cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Roland Dalhäuser
Han representerte landet sitt under Sommer-OL 1984 i Los Angeles, der han ble nummer 11 i høydehopp.
Miniatyrbuss
Miniatyrbuss er enten et motorløst modellkjøretøy som leketøy eller et motorisert modellkjøretøy som kan kjøres av en sjåfør og være stor nok for passasjerer. De motoriserte modellbusskjøretøyene var populære i Storbritannia i etterkrigstiden som en fornøyelseslek for barn på ferie i de engelske badebyene.
Fayik Abdi
Fayik Abdi (født 7. oktober 1997 i San Diego i California) er en USA-født alpinist, som representerte Saudi-Arabia under Vinter-OL 2022.
Miniatyrbuss
Den motoriserte miniatyrbussen
Samtlige av Johnstones miniatyrbusser var modellert etter eksisterende bussmodeller, og hadde plass for to eller fire barn i tillegg til sjåføren, og en bensinmotor på 70 til 125 cc. De største, som hadde plass for seks barn, var også de siste, da 6 Leyland Tiger-miniatyrbusser var ferdigbygd i 1958. Mange av disse utsøkte miniatyrbussene har blitt bevart for ettertiden - flesteparten var Leyland PSUC og AEC Regal Harrington. En liste fra 1984 viste at minst tjue «Johnstone Midgets» hadde blitt bevart. Johnstone var ikke alene, flere andre hadde også bygd miniatyrbusser for liknende formål, selv om det også var eksempler beregnet for bruk av voksne.
Fayik Abdi
Bakgrunn
Abdi er født i USA, men lærte å stå på ski da han og familien bodde i Libanon da han var barn, i skiområdet Mzaar Kfardebian utenfor Libanon. Da Saudi-Arabias skiforbund å kartlegge hvilke utøvere som kunne utgjøre landets første lag i vintersport kontaktet de ham, i mars 2021, for å diskutere OL-deltakelse. Han hadde stått på ski i forbindelse med studier på University of Utah, og han har tidligere også drevet med tennis, svømming, løping, triatlon, fotball og basketball.
Miniatyrbuss
Den motoriserte miniatyrbussen
Den meste berømte miniatyrbussen i Storbritannia var B339, som var på 1:3 skala mot originalbussen, med et busschassis bygd av Swift i 1956. Modellnavnet «B» skyldes modellen som den var basert på, LGOC B-type bybuss fra London som dobbeltdekker med åpen sjåførplass, som tillot en voksen mann «inni» bussen. LGOC B-type var datidens ikoniske buss i etterkrigstiden, og et yndet objekt i fornøyelsesparkene. B339 var eid av Seaton & District Electric Tramway Co. Flere av miniatyrbussene ble bygd på bilchassis som Morris Minor, andre var originalbygd. Listen over miniatyrbusser som var bygd privat eller på kontrakt fram til det tjueførste århundret, er ukomplett, men det finnes større eksempler opptil 1:2 skala selv om 1:3 og 1:4 var vanlig.
Fayik Abdi
Idrettskarriere
Han deltok i sine første Entry League FIS-renn i november 2021, og han deltok i det Øst-Timorske mesterskapet i alpint i desember 2021, som ble arrangert i Montenegro, der han fikk 18.-plass i storslalåm som beste resultat. Han deltok også i OL-kvalifiseringsturneringen Exotic Nations Cup 2022 i Malbun i Liechtenstein, der det nasjonale mesterskapet i alpint for Jamaica og Kapp Verde ble arrangert. Han kom der på sjuendeplass i storslalåm i det jamaicanske mesterskapet.
Han representerte Saudi-Arabia under Vinter-OL 2022, og kom der på 44.-plass i storslalåm.
Miniatyrbuss
Den motoriserte miniatyrbussen
Større miniatyrbusser som kunne frakte voksne passasjerer var populært som en eiendommelig variant av turisttoget, og det finnes eksempler som kunne ta motorløse lettvekts vogner på slep. Sandy Fraser var mest kjent for sine Lion Omnibuses miniatyrbusser i 1980-1987. Da ble 40 kjøretøyer i 1:2 skala og fem åttedelers skala bygd og levert, med både forbrenningsmotor og elektromotor. To miniatyrbusser av type AEC Matador 4x4 kunne frakte hundre passasjerer ved å ha to tilhengervogner på slep.
Milton Goode
Milton Goode (født 16. februar 1960) er en amerikansk tidligere friidrettsutøver som spesialiserte seg i høydehopp.
Han representerte landet sitt under Sommer-OL 1984 i Los Angeles, der han ble nummer 11 i høydehopp.
Formel 1-sesongen 2021
Formel 1-sesongen 2021 var den 72. sesongen av FIAs Formel 1-verdensmesterskap. Sesongen begynte 28. mars (Bahrain) og avsluttet 12. desember (Abu Dhabi). 2021 er første gang W Series kjøres som støtteserie for Formel 1, ved siden av blant annet Porsche Supercup.
Deltagere
Følgende lag og førere deltok i sesongen 2021 av FIA Formel 1 verdensmesterskap: Kimi Räikkönen testet positivt på Covid-19 på lørdagen under Nederlands Grand Prix og måtte stå over fritrening 3, kvalifisering og løpet. Reservefører Robert Kubica kjørte istedenfor. Kubica kjørte også hele Italias Grand Prix 2021-helgen av sanne grunn.
Lagendringer
McLaren kunngjorde at de ville bytte fra å bruke Renault-motorer til Mercedes, og gjenoppta McLaren-Mercedes-partnerskapet som de hadde mellom 1995 og 2014.
Racing Point endret navn til Aston Martin. Navneendringen ble forårsaket av lagets deleier Lawrence Stroll som investerte i Aston Martin.
Renault endret navn til Alpine, og overtok navnet på Renaults sportsbilmerke.
Førerendringer
Fire ganger verdensmester Sebastian Vettel forlot Ferrari på slutten av 2020-mesterskapet etter å ha kjørt med laget i seks sesonger. Vettels sete ble tatt av Carlos Sainz Jr., som forlot McLaren. Daniel Ricciardo flyttet fra Renault til McLaren, hvor han erstattet Sainz.
Vettel gikk til Aston Martin, hvor han erstattet Sergio Pérez.
Pérez, som tidligere hadde signert en kontrakt for å kjøre for Aston Martins forgjenger, Racing Point, til 2022, flyttet til Red Bull Racing hvor han erstattet Alexander Albon.
Albon ble Red Bull Racings reserve- og testfører for sesongen 2021.
Romain Grosjean og Kevin Magnussen, som hadde kjørt for Haas siden henholdsvis 2016 og 2017, forlot laget etter 2020-sesongen.
