cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Svalbard globale frøhvelv
Svalbard globale frøhvelv er en frøbank i fjellet Platåberget, i nærheten av Longyearbyen på Spitsbergen, Svalbard. Anlegget åpnet i 2008 og har plass til 4,5 millioner frøprøver fra nytteplanter fra hele verden. Lageret skal sikre at plantene ikke dør ut i lokale eller globale katastrofer, og for at frøene skal holde seg i mange år holder fjellhallene lav luftfuktighet og en temperatur på minus 18 grader.
Bakgrunn
Frøhvelvet er etablert for at genbanker rundt om i verden skal kunne oppbevare en sikkerhetskopi av frøsamlingene sine, og dermed sikre at mat- og nytteplanter ikke utryddes i lokale eller globale katastrofer som krig, terrorisme og naturkatastrofer.
Ved å lagre frøene i et område med permafrost sikrer man at frøene vil være nedfrosset selv ved strømbrudd. Longyearbyen har dessuten en stabil politisk og geologisk situasjon og godt utbygd infrastruktur – frøbanken er etablert bare en kilometer fra Svalbard lufthavn, Longyear.
Anlegget stod ferdig mot slutten av 2007, og ble offisielt åpnet 26. februar 2008. På åpningen deltok 200 inviterte gjester, deriblant fredsprisvinner Wangari Maathai, statsminister Jens Stoltenberg og EU-president José Manuel Barroso.
Deponering og uttak
Genbanker over hele verden sender duplikater av alle sine frø til Svalbard. Hvert land eller institusjon eier sitt eget materiale, men i tilfelle en internasjonal krisesituasjon skulle oppstå kan det gjøres tilgjengelig for alle.
Ved åpningen i 2008 inneholdt frølageret 278 000 frøprøver, for det meste ris og hvete. I september 2009 hadde beholdningen økt til 423 899 frøtyper fra 219 land. I 2015 hadde tallet kommet opp i 860 000 frøprøver fra 64 ulike genbanker.
Det første uttaket skjedde i 2015. Frøsamlingen til International Center for Agricultural Research in the Dry Areas (ICARDA) var lokalisert i Aleppo og ble ødelagt under den syriske borgerkrigen. Forskningssenteret hadde samlet frø fra 148 000 matplanter tilpasset tørre områder. Heldigvis var sikkerhetskopier av rundt 80 % av samlingen sendt til Svalbard.
I februar 2018 økte frøsamlingen til over en million frøprøver da representanter fra 23 internasjonale genbanker bar sine frøprøver inn i hvelvet i anledning anleggets ti-års jubileum.
Anlegget
Anlegget består av tre adskilte fjellhaller som befinner seg drøyt 120 meter inne i fjellet. De er sprengt ut i fjellet der Gruve 3 lå tidligere. Plasseringen rundt 130 meter over havoverflaten sikrer anlegget mot havnivåstigning, og hallene er konstruert for å tåle et jordskjelv opp mot 10 på Richters skala.
Hver av de tre hallene har plass til rundt 1,5 millioner frøprøver. Hver prøve består av rundt 500 frø i en lufttett aluminiumspose. Prøvene er samlet i kasser med maks 400 prøver per kasse. Kassene forsegles av genbanken som sender prøvene.
Fjellhallene holder en naturlig temperatur på minus 3–6 grader, men kjøles ytterligere ned til minus 18 grader. Den lave temperaturen demper frøenes utvikling og konserverer dem i årevis. Ved behov kan frøene tines opp fra lagringstemperaturen og igjen spire.
Elisabeth av Habsburg
Elisabeth av Habsburg (ty. Elisabeth von Habsburg, pl. Elżbieta Rakuszanka) (født 1437 i Wien, død 30. august 1505 i Kraków) var datter av Albrecht II av Habsburg og barnebarn av den tysk-romerske keiser Sigismund.
Hun giftet seg med Kasimir IV av Polen. Ekteskapet forsterket forbindelsen mellom Huset Jagiełło og det tysk-romerske keiserhuset.
Elisabeth ble kjent som «Jagiellonenes mor».
Hennes barn var
R622
R622 er en Ständige (St) regelbau-bunker i styrkeklasse B. Designet for å huse 20 mann.
Svalbard globale frøhvelv
Anlegget
Frøhvelvet kostet rundt 50 millioner kroner å føre opp, dette ble dekket av den norske stat. Statsbygg sto for oppføring, og har også det løpende ansvaret for det tekniske anlegget og sikker­heten i frøhvelvet. Lagringen finansieres gjennom et eget fond, der blant andre Bill & Melinda Gates Foundation har bidratt med 30 millioner kroner. Lagringen er dermed gratis for sluttbrukerne.
R622
Bunkeren var inndelt i tre rom: Gass-sluse og to oppholds-/soverom med ventilasjonsutstyr og skyteskår/vaktrom.
Svalbard globale frøhvelv
Anlegget
Anlegget eies av Landbruks- og matdepartementet, som samarbeider med Nordisk genressursenter (NordGen) og Global Crop Diversity Trust om den daglige driften.
R622
Utbredelse
R622 er en av de mest vanlige bunkere i Atlanterhavsvollen. I Norge finnes det sannsynligvis 43 stykker R622. Totalt i Europa regner man med at det finnes 1722 stykk R622, men tallet er usikkert.
Svalbard globale frøhvelv
Kontroverser rundt sikkerheten til anlegget
I en artikkel fra NRK.no i mars 2021 kom det frem at etter åpningen av anlegget i 2008 har det vært problemer med vanninntrengninger i adgangstunnelen og det tekniske rommet. Det fremkommer også at adgangstunnelen var blitt deformert etter å ha vært utsatt for større belastninger enn beregnet.
I en rapport fra Norconsult i 2017 utelukkes det ikke et «akutt sammen­brudd» av tunnelen og det har vært behov for «betydelige ut­bedringer» i lang tid etter flere år med vann­inntrenging. Det fremlegges også at det kun er tilfeldigheter som gjorde at vann ikke har trengt helt inn lagerhallene der frøene er lagret.
Rapporten oppsummerte anleggets tilstand som «(..) kritisk og uaksep­tabel både i forhold til sikke­rhet for personell, be­skyttel­se av verdier og om­dømme»
I 2019 sto reparasjoner av frøhvelvet ferdig med utbedringer av inngangsparti, adgangstunnel og det elektriske anlegget.
Kunstutsmykning
Kunstverket Perpetual repercussion av Dyveke Sanne utsmykker inngangspartiet til Svalbard globale frøhvelv. Landbruks- og matdepartementet omtalte i en pressemelding i januar 2008 kunstverket slik :
Kunstprosjektet ble produsert og gjennomført av Kunst i offentlige rom (KORO). Verket ble hedret med Norsk lyspris for beste utendørsbelysning i 2009.
