cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
ENGESA EE-T1 Osório
Teknisk
Vognføreren sitter foran til venstre i skroget, med vognkommandør og skytter til høyre i tårnet og laderen på venstre side.
Kanonen kan eleveres fra -10° til +20°. Den er stabilisert i to akser. En 7,62 mm mitraljøse er montert koaksialt med hovedskytset, og på tårntaket står enten en 7,62 mm eller 12,7 mm mitraljøse til.
Carl Johann Ludwig Dham
Carl Johann Ludwig Dham (født 26. januar 1793 i Schmallenberg, død 13. november 1856 i Arnsberg) var en tysk katolsk politiker og jurist fra Sauerland. Fra 1848 til 1849 var han blant de innvalgte i Frankfurtparlamentet.
Kjersti Alveberg
Kjersti Bente Alveberg (født 26. juli 1948, død 18. oktober 2021) var en norsk danser og koreograf.
Hun var utdannet ved Ballettinstituttet i Oslo og studerte senere i New York, Paris, London og Amsterdam.
Alveberg tok timer ved Jorunn Kirkenærs Ballettinstitutt og arbeidet samtidig på Chat Noir som danser. Videre danset hun i NRK og i Studio Oscar, og hun både koreograferte og danset i en lang rekke programmer i NRK TV. I perioden 1980–1982 var hun kunstnerisk leder for Norsk Danseteater.
I fem år danset hun på Det norske teatret og spilte blant annet rollen som Bomballerina da musikalen Cats ble satt opp der i 1985. Hun koreograferte flere store balletter ved Den norske Opera i Anne Borgs sjefstid, deriblant den prisvinnende og kritikerroste Volven. Dette var en helaftens ballett om den norrøne skapelsesmyten til Synne Skouens musikk. Alvebergs koreografiske debut var I morgen?, som også ble TV-overført i NRK (1975). Som koreograf i NRK skapte hun en rekke balletter spesielt for kamera, mange internasjonalt prisbelønte: Aske, Skodde, Støv for Vinden, som var inspirert av et sitat fra Henrik Ibsen s Peer Gynt, Fragile og Utenfor rekkevidde. Hun koreograferte flere balletter for Carte Blanche, deriblant Rav og Ekko, som ble TV-overført i NRK.
Alveberg skapte Norges åpningsseremoni under Vinter-OL i Albertville, Frankrike, i 1992. Hun skapte også idéfundamentet for åpningsseremonien under Vinter-OL på Lillehammer i 1994.
Med utgangspunkt i maleren Terje Ythjall s bildeunivers skapte hun balletten «Reise på drømt hav», som hadde urpremiere i Den norske operæn i 2001. I 2005 var hun kunstnerisk ansvarlig for åpningen av Nasjonalbiblioteket i Oslo.
I 2008 skapte hun crossover-forestillingen @lice, som var bestilt av Rikskonsertene og Riksteatret og som turnerte Norge rundt. I 2010 skapte hun balletten Nano spesielt til den offisielle åpningen av Kunsthøgskolen i Oslo. I 2014 bestemte hun seg for å trappe ned sin kunstneriske virksomhet, og ble i den anledning hedret av Nasjonalballetten med forestillingen Alveberg på drømt hav, som var satt sammen av elementer fra hennes tidligere koreografier samt tre nye verk.
I 2014 ble hun utnevnt til kommandør av St. Olavs Orden for sin innsats for ballett og dans.
Alveberg er mor til billedkunstneren Noah Alveberg.
Fort Totten
Fort Totten er en park og et nabolag i Washington, D.C. i USA. Navnet er etter et fort fra den amerikanske borgerkrig som lå her.
Fort Totten var et middels stort fort, et syvsidig polygon med et perimeter på 270 yards. Det var anlagt på et høydedrag ved hovedveien fra Washington til Silver Spring i Maryland, omtrent tre miles nord for Capitol, og nær militærasylet og en liten stue dit president Abraham Lincoln av og til trakk seg tilbake for å hvile.
Jacob Friedrich von Abel
Jakob Friedrich von Abel (født 9. mai 1751 i Vaihingen an der Enz, død 7. juli 1829 i Schorndorf) var en tysk filosof. Han er blant annet kjent for sin innflytelse på den unge Friedrich Schiller.
Tertiærbane
Tertiærbane - en tredjeklasses jernbane i motsetning til primærbaner og sekundærbaner. Begrepet er knyttet til baneklasse (aksellast, kurveradier, planeringsbredde, overbygning, sporvidde). Enkelte baner ble bygget med lavere krav enn til sekundærbanene, og de ble da kalt for tertiærbaner. Det ble mye brukt i diskusjon om hvordan banene skulle bygges, men det ble i liten grad brukt etter at banene var bygget. Unntaket var Urskog-Hølandsbanen, som fikk tilnavnet 'tertitten' avledet av tertiærbane. I "Lærebok for samfunnsgeografi" fra 1916 står imidlertid Lillesand-Flaksvandbanen (sporvidde 1067 mm) beskrevet som tertiærbane. Begrepet tertiærbane er norsk og det finnes ingen definisjon utover at tertiær betyr tredje. Betydningen av ordet tertiærbane finner en ved å lese f.eks. Just Brochs "Av Norges Statsbaners historie" og Einar Østvedts "De norske jernbaners historie".
Karl II
Karl II (født, død 5. februar 1818), i Sveriges kongerekke Karl XIII, av fyrstehuset Holstein-Gottorp, var konge av Sverige fra 1809 og Norges konge fra 1814 frem til sin død i 1818. Han ble den første kongen over Norge og Sverige etter at unionen trådte i kraft.
Han overtok den svenske tronen etter nevøen Gustav IV Adolf som var blitt arrestert i mars 1809 og avsatt av Riksdagen senere samme år.
Familie
Karl II var sønn av kong Adolf Fredrik av Sverige og Louise Ulrike av Preussen og bror av Gustav III, Fredrik Adolf og Sofia Albertina.
Etter at Gustav var blitt konge støttet Karl brorens statskupp i 1772 og ble belønnet med tittelen hertug av Södermanland.
7. juli 1774 giftet han seg med sin kusine Hedvig Elisabeth. Ekteskapet kom i stand etter påtrykk fra broren Gustav som på dette tidspunkt ikke hadde fått noen barn og det var nødvendig å sikre arven til tronen. I 1778 fikk imidlertid Gustav sønnen Gustav Adolf.
Karl og Hedvig Elisabeth fikk etter mer enn 20 års ekteskap sønnen Karl Adolf i 1798. Han fikk tittelen hertug av Värmland, men gutten levde bare noen dager.