2020 Formel 2-mester Mick Schumacher, sønn av syv ganger verdensmester Michael Schumacher, tok et av setene på laget mens det andre gikk til Nikita Mazepin, som endte på femteplass i Formel 2-mesterskapet.
Yūki Tsunoda, som endte på tredjeplass i Formel 2-mesterskapet i 2020, signerte for Scuderia AlphaTauri, og erstattet Daniil Kvjat, som flyttet til Alpine som reservefører. Tsunoda ble den første japanske Formel 1 -føreren siden Kamui Kobayashi i 2014.
Forandringer i kalenderen på grunn av koronaviruspandemien
Den originale kalenderen først godkjent av FIA inkluderte også Kinas Grand Prix fra 9.–11. april, men denne runden ble også utsatt.
Canadas Grand Prix skulle opprinnelig avholdes 11.–13. juni, men ble avlyst og erstattet med Tyrkias Grand Prix, som senere ble utsatt som følge av nye reiserestriksjoner fra Storbritannias myndigheter.
Istedenfor ble Frankrikes Grand Prix flyttet en uke frem til 18.–20. juni, og Steiermarks Grand Prix i Østerrike returnerte 25.–27. juni, uken før Østerrikes Grand Prix.
Singapores Grand Prix skulle opprinnelig avholdes 1.–3. oktober, men ble avlyst som følge av reiserestriksjoner i landet. Tyrkias Grand Prix ble deretter igjen en del av kalenderen for å erstatte løpet i Singapore.
Den 30. september ble det annonsert at Qatars Grand Prix ble erstatningen for den utsatte og avlyste runden i Australia. De signerte samtidig en avtale om å holde løp i Qatar i 10 år fra 2023 (ikke i 2022 pga. Fotball-VM i Qatar)
Poengsystem
Poeng deles ut til de ti øverste plasserte førerne i hvert løp, samt føreren som setter den raskeste runden under løpet, så lenge han er blant de ti øverste plasserte førerne. I tillegg deles det ut poeng til de tre øverste plasserte førerne under sprintkvalifisering.
Førermesterskapet
Noter til tabellene:
Konstruktørmesterskapet
Noter til tabellene:
Noter
<references group='lower-alpha'/>
Odontomasoreus
Utseende
En liten, blank, brunlig løpebille.
Lejdtrafiken
Lejdtrafiken, eller Göteborgstrafiken, var Sveriges utenrikshandel med nøytrale land under andre verdenskrig. Trafikken gikk til og fra Göteborg. Etter at Tyskland hadde okkupert Danmark og Norge den 9. april 1940, ble Sverige avskåret fra handel vestover og fikk derfor mangel på ulike varer, noen av dem kritiske for landets forsvarsevne (blant annet olje).
Tyskland hadde lagt ut en minesperre som ble bevoktet med skip og fly, den såkalte Skagerraksperren, og Storbritannia hadde opprettet blokade mot Tyskland og tyskokkuperte land. Sverige lå dermed innenfor doble blokadelinjer og risikerte å bli helt avhengig av Tyskland. Først etter omfattende forhandlinger med begge krigførende sider kunne seilasene komme i gang.
Flere krav måtte oppfylles for seilasene. Likt antall fartøy måtte passere ut og inn, fartøyene ble kontrollert fra begge sider, og antallet passasjerer måtte være det samme i begge retninger. I flere tilfeller forårsaket krigens hendelser konflikter mellom Sverige og de krigførende, hvilket førte til at trafikken periodevis ble stoppet. Sammenlagt ble det foretatt 459 reiser gjennom Skagerraksperren av 79 fartøy; 10 av fartøyene ble senket. Handelen var viktig for Sveriges forsyningssituasjon i krigsårene, selv om den utgjorde en liten del av landets handel i fredstid.
Bakgrunn
Etter Tysklands angrep på Danmark og Norge den 9. april 1940 ble Skagerrak sperret av begge de krigførende partene; Tyskland og de allierte. I perioden 14. april til 10. juni ble 13 svenske handelsfartøy, samt et mindre antall fiskefartøy, senket ved minesprengninger og torpederinger i det avsperrede området, og det stod dermed klart at Sverige var blitt helt isolert fra kontakt med verdenshavene via Skagerrak. Landet ble da helt avhengig av handel med Tyskland og tyskokkuperte land, og handelen med Tyskland ble raskt fordoblet.
Det var fremdeles mulig å drive sjøfart vestover via havnen i Petsamo ved Barentshavet. Byen var den gang finsk. Svenske penger og ressurser ble satset på å forbedre veien gjennom finsk Lappland for transporter til og fra Sverige. Petsamotrafiken utviklet seg raskt, og på slutten av sommeren 1940 ble om lag 1 000 tonn varer håndtert per dag i havnen. Av dette hadde Sverige rett til 25 prosent av importvolumet og 15 prosent av eksportvolumet, noe som imidlertid var en forsvinnende liten del av den normale svenske utenrikshandelen.
Denne trafikken ble tillatt av Storbritannia, som derved kunne få tak i svenske kulelagerprodukter, men i september ble trafikken stoppet av Tyskland. Da fortsettelseskrigen mellom Finland og Sovjetunionen brøt ut midtsommers 1941, ble havnen helt stengt, og i fredsavtalene i Paris etter krigen mistet Finland hele Petsamoområdet.
Det første fartøyet gjennom Skagerraksperren
I september 1940 fikk det første svenske handelsfartøyet tillatelse fra begge krigførende sider til å passere Skagerraksperren. Det var tankfartøyet MT «Sveadrott», som hadde en last på 13 700 tonn olje fra Mexicogolfen på vei til Göteborg. For at passasjen skulle tillates, krevde de krigførende at fartøyet skulle eskorteres gjennom Skagerrak av svensk orlogsfartøy, hvilket skulle fungere som en garanti for at ingen av de krigførende skulle forsøke å kapre det.
Eskorteoppdraget ble gitt til jageren «Nordenskjöld» og hjelpekrysseren «Waria». Mot slutten av august ble det malt blå-gule bånd forut og akterut på jageren, og det ble montert lyskastere som lyste opp fartøyets skrog. Besetningene ble holdt uvitende om oppdraget og fikk kun vite at de skulle være borte i minst ti dager. Den 1. september forlot fartøyene Göteborg sammen med tankskipet «Tvåan» og gikk mot Kristiansand i Norge.
