienterte Reformpartiet valgseier over Senterpartiet.
En annen grunn til det gode valget i 2015 var generasjonskiftet i partiet da Taavi Rõivas overtok etter Andrus Ansip. De lederne som gikk inn i politikk, administrasjon og næringsliv tidlig på 90-tallet da Estland fikk sin frihet tilbake er nå iferd med å trekke seg tilbake for en generasjon av nye ledere som kun har opplevd Sovjetunionen som barn. Dette er et generasjonsskifte som også gjelder velgermassen. Det verserte en del påstander om korrupsjon og inhabilitet imot noen regjeringsmedlemmer og sentrale personer rundt Reformpartiet i perioden til Andrus Ansip, men det var ingen ministre som ble dømt. I mai 2011 ble Anna-Maria Galojan som hadde vært leder av ungdomspartiet til Reformpartiet idømt fengselsstraff for å ha underslått 60000 euro fra den EU-støttede organisasjonen European Movement Estonia hvor hun var leder. Estland har som mange EU-stater i østlige Europa slitt med korrupsjon, og landet har gjort mye for å rydde opp i dette. Mange med politisk tilknytting har blitt tatt i Estland, og spesielt i Senterpartiet. Tidligere samarbeidet disse to partiene tettere sammen enn i dag. Blant annet støttet Reformpartiet opp om Edgar Savisaar som ordfører i Tallinn, mens Andrus Ansip fikk Senterpartiet sin støtte til å bli statsminister.
Da Taavi Rõivas gikk til valg som Reformpartiets statsministerkandidat i 2015, var kampen mot korrupsjon en av hans fremste kampsaker, slik det var for flere partier hvor spesielt Senterpartiet ble satt i negativt lys. Den russiske velgermassen har alltid vært kjent for å ha gitt Senterpartiet mange stemmer, men ved valget i 2015 hadde en del av disse gått over til Reformpartiet. En antar at den russiske velgerovergangen skyldes generasjonsskiftet i Reformpartiet med Taavi Rõivas som ny leder, og kampsaker som mindre arbeidsledighet og kampen i mot korrupsjon.
Internasjonalt samarbeid
Like etter partidannelsen knyttet man særlig nære bånd til Freie Demokratische Partei i Tyskland, Liberalerna i Sverige, Svenska folkpartiet i Finland og Latvijas Ceļš i Latvia. Fra slutten av 2000-årene har man også inngått et tettere samarbeid med det norske Fremskrittspartiet. Jørund Rytman etablerte Venneforeningen for Estland på Stortinget. Reformpartiet har også bånd til Friedrich-Naumann-Stiftung i Tyskland og det estiske Liberalismi Akadeemia, «Det liberale akademi».
Velgerdemografi
Partiet henter i sin største støtte fra unge, velutdannede og urbane sysselsatte. I motsetning til Senterpartiet, som har uforholdsmessig stor støtte i den russiske minoritetsbefolkningen, og Forbundet for fedrelandet og republikken, som i all hovedsak støttes av etniske estlendere, er Reformpartiets velgere forholdsvis likt fordelt på de ulike etniske gruppene. Reformpartiets velgermasse er sterkt konsentrert rundt byene, for selv om partiet bare henter en femtedel av sin støtte i hovedstaden Tallinn, får det tre ganger så mange stemmer fra andre byer, skjønt færre enn 40 % av velgerne bor her.
Partiets velgere er betydelig yngre enn gjennomsnittet. Intet annet parti har en større andel av sine velgere med fullført videregående skole. Kvinneandelen blant partiets medlemmer er den laveste i noe parti, men partiets oppslutning blant kvinner er allikevel over gjennomsnittet. Reformpartiets velgere tenderer også til å ha høy inntekt, og 43 % av partiets velgerne kommer fra den tredjedelen av befolkningen med høyest inntekt.
Ved kommunevalgene i Tallinn er Senterpartiet størst. Derfor kan en gå ut ifra at en del av Reformpartiets parlamentsvelgere fra Tallinn, støtter Senterpartiets ordførerkandidater i kommunevalgene.
San Pablo de las Salinas
San Pablo de las Salinas er den nest største byen i den meksikanske kommunen Tultitlán i delstaten Estado de México. Kun Buenavista har en større befolkning i denne kommunen. San Pablo de las Salinas er en del av ZMCM og befinner seg like nord for Mexicos føderale distrikt. Folketellinger fra 2005 viser at det bodde 160 432 i dette byområdet.
Wilhelm Marx
Wilhelm Marx (født 15. januar 1863 i Köln i Tyskland, død 5. august 1946 i Bonn) var en tysk politiker som representerte Det katolske sentrumspartiet. Han var Tysklands kansler fra 1923 til 1925 og igjen fra 1926 til 1928.
Marx var utdannet jurist, og arbeidet som advokat før han ble politiker. Han ble ved presidentvalget i Tyskland 1925 lansert som presidentkandidat for Det katolske sentrumspartiet. I annen runde avstod SPD fra å stille egen kandidat, og stilte seg bak Marx' kandidatur. Høyrefløyen lanserte da Paul von Hindenburg som motkandidat, og von Hindenburg vant valgene med knapp margin.
I 1932 gikk Marx ut av Riksdagen og trakk seg tilbake fra det politiske liv. Han levde fra da av et stille liv i Bonn.
Lena Kristin Ellingsen
Lena Kristin Ellingsen (født 14. september 1980) er en norsk skuespiller fra Saltdal i Nordland.
Hun ble uteksaminert ved Statens teaterhøgskole i 2004, og har også gått musikkteater-/artistlinjen ved Bårdar Akademiet, der hun gikk ut i 2001. Hun har vært gift med skuespiller Trond Fausa Aurvåg siden 16. august 2014.
Etter utdanningen har hun jobbet ved Riksteatret, Oslo Nye Teater, Det norske teatret og Teatret Vårt i Molde, før hun fikk rollen som Karoline i Himmelblå. Hun fikk prisen for beste kvinnelige skuespiller for sin rolle i Himmelblå under Gullruten 2009. Utover høsten 2009 var også hun blant annet med i konkurransen Camp Senkveld i programmet Senkveld med Thomas og Harald på TV 2. Hun vant også kremtoppen 2009.
I 2021 spilte hun Erle Butenschøn i Kristiania magiske tivolitheater.
Hans Luther
Hans Luther (født 10. mars 1879, død 11. mai 1962) var en tysk politiker (uavhengig, fra 1927 DVP ). Han var Tysklands 18. kansler.
