cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Ligning (matematikk)
Transcendente ligninger
En transcendent ligning er en ligning som inneholder en transcendent funksjon. Eksempel på transcendente funksjoner er trigonometriske funksjoner, logaritmefunksjoner og eksponentialfunksjoner. De følgende ligningene er eksempel på transcendente ligninger:
Funksjonalligninger
Funksjonalligninger er ligninger der den ukjente er en funksjon. Alternativt kan en si at en funksjonalligning er en ligning som definerer én eller flere funksjoner implisitt. Et eksempel på en funksjonalligning er gitt ved d’Alemberts ligning:
som har løsningene
der c er en vilkårlig konstant.
Differanseligninger
En differanseligning er en ligning der den ukjente er en funksjon og som inneholder differanser mellom funksjonsverdier. En differanseligning kan være i form av en rekursjonsformel:
Differenseligninger opptrer ofte i forbindelse med numerisk løsning av differensialligninger.
Differensialligninger
Svært mange problemstillinger i fysikk krever at en løser en eller flere differensialligninger.
Ordinære differensialligninger
Her er f den ukjente funksjonen, mens funksjonene qi (i = 0,1,2) er kjente.
Partielle differensialligninger
En partiell differensialligning er en ligning der den ukjente er en funksjon i flere variabler, og der ligningen inneholder den partiell deriverte av denne funksjonen. Ordenen til ligningen er lik ordenen til den høyeste deriverte. Et eksempel er Laplaceligningen i tre frie variable:
Ligningen er en andre-ordens partiell differensialligning.
Integralligninger
En integralligning er en funksjonalligning som inneholder et eller flere integral av den ukjente funksjonen. Et eksempel er gitt ved Volterras integralligning av første slag:
Her er K(x,t) og g(x) kjente funksjoner, mens f er funksjonen som skal bestemmes.
Integro-differensialligninger
Integro-differensialligninger er funksjonalligninger som inneholder både deriverte og integral av den ukjente funksjonen.
Eirik Heia Pedersen
Eirik Heia Pedersen (født 3. januar 1989) er en norsk håndballspiller fra Arendal. Han spiller i REMA 1000-ligaen for ØIF Arendal. I 2015 spilte han tre kamper for Norges herrelandslag i håndball.
Gambia under Kortbane-VM i svømming 2014
Gambia deltok under Kortbane-VM i svømming 2014 i Doha, Qatar fra 3. - 7. desember 2014.
Hanns Oberlindober
Hanns Oberlindober (født 5. mars 1896 i München i Tyskland, død 6. april 1949 i Warszawa) var en tysk nasjonalsosialist og leder for NSDAPs arbeid overfor krigsofre fra første verdenskrig.
Liv og virke
Oberlindober utdannet seg ved det humanistiske gymnas i Berlin-Friedenau. I 1914 – 1918 deltok han i første verdenskrig og ble dekorert med Jernkorset av 1. og 2. klasse. Han ble medlem av det tyske nazipartiet i 1922. Fra 1924 til 1929 representerte han partiet i bystyret i Straubing – tidvis som leder for NSDAP-gruppen. I den paramilitære Sturmabteilung nådde han graden som Gruppenführer (general). I 1930 ga han ut tidsskriftet Der Dank des Vaterlands heraus. Den viktigste rollen i denne perioden var imidlertid ledelsen av kontoret for krigsofre i NSDAP. Ved riksdagsvalget i september 1930 ble Oberlindober valgt inn som representant for Breslau.
Etter den nasjonalsosialistiske maktovertakelsen ledet han partiets velferdsorganisasjon for ofre fra første verdenskrig (NS-Kriegsopferversorgung). Han arbeidet også som rådgiver for riksarbeidsministeren og skrev også en rekke propagandaskrifter.
Etter andre verdenskrig satt Oberlindober i amerikansk krigsfangeleir. I 1948 ble han overført til Polen hvor han døde i 1949 på et sykehus i Warszawa.
Stefan I Nemanja
Stefan I Nemanja av Raška (født rundt 1113 i Ribnica, død 13. februar 1199 på Hilandar Athos), var en serbisk fyrste av Huset Vukanović, som hersket over den stor-serbiske middelalderstaten Raška (1066–1099) og gjennom erobring også over den serbiske småstaten Zeta fra 1086, etter at fyrstedømmet ikke maktet å forsvare sin stat effektivt etter Konstantin Bodins død.
Stefan var sønn av en serbisk prins som var blitt tvunget i eksil til Ribniza (Podgorica), og som etterhvert havnet i konflikt med sine brødre lengre nord og øst. Faren var ortodoks kristen, men grunnet katolisismens sterke stilling i Zeta lot han Stefan døpes romersk-katolsk.
Da Đorđe av Duklja måtte gå i eksil til Raška i 1118 fulgte den unge Stefan med, og ble der døpt på ny, denne gang ortodoks. Han giftet seg der og fikk sønnene Vukan og Stefan. På dennen tiden var keiseren i Bysants svært aktiv og hadde stor innflytelse over Raška, og Stefan forsøkte med vekslende hell å alliere seg med keiseren. Han kastet seg inn i bysantinernes krig mot Ungarn, og startet i 1166 oppgjøret med sine brødre.
