cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Eva Huseby
Huseby har deltatt på flere foto-workshops med blant andre Morten Krogvold, og har hatt separatutstilling i Oslo rådhus.
Welhavens gate 7 (Moss)
Historie
I 1800 hadde eiendommen adressen Radet 130 og senere i 1841 var gatenavnet det samme, men matrikkelnummeret var endret til 171. Gateadressen ble endret til Kongens gate 35 en gang mellom 1858 og 1885, ifølge historiske kart. Welhavens gate 7 danner sammen med Welhavens gate 9 og 15 en sammenhengende husrekke langs tidligere Kongens gate. De er et viktig spor langs den opprinnelige hovedveitraseen gjennom Moss. Denne ble endret ved bygging av ny innfartsvei i 1970. Disse tre husene henger naturlig sammen med det bevarte bygningsmiljøet i Klostergata og representerer overgangen mellom bygårdene i mur i Kongensgate og de eldre byboligene i Klostergata. Dette skillet kom etter bybrannen i 1881. Bygningene er ombygget og detaljer er endret i forhold til opprinnelig utseende, men de har allikevel beholdt mange av sine gamle trekk. Bygningene bevares som en del av et helhetlig bygningsmiljø langs hovedveitrassen gjennom Moss, Kongeveien.
Bybrann
Det herjet mange bybranner i Moss på 1800-tallet, men den siste store var i 1881. Den startet 16. juli, og det var 39 hus som brant ned. De fleste av disse husene befant seg i Kongens gate. Brannen startet i lokalene til Moss Bryggeri, og den spredte seg sør- og østover opp til Klostergata. Det var etter denne brannen mange av husene i Kongens gate fikk nye husnummer. Huset som opprinnelig tilhørte daværende Kongens gate 35 var blant de husene som brant ned. Huset som står der i dag ble derfor bygget etter 1881.
Jernbanen
I 1873 bestemte stortinget å bygge hele Østfoldbanens venstre linje gjennom Moss. Det gikk bare 6 år fra stortinget bestemte dette til Smaalens-banen ble tatt i bruk 2. januar 1879. Banen gikk langs mossesundet for at den skulle ha direkte forbindelse med fossen, fabrikkene og havna. Smaalens-banen hadde en betydelig rolle for industrialiseringen i Moss da den ga større kontakt med omverden, men også forsynte byen med pengereserver. Moss ble derfor aktører på større markeder og fikk tilgang på mer ressurser og raskere transport som ga byen økonomisk vekst.
Byggestil
Huset som sto på eiendommen før bybrannen i 1881 var i tre, men byggearbeider Hans Christian Hansen bygget et nytt hus i mur etter brannen. På grunn av bybrannene som herjet i Moss på 1800-tallet ble det innført murhustvang. Huset som står der i dag er et teglsteins hus i sen empirestil. Empirestilen er en klassisk preget stil som også gjerne blir kalt keiserstil. I Norge ble stilen brukt i perioden rundt 1810 - 1840, og videreføringen av empirestilen de neste tiårene kalles senempire. Huset bærer derfor preg av tiden det ble bygget, og selv om det har blitt gjort endringer i fasaden så ser man fortsatt karakteristiske trekk fra denne byggestilen.
I 1930 ble huset gjort om til 3-4 leiligheter pluss en forretning. I tillegg ble det dette året bygd inngang fra bakgården og et uthus.
Folketelling 1875
I folketellingen i 1875 står det at Niclaie Petter Busch (f.1824) bor på adressen, sammen med Emilie (f. 1840) og Jacobine Busch (f. 1842). Niclaie var bundtmaker, som er det samme som pelsmaker. Mot slutten av 1800-tallet var pelsindustrien stor. Det ble et statusplagg, for først og fremst de rike, så til middelklassen. Emilie var husbestyrerinne.
Folketelling 1900
I folketellingen i 1900 står det at Olauer Lunde (f. 1859) bodde på adressen sammen med kona Anna (tidligere Andresen) Lunde (f. 1860). Sammen hadde de barna Sara (1886) og Iver Lunde (1890). Moren til Anna, Oline Andresen (f. 1825), skal også ha bodd på samme adresse, og hun skal ha vært forsørget av Olauer.
Olauer var stasjonsmester. Yrket til Anna er ikke kjent, men man kan tenke seg at hun var hjemmeværende som kvinner flest på denne tiden. Forutsetningen for Olauers arbeid var altså utbyggingen av jernbanen i Moss som kom mot slutten av 1800-tallet.
Harpe (fiskeredskap)
Ei harpe er et fiskeredskap som består av et langt snøre med flere kroker og et blylodd i enden. Den eldste typen har enkle kroker, men det er også vanlig med blanke sluker, eller gummimarker og -blekkspruter. Den brukes til både dorging og stillestående fiske fra båt etter sild, makrell, sei, lyr og torsk. Andre navn er hekle og rigle.
Hvithodetrane
Hvithodetrane (Grus monacha) er en stor fugl i tranefamilien (Gruidae). Arten er en av fem i slekten Grus, som er en av fem slekter i underfamilien egentlige traner (Gruinae). Ingen underarter er beskrevet.
Arten er ifølge IUCNs rødliste sårbar.
Taksonomi
Det har tidligere vært vanlig å regne flere arter til slekten Grus, men Krajewski et al. (2010) demonstrerte at slekten var parafyletisk, noe som medførte at del Hoyo et al. (2014) i sitt nye ornitologiske bokverk, «HBW and BirdLife International Illustrated Checklist of the Birds of the World», valgte å flytte flere basale arter til andre slekter.
Beskrivelse
Hvithodetraner er store fugler, men den tilhører de minste tranene. Den blir omkring 100 cm høy. Hannen veier cirka 3 280–4 870 g, og hunnen cirka 3 400–3 740 g. Vingespennet utgjør typisk 160–180 cm.
Arten minner mye om hvitnakketrane (Antigone vipio), men er mindre. Fjærdrakten er uniform mørk grå, men øvre del av halsen og hodet er hvitt. Arten har dessuten bar rød hud over øynene og i pannen. Øynene har oransje til rød iris. Ungfuglene er mer brune i fargen og har sort og hvit krone.
Inndeling
Inndelingen følger HBW Alive og er i henhold til Archibald et al. (2016). Norsk navn på arten følger Norsk navnekomité for fugl og er i henhold til Syvertsen et al. (2008).
Utbredelse og habitat
Hvithodetraner er utbredt lengst sørøst i Sibir (Amur og Sakha), fra like nord for grensen mot Mongolia og Kina og nordover. Arten overvintrer hovedsakelig sør i Japan, i Sør-Korea og i det sørøstlige Kina.