Luther var utdannet jurist og arbeidet som advokat, før han begynte å engasjere seg politisk i 1907, da han ble borgermester i Magdeburg. I 1913 ble han sekretær for den tyske Städtetag, og ble overborgermester i Essen i 1918. I desember 1922 utnevnte kansler Wilhelm Cuno ham til fødevare- og landbruksminister. Denne posisjonen beholdt han til 1924, da Wilhelm Marx ble kansler. I 1925 ble Luther selv utnevnt til Tysklands kansler, men måtte gå av allerede året etter. Han var også fungerende president etter Friedrich Eberts død.
I 1930 ble han utnevnt til president for den tyske Riksbanken, og kort etter tysk ambassadør til USA, en stilling han innehadde mellom 1933 og 1937, da han gikk av med pensjon. Etter annen verdenskrig ble han brukt som rådgiver av den nye regjeringen.
Grunnkretser i Åfjord kommune
Grunnkretser i Åfjord kommune er delområder og grunnkretser som seksjonerer Åfjord kommune, Trøndelag, for folketellingsformål og lignende. I noen tilfeller sammenfaller de med kirkesogn, med valgkretser og med nåværende eller tidligere skolekretser.
Einar Gerhardsens plass (Oslo)
Plassen ble i 1997 oppkalt etter tidligere statsminister Einar Gerhardsen.
Den 22. juli 2011 ble en bilbombe detonert på Einar Gerhardsens plass. Bombeangrepet på regjeringskvartalet drepte åtte personer, skadet 30 og førte til store materielle skader.
Miraselva
Miraselva er en kommune i delstaten Paraná i sørregionen av Brasil.
Missal
Missal er en kommune i delstaten Paraná i sørregionen av Brasil.
Maltakonferansen
Maltakonferansen fant sted fra 2. til 3. desember 1989, få uker etter Berlinmurens fall, mellom USAs president George H.W. Bush og Sovjetunionen leder Mikhail Gorbatsjov. Hensikten med møtet var å diskutere de hurtige endringene som skjedde i Europa etter jernteppet ble løftet. USA tilbød Sovjet støtte, og innpass i internasjonale handelsfora, til støtte for perestrojka og glasnost politikken, og i bytte mot kommende reformer i Sovjet. En større nedrustningsavtale ble også diskutert.
Møtet var en oppfølger til et møte i New York i desember 1988, hvor blant andre også daværende president Ronald Reagan deltok.
Andre deltakere
Sovjetunionens delegasjon
USAs delegasjon
Joakim Zakarias Duncker
Joachim Zachris Duncker (født 12. november 1774 i Kristina socken i Savolax, død 5. juli 1809) var en offiser i svenska armén og farfar til Daniel Joachim Edvard Duncker.
Duncker tilhørte familien Dunker, en gammel tysk krigerslekt, som allerede på 1600-tallet ble omtalt i Finland. Han ble i 1789 fenrik ved Savolaxbrigaden og deltok i den russisk-svenske krig 1788–1790. Han ble i 1804 kaptein i brigadens jägarregemente, Savolax fotjägarregemente. Under finskekrigen 1808–1809 utmerket Duncker seg blant annet i slaget ved Pulkkila den 2. mai og i slaget ved Virta bro den 27. oktober 1808.
Duncker tjenestegjorde i fjerde savolakska jägarebataljonen og ble utnevnt til major i 1808. Ved evakueringen av Finland etter konvensjonen i Olkijoki fulgte han Cronstedts avdeling til Västerbotten. Han ble utnevnt til oberstløytnant i arméen i 1809. Duncker ble drept i slaget ved Hörnefors og ble begravet sammen med den russiske kavaleriobersten Aerekof ved Umeå stads kyrka av den russiske generalen Nikolaj Kamenskij. Gjennom Johan Ludvig Runebergs verk Fänrik Ståls sägner er Joachim Zachris Dunckers navn for fremtiden reddet fra glemselen. Tito Collianders bok Duncker – en av de tappras skara fra 1943 bygger på Dunckers egne brev.
Kurtatsch an der Weinstraße
Kurtatsch an der Weinstraße (italiensk Cortaccia sulla Strada del Vino) er en kommune i den autonome regionen Trentino-Syd-Tirol i provinsen Syd-Tirol, Italia. Kurtatsch kommune består av kommunesenteret og landsbyene Penon, Graun, Entiklar og Oberfennberg. Kommunen strekker seg fra dalbunnen på 212 moh., via kommunesenteret på 333 moh. og opp til Grauner Joch på 1830 moh. Befolkningen er nesten rent tysktalende (96 %).
Vin- og fruktdyrking er hovedinntektskildene for befolkningen. Det drives vidstrakte fruktplantasjer (ca. 600 ha) nede i dalen, mens det dyrkes vindruer (ca. 330 ha) i åssidene over Kurtatsch. Vinen som produseres av disse druene holder internasjonal kvalitet. Nesten halvparten av befolkningen er sysselsatt i landbruket.
Historie
Arkeologiske funn på stedet viser at området var befolket allerede i mesolitikum. Etter romernes okkupasjon skal området ifølge overleveringer ha blitt kristnet av Vigilius av Trient (340–400). Kurtatsch ble første gang nevnt i 855 som Curtazze, 1022 som Curtasca.
Kirketårnet til den romanske pilegrimskirken St. Vigilius ble bygget rundt år 1300.
Karl Andersens vei (Oslo)
Karl Andersens vei (1A–175, 2–98) er en vei på Høybråten i bydel Stovner i Oslo. Den går fra Karihaugveien til Vardeheimveien.
Veien fikk navn i 1968 etter landhandler Karl Andersen (1888–1965), som hadde kallenavnet «kongen av Høybråten».
Veien har rekkehusbebyggelse (ark. Helge Thams og Per Gaare) oppført 1969–70 i OBOS-borettslaget Øvre Høybråten.
Norge under Sommer-OL 1956
Norge under Sommer-OL 1956. 22 sportsutøvere fra Norge deltok i seks sporter under Sommer-OL 1956, hvorav atten i Melbourne, samt fire ryttere under hestesportkonkurransene i Stockholm. Norge kom på 22.-plass med en gull- og to bronsemedaljer. Skytteren Erling Kongshaug var flaggbærer under åpningsseremonien.
Mixed-Up Confusion
Mixed-Up Confusion er en sang skrevet og spilt inn av Bob Dylan. Den ble spilt inn den 14. november 1962 og var ment som hans første singel og inkluderingen på The Freewheelin' Bob Dylan (den ble ikke med på albumet, men utgitt som singel). Ifølge et intervju gjort med Dylan, som finnes i heftet til Biograph, så skrev han sangen i en drosje på vei til Columbia Studios for innspilling.
