cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Steve Mullings
Mullings startet sin internasjonale friidrettskarriere med bronse på 100 meter ved Panamerikanske leker for junior. Ved det nasjonale mesterskapet i 2004 gjorde han seg bemerket i seniorklassen, med nye personlige rekorder på 10,04 og 20,22 på sprintøvelsene, og ble jamaicansk mester på 200 meter. Med dette kvalifiserte han seg til Sommer-OL 2004, men han ble trukket fra konkurransen etter at han testet positivt på ulovlige stoffer. Etter at B-prøven ble testet positivt for testosteron ble han utestengt fra konkurranser i to år, og hans resultater fra midten av 2004 til 2005 ble fjernet fra resultatlistene.
Han begynte å konkurrere igjen i 2006, men avsluttet sesongen uten imponerende resultater. Årsbeste denne sesongen ble 10,31 og 20,54. Neste sesong gikk bedre; han vant 100 meter i Zaragoza med 3,7 m/s medvind, på tiden 9,91, og ble med på IAAF Golden League 2007-mesterskapet. Han deltok ved VM i friidrett 2007, der han løp i de innledende løpene, der Jamaica til slutt vant sølv på 4×100 meter stafett.
Etter et begivenhetsløst 2008 kom Mullings i form igjen i 2009. Han kom på andreplass i det jamaicanske mesterskapet, bak OL-vinneren Usain Bolt. Han satte ny personlig rekord i begge sprintøvelsene i juli, med 20,01 på 200 meter i Rethymno, og 10,01 på 100 meter ved Golden Gala i Roma. Han ble valgt ut til å løpe begge øvelsene i VM i friidrett 2009, og var regnet som en av kandidatene til medalje. Hans beste resultat individuelt i dette VM-et ble femteplass på 200 meter med tiden 19,98, som var ny personlig rekord. Imidlertid var han med og vant gull på 4 x 100 meter stafett.
Brian Littrell
Brian Littrell (født 20. februar 1975) er en amerikansk sanger, mest kjent som medlem i bandet Backstreet Boys. Han utga sitt eget album i 2006: Welcome home. Han er fetteren til forrige medlem i bandet, Kevin Richardson. Brian har en kone som heter Leighanne. Første gang Leighanne og Brian møttes, var da de spilte inn musikkvideoen As long as you love me. Sammen har de en sønn som heter Baylee Thomas Wylee Littrell.
Todalen kirke
Todalen kirke er en langkirke fra 1861 i Surnadal kommune, Møre og Romsdal fylke. Den er en del av Den norske kirke og hører til Indre Nordmøre prosti i Møre bispedømme.
Byggverket er i tre og har 250 plasser.
Punta Gorda (Belize)
Punta Gorda er en liten by ved den karibiske kysten sør i Belize. Den er hovedstad i distriktet Toledo. Punta Gorda har rundt 6 000 innbyggere.
Fra havna i Punta Gorda går det småbåter til Guatemala. Byen har også en liten flyplass, Punta Gorda flyplass, med nasjonale flygninger.
Castel Volturno
Castel Volturno er en bykommune i Provinsen Caserta noen få mil nord for Napoli i regionen Campania. Den ligger ved elven Volturno. Her bor det omkring 24,418 innbyggere. Stedet er kanskje mest kjent fra en voldsepisode den 18. september 2008, da den lokale Camorra kranglet med afrikanske gjenger. Ikke lenge etter døde den verdenskjente afrikanske sangstjernen Miriam Makeba etter en konsert i byen til støtte for myndighetenes kamp mot gjengmentaliteten.
Området ble først befolket av oskere og etruskere, som ga det navnet Volturnum (som ikke har noe med vold å gjøre). Det ble romersk koloni i år 194 før Kristus og fikk bygd en viktig bro over den nevnte elva Volturno i år 95 før Kristus. Etter romerrikets fall forfalt byen som ble mer overlatt til munkene i Montecassino i året 806 e.Kr. Etter et overfall av sarasenerne i 841 fikk biskopen bygd en festning og et slott hvorfra man forsøkte å holde på byen.
Kong Alfonso V av Aragón (1394–1458) ga festningen til sin datter Eleonora d'Aragona på 1400-tallet, hvorpå han i 1460 angrep det på grunn av uenigheter med hennes ektemann baron Mariano Marzano av Sessa (1400–89). De hadde giftet seg i 1444. I dårlig forfatning ble den i 1461 solgt til byen Capua som eide det frem til omkring 1812 da det var store omveltninger i området, som forøvrig ble innlemmet i det nye Italia i 1860.
Elafitiøyene
Elafitiøyene er en kroatisk øygruppe i Adriaterhavet. Gruppen består av 13 øyer, av disse er 3 bebodd hele året. Øyene ligger nordvest for byen Dubrovnik og øst for Pelješachalvøya og øya Mljet. Navnet er av gresk opprinnelse, av elafos som betyr hjort. Øyene er først omtalt av Plinius den eldre i hans verk Naturalis Historia.
De tre største og bebodde øyene er Šipan, Lopud og Koločep. De andre øyene er Daksa, Sveti Andrija, Ruda, Mišnjak, Jakljan, Kosmeč, Goleč, Crkvine, Tajan og Olipa.
Øya Lokrum øst for Dubrovnik regnes av noen som del av Elafitiøyene.
Ikornnes kirke
Byggverket er i betong og har 350 plasser.
Kirkegården ved Sykkylven kirke benyttes også for Ikornnes.
Orange Walk
Orange Walk er den nest største byen i Belize. Den er hovedstad i distriktet Orange Walk. Byen har om lag 13 400 innbyggere (2010).
Live, Love and Believe
Live, Love and Believe er en amerikansk stumfilm fra 1911.
Handling
Harry Ainsworth, en ung mann og alkoholiker som holder til i slummen, blir påvirket til å forandre seg etter påvirkning fra Dorothy Chalmers, en misjonsarbeider. Gjennom hennes gode innflytelse blir Harry etter hvert en bedre mann. Men når han oppdager at han har forelsket seg i henne, velger Harry å forlate området.
Harry verver seg snart til militæret, og etter flere års tjeneste i hæren forfremmes han til løytnant. Ved en militær samenkomst møter han oberst Chalmers, faren til Dorothy. Men nå har Dorothy også fått en annen beundrer, som tyr til bold etter at han tidligere fremstøt ikke blir besvart av Dorothy.
Tetraetylbly
Tetraetylbly (engelsk tetra-ethyl lead, forkortet TEL) er en fargeløs væske med en behagelig lukt.