Etter å ha seiret og blitt utropt til storfyrste av Raška, kom Stefan i konflikt med Bysants, men beseiret keiseren militært. fra 1171 allierte han seg med Venezia mot bysantinerne, snart også med Ungarn og Det tysk-romerske riket. Dette gikk dårlig, keiser Manuel I Komnenos seiret i 1172 og Stefan ble først noen senere gjeninnsatt i Raška, denne gang som lojal, bysantinsk vasall. Han gikk straks i gang med å bekjempe og forfølge de gnostiske bogomilene, og anså seg i 1180 løsrevet fra sitt bysantinske lojalitetsbånd da keiser Manuel I Komnenos døde. Motivert av Bysants' svakhet gikk Stefan i ny allianse med Ungarn og drev bysantinerne nesten helt ut av Balkan. På denen tiden hersket han også over Niš og gjorde byen til sin hovedstad.
Raška inntar Duklja
Under Stefan nådde det serbiske kongedømmet et høydepunkt. Han grunnla Huset Nemanjić, og inngikk i 1187 fred med Normannerne, Ragusa. I 1189 allierte han seg med Fredrik Barbarossa og ble med i Det tredje korstoget, hovedsakelig i Balkan ved å støtte Fredriks angrep på Bysants. Samme år døde Mihailo I av Duklja, og serbernes styre der ble endelig befestet også dynastisk.
Et midlertidig tilbakeslag i 1190 – da Fredrik barbarossa inngikk fred med Bysants – hindret ikke at staten Raška overlevde under Stefans aldrende men kyndige ledelse. Sønnen Stefan II giftet seg med en bysantinsk prinsesse og alliansen bestod – i felles front mot herskerne av Bulgaria. Angrep fra Ungarn i 1193 ble slått militært tilbake av serberne under 82-årige Stefans ledelse.
Klostertilværelse
I 1195 trakk han seg tilbake til klosterlivet, og lot sønnen Stefan II overta styret av Raška, selv om broren Vukan var eldre. 1196 gikk han i Studenica-klosteret, og året etter i Vatopedi-klosteret på Athos i Hellas. Stefan ble opphøyet til ortodoks helgen i 1200 under navnet St. Symeon. Det ble fortalt at undere skjedde etter hans død i kloster ved Athosfjellet.
I 1219 ble Stefan Is sønn Đorđe Nemanjić, utropt til konge av Duklja-Zeta.
Mellus
Mellus eller hvitfly (Aleyrodidae) er en gruppe med plantelus som danner en overfamilie for seg, Aleyrodoidea. De er insekter med sugende munndeler og hører til i den store gruppen nebbmunner. Det er bare funnet seks arter i Norge, de fleste i drivhus, men det forekommer noen flere i våre naboland.
Utseende
Små, spinkle insekter (vingespenn vanligvis omtrent 2 mm, opptil 4 mm), kroppen og vingene er mer eller mindre dekket med et hvitt støvlag (finfordelt voks). Hodet er smalere enne thorax, bredere enn langt, med små fasettøyne. Sugesnabelen er bøyd tilbake under kroppen og når omtrent til midthoftene. Antennene er tynne og består av seks ledd. Vingene er avrundede, store, men spinkle, årenettet begrenser seg gjerne til en enkelt gaffel midt i vingen, eventuelt med en lengdeåre i den bakre delen i tillegg. Hannene har store, tang-aktige ytre kjønnsorganer. Nymfene er flate og mer eller mindre ovale, uten synlige antenner, bein eller vingeknopper. De kan ha lange, håraktige vokstråder.
Levevis
Alle artene lever av å suge sevje fra planter. De kan bli svært tallrike og setter da tydelige spor etter seg på plantene. Hvert stikk etterlater seg en lys flekk, slik at hele planten kan blekne når de forekommer i store mengder. Mellusene er vanligvis haplodiploide, det vil si at befruktede egg gir opphav til hunner og ubefruktede egg (med det halve kromosomtallet) til hanner. Noen få arter er parthenogenetiske, det vil si uten kjønnet formering. Et spesielt trekk ved mellusene er at utviklingen først går gjennom tre ordinære nymfestadier, som er ubevegelige, men drikker plantesaft, så et fjerde nymfestadium som ikke tar næring til seg. Dette blir ofte kalt et "puppe"-stadium, men det er ikke noen virkelig puppe, siden det ikke skjer noen total omorganisering av kroppsbygning og organer. "Puppe"-stadiet er innkapslet i en kapsel av voks som står igjen etter at det voksne insektet er klekket.
Lockheed T-33 Shooting Star
Lockheed T-33 Shooting Star var et amerikansk en-motors treningsfly som fløy første gang 22. mars 1948 under betegnelsen TF-80