Flåklypaballetten
Flåklypaballetten (uroppført 1983) var en norsk oppsetning ved Den Norske Opera og Nasjonalballetten, etter Kjell Aukrusts saga om Flåklypa.
Den hadde det franske navnet Le grand ballett Norvegien de Rustadsaga.
Koreografien var ved Toni Herlofson og Gro Rakeng. Sistnevnte hadde den initielle idé (1980). Urpremieren var opprinnelig planlagt i 1982, men ble utsatt til 1. desember 1983.
Dekorasjoner i første sesong var ved Arnold Rakeng og kostymer ved Gåggå Salvesen. Musikken var skrevet av Frode Thingnæs, fremført av operaorkesteret, og ble utgitt på grammofonplate (dobbel-LP NOPA Records, 1984). Denne ble nominert til Spellemannprisen 1986 i klassen Åpen.
Rollene var blant annet
Balletten ble fremført på Risør Trebåtfestival (1984). Den var under betegnelsen Flåklypa på nytt, juleforestilling til erstatning for Nøtteknekkeren (1984), med Arne Fagerholt som Solan og hopperen Roger Ruud som hopper. Den ble forsøkt oppsatt på utescene under Oslodagene (1985). Avslutningsvis ble det 12 oppsetninger (1988).
Senere ble musikalen Flåklypa Tidende oppsatt samme sted med musikk av samme komponist (2001).
MediaWiki
MediaWiki er en wiki-programvare utgitt under GNU General Public License. Den er skrevet i PHP og benytter en MySQL- eller PostgreSQL-database til å lagre informasjonen. En webserver viser informasjonen på internett.
MediaWiki ble opprinnelig skrevet for Wikipedia av den tyske studenten og Wikipedia-utvikleren Magnus Manske. Leksikonet brukte tidligere det mer primitive programmet UseModWiki («fase 1»). Den engelske utgaven skiftet til Manskes nye program («fase 2») den 25. januar 2002. Denne dagen er gjennom et dekret fra Jimmy Wales i Wikipediasamfunnet kjent som «Magnus Manske-dagen».
En omskrevet og forbedret versjon av fase 2-programvaren ble på et tidspunkt kjent som «fase 3». Programmet ble gitt navnet MediaWiki i erkjennelse av at programmet kunne brukes også av andre prosjekter enn Wikipedia, og at et mer meningsfullt system for versjonsnumre var nødvendig.
Installasjon
Installasjon av MediaWiki krever vanligvis en server med PHP samt en kompatibel SQL-database. Brukeren som skal installere MediaWiki må ha administratorprivilegier. Et alternativ for å slippe å sette opp en server er å benytte en ferdig skytjeneste.
Litteraturåret 1860
Litteraturåret 1860 er en oversikt over utgivelser, hendelser, prisvinnere og avdøde personer med tilknytning til litteratur i 1860.
Tiruvannamalai (distrikt)
Tiruvannamalai (tamilsk: திருவண்ணாமலை மாவட்டம் ) er et distrikt i den indiske delstaten Tamil Nadu. Distriktets hovedstad er Tiruvannamalai.
Demografi
Ved folketellingen i 2011 var det 2,468,965 innbyggere i distriktet, mot 2,186,125 i 2001. Den urbane befolkningen utgjør 20,10 % av befolkningen.
Barn i alderen 0 til 6 år utgjorde 10,38 % i 2011 mot 11,95 % i 2001. Antallet jenter i den alderen per tusen gutter er 932 i 2011 mot 948 i 2001.
Taluker
I Tamil Nadu er taluk det tredje administrative nivået, under staten og distriktene. Tiruvannamalai distrikt har 7 taluker.
Wolfgang Menzel
Wolfgang Menzel (født 21. eller 26. juni 1798 i Waldenburg i Schlesien, død 23. april 1873 i Stuttgart) var en tysk dikter og forfatter i senromantikken.
Som ung mann deltok han i frihetskrigen mot Napoleon. Fra 1825 ble han redaktør for et litterært blad i Stuttgart, og var dessuten medlem av den württembergiske landdagen (parlamentet) mellom 1833 og 1838.
Hans viktigste verk er hans litteraturhistorie, som utkom i to bind i 1827 og 1836.
Han var opprinnelig liberaler, men sluttet seg senere til det konservative partiet og orienterte seg mot romantisk inspirert völkisch (etnisk) nasjonalisme.
Wolfgang Menzel er særlig kjent som opphavsmann til den meget siterte frasen om tyskerne som et folk «av diktere og tenkere» (das Land der Dichter und Denker). I Die deutsche Literatur skrev han:
Fantomet 1982
Fantomet 1982 Det ble utgitt tjueseks nummer av Fantomet i Norge i 1982.
Aasmund Olavsson Vinje
Aasmund Olavsson Vinje (født 6. april 1818 i Vinje i Bratsberg amt, død 30. juli 1870 på Gran på Hadeland) var en norsk forfatter, journalist og jurist.
Ordspill
Ordspill er en lek med ord som lyder likt eller har flere betydninger. Fordi ordspill bruker konkrete ord, er det ofte vanskelig å oversette morsomhetene direkte til andre språk. Ordspill er ofte hovedpoenget i vitser, revytekster og liknende. Slående ordspill forekommer også i reklame og kampanjer. Mange lager kreative ordspill i hverdagslige samtaler, og flere treffende ordspill har blitt munnhell og faste uttrykk.
Aasmund Olavsson Vinje
Han regnes som Norges første moderne journalist. Olav Vesaas beskriver Vinje som en individualist uten sterk tilknytning til noe bestemt samfunnslag, ifølge Vesaas «åndsaristokratisk» anlagt, og stolte ikke helt på folket. Men oppholdet i det klassedelte Storbritannia skal ha beveget Vinje i en mer demokratisk retning.
Ordspill
Bruk og eksempler
Det er en rekke forfattere og humorister som er kjent for treffende ordspill.
Aasmund Olavsson Vinje
Vinje var en av de første etter Ivar Aasen selv som aktivt tok i bruk Aasens landsmål, og den første som gjennomgående brukte landsmål (nynorsk skriftspråk) også i prosa. Han var en språkpionér og opphav til dikt som «Våren», «Ved Rondane», «Kunnskap skal styra rike og land», barnesangen «Blåmann» og mange flere. Da radioprogrammet Ønskediktet ba lytterne om å stemme fram det mest elskede kjærlighetsdiktet i norsk litteratur, vant Vinje med «Den dag kjem aldri» fra syklusen Storegut. Diktet kan synges på tradisjonelle folkemelodier som brukes på nystev. Komponisten Edvard Grieg har tonesatt flere Vinjedikt. Han lykkes ikke som forfatter i stort format blant annet dramaet Olaf Digre og den ufullførte romanen Elsk og Giftarmaal.