I Kristiansand bunkret begge orlogsfartøyene, hvorpå de avgikk mot møteplassen, mens «Tvåan» ble igjen. Om kvelden den 5. september møtte fartøyene «Sveadrott» i Nordsjøen mellom Bergen og Shetlandsøyene, og hjemreisen til Sverige begynte. Et britisk overvåkingsfly og et stort antall tyske bombefly ble observert under seilasen, men ingen av dem angrep, og den 8. september ankom konvoien Göteborg.
Tankskipene «Sveadrott» og «Castor» fikk så i oktober 1940 tillatelse til å seile ut fra Göteborg og passere den tyske blokadelinjen.
Lejdtrafiken år for år
Før lejdtrafiken begynte, var det omfattende forhandlinger mellom Sverige og de krigførende partene. Grunnlaget for forhandlingene med Storbritannia var en krigshandelsavtale mellom Sverige og Storbritannia fra november 1939, der blant annet den svenske malmeksporten til Tyskland hadde blitt begrenset til volumet i 1938. De svenske argumentene for å få tillatelse til lejdtrafiken hos de allierte var at den svenske forsvarsmakten ville svekkes uten denne importen og at Sverige da ville bli et lett bytte for Tyskland.
I forhandlingene med Tyskland ble det fremholdt at den svenske industrien ville stoppe, og eksporten til Tyskland, som var svært viktig for Tyskland, ville forsvinne uten importen fra vest. Den britiske blokademyndigheten gav i slutten av november 1940 tillatelse til lejdtrafiken med følgende vilkår:
Tyskland gav sin tillatelse til lejdtrafiken den 7. februar 1941, men hadde før det tillatt enkelte fartøy å passere blokaden. For å bestemme kursanvisninger og varekategorier, var det nødvendig med fortsatte forhandlinger med de krigførende.
Gjennom lejdtrafiken ble det fremfor alt importert petroleumsprodukter til det svenske forsvaret, blant annet til de svenske orlogsfartøyene som i juli-september 1942, eskorterte malmtransporten til Tyskland. Kravene fra de krigførende var dog at fartøyene skulle gjennomgå en tysk identifisering, ikke kontroll, i Kristiansand, og en britisk kontroll på Færøyene.
Niki Panetta
Niki Panetta (født 21. april 1986) er en gresk friidrettsutøver som konkurrerer i tresteg. Hun representerte landet sitt under Sommer-OL 2012 i London, der hun ble utslått i kvalifiseringen i tresteg.
Lejdtrafiken
Lejdtrafiken år for år
I tillegg fikk fartøyene kun ha svensk besetning, og et tysk krav var dessuten at fartøyene ikke fikk passere gjennom det området rundt Storbritannia hvor tyske sjøstridskrefter opererte.
Handel fikk kun skje med nøytrale land, og innledningsvis var den hovedsakelig med USA. Etter at USA ble dratt inn i krigen i desember 1941, gikk handelen hovedsakelig til Syd-Amerika, og spesielt Argentina. Gjennom handelen kunne Sverige stort sett opprettholde sin eksport av papir og papirmasse, samt kunne importere vesentlige produkter som mineralolje, kaffe, bomull, korn og maskindeler.
Innledningsvis var kornimporten viktig grunnet de svært dårlige avlingene i 1940 og 1941. Oljeimporten ble holdt på et minimum av de allierte, med om lag 10 % av normal import, og særlig kritisk ble forsyningssituasjonen på begynnelsen av høsten 1942. Fra begynnelsen av 1943 økte importen av olje slik at den kom opp i knapt 15 % av importen før krigsutbruddet.
Import av en del andre produkter, som eksempelvis rågummi og innledningsvis også nikkel, ble ikke godkjent av Storbritannia, og med tiden ble antallet tillatte importvarer færre. Handelen via lejdtrafiken var meget viktig for Sveriges forsyning i krigsårene, selv om den kun omfattet en liten del av Sveriges import i fredstid.
Den svenske regjeringen forhandlet frem avtalen om lejdtrafiken med en dobbel utpressingstaktikk. Overfor tyskerne hevdet man at svensk eksport ville opphøre, mens en overfor de allierte fremholdt at Sveriges forsvar ville forvitre, og at landet ville bli et lett bytte for tyskerne.
Lejdtrafiken innledes
Ved årsskiftet 1940–1941 skjedde den første passasjen i den egentlige lejdtrafiken. Det var Transatlantics MS «Gullmaren», som nådde Göteborg den 30. desember 1940 med 6 500 tonn fødevarer i lasten. Samtidig avseilte samme rederis nybygde fartøy MS «Remmaren» havnen for reise vestover.
1941
I det første kvartalet var det 20 utvekslinger av fartøy gjennom sperren, og i begynnelsen av mars meddelte det svenske utenriksdepartementet at man hadde inngått en prinsipiell avtale med de krigførende partene om at fem svenske fartøy per måned skulle slippes inn gjennom sperren, forutsatt at like mange gikk tilbake vestover. Bakgrunnen for dette var at den britiske siden ikke ville at antallet fartøy i den svenske tysklandshandelen skulle øke, og den tyske siden ville ikke at antallet skulle minske.
På tross av garantiene fra de krigførende partene om at fartøyene skulle få fritt leide, ble det i det første kvartalet av 1941 senket hele fem fartøy: «Göteborg», MS «Murjek», MS «Kexholm», MS «Venezuela» og MT «Castor». Dette viser hvor farefull lejdtrafiken var. Den 1. april 1941 meddelte Tyskland at operasjonsområdet for sjøkrigen i Atlanterhavet hadde blitt utvidet til kysten av Grønland, noe som gjorde det umulig for de svenske fartøyene å oppfylle kravet om å ikke passere det tyske operasjonsområdet. Dessuten meddelte Storbritannia at man hadde minelagt farvann helt til Grønland. Disse endringene tvang lejdtrafiken til et opphold i tre måneder.
I slutten av juli kunne lejdtrafiken tas opp, men først etter at Sverige hadde gått med på nye vilkår:
I andre halvår av 1941 ble det gjort 22 fartøyutvekslinger.
1942
I 1942 ble lejdtrafiken utvidet vesentlig, 66 fartøy forlot Göteborg, mens 58 fartøy ankom. Trafikken omfattet da en femtedel av hele Sveriges import. Dette var av svært stor betydning for Sverige, da 1942 forsyningsmessig var det verste krigsåret for landet. De mengder av korn, kaffe, kakao, bomull, huder, bildeler og olje som ble fraktet til Sverige fikk stor betydning for landets forsyning til industrien og folket.
I løpet av 1942 ble tre lejdfartøy senket, «Argentina» og MS «Uddeholm» i begynnelsen av juli, og «Remmaren» i oktober. Alle tre forlisene var grunnet sjøminer.