Hvithodetraner habiterer våtmarksområder med lerkeskog som vokser i høyereliggende områder i hekketiden. Fugler som ikke hekker søker mot åpne våtmarksområder, gressland og jordbruksområder. I vintersesongen bruker arten også elvebredder, grunne innsjøer og rismarker med mer.
Krista Guloien
Krista Guloien (født 20. mars 1980 i New Westminster i Britisk Columbia) er en canadisk roer som deltok i de olympiske leker 2008 i Beijing og 2012 i London
Guloien vant en olympisk sølvmedalje i roing i OL-2012 i London. Hun var med på den canadiske åtteren som kom på andreplass it åtter for kvinner bak USA. Mannskapet på den canadiske åtteren var; Guloien, Ashley Brzozowicz, Rachelle Viinberg, Janine Hanson, Lauren Wilkinson, Natalie Mastracci, Darcy Marquardt, Andréanne Morin og Lesley Thompson-Willie som var styrmann.
Andréanne Morin
Andréanne Morin (født 9. august 1981 i Quebec by, Quebec) er en canadisk roer som deltok i de olympiske leker 2004 i Athen, 2008 i Beijing og 2012 i London
Fire år tidligere, under OL-2008 i Beijing, var hun med på canadiske åtteren som kom på fjerdeplass.
Statsateisme
Statsateisme gjelder i første rekke kommunistiske land. I dag er det Nord-Korea som er den mest ytterliggående statsateistiske staten i verden, men også land som Folkerepublikken Kina, Taiwan, Laos og Vietnam har en viss statsateisme. Blant land som tidligere har hatt statsateisme, finner vi Den første franske republikk, Sovjetunionen, Kambodsja under Røde Khmers diktatur, Mexico under Plutarco Elías Calles, Albania under Enver Hoxha og flere.
Unity (spillmotor)
Et par eksempler på videospill utviklet med Unity er Cuphead, Hearthstone, Pokémon GO og Teslagrad.
Juan Pujol García
Som dobbeltagent ble Pujol dekorert med såvel det tyske Jernkorset som den britiske Order of the British Empire.
Lukman Lawal
Lukman Lawal (født 19. november 1988) er en nigeriansk amatørbokser, som konkurrerer i lett tungvekt. Han ble tatt ut til å representere Nigeria under Sommer-OL 2012 i London, der han røk ut i første runde.
Juan Pujol García
Under den Den spanske borgerkrigen utviklet Pujol avsmak for både de kommunistiske og fascistiske regimene i Europa, og bestemte seg for å bli spion for de allierte, for på den måte å «tjene menneskeheten». Pujol og hans kone kontaktet både britisk og amerikansk etterretningsorganisasjon, men begge avslo til å begynne med tilbudet.
Uforferdet av dette skapte han seg en falsk identitet som en fanatisk, pro-nazistisk, spansk statstjenestemann og lyktes i å bli tysk agent. Tysk etterretningstjeneste beordret ham å dra til Storbritannia og rekruttere flere agenter. I virkeligheten flyttet han til Lisboa og sendte derfra falske rapporter fra Storbritannia basert på en rekke offentlige kilder, så som en britisk guidebok, rutetabeller, filmaviser, magasiner og annonser.
Selv om denne informasjonen neppe ville ha tålt nærmere undersøkelse, fikk Pujol allikevel snart status som troverdig agent i den tyske etterretningens øyne. Han begynte å finne opp fiktive underagenter som kunne klandres for eventuell falsk informasjon og feil.
Pujol spilte en sentral rolle i den vellykkede Operasjon Fortitude, som hadde til hensikt å villede tyskerne om tidspunkt og sted for invasjonen i Normandie i 1944. Den falske informasjonen som Pujol leverte, var med på å overbevise tyskerne om at hovedangrepet ville bli satt inn ved Pas-de-Calais, slik at de beholdt store styrker der, selv lenge etter at den virkelige invasjonen hadde funnet sted.
Tidlig liv
Pujol ble født i Barcelona i Catalonia, Spania, 14. februar 1914 (eller muligens 28. februar 1912). Hans far, Joan Pujol, var en katalaner som eide en fargefabrikk. Moren, Mercedes Guijarro García, var fra den andalusiske byen Motril i provinsen Granada. Han var det tredje av fire barn. Syv år gammel ble Pujol sendt til en kostskole i Valldemia tjue mil fra Barcelona. Der ble han de neste fire årene. Elevene hadde lov til å ferdes utenfor skolen på søndager bare dersom de hadde besøk, så hans far tok turen hver uke.
Hans mor kom fra en strengt katolsk familie, mens faren var mer sekulær og næret liberale politiske ideer. Tretten år gammel ble Pujol sendt til en skole i Barcelona drevet av sin fars kortspillvenn, pater Mossen Josep. Der ble han i tre år. Etter en krangel med en av lærerne bestemte han seg for å forlate skolen, og ble lærling i en isenkramforretning.
Pujol var innom en rekke yrkesveier før og etter den Den spanske borgerkrig. Han var elev ved en landbrukshøyskole i Arenys de Mar og ledet forskjellige virksomheter, bl.a. en kino.
Hans far døde noen få måneder etter Den andre republikks fødsel i 1931, mens Pujol var iferd med å fullføre sin utdannelse som fjørfebonde. I begynnelsen av Den spanske borgerkrig ble farens fabrikk overtatt av arbeiderne.
Den spanske borgerkrig
I 1931 avtjente Pujol sine seks måneders verneplikt i en kavalerienhet under Det 7. lette artilleriregiment. Han visste at han var uegnet for en militær løpebane, han hatet ridning og påstod at han manglet «viktige kvaliteter, så som lojalitet, sjenerøsitet og ære».
Pujol ble innkalt til militærtjeneste på den republikanske siden, men var motstander av den republikanske regjeringen med bakgrunn i behandlingen av hans familie. Han gjemte seg i hjemmet til kjæresten inntil han ble arrestert under en razzia. Han slapp fri etter en uke med hjelp fra en monarkistisk motstandsgruppe, Socorro Blanco. De skjulte ham til de kunne produsere falske identitetspapirer som viste at han var for gammel til militærtjeneste.
Han gjenopptok arbeidet på fjørfefarmen som i mellomtiden hadde blitt rekvirert av den lokale republikanske regjeringen. Den ble nå styrt av en komite etter sovjetmodell, men den var ikke økonomisk bærekraftig. Erfaringene med komitestyring intensiverte hans antipati mot kommunismen.