Drapet på Gustav III
Under den russisk-svenske krigen i 1788–1790 tjente Karl som admiral. Han hadde kontakter med ledende menn innen opposisjonen, men det er fremdeles ikke klarlagt om han kjente til eller støttet planene om å myrde broren Gustav III i 1792. Karl overtok som formynder for den mindreårige tronfølgeren Gustav IV Adolf men trakk seg tilbake da Gustaf Adolf ble myndig. Etter at Gustav IV Adolf ble avsatt overtok han som konge i 1809.
Mangel på tronfølger
På grunn av Karls dårlige helse tok Karl Johan over store deler av kongens plikter fra han kom til Sverige. Kongen var redusert og nesten senil dement etter et slagtilfelle noen år tidligere.
Coenonymphina
Coenonymphina er en gruppe av sommerfugler som hører til underfamilien ringvinger (Satyrinae) i den store familien flikvinger (Nymphalidae).
Utseende
Små sommerfugler med rundede vinger, ofte med øyeflekker. På farge er de ofte okergule, men kan også være brune. Bakvingens underside er gjerne mørkere. Noen arter er mer fargerike, med store lyse felter på oversiden.
Levevis
Diise artene finnes mest på enger, myrer og andre åpne områder. De er ikke særlig gode flygere og flyr helst lavt over vegetasjonen. Larvene lever på ulike gress (Poaceae) eller halvgress.
Utbredelse
Bortsett fra slektene Oressinoma i Sør-Amerika og Coenonympha som er utbredt i Holarktis hører denne gruppen hjemme i New Zealand, Australia, Ny-Guinea og omkringliggende øyer.
La Roche-affæren
La Roche-affæren var en affære som angikk Raymond LaRoche, en polsk journalist som ble utvist fra Norge i november 1946 for spionasje.
Vanlig vedblomsterflue
Vanlig vedblomsterflue (Xylota segnis) er en ganske stor flue som tilhører familien blomsterfluene. Den er vanlig over nesten hele Norge.
Tales of the Unexpected (bok)
Tales of the Unexpected er en britisk novellesamling bestående av 16 historier skrevet av Roald Dahl og utgitt i 1979.
Historiene har tidligere blitt utgitt i de to bøkene Et hode kortere og andre hårreisende historier og Kiss Kiss.
Vanlig vedblomsterflue
Utseende
En middelsstor (10-14 mm), slank blomsterflue, ganske korthåret, kroppen svart bortsett fra bakkroppens andre og tredje ledd som er oransjerøde. Den kjennes fra lignende arter på bakbeinas farge: lårene helt svarte, leggene hvite i den innerste tredjedelen, svarte i de ytterste to tredjedelene, føttene helt svarte. Ansiktet er litt uthulet under antennene, som er mørke med det tredje leddet nesten sirkelrundt. Thorax er tydelig lengre enn bred, ikke påfallende hårete. Bakkroppen er parallellsidig, det første, fjerde og femte leddet er svarte, det andre og tredje leddet nesten helt oransjerøde (ikke skarpt røde). Beina er svarte og gulhvite, baklårene noe fortykket. Vingene er glassklare med brunt vingemerke.
Levevis
Larvene lever i fuktig, råtnende ved, men kan også finnes i kompost og annet råtnende plantemateriale. De voksne fluene liker å sitte på blader og sole seg, men besøker også blomster. Flygetiden varer fra mai til september.
Europavei 271
Europavei 271 går mellom Minsk og Gomel i Belarus. Veiens lengde er rundt 290 km.
Eksterne lenker
Магістраль М5 Аўтамагістраль М5 M5 (Weißrussland) M5 (Baltarusija) Droga magistralna M5 (Białoruś) Магистраль М5 (Белоруссия)
Solukhumbu (distrikt)
Solukhumbu (transkriberes også Solukhumbhu, på nepali सोलुखुम्बु जिल्लाा) er et av Nepals 75 distrikter.
Navnet er danna av navn på to tradisjonelt sherpa-dominerte områder, Solu og Khumbu.
Distriktet hører til Janakpur sone i Sentralregionen, og ligger i Himalaya.
I sørvest grenser Solukhumbu mot Ramechhap, i nordvest har det en kort grense mot Dolakha, i nord mot Kinas autonome område Tibet, i øst grenser det mot Sankhuwasabha, sør for det i øst har det ei kort grense mot Bhojpur i sør og øst mot Khotang, og sør og vest mot Okhaldhunga.
Distriktet har 34 distriktsutviklingskomitéer, ingen bykommuner.
Fra folketellinga i 1994 gikk antallet hinduer ned fra 57,5 % til 42,9. Andre religioner økte fra 13,5 % til 28,8. (Tallet på buddhister var uforandra.) Dette avspeiler økt nasjonal og religiøs bevissthet i kirat-nasjonaliteten, som i dette distriktet særlig er representert av raj-folk.
Som alle grensedistrikter i Himalaya er distriktet prega av tibetansk språk, religion og kultur. Solukhumbu har et stort innslag av sherpa-befolkning og regnes nærmest som hjemlandet til sherpaene i Nepal.
Området Khumbu, som regnes som en av tre viktige tradisjonelle konsentrasjonene av sherpaer, med landsbyen Pangboche, som man tror er den eldste sherpa-landsbyen i Nepal, ligger i den nordlige delen av distriktet.
Sagarmatha nasjonalpark dekker den nordlige og østlige delen av distriktet, som omfatter de viktigste områdene der sherpaer bor.
Verdens høyeste fjell Sagramatha, bedre kjent under det engelske navnet Mount Everest, ligger i den østlige delen av Solukhumbu-distriktet, på grensa til Tibet.
Vinterkrigens minnemedalje
Vinterkrigens minnemedalje (finsk: Talvisodan muistomitali, svensk: Vinterkrigets minnesmedalj) er en finsk medalje for deltagelse i vinterkrigen 1939–1940. Opprinnelig var medaljen på svensk benevnt som Minnesmedalj for deltagande i 1939–1940 års krig. Medaljen ble innstiftet 2. august 1940 av president Kyösti Kallio. Den ble tildelt både finner og utenlandske frivillige, men i noe ulik utførelse. Tildeling ble innstilt i 1952.
Utforming
Vinterkrigens minnemedalje er laget i matt, blånet jern. Adversen har en vinterkledd soldat med gevær i skytestilling. Motivet er omgitt av heraldiske våpen for de historiske finske landskapene. De heraldiske våpnene er gjengitt i skjold, med unntak av Karelens våpen, som er plassert på et kors øverst. Korset danner overgangen til medaljens oppheng i båndet. I nedre del av adversen står årstallene «1939» og «1940». Baksiden har innskriften« KUNNIA – ISÄNMAA», som betyr ære og fedreland.