1943
I løpet av våren oppstod nok en gang et avbrudd i lejdtrafiken, denne gang var årsaken de såkalte kvarstadbåtene. Dette var norske fartøy som hadde ligget i havn i Sverige under den tyske invasjonen av Norge den 9. april 1940. Tyskland ville at disse fartøyene skulle føres til tyske havner, men fartøyene ble rekvirert av den norske eksilregjeringen i London ved Nortraship, og fem av fartøyene seilte i begynnelsen av 1941 til Storbritannia.
Da ytterligere fjorten fartøy, hvorav elleve nå hadde blitt overtatt av den britiske regjeringen, senere dette året forberedte seg på å seile, truet Tyskland med å avbryte lejdtrafiken. Fartøyene ble derfor belagt med kvarstad og fikk ikke forlate Sverige. Dette ledet imidlertid til protester fra den britiske regjeringen, kvarstaden ble erklært ugyldig av Högsta domstolen i Stockholm, og den 31. mars 1941 avgikk ti fartøy fra Göteborg mot Storbritannia. Disse ble imidlertid møtt i Skagerrak av tyske sjø- og luftstridskrefter, og bare to kom frem til Storbritannia.
I mai 1943 kom så lejdtrafiken igjen i gang, og i løpet av 1943 ankom 46 fartøy til Göteborg og 44 avgikk. På bakgrunn av de mange minesprengningene ble lejdfartøyene fra og med våren 1943 utrustet med egne minesveipningsanordninger, såkalte paravaner, hvilket medførte at ingen flere fartøy ble senket av sjøminer.
1944
I 1944 klarte lejdfartøyene seg helt uten tap. Totalt 78 lejdfartøy ankom og 77 avgikk dette året, hvilket dermed ble det året da flest reiser ble gjennomført.
1945
Frem til den tyske våpenstillstanden i mai 1945 ankom 14 fartøy til Göteborg og 8 avgikk.
Senkede skip
79 fartøy gjorde til sammen 232 reiser ut og 227 reiser inn gjennom Skagerraksperren. På tross av det ble lovet fritt leide, ble hele ti av fartøyene senket og 166 svenske sjømenn mistet livet.
* : Samtlige om bord omkom
«Göteborg»
Den 25. februar 1941 avgikk SS «Göteborg» fra Reykjavik med en last av sild i tønner samt tre passasjerer. Besetningen var på 17 mann. Etter avgang hørte man aldri mer fra fartøyet. Man vet at en orkan passerte mellom Island og Færøyene fra 25. til 27. februar, hvilket kan ha forårsaket forliset. Tyske kilder anfører dog at fartøyet ble senket av torpedoer fra den tyske ubåten U 70. Denne ubåten ble senket om lag to uker senere av to britiske korvetter.
«Murjek»
Den 25. februar 1941 avgikk MS «Murjek» fra Santos til Göteborg med en last av bomull og olje. De påfølgende dagene hadde rederiet telegrafisk kontakt med fartøyet, men etter den 28. februar hørte man aldri mer fra fartøyet. MS «Murjek» ble senket den 5. mars av den tyske ubåten U 95, vest-nordvest av Rockall.
«Castor»
Den 12. mars avgikk MT «Castor» fra Port Arthur, Texas mot Göteborg med en last av oljer. Den 31. mars, omkring klokken kvart over åtte om morgenen, ble fartøyet truffet av en torpedo fra den tyske ubåten U 46, nordvest av Irland. Ved eksplosjonen ble lasten antent, hvilket fikk hele fartøyet til å begynne å brenne, og alle som befant seg på broen omkom.
Fem personer ble igjen om bord i fartøyet for å låre ned to livbåter med de overlevende. Av disse fem omkom alle utenom en. Livbåtene med de overlevende holdt seg deretter i nærheten av det brennende vraket, inntil de ble de reddet av et britisk fartøy som landsatte dem i Curaçao.
«Kexholm»
Den 18. mars 1941 avgikk MS «Kexholm» fra Buenos Aires til Göteborg med en last av mais og oljekaker. På vei mot den britiske kontrollen på Færøyene ble fartøyet den 11. april praiet av et britisk vaktfartøy, som mot lejdtrafikens regler beordret «Kexholm» å gå til Kirkwall. På vei dit ble fartøyet angrepet neste dag med maskingeværild og bomber av et tysk fly, hvorpå det sank. Besetningen ble reddet av det britiske vaktfartøyet og ble landsatt i Kirkwall.
«Venezuela»
Den 8. april 1941 avgikk MS «Venezuela» fra Göteborg med en last av papir og papirmasse. På reisen mellom Kristiansand og Færøyene ble fartøyet angrepet midt på dagen av et tysk bombefly. Skadene gjorde at fartøyet bare kunne fortsette med redusert fart.
Etter den britiske kontrollen på Færøyene ble kursen satt mot Rio de Janeiro, og man beregnet å være fremme den 2. mai. Den 17. april 1941 ble fartøyet truffet av en torpedo fra den tyske ubåten U 123 under kommando av Karl-Heinz Moehle. Ettersom fartøyet ikke sank umiddelbart, ble det avfyrt ytterligere fire torpedoer, hvorav to traff målet.
«Uddeholm» og «Argentina»
Den 6. juli 1942 befant fartøyene «Argentina» og MS «Uddeholm» seg sydvest av Norge på vei mot Göteborg. MS «Uddeholm», som seilte først, gikk da på en sjømine, og bare minutter senere skjedde det samme med «Argentina»; sistnevnte sank på tre minutter. Fire personer omkom i de to forlisene.
Bakgrunnen for minesprengningene var at tyskerne i juni hadde skiftet posisjoner på minefeltene i Skagerrak, og den avtalte seilingsruten som lejdfartøyene skulle følge var dermed minelagt. Etter krigen fremkom det at tyske myndigheter i henhold til gjeldende avtale hadde meddelt endringen til lejdtransportsjefen i Göteborg, men denne hadde glemt å formidle dette til fartøyene.
«Remmaren»
Hele besetningen klarte å redde seg og fordelte seg i fire livbåter. Mannskapet fra tre av livbåtene ble senere tatt opp av det svenske fartøyet «Sven Sahlén», mens mannskapene i den fjerde livbåten tok seg inn til Kristiansand.
«Sveajarl» og «Brasil»
I begynnelsen av 1943 avgikk tre lejdfartøy sammen fra Göteborg; det var MS «Brasil», MS «Equador» og MS «Sveajarl». Den 8. januar hadde de gjennomgått tysk kontroll i Kristiansand og avgikk for Buenos Aires. I Skagerrak gikk «Sveajarl» på en sjømine, og fartøyet ble delt i to. De to øvrige fartøyene beordret da full bakk i maskinene, og man begynte på «Equador» å sjøsette to livbåter for å redde de nødstedte.