Den kjemiske formelen for tetraetylbly er (C2H5)4Pb. Tettheten er 1,65 g/cm³, og væsken har et kokepunkt ved ca. 200 °C, under delvis spalting.
Tetraetylbly brukes ofte sammen med tetrametylbly som tilsetningsstoff til motorbrennstoffer (blybensin) for å øke oktantallet (antibankemiddel). Forbindelsen er meget giftig, og det gir opphav til blyforbindelser i eksosen. Av denne grunn er bruken av tetraetylbly forbudt i Norge i dag.
Mathieu van der Poel
Mathieu van der Poel (født 19. januar 1995) er en nederlandsk syklist som deltar i sykkelcross, terrengsykling og landeveissykling.
Han ble verdensmester i sykkelcross i 2015 og europamester i 2017.
Hans far Adrie van der Poel var også profesjonell syklist.
Storkortvinger
Storkortvinger (Staphylininae) er en artsrik (ca. 6600 kjente arter fordelt på 280 slekter) gruppe av biller som hører til familien kortvinger (Staphylinidae). Gruppen omfatter de største artene i kortvinge-familien, men også en del ganske små arter. Disse billene finner man ofte ved møkk, kadavere eller annet råtnende materiale, men de lever ikke av dette, derimot er de rovdyr som spiser ulike slags smådyr de finner der.
Utseende
Middelsstore til store (3 – 40 mm), vanligvis slanke biller, ofte glinsende svarte eller mørkebrune, dekkvingene er rødlige hos mange arter. Hodet er fremoverrettet og noe flatt, ovalt eller firkantet i omriss. Fasettøynene er vanligvis ganske små og flate, men noen arter i slekten Quedius har fasettøyne som dekker det meste av hodets sider. Kjevene (mandiblene) er ofte lange og sigdformede, særlig hos de større artene. Antennene er jevntykke uten en tydelig avsatt kølle, som oftest ganske tynne, men temmelig korte og tykke hos noen av de store artene i slekten Staphylinus. Brystskjoldet (pronotum) er hvelvet og vanligvis minst så langt som bredt. Hos de fleste artene er det blankt uten hår bortsett fra noen få oppstående børstehår, men hos Staphylinus og noen nærtstående slekter er det matt og fint hårkledt. Dekkvingene er vanligvis noe bredere (til sammen) en brystskjoldet, med tydelige skuldre, og vanligvis med fine, flattliggende hår. Hos mange arter er dekkvingene rødlige, hos andre svarte, ofte med en svak metallglans. Bakkroppen er lang og sylindrisk, vanligvis kraftig punktert, ofte med flekker av tette, filtaktige hår. Beina er korte og kraftige. Hos hannene er de innerste leddene av forføttene (føttene på frembeina) oftest noe utvidet, slik at kjønnene kan skilles på formen til frembeina.
Levevis
Storkortvingene finnes ofte på kadavere, ved møkk eller i kompost, og man kunne gjerne tro at de lever av dette, men det stemmer ikke. De er rovdyr som spiser fluelarver og andre smådyr som lever på det råtnende materialet. De voksne billene løper omkring og flyr også godt. Medlemmene i gruppen Xantholinini er lange og tynne med korte bein, og fører en noe mer underjordisk tilværelse, i likhet med gruppen smalkortvinger (Paederinae). Medlemmene av slekten Quedius er gjerne typiske skogsinsekter, mange kan finnes på og ved sopp, noen er også knyttet til hule trær. De fleste artene i den artsrike slekten Philonthus finnes ved gjødsel, og de er ganske tallrike på beitemark. Slektene Staphylinus, Ocypus og Platydracus omfatter noen ganske store arter, svarte, ofte med røde dekkvinger. Meget vanlig er Staphylinus erythropterus, 14 – 18 mm lang med røde dekkvinger. Denne arter spiser blant annet snegleegg og smellerlarver (kjølmark) og kan være nyttig i land- og hagebruk ved at den er med på å holde bestandene av skadedyr nede. Creophilus maxillosus, som er ca. 12 mm lang, svart med gråflekkede dekkvinger og meget store kjever, er vanlig ved kadavere. Om man plukker opp en storkortvinge vil den gjerne kaste opp sitt illeluktende mageinnhold, som trolig tjener som et salgs kjemisk forsvar.
Kammerlader
Kammerladeren var det første norske militære bakladningsgevær, og blant de første bakladningsgeværer i bruk i noe lands forsvar. Kammerladeren ble ladet med ett og ett skudd og brukte svartkrutt. En hendel på siden av våpnenet gjorde det mye raskere å lade enn sammenlignbare våpen.
Kammerladeren var i bruk i mange år i det norske forsvaret, og ble først begynt faset ut ved introdusjonen av Remington «rolling block» i 1867.
Karl August Böttiger
Karl August Böttiger (født 8. juni 1760 i Reichenbach im Vogtland, død 17. november 1835 i Dresden) var en tysk arkeolog og sakprosaforfatter og far til Karl Wilhelm Böttiger.
Norske aktstykker til okkupasjonens forhistorie
Norske aktstykker til okkupasjonens forhistorie er en samling av referater fra hemmelige møter i Stortinget og utenrikskomiteen i de siste årene før 2. verdenskrig, nærmere bestemt fra 1938 til 1940. Samlingen ble utgitt av Johan Scharffenberg i 1950.
Karl August Böttiger
Böttiger, som mot slutten av sitt liv, ble overinspektør ved oldtidssamlingene i Sachsen, var rektor ved gymnaset i Weimar 1791–1804 og kom i denne tiden i nær kontakt med Christoph Martin Wieland, Johann Wolfgang von Goethe og Friedrich Schiller.
Norske aktstykker til okkupasjonens forhistorie
Scharffenberg skriver i forordet at han helt fra de siste krigsårene hadde vært opptatt av hendelsene som førte til at Norge ble trukket inn i verdenskrigen, men at han var blitt forhindret fra å skrive om dem fordi han hadde villet vente til undersøkelseskommisjonen av 1945 hadde avlagt rapport. Senere hadde spørsmålet om Norges inntreden i NATO lagt beslag på tiden hans. Norske aktstykker ble derfor utgitt først i 1950.
Scharffenberg skriver om okkupasjonen i 1940 at han anser det «som den største skam, og dens følger som den største ulykke i Norges historie», fordi den førte til oppgivelse av nøytralitetsprinsippet og i neste omgang førte til at Norge meldte seg inn i FN og NATO. Han mente at Vestmaktene (Storbritannia og Frankrike) hadde forsøkt å trekke Norge inn i krigen mot Tyskland, og at Norge ikke hadde ført en nøytral utenrikspolitikk i årene før 1940. For å skaffe klarhet i begivenhetene forut for krigsutbruddet publiserte han derfor de hemmelige referatene fra Stortingets og utenrikskomiteens hemmelige møter i 1938–1940, som ikke tidligere var blitt utgitt.