Ordspill
Bruk og eksempler
I Alexander Kiellands roman Garman & Worse blir for eksempel en gammel mann som stammer, omtalt som «Stamfaderen». I vår tid har særlig skribenten Niels Christian Geelmuyden brukt ordspill i sine intervjuer og kåserier. Humorduoen Lystad & Mjøen baserte store deler av sin radioserie Bedre sent enn alvor på nettopp ordspill. Også underholdningsartisten Øystein Sunde ble kjent for sangtekster med mange ordspill. Også barnebokforfatterne og illustratørene Ragnar Aalbu og Reidar Kjelsen benytter enkle ordspill i mange av sine bøker.
Ravrommet
Ravrommet, også kalt Ravkammeret (russisk: Янтарная комната Yantarnaya komnata; tysk: Bernsteinzimmer), er et berømt russisk kunstverk som er forsvunnet siden andre verdenskrig da det ble stjålet av nazistene.
Ordspill
Andre betydninger
Betegnelsen «ordspill» blir også brukt om brettspillet Scrabble.
Ravrommet
Det var et opprinnelig tysk kunstverk laget under Fredrik I av Preussen til hans slott utenfor Berlin. Sønnen, Fredrik Vilhelm I av Preussen var imidlertid ikke like kunstinteressert og gav kunstverket til tsar Peter den store av Russland som et symbol på det gode forholdet mellom datidens Preussen og Russland.
Aasmund Olavsson Vinje
Vinje skapte sin lyrikk i overgangstida mellom Henrik Wergelands død i 1845 og det såkalte moderne gjennombrudd, og plasseres litteraturhistorisk som en representant for den poetiske realismen. Han beskrives som «en eiendommelig, vittig og rik natur» og en utmerket folketaler som skapte liv og lyst, men bak skjemtet lå alvoret.
I Christiania ble han involvert i det intellektuelle miljøet kalt «Det lærde Holland», der han vanket sammen med «innvandrede ungkarer» som Paul Botten-Hansen, Ivar Aasen, Knud Knudsen, Ole Vig, Henrik Ibsen og Bjørnstjerne Bjørnson. Ernst Sars var også en venn og ble gjerne med Vinje på fjelltur. Vinje var brutal i sin kritikk av Ibsens drama Brand. Hans anmeldelse fylte et helt nummer av Dølen. Jan Inge Sørbø beskriver Vinje som en stor sosiolog, på linje med Eilert Sundt. Vinje var omstridt i sin samtid og beskrevet som «karakterløs».
Slekt
Aasmund Olavssons farfar, Aasmund Torjussen, kom fra garden Vå på Rauland i Vest-Telemark, men solgte garden og var siden bruker på forskjellige garder i Vinje og Mo i Vest-Telemark. Han giftet seg i 1782 med Ingeborg Asbjørnsdatter. Aasmund og Ingeborg hadde to sønner. Den yngste Olav Aasmundsen (født 1786 på garden Ljostad) ble i ung alder utskrevet som soldat, og var med både i Napoleonskrigen i 1808 og krigen i 1814. Mens han var hjemme, arbeidet han som gårdsgutt rundt om i Vinje. 11. november 1813 giftet han seg med Thorbjørg Gjermundsdatter (født 1787) fra Gøytilsgrenda i Eidsborg. På dette tidspunktet bygslet han parten Uppistog Vinje.
Barndom
Aasmund Olavsson Vinje var yngste barn av Olav Aasmundsson og Thorbjørg Gjermundsdatter. Aasmund hadde ei søster, Margit, som var fire år eldre. Da Vinje var rundt seks år gammel, flyttet familien til «Plassen» eller «Plassevja», en husmannsplass under garden Vinje som faren Olav Aasmundson tidligere hadde ryddet. Der vokste Vinje opp. De materielle kår var ringe, og armoden tidvis stor, men litteratur og kultur var like fullt høyt verdsatt i heimen. Vinje lærte å lese ni år gammel.
Ravrommet
Enkelte deler som et skap og en mosaikk er blitt funnet i Tyskland etter krigen.
Aasmund Olavsson Vinje
Barndom
Som guttunge ble han satt til å gjete. Han var glad i dyra, og hadde stor sans for geitene. Kyrne regnet han nærmest som familiemedlemmer, og grisen gav ham visst forutsetninger for å tilegne seg filosofi.
Moren døde før Vinje var ti år gammel. Han mintes henne i diktet Gamle Moder («Du gamle mor, du sliter arm»). Selv skrev han siden: «''Jeg fikk bryst til jeg var omtrent 6 år, og derved således svekket min mor, at hun trolig av dette i forbindelse med en sterk forkjølelse fikk tæring og døde i mitt 10. år.''» I 1831 giftet faren seg igjen, og snart fikk Vinje en halvbror ved navn Olav.
Ravrommet
Rekonstruksjon
I 1979 begynte en rekonstruksjon av Ravrommet med hjelp av penger som det tyske selskapet Ruhrgas AG donerte. Den offisielle innvigelsen i Katarinapalasset fant sted den 31. mai 2003 i nærvær av Vladimir Putin og Gerhard Schröder.
Aasmund Olavsson Vinje
Barndom
Høsten 1834 ble han under navnet Osmund Olsen Pladsen konfirmert med «utmerket godt» i kristendomskunnskap, og presten ville ha ham til omgangsskolelærer i heimbygda. Vinje tok da hjelpeseminaret i nabokommunen Kviteseid og oppnådde det beste avgangsresultat i skolens historie. Det var prosten Søren Schive i Tinn som uteksaminerte ham.
Unge år
Etter oppholdet i Kviteseid der han var i et halvt års tid, ble han omgangsskolelærer i Smørklepp og Grungedal, de øverste grendene i Vinje. Han holdt skole bare om vinteren og hadde en årslønn på 13 spesidaler. Om somrene lå han dels på setrene med buskap; dels tok han på seg gårdsarbeid i bygda. Dessuten skaffet han seg inntekter ved å brenne brennevin. Det solgte han uten hensyn til forbudet. På denne måten klarte han å legge til side noe kapital. I tillegg fikk han en morsarv på 12 spesidaler. Etter vel fem års virke som skolemester hadde han klart å spare omkring 100 spd.