Bare en halv time senere gikk også «Brasil» på en sjømine, og etter nok en halv time senere enda en. Hele fartøyets besetning tok seg deretter med livbåter til «Equador». Etter åtte timers roing kom en av livbåtene til «Equador» tilbake til fartøyet etter å ha reddet nødstedte fra «Sveajarl». Den andre livbåten kunne ikke ta seg tilbake, og samtlige ombordværende omkom, blant dem syv av besetningen fra «Equador». Totalt omkom 42 svenske sjømenn.
Krigsrisikoerstatning
I 1939 inngikk redernes og sjømennenes organisasjoner en avtale om krigsrisikoerstatning i ulike områder og havner. Prinsippet bak avtalen var at jo farligere område, desto høyere krigsrisikotillegg. I begynnelsen fikk de svenske sjøfolkene beholde 50 kroner i måneden av sitt krigsrisikotillegg, noe som senere ble økt til 150 kroner. Resten av pengene ble satt inn på et sperret KX-konto i Postsparbanken som kun skattemyndighetene hadde fri tilgang til. Den høyeste krigsrisikosatsen, 300 prosent av hyren, ble gitt for den såkalte «dødsfarten» (nordtyske havner samt Rotterdam) i de to siste krigsårene.
En annen paragraf i krigsrisikobestemmelsene fastslo at krigsrisikotillegget opphørte når et fartøy forliste. Om en sjømanns fartøy ble senket og han drev lenge omkring på en flåte, så hadde han altså ikke krav på noe tillegg for det. Misnøyen med krigsrisikotillegget gjorde at rundt 2 000 svenske sjømenn mer eller mindre bevisst seilte på andre nasjoners fartøy, der hele krigsrisikotillegget ble utbetalt med hyren.
Hjemkomsten etter krigen
Mange sjømenn som under krigen havnet vest for den tyske Skagerraksperren, opplevde absurde situasjoner ved hjemkomsten. Noen av de som forsøkte å få ut sitt krigsrisikotillegg, fant at kontoen var tømt av skattemyndighetene som resultat av skjønnsligning på grunn av uteblitt selvangivelse, en selvangivelse som en sjømann utenfor sperren ikke var i stand til å levere inn. I andre tilfeller ble sjøfolk møtt av politiet på grunn av at de hadde uteblitt fra vernepliktens grunnutdanning.
De svenske myndighetene la også ned stor kraft i å så snart som mulig drive inn gjeld fra sjøfolk. Da overlevende fra MS «Erik Frisell», senket av den tyske ubåten «U37» den 19. mai 1940, kom til Sverige, ventet personer fra namsmannen (överståthållarämbetet) og overleverte inkassoskriv (indrivningskvitto) til dem som i utlandet ikke hadde hatt mulighet til å betale sin gjeld. En sjømann med 145 kroner og 20 øre i gjeld måtte dessuten betale 20 kroner i innkrevingsavgift.
Støtte til mestring av sjøfolks opplevelser i krigsårene, eksempelvis etter angrep mot konvoier eller senking med påfølgende lang tid i livbåt, eksisterte ikke. Mange av sjøfolkene prøvde i stedet å lindre angsten med alkohol.
Ningpo-prosessen
Det svenske rederiet Broströms fartøy MS «Ningpo» ble lejdfartøy i begynnelsen av 1941, da det befant seg i Stillehavet. Under reparasjon i Hongkong etter en foregående minesprengning beordret britiske myndigheter at fartøyet skulle senkes så det ikke falt i japanske hender, hvilket skjedde den 11. desember gjennom at bunnventilene ble åpnet. Den 15. desember ble besetningen avmønstret på konsulatet, uten å få utbetalt utestående hyre, og den 25. kapitulerte Hongkong til japanske styrker.
I mai 1942 ble besetningen fra «Ningpo» flyttet av japanerne til den internasjonale bosettingen i Shanghai. Flere i besetningen døde av malaria og sult i Shanghai før sjøfolkene etter krigens slutt kunne reise hjem med et britisk troppetransportfartøy. De var fremme i Liverpool den 30. desember 1945. Den 2. januar kom besetningen til Malmö, og ettersom de ikke hadde nødvendige dokumenter og påsto å komme fra Kina, ble politiet mistenksomme og satte dem i varetektsfengsel, noe som ikke engang japanerne hadde gjort tidligere. Påfølgende morgen, etter at misforståelsen hadde blitt oppklart, ble besetningen frigitt. Journalisten Börje Hed fra Aftonbladet skrev dokumentarromanen SOS...Ningpo; den startet den første virkelige debatten om de svenske krigsseilernes skjebne. Samtidig pågikk det en rettsprosess som startet i 1946 av Svenska sjöfolksförbundet, med advokat Henning Sjöström som forbundets juridiske ombud, for å gi besetningen fra «Ningpo» erstatning. Opinionen og henvendelser til den svenske regjeringen gjorde at det i 1952 ble betalt ut en viss sum til besetningsmedlemmene for de psykiske påkjenninger de hadde vært utsatt for, og tidligere gjeld ble avskrevet. Ytterligere en utbetaling ble gjort til besetningen i 1959. I tilsvarende saker i andre nordiske land gikk det bare om lag ett år etter krigens slutt før erstatning ble utbetalt.
Liste over ordførere i Skånland
Dette er en liste over ordførere i Skånland kommune i Troms.
Lejdtrafiken
I ettertid
Selv om lejdtrafiken var viktig for Sveriges økonomi og forsyningsevne, så var den ikke avgjørende. For den svenske befolkningen hadde lejdtrafiken derimot en viktig moralsk effekt, ettersom landet ikke var helt avstengt fra verden og overlatt Tyskland. Sjøfolkene som deltok i lejdtrafiken og på andre svenske skip, fikk imidlertid liten anerkjennelse for sin innsats ved krigens slutt. Derimot er flere eksempler kjent på at sjøfolk ble anklaget for å unndra seg skatt og verneplikt fordi de hadde vært vekk fra landet.
I midten av 1990-årene besluttet den svenske regjeringen etter påtrykk fra flere hold, blant annet etter Maj Wechselmanns dokumentarfilm Rapport från de drunknade och de glömda, å offisielt hedre de svenske krigsseilerne. Et opprop i sjøfarts- og lokalpressen ble gjennomført for å få kontakt med ennå levende krigsseilere; de skulle få en personlig takkegave fra den svenske staten i form av minneboken Krigsseglare med sitt eget navn trykt på omslaget. Boken besto av dokumentert materiale sammenfattet av Terje Fredh. Ved en seremoni på Stenpiren i Göteborg den 6. september 1997 ble monumentet «Krigsseglarnas minnesmärke», skapt av Lars Kleen, innviet, i nærvær av omkring 800 overlevende krigsseilere.