Karl August Böttiger
Böttiger var en meget belest og allsidig sakprosaforfatter. Blant hans arbeider kan nevnes Sabina, oder morgenscenen im putzzimmer einer reichen römerin (1803; 3. opplag 1878), Amalthea, oder museum der kunstmythologie und bildenden alterthumskunde (3 bind, 1821-1825) og skriftene om antikkens teatervesen blant Kleine schriften archäologischen und antiquarischen inhalts (3 bind, 1837-1838).
Norske aktstykker til okkupasjonens forhistorie
Boka inneholder referater fra Stortingets og utenrikskomiteens hemmelige møter i årene 1938–1940. Referatene var opprinnelig nedtegnet stenografisk og anbragt i Stortingets arkiv. I 1940 ble arkivet beslaglagt av det tyske sikkerhetspolitiet og sendt til Berlin. Et tysk tidsskrift, Auswärtige Politik, publiserte i 1942 en artikkel som bygde på referatene fra de hemmelige møtene.
Valentina Prudskova
Valentina Aleksandrovna Prudskova russisk: Валентина Александровна Прудскова (født 27. desember 1938, død 23. august 2020) var en sovjetisk fekter som deltok i de olympiske leker 1960 i Roma og 1964 i Tokyo.
Norske aktstykker til okkupasjonens forhistorie
Etter den tyske invasjonen foreslo juristen Herman Harris Aall at regjeringen Nygaardsvolds utenrikspolitikk burde granskes. Han fikk gjennomslag for denne planen hos Hitler i 1942, gjennom Knut Hamsuns formidling. I 1943 nedsatte Quisling en granskningskommisjon med Aall som formann. Kommisjonen begynte å ta kopier av referatene fra de hemmelige forhandlingene. Ved slutten av krigen befant de seg i Oslo, og ble reddet fra tilintetgjørelse på grunn av kommisjonens inngripen. I 1945 ble dokumentene returnert til Stortinget. Avskriftene kom derimot i Scharffenbergs hender, og ble offentliggjort i Norske aktstykker.
Etter at Scharffenberg hadde utgitt boka, holdt Stortingets presidentskap møte 16. januar 1951, og forfattet et brev til Scharffenberg, hvor de uttalte at det hadde vært Scharffenbergs plikt å levere materialene han hadde fått tilgang til tilbake til Stortinget. Scharffenberg svarte at han mente allmennheten hadde krav på innsyn i disse dokumentene. Bokutgivelsen førte også til avisdebatt i Aftenposten og Farmand.
Valentina Prudskova
Prudskova ble olympisk mester i fekting under Sommer-OL 1960 i Roma. Hun var med på det sovjetiske laget som vant lagkonkurransen i florett foran Ungarn og Italia. De andre på laget var Aleksandra Zabelina, Ljudmila Shishova, Tatjana Petrenko-Samusenko, Galina Goroksjova og Valentina Rastvorova.
Richard Andvord
Richard Andvord er navnet til flere personer:
U.S. Army Criminal Investigation Division
U.S. Army Criminal Investigation Division (CID) er en avdeling i det amerikanske Armédepartementet med ansvar for etterforskning av lovbrudd der hæren er involvert. CID har hovedkvarter ved Fort Belvoir i Virginia.
CID etterforsker lovbrudd der hæren, eller ansatte i hæren, er eller kan være innblandet i lovbrudd, fra bedrageri og annen økonomisk kriminalitet til drap, voldtekt og krigsforbrytelser. Avdelingen består av både militære og sivile etterforskere, kalt spesialagenter, samt kriminalteknikere, dataspesialister, polygrafeksperter og kriminaletterretningsanalytikere.
CID ble opprettet 17. september 1971 og er direkte underlagt hærens stabssjef og arméministeren.
Filosofisk praksis
Filosofisk praksis er et samtaletilbud for enkeltindivider eller grupper. Målet er å «filosofere» gjennom samtale.
Det er deltakerne som bestemmer tema gjennom sin «bestilling». Alle tema er i utgangspunktet aktuelle, for alle tema kan være gjenstand for filosofisk refleksjon. Den filosofiske praktikerens viktigste oppgave er å bistå og anspore deltakerne slik at de bringes til å filosofere. Den filosofiske refleksjonen er ment å være åpnende, klargjørende og inspirerende.
Kort historikk
Det var den tyske filosofen Gerd Achenbach (født 1947) som i 1981 åpnet den første filosofiske praksis i den lille tyske byen Bergisch Gladbach, like utenfor Köln. Snart spredte ideen seg til andre land, først til Østerrike (1985 Guenther Witzany, Salzburg), Nederland, siden til USA, Canada, England, Frankrike, Israel, Sør-Afrika og en rekke andre land – deriblant Norge.
Den første internasjonale konferansen om filosofisk praksis ble avholdt i 1994 ved University of British Columbia i Canada. Siden er det blitt avholdt en rekke konferanser, blant annet i Oslo i tiden 13. – 16. juni 2001.
Rundt 1990 åpnet Anders Lindseth den første filosofiske praksis i Norge. Han hadde gått i lære hos Achenbach.
I 1997 begynte åtte «filosofer» under ledelse av Henning Herrestad å trene på det å bli «filosofisk praktiker». Treningen pågikk i to år før en del av dem åpnet egne Filosofiske praksiser. Blant deltakerne i den opprinnelige gruppen på åtte, var også islandske Holmfridur Arnardottir. Hun flyttet siden tilbake til Island og åpnet sin praksis der, kalt Heimspeki.
I 1998 ble Norsk Selskap for Filosofisk Praksis (NSFP) stiftet av de samme filosofene som hadde startet sin trening i Filosofisk praksis halvannet år før. Dette er en sammenslutning av filosofiske praktikere i Norge. Selskapet arbeider med å utdanne og sertifisere nye filosofiske praktikere, samt arrangere ulike filosofiske arrangementer, som Filosoferingens Dag. Det er over 40 ferdige utdannede filosofiske praktikere i Norge i dag per 2007.
For å bli filosofisk praktiker må man ha filosofi mastergrad eller tilsvarende, fullføre kurset i Dialogisk Praksis ved HiBu, samt gjennomføre en tilleggsmodul i filosofisk praksis. Les mer her.
De senere årene har NSFP vært med å etablere filosofisk praksis i Sverige og Danmark.