Til Asker seminarium
Vinje hadde tenkt å utvandre til Amerika, men presten A. E. Smitt overtalte ham våren 1841 til å begynne på seminariet i Asker i stedet. Han fikk tilbud om et lån på 50 spesidaler. Vinje slo til, og samme sommeren gikk han til fots til Asker Seminarium, som på den tid ble bestyrt av K. Gislesen. Ved siden av skolearbeidet leste han atskillig utenom pensum, og i jula 1842 besøkte han for første gang Christiania. Vinje var i opposisjon til mangt på seminaret, men studerte flittig og mer enn han måtte; blant annet begynte han å studere tysk. I juli 1843 avla han eksamen. Både i lesing, skriving og regning fikk han karakteren «Meget godt, pluss», og i flere andre fag, som grammatikk, religion, «sjelelære» og historie, «Udmærket godt».
Lærer i Mandal
Han søkte klokkerpost i Vinje, men en annen søker gikk foran, til tross for at han vikarierte i den en stund. Han begynte da igjen å tenke på Amerika. Han dro til Christiania i håp om å tjene som klokker hos emigrantpresten J.W.C. Dietrichson, men stillingen var alt besatt. På veien forhørte han seg om en skolelærerpost i Skien, og i Kristiania søkte han om å bli lærer ved asylet; men begge steder fikk han avslag fordi han hadde for gode papirer. Familien rådet ham til å søke en timelærerpost ved Mandal Borgerskole. Den fikk han i februar 1844 og tiltrådte 1. mars samme år. Ved siden av skoletimene, som skaffet ham en lønn på omtrent 120 spd. årlig, ga han privat undervisning. Samtidig fulgte han, som elev, undervisningen i de høyere klassene, og hans medlærere ga ham fri undervisning i tysk, fransk og latin. Han leste også mye på egen hånd, for eksempel Immanuel Kant, Johann Gottlieb Fichte og Hegel. Sigmund Skard har påpekt hvor sentral Hegel var for Vinje, og den journalistiske stilen hans er dialektisk.
Vinje tok da til å interessere seg for handel og lærte seg blant annet bokføring. 25. januar 1847 hadde han skaffet seg handelsbrev i Kristiansand. Planen var å drive tømmer fra Åseral, men det ble det aldri noe av. Trolig tok han borgerbrev først og fremst for å få stemmerett. Allerede ved ankomsten til Mandal var han blitt kjent med Søren Jaabæk som vakte hans interesse for politikk. Disse to ble snart nære venner; Vinje underviste Jaabæk i tysk, og Jaabæk anbefalte Vinje til valgene 1847. 5. august 1847 ble han valgt til 4. valgmann for Mandal sammen med Jaabæk og to andre bønder.
I Mandaltida begynte han å skrive i byens avis. Han opplevde det han kalte «den fuldstændige Omvælting i min Verdensanskuelse», og i juli 1847 debuterte han på riksplan i Morgenbladet med en skarp kritikk av sogneprest K. O. Knutzens Christelige Fortællinger. Disse var ment å skulle føre leseren frem til bestemte bibelord, men resultatet ble en samling «Smørerier» som Vinje harselerte over. Etter dette fikk han høre at biskopen hadde uttalt at han aldri kom til å bli forfremmet. Kort tid etter ble han gjort overflødig ved skolen i Mandal og seilte til Kristiania med 10 spd. i lomma for å friste lykken.
Artium og embetseksamen
Han hadde tenkt å begynne å lese til examen artium, og hans venner, Jaabæk og G. Michelsen, hadde lovet å hjelpe ham med et lån, men da de ikke kunne skaffe pengene straks, besluttet han å søke døden i den slesvigske krig. Han har selv opplyst at han ikke lyktes i å treffe advokat Bernhard Dunker som registrerte de frivillige. I slutten av juli 1848 overhørte han odelstingsforhandlingene om lov om almueskolevæsenet fra Stortingsgalleriet. Om denne skrev han et oppsett i Morgenbladet, og redaktøren A.B. Stabell oppfordret ham til å fortsette med å skrive der mot betaling, slik at han for alvor kunne ta fatt på artiumslesningen.
Inntekten fra avisen og lånet fra Mandal satte ham i stand til å begynne på «Heltbergs studentfabrikk» i 1848. På Heltberg gikk han sammen med Henrik Ibsen, Frithjof Foss og Bjørnstjerne Bjørnson. Bjørnson beskrev tiden i diktet «Gamle Heltberg». Jonas Lie begynte på Heltberg året etter disse. Ved siden av skolegangen dyrket Vinje sine litterære og politiske interesser, og i 1850 tok han examen artium med haud, dimittert av stud.philol. T.J. Lie.
Han ble opptatt av teoretiske synsmåter under studiet av naturfagene til anneneksamen, som han besto med haud i juni 1851. Han leste Niels Treschow, historie, klassikerne og, med spesiell begeistring, Meïr Aron Goldschmidt. Siden ble det jusstudier, og 15. desember 1856 tok han juridisk embetseksamen med laud, og 28. april 1857 ble han autorisert som overrettssakfører, men fortsatte sitt gamle levevis. Hans juridiske virksomhet innskrenket seg til å føre høyst to eller tre rettssaker som ansatt hos advokat J.C. Lous.
Journalistikk
Vinje var så smått begynt på en journalistisk løpebane i Mandal, og fram til våren 1850 skrev han fast i Morgenbladet, men kom i strid med redaktøren av politiske og personlige grunner, og forlot bladet. I likhet med Ludvig Holberg og skribenter i den amerikanske nyjournalistikken hadde han en personlig stil og deltok selv i historien.
Alt høsten 1849 hadde Jaabæk vurdert Vinje som en frafallen fra bondepartiet. Nå var det arbeiderbevegelsen som opptok ham. I mai 1850 hjalp han Harro Harring med å skrive i hans blad Folkets Røst og ble medredaktør i dets etterfølger Tiden. Han var medunderskriver på protesten mot Harrings utvisning fra riket 29. mai 1850, men da han erfarte at regjeringen var totalt likegyldig, vendte han seg bort fra alle partier og valgte å være tilskuer til kampen.
Vinje var Christiania-korrespondent for Drammens Tidende. Selv var han knapt i Drammen og sendte sine artikler med post eller telegraf. Artiklene ble skrevet på dansk og var ikke signert, men det var allment kjent at Vinje sto bak. Der han skrev i alt 700 artikler om mange forskjellige tema, også utenrikspolitikk blant annet fra Krimkrigen (trolig basert på engelske og franske tidsskrifter). Han sluttet i Drammens Tidende da han i 1858 begynte å gi ut Dølen på landsmål, og beklaget overfor lesere av Drammens Tidende at han vanæret sin norske hånd ved å skrive dansk.