Medaljen er opphengt i et svart bånd med to smale røde striper i midten. Medaljen ble tildelt med sverd og spenne, spenne eller uten spenne. For mottagere som deltok i strid og kom under fiendtlig ild er båndet utstyrt med korslagte sverd og spenne. Spennene er i sølv og bærer navnet på slagsted, frontavsnitt eller forsvarsgren. Spennene kan ha følgende innskrifter:
Minnemedaljen er utformet med lik advers, men med ulik revers for finske mottagere og utlendinger. Adversen på medaljene for utlendinger hadde Finlands løve som motiv og bar omskriften «SUMMO IN PERICULO FAUTORIBUS ADIUTORIBUS FINLANDIA MEMOR» (Det for forsvarerne og redningsmennene takknemlige Finland), det hele innenfor en ytre krans. Utenlandske frivillige ble tildelt medaljen i flere valører. I tillegg til blånet jern, kunne utlendinger også få medaljen i gull, sølv eller bronse. Medaljen som ble tildelt utenlandske frivillige hadde også større diameter.
Medaljen er utformet av kunstneren, major Aarno Karimo.
Tildeling
Tildeling av Vinterkrigens minnemedalje tok til høsten 1940 og fortsatte til 1952. Tildelinger fant sted i feltmarskalk Carl Gustaf Mannerheims navn. Han var øverstkommanderende for de finske styrkene under Vinterkrigen. Minnemedaljen ble tildelt i overkant av 700 000 personer.
Til utlendinger ble medaljen gitt i et antall av 10 000 i jern, 1961 i bronse, 42 i sølv og sju i gull.
Norske innehavere
Vinterkrigens minnemedalje ble også tildelt norske frivillige. Per Blindheim mottok medaljen med spenne Lappi. Eivind Viken fikk medaljen med spenne Kenttäarmeija.
Hafslund holdeplass
Hafslund holdeplass var en holdeplass på Østfoldbanen i Sarpsborg kommune. Den var endestasjon for Hafslundbanen frem til 1973, men den er ikke lenger i bruk og er fjernet. Det er 111,960 km fra Hafslund holdeplass til Oslo S og 78,96 km til Ski stasjon om Østre linje.
Historie
En togmeldingstasjon ble åpnet på stedet 15. mai 1926. Denne ble erstattet av en holdeplass i 1933. Holdeplassen har ikke vært i bruk etter at persontrafikken mellom Rakkestad og Sarpsborg på Østre linje ble innstilt i 2002.
Hvedholm
Hvedholm er et gods som befinner seg ca. 2 km vest for Faaborg på Fyn i Danmark.
Historie
Hvedholm kjennes fra ca. 1450 som Huedeholm, eller holmen hvor det dyrkes hvete. Slottet stammer fra 1580-årene, hvor Erik Bille bygget en trefløyet borg med tre tårn omgitt av voldgraver. På 1600-tallet eide Jørgen Steensen Brahe godset, og ladebygningene stammer fra hans tid. I bygningene inngår sten fra Jørgens farbror, Tycho Brahes astronomiske observatorier på Hven. I 1683 brente deler av gården ned.
I 1751 opprettet Preben Brahe lensgrevskapet Brahesminde, hvor Hvedholm ble hovedsete. Preben Bille Brahe Selby ble den siste lensgreve som bodde på¨slottet, og han ga bygningene deres nåværende utseende ved ombygninger i 1880.
Siden ble slottet frem til 1993 brukt som pleiehjem, og fungerer i dag som slottshotel med restaurant, vinkjeller og værelser med himmelsenger. Det ble fredet i 1994.
Greve, Greve, Greve & Lorentzen
Advokatfirmaet Greve, Greve, Greve & Lorentzen (etablert 1928 i Bergen) var et advokatfirma som ble etablert av advokat Gunnar Greve sr. (1904–1990).
Greve ble cand.jur. i 1925 og høyesterettsadvokat i 1936. I 1954 ble firmaet utvidet med hans to sønner, Jan Einar Greve (født 1933) og Gunnar Greve jr. (født 1929). Se Greve (slekt). I 1971 ble advokat Pål Wergeland Lorentzen (født 1941) ansatt og han ble partner i 1979. I 1991 fusjonerte firmaet med advokatfirmaet Thommessen & Krefting i Oslo. Den første tiden het firmaet Thommessen Krefting Greve Lund, men senere er navnet bare Thommessen. Firmaet har kontorer i Oslo og Bergen og er ett av Norges største advokatfirmaer.
Tenjou Tenge
Tenjho Tenge (japansk 天上天下 Tenjō Tenge, bokstavelig på norsk Himmel og jord) er en japansk tegneserie og tegnefilm, manga og anime, som er skapt av Ōgure Ito. Tittelen refererer til et sitat av Buddha da han ble født: «Jeg alene er æret på himmel og jord».
Serien handler om Souichiro Nagi og hans venn Bob. De kommer til en kampsportskole og bestemmer seg for å bli medlem. Av medlemmene er Maya Natsume og hennes søster Aya Natsume og Masataka Takayanagy. Sammen trener de for å bli med i kampsportturneringen og slå et annet lag som blir ledet av Mitsuomi, som drepte storebroren til Maya Natsume.
Tegneserien blir utgitt av Shueishas Ultra Jump i Japan og blir i USA utgitt av DC Comics under merket CMX.
Danmark under Sommer-OL 1972
Danmark under Sommer-OL 1972. 126 sportsutøvere, 114 menn og tolv kvinner fra Danmark deltok i sytten sporter under Sommer-OL 1972 i München. Danmark kom på 25.-plass med en gullmedalje. Syklisten Peder Pedersen var Danmarks flaggbærer under åpningsseremonien.
Tore Nysæther (skuespiller)
Tore Nysæther (født 27. mars 1955) er en norsk skuespiller, tekstforfatter og instruktør.
Nysæther var engasjert ved Riksteatret 1983–86, deretter ved Den Nationale Scene, der han blant annet fremførte énpersonforestillingen Barrabas etter Pär Lagerkvists roman. I senere år har han blant annet medvirket i produksjoner ved Nordland Teater og Riksteatret og han har skrevet og regissert en rekke revyer, kabareter og forestillinger,  samt gjendiktet Jacques Brel, Conor McPherson med flere.