Liste over ordførere i Skånland
Den 1. januar 2020 ble Skånland slått sammen med Tjeldsund til den nye Tjeldsund kommune.
Baseball under Sentralamerikanske og karibiske leker 1930
Baseball under Sentralamerikanske og karibiske leker 1930. Baseball var en av ti sporter i de andre sentralamerikanske og karibiske leker som ble arrangert i Havanna på Cuba i perioden 15. mars til 5. april 1930. Det var andre gangen som baseball var med i de sentralamerikanske og karibiske leker. Det var kun en turnering for menn.
Goliathus regius
Goliathus regius er en bille som hører til gruppen gullbasser (Cetoniinae) i gruppen skarabider (Scarabaeoidea). Denne arten blir ofte regnet som en av verdens største biller, om man bruker vekten som mål.
Utseende
En meget stor (lengde 60-110 millimeter) og kraftig bille. Arten er en av kandidatene til tittelen "verdens tyngste bille", sammen med slektningen Goliathus goliatus og elefantbillen (Megasoma elephas) fra Mellom- og Sør-Amerika, voksne individer kan veie ca. 50 gram, utvokste larver det dobbelte. Kroppen er ganske bred og flatrygget. Hannene har et gaffelformet pannefremspring og oppstående kjøler på sidene av hodet. Beina er nokså lange og kraftige, svarte, leggene (tibiae) nokså brede, hos hunnen med to skarpe pigger på yttersiden. På mellom- og bakbeina har leggene en tett hårkam på innersiden. Hodet og pronotum har hvit grunnfarge, sistnevnte med tre par svarte lengdestriper. Scutellum er langt, smalt og hvitt. Dekkvingene er svarte med hvite sider og et bredt, kileformet, hvitt felt langs midtstripen.
Levevis
De voksne billene kan finnes på sevje som flyter ut fra sår på visse trær, og kommer også til gjærende frukt. Tross sin store kropp flyr de godt. Larvene lever i jorden, og i motsetning til mange andre Cetoniinae trenger de proteinrik kost, fordi de vokser svært raskt. I fangenskap kan de fores med hunde- eller kattemat, hva de eter ute i naturen vet man ikke med sikkerhet. Under optimale forhold kan larven voksen til en lengde av 13 centimeter og en vekt over 100 gram på fire måneder, som tilsvarer varigheten av regntiden. Larven graver så ut et puppekammer et stykke nede i jorda, forvandler seg til en puppe og tilbringer mesteparten av tørketiden i dette stadiet. Etter noen måneder klekker den voksne billen nede i puppekammeret, men den kommer ikke opp før regnet kommer. I fangenskap kan de voksne billene lever over ett år, men levetiden er trolig mye kortere i vill tilstand. De voksne billene bruker mesteparten av tiden på å få formert seg, hannene kjemper ved hjelp av det gaffeldelte fremspringet på hodet, som de forsøker i vippe hverandre opp med.
Utbredelse
Arten lever i tropiske områder av Vest-Afrika.
Giovanni Sacco
Giovanni Sacco (født 25. september 1943 i San Damiano d'Asti i Piemonte i Italia, død 17. desember 2020 i Asti) var en italiensk fotballspiller (midtbane).
Han spilte for Juventus FC, Atalanta BC og AC Reggiana 1919. Hans fotballkarriere varte fra 1962 til 1976.
Sacco døde den 17. desember 2020 i Asti av Covid-19 i en alder av 77 år.
Bárður Oskarsson
Bárður Oskarsson (født 18. juli 1972 i Tórshavn) er en færøysk bildebok forfatter, illustratør og kunstner. Han bor i Danmark, hvor han tok en kunstutdanning fra Skolen for Billedkunst 1992–93.
Barnebøker, forfatter og illustratør
Barnebøker, som Bárður Oskarsson både skrev og illustrerte:
Kunstudstillinger
Kunstutstillinger som Bárður Oskarsson har deltatt, både med andre og for seg selv:
Durendal
Durendal eller Durandal eller Dyrendal (italiensk: Durlindana, spansk: Durandal eller Durandarte) var sverdet til Karl den stores ridder Roland i sagnkretsen kalt Franske emner.
I Ludovico Ariostos Orlando Furioso heter det at sverdet Durendal hadde tilhørt Hektor av Troja, og ble gitt i gave til Roland av trollmannen Malagigi (Maugris). Navnet «Durendal» er kanskje avledet av det franske verbet durer, som betyr å vare eller å bestå.
I Rolandskvadet heter det at Durendals sverdfeste av gull inneholder en av St. Peters tenner, blod fra helgenen St. Basil, hår fra helgenen St. Denis, og en bit av den hellige jomfru Marias kledebon. Johs. A. Dale opplyser i en kommentar til sin oversettelse til norsk av Rolandskvadet, at det var vanlig å gjemme relikvier i sverdfestet. I kvadet forsøker hertug Roland å ødelegge sverdet for å forhindre at det blir røvet av de angripende sarasenerne, og dermed oppstår en kløft i Pyreneer-fjellene som den dag i dag kalles La Brèche de Roland. Det viser seg imidlertid at sverdet Durendal er umulig å ødelegge, og Roland gjemmer det derfor under sin egen kropp, sammen med olifanten sin, et horn som Roland brukte til å sende signaler til Karl den store.
Ifølge lokal folklore eksisterer Durendal fremdeles, etter tradisjonen befinner det seg i Rocamadour i Frankrike.
Hindrem kraftverk
Hindrem kraftverk er et vannkraftverk ved Hindrem i Indre Fosen kommune i Trøndelag.
Installert effekt er 15 kW. Årsproduksjon er 0,1 GWh.
Mayookha Johny
Mayookha Johny (født 9. april 1988) er en indisk friidrettsutøver som konkurrerer i tresteg. Hun representerte landet sitt under Sommer-OL 2012 i London, der hun ble utslått i kvalifiseringen i tresteg.
Faro (Yukon)
Faro er en by i territoriet Yukon i Canada, omtrent 190 km nordøst for territoriets hovedstad Whitehorse. Byen hadde 348 innbyggere i 2016. Den ligger langs veien Robert Campbell Highway, som forbinder den med Carmacks i vest og Watson Lake i sørøst. Faro er oppkalt etter kortspillet med samme navn.