Vinje ble etter hvert kritisk til unionen med Sverige. Han skrev entusiastisk om tekniske fremskritt som telegraf og jernbane, og var selv på første turen da Hovedbanen åpnet i 1854. Vinje beundret de ledende politikerne som Anton Martin Schweigaard og Frederik Stang.
Daniel Braut i Arne Garborgs Bondestudentar omtaler Vinje som en villmann som skrev «flirande og ravgali» i bladet sitt, men Garborg møtte selv aldri Vinje.
Hans første venner i Christiania var Ibsen og Paul Botten-Hansen. Sammen med dem utga han det satiriske bladet Andhrimner etter kokken i Valhall fra norrøn mytologi. Forbildet for bladet som først ble kalt Manden, var den dansk-jødiske dikteren Meïr Aron Goldschmidts Corsaren. Særlig nært ble vennskapet med Botten-Hansen, i den kretsen som kaltes «det lærde Holland».
Landsmålet og Dølen
Fra midten av 1850-årene vanket han mye hos proprietær John Brandt på Vestre Haugerud gård i Vestre Aker. 1852–57 omgikkes han med Ole Vig, som la seg etter å fornorske skriftspråket. Dette inspirerte Vinje til å ta i bruk særnorske ord og vendinger i skrift, og i 1853 forsøkte han å skrive en salme på målføret fra heimbygda (han hadde blant annet forlatt Christiania sommeren 1853 på grunn av utbrudd av kolera ). Vinje var kritisk til «Bogmaalet» og mente telemarksdialekten sto nærmest «Oldnorsk» av alle bygdemål. Han kunne imidlertid ikke gammelnorsk, og syntes ikke han hadde gode nok forutsetninger for å skrive Ivar Aasens landsmål. Vinje hadde stor respekt for Aasen og hans arbeid.
Etter embetseksamen begynte Vinje å gå på forelesninger i norrønt hos Rudolf Keyser. På samme tid ga han seg igjen i kast med filosofiske og naturvitenskapelige studier. Han drøftet språkspørsmålet med Aasen, og i oktober 1858 var han rede til å gå i gang med ukebladet Dølen. Resten av livet levde han for dette bladet, som han for det meste skrev selv, hjulpet av Aasen og unge studenter. Etter to år måtte han riktignok inntil videre oppgi Dølen på grunn av økonomiske tap, og fordi bladarbeidet lot til å være til hinder for å få de juridiske postene han hadde søkt. Med det sterkt personlige ukebladet Dølen fra 1858 satte Vinje et skille i utviklingen av norsk journalistikk. I Dølen var han sin egen herre. Mange av diktene hans er offentliggjort i Dølen. Iblant kom bladet ut uregelmessig, men så kunne det komme en hel bok, slik som Ferdaminni frå sumaren 1860 (Ferdaminne), et høydepunkt i Dølens historie. Dølen tok pause mens Vinje var på sin reise til Trondheim for å se Karl XV krones. Dølen fyller samlet fire bind i en utgave fra 1970–73 med tresnitt av Terje Grøstad.
Ivar Aasen understreker at Vinje hadde mot til å kjempe for en god sak, selv om det skapte ubehageligheter for ham selv, og skrev blant annet: Vinje skrev til sammen rundt regnet 250 dikt. Av disse var mer enn halvparten refleksjonslyrikk. Det øvrige er sentrallyrikk og naturlyrikk. Men grensene mellom de ulike kategoriene kan imidlertid være flytende.
Døme på refleksjonslyrikk:
Døme på sentrallyrikk:
Døme på naturlyrikk:
Aasens minnedikt
I det diktet Aasen skrev til minne om Vinje, taler han om gutten fra «Vinje-grend» som strebet mot «større ljos», om hans kunnskapstørst og formidlingsglede, og avslutter med å spå om at Vinjes «song» (lyrikk) vil leve blant folk.
(Sitert etter Ivar Aasen: Millom bakkar og berg I utval ved Magne Myhren)
Folkelig væremåte
Vinjes korthugne stil fikk Bjørnson til å skrive om hans «Punktumraseri» og «Hakkemadstil» (i Morgenbladet 15/1854).
Vinjes motto var «Det er saa viktig aa kosa seg!»
Svak økonomi og omflakkende liv
Vinje førte i noen år en omflakkende tilværelse, hjulpet av sine venner. Sommeren 1860 gikk han nesten blakk til fots gjennom Østerdalen over Dovre til Trondheim, og tilbake gjennom Romsdal og Gudbrandsdalen. Det er denne turen han har beskrevet i sine Ferdaminni. 24. november 1860 fikk han 250 spd. av offentlige reisestipender for å gjøre en studiereise til England og Skottland, hvor han skulle sette seg inn i de lokale kommunale innretninger og rettstilstand. Stipendet var imidlertid for lite til at han foreløpig kunne bruke det. Han besluttet da å lære et håndverk. I mars 1861 dro han til sin yngre halvbror, som var ølbrygger ved Charlottenberg i Sverige, for å lære ølbrygging. Etter noen måneder vendte han tilbake, og den følgende vinteren bodde han som gjest hos en engelskmann, Eardley John Blackwell (opprinnelig fra Richmond), i Vågå i Gudbrandsdalen, hvor han studerte engelsk språk og litteratur. I februar 1862 tok han avskjed da han klarte å bli uvenner med engelskmannen. 8. mars kunngjorde han så at han ville gjenoppta arbeidet med Dølen.
Da han 6. juni 1862 fikk et tilleggsstipend på 100 spd. av Det Kongelige Norske Videnskabers Selskab i Trondheim og 20. april 1863 enda 80 spd. fra samme selskap, kunne han i juni 1862 delta i studentertoget til København, og straks etterpå reiste han til England og Skottland. Han vendte først tilbake i juli 1863, etter å ha vært en måned i Paris. I 1863 skrev han A Norseman’s View of Britain and the British, som ble oversatt til norsk ti år senere.
Høsten 1863 dro han til Stockholm, hvor han en tid var gjest hos statsminister Sibbern, og oppholdt seg der hele vinteren. I slutten av februar 1864 besøkte han Uppsala.
Han måtte for en tid oppgi arbeidet med Dølen som påførte ham økonomisk tap. 23. mars 1864 søkte han forgjeves en referentpost ved Kristiania stiftsoverrett. På denne tid kom han imidlertid inn i kretsen omkring menn som Ernst Sars, Werner Werenskjold som var medstifter av Samlaget, og H. Ross, ble kjent med Auguste Comtes sosiologi og Herbert Spencers utviklingsfilosofi. Særlig ble han en god venn av Sars. Sammen med gikk de hver sommer fra 1864 en fottur i Jotunheimen, og sammen bygde de i 1868 en hytte ved Bygdin, Eidsbugarden.