Han sluttet seg til den republikanske siden ved hjelp av falske papirer, men hadde til hensikt å desertere så snart som mulig. Han meldte seg frivillig til å strekke telegrafledninger i nærheten av frontlinjene. Derfra klarte han å slutte seg til den nasjonalistiske siden under slaget ved Ebro i september 1938. Men Pujol ble like dårlig behandlet på den nasjonalistiske siden. Han mislikte deres fascistiske karakter og ble fengslet av sin oberst for å ha uttrykt sympati med det avskaffede monarkiet.
Hans erfaring med begge sider etterlot ham med en dyp forakt både for fascismen og kommunismen, representert ved Nazi-Tyskland og Sovjetunionen. Han var stolt over at han hadde klart å tjene begge sider uten å avfyre ett eneste skudd mot noen. Etter å ha blitt dimittert fra den nasjonalistiske hæren møtte han sin fremtidige kone, Araceli Gonzalez, i Burgos. De giftet seg i Madrid og fikk ett barn, Juan Fernando.
Uavhengig spionasje
I 1939, under de innledende månedene av andre verdenskrig, bestemte Pujol seg for at han måtte gjøre en innsats «for menneskehetens beste» (og for å motarbeide Franco-regimet) ved å hjelpe Storbritannia, som sammen med sitt imperium nå var Tysklands eneste motstander.
Han forsøkte å få britene interessert ved tre anledninger, blant annet gjennom sin kone (selv om Pujol senere redigerte hennes andel i arbeidet ut av sine memoarer), men de viste ingen interesse for å verve ham. Derfor bestemte han seg for å etablere seg som tysk agent på egenhånd før han kontaktet britene igjen for å tilby sine tjenester som dobbeltagent.
Pujol skapte seg en identitet som en fanatisk pro-nazistisk, spansk offentlig tjenestemann som kunne reise til London på offisielt oppdrag; han fikk også et falskt spansk diplomatpass ved å lure en typograf til å tro at han arbeidet for den spanske ambassaden i Lisboa.  Han kontaktet Friedrich Knappe-Ratey, en agent for det tyske Abwehr (den militære kontraspionasjen) i Madrid, med kodenavn «Frederico». Abwehr bedømte Pujol som ekte vare og ga ham et lynkurs i spionasje (inkludert kodeskrift), en flaske med usynlig blekk, en kodebook og 600 dollar til dekning av utgifter. Hans instruksjoner var å flytte til Storbritannia og rekruttere et nettverk av agenter der.
Han flyttet i stedet til Lisboa, og ved hjelp av en turistguide for Storbritannia, oppslagsverk og tidsskrifter fra Lisboas offentlige bibliotek samt det han så i filmavisen, laget han tilsynelatende troverdige rapporter som utga seg å komme fra London. Han forega at han jevnlig reiste omkring i Storbritannia og presenterte sine reiseutgifter basert på priser fra en rutebok for den britiske jernbanen. En lite problem var at han ikke forstod det tolvtallsbaserte brøksystemet den britiske valutaen ble inndelt i, uttrykt i pund, shilling og pence, og han var ikke i stand til å oppgi sine utgifter nøyaktig. I stedet ga han et overslag og sa at han ville sende totalen senere. I løpet av denne tiden diktet han opp et omfattende nettverk av fiktive underagenter som bodde i ulike deler av Storbritannia. Siden han faktisk aldri hadde besøkt De britiske øyer, gjorde han flere feil, som for eksempel å hevde at hans påståtte kontakt i Glasgow «ville gjøre hva som helst for en liter vin», uvitende både om skotske alkoholvaner og om at Storbritannia ikke brukte det metriske system. Hans rapporter ble fanget opp av britene, og virket så troverdige at den britiske kontraspionasjen MI5 iverksatte en storstilt spionjakt på De britiske øyer.
I februar 1942, etter at også USA hadde gått inn i krigen, kontaktet enten Pujol selv eller hans kone (det eksisterer ulike versjoner av historien) den amerikanske marineløytnanten Patrick Demorest ved militærattacheens kontor i Lisboa, som innså hans potensial som dobbeltagent. Demorest satte seg deretter i forbindelse med sine britiske kolleger.
Arbeidet med MI5
Britene hadde blitt klar over at noen hadde desinformert tyskerne, og innså verdien av dette etter at den tyske marinen hadde kastet bort tid og krefter i et forsøk på å jakte på en ikke-eksisterende konvoi de hadde fått informasjon om i en rapport fra Pujol.
Han ble forflyttet til Storbritannia den 24. april 1942 og fikk kodenavnet «Bovril», etter merkenavnet på en type kjøttbuljongkonsentrat. Etter å ha blitt avhørt og klarert av MI6-offiseren Desmond Bristow, bestemte Bristow at Pujol skulle ha MI5-offiseren Tomás Harris (som snakket flytende spansk) som føringsoffiser. Pujols agentnavn ble endret til «Garbo», etter Greta Garbo. Pujols kone og barn fulgte ham senere til Storbritannia.
Til å begynne med hadde Pujol vært underlagt den såkalte XX Committee. Cyril Mills var der i utgangspunktet Bovrils føringsoffiser, men han snakket ikke spansk og forsvant raskt ut av bildet. Mills' viktigste bidrag var at han, etter å ha forstått de virkelig ekstraordinære dimensjonene av Pujols fantasi og prestasjoner, foreslo at kodennavnet skulle endres til «verdens beste skuespiller», og Bovril ble til Garbo. Ansvaret for Garbo gikk videre til den spansktalende offiseren Harris. Til sammen skrev Harris og Pujol 315 brev, hvert på gjennomsnittlig 2 000 ord, som ble sendt via en postboks i Lisboa til tyskerne. Hans fiktive spionnettverk var så effektivt og rapportene så omfangsrike og detaljerte at hans tyske føringsoffiserer ble overveldet. De gjorde ingen ytterligere forsøk på å rekruttere flere spioner i Storbritannia, ifølge Official History of British Intelligence in World War II. Garbo var unik blant Storbritannias dobbeltagenter, forsåvidt som han selv hadde satt seg fore å bli det helt fra begynnelsen av. De øvrige dobbeltagentene i britisk tjeneste hadde opprinnelig vært spioner for fienden, som var blitt omvendt til å arbeide for britene etter å ha blitt avslørt, noe som gjorde det påkrevet at de arbeidet under overvåkning.