Sangen ble utgitt som single i 1962, og kom ikke med på noen album før Biograph i 1985.
Verdt å merke ved denne sangen er at Dylan spiller med et (elektrisk) band, noe som resultererte i en sang veldig ulik resten av albumet den ble spilt inn for å være med på.
Referanser
Trager, Oliver. Keys to the Rain: The Ultimate Bob Dylan Encyclopedia ISBN 0-8230-7974-0
ISO 31
NS-ISO 31 (Størrelser og enheter, International Organization for Standardization, 1992) er den mest utbredte og respekterte guiden for bruk av måleenheter. Standarden inneholder blant annet SI-enhetene. Formler som involverer disse måleenhetene brukes i vitenskapelige og utdannelsesdokumenter over hele verden. I de fleste land i verden er det denne notasjonen som brukes i matematikk- og vitenskapsbøker på skoler og universiteter.
Standarden kommer i 14 deler:
Nauttjern (Aurskog-Høland, Hedum)
Nauttjern (eller Nauttjenn) er et vann ved Hedum nordøst for tettstedet Lierfoss i Aurskog-Høland kommune i Viken.
USAs forsvar
Amerikas forente staters militærvesen (United States Armed Forces) er USAs militærvesen, bestående av seks forsvarsgrener.
Forsvarsgrener
USA har seks forsvarsgrener. De fem første er underlagt Forsvarsdepartementet, mens kystvakten i fredstid er del av Sikkerhetsdepartementet.
Se også
Kilde: Tabell 1 US Personnel Killed in Action (KIA) (Eikenberry, 1996; 113)
Storstraumen
Storstraumen ligger i Otravassdraget i Bygland kommune i Aust-Agder. Stedet er en naturlig barriere mellom øvre del (Åraksfjorden, eller mer presist Bjåfjorden) og nedre del av Byglandsfjorden og et av de trangeste punktene i hele elveløpet.
Fra gammelt av var Byglandsfjorden noe lavere enn Åraksfjorden. For å sikre båttrafikken mellom de to delene av fjorden ble det anlagt en sluse ved Storstraumen.
Kragerøvassdraget
Kragerøvassdraget (også kalt Tokevassdraget eller Drangedalsvassdraget) består i hovedsak av innsjøen Toke og dens tilløp, beliggende i Drangedal kommune i Telemark. Vassdraget drenerer et tilsigsfelt på ca. 1 239 km².
Hovedtilløp
Bjorvatnet dreneres videre via Tørneselva og Storelva ned til Hoseidvatnet, og deretter ut i øvre Toke ved Kjeosen i Prestestranda.
Fra øvre Toke renner vannet via «Straumen» til nedre Toke.
Utløpet
Ved Merkebekk lengst i sør har Toke sitt utløp. Utløpet skifter navn flere ganger, men ofte brukes Kammerfosselva om strekningen fra Tveitereidvannet og ned til havet.
Kraftverk
I vassdraget er det etablert syv vannkraftverk med en samlet midlere årsproduksjon på 123 GWh; to ved elva Suvdøla i Drangedal, og fem langs Tokes utløp til havet gjennom Kragerø kommune. Stasjonene er som følger, i geografisk rekkefølge fra nord til sør;
Bildestøy
Bildestøy er et begrep i digital fotografering. Støy er ufullkommenheter i bildebrikka som fører til dårlig fargegjengivelse eller uskarphet i det ferdige bildet. Støy blir særlig synlig under dårlige lysforhold, ved lang eksponeringstid eller ved innstilling på høye ISO-verdier. Resultatet kan sammenliknes med korn på fotografisk film.
Sjøl i totalt mørke genererer bildebrikka en svak strøm. Denne kalles svart strøm (dark current). Under svake lysforhold er signalene fra motivet som går inn på brikka ikke mye sterkere enn den svarte egenstrømmen; signal-støy-forholdet er lavt.
De ulike kameraprodusentene har utvikla elektroniske kretser som skal motvirke støy – såkalte DNR-kretser (Digital Noise Reduction).
Best i levende live
Best i levende live er et konsertalbum fra Terje Tysland.
Det er hans tolvte utgivelse og ble utgitt på Plateselskapet AS i 1990.
WiMP
Funksjonalitet
Kopier av musikken ble ikke lagret lokalt, men man hadde tilgang den gjennom såkalt streaming over Internett. Det var også mulig å kjøpe enkeltlåter og album. Den musikken man kjøper lagres lokalt, uten kopisperre.
Lars Larsen (black metal)
Lars Larsen (født 25. mai 1974) er en norsk black metal-musiker kjent under artistnavnet «Balfori». Han var medlem av bandet 1349 fra 1997 der han spilte gitar til 1998, han er i dag medlem av bandet Lunaris som vokalist.
WiMP
Funksjonalitet
WiMP tilbød musikk fra de fleste av de store plateselskapene samt en rekke uavhengige mindre selskaper.
Programmet ga mulighet til å søke etter artister, album og låter, og anbefalte relatert musikk. Brukere kunne også opprette egne spillelister som kunne deles med andre.
WiMP lanserte en HiFi-versjon med CD-kvalitet i oktober 2013.
I februar 2014 introduserte WiMP også musikkvideoer for Android-klienten, samt et integrert musikkmagasin i spilleren.
Mobile plattformer
WiMP utviklet programvare til iPhone, iPad, Android, Symbian/MeeGo og Windows Phone.
Kritikk
WiMP måtte i 2010 tåle massiv kritikk etter at WiMP/musikkansvarlig i Telenor anonymt gikk til angrep på en journalist som skrev en test av WiMP til iPhone på nettstedet iPod1.no. Under pseudonymet prudent kritiserte Telenor-representanten testen, men de anonyme kommentarene ble senere avdekket og offentliggjort av journalisten som skrev den opprinnelige testen.
Offentliggjøringen førte til omfattende kritikk i det sosiale mediet Twitter og saken ble omtalt som #wimpgate. Norske nettaviser som NRK, Amobil og Adressa og Itavisen plukket også opp historien.
Mottagelse
WiMP scoret bra i tester. VG hevdet WiMP var den beste musikkstreamingtjenesten.
WiMP HiFi ble kåret til Årets produkt 2013 av Lyd & Bilde.