Nysæther har også samarbeidet med Kvinner på randen og folkemusikkgruppen Fjøgl. Videre har han skrevet, regissert og vært scenografiansvarlig for Nordic Tenors forestilling Nytt Show i 2009, der ett nummer ble nominert som Årets nummer i Komiprisen 2010. Han skrev teksten til forestillingen Veggen, med musikk av Karoline Krüger, som vant Heddaprisen for beste barneforestilling 2012. Nysæther gjendiktet og dramatiserte forestillingen Rockeulven for Den Nationale Scene i Bergen sammen med Solrun Iversen. Han skrev bestillingsverket På Geitevis til Førdefestivalen 2018, sammen med Jorun Marie Kvernberg. Han skrev og regisserte også forestillingen All of Me med KIm Fairchild, med gjestespill blant annet på Det Norske Teatret (2019) og Trøndelag Teater i 2020. Nysæther har hatt langvarige samarbeider med Dei Nye Tenorane med Steffen Horn og med bergensgruppen Ausekarane. Haraball i Naustet ble av Bergens Tidendes lesere kåret til Bergens beste forestilling i 2010.
Skilvatnet
Skilvatnet er en innsjø i Hamarøy kommune i Nordland.
Vatnet ligger omtrent fire kilometer sør for Ulvsvåg og omtrent syv km nordvest for Drag og har et totalareal på 3,26 km², hvorav 0,71 km² i den sørøstlige delen ligger i Tysfjord kommune.
Mellomelva gir utløp mot sør via Kvannvatnet, Varpvatnet og Varpelva til Innhavet. E6 går gjennom grenden Skillvassbakk og fortsetter sørover langs østsiden av vatnet.
Invasion America
Invasion America er en amerikansk animert science fiction-serie som gikk på The WB i 1998.
Serien handler om en planlagt invasjon av jordkloden fra verdensrommet. Enkelte av menneskene på jorden er halvt menneske og halvt utenomjordisk og en del av disse forsøker å stanse invasjonsplanene. Serien ble skapt av Steven Spielberg og Harve Bennett, for selskapet DreamWorks.
Bortsett fra Entertainment Weekly så fikk serien en forholdsvis dårlig mottakelse av de amerikanske TV-anmelderne.
Handling
Historien om «Invasion America» begynner på 1980-tallet. Humanoide romvesener fra planeten Tyrus forsøker å få kontakt med jordkloden. Cale-Oosha, herskeren over Tyrus, setter sin onkel til å være ansvarlig for prosjektet med jorden. Onkelen hans, The Dragit, mener imidlertid at deres egen døende planet burde invadere jordkloden og få tak i alle naturressursene. Men Cale-Oosha nekter å gå med på dette, og en borgerkrig bryter løs. Cale og Rafe, hans livvakt og betrodde venn, flykter til jorden - forkledd som et vanlig menneske. Cale møter Rita Carter, en menneskelig kvinne. Han forelsker seg snart i henne, og de gifter seg.
Etter å ha flyktet fra Dragitens styrker på jorden, vender Cale endelig tilbake til Tyrus. Han etterlater Rita og deres unge sønn, David, under Rafes beskyttelse. Når Dragiten endelig oppdager familien hans, og David Carters tenåringsliv blir kastet ut i et ødeleggende eventyr med å stoppe Dragitene for godt. Underveis mister han en rekke tidligere venner og får nye venner, samtidig som han må forsøke å finne ut hvem han egentlig er.
Skjeberg stasjon
Skjeberg stasjon er en jernbanestasjon på Østfoldbanen. Skjeberg stasjon ligger i Sarpsborg kommune. Stasjonen ble åpnet 2. januar 1879 og fjernstyrt 1974. Persontrafikken ble lagt ned 29. mai 1983.
Hervor
Hervor er navnet på tre kvinnelige mytologiske figurer i syklusen om det magiske sverdet Tyrfing, presentert i Hervors saga og deler som er funnet i Den eldre Edda. Den første Hervor var datteren til Angantyr. Den andre Hervor var datteren til Heidrek, sønn av den første Hervor. I tillegg er Hervor navnet på en valkyrie som ble gift med Volund smed og blir omtalt blant annet i Volundkvadet i Den eldre Edda.
Kvinnenavnet Hervors første del betyr «strid» eller «hær».
Barndom
Hervor ble født etter at hennes far Angantyr døde som følge av en tvekamp med den svenske helten Hjalmar den hugstore, og vokste opp som en trell. Hun klede seg som en mann, kjempet, drepte, og herjet under sitt mannlige fornavn Hjørvard. Da hun fikk greie på sin fars identitet besluttet hun å leve lik sin far og finne «Tyrfing», det magiske sverdet.
Sammenkalle de døde
En dag seilte hun inn til Munarvåg (Munarvágr) på Samsø (Samsey) med flåten sin, men hun var den eneste som våget å legge til ved den forheksede øya. Resten av mannskapet hennes fryktet de nattlige hendelsene blant gravhaugene på øya. Da hun nærmet seg gravstedene oppdaget hun en ild som brant over dem, og nærmet seg den største av gravene. Hun talte da med høy stemme og krevde at hennes far skulle vise seg. Hun fortalte at som hans datter hadde hun krav på sin rettmessige arv, Tyrfing. Deretter påkalte hun også sine elleve onkler og krevde å høre sin fars stemme. Faren ba henne om ikke å fortsette sin leting etter sverdet. Hun ga seg ikke, men fortsatte å kreve arven.
Krever sin arv
Endelig åpnet graven seg og i dens midte skinte en ild. Der så hun sin far, som advarte henne om å ikke be om sverdet. Det ville føre til døden for hele stammen om hun brukte det. Likevel opprettholdt hun kravet. Endelig ble sverdet kastet ut av graven og hun grep det, hilste farvel til sine døde slektninger og gikk mot stranden.
Da hun kom fram var alle skipene borte. Hennes mannskap var blitt skremt unna av ilden og tordendrønnene fra galtene.
Til slutt klarte hun å komme seg fra øya og nådde fram til jotnen Gudmund av Glæsisvoll (Glæsisvellir) i Jotunheimen. Fortsatt var hun kledt i mannsdrakt og kalte seg Hjørvard. Listig hjalp hun jotnen å vinne brettspillet hnefatafl. Imidlertid drepte hun også en mann der som forsøkte å dra Tyrfing ut av sliren etter at hun hadde reist seg fra bordet. Deretter dro hun igjen i viking, og hun reiste langt og fjernt.
Etter en tid gikk hun trett av reisene og dro tilbake til sin fosterfar Bjartmar. Her begynte hun å sy og brodere som andre kvinner, og ble da betraktet som en vakker og hendig pike.
Gudmunds sønn Hofund kom for å be henne gifte seg med ham og hun sa da ja. Gamle Gudmund feiret stort bryllup for paret og overga sitt rike til dem. De levde lykkelig sammen og fikk to sønner som fikk navnene Angantyr og Heidrek.
Walsum kraftverk
Anlegget ble påbegynt omkring 1959 og stod ferdig i 1988, mens Walsum-ao gjennomførte sin første kokertest for det nye anlegget i 2009. Brenselkilden er kull. Operatør er energiselskapet STEAG AG.