Den informasjonen Pujol sendte til tysk etterretning var en blanding av komplett fiksjon, ekte informasjon av liten militær verdi, og ekte, verdifull militær etterretning som ble forsinket med vilje. I november 1942, like før Operasjon Torch, de alliertes landing i Nord-Afrika, rapporterte for eksempel Garbos fiktive agent ved munningen av Clyde at en konvoi av troppeskip og krigsskip hadde forlatt havnen malt i kamuflasjefarger tilpasset Middelhavet. Brevet var poststemplet før landgangen og sendt via luftpost, men ble timet til å ankomme for sent til å være virkelig nyttig. I svaret Pujol mottok fra tysk side stod det at «vi beklager at de kom for sent, men de siste rapportene var fantastiske». Pujol forega å kommunisere med tyskerne via et bud, en KLM-pilot villig til å bringe meldinger til og fra Lisboa mot kontanter. Dette betydde at leveransen av meldinger var begrenset til KLMs tidtabeller. I 1943, som et svar på en tysk forespørsel om raskere kommunikasjon, opprettet Pujol og Harris en fiktiv radiooperatør. Radiosignaler ble nå den foretrukne metode for kommunikasjon.
Ved ulike anledninger måtte han finne opp grunner til hvorfor hans oppdiktede agenter hadde unnlatt å rapportere lett tilgjengelig informasjon som tyskerne til slutt ville finne ut av. For eksempel fortalte han at hans Liverpool-agent hadde blitt syk rett før en stor flåtebevegelse fra denne havnen, og dermed ikke hadde vært i stand til å rapportere dette. For å støtte denne historien «døde» dene agenten til slutt og en nekrolog ble satt inn i lokalavisen for ytterligere å overbevise tyskerne. Tyskerne ble sågar overtalt til å betale pensjon til den fiktive agentens enke.
For radiokommunikasjon måtte «Arabel» bruke den sterkeste kryptering som tyskerne hadde.Tyskerne hadde betrodd Garbo dette systemet, som i sin tur ble gitt videre kodeknekkerne i Bletchley Park. Garbos krypterte radiomeldinger ble mottatt i Madrid, manuelt dekodet og på ny kryptert med en Enigma-maskin for endelig radiooverføring til Berlin. Å kjenne den opprinnelige teksten ga kodeknekkerne det best mulige kildemateriale for å knekke kodenøkkelen i Enigma-systememet, når den re-kodede teksten ble avlyttet i andre etappe.
Operasjon Fortitude
I januar 1944 hadde tyskerne latt Pujol få vite at de trodde at en storstilt invasjon av Europa vestfra var nært forestående, og ba om å bli holdt informert. Denne invasjonen var Operasjon Overlord, og Pujol spilte en ledende rolle i Operasjon Fortitude, en bedragkampanje for å skjule Overlord. Han sendte over 500 radiomeldinger mellom januar 1944 og D-dagen, til tider mer enn tjue meldinger per dag. Under planleggingen av landgangen i Normandie, kom den allierte overkommando frem til at det var svært viktig at den tyske krigsledelsen ble villedet til å tro at landingen ville skje over Doverstredet.
For å opprettholde Garbos troverdighet ble det besluttet at han (eller en av hans agenter) burde advare tyskerne om tidspunkt for og enkelte detaljer om selve invasjonen av Normandie, riktignok for sent til at de kunne rekke å iverksette effektive mottiltak. Det ble avtalt spesielt med de tyske radiooperatørene at de skulle vedbli å lytte etter Garbos meldinger gjennom natten mellom 5. og 6. juni 1944, under foregivelse av at en underagent når som helst ville komme med viktig informasjon. Da Garbo endelig tok kontakt kl. 3 natt til 6. juni, mottok han imidlertid intet svar fra de tyske operatørene før klokken 8 om morgenen. Pujol vendte imidlertid uhell til hell ved nå å kunne la Garbo legge til mer operative detaljer til meldingen. Dermed økte tiltroen tyskerne hadde til ham. Garbo fortalte sine tyske kontakter at han var forferdet over at hans første budskap ikke ble mottatt og skrev: «jeg kan ikke godta unnskyldninger eller uaktsomhet. Hadde det ikke vært for mine idealer, ville jeg oppgitt arbeidet.» Den 9. juni (tre dager etter D-dagen) sendte Garbo en melding til tysk etterretning som ble videresendt til Adolf Hitler og Oberkommando der Wehrmacht (OKW, den tyske overkommando). Garbo meddelte at han hadde konferert med sine viktigste agenter og utarbeidet en kampoppsetningsplan som viste 75 divisjoner i Storbritannia; i virkeligheten var det bare ca. 50. En del av «Fortitude»-planen var å overbevise tyskerne om at en fiktiv arme var stasjonert sør og øst i Storbritannia, First U.S. Army Group, bestående av 11 divisjoner (150 000 mann) og under kommando av general George Patton.
Bedraget ble underbygget av falske fly, oppblåsbare tanks og varevogner som hele tiden kjørte omkring i området og kringkastet forskjellig radioskravel. Garbos melding påpekte at ingen enheter fra denne formasjonen hadde deltatt i invasjonen, og derfor burde den første landsettingen bare betraktes som en avledningsmanøvre. En tysk melding til Madrid sendt to dager senere sa: «alle rapporter som ble mottatt i forrige uke fra Arabel [Pujols tyske dekknavn] er blitt bekreftet uten unntak, og må beskrives som svært verdifulle.» En etterkrigsundersøkelse av tyske dokumenter viste at under Operasjon Fortitude var ikke mindre enn sekstito av Pujols rapporter inkludert i et OKW-sammendrag.
OKW aksepterte Garbos rapporter så fullstendig at de gjennom juli og august måned 1944 beholdt to panserdivisjoner og 19 infanteridivisjoner ved Pas de Calais i vente på en ny invasjon. Den tyske øverstkommanderende i vest, feltmarskalk Gerd von Rundstedt, forhindret at general Erwin Rommel flyttet disse divisjonene til Normandie. Det var flere tyske tropper i Pas de Calais-regionen to måneder etter Normandie-invasjonen enn det hadde vært på D-dagen.
I slutten av juni ble Garbo instruert av tyskerne om å rapportere om fallende V-1 flyvende bomber over London. Det var umulig å finne noen måte å gi desinformasjon på uten å vekke mistanke, og britisk side ønsket ikke at tyskerme skulle få ekte informasjon. Derfor arrangerte føringsoffiseren Harris at Garbo ble «arrestert». Han "vendte tilbake" til tjeneste noen dager senere, men hadde nå «behov» for å unngå London, og videresendte et «offisielt» brev med beklagelse fra Innenriksdepartementet for sin ulovlige arrestasjon. Tyskerne betalte i alt Arabel 340 000 dollar for å understøtte hans "nettverk", som på ett tidspunkt bestod av 27 fiktive agenter.