Toppskatt
Skattegrunnlag
Toppskatt ble beregnet av personinntekt. Personinntekt omfatter først og fremst arbeidsinntekt og virksomhetsinntekt som skyldes aktiv innsats, men som utgangspunkt ikke kapitalinntekt, og det er ingen rett til kostnadsfradrag i arbeidsinntekter og begrenset rett til kostnadsfradrag i virksomhetsinntekter.
Satser og innslagspunkt
I toppskatten var de skattefrie beløpene ganske høye (derav navnet toppskatt). For inntektsåret 2015 var toppskatten 9 % for den delen av inntekten som oversteg 550,550 kroner (innslagspunktet for trinn 1), og med 12 % for den delen av inntekten som oversteg 885,600 kroner (innslagspunktet for trinn 2). For personlig skattytere i Finnmark eller i kommunene Karlsøy, Kvænangen, Kåfjord, Lyngen, Nordreisa, Skjervøy og Storfjord i Troms fylke var toppskatten likevel 7 % i trinn 1.
Forhistorisk tid
Forhistorisk tid eller før-litterær tid, også omtalt som førhistorisk og prehistorisk tid, er tidsperioden i menneskelig historie der de skriftlige kildene ikke finnes, sparsomme eller altfor usikre til å kunne gi et dekkende bilde av historien. Historieskrivning om forhistorisk tid kalles forhistorie eller forntid.
Toppskatt
Toppskatt-satser over tid
*) Samme sum for skatteklasse 1 og 2 fra 2005.
Forhistorisk tid
Forhistorien omfatter tiden før og fram til den historiske tiden, perioden i menneskelig historie mellom bruken av de første redskaper av stein av hominini for ca. 3,3 millioner år siden og til begynnelsen av nedtegnet historie med oppfinnelsen av skriftspråk og skrivesystemer. Bruken av symboler, merker og bilder dukker opp svært tidlig blant mennesker, men de tidligste kjente skriftsystemene dukket opp ca. 5000 år siden, og det tok tusenvis av år før skriftsystemer ble tatt i bruk, og skrift spredte seg til nesten alle kulturer på 1800-tallet. Slutten på forhistorien kom derfor til svært forskjellige tider på forskjellige steder, og begrepet brukes sjeldnere i å diskutere samfunn der forhistorien tok slutt relativt nylig.
Toppskatt
Toppskatt-satser over tid
**) Det var bare ett innslagspunkt før 2000.
Forhistorisk tid
I tidlig bronsealder var Sumer i Mesopotamia, Indusdalens sivilisasjon og oldtidens Egypt de første sivilisasjonene som utviklet sine egne skriftsystemer og holdt historiske opptegnelser, med naboene som fulgte etter. De fleste andre sivilisasjoner nådde slutten av forhistorien under den påfølgende jernalderen. De fleste andre sivilisasjoner nådde slutten av forhistorien under den påfølgende jernalderen. Treperiodesystemet av forhistorien i form av en steinalder, en bronsealder og en jernalder er fortsatt i bruk for store deler av Eurasia og Nord-Afrika, men brukes ikke generelt i de delene av verden der bearbeiding av harde metaller kom brått fra kontakt med eurasiske kulturer, som Oseania, Australasia, store deler av Afrika sør for Sahara og deler av Amerika. Med noen unntak i førkolumbiske sivilisasjoner i Amerika, utviklet ikke disse områdene komplekse skriftsystemer før ankomsten av eurasiere, så deres forhistorie strekker seg inn i relativt nyere perioder; for eksempel blir 1788 vanligvis betraktet som slutten på Australias forhistorie.
Perioden da en kultur er skrevet om av andre, men ikke har utviklet sitt eget skriftsystem, er ofte kjent som kulturens førhistorie. Per definisjon er det ingen skriftlige opptegnelser fra menneskets forhistorie, som vi bare kan kjenne fra materielle arkeologiske og antropologiske bevis: forhistoriske materialer og menneskelige levninger. Disse ble først forstått ved innsamling av folkeminne og i analogi med før-litterære samfunn observert i moderne tid. Nøkkeltrinnet for å forstå forhistorisk bevis er datering, og pålitelige dateringsteknikker har utviklet seg jevnt og trutt siden 1800-tallet. Ytterligere bevis har kommet fra rekonstruksjonen av gamle talespråk. Ytterligere bevis har kommet fra rekonstruksjonen av gamle talespråk. Nyere teknikker inkluderer rettsmedisinsk kjemisk analyse for å avsløre bruken og opprinnelsen til materialer, og genetisk analyse av bein for å bestemme slektskap og fysiske egenskaper til forhistoriske folk.
Moreira Sales
Moreira Sales er en kommune i delstaten Paraná i sørregionen av Brasil.
Forhistorisk tid
Begynnelsen
Begrepet «forhistorie» kan referere til det store tidsrommet siden begynnelsen av universet eller jorden, men oftere refererer det til perioden siden livet dukket opp på jorden, eller enda mer spesifikt til tiden siden menneskelignende vesener dukket opp.
Slutten
Datoen som markerer slutten av forhistorien er typisk definert som framkomsten av den samtidige skriftlige historiske beretningen. Datoen varierer følgelig mye fra region til region avhengig av datoen når relevante nedtegnelser blir en nyttig akademisk ressurs. For eksempel, for Egypt er det generelt akseptert at forhistorien endte rundt 3100 f.Kr., mens slutten av den forhistoriske epoken i New Guinea er satt mye mer nylig, på 1870-tallet, da den russiske antropologen Nikolaj Miklucho-Maklaj bodde i flere år blant innfødte folkeslag, og beskrev deres levesett i en omfattende avhandling. I Europa var de klassiske kulturene i antikkens Hellas og antikkens Roma relativt godt dokumentert, men disses nabokulturer, som keltere og i mindre grad etruskerne, få eller ingen skriftsystem, og historikere må derfor bestemme hvor mye vekt de skal gi til de ofte sterkt fordomsfulle beretninger om disse førhistoriske kulturene som er omtalt i gresk og romersk litteratur.