De totale CO2-utslippene i 2008 var ca. 2 024 500 tonn, mens det samme årets kvote var 1,543 mill tonn.
Hervor
Hervor, datter av Heidrek
Heidrek hadde en datter som han døpte Hervor. Hun var skjoldmø og kommanderte en gotisk festning og hun falt i et slag mot hunerne, se Hlodskvida, sangen om hunernes undergang.
Hervor, ektefelle av Volund smed
Legenden om Volund smed finnes i norrøne kilder som Volundkvadet, et dikt i Den eldre Edda og «Velent-tåtten» i Saga om Didrik av Bern. Han hadde to brødre, Egil og Slagfinn, og de ble alle gift med tre valkyrier, Ladgunn Svankvit, Hervor Alvit og Olrun. De to første var døtrene til kong Lodve, og den siste av kong Kjar i Valland. Volund ble gift med Hervor Alvit. Etter mange år forsvinner kvinnene, og to brødrene drar på letning, unntatt Volund som sitter igjen med Hervors magiske ring som han smir utallige kopier av. Ringen gjør det mulig for ham å fly.
Prins Karls Forland
Prins Karls Forland, også kalt Forlandet, er en øy som utgjør den vestligste delen av øygruppen Svalbard. Øya ligger rett vest for Oscar II Land på Spitsbergen og utgjør den vestligste delen av Svalbard. Hele øya og sjøen omkring utgjør Forlandet nasjonalpark.
På nordspissen av øyen strekker neset Fuglehuken seg ut i havområdet Kongsfjordrenna som er en fortsettelse av Kongsfjorden, og langs øya løper en bratt fjellkjede; Grampianfjella, ⅔ av øyas lengde sørover, med topper opp til 1 084 moh. Den høyeste tinden er Monacofjellet. Øyas siste tredjedel utgjøres av en helt lav slette – Forlandsletta, og lengst sør finner vi Salpynten som peker mot Isfjordrenna (vestlige forlengelse av Isfjorden).
Øya er oppkalt etter Karl I av England mens han ennå var prins.
Werdol-Elverlingsen kraftverk
Werdol-Elverlingsen kraftverk  er et varmekraftverk i delstaten Nordrhein-Westfalen i det vestre Tyskland. Det har en installert produksjonskapasitet på 750 MW, fordelt på 3 blokker. Én av blokkene er en kogenerasjons-blokk som gjenbruker kraftvarmen.
Moffen
Moffen er en øy som ligger nord for utløpet av Wijdefjorden på nordsiden av Spitsbergen på Svalbard. Øya er helt flat og er derfor lett tilgjengelig for sjøpattedyr. Øya er et særlig viktig hvileområde for hvalross, som finnes i store kolonier på øya. Øya er også en viktig hekkeplass for fugler. Øyas totale areal er ca. 4,8 km². Høyeste punkt omtrent 2 moh.
Werdol-Elverlingsen kraftverk
Anlegget ble påbegynt omkring 1971 og stod ferdig i 1982. Brenselkilden er kull og fyringsolje samt naturgass. Operatør er energiselskapet Mark-E AG.
Moffen
Navnet kommer av det nederlandske Moffen som er et nedsettende ord for tyskere (Jansz 1651), eller tysk Muffen (Martens, 1675).
Werdol-Elverlingsen kraftverk
De totale CO2-utslippene i 2008 var ca. 1 934 000 tonn, mens det samme årets kvote var 1,177 mill tonn.
Moffen
Hele øya er inkludert i Moffen naturreservat og er en del av Nordvest-Spitsbergen nasjonalpark.
Det er ferdselsforbud på øya i perioden 15. mai – 15. september, inkludert en 300 meter lang sone ut i sjøen regnet ved lavvann.
Hvalrossene og plasseringen rett nord for 80° gjør Moffen til et populært mål for cruiseskip langs Svalbard-kysten, men på grunn av ferdselsforbudet må de holde seg litt på avstand.
Byron Katie
Byron Kathleen Mitchell (pikenavn Reid), mest kjent under forfatternavnet Byron Katie (født 12. juni 1942) er en amerikansk foredragsholder og forfatter som underviser sin egenutviklede metode for introspeksjon kalt The Work.
Idégrunnlag
Utgangspunktet er at mennesker «plager» seg selv med stressende tanker som man tar for gitt og aldri vurderer om disse tankene er sanne eller usanne. Som et utgangspunkt starter man med tanker som går på å «fordømme» personer i sin nærmeste krets (f.eks. John burde høre bedre etter når jeg snakker til ham). Slike tanker skaper stress og frustrasjoner hos personene som har dem. Byron Katie sier at når en person har en slik tanke, argumenterer han/hun mot virkeligheten fordi vedkommende egentlig prøver å forandre virkeligheten i tankene. Ifølge Byron Katie ligger årsaken til depresjoner ikke i omgivelsene, men i de oppfatningene individet har om omgivelsene. Istedenfor at individet forgjeves forsøker å forandre verden slik at den passer til individets egne tanker om hvordan ting «burde være», kan individet undersøke sine egne tanker ved å stille spørsmål.
The Work har blitt sammenliknet med den sokratiske dialog, buddhistisk lære og 12-trinns programmer.
Sevanplattform
Sevanplattformen er en oljeplattform utviklet av selskapet Sevan Marine i Arendal. Den er et sylinderformet flytende lager for olje med hotell-, bore- eller produksjonsutstyr på dekket.
Utforming
Sevanplattformene har doble sider og dobbel en i samsvar med MARPOL-regelverket. De har ballasttanker i sidene og i bunnen. Ballasttankene er plassert mellom oljetankene og utsiden, og forebygger forurensing.
Plattformene har som regel en moonpool i midten av skroget. Det er et åpent område (som et hull) fra bunnen av skroget til dekket. Her kan stigerørene, strømkabler og kontrollkabler føres opp gjennom sjøen. Det er ikke alltid sikkerhetsmessig gunstig å få stigerørene opp midt på dekket, en kan da legge stigerørene gjennom de ytre delene av skroget. På grunn av faren ved kollisjoner unngår en å legge dem på utsiden. Plasseringen av stigerørene følger ofte av en risikoanalyse. Om området ikke brukes som moonpool kan det brukes som utstyrsskaft, med blant annet pumperom. Det er stabilitetsmessig gunstig ved at vektene kommer lengre nede.