I 2004 utkom Filosofi for livet skrevet av Helge Svare og Henning Herrestad. Dette er den første boken om filosofisk praksis skrevet av norske filosofer. Den første boken som ble gitt ut i Norge var boken Philosophy in Society.
Filosofisk praksis i grupper
Filosofisk praksis i grupper foregår på mange måter og på mange arenaer.
So Happy It Hurts Tour
So Happy It Hurts Tour er en turné med Bryan Adams.
Filosofisk praksis
Filosofisk praksis i grupper
I Norge har det siden tidlig på 1990-tallet vært arrangert en rekke filosofiske kaféer og det har vært gjennomført en rekke prosjekter med filosofi i skolen. I det nye Kunnskapsløftet er filosofi i skolen holdt frem som et prioritert satsningsområde. Ved Høgskolen i Oslo er det de siste årene utviklet et solid faglig miljø for denne varianten av filosofisk praksis.
Teoretiske forutsetninger
Den sokratiske tradisjonen: Svært mange filosofiske praktikere betrakter Sokrates som en forbilledlig skikkelse for hva filosofisk praksis er og bør være. Det skyldes at Sokrates betraktet filosofien som en livsform og ingen livsfjern akademisk disiplin. Sokrates var først og fremst opptatt av livsnære etiske og eksistensielle spørsmål og fant disse i dagligspråkets ord og vendinger, ikke i esoterisk fagterminologi.
På sin hvileløse søken etter holdbare svar inntok Sokrates en radikalt undrende og spørrende posisjon. «Jeg vet at jeg ingenting vet» var ett av hans berømte credo. I likhet med Sokrates gir ikke en filosofisk praktiker seg ut for å være ekspert, dikterer ikke entydige råd eller foreleser enkle løsninger, men ser det som sin oppgave å søke stadig bedre svar sammen med sine samtalepartnere.
Kants filosofi: Fra Kant har filosofisk praksis hentet inspirasjon til tanken om menneskets grunnleggende autonomi. Ordet kommer av de greske ordene auto og nomos som betyr henholdsvis «å sette seg selv i bevegelse» og «lov». I likhet med Kant antar en filosofisk praktiker at enkeltmennesket er et fornuftsvesen som i prinsippet styrer seg selv etter selvpålagte lover.
Eksistensialismen: I likhet med filosofer innenfor eksistensialismen – som Kierkegaard, Nietzsche, Heidegger og Sartre – er filosofisk praksis opptatt av eksistensielle spørsmål knyttet til frihet, mening, ensomhet, skyld, angst, eksistens, kjærlighet. Som hos eksistensialistene ses slike spørsmål først og fremst i forhold til den betydning de har for den enkelte og ikke som momenter i en upersonlig systematisk teori.
I likhet med eksistensialistene er mange filosofiske praktikere oppmerksomme på livets grenser og vilkår og betrakter derfor menneskelivet som svangert med utfordringer og problemer. I stedet for å se dette som negativt og problematisk, noe det gjelder å luke vekk, betrakter den filosofiske praktikeren livets små og store vanskeligheter som meningsbærende hendelser som rommer muligheter for erkjennelse og menneskelig vekst.
Hermeneutikken: Fra hermeneutikken har filosofisk praksis hentet innsikter knyttet til tolkning og språkbruk. I hermeneutikken slik vi finner den hos Heidegger og hans elev Hans Georg Gadamer – er det en grunnleggende påstand at vi er forstående vesener. Det betyr at vi alltid allerede gjør tolkninger av den tilværelsen vi er kastet ut i. Siden vi er historiske vesener – altså plassert i tid og rom – vil våre tolkninger alltid skje innenfor en bestemt horisont – og ikke fra et absolutt utsiktspunkt. Vi bærer med andre ord alltid med oss ”fordommer” i møtet med det vi vil forstå. For filosofisk praksis innebærer dette en påminnelse om at alle våre teorier er foreløpige, både filosofens og samtalepartnerens.
Fenomenologien: Fenomenologien er en filosofisk bevegelse som ønsker å være tro mot det umiddelbare, individuelle og særegne. Det gjelder, som Edmund Husserl formulerte det, «å gå tilbake til sakene selv». Sakene er i denne sammenhengen fenomenene, altså tingene slik de umiddelbart viser seg for vår bevissthet.
For den filosofiske praktikeren innebærer fenomenologien en påminnelse om å lytte til det gjesten sier uten å la mistanker eller symptomfokus styre tolkningen. Gjestens uttrykk skal leses her og nå, tas for det det er, ikke som et symptom på noe annet, skjult eller bortgjemt.
Dialogfilosofi og nærhetsetikk: Eksistensialismen fokuserer på den enkelte og dennes frihet og har slik en tendens til å løsrive individet fra dets sosiale sammenheng. Dialogfilosofi og nærhetsetikk er to filosofiske retninger som korrigerer dette bildet ved å forstå mennesket som en skapning som er innvevd i relasjoner. I filosofisk praksis har man særlig vært opptatt av Martin Buber og Knud E. Løgstrup. Disse tenkerne minner oss – på hver sin måte – om hva som står på spill i våre mellommenneskelige relasjoner. I forhold til filosofisk praksis innebærer det særlig en påminnelse om hvor viktig og verdifullt det er å lytte, gi rom, anerkjenne, støtte, vise respekt og yte omsorg.
Narrativ teori: Denne teoritradisjonen (en sentral teoretiker her er Paul Ricoeur) peker på vårt uutryddelige og grunnleggende behov for å skape mening i det vi opplever ved å innskrive enkelthendelser i en større, strukturerende sammenheng. For filosofisk praksis betyr dette for det første at det er viktig å slippe frem de fortellingene som kommer og ikke forsøke å presse dem inn i bestemte fortolkningsrammer, for slik å gi gjesten en mulighet til å gi orden til sitt eget liv, på egne premisser. Dernest er det viktig å gjøre gjesten oppmerksom på hvordan fortellinger alltid er uttrykk for et valg, de kunne vært konstruert annerledes. Og i noen tilfeller vil en annen fortelling kunne vise seg å være mer konstruktiv.
Språkfilosofi: I filosofisk praksis står samtalen i fokus. Vi kan derfor si: Det er i og med språket filosofisk praksis utfolder seg. Refleksjoner omkring språk og språkbruk er derfor svært sentralt for filosofisk praksis. Det sentrale temaet er fremfor alt betydningsdannelse eller hvordan tegn konstituerer mening.
The Lonedale Operator
The Lonedale Operator er en amerikansk stumfilm fra 1911, regissert av D. W. Griffith.