Utmerkelser
Den 29. juli 1944 ble Arabel tildelt Jernkorset av 2. klasse for sin fortjeneste av den tyske krigsinnsatsen. Utmerkelsen var normalt forbeholdt stridende og det var nødvendig med Hitlers personlige godkjennelse. Jernkorset ble overrakt via radio, og Pujol fikk selve medaljen fra en av sine tyske føringsoffiserer etter at krigen var slutt.
Som Garbo ble Pujol tildelt Den britiske imperieorden av kong George VI den 25. november 1944. Tyskerne forstod aldri at de hadde blitt lurt, og dermed ble Pujol en av de ytterst få – kanskje den eneste – til å motta dekorasjoner fra begge sider under andre verdenskrig.
Etter krigen
Etter krigen fryktet Pujol represalier fra overlevende nazister. Med hjelp fra MI5 reiste Pujol til Angola og forfalsket der sin død av malaria i 1949. Han flyttet deretter til Lagunillas, Venezuela, hvor han bodde i (relativ) anonymitet og drev en bokhandel og en gavebutikk.
Pujol skilte seg fra sin første kone og giftet seg med Carmen Cilia, og fikk to sønner, Carlos Miguel og Juan Carlos og en datter som døde i 1975, tyve år gammel. I 1984 flyttet Pujol til sin sønn Carlos Miguels hus i La Trinidad, Caracas.
Den britiske politikeren Rupert Allason, som skrev bøker under pseudonymet Nigel West, ble i 1971 interessert i Garbo. I flere år hadde han intervjuet diverse tidligere etterretningsoffiserer, men ingen kjente Garbos virkelige navn. Til slutt kunne Tomas Harris' venn Anthony Blunt, en av de sovjetisk spionene som hadde vært muldvarper i MI5, fortelle at han hadde møtt Garbo, og kjente ham som «Joan eller José García». Allasons gransking sto deretter stille frem til 1984, da en tidligere MI5-offiser som hadde vært i Spania ga ham Pujols fulle navn. Allason ansatte en researchassistent til å ringe hver eneste J. García i telefonkatalogen for Barcelona, og fikk tilslutt kontakt med Pujols nevø. Pujol og Allason møttes i New Orleans 20. mai 1984.
På Allasons oppfordring reiste Pujol til London og ble mottatt av prins Philip på Buckingham Palace i en usedvanlig lang audiens. Etterpå avla han et besøk i Spesialstyrkenes Offisersklubb og ble der gjenforent med en gruppe av sine tidligere kolleger, deriblant oberst T. A. Robertson, oberst Roger Hesketh, Cyril Mills og Desmond Bristow.
På 40-årsjubileet for D-dagen, den 6. juni 1984, reiste Pujol til Normandie for å besøke strendene og ære de falne.
Pujols nettverk av fiktive agenter
Hver av Pujols fiktive agenter fikk i oppgave å rekruttere flere fiktive underagenter, en KLM-steward rekrutterte en KLM-pilot, Moonbeam ble rekruttert av sin fetter osv.
Rachelle Viinberg
Rachelle Viinberg (født 30. april 1979 i Regina i Saskatchewan) er en canadisk roer som deltok i de olympiske leker 2008 i Beijing og 2012 i London
Viinberg vant en olympisk sølvmedalje i roing under OL-2012 i London. Hun var med på den canadiske åtteren som kom på andreplass it åtter for kvinner bak USA. Mannskapet på den canadiske åtteren var; Viinberg, Janine Hanson, Ashley Brzozowicz, Krista Guloien, Lauren Wilkinson, Natalie Mastracci, Darcy Marquardt, Andréanne Morin og Lesley Thompson-Willie som var styrmann.
Serie A 1988–1989
Ligatabell
K=kamper spilt, V= vunnet, U= uavgjort, T= tap, MF-MM= mål for-mål mot, P = Poeng
VM i boksing for kvinner 2012
VM i boksing for kvinner 2012 (verdensmesterskapet i boksing) ble arrangert i Qinhuangdao i Kina i 2012.
Verdal stadion
Meritter
Under juniorlandskampens andre dag, den 30. januar 1977, satte Frode Rønning verdensrekord for juniorer på 1 000 m med 1.21,21. Rønning satte også mesterskapsrekord sammenlagt under Sprint-NM i 1980.
Druga HNL
Druga HNL, som er en forkortelse for Druga hrvatska nogometna liga (oversatt til norsk: Andre kroatiske fotballiga) er den nest øverste divisjonen i kroatisk fotball. Etter endte sesong rykker vinneren av ligaen direkte opp til Prva HNL, mens nummer to spiller opprykkskvalifisering.
William Hedley
William Hedley (født 13. juli 1779 i Newburn i nærheten av Newcastle upon Tyne, død 9. januar 1843 ) var en av de ledende industrielle ingeniører på begynnelsen av det 19. århundre, og var medvirkende i flere store nyvinninger i den tidlige jernbaneutvikling. Mens han arbeidet som «viewer» eller manager i Wylam Colliery i nærheten av Newcastle upon Tyne, bygde han det første praktisk brukbare damplokomotivet som kun var basert på adhesjon mellom hjulene og skinnene av metall.
Tidlige lokomotiver
Før Hedleys tid var slike lokomotiver altfor tunge for den skinnegangen som da fantes. Mens de fleste baner brukte kabeldrift med stasjonære dampmaskiner, hadde diverse andre ordninger også vært prøvd. William Chapman i Butterley Company prøvde i 1812 å bruke en dampmaskin som trakk seg selv langs en kabel, mens Brunton i det samme firmaet hadde bygget den enda mindre vellykkede «mekaniske damphest».
Men i 1812 hadde Matteus Murray og John Blenkinsop produsert det første tosylindrede damplokomotiv, Salamanca for Middleton Collierys jernbane i nærheten av Leeds ved hjelp av en pinion og en tannstang langs skinnegangen (den første tannstangbanen). Dette var det første damplokomotiv på jernbane som fungerte tilfredsstillende, men systemet var komplisert og dyrt.
Første lokomotiv
Hedley følte at hvis hjulparene var koblet sammen, som på Richard Trevithicks lokomotiv, og ett par begynte å spinne, ville det bli motvirket av det andre. Gruveeieren, Christopher Blackett hadde nettopp byttet ut treskinnene på sin bane med L-formede skinner belagt av jern. Hedley bygde først en manuelt drevet testvogn for å teste adhesjon ved ulike belastninger. Han brukte den deretter som chassis for et lokomotiv konstruert etter Trevithicks mønster med en enkelt sylinder og et enkelt rør gjennom kjelen. Dette lokomotivet var ikke tilfredsstillende. Dets bevegelser var uberegnelige på grunn av at det bare hadde en sylinder og det produseres ikke nok damp.