Tidsperioder
Ved å dele opp menneskelig forhistorie i Eurasia bruker historikere vanligvis treperiodesystemet, mens forskere fra førmenneskelige tidsperioder vanligvis bruker den veldefinerte geologiske fortegnelser og dens internasjonalt definerte geologiske lag innenfor den geologiske tidsskalaen. Treperiodesystemet er periodiseringen av menneskets forhistorie i tre påfølgende tidsperioder, oppkalt etter deres dominerende teknologier for framstilling av redskaper: Systemet er et metodisk konsept som ble tatt i bruk i løpet av 1800-tallet for kunne sortere gjenstander og hendelser fra sen forhistorie og tidlig historie i en gjenkjennelig kronologi. Pioneren og den som først utviklet dette systemet var danske Christian Jürgensen Thomsen (1788-1865), direktør for Det Kgl. Museum for Nordiske Oldsager i København. Tredeling er som følgende:
For forhistorien til Amerika, se førkolumbisk tid
Forhistoriens kilder
Det finnes hovedsakelig tre kilder om den forhistoriske tiden:
Disse tre kilder gir ikke like detaljert og sikker kunnskap som historiske kilder, men kan likevel gi en viss innsikt i og sannsynlige hypoteser om hva som har hendt.
Arkeologien, som er viktigst, arbeider med materielle levninger (fornminner) og ikke i første rekke gjennom skriftlig materiale, selv om det i senere tid har utviklet seg en arkeologi som sysler med historisk tid.
Norsk kulturminnefond
Norsk kulturminnefond ble opprettet som et statlig fond av Stortinget i 2002 og er direkte underlagt Klima-og miljødepartementet. Hovedhensikten er å bevilge penger til tiltak som skal sørge for istandsetting og bevaring av kulturminner i Norge.
Kulturminnefondets midler var fram til utgangen av 2012 renteavkastningen fra et statlig opprettet grunnfond. Fra og med 2013 endret dette seg, slik at fondet mottar sine midler over en egen post i statsbudsjettet. Selv om Kulturminnefondet ikke lenger er en fondsvirksomhet, har virksomheten fremdeles samme navn. Midlene Kulturminnefondet mottar skal både brukes til tilskudd og til drift av fondet.
Publikum kan levere søknad om tilskudd via fondets elektroniske søknadsportal. Kulturminnefondet behandler søknader fortløpende. Oversikt over innvilgede søknader blir også lagt ut på Kulturminnefondets nettsider.
Fondet er et lavterskeltilbud og en tilskuddsordning for private eiere av verneverdige kulturminner.
Tilskuddsordningen skal:
Karl Flods vei (Oslo)
Karl Flods vei (1A–41, 2B–28) er en vei på Kalbakken i bydel Grorud i Oslo. Den går fra Kalbakkveien til Flaengrenda.
Den har tidligere gått under navnene Ammerudveien og Ammerudbakken og fikk sitt nåværende navn i 1965 etter Karl Agathon Flod (1891–1964), som var herredsgartner i Aker og bygarter i Oslo.
Veien har tomannsboliger oppført 1948–49 for Ammerud borettslag, i dag i Møllerstua borettslag.
Elfenbenskysten
Republikken Elfenbenskysten (fransk: République de Côte d'Ivoire) er et land i Afrika ved Guineabukta, som grenser til Liberia, Guinea, Mali, Burkina Faso og Ghana. Yamoussoukro er den legislative hovedstaden hvor nasjonalforsamlingen sitter, mens Abidjan er den økonomiske hovedstaden. Sammenlignet med andre land i regionen har landet en forholdsvis bra økonomi og infrastruktur, men har lidd under borgerkrig og politiske motsetninger mellom landets nord og sør. Elfenbenskysten er verdens største produsent av kakao.
I 2018 ble Elfenbenskysten medlem av FNs sikkerhetsråd.
Natur
Det indre av landet består for det meste av sletter og lavere platåer, mens den sørlige tredjedelen ligger gjennomgående lavere enn 150 meter over havet. De nordlige to tredjedelene ligger gjennomsnittlig ca. 300 meter over havet.
De største elvene er Comoé, Bandama og Sassandra, som alle renner sørover til Guineabukta. På grunn av mange stryk er de bare seilbare over korte strekninger.
Klima
Elfenbenskysten tilhører den tropiske klimasonen, og den sørlige delen av landet har to atskilte regntider. Disse to periodene er mellom mai og juni og mellom oktober og november.
Peng Dehuai
Peng Dehuai (forenklet kinesisk: 彭德怀, tradisjonell kinesisk: 彭德懷, pinyin: Péng Déhuái, født 24. oktober 1898 i Shixiang i prefekturet Xiangtan i Hunan, død 29. november 1974 i Beijing) var en av de viktigste militære ledere av den kinesiske Folkets frigjøringshær, og fra 1954 den første forsvarsminister i Folkerepublikken Kina. Peng Dehuai var en av de få yrkessoldater som oppnådde en betydelig ledelsesposisjon i Folkerepublikken Kina.
Elfenbenskysten
Klima
Gjennomsnittlig årsnedbør for hele landet er ca. 1500 mm og temperaturene er høye hele året, med middelverdier på mellom 24 og 29 grader. Månedene mellom februar og mai er normalt den varmeste perioden, mens perioden fra juli til september er de kaldeste månedene.
Varmeste måned (mars) 24–32 °C, kaldeste måned (august) 22–28 °C, tørreste måned (januar) 41 mm med nedbør i gjennomsnitt, våteste måned (juni) 495 mm med nedbør i gjennomsnitt.
Peng Dehuai
Bakgrunn og liv
I 1928 skiftet han side ved åpent å melde seg inn i Det kinesiske kommunistparti. En oppstand som han organiserte med sine styrker i byen Pingjiang, slo feil. Deretter førte han sine styrker til Jinggangfjellene og forente dem med de kommunistiske styrkene der. Her ble han også en nær medarbeider til Mao Zedong, og forsvarte den kinesiske sovjetrepublikk i Jiangxi mot angrep fra Chiang Kai-sheks nasjonalisthær. I 1934 la han ut på den lange marsjen, da kommunistene likevel måtte oppgi sitt feste i Jiangxi. Samme år begynte hans avansement i kommunistpartiet. Han ble medlem av partiets sentralkomite, og i 1935 ble han også medlem av politbyrået.
Elfenbenskysten
Demografi
Befolkningen er sammensatt av mer enn 60 etniske grupper som tradisjonelt har hatt sine egne, avgrensede områder. Mange av disse gruppene er innbyrdes beslektet, og mange har kultur- og språkslektskap med grupper utenfor Elfenbenskysten.
Kjøpmannskjær
Kjøpmannskjær er ei grend og et tettsted på Nøtterøy i Færder kommune i Vestfold med innbyggere i. Kjøpmannskjær ligger ved Vrengen, lengst sør på øya. Kjøpmannskjær er også en grunnkrets i delområdet Brattås. Navnet Kjøpmannskjær antas å bety skjær eller berg hvor kjøpmannsskuter la til for å selge varer og kjøpe trelast. Fast bosetting ble ikke etablert før omkring 1800, da det er begrenset med dyrkbar mark her. Kjøpmannskjær består i hovedsak av fem enda mindre steder: Tokenes, Sevika/Seviken, Styrsvik, Lysheim og Landsrød.