Handling
Når faren hennes blir alvorlig syk, blir en ung kvinne nødt til å ta over en telegraf ved en ensom og avsidesliggende jernbanestasjon. Hun får snart beskjed om at det neste toget skal levere all lønnen til et gruve-selskap.
Men dette toget bringer ikke bare pengene, men også et par kjeltringer som planlegger å stjele alle pengene deres. Helt alene ved stasjonen forsøker kvinnen å skaffe hjelp. Men hun blir nødt til å holde kjeltringene på avstand, helt til hjelpen rekker å komme frem.
Verdenscupen i alpint menn 2015/16 — Superkombinasjon / Chamonix
Chamonix arrangerte verdenscupen i alpin Superkombinasjon 19. februar 2016.
Eksterne lenker
Offisiell resultatside
Kolingen
Kolingen var en av den svenske tegneren Albert Engströms mest populære skikkelser. Han var tegnet som en lang alkoholisert boms hvis hovedinteresse var flasken, og han utviste ofte et forbløffende vidd, uteliggersnobb som han var.
Inspirasjonen til Kolingen og hans venn Bobban fikk Engström i Stockholm ved observasjon av stockholmske lasaroner.
Kolingen ble først og fremst foreviget i ettbilders tegninger med en replikk eller replikkveksling, men Engström skrev også noen kortere fortellinger der Kolingen var med.
Miniatur-Wunderland
Miniatur-Wunderland er verdens største modelljernbane, beliggende i Hamburg i Tyskland. Anlegget har rundt 12 kilometer spor, over 800 lokomotiver og over 11 tusen vogner. En stab på over 180 personer bidrar til utvikling og drift av modellanlegget og det benyttes 40 PC-er for å kontrollere driften. Hvert år kommer over en million besøkende for å se anlegget i drift.
Andre Geim
Andre Konstantin Geim (født 21. oktober 1958 i Sotsji) er en russisk–nederlandsk–britisk fysiker og materialviter. Han er oppdager av karbonmaterialet grafén, og har også gjennomført eksperimenter med magnetisk levitasjon som fikk en frosk til å levitere. Dette eksperimentet førte til at han ble tildelt Ig Nobelprisen i 2000.
Konfuciustempel
Konfuciustempler (kinesisk: 孔庙, pinyin: Kongmiao, «konfuciustempel», eller 文庙, Wenmiao, «litteraturtempel») er templer bygde til minne om den kinesiske filosofen Konfucius. Det eldste, i filosofens hjemby Qufu i Shandongprovinsen, ble bygd i år 478 f.Kr. Dette tempelet er også det største, etter mange århundrers gradvise utbygginger. Det ble rasert under kulturrevolusjonen, men er senere blitt gjenoppbygd og restaurert.
Konfuciustempler ble vanlige over hele Kina i takt med at den kinesiske keisermakt utviklet konfuciuskulten, som skulle bli statsbærende. I 195 f.Kr. frembar Han-dynastiets grunnlegger, Han Gao Zu (regj. 206–195 f.Kr.), et offer til Konfucius' ånd ved hans gravmæle i Qufu. Ofringer til Konfulcius' ånd, og til hans mest fremstående disippel Yan Huis ånd, tok til i det keiserlige universitet (Biyong) så tidlig som 241.
I 454 ble det første statlige konfuciustempel bygd av Liu Song-dynastiet i det sørlige Kina (420 til 479). I 489 forordnet Det nordlige Wei-dynasti byggingen av et konfuciustempel i deres hovedstad, det første utenfor Qufu i Nordkina. I 630, forordnet Tang-dynastiet at skolene i alle provinser og fylker skulle ha et konfuciustempel, og dermed kom det til tempelbygging over hele keiserriket.
Konfuciustemplene var ikke bare et sted for å hedre eller dyrke Konfucius, men fungerte mange steder som skoler og lokale for de keiserlige embedsmannseksamener.
Andre Geim
Geim avla sin doktorgrad ved instituttet for faste stoffers fysikk innen det russiske vitenskapsakademiet. Han ble senere professor ved Radboud universitet i Nijmegen, Nederland, og har siden 2001 virket som professor ved University of Manchester. Andre Geim ble tildelt Nobelprisen i fysikk i 2010, sammen med Konstantin Novoselov for oppdagelsen av materialet grafén.
Konfuciustempel
Blant de best kjente er konfuciustemplene Xi'an (nå Steleskogen), Fuzi Miao i Nanjing og konfuciustempelet i Beijing.
Andre Geim
I 2010 ble Geim gjort til kommandør av Den nederlandske løves orden for bidrag til vitenskapen i Nederland. Geim ble i dronningens nyttårsliste for 2012 utnevnt til Knight Bachelor. Han ble dermed adlet og fikk rett til å føre tiltaleformen sir foran sitt navn. Han er medlem av Royal Society.
Konfuciustempel
I tillegg til de egentlige konfuciustemplene som var knyttet til statskulten til Konfucius, holder også mange av Konfucius' etterkommere (medlemmer av slekten 孔 Kong) seg med de sedvanlige kinesiske forfedretempler. Det er også andre templer rundt om som minner om konkrete dåder av Konfucius, og det er private konfuciustempler inne i gamle kinesiske akademier.
Konfuciustempler finnes også utenfor Kina, som for eksempel i Vietnam, Korea, Japan, Taiwan og Indonesia.
Mokasin
Mokasin er en myk sko av skinn som ble brukt av indianere i Nord-Amerika. Typen som tradisjonelt ble båret av skogsindianere, ble sydd sammen av såle og overlær, mens slettelandsindianerne hadde mokasiner der såle og overskinn ble skåret i ett stykke. I tillegg var det mokasiner formet som støvler og leggings.
Den skogsindianske varianten har dannet mønster for moderne skotyper med samme navn, for eksempel «aurlandsskoen».
Czardasfyrstinnen
Czardasfyrstinnen (tysk: Die Csárdásfürstin, ungarsk: A Csárdáskirálynő) er en operette i tre akter av den ungarske komponisten Emmerich Kálmán. Librettoen er skrevet av Leo Stein og Bela Jenbach. Operetten ble uroppført i Johann Strauß-Theater i Wien den 17. november 1915.
Czardasfyrstinnen har blitt filmatisert flere ganger.
Handling
Operetten utspiller seg noe før første verdenskrig på tre forskjellige steder: på varietéen Orpheum i Budapest, åtte uker senere i fyrst Lippert-Weylersheims palass, og til slutt samme kveld i vestibylen til et elegant hotell i Wien. Fyrst Edwin forelsker seg i en ungarsk operasangerinne, noe som ikke ble satt pris på av fyrstens foreldre hjemme i Wien.