Faro ble bygd opp av Cyprus Anvil Mining Corporation i 1969 for å huse arbeidere ved bly- og sinkgruven ved byen. Byen ble i løpet av det året rammet av skogbrann, men ble raskt gjenoppbygd, og vokste fram til å bli territoriets nest største bysamfunn. Gruven ved byen (Faro Mine) var Canadas største sinkgruve, og var en viktig del av Yukons økonomi i 1970-årene. På grunn av en nedgang i prisene på bly og sink, ble gruven stengt i 1982, noe som førte til en drastisk nedgang i Faros befolkning.
Dana (navn)
Dana er et kvinnenavn med flere forskjellige opprinnelser. Det brukes også noe som mannsnavn.
Etymologi
Dana er:
Utbredelse
Dana er kjent brukt som kvinnenavn i Norge fra 1852 og i Sverige fra 1881. I USA var Dana et populært navn på jenter født i 1960-, 1970- og 1980-årene. I Tsjekkia var Dana et svært vanlig navn på jentebarn født i 1950- og 1960-årene.
Dana har navnedag i flere land:
Dana er i dag hovedsakelig brukt som kvinnenavn. Det er svært vanlig blant annet i Mali og Latvia.
Dana som mannsnavn
I USA var mannsnavnet Dana mest brukt i 1950- og 1960-årene, men det var aldri blant de mest brukte navnene. I 1950-årene var det omtrent like mange gutter og jenter i USA som fikk navnet, men senere ble det mer utbredt som kvinnenavn, og fra slutten av 1990-årene ble det utelukkende brukt som jentenavn.
Elisenberg holdeplass
Elisenberg er en holdeplass på Frognerlinjen til Trikken i Oslo. Den ligger sydvest for Majorstuen og vest for Briskeby, i krysset Frognerveien – Elisenbergveien. Stoppestedet betjener strøket Elisenberg på Frogner og ble åpnet i 1902.
Carmacks
Carmacks er en by i territoriet Yukon i Canada. Byen ligger langs Yukonelva, omtrent 165 km nord for territoriets hovedstad Whitehorse. Veiene Klondike Highway og Robert Campbell Highway møtes ved Carmacks. Byen hadde 493 innbyggere i 2016.
Dana (navn)
Kjente personer med navnet
Personene i listen er ordnet kronologisk etter fødselsår.
Carmacks
Carmacks ble oppkalt etter George Washington Carmack, som bygde en hytte ved stedet i 1893, hvor han drev pelshandel. Carmack fant kull i området, og i 1896 var han en av tre gullgravere som gjorde gullfunnet som senere utløste Klondike-gullrushet. Under gullrushet vokste Carmacks, og byen ble et viktig stoppested for elvebåter som skaffet seg forsyninger og drivstoff.
Keila Costa
Keila Costa (født 6. februar 1983) er en brasiliansk friidrettsutøver som konkurrerer i tresteg. Hun representerte landet sitt under Sommer-OL 2012 i London, der hun ble utslått i kvalifiseringen i tresteg.
Teslin
Teslin er en by sør i territoriet Yukon i Canada. Byen ligger langs østsiden av Teslinsjøen, omtrent 140 km sørøst for territoriets hovedstad Whitehorse. Alaska Highway passerer Teslin, og forbinder stedet med Whitehorse i nordvest og Watson Lake i øst. Byen hadde 124 innbyggere i 2016, hvor flertallet er tlingitfolk.
Området var opprinnelig bebodd av tlingitfolket, og ble for første gang besøkt av hvite i 1870-årene. Under Klondike-gullrushet fra 1897 til 1898 var Teslinsjøen en del av en rute til Klondike som utelukkende gikk gjennom Canada, og flere mindre midlertidige bosetninger ble oppført langs sjøen.
Trist å være glad
Trist å være glad er et konsertalbum med deLillos. Albumet er et resultat av konsert på Rockefeller i Oslo 2. desember 2010. Innspillingen ble gjentatt 3. og 4. desember. På konsertene var det en utvidet versjon av bandet på scenen med Jørn Christensen (gitar og synth), Kyrre Fritzner (perkusjon, sang og synth), Haakon-Marius Pettersen (keyboard og sang) og Live Maria Roggen (sang og perkusjon).
Albumet ble delt ut til alle som var til stede på konsertene. Før konsertene ble et nummerert albumcover delt ut, og en brent versjon av samme dags konsert ble delt ut etter at den var ferdig.
Sangene på albumet ble senere spilt inn i studio og gitt ut som et studioalbum med samme navn mars 2011.
Sporliste
På konserten 3. desember var ekstranummeret «Ord», mens 4. desember var ekstranummeret «I'm too young to drown in the past».
Baseball under Sentralamerikanske og karibiske leker 1935
Baseball under Sentralamerikanske og karibiske leker 1935. Baseball var en av fjorten sporter i de tredje sentralamerikanske og karibiske leker som ble arrangert i San Salvador i El Salvador i perioden 16. mars til 5. april 1935. Det var tredje gangen som baseball var med i de sentralamerikanske og karibiske leker. Det var kun en turnering for menn.
Baseball under Sentralamerikanske og karibiske leker 1946
Baseball under Sentralamerikanske og karibiske leker 1946. Baseball var en av flere sporter i de femte sentralamerikanske og karibiske leker som ble arrangert i Barranquilla i Colombia i perioden 5. til 25. mars 1946. Det var femte gangen som Baseball var med i de sentralamerikanske og karibiske leker. Det var kun en turnering for menn.
Læsebog i Modersmaalet
Læsebog i Modersmaalet var et innflytelsesrikt læreverk for folkeskolen, middelskolen og gymnasiet som ble grunnlagt av Bernhard Cathrinus Pauss og Hartvig Lassen i 1884. Det utkom i en lang rekke utgaver gjennom 74 år mellom 1884 og 1958 under en rekke titler: Læsebog i Modersmaalet (1884–1900), Læsebok i morsmaalet (1907–1916), Norsk lesebok (1920–1932), Hjemme og ute (1921–1933) og Heime og ute (1939–1958). Det var den viktigste konkurrenten til Rolfsens Lesebok for Folkeskolen. Læsebog i Modersmaalet hadde lenge en dominerende stilling i de store byene, som Christiania og Trondhjem, og representerte «byskoletradisjonen». Verket ble i perioder brukt av rundt halvparten av norske skolebarn og utkom samlet i flere millioner eksemplarer. Verket ble også kalt «Pauss og Lassen» og siden «Pauss og Corneliussen» etter sine viktigste redaktører. Verket ble opprinnelig utgitt av Alb. Cammermeyer & Th. Steens forlag, siden av Steenske Forlag og endelig av Cappelens forlag.