Puffing Billy og Wylam Dilly
Han bygget i 1812 et annet lokomotiv med hjelp av den senere berømte, Timothy Hackworth, som var hans smedformann, og sin viktigste motormann, Jonathan Forster etter forslag fra John Blenkinsop og Matteus Murray. Dette var det berømte damplokomotivet, Puffing Billy som kjørte første gang i 1813, og som nå er utstilt på Science Museum i London. Dets suksess oppmuntret dem til å bygge et annet lokomotiv, Wylam Dilly, som nå finnes i Skottlands nasjonalmuseum i Edinburgh. Samme år ble hans system for å koble sammen hjulparene patentert.
Christ lag in Todes Banden
Christ lag in Todes Banden er en salme av Martin Luther fra året 1524. Luthers originaltittel er Christ ist erstanden gebessert.
VM i boksing for kvinner 2014
VM i boksing for kvinner 2014 (verdensmesterskapet i boksing) ble arrangert i Jeju i Sør-Korea i 2014.
William Hedley
Død
Hedley døde i 1843 i Burnhopeside Hall, i nærheten Lanchester og ble begravet på Newburn kirkegård. Fire sønner overlevde ham og hans etterkommere har vært sterkt involvert i kullgruveindustrien frem til nasjonaliseringen i 1940-årene. I 1971 ble en veldedig stiftelse opprettet i Hedleys navn med midler fra erstatninger for nasjonaliseringen.
Christ lag in Todes Banden
Luther fikk utgitt Christ lag in Todes Banden både i Erfurter Enchiridion og i Johann Walters Geystliches gesangk buchleyn (1524).
Salmen er blitt sitert i mange musikkverks enkeltsatser og ligger til grunn for en rekke kirkemusikalske verk, en del eksempler er:
Astrid Lorenz
Astrid Ragnhild Lorenz (født 28. september 1942) er en norsk lektor og sakprosaforfatter.
Hun er cand.philol. og har arbeidet som lektor i Oslo, som universitetslektor i Kiel og som forskningsassistent i Tromsø.
Lorenz har bidratt i verket Norsk kvinnelitteraturhistorie som utkom i 1988 og i Nordisk kvinnelitteraturhistorie fra 1993. Hun har også skrevet artikler i Norsk biografisk leksikon. Hun har spesielt vært opptatt av deler av 1800-tallets kulturhistorie og noen av de sentrale skikkelsene i kvinnebevegelsen.
Raúl Fernando Sendic
Raúl Fernando Sendic Rodríguez (født 29. august 1962 i Paysandú) er en uruguayansk politiker og marxist. Han er Uruguays visepresident siden 1. mars 2015. Han representerer det uruguayanske sosialistpartiet Frente Amplio. Sendic var også industriminister i Uruguay i først Tabaré Vázquez' regjering fra 2009 til 2010.
Sendics far var Raúl Sendic Antonaccio, en fremtredende uruguayansk marxist, politiker og grunnlegger av geriljabevegelsen Tupamaros.
Kreis Kleve
Kreis Kleve tilhørte inntil 1945 Preussen og i 1945 den britiske okkupasjonssonen. Fra 1946 ble Kreis Kleve lagt under Nordrhein-Westfalen.
Lauren Wilkinson
Lauren Wilkinson (født 17. november 1989 i Vancouver) er en canadisk roer som deltok i de olympiske leker 2012 i London
Wilkinson vant en olympisk sølvmedalje i roing under OL-2012 i London. Hun var med på den canadiske åtteren som kom på andreplass i åtter for kvinner bak USA. Mannskapet på den canadiske åtteren var; Wilkinson, Ashley Brzozowicz, Rachelle Viinberg, Krista Guloien, Natalie Mastracci, Janine Hanson, Darcy Marquardt, Andréanne Morin og Lesley Thompson-Willie som var styrmann.
Svein-Tore Kleppan
Svein-Tore Kleppan (født 10. februar 1953 i Lillehammer) er en norsk billedhugger og tegner.
Kleppans skulpturer følger tradisjonen fra Per Palle Storm og Per Ung. I arbeider som «Ballettdanser» og «Arbeidsløs» er «følsomhet forent med overbevisende uttrykkskraft. Den håndverksmessige utførelsen viser godt håndlag og stor teknisk dyktighet,» ifølge Norsk kunstnerleksikon.
1. divisjon fotball for menn 1996
1. divisjon fotball for menn 1996 var det nest øverste nivået i norsk fotball. Ligaen bestod av 24 lag fordelt på 2 avdelinger. Dette var siste året divisjonen bestod av to avdelinger.
Opp- og nedrykk
Direkte nedrykk:, , , , , , , , , , og
Kvalifisering til 1. divisjon 1997
Lagene på 6.-plass i de to avdelingene, og, spilte kvalifisering mot de seks avdelingsvinnerne fra 2. divisjon: , , , ,  (2.-plass i avdeling 5, fikk spille kvalik da  ikke kunne rykke opp) og.
Anders Fjellner
Anders Fjellner (født 18. september 1795 på Rödfjället sørvest for Tänndalen i Ljusnedals församling i Härjedalen, død 22. februar 1876 i Sorsele) var en svensk sørsamisk prest og dikter.
Via Härnösands gymnasium kom han i 1818 til Uppsala universitet, der han ble viet til prest i 1821. Fjellner snakket sørsamisk, men lærte seg snart nordsamisk og finsk. Han var gift med Christina Päivadtj (Päiviö) fra Karesuando församling.
I 1849 publiserte han diktsamlingen Päiven pardne («Solens sønner»), som var skrevet i et samisk kunstspråk basert på den sørsamiske dialekten i Härjedalen og den nordsamiske dialekten i Jukkasjärvi. Diktene skal ha vært basert på mytologiske beretninger som han nedtegnet hos samer i nord og sør. Den finske språkforskeren Otto Donner utga hans dikt i 1876 i verket Lieder der Lappen.
Et annet av Fjellners dikt, «Soldattera» eller «Soldatteras død», er grunnlaget for bildeboka Solens datter (1990) av Marry Ailonieida Somby og Ingrid Jangaard Ousland.
VM i boksing for kvinner 2016
VM i boksing for kvinner 2016 (verdensmesterskapet i boksing) ble arrangert i Astana i Kasakhstan i 2016.