Fra 1. mars 1865 ble Vinje ansatt som ekstraskriver i Justisdepartementet. Han tjente nå 250 spesidaler i året og kunne ta opp igjen Dølen og diktningen. Da han i februar 1868 angrep regjeringens unionsforslag og skrev at regjeringen Stang ble styrt fra Stockholm, ble han 24. februar gitt øyeblikkelig avskjed fra departementsposten. Noen stortingsmenn fremsatte 2. juni 1869 forslag om at han skulle gis en årlig forfatterlønn på 400 spd., men dette forslaget ble ikke tatt under behandling. Vinje drev likevel utrettelig på med Dølen.
Gav navn til Jotunheimen
I barneårene i Telemark var Vinje gjetergutt i skog og fjell og fikk et nært forhold til dyr og natur. Han var ikke redd for å ta beina fatt, delvis fordi han ikke hadde råd til annen transport, men også fordi han hadde glede av det. Han syntes han fant «seg sjølv» når han kunne legge byen bak seg for kortere eller lengre tid:
Forsøkte å bli politiker
På sin eiendom i Østmarka underholdt finansmannen Thomas J. Heftye både Ibsen, Vinje og Ole Bull. 21. januar 1868 ble Den Norske Turistforening stiftet etter initiativ av blant andre Heftye og Vinje, og 24. mars samme år deltok Vinje ved opprettelsen av Det Norske Samlaget som hadde til formål å utgi litteratur på landsmål. 31. mars 1868 skaffet han seg stemmerett i Aker ved å bygsle jordlappen «Dølerud», som ble utparsellert av gården Store Ullevål. Han oppnådde ingen stemmer verken ved valgmannsvalget for Vestre Aker 28. april eller ved stortingsvalget for Akershus 6. mai samme år, men ble til gjengjeld valgt inn i Akers representantskap ved kommunevalget 10. juli 1869.
Antisemittisme
Vinje uttrykte antisemittiske holdninger. Han skrev blant annet lange lister med nedsettende karakteristikker av jødene for eksempel at de befattet seg lite med nyttig arbeid og derimot var durkdrevne i diskontering. Han mente at jøders handelsvirksomhet i egentlig bare var svindel. Vinje støttet Søren Jaabæk da denne stemte mot endring av Grunnlovens § 2, jødeparagrafen, i 1845 og i 1848. Vinje hadde ikke noe personlig kjennskap til jøder. Han endret ikke sin fiendtlige innstilling etter å ha blitt kjent med verker av blant andre Meïr Aron Goldschmidt og Heinrich Heine som han beundret.
Ekteskap, sykdom og død
20. juni 1869 giftet han seg med Rosa Constance Sophie Kjeldseth (f. 28. oktober 1836) som hadde latt seg skille fra lensmann i Rendalen, A.T. Enevoldsen. Hun var søster av redaktør G.O. Kjeldseth. Det var vanskelig å finne noen prest som ville vie en fraskilt. Men sognepresten i Vestre Aker, Anton Wilhelm Fangen, tok på seg oppdraget. Sommeren samme år gjorde Vinje sin siste fottur i Jotunheimen sammen med Ernst Sars. I november og desember holdt han syv foredrag i Bergen over estetiske og historisk-filosofiske emner, og i de første månedene av 1870 holdt han foredrag i Tønsberg og Larvik. 19. mars opptrådte han for siste gang i en større forsamling, da han talte for Bjørnsons gjenvalg som formann i Det Norske Studentersamfund, men i løpet av møtet ble han kastet ut av motstanderne.
12. april 1870 døde hans kone etter å ha født en sønn. Tapet tok voldsomt på Vinje. I et par måneder måtte han bo hos sin halvbror ved Kongsvinger. Kort etter at han hadde vendt tilbake, ble han innlagt på Rikshospitalet, men han lengtet til fjells, og 26. juli forlot han sykehuset. Han kom ikke lenger enn til Gran på Hadeland. Der fant han «eit hus» som ville «hysa han» på garden Sjo hos sin venn, pastor Anton Christian Bang. På den måten ble ordene fra «Ved Rondane» oppfylt:
Om morgenen 30. juli ble han funnet død; det viste seg at han hadde hatt en kreftsvulst i underlivet.
A.O. Vinje er gravlagt ved Søsterkirkene på Gran, der det er reist et gravminne med portrettbyste i bronse. Hvert år på 17. mai er det tradisjon å hylle Vinje med tale og kransenedlegging ved Vinjemonumentet på Gran.
Skogmetallfly
Skogmetallfly (Syngrapha interrogationis) er en sommerfugl som tilhører familien nattfly (Noctuidae). Den er utbredt over det meste av Norge.
Utseende
Et middelsstort (vingespenn 32–37 mm), gråspraglete nattfly. Arten er lett å kjenne på den hvite flekken midt i forvingen, som med litt fantasi kan minne om et spørsmålstegn (?, derav artens latinske artsnavn). Dessuten kjennes den fra de fleste andre Syngrapha-artene på at bakvingen ikke er gulaktig. Forkroppen er grålig, foran med en høy, to-delt tverrkjøl av hårlignende skjell, dessuten med en høy pukkel av slike skjell over scutellum. Forvingen er gråspraglete med et lett blåskjær, den bakerste delen av midtfeltet mørkere og gul-brunlig. Midt i vingen er det to hvite flekker, den ytterste liten og rundt til oval, den innerste formet som en litt bølgete V. Nyre- og ringmerkene er små men vanligvis tydelige, med svart kant. Bølgelinjen langs vingens ytterkant er svart og kraftig, og går i sik-sak. Bakvingen er lyst gråbrun i den indre delen, mørkgrå i den ytre. Bakkroppen er lysbrun med to–tre mørke flekker av oppstående, hårlignende skjell på ryggen. Larven er grønn med hvite lengdestriper.
Levevis
Arten lever i bar- og blandingsskog og på og ved myrer. Larvene utvikler seg på blåbær (Vaccnium myrtillus), blokkebær (Vaccinium uliginosum) og røsslyng (Calluna vulgaris). De voksne sommerfuglene flyr i juli–august. Ulikt noen andre Syngrapha-arter er de mest aktive om natten, men de kan også fly på dagtid.
Utbredelse
Arten er utbredt i Nord- og Mellom-Europa og i det nordlige Asia østover til Korea og Japan, dessuten i Nord-Amerika. I Norge er den vanlig nord til den sørlige delen av Nordland, det finnes enkeltfunn fra Troms og Finnmark men dette dreier seg trolig bare om streifere da arten kan fly langt.