Historie
Verket ble opprinnelig utgitt av Bernhard Cathrinus Pauss (1839–1907) og Hartvig Lassen (1824–1897) i 1884 under tittelen Læsebog i Modersmaalet, og ble fra starten et innflytelsesrikt læreverk i byene. Det utkom i en omfattende hovedutgave i en rekke bind for ulike klasser fra småskolen til gymnasnivå. I tillegg utkom Læsebog i Modersmaalet: Den mindre Udgave i seks bind, og enda mindre utgaver for folkeskoler på landet og landsskoler. Det etablerte en varig læreboktradisjon for folkeskolen og utkom siden i en lang rekke reviderte utgaver. De tidlige utgavene av Pauss og Lassens lærebok representerte fremfor alt kontinuiteten fra den danske litterære tradisjon og den såkalte «byskoletradisjonen» blant norske lærebøker, i motsetning til Nordahl Rolfsens Læsebog for Folkeskolen, som utkom åtte år senere med et mer patriotisk program som representerte et sterkere brudd med den danske tradisjonen. I Læsebog i Modersmaalet får vi «den siste store parade av dansk litteratur i barneskolens lesebøker, samtidig som vi skimter konturene av den norske litterære gullalder». Pauss' og Lassens utgave kom i forholdsvis høye opplag, men ble mest brukt i byskolene og dominerte i Christiania og Trondhjem, mens Nordahl Rolfsens bok senere dominerte på landet. Et gjennomgående grep i lærebøkene er en «dannelsesreise», fra «klassiske fabler via folkekultur, klassisk kultur og skildringer av menneskers kamp med naturens makter til dikt om himmelsk og jordisk fedreland». Jon Smidt skriver at «mye av innholdet i Pauss og Lassens bok kan leses som en innføring i en borgerlig-akademisk kulturs referanser».
Fra 1907 utkom en revidert utgave i ny språkform under tittelen Læsebok i morsmaalet, med Pauss og Andreas Martin Corneliussen som redaktører. Etter Pauss' død i 1907 samarbeidet Corneliussen med Olaf Ellefsen om redigeringen av verket, og Ellefsen er oppført som den tredje redaktøren på enkelte av utgavene. Den omarbeidede utgaven som utkom fra 1907 tok sikte på å ta opp konkurransen med Rolfsen for å bli breddeverket i norsk skole. Fra 1920 ble verket utgitt under tittelen Norsk lesebok av Steenske forlag, med da avdøde Pauss og Corneliussen oppført som redaktører og med Joh. Hertzberg og Herman Ruge som redaktører for nyutgaven; til tross for ny tittel beholdt Norsk lesebok forsidedesignet fra 1907. Denne utgaven var en lettere redigert versjon av verket og ble utgitt frem til 1932.
Steenske forlag gav i perioden 1921–26 Mathilde Munch og Sven Svensen i oppdrag å revidere verket, parallelt med at forlaget i noen år fortsatte å utgi den forrige, komplette versjonen under tittelen Norsk lesebok. Den reviderte utgaven ble gradvis utgitt fra 1921 og fremover under tittelen Hjemme og ute, fra 1939 skrevet Heime og ute, som i løpet av få år ble leseboken for rundt halvparten av norske skolebarn. Heime og ute ble utgitt frem til 1958. Hjemme og ute/Heime og ute hadde Munch og Svensen som redaktører, og oppgav at verket var utarbeidet «på grunnlag av Pauss, Corneliussen og Ellefsens lesebok i morsmålet». De siste utgavene ble revidert av Munch i samarbeid med Sverre Sletvold og Asbjørn Villum. Flere senere lærebøker står i tradisjonen etter Pauss og Lassen.
Det var den reviderte læreboken av Pauss og Corneliussen som gjorde bl.a. novellen Ittno' knussel av Barbra Ring kjent.
Carbonellia
Carbonellia er en slekt av billene i delgruppen (underfamilien) Lebiinae i familiegruppen løpebiller.
Heinrich Döring
Heinrich Döring er navnet til flere personer:
Wilhelm von Tegetthoff
Wilhelm von Tegetthoff (født 23. desember 1827 i Maribor, død 7. april 1871 i Wien) var en østerriksk admiral. Han er kjent for å være en av de mest fremtredende marineoffiserer på 1800-tallet gjennom sine innovative taktikker og hans inspirende lederskap.
Karriere
Tegetthoff var født i Marburg an der Drau i Steiermark som sønn av en oberstløytnant i den østerrikske hær. Han begynte på det østerrikske Marinecollegium i Venezia i 1840. Han ble seekadett 23. juli 1845, og var som ung offiserselev vitne til opprøret i Venezia i 1848/49. Da han var ferdig uteksaminert 16. april 1849, fikk han som sin første beordring å delta i blokaden av Venezia i perioden mai til august 1849. Tegetthoff ble forfremmet til Fregattenleutnant (tilsvarende løytnant) 16. juni 1851 og Linienschiffsleutnant (tilsvarende kaptein) 16. november 1852.
Karl-Erik Giercksky
Etter å ha arbeidet fra 1980 til 1986 som professor i Tromsø, kom han til kirurgisk avdeling på Rikshospitalet, hvor han var til han i 1988 ble knyttet til Radiumhospitalet. Etter fusjonen mellom de to sykehusene i Oslo, var han klinikksjef og professor for den felles kirurgiske avdelingen.
Wilhelm von Tegetthoff
Karriere
Tegetthoff fikk sin første kommando som sjef på skonnerten «Elisabeth» i 1854. Dette var under den intensive omleggingen til dampdrevne fartøyer i den østerrikske marinen som også Tegetthoff var et sterk tilhenger av. I 1855 ble han sjef for hjuldamperen «Taurus», og patruljerte ved Donaus munning ved Sulina under Krimkrigen. Dette medførte at han gjorde seg positivt bemerket overfor erkehertug Fredinand Maximilian av Østerrike, som da var Oberkommandant der Marine (øverstkommanderende for marinen). Tegetthoff ble utnevnt til Korvettenkapitän i 1857, og han tjenestegjorde på en halvoffisiell vitenskapelig ekspedisjon til Rødehavet. Etter å ha vist særlig gode diplomatiske og organisatoriske evner, ble han i desember 1857 utnevnt til stabsoffiser. Det følgende året ble han skipssjef på den nye korvetten «Erzherzog Friedrich» som seilte på kysten av Marokko, hvor det på den tiden var stor indre uro.
Karl-Erik Giercksky
Karl-Erik Giercksky er Honorary professor ved Zhengzhouuniversitetet