Jahon Qurbonov
Jahon Qurbonov (født 12. februar 1986) er en tadsjikisk amatørbokser, som konkurrerer i lett tungvekt. Han ble tatt ut til å representere Tadsjikistan under Sommer-OL 2012 i London, der han røk ut i første runde.
Kulango
Kulango er et Nigerkongo-språk i Elfenbenskysten og på grensen mot Ghana. Der finnes to dialekter: Kulango ved Bondoukou (Bonduku) og Kulango ved Bouna (Buna). Ethnologue forteller at talere av Bouna-dialekten forstår Bondoukou-dialekten, men ikke motsatt. Bouna har i tillegg to underdialekter: Sekwa og Nabanji.
Verdensserien i sandvolleyball 2022
Verdenscupen i sandvolleyball 2022 ble organisert av FIVB og begynte i Tlaxcala i mars 2022 og blir avsluttet med finaler i Qatar i januar 2023.
Liste over ordførere i Lista
Liste over ordførere i Lista kommune i tidligere Vest-Agder fylke. Kommunen het Vanse før 1911. Formannskapslovene ble sanksjonert 14. januar 1837. Samme år ble Vandsøe sogns formandskab opprettet og første møte ble holdt i leide lokaler på Bryne 5. desember. Første ordfører var sogneprest Christian Schønning Wulff. Det ble også holdt møter i lokaler på Vanse Prestegård. 24. juni 1936 ble det nye herredshuset innviet. Dette var i bruk fram til kommunesammenslåingen. Det siste møte i kommunestyret ble holdt 15. desember 1964. Lista ble slått sammen med Farsund, Herad og Spind og dannet Farsund kommune. Siste ordfører var Sveinung Tveit.
Udit Narayan
Udit Narayan Jha (nepalsk: उदित नारायण, født 1. desember 1955) bedre kjent som bare Udit Narayan, er en nepalsk playback artist, som primært synger i nepalske filmer og Bollywood-filmer. Han har sunget på film på ca. 32 forskjellige språk blant annet nepali, hindi, tamilsk, telugu, urdu, bhojpuri, malayalam, bengali, kannada.
Karriere
Udit Narayan Jha ble født 1. desember 1955 i den lille landsbyen Bhardaha i Saptari district i Nepal i 1955 i besterforeldrenes hjem. Hans far er Hare Krishna Jha og mor Bhuwaneshwari Devi.
Han startet sin karriere med å synge på nepalsk, maithili på Radio Nepal. Hans første filmrolle var som vokalist i filmen Unees Bees i 1980, og hans gjennombrudd kom i 1988 i filmen «Qayamat Se Qayamat Tak», der han senere fikk pris for beste artist for tittellåta «Papa Kehte Hain». Etter det har han blitt regnet som en av de største vokalister innen bollywoodfilm.
Otto Donner
Otto Donner (født 15. desember 1835 i Karleby, død 17. september 1909 i Helsingfors) var en finsk språkforsker og politiker. Donner var professor i sanskrit og komparativ indoeuropeisk språkforskning ved Helsingfors universitet, men studerte også finsk-ugriske språk. Han var medlem av Finlands Landdag fra 1877 til 1905 og Finlands utdanningsminister fra 1905 til 1908. Han var også en innflytelsesrik skikkelse under dannelsen av det finsk-ugriske samfunn i 1883.
Udit Narayan
Familieliv
Han er gift med Deepa Narayan, som han har sønnen, Aditya Narayan sammen med.
Otto Donner
Hans morsmål var svensk, men han var fennoman av overbevisning.
Krzysztof Urbanski
Krzysztof Urbanski (født 1982) er en polsk dirigent. Han gikk ut fra Fryderyk Chopin musikkonservatorium i 2007. I perioden 2007-2009 var han assisterende dirigent ved Filharmonia Narodowa.
Urbanski var sjefsdirigent for Trondheim Symfoniorkester i tiden 2010 - 2017 og ble i 2017 utnevnt til orkestrets æres-gjestedirigent, siden 2011 har han vært kunstnerisk leder for Indianapolis Symphony Orchestra.
Hans engasjementer har inkludert konserter med NDR Sinfonieorchester Hamburg/Elbphilarmonie hvor han er 1. gjestedirigent siden 2016, SWR Sinfonieorchester Stuttgart, Philharmonia Orchestra, Frankfurt Radio Symphony, MDR Sinfonieorchester Leipzig, Bamberger Symphoniker, Deutsches Symphonie-Orchester Berlin, Berlin Philharmoniker, New York Symphony Orchestra, Tokyo Symphony, Osaka Philarmonic, Royal Philharmonic Stockholm, Oslo Filharmoniske Orkester, Finlands Radio Symphonorkester, Nederland Radio Philharmonic, WDR Sinfonieorchester Köln og Göteborg Symfoniorkester.
I juni 2015 mottok Urbański den prestisjetunge Leonard Bernstein-prisen under Schleswig-Holstein Musikfestival. Det er første gang en dirigent har mottatt denne denne prisen.
Marcus Browne
Marcus Browne (født 10. november 1990) er en amerikansk amatørbokser, som konkurrerer i lett tungvekt. Han ble tatt ut til å representere USA under Sommer-OL 2012 i London, der han røk ut i første runde.
Nerdammen (Tørkoppdammene)
Nerdammen (Tørkoppdammene) er en innsjø på sørsiden av Drammenselva i Drammen kommune, det finnes til forveksling to innsjøer i kommunen med dette navnet, men det er dammen på nordsiden som også har dette som adressenavn. Adressenavnet for Nerdammen på sørsiden ble i 2019 endret til Tørkoppdammene, som da omfatter både Nerdammen og mellomdammen som ligger like ved. Vannet ligger på en høyde av 229 moh. og har ett areal på 0,014 km².
Erik Ottesen Orning
Han døde visstnok etter skade han fikk i sjøkrigen 1643-45.
Bakgrunn og familie
Faren var Otte Thomesen Orning, som døde før 1606. Moren var Anne Eriksdatter Orm, til Vatne og Valvatne (født i 1555 på Stord, død før 1633).
Erik giftet seg i 1608 med Karen Andersdatter Mowat. Hun var hans mormors søsterdatter, og etter datiden norske lovverk var slektskapet for nært til at de hadde lov til å gifte seg. De rømte derfor utenlands, og oppholdt seg visstnok for det meste i Skottland, hvor hun hadde slekt. I Skottland skal Erik Orning ha tjenestegjort som orlogskaptein. I 1627 fikk ekteparet kongens tilgivelse, og kunne flytte hjem til Norge. Karen Mowat nevnes i 1655 i adelsmanntallet. Hun døde i 1679.