Bjørvika holdeplass
Bjørvika holdeplass er en holdeplass for buss og trikk i Dronning Eufemias gate i Bjørvika i Oslo. De første skinnene ble lagt på plass i gaten våren 2014 i som er en del av Bjørviklinja og trikk har vært kjørt fram til holdeplassen fra vest fra 2017. Trikkelinje 13 og 19 kom i ordinær drift 4. oktober 2020, etter at arbeid ved Bispegata i forbindelse med utbyggingen av Follobanen var kommet langt nok til at trikk også kunne kjøre i Bispegata.
Kejvyhøydene
Kejvy (russisk: Кейвы) er et høydedrag på Kolahalvøya i Murmansk oblast i Russland. Det strekker seg østover fra Lovozero, og danner hovedvannskillet på Kola, mellom Ponoj-vassdraget, som drenerer mot sør og øst, og elvene som drenerer til Barentshavet i nord. Høyeste punkt i Kejvyhøydene er 398 moh.
Johan Frederik Schlegel
Han ble gift med Regine Olsen og var generalguvernør for Dansk Vestindia fra 1855 til 1861.
Carlo Bonomi
Carlo Bonomi (født 12. mars 1937 i Milano, død 6. august 2022 ) var en italiensk stemmeskuespiller som gav stemme til en rekke animasjons­filmer fra 1960-tallet.
Han gav stemmen til Streken (La Linea) og Pingu. Han benyttet aldri manus under innspillinger, men improviserte frem dialogene ved å benytte Grammalot, i Pingus verden gjerne omtalt som «pingvinsk». Grammalot er et gammelt lydspråk benyttet av sirkusklovner for å kommunisere med et utenlandsk publikum. Det består av lyder og tonefall som skal simulere dialoger og forsterke og utdype handlingene.
Investering
Investering er en utgift som forventes å lede til framtidig avkastning. Det finnes fysiske investeringsobjekter som infrastruktur, bygg og maskiner. Bevilgninger til infrastruktur er offentlig engasjement som vanligvis har betydning for næringslivet og utvikling av et funksjonelt næringsmiljø. Investeringer i driftsanlegg er næringslivets måte å utvikle forretningsøkonomien på. Fokuset på investeringenes betydning er vanligvis knyttet til bedrifter i kapitalintensive næringssektorer.
Carlo Bonomi
I 1985 spilte Bonomi inn alle annonseringene til bruk ved Milanos sentralstasjon.
Investering
Investeringsanalyse
Når en investor skal vurdere om et investeringsalternativ er lønnsomt eller avgjøre hvilket investeringsalternativ som er best, foretas en investeringsanalyse. Dette kan gjøres på flere ulike måter, delvis avhengig av hvor grundig man ønsker å være og hva saken innebærer.
Nåverdi-metoden
I nåverdimetoden beregner man nåverdien av framtidige utgiftene og inntektenes verdi i dag ved hjelp av en diskonteringsrente. Diskonteringsrenten beregnes gjerne ut ifra en risikofri rente + risikopremien. Den risikofrie renten er den avkastning vi kan få på sikre verdipapirer, gjerne 10 års statsobligasjoner. Risikopremien er den ekstra avkastningen som investorene vil kreve for å gjøre investeringen.
Internrentemetoden
Ved internrentemetoden bruker man samme fremgangsmåte som ved nåverdi-metoden, men man prøver å finne den renta som gjør at investeringen blir 0. Denne renta kan finnes ved hjelp av finansiell kalkulator eller manuell testing av verdier inntil man treffer den rette. Internrenten brukes gjerne for å utelukke gjensidig utelukkende alternativer.
Traian Băsescu
Traian Băsescu (uttales IPA: [traˈjan bəˈsesku]; født 4. november 1951 i Murfatlar) er en rumensk politiker som var landets president fra 2004 til 2014. Han var transportminister i periodene 1991–1992 og 1996–2000, før han i 2000 ble valgt til borgermester i hovedstaden București, hvor han også ble gjenvalgt igjen i 2004.
Under presidentvalget i 2004 var han opposisjonens kandidat og kom i første valgomgang på andreplass, bak statsminister Adrian Năstase. I den andre valgomgangen ble han imidlertid valgt til Romanias nye president. Årsaken var trolig at velgere som i første valgomgang hadde stemt på det ungarske minoritetspartiet UDMR og det nasjonalsosialistiske og antisemittiske PRM ga sine stemmer til Băsescu i andre valgomgang.
Han er en av svært få ledende rumenske politikere som har gitt sin støtte til de homofiles rettigheter.
Etter anklager om at han har gått ut over sine fullmakter, vedtok parlamentet 6. juli 2012 å suspendere Băsescu som ledd i riksrettssak mot ham. Innen 30 dager ble det så avholdt folkeavstemning for avgjøre hans skjebne. Under halvparten av de stemmeberettigete deltok i folkeavstemningen, som ble avholdt 29. juli 2012, og resultatet var derfor ikke gyldig. Băsescu beholdt dermed presidentvervet, men suspensjonen ble opprettholdt da det ble reist sak for forfatningsdomstolen med krav om folkeavstemningen likevel var gyldig. Forfatningsdomstolen bekreftet 21. august 2012 at folkeavstemningen var ugyldig, og Băsescu kunne gjenoppta sitt verv som president.
Băsescu ble etterfulgt av Klaus Iohannis, innsatt 21. desember 2014.
Băsescu mottok i 2009 Den hvite ørns orden fra Polens president.
Serie A 2007–2008
Serie A 2007–2008 startet 26. august 2007, og siste serierunde ble spilt 18. mai 2008.
Roma hadde en teoretisk mulighet til å ta seriegullet i siste serierunde, men spilte bare 1-1 uavgjort mot Catania samtidig som Inter vant sin kamp mot Parma 2-0. For Parma sin del betydde tapet at de rykket ned, etter å ha vært i Serie A siden 1990-1991-sesongen.
Ligatabell
K=kamper spilt, V= vunnet, U= uavgjort, T= tap, MF-MM= mål for-mål mot, P = Poeng
20. serierunde i 2. divisjon avdeling 3 2007
'''20. serierunde i 2. divisjon avdeling 3 2007''' startet 14. september, og endte med to kamper den 17. september 2007.
Jennifer Government
Handling
I en alternativ verden skildrer romanen et scenario hvor USA har tatt kontroll over hele Nord-Amerika og Sør-Amerika (med unntak av Cuba) og dominerer [både Sør-Afrika, Storbritannia og Irland, Island, India, Japan, forskjellige områder i Stillehavet, Filippinene, Sør-Korea, Taiwan, Thailand, Myanmar, Indonesia, samt Australia og New Zealand. Russland sies å ha en viss tilknytning til USA, men ikke fullstendig kontrollert. Hvorvidt Russland faktisk tilhører USA eller ikke, blir aldri forklart ordentlig.