Peng Dehuai
Bakgrunn og liv
Mens enhetsfronten mellom kommunistene og Kuomintang bestod, ble Peng Dehuai stedfortreder for Zhu De og deltok som befalingsmann i kampene mot japanerne. Mot slutten av borgerkrigen kommanderte han 1. feltarme under erobringen av Nordvestkina.
Elfenbenskysten
Demografi
I skogområdet vest for Bandama-elven lever en rekke små etniske grupper som kulturelt hører til kru-folkene i Liberia og Sierra Leone. I regnskogbeltet øst for Bandama er baule en av de viktigste folkegruppene. Baule-befolkningen i Elfenbenskysten er beslektet med akan-folkene i Ghana.
I det nordlige savanneområdet er det to hovedgrupper. Disse er mande-folkene, som har sin hovedtyngde i Mali, og er i Elfenbenskysten representert ved malinké og dyula. Volta-folkene i nordøst omfatter senufo samt lobi og bobo.
Kjøpmannskjær
Gjennom Kjøpmannskjær går fylkesvei 308 fra Tønsberg og videre over Vrengenbrua til Sundene på Tjøme. Fra 1886 fram til da den første Vrengenbrua ble åpnet 8. november 1932 var Kjøpmannskjær et fergested, med fergeforbindelse over sundet til Fergeodden på Sundene.
Peng Dehuai
Bakgrunn og liv
Etter grunnleggelsen av Folkerepublikken Kina i oktober 1949 var Peng først en kort periode sjef for militær- og administrasjonsrådet for Nordvestkina. Men da Kina gikk med i Koreakrigen i 1950 og sendte en hær av angivelig frivillige, ble Peng disse styrkenes øverstkommanderende. Dette forble han helt til våpenstillstandsavtalen i 1953. Året etter ble han forsvarsminister, og i 1955 ble han dessuten utnevnt til marskalk.
Peng Dehuais karriere kom i 1959 til en brå slutt. På Lushankonferansen kritiserte han skarpt Mao Zedongs økonomiske politikk («det store spranget») og den allmenne ideologisering av politikken. Kritikken var uttrykt i et skriv til Mao personlig, men Mao offentliggjorde det under konferansen og dermed var det duket for en konfrontasjon som Peng ikke hadde sjanse til å gå seirende ut av. Han falt i unåde, og før en måned var omme var han avsatt som forsvarsminister. Hans etterfølger ble Lin Biao, som skulle bli en av de drivende krefter under kulturrevolusjonen. Peng Dehuai ble arrestert i desember 1966, slått, torturert og ydmyket under kampsesjoner. Hardt skadet tilbragte han resten av sitt liv i enkeltcelle i et militærfengsel nær Beijing. Han døde den 29. november 1974.
Kjøpmannskjær
Ved fylkesveien ligger bedriften Unitor Chemicals som ble etablert i 1965 under navnet Kjemi-Service AS. Etter å ha holdt til på Sem de første årene, etablerte bedriften seg i Kjøpmannskjær i 1973.
Elfenbenskysten
Demografi
Den militære delingen av landet i nord og sør etter borgerkrigen 2002-2003 gjenspeiler også stammeområder og deling mellom det overveiende muslimske nord og den sørlige delen som er kristen eller preget av tradisjonelle afrikanske religioner. Et annet moment er polariseringen mellom ivorianere på den ene siden og fremmedarbeidere fra nabolandene (særlig Burkina Faso) og deres etterkommere på den andre siden. Disse immigrantene utgjør opp mot 40 % av befolkningen, og de kjemper for å bli politisk likestilte med de innfødte ivorianerne. Under Félix Houphouët-Boigny var innvandrere velkomne, og de fikk tildelt land i områder i nord som tidligere ikke ble dyrket.
Kjøpmannskjær
Midt på 1900-tallet var det tre mindre dagligvarebutikker i Kjøpmannskjær. Etter at disse var nedlagt ble det etablert én stor butikk i tettstedet, strategisk plassert både i forhold til biltrafikk og båttrafikk. En større marina ligger like ved.
Elfenbenskysten
Alfabetisme
Per 2016 oppgis 56,87 % av befolkningen å kunne lese og skrive.
Religion
Det religiøse mangfoldet i Elfenbenskysten er stort. Islam er den største religionen i landet (39 % per 2016), og blir praktisert først og fremst i den nordlige delen av landet. 36 % av befolkningen er kristne (det store flertallet av disse er katolske kristne, og de resterende er protestanter). 12 % betegnes som animister, hvilket vil si at de følger tradisjonelle afrikanske religioner.
Historie
Området som i dag er Elfenbenskysten lå utenfor de vanlige rutene for slavehandelen på 1500- til 1800-tallet, sannsynligvis fordi det var bedre havner lengre østover i Guineagulfen. Området ble dermed ikke kolonialisert før i midten av 1800-tallet med etablering av franske handelsposter. Det skulle likevel gå ytterligere cirka 50 år før franskmennene etablerte kolonien Côte d'Ivoire i 1893 som en del av Fransk Vest-Afrika. I motsetning til de fleste andre kolonier i området var det en viss innvandring til Elfenbenskysten fra Frankrike. Innvandrerne etablerte kaffe-, kakao-, palmeolje- og bananplantasjer.
Nauttjern (Aurskog-Høland, Soot)
Nauttjerna (eller Nauttjenna) er to vann på Mangenskogen i Aurskog-Høland kommune i Viken, mellom Ovlien og Soot.
Elfenbenskysten
Historie
Landet forble fransk koloni til 1960 (uavhengighetsdag 7. august). Uavhengigheten kom uten krig og ble gitt etter forhandlinger med landets fremtidige president Félix Houphouët-Boigny. Elfenbenskysten var på det tidspunktet en forholdsvis velstående koloni med en betydelig landbruksproduksjon, særlig kakao, men også ananas og palmeolje.
Houphouët-Boigny etablerte en ettpartiregjering, og et styre der det ikke var pressefrihet. Hans regime var imidlertid ikke noe voldsregime, og hans styresett ble bedømt som paternalistisk. Han ble av mange omtalt som "Afrikas vismann". Landet opplevde økonomisk fremgang under hans styre, frem til den verdensomspennende økonomiske nedgangen på 1980-tallet også førte Elfenbenskysten ut i krise. Protester førte til at Houphouët-Boigny i 1990 måtte gå med på å tillate flere partier. Han døde i desember 1993, og var da den lengst sittende afrikanske statslederen.