Sykkylven kirke
Sykkylven kirke (Sykkylven kyrkje) er en arbeidskirke fra 1990 i Sykkylven kommune, Møre og Romsdal fylke.
Czardasfyrstinnen
Handling
Förestillingen varer omkring 2 timer og 30 minutter.
Sykkylven kirke
Byggverket er i betong og har 850 plasser.
Czardasfyrstinnen
Roller
Slektninger og venner til hovedpersonene, teaterhabituéer, varietédivaer, hovmestere, sigøynermusikere og betjenter.
Best kjente sanger og arier
Det musikalske høydepunkt kan kanskje være gjensynet mellom Edwin og Sylva i annen akt: en melankolsk vals i c-moll.
Santa Coloma de Gramenet
Santa Coloma de Gramenet (Gramenet del Besòs) er en spansk kommune i det katalanske comarcaet Barcelonès Nord, i provinsen Barcelona. Kommunen hadde i 2005 118 129 innbyggere.
33. serierunde i Bundesliga 2020/21
33. runde i Bundesliga 2020–2021 startet lørdag 15. mai 2021, runden avsluttet søndag 16. mai med kampen mellom og
Kampfakta
'''Lørdag 15. mai''' <div id="Borussia Mönchengladbach v Stuttgart"> <div id="Freiburg v Bayern München"> <div id="Hertha Berlin v Köln"> '''Søndag 16. mai'''
Internasjonal
Internasjonal er et adjektiv (også brukt som et substantiv) som betyr «mellom nasjoner».
The Long Road (1911)
The Long Road er en amerikansk stumfilm fra 1911, regissert av D. W. Griffith.
Internasjonal
Internasjonal kan også vise til:
The Long Road (1911)
Handling
Edith bestemmer seg for å bli medlem av et kloster, etter å ha mistet forloveden sin til en annen kvinne.
Flere år senere finner Edith ham igjen, nå fattig, og hun hjelper i all hemmelighet familien hans.
Dolgoprudnyj
Dolgoprudnyj (russisk: Долгопру́дный) er en by i Moskva oblast i Russland. Den ligger ved Moskvakanalen, rundt 20 km nord for Moskva. Innbyggertall: 74 000 (2004 est.), 68 792 (folketelling 2002), 70 751 (folketelling 1989).
Bynavnet er avledet av det russiske «Долгий пруд», dolgy prud – «lang dam», etter en lang og smal dam som ligger i den nordøstre delen av byen. Bynavnet blir noen ganger uformelt forkortet til Dolgopa.
Historie
En bosetning ved navn Vinogradovo, beliggende på samme sted som dagens by, var kjent i hvert fall siden 1600-tallet. På 1900-tallet ble så en jernbane bygget, og i 1914 kom en jernbaneplattform på stedet. Bosetningen begynte å utvikle seg, spesielt etter at en luftskipfabrikk ble bygget der i 1931. Luftfartsingeniøren Umberto Nobile arbeidet der i fem år på 1930-tallet. I noen få år på tredvetallet ble bosetningen kalt Dirizjablstroj (oversatt: «luftskipbygging»).
Byen har nå også virksomheter innen maskinbygging, ingeniørvirksomhet og kjemisk industri. Dolgoprudnyj er også gjenstand for en omfattende utvikling med betydelig byggevirksomhet både kommersielt og innen boligbygging, på grunn av dens fordelaktige beliggenhet og som følge av økende etterspørsel etter tomter i Moskvas forsteder.
Saarlands landdag
Saarlands landdag (tysk: Landtag des Saarlandes) er delstatsparlamentet i den tyske delstaten Saarland. Landdagen hadde sitt første møte i oktober 1947 og består av 51 folkevalgte representanter.
Historie
Etter den første verdenskrigen ble Saarområdet (etter elven Saar) utskilt fra Det tyske riket. Mellom 1920 og 1935 var det Landesrat som var den folkevalgte forsamling i området og dermed landdagens forgjenger. Under nasjonalsosialismen fantes ingen folkevalgt forsamling i Saarland.
Etter det tyske nederlaget i den andre verdenskrigen ble Saarland en autonom republikk, som var del av Frankrikes økonomi. En forfatningskommisjon ble innsatt 23. mai 1947 og den 5. oktober 1947 ble det valgt en forfatningsgivende forsamling. Da delstatsforfatningen var vedtatt tok den forfatningsgivende forsamlingen rollen som den første landdagen i Saarland.
Landdagens sammensetning etter 1947
__________
Frida Öhrn
Karriere
I oktober 2018 ga Frida Öhrn ut sin første singel, «The Call» sammen med bandet KlubbN, som består av musikerne Johan Sandborgh, Per Björling og Niklas Lind. Frida Öhrn slo igjennom internasjonalt sammen med gruppen Oh Laura med superhiten «Release me» og har turnert masse sammen med country-trioen Cookies N Beans.
Frida Öhrn har arbeidet med noen av Sveriges fremste musikere i forskjellige sammenheng. Hun ingått i country-trion Cookies N Beans. Hun har vært musikkansvarlig og skuespiller i den politiske forestillingen The Laramie project på Statsteatern i Skärholmen og på hösten medvirker hun i Peter Jöbacks showMed hjärtat som insats på Cirkus i Stockholm.
I 2014 begynte Frida Öhrn som soloartist med debutsingelen «What are you waiting for» och senere samme år ga hun ut EP:n Bang Bang under artistnavnet ÖHRN. På EP:n akkompagneres Frida av ett elektroniskt landskap, med et lydbilde der "Massive Attack og Björk møter åttitallets syntpop og moderne svensk electropop i en mix".
2007 ga hun og Bo Sundström ut albumet Den lyckliges väg. Albumet består av tonesatte dikt av Pär Lagerkvist. Hun medvirker også på Caj Karlssons album Tillsammans med mig der hun synger duetten «Under stjärnorna (en slags roadmovie)». Öhrn har dessuten opptrådt med Arne Domnérus og Uffe Flink. Samtidig har Öhrn som soloartist opptrådt i ulike genre som for eksempel jazz, rock, country, 1940-tallsslagere og viser. På minnekonserten på Nalen etter Arne Domnérus bortgang, deltok Frida Öhrn som den eneste kvinnlig sangartisten, på Arne Domnérus forespørsel.