Med så mange områder i deres indre marked har internasjonal handel blitt fullstendig unødvendig, og dermed kutter USA seg fra alle andre land som de ennå ikke har full kontroll over. Det offisielle språket for alle USA-kontrollerte områder er "amerikansk" tidligere kjent som amerikansk-engelsk. Britisk engelsk og tilhørende aksenter eksisterer ikke lenger. USA har også vedtatt en form for anarkokapitalisme som har avskaffet skatt og privatiserer hele regjeringen. Dette gjør at amerikanske myndigheter ikke lenger kan skrive nye lover, eller avholde nye valg. USAs president beholder fremdeles kommandoen over væpnede styrker, men er ellers bare en seremoniell skikkelse.
Fingersymbaler
Egenskaper
Et sett av zill består av fire symbaler, to for hver hånd. Moderne fingersymbaler kommer i en rekke størrelser, men de vanligste har en diameter på ca. 5 cm. Fingersymbaler i forskjellige størrelser og utforminger vil skape lyder som skiller seg i volum, tone og resonans. For eksempel vil en danser som opptrer sammen med et orkester bruke større fingersymbaler med mer volum, mens en kabaretdanser vil bruke fingersymbaler med en mer delikat lyd. Amerikanske stammedansere bruker vanligvis langt større fingersymbaler med en roligere tone.
De som lager fingersymbaler bruker vanligvis kobber i stedet for bronse, som brukes for større symbaler, men det kan også brukes mange andre legeringer. Noen fingersymbaler kan dekkes med et tynt lag av metall for å få en sølvblank farge eller lysere overflate. Fingersymbaler varierer i utforming og kan være blanke, mørke, glatte, enkle eller graverte.
Jennifer Government
Handling
Rettsvesenet behandler bare lovbrudd som bryter den "nye grunnloven" og regjeringens budsjett dekker bare etterforskning hvis offeret eller offerets familie betaler for det. Befolkningen tar navnene på selskapene de arbeider for som deres nye etternavn, og personer med to jobber stifter navnet sitt til for eksempel "Julia Nike-McDonald’s" Men ansatte i regjeringen, inkludert romanens viktigste karakter, tar Government som deres etternavn. Skolene er sponset og kontrollert av forskjellige selskaper, som McDonald’s eller Mattel. Barn som går på skolen får bedriftens navn som deres etternavn, i parentes med foreldrenes etternavn.
Selv om veldig lite blir avslørt om skolens læreplan, antydes det at mange av leksjonene består av propaganda fra den aktuelle bedriften. Etter at flere barn blir myrdet i forskjellige Nike-butikker, tar Jennifer Government på seg å spore opp gjerningspersonene, selv om hun ikke kan få noen økonomisk hjelp til etterforskningen. Et av de drepte barna hadde nettopp kjøpt nye sko med penger som ble gitt av Buy Mitsui, en fransk megler som har fått veldig mye penger etter en nylig suksess. Føler seg personlig ansvarlig for dette barnets død, slår Buy seg sammen med Jennifer for å etterforske saken videre.
Windhoek
Windhoek (tysk: Windhuk) er hovedstaden og den største byen i Namibia. Den ligger sentralt i Namibia på Khomas-platået rundt 1 700 meter over havet. I 2012 hadde Windhoek 334 580 innbyggere og vokser stadig på grunn av tilflytting fra resten av Namibia.
Fingersymbaler
Egenskaper
Fingersymbaler kan spilles på flere måter, enten for å skape ringetoner eller en ujevn «clack»-lyd.
Windhoek
I 1840 grunnla Jonker Afrikaner den første bosetningen og bygget en steinkirke på stedet. Denne bosetningen forsvant gradvis de neste tiårene og byen ble grunnlagt på nytt i 1890 av den tyske majoren Curt von François.
Fingersymbaler
Eksterne lenker
Cròtals
Windhoek
Windhoek er det sosiale, økonomiske og kulturelle senteret av Namibia. Nesten alle namibiske selskaper, utdannelsessteder og kulturelle institusjoner har hovedkvarter i Windhoek.
Navn
Windhoek har vært tradisjonelt kjent under to navn ǀAiǁGams, (Khoekhoe: varme kilder) og Otjomuise (Otjiherero: stedet med damp). Begge navnene viser til de varme kildene i byområdet.
Det er usikkert hvor det moderne navnet Windhoek kommer fra. Mest sannsynlig kommer det fra afrikaans Wind-hoek som betyr vindhjørne. En annen teori er at Jonker Afrikaner kalte opp stedet etter Winterhoek fjellene ved Tulbagh i Sør-Afrika, der han hadde slekt. Windhoek er første gang nevnt i et brev fra Jonker Afrikaner til Joseph Tindall datert 12. august 1844.
Marihandslekta
Marihandslekta (Dactylorhiza) er en slekt av blomsterplanter i orkidéfamilien (Orchidaceae). Dette er den mest artsrike slekta av orkideer i Norge med ca. ti taksa, litt avhengig av hvordan man avgrenser formene. Noen av artene er også blant de vanligste av orkideartene våre. Marihandplantene er ganske like av utseende: et antall blader (ofte med mørke flekker) fra basis, én stengel med en tett blomsterstand i toppen bestående av mange blomster og blomstene er ganske små, rosa til purpurfargete blomster med mørkere flekker og tegninger.
Windhoek
Førkolonial tid
Rundt 1840 opprettet Jonker Afrikaner en bosetning ved Windhoek. Han og følget hans bosatte seg ved de varme kildene som ligger i bydelen Klein Windhoek. Han bygget en steinkirke med plass til 500 personer, som også ble benyttet som skole. Denne bosetningen forsvant senere på grunn av stridigheter mellom nama og hererofolkene.
Kolonitiden
I 1878 annekterte Storbritannia Walvis Bay som ble del av Kappkolonien i 1884. Storbritannia forble i Walvis Bay og rykket ikke lenger inn i landet. En oppfordring fra handelsmenn i Lüderitzbucht gjorde at Tyskland erklærte området som i dag er Namibia som protektorat i 1884 under navnet Tysk Sørvest-Afrika. Tyske myndigheter sendte soldater, Schutztruppe, til området. Disse soldatene bygget en garnison i dagens Windhoek som hadde god tilgang på vann fra kildene og lå strategisk plassert mellom nama- og hererofolkene.
Dagens Windhoek ble grunnlagt 18. oktober 1890 da major Curt von François la ned grunnstenen for festningen Alte Feste.
Byen vokste etter 1907 med tilflytting fra landsbygda til byen. Det var også en stor tilstrømning av europeiske nybyggere fra Tyskland og Sør-Afrika.