De fleste ballastrørene går fra oljetankene inn mot moonpoolen eller utstyrsskaftet. Samtidig plasseres ballastpumpene også her. Det reduserer omfanget av rørgater og kontrollkabler, og gir muligheter for effektiv inspeksjon. En ulykkeshendelse i moopoolen vil likevel kunne berøre flere tanker samtidig enn på en tradisjonell FPSO. Det er i utgangspunktet ikke rør mellom tankene. Det kan likevel være vertikale rør (vannrør, brannvann og stigerør) gjennom oljetankene. Videre vil det være rør til og fra ballasttankene.
For å unngå ulykker er det god vektoppfølging, både på hvor store vektene, plasseringen på inretningen er og at dekkslaster er skikkelig festet. Videre gjøres det krengetester for å sjekke at tyngdepunktet er der det skal være.
Den vil ha ulike dypganger avhengig av hvor mye olje det er i tankene og også hvor mye vann en har i ballasttankene. Dess høyere den ligger i sjøen, dess mer vil den være påvirket av bølger.
Oppførsel i dårlig vær
I motsetning til skipsformede FPSOer kan ikke Sevanplattformene snu seg mot været. Det betyr at en slipper å ha framdriftsmaskineri (om en ikke har DP-posisjonering), turret og svivel. Samtidig medfører det store arealet i retning mot bølger og vind at den pådrar seg store laster i storm. De vil derfor ha mye kraftigere forankringssystemer enn skipsformede skrog.
På grunn av det store vannlinjearealet kan plattformene få store hivbevegelser. Det kan kompenseres noe med å gjøre den så dyp at bølgelaster i mindre grad vil gi laster på undersiden av skroget. En har også brukt løsninger med en horisontal kjøl rundt og nederst på skroget for å dempe hivbevegelsene. Kjølen kan likevel føre til økte stampebevegelser (engelsk pitch). Det fungerer da som en impulslast. Det store vannlinjearealet gjør at den er mer fleksible overfor endringer i dekksvekter enn halvt nedsenkbare plattformer.
Det er gjort modellforsøk av Sevanplattformer i flere laboratorier, uten at Sevan har rapportert at skrogformen forårsaker spesielle problemer. Testingen inkludere blant annet tester mot virvelinduserte bevegelser (engelsk VIM – vortex induced motions). Testing gjort av andre viser likevel uforutsatte problemstilling med stamping. Stampingen øker med økende størrelse på den horisontale kjølen.
Plattformene er normalt slakkforankret, men kan også utstyres med et dynamisk posisjoneringssystem (DP).
Dekket
En har normalt dekk i flere høyder. Dekket har boligkvarter, lagerområder, bore- eller produksjonsutstyr. De blir benyttet til å plassere store mengder mekanisk utstyr eller prosessutstyr. Det kan være elektriske rom, lagerrom, ventilasjons- og kommunikasjonsrom. De har ofte stor vekt og en plassering i midten av plattformen gjør stabilitetsegenskapene bedre.
Spesielt for boreplattformer er den store boremodulen. Boretårnet er ofte den høyeste delen av plattformen. For å kunne gjennomføre boring er det i norske farvann nødvendig å ha hivkompensator, for at ikke bevegelsene skal ødelegge boreutstyret.
Alt prosess- og eventuelt boreutstyr plasseres på dekket over skroget.
En vil videre ha dekkskraner for å løfte utstyr og forbruksvarer til og fra forsyningsbåter. Egne dekksområder er satt av for å ta i mot varer.
Dekket blir delt opp i områder som skilles med brann- og eksplosjonsskiller. Kravene til disse framgår av forskrifter og standarder. Utformingene er knyttet til risikoen for brann og eksplosjoner, og bestemmes i hovedsak ut fra risikoanalyser.
Dekket forsøkes normalt plassert så høyt opp at hundreårsbølger ikke slår opp i dekket. Når det ikke er mulig må det lages lokale forsterkninger av dekket rundt søylene.
For Goliatfeltet på Tromsøflaket gjøres det også mange tiltak for å bygge inn dekket for å få et godt arbeidsmiljø.
Tandemlasting
For å overføre oljen til tankskip trengs offshore lastesystemer. Det trenges systemer i begge ender av overføringen. SDS (engelsk stern discharge system) er systemet som brukes på Sevanplattformene. Det består av en pumpe som kan pumpe råoljen, samt en slange og en trosse. Når de ikke er i bruk, er slangen og trossen oftest rullet opp på tromler. Slangene er typisk 120 meter lange og har en tykkelse på eller. Trossene er vanligvis laget av fibertau eller teflon, men en del av trossen er kjetting for å kunne få en effektiv festing av trossen på tankskipet.
Dersom det skjer noe galt på tankskip vil det være større sannsynlighet for at det vil kollidere med en Sevanplattform enn en skipsformet FPSO siden det har et større tverrsnittsareal i retning mot tanksskipet. Det er derfor laget andre løsninger (såkalt "banan"-navigering) for å redusere risikoen, der tanksskipet ikke vil ha baugen mot Sevanplattformen. Dette vil bli brukt på Goliat.
Kontrollordninger
Plattformene dimensjoneres som oftest etter regelverkene til et klasseselskap, men det kan også gjøres etter sokkelregelverket. I Norge vil det oftest være Det Norske Veritas, men det brukes også plattformer som er laget etter regelverkene til American Bureau of shipping og Lloyd's Register. Dimensjoneringen vil på nyere plattformer være kontroller i de ulike grensetilstandene. Flaggstaten og klasseselskapet gir sertifikater til reder for samsvar med regelverket. Sertifikatene har begrensninger for hvor plattformen kan brukes for eksempel til geografisk område, hvor store vanndyp den kan operere i og hvor store dekksvekter en får lov til å ta med.
For hver lokasjon gjøres det en analyse av forankringen for å sjekke at de ikke blir overbelastet ut fra det aktuelle vanndypet, stedsspesifikke geotekniske data og bølgeforholdene på stedet. Ved den stedsspesifikke vurderingen analyserer en også skipstrafikken i området og om kollisjonslastene kan overstige det plattformen er dimensjonert for. For en boreinnretning gjør en også vurderinger av hver enkelt brønn og en dimensjonerer brønnene. Før den kan brukes på en spesifikk lokasjon, må operatøren på norsk sokkel innhente samtykke fra Petroleumstilsynet.
Eksisterende og planlagte Sevanplattformer
Boreplattformene er eid av Sevan Marine. Med unntak av Goliatplattformen, er alle produksjonsplattformene eid av Teekay.
Matthew Le Tissier
Matthew Le Tissier (født 14. oktober 1968 i St Peter Port, Guernsey) er en tidligere angrepsspiller for fotballklubben Southampton. Han regnes av mange som tidenes beste Southampton-spiller. Han ble kjent for sin lojalitet til klubben, tross tilbud fra mange storklubber, der han kunne fått mer lønn, anseelse og større muligheter til å vinne trofeer. Han er også kjent for sine spektakulære scoringer, samt at han «alltid» scoret på straffespark.