Erik Orning og Karen Mowat fikk tre barn:
Militær karriere
Erik Ottesen Orning var generaladmiral over den dansk-norske krigsmarinen, og lensherre over Hardanger og Halsnøy i perioden 1635-1645.
I 1628 var han skibshøvedsmann, og i 1630 admiral på Holmen, Bremerholm (orlogsverftet i København). Fra 1634 til 1646 var han lensherre på Halsnø Kloster og Hardanger len, og utnevnte sin svoger Lauritz Johannessen Galte til fogd under seg.
Han falt i 1641 i Kongens unåde på grunn av utvist forsømmelighet, men beholdt allikevel sin stilling.
Han ble såret i 1644 i Slaget på Kolberger Heide. Samme år ble han generaladmiral over den dansk-norske flåte, men senere i 1644 ble han avskjediget i unåde.
Eiendommer
Utenom det jordegods han arvet etter sin far Otte Thomasen Orning, fikk han med sin hustru Karen Mowat en mengde jordegods. Karen Mowat var Vestlandets rikeste arving i sin samtid. Etter hans mors død oppstod det en arvestrid mellom Erik og stefarens arvinger om morens odelsgods. Lagmennene i Stavanger og Bergen fikk i 1633 brev fra kongen om å dømme om hvem som skulde ha godset. Likeledes skulde de avsi dom for om hun hadde hatt rett til å selge eller pantsette godset uten de nærmeste arvingers samtykke. I 1646 var saken på nytt oppe til domstolsbehandling, og det var da Eriks sønn Bernt Orning som var trådt inn som part etter faren.
Om slekten Orning
Orningslekten er opprinnelig en dansk slekt.
I Norsk Slektshistorisk Tidsskrift står det på side 329: "I en gammel håndskreven Genealogie i Riksarkivet nevnes 'Ivar Mogensen, Capitain paa Mæregaard, blev forgivet før 16. juli 1696 af sin Frue Anne Christine Orning. Datteren hed Jomfrue Anne Margrethe.' - Ifølge Overhofrettens dom av 1698 blev ' Fru Anne Christine Orning til Mæhre Sædegaard af de Orningers berømmelige Æt ' dømt til å henrettes fordi hun hadde 'ved Rotte-Kruds udj Smør inkniet ombract sin Mand Dragon-capitaine Iver Mogensen (Gallskyt)', men klarte å rømme til Holland. Denne Anne Christine Madsdatter´s far er sønnesønnssønn av Otto Thomassøn Orning til Vatne og Valvatne på Stord og Anne Eriksdtr. Orm til Vatne m.m.- og han er fetter av den Fridrich Christian Orning, som var gift med Rebekka Margrethe Matheson og som døde på Hoff i Hobøl som kaptein på grunn av 'uheelbar Saar udj Storkrigen annammit 1715'.- Man vil huske at 'Delgobe' forærte Jens Mogensen en datter ved navn Blanceflor, født 1705,- et navn som går igjen i Orning-familien."
Sør-Afrikas herrelandslag i landhockey
Sør-Afrikas herrelandslag i landhockey er det sørafrikanske landslaget i landhockey for menn som konkurrerer for Sør-Afrika under internasjonale konkurranser som Afrikalekene, sommer-OL og andre internasjonale landslagsturneringer.
Ullerøya (andre betydninger)
Ullerøya eller Ullerøy finnes flere steder i Norge:
Memphis Depay
Memphis Depay (født 13. februar 1994) er en nederlandsk fotballspiller som spiller for den spanske klubben Atlético Madrid.
Han er også av ghanesisk herkomst siden hans far er fra Ghana.
Depay gikk til Manchester United 7. mai 2015 for en overgangssum på omkring 25 millioner pund. Den 18. august 2015 presenterte Memphis seg med to mål i Champions League-kvalifiseringen mot Club Brugge.
Landslaget
Depay debuterte for den 13. oktober 2013 i en VM kvalifiseringskamp mot, en kamp de vant 2–0.
Han ble tatt ut i s EM-tropp til EM i fotball 2021.
Han ble tatt ut i s tropp til VM i fotball 2022 i Qatar.
Timothy Hackworth
Ungdom og tidlig arbeid
Hackworth ble født i Wylam i 1786 som eldste sønn av John Hackworth, som var formann for smedene ved kullverket i Wylam (Wylam Colliery) frem til sin død i 1804. Da Timothy ble født hadde faren allerede opparbeidet seg rykte som en dyktig mekaniker og kjelesmed. Sønnen ble lærling på farens arbeidsplass, og da han i 1810 var ferdig med læretiden tok han over farens stilling. Gruveeieren, Christopher Blackett, hadde i 1804 begynt å undersøke mulighetene for å bygge om gruvens 8 kilometer lange jernbanespor slik at det kunne settes inn damplokomotiv på strekningen. Blackett etablerte en arbeidsgruppe på fire mann for å undersøke om dette kunne la seg gjøre; foruten ham selv bestod gruppen av besiktigeren William Hedley, den nye mestersmeden Timothy Hackworth, og maskinmester Jonathan Foster. Som første trinn i omleggingen ble de gamle skinnene av tømmer i 1808 erstattet med støpejernskinner. I 1811 begynte de fire mennene å undersøke adhesjon ved hjelp av en manuelt betjent vogn drevet av fire menn, og samme år testet Blackett å sette inn et én-sylindret lokomotiv bygget etter planene til en mann som het Waters, angivelig med en modell konstruert av Richard Trevithick som forelegg. Etter et par måneder med ujevne resultater ble dette lokomotivet tatt ut av drift igjen.
Høsten 1812 ble en ny dilly – begrepet ble brukt om alle lokomotiver på Wylam-verket – satt i prøvedrift. Men man fant ut at Blacketts nye støpejernskinner ikke tålte vekten av en dilly, og i 1813 ble det bygget enda et nytt lokomotiv som hadde to firehjuls-boggier, og såvidt ettertiden kan bedømme ble det første lokomotivet bygget om på samme måte. Rundt 1830 ble det lagt nye skinner av smijern på Wylamlinjen, og de to lokomotivene fikk i den forbindelse tilbake den opprinnelige hjulstillingen med 4 hjul, og var deretter i drift helt til linjen ble lagt ned i 1862. Lokomotivet Puffing Billy er bevart i Science Museum i London, og dette anses for å være det eldste av dem. Det andre lokomotivet kalles Wylam Dilly og befinner seg i museumssamlingen til Royal Scottish Museum i Edinburgh.