Hans etterfølger Henri Konan Bédié ble erklært som vinner av presidentvalget som ble avholdt i 1995, selv om valgreglementet utelukket hans hovedkonkurrent fra å stille. Alassane Ouattara hadde foreldre fra Burkina Faso, og ble derfor nektet å stille til valg.
President Houphouët-Boigny hadde alltid forsøkt å unngå konflikter mellom de mange etniske gruppene i landet, men Bédié fulgte ikke denne politiske linjen. Dette gikk særlig utover etniske grupper nord i landet. Også religiøst skiller det muslimske nord seg fra det katolske sør. Et stort antall innvandrere fra omkringliggende land (anslagsvis en tredel av befolkningen) reiste krav om politiske rettigheter, og avvisningen av Outtaras kandidatur i presidentvalget i 1995 var et viktig eksempel på hvordan immigranter og deres barn ikke ble likebehandlet med innfødte ivorianere. De økende motsetningene i Elfenbenskysten førte til et ublodig militært kupp i 1999, og general Robert Guéï overtok ledelsen i landet. Bédié gikk i eksil i Frankrike, og Elfenbenskysten gikk inn i en dyp økonomisk krise.
I oktober 2000 ble det avholdt presidentvalg. Det er litt usikkert hvem som egentlig vant, men Guéïs forsøk på å kreve seieren førte til opprør i landets viktigste by Abidjan, og han måtte flykte fra landet. Hans motstander Laurent Gbagbo ble president. Den etniske konflikten der landets elite i sør forsøkte å marginalisere befolkningen i den nordlige delen hadde bygget seg opp siden 1993. I september 2002 kulminerte den i en borgerkrig som delte landet i to. I nord erobret opprørerne Forces Nouvelles makten, i sør hersket regjeringstroppene. En våpenhvile og en deling av landet kontrollert av FN og franske tropper ble forhandlet frem, og en nasjonal enhetsregjering under ledelse av Gbagbo tok makten.
Likevel flammet konflikten opp igjen i november 2004. I oktober 2005 skulle det holdes presidentvalg, siden Gbagbos mandat gikk ut. Hverken valget eller en planlagt avvæpning ble gjennomført, og FN forlenget presidentens mandat med ett år. Det viste seg fortsatt å være umulig å avholde valg da, og i mars 2007 fortsatte Gbagbo som president inntil valgene kunne avholdes, mens Forces Nouvelles ' leder Guillaume Soro ble statsminister. Den demilitariserte korridoren mellom nord og sør ble nedbygget patruljert av opprørere og regjeringstropper.
Politikk
Elfenbeinskysten er et presidentdemokrati. Valgperioden er fem år. Parlamentet, Assemblee Nationale, har et kammer med 225 representanter, valgt for fem år. Landets offisielle hovedstad er Félix Houphouët-Boignys hjemby Yamoussoukro, men de facto hovedstad er landets største by, Abidjan.
Aktuell politikk
Den 31. oktober 2010 avviklet landet sitt første presidentvalg siden 2000. Ingen av kandidatene fikk flertall (Laurent Gbagbo 38,3 %; Alassane Ouattara 32,1 %), og det ble derfor avholdt en andre valgomgang den 2. desember 2010. Ouattara ble da erklært som vinner (54,1 % mot 45,9 %) av den FN-støttede valgkommisjonen, men grunnlovsrådet nektet å godkjenne resultatet. Begge kandidater ble tatt i ed og utnevnte sine respektive regjeringer. Den tidligere sørafrikanske presidenten Thabo Mbeki prøvde å megle etter valget, men uten hell.
Både den vestafrikanske økonomiske unionen ECOWAS, FNs sikkerhetsråd, USA og Frankrike anerkjente Outtara som president. Sikkerhetssituasjonen i landet forverret seg utover i desember 2010. Under en demonstrasjon til støtte for Outtara i Abidjan den 16. desember 2010 ble cirka 50 av Outtaras tilhengere skutt. FNs fredsstyrke, som kom til landet etter borgerkrigen, befant seg i en vanskelig situasjon siden FN støttet Ouattara og beskyttet ham i et hotell i hovedstaden. Gbagbo utviste FN-troppene 19. desember 2010, og FN generalsekretær Ban Ki-moon omtalte Gbagbos opptreden som et de facto statskupp.
I midten av mars 2011 brøt det ut kamper mellom styrker som støttet Outtara og Gbagbos styrker, særlig vest i landet. Etter hvert viste det seg at Outtaras styrker var militært overlegne. Den 31. mars 2011 tok de kontroll over den politiske hovedstaden Yamoussoukro og rykket deretter videre sørover mot kysten og den økonomiske hovedstaden Abidjan. Denne militæraksjonen fant sted etter fire måneder med mislykket diplomati med sikte på å løse opp i den fastlåste situasjonen.
Outtaras styrker fikk etter hvert kontroll over hele landet, inkludert mesteparten av Abidjan. Likevel forskanset Gbagbo seg i en bunker under presidentpalasset inntil palasset ble angrepet av Outtaras og franske styrker i en felles militæraksjon den 11. april 2011. De pågrep Gbagbo sammen med hans kone og sønn, og overleverte dem til Outtara i Golf-hotellet («Hotel du Golfe»), som han hadde benyttet som base i de siste fire månedene. Outtara overleverte eks-presidenten til de rettslige myndighetene. Outtara ble omsider offisielt tatt i ed som president den 6. mai 2011.
I november 2011 ble Gbagbo utlevert til Den internasjonale straffedomstolen, anklaget for forbrytelser mot menneskeheten. Den 5. februar 2019 kunngjorde Den internasjonale straffedomstolen at Gbagbo den 15. januar var blitt frikjent for anklagene, og at han var blitt utlevert til Belgia mot kausjon. Belgiske myndigheter opplyste at de i prinsippet hadde sagt seg villige til å ta imot Gbagbo inntil det ble klart hvorvidt frikjennelsen ville bli anket.
Politisk situasjon 2015-2016
Den 25. oktober 2015 ble det avholdt nytt presidentvalg, og Outtara ble gjenvalgt som president. Den 6. januar 2016 endret han sammensetningen av sin regjering. Hans uttalte mål var å styrke de kreftene som søker å samle nasjonen, og å utarbeide en ny grunnlov. Grunnloven skulle blant annet inneholde bestemmelser om etablering av et ivoriansk senat og av et visepresidentembete. Den 30. oktober 2016 ble det avholdt folkeavstemning i Elfenbenskysten om den nye grunnloven.