Tidlig karriere
Le Tissier spilte juniorfotball på øyen Guernsey, som ligger i Den engelske kanal, for klubben Vale Recreation. Historiene vil ha det til at han regelmessig scoret direkte på cornere. Han var den yngste av 4 sønner, og alle hans brødre var talentfulle innen fotball og cricket. Det var tydelig allerede fra ung alder at Matthew Le Tissier var svært talentfull, ettersom han stadig spilte fotball mot spillere som var 2-3 år eldre. Han oppnådde mange forskjellige sportsrekorder på Guernsey, blant annet innen Cricket. Han ble raskt øyens beste fotballspiller, men det var fortsatt uvisst om dette var på grunn av det lille innbyggertallet eller om det var på grunn av talentet. I 1981 deltok han på Southamptons fotballskole i Calshot aktivitetssenter i Hampshire, og der fikk han stor oppmerksomhet av et bredere fotballpublikum. I sin siste sesong som junior scoret han ufattelige 169 mål. Han prøvespilte for Oxford United, men fikk ikke kontrakt fordi de mente han var overvektig. Etterhvert ble han oppdaget av Southamptons Bob Higgins, og klubben ansatte ham som læregutt i mai 1985.
Hans største bekymring var at han hadde hjemlengsel, men klubben innlosjerte ham hos sesongkortholderne Pete og Pat Ford, som sammen med sønnene i huset fikk ham til å føle seg som en del av familien. Som læregutt fikk han «æren» av å pusse fotballskoene til legenden Joe Jordan, en jobb det var viktig å gjøre riktig med tanke på Jordans skremmende rykte. På fotballbanen var Le Tissier en suksess fra første øyeblikk på juniorlaget. Han skåret over 50 mål i første sesongen, inkludert seks stk i en kamp mot Brighton. Daværende juniortrener Dave Merrington var oppgitt over Le Tissiers avslappede stil på banen, men innså hvilket balltalent han hadde med å gjøre, og organiserte laget sitt rundt Le Tissier. Nyheten om hans fantastiske målrekord for juniorlaget spredte seg snart til supporterne, som nå ble ivrige etter å se Le Tissier i reservelagskamper. Det ble imidlertid bare en håndfull av disse kampene, siden han ble plukket opp av førstelaget. Ligadebuten kom for Southampton mot hans gamle favorittlag Tottenham 2. september 1986. Hans gamle favorittspiller, Glenn Hoddle, spilte for Tottenham i denne kampen. Første scoring kom i Southamptons knusende 4–1 seier over Manchester United i ligacupen, da han kom inn for Danny Wallace og lobbet over keeper. Allerede i mars 1987 scoret han sitt første hat-trick, hjemme mot Leicester City. Det siste målet var et tegn på hva som skulle komme i årene fremover: han startet et løp fra 45 meters hold, driblet av 4-5 forsvarere og fikk ballen forbi keeper på andre forsøk.
Fast på klubblaget
1988-89 ble en mye bedre sesong, og han klarte endelig å karre seg til en fast plass på laget. Southampton var i ferd med å skifte ut Danny Wallace og Colin Clarke med nye, spennende spillere som Le Tissier, Rod Wallace og Alan Shearer. Spesielt Le Tissier og Rod Wallace spilte bra sammen, og Le Tissier la opp til like mange mål for sin partner som han scoret selv denne sesongen. Southampton var på andreplass på ligatabellen i november og ting så lyst ut. Formtoppen var nådd da han scoret to mål borte mot Newcastle United i desember, men dette skulle være de siste målene han scoret denne sesongen. Southampton satte klubbrekord med 20 kamper på rad uten å få et eneste poeng. Takket være den gode sesongstarten endte klubben på 13.-plass i ligaen.
Årets unge spiller
1989-90 var sesongen da Matthew Le Tissier virkelig fikk sitt gjennombrudd, og fikk oppmerksomhet fra hele fotballnasjonen. Southampton endte på 7.-plass i ligaen takket være fantastisk angrepsspill, der paret Le Tissier/Rodney Wallace scoret 50 mål. Legg til 15 mål fra Paul Rideout og åtte fra Alan Shearer, så forstår man hvorfor Southamptons supportere ser på dette laget som et av de mest spennende gjennom tidene. Denne sesongen gjorde Le Tissier skjorte nr. 7 til sin egen, og ble Southamptons faste straffesparkeksikutør. I noen kamper var Southampton helt ustoppelige, som da sesongens ligamester Liverpool ble slått hele 4–1, en klubb som frem til da ikke hadde tapt hele sesongen. Uken før hadde Southampton vunnet med samme siffer mot Queens Park Rangers. De fikk også store seire mot Luton og Norwich. Le Tissier scoret hat-trick mot både Wimbledon og Norwich. Hans hat-trick mot Norwich ble omtalt som verdensklasse. Første målet kom etter han snudde «på femøringen» inne i 16-meteren og ballen gikk rett i krysset. Det andre målet kom etter han driblet fire Norwich-spillere, inkludert den gamle lagkameraten Andy Townsend to ganger, før han fyrte av et lavt skudd fra 22 meter inn i motsatt hjørne. Tredjemålet var kronen på verket, da han mottok en lang ball på venstrevingen, før han flikket ballen på utsiden av siste forsvarer og deretter chippet ballen over en utrystende keeper fra 30 meter. Mål som dette skapte stor oppmerksomhet rundt Le Tissier, og det ble sagt at Liverpool hadde bydd £2 millioner for ham. Tottenham bydde også, og han var svært nær ved å skrive under for dem. Både Wallace og Le Tissier ble innkalt til B-landskamp på slutten av sesongen, og han ble kåret til «PFA Young Player of the Year» i 1989-90.
Påfølgende sesong ble en stor skuffelse i forhold til forventningene. Duoen Wallace/Le Tissier fungerte fint, men spillere som Jimmy Case og Glenn Cockerill var på tampen av sin karriere. Det endte med at manager Chris Nicholl fikk sparken sommeren 1991, og man ansatte Ian Branfoot. Wallace forsvant til Glasgow Rangers, og nå lå mye av målforventningene på Le Tissiers skuldre. Heldigvis utgjorde han nå en «giftig» duo med Alan Shearer. I ligaen gikk det dårlig under Branfoot, men Southampton nådde finalen i Zenith Data Systems Cup, men tapte 3–2 mot Nottingham Forest på Wembley.