Diskografi (utvalg)
Cookies 'N' Beans
Oh Laura
McCaughey-syvlingene
Verdens eneste kjente kull med syvlinger som vokste opp ble født 19. november 1997 i Charlisle i Iowa, USA
Syvlingene ble født ni uker for tidlig i Des Moines til Kenny og Bobbi McCaughey. Fra tidligere hadde de en datter, født 3. januar 1996.
Da paret oppdaget at Bobbi bar på syv fostre avslo de selektiv reduksjon og sa at «vi legger dette i Guds hender».
To av barna hadde cerebral parese; den ene ble operert for å hjelpe på ganglaget senere.
«I begynnelsen, for hvert tiende brev som uttrykte glede, fikk vi et brev som beskyldte oss for å utnytte barna og være egoistiske og sløse med verdens ressurser på en så stor familie», sa Bobbi i et intervju i 2007. «''Ingen av våre naboer sa et ondt ord. Her i Carlisle ga de oss privat liv og beskyttelse. Men vi fikk besøk av fullstendig ukjente som banket på bakdøren og spurte om de fikk holde et av barna»''
Paret fikk mange generøse gaver, inklusive et 511 m² stort hus, en varebil, bleier for de første to år, så vel som hjelp til stell, klær og til og med fra Iowa som tilbød college stipend i hvilket som helst universitet i Iowa etter high school. President Bill Clinton ringte personlig og gratulerte foreldrene
Kort tid etter at pressen hadde begynt å skrive om syvlingene mottok foreldrene et personlig brev fra de tre (den gang) gjenlevende Dionne-femlingene. De tre søstrene rådet McCaughey-foreldrene til å holde syvlingene unna sensasjons- og underholdningsmedia, og ikke la dem gå i de samme fellene som deres egne foreldre hadde gjort, men med måte å ønske fjernsyn og Ladies' Home Journal velkommen.
Bobbi McCaughey har lagt merke til at medias oppmerksomhet ikke nødvendigvis betyr at de har gitt mange intervjuer som sier, «Det var all slags stoff i avisene tidligere, men i virkeligheten kom de ikke og spurte oss. De fleste avisene sitere hverandre».
Bobbi og Kenny McCaughey snakker av og til om livets tilskikkelser og er fortsatt motstander av selektiv reduksjon. Bobbi er blitt berømt for sitt sitat: "Well, come to our house, and tell me which four I shouldn't have had!" Familien fortsetter å gå til en baptistkirke i West Des Moines hvor Kenny er diakon.
Den 28. desember 2010 sendte fjernsynsstasjonen TLC (The Learning Channel) en dokumentar om syvlingenes 13. fødselsdag.
Bekkeørret
Bekkeørret eller bekkeaure (Salmo trutta fario) er trolig en genetisk variant av vanlig ørret, som gjennom lang tid har tilpasset seg livet i bekker og tjern. Noen mener også at bekkeørret kan være en egen underart av ørret. Vestafjells kalles også bekkeørret mange steder for krede.
Nathaniel Parker
Nathaniel Parker (født 18. mai 1962) er en engelsk skuespiller, kanskje best kjent for å framstille politiinspektør Thomas «Tommy» Lynley i BBCs krimdramaserie Inspector Lynley Mysteries, på norsk kalt for Inspektør Lynley.
Personlig liv
Parker ble født i London som sønn av forretningsmannen sir Peter Parker og forfatteren Jillian, lady Parker. Han tok utdannelse ved Fox Primary School, Colet Court og Leighton Park School i Reading. Hans bror er filmregissøren Oliver Parker. En annen bror, Alan Parker, er formann i Brunswick Group Ltd. Parker er gift med skuespilleren Anna Patrick, og de bor i London med sine to døtre, Raphaella (født 1998) og Angelica (født 1996).
Skuespiller
I Radio Times' intervju i 2007 uttalte Parker at hans første store sjanse på fjernsyn kom i 1988 da han spilte en episode av «Battle of France» for ITVs storslåtte drama i seks deler av Piece of Cake. Andre tidlige roller var blant annet å spille Wilfred Owen i Derek Jarmans War Requiem, en filmtilpasning fra 1989 av Benjamin Brittens War Requiem og med Laurence Olivier som en eldre soldat i hans siste TV-rolle før sin død, og å spille Edward Rochester i John Duigans filmtilpasning av Jean Rhys' Wide Sargasso Sea (1993).
Parker etablerte sitt omdømme ved å spille i en rekke kostymedramaer for TV, blant annet som Martin Jordan i TV-produksjon av Joanna Trollopes A Village Affair (1995), som Gabriel Oak i ITVs produksjon av Far From the Madding Crowd (1997), som Martin Tanley i komediefilmen Beverly Hills Ninja (1997), som Rawdon Crawley i en BBC-versjon av Vanity Fair (1998), og mest kjent som Harold Skimpole i BBC1s dramatisering av Bleak House (2005).
Fra 2001 og fram til 2007 spilte Parker rollen som inspektør Lynley i den langvarige thrillerserien for BBC1, Inspector Lynley Mysteries, og med skuespiller Sharon Small som sin partner Barbara Havers. Han framstilte Edward Gracey i Disneys filmadopsjon fra 2003 av The Haunted Mansion, og som Albert Speer BBC-produksjonen Nuremberg: Nazis on Trial (2006) og som Dunstan Thorne fantasyfilmen Stardust (2007). Parker hadde også en kortvarig rolle i St Trinian's som ble regissert av hans bror Oliver.
Parker har vært stemmeskuespiller og har lest inn lydbøker, blant annet Eoin Colfers Artemis Fowl-serie for barn.
The Young and the Restless
The Young and the Restless er en amerikansk såpeserie som har gått på CBS siden 1973. Serien er en såkalt «dagsåpe» og blir sendt på dagtid på TV.
Den har vunnet flere Daytime Emmys og andre viktige priser for både skuespillere og forfattere. Den har i flere år blitt regnet som en av de mest populære seriene i USA. På midten av 1990-årene hadde serien rundt 5 millioner daglige seere.
Serien henger tett sammen med Glamour (The Bold and the Beautiful), og samme rollefigurer pleier av og til dukke opp i begge serier. Den meste kjente «crossoveren» er Sheila Carter, som hadde betydelige roller i begge serier, men også andre skuespillere har større og mindre opptredener i begge seriene.
I Norge ble serien sendt på FEM på hverdagskvelder frem til 28. august 2008.
The Long Strike
The Long Strike er en amerikansk stumfilm fra 1911.
Handling
Sjefens sønn overtar virksomheten etter faren sin.
Men han klarer ikke å forhindre en streik, som snart utvikler seg og blir voldelig. Datteren til en av de ansvarlige bak streiken redder ham fra volden, og hjelper til med å få frem en løsning.