Økonomi
Landet er verdens største produsent av kakao (cirka en tredjedel av verdensproduksjonen) og en betydelig produsent av kaffe og palmeolje. Denne utviklingen skjøt fart under president Houphouët-Boigny, og majoriteten av bøndene er innvandrere fra nabolandene. Landets økonomiske situasjon endrer seg i takt med svingningene i de internasjonale prisene for disse produktene. Det er anslått at 68 % av landets befolkning jobber innen landbruket. Funn av olje og gass utenfor kysten har siden 2006 hatt stor betydning, og genererer i dag høyere inntekter enn landbruket.
Nasjonale helligdager
1. januar, 1. mai, 15. juni (profetens fødselsdag), 7. august (uavhengighetsdag og nasjonaldag) og 1. november (allehelgensdag). I tillegg kommer bevegelige muslimske og kristne helligdager som Eid-el-Fitr, Tabaski, 2. påskedag, Kristi himmelfartsdag og 2. pinsedag.
Fotball, herrer
Elfenbenskystens herrelandslag i fotball overrasket ved å kvalifisere seg til VM i Tyskland 2006. Elfenbenskysten havnet i «dødens gruppe» i VM, sammen med Argentina, Nederland og Serbia. De klarte bare en tredjeplass i gruppespillet, bak Nederland og Argentina.
Fotball-landslaget for herrer deltok også i VM i Sør-Afrika i 2010, i gruppe med Brasil, Portugal og Nord-Korea. Laget kom på tredjeplass i denne gruppen.
Fotball, damer
Elfenbenskystens kvinnelandslag i fotball var rangert som nummer seks i FIFAs CAF-rangering ved utgangen av 2015. De har stort sett blitt rangert mellom 60 og 80 i verden siden rangeringen ble innført.
Olympiske leker
Elfenbenskysten tok sitt første OL-gull i historien, da Cheick Cissé vant -80 kg klassen i taekwondo under sommer-OL 2016 i Rio de Janeiro.
Oppføring på UNESCOs lister
Verdensarvsteder
Oppføringer på UNESCOs verdensarvliste (World Heritage List), verdens kultur- og naturarvsteder.
Oppføringer på UNESCOs liste knyttet til aktivt vern av immateriell kultur (Intangible Cultural Heritage). Årstallet angir når det ble listeført hos UNESCO.
Kjøpmannskjær
Høsten 2009 ble gang og sykkelveien gjennom Kjøpmannskjær ferdigstilt.
Vik fra mæ!
Vik fra mæ! er Terje Tyslands 13. albumutgivelse og ble utgitt på Plateselskapet AS i 1992. Albumet lå to uker på VG-lista med 20.-plass som beste plassering.
Lillebakken (Oslo)
Lillebakken (1–5, 2A–6G) er en vei på Nordstrand (bydel Nordstrand) i Oslo. Den går fra Solveien til Florabakken. Navnet ble vedtatt i 1917.
Badminton under Asialekene 1978
Badminton under Asialekene 1978. Badminton var en av flere sporter under de åttende Asialekene som ble arrangert i Bangkok i Thailand i perioden 9. til 20. desember 1978. Det var femte gangen badminton var med på programmet i Asialekene. Det ble spilt single, double og lagkonkurranse for både damer og menn, og en mixeddobleturnering. Kina ble beste nasjon med fire gullmedaljer foran Indonesia med tre.
Sør-Sudan
Sør-Sudan (engelsk: South Sudan), offisielt Republikken Sør-Sudan (engelsk: Republic of South Sudan), er en innlandsstat i Øst-Afrika. Hovedstaden og største by er Juba. Landet var fram til 2011 en del av Sudan. Landet grenser mot Etiopia i øst; mot Kenya, Uganda og Den demokratiske republikken Kongo i sør; mot Den sentralafrikanske republikk i vest og mot Sudan i nord. Sør-Sudan er inndelt i ti delstater, som er videre inndelt i administrative enheter som kalles counties, paymaer og bomaer (landsbyer). En omdiskutert folketelling gjennomført i 2008 og offentliggjort i 2009 viste at Sør-Sudan hadde en befolkning på 8,2 millioner. Den viste også at det bodde 520 000 sørsudanesere i dagens Sudan.
I januar 2011 ble det holdt en folkeavstemning om hvorvidt regionen skulle løsrive seg fullstendig fra Sudan og bli en selvstendig stat. Et overveldende flertall stemte for løsrivelse. Staten Sør-Sudan ble erklært 9. juli 2011.
Patrick Beckert
Han debuterte i verdenscupen på skøyter 7. november 2008 og har markert seg sterkest på de lange distansene.
Beckert representerte Tyskland under Vinter-OL 2010.
Sør-Sudan
Språk
Sør-Sudan er sammensatt av mer enn 200 etniske grupper og er, sammen med de tilstøtende Nubafjellene, et av de mest språkmangfoldige områdene i Afrika. Imidlertid er det mange av språkene som bare har et par tusen brukere.
Patrick Beckert
OL-resultater
Vancouver 2010
Sør-Sudan
Språk
Det offisielle språket er engelsk. Muntlig arabisk blir snakket i omfattende grad, skjønt jubaarabisk, et pidginspråk, snakkes rundt hovedstaden. Det største språket målt i antall morsmålstalere er dinka, som snakkes av mellom 2 og 3 millioner mennesker. Dinka er et vestnilotisk språk, nært beslektet med landets nest største språk, nuerisk, et nilosaharisk språk. Noe fjernere beslektet er shillukisk. Større østnilotiske språk som snakkes i Sør-Sudan er bari og otuho. Foruten den nilotiske språkgruppen, tilhører landets tredje største språk, zande, den ubagianske språkgruppen, mens jur modo er et bongo-bagirmi-språk.
Religion
I Sør-Sudan er tradisjonelle afrikanske religioner og åndetro mest utbredt, men kristendommen har spredt seg som følge av misjon og annen kontakt. Borgerkrigen i sør sørget for en stor tilstrømning til de kristne kirker som en motvekt mot politisk og kulturell dominans fra nord.
Durhamkatedralen
Durhamkatedralen (The Cathedral Church of Christ, Blessed Mary the Virgin and St Cuthbert of Durham) er en katedral i Durham i England. Katedralen ble påbegynt i 1093, og er bygd i stein.