Brenner sin eneste straffe på 50 forsøk
Sesongen 1992-93 var den første etter overgangen til FA Premier League, og Southampton solgte Alan Shearer til Blackburn Rovers for £3 millioner. Manager Branfoot handlet i stedet inn eldre spillere som David Speedie og Kerry Dixon. Supporterne var i opprør, selv om de kunne skjønne at Shearer ville utvikle karrieren videre andre steder. Et klassisk Branfoot sitat kom før denne sesongen: «jeg vedder på at Dixon og Speedie vil score flere mål enn Shearer denne sesongen». Selv om ikke Le Tissier lenger hadde så bra lag rundt seg fortsatte han å chippe inn mål, og endte på 15 scoringer. Dette var også sesongen han brente sin eneste straffe. Han var nemlig en straffeekspert og traff på 49 av 50 forsøk fra 11-meteren. Den eneste som klarte å redde straffe var Mark Crossley.
Slår tilbake mot Ian Branfoot og scorer årets mål
Sesongen 1993-94 ble en turbulent sesong på The Dell, men den endte med triumf for Le Tissier. Den allerede upopulære Ian Branfoot sjokkerte supporterne med å droppe Le Tissier og sette inn den heller ukjente Paul Moody. Tilskuertallet sank til mellom 9 000 og 10 000, fordi fansen ikke orket å se den dårlige fotballen som ble spilt. Le Tissiers store øyeblikk kom 24. oktober 1994 i en direktesendt kamp (på Sky Sports) mot Newcastle United. Le Tissier fikk endelig starte en kamp og scoret to av de mest minneverdige målene i Southamptons historie. Newcastle dominerte kampen fullstendig, men Le Tissier snudde kampen egenhendig. Mange Southampton-supportere rangerer hans første mål som tidenes beste Le Tissier-mål. Han flikket ballen opp med hælen, chippet den rundt Barry Venison, deretter over Scott, før han bredsidet ballen inn i nedre hjørne på målet. Minutter senere scoret han på en duppende volley fra 30 meter. Et samlet The Dell sang «how could you leave him out?» i retning trenerbenken. Le Tissier scoret i nesten hver kamp fremover, men kunne ikke forhindre at klubben var innom bunn-tre. Det toppet seg da klubben tapte i cupen mot Port Vale. 1 500 supportere samlet seg i protest og forlangte Branfoots avgang. Styret ga etter og ansatte den gamle publikumshelten Alan Ball, som fikk 17 kamper på å unngå nedrykk. Han bygde laget rundt Le Tissier, og alle andre spillere som fikk ballen skulle gi den til ham. I Balls første kamp scoret Le Tissier kampens eneste mål på frispark fra 25 meter, deretter scoret han et hat-trick hjemme mot Liverpool, før han fulgte opp med enda et vidundermål mot Wimbledon. Den mest kritiske kampen var borte mot Norwich, da Southampton til slutt vant 5–4 etter nok et hat-trick fra Le Tissier. Han fikk trofeet for «Årets Southampton spiller» før kampen mot Aston Villa, før han scoret to nye mål. Dette betydde at laget var garantert en sikker plass i Premier League hvis de fikk et greit resultat borte mot West Ham. 5 000 tilskuere fulgte med laget til Upton Park, og hjemmesuporterne ertet Le Tissier for at han hadde stor nese. Etter to nye mål, deriblant et spektakulært mål på frispark fra 25 meter applauderte West Ham supporterne for Le Tissier. Southampton klarte å holde seg i Premier League nok en sesong.
Spiller med stor selvtillit
I 1994-95 spilte Le Tissier med så stor selvtillit at han kunne prøve på hva som helst. Hans eget favorittmål kom mot Blackburn, da han rundet to spillere og chippet over Tim Flowers fra 35 meter, noe som ga ham tittelen «Årets mål i Premier League». I BBCs gjennomgang av «månedens mål» i desember hadde Le Tissier tre av 10 kandidater. Under manager Alan Balls ledelse endte klubben til slutt på 10.-plass i ligaen. Mange mener dette var hans beste sesong i karrieren. Etterhvert ble det et folkekrav at Le Tissier skulle bli inkludert i landslagstroppen, men han ble stadig oversett. Klubben kjøpte den angriperen Ronnie Ekelund, som Le Tissier umiddelbart gikk bra sammen med. Uheldigvis ble Eklund etterhvert skadet i store deler av sesongen. Le Tissier fortsatte bare å score, og fikk blant annet fire mål mot Huddersfield Town i ligacupen. Individuelt var dette kanskje hans beste sesong, siden han scoret 30 mål, et utrolig antall for enhver spiller, men Le Tissier var midtbanespiller på et lag som slet med å vinne kamper.
Le Tissier var en av de mest populære spillerne i Fantasiligaene, der supporterne valgte sine egne lag og ble bedømt ut fra den virkelige spillerens prestasjoner på banen. Han lanserte også sin video «Unbelievable». Han åpnet også en nattklubb kalt «Celebration Plaza» sammen med komiker og Southampton-supporter Mike Osman. Chelseas visestyreformann Matthew Harding var også en stor beundrer av Le Tissier, og var villig til å betale rekordsum for ham. Le Tissier takket imidlertid nei, og kort tid etterpå døde Harding tragisk i en helikopterulykke.
Utklasser Schmeichel
Sjokkerende for supporterne trekker Alan Ball seg sommeren 1995 for å bli manager i Manchester City. Dave Merrington overtar, og Le Tissier starter sesongen med et hat-trick i 4–3 tapet mot Nottingham Forest. Resten av sesongen går imidlertid trått, og han ender opp med bare syv ligamål og tre cupmål. Klubben ender på 17.-plass. Fotball-EM 1996 gikk av stabelen på hjemmebane i England, men også denne gangen uten Le Tissier. Samme sommer blir Greame Souness manager i Southampton. Et av hans mest kjente mål kom høsten 1996 da Manchester United var på besøk på The Dell og Southampton vant 6–3, etter at Le Tissier lobbet over keeperkjempen Peter Schmeichel. Egil Østenstad scoret for øvrig hat-trick i den kampen. Klubben ender på 16.-plass, med Le Tissiers 13 ligamål. Sommeren 1997 sier Souness opp jobben fordi han ikke klarer å samarbeide med styreformann Rupert Lowe, og dermed overtar Dave Jones. Sesongen ender med 12.-plass
I 1998-99 er ikke lenger Le Tissier et soleklart førstevalg. Selv om han spiller mange kamper fra start, blir han ofte byttet ut. Sesongen er også kjent i Southampton som «The great escape», dvs. den sesongen de såvidt slapp unna nedrykk. Le Tissier scoret direkte på corner borte mot Crystal Palace FC, i en kamp der 14 000 Southampton-supportere sitter på tribunene. Spillere som James Beattie og Marian Pahars overtar nøkkelrollene i laget fra denne sesongen.