Shiguai
Shiguai (kinesisk: 石拐区; pinyin: Shíguǎi Qū) er et bydistrikt i byprefekturet Baotou i den autonome region Indre Mongolia i Folkerepublikken Kina.
Det har et areal på 619 km² og teller ca. 60.000 innbyggere.
International Harvester
International Harvester var et amerikansk selskap som produserte redskaper for jordbruk og skogbruk og et utvalg av biler. I tillegg produserte selskapet våpen og kjøretøy for den amerikanske hæren i tiden etter andre verdenskrig.
International ble dannet i 1902 da McCormick Harvesting Company slo seg sammen med fire andre selskaper til et stort konsern med 25 000 ansatte. Grunnleggeren av McCHC var Cyrus Hall McCormick (1809–1884), oppfinneren av den mekaniske slåmaskinen.
Selv om IH startet med å produsere jordbruksmaskineri, så hadde de en viss suksess med andre kjøretøyer, for eksempel skolebusser. Deres lette firehjulstrekkere, deriblant Scout, solgte også bra.
Mesteparten av IH ble kjøpt opp av Case Corporation (nå CNH) i 1985. De produserer fremdeles traktorer og anleggsmaskiner under merket Case IH. Lastebildivisjonen ble til Navistar International Corporation, siden Case beholdt IH-merket.
International i Norge
IH ble importert til Norge fra 1926 av Osmond Motor A/S. Allerede i 1922 ble de første kjøretøyer av merke IH registrert i Norge, men importfirmaet A/S International Harvester Company var opptatt av markedet for landbruksmaskiner, dermed skulle organiserte import av lastebiler skje i regi av det nye firmaet dannet av Johan Martin Osmundsen, som hadde flere års erfaring som bilforhandler i USA fra 1904 til 1921.
Mange andre bilimportører i perioden bygde norskutviklede 7-seters drosjekarosserier på amerikanske personbilrammer, og Osmond Motor gjorde et forsøk på IHs varebilrammer. I begynnelsen importerte Osmundsen chassiser fra USA, fram til 1930 var S-serien tilbudt overfor kundene som stort sett var flåtekunder som trengte komplette bilflåter. I 1934 kom C-serien, og tre år senere den moderne D-serien. Skabo Jernbanevognfabrikk A/S på Skøyen sto for byggingen. Det ble også bygget drosjekarosserier til IH i Skien og Bergen. Det totale antallet ble på rundt 100 biler bygget i årene 1934–1938. I 1938 avslørte registeringsarkivet at det var 114 registrerte kjøretøyer av merke IH solgt i dette året.
Osmond Motor A/S hadde et ganske bredt tilbudslager av ulike kjøretøyer fra IH, og D-serien var en suksess i det lite markedet i Norge med et moderne og strømlinjede utseende. I slutten på 1930-tallet var IH også tidlig ut i Norge med fremskutte lastebiler, dvs. bulldog-lastebiler med førerhus reist over drivakselen. Bergen kommune anskaffet seg seks slike chassis av type D-300, for bruk som renovasjonsbiler.
Etter krigens slutt i 1945 ble det norske markedet redusert for International. Osmond Motor fikk ikke lengre flåtekunder. Kundegrunnlaget besto av mindre bedrifter, enbilseiere og spesialnisjemarked som brannbiler og ambulanser. Det forbedret seg i 1960-årene da firmaet utvidet tilbudsprogrammet ved å importere anleggsmateriell fra andre produsenter, slik at produktprogrammet for International var ganske bredt inkludert industritraktorer og motor. I 1975 ble de lette lastebilene sløyfet fra modellprogrammet, og dette ble avslutningen av lastebilsalget i Norge. I 1976 ble de siste fem International lastebiler registrert, og Osmond Motors samarbeid med International opphørte.
Sexologi (tidsskrift)
Sexologi var et sexologisk tidsskrift som ble startet i 2003, og ble gitt ut to ganger årlig. Det eies og driftes av Norsk forening for klinisk sexologi (NFKS).
Dette fagtidsskrift ble etablert av det første studentkullet som tok eksamen i sexologi ved Universitetet i Agder (UiA) i 2003. Den første redaktøren var Bernt Barstad. Siden da har tidsskriftet hatt flere redaksjoner og redaktører: Margrete Wiede Aasland, Peter Zachariassen, Stine Kühle-Hansen og Svein Øverland.
Sexologi kom først ut som en papirutgave, men fra 2009 har bladet kommet ut online. Det har to seksjoner, både en temadel og en medlemsdel. Sexologi inneholder fagartikler, intervjuer, bokomtaler, nyheter innen forskning og annet relevant for det sexologiske fagmiljøet i Norge. Sexologi kunne leses på nettsiden til Norsk forening for klinisk sexologi (NFKS). Siste utgave kom i 2013 og nettsiden med tidsskriftet er nå arkivert.
Dasycerinae
Dasycerinae er en liten gruppe av biller som i dag gjerne blir regnet til familien kortvinger (Staphylinidae). Tidligere var det vanlig å regne dem som en egen familie, Dasyceridae. De finnes ikke i Norge, men to arter forekommer i Mellom-Europa. Der er små, brune biller som lever av sopp, utseendemessig kan de ligne på familien skimmelbiller (Latridiidae).
Utseende
Små (1,5 – 2,4 mm), brune biller, sterkt knudrete og med påfallende opphøyde lister på brystskjold og dekkvinger. Normalt er kroppen dekket av et størknet sekret. Antennene er ganske lange, de to innerste leddene er omtrent kuleformede, de tre ytterste danner en kølle mens leddene i midten er svært tynne. Fasettøynene er små og runde. Brystskjoldet har opphøyde lengdelister og en tydelig avsett sidekant, varierer sterkt i formen. Dekkvingene er ganske brede og ulikt de fleste andre gruppene i familien kortvinger dekker de hele bakkroppen. De har skarpt opphøyde lengdelister og rekker av grove punktgroper mellom disse. Beina er middels lange og slanke.
Levevis
Billene er knyttet til sopp og spiser sopphyfer og råtnende plantedeler. Den kan finnes i løvstrø og i død ved.
Morning Musume
Morning Musume (også Momusu) er en japansk jentegruppe. De er hovedgruppen av ''Hello! Project,'' og hadde en rekord på den jentegruppen som har høyest antall solgte singler i Oricon charts før AKB48 overgikk dem i 2012.
Max Schreck
Maxmillian Schreck, ofte bare kalt Max Schreck, (født 11. juni 1879 i Berlin, død 26. november 1936 i München) var en tysk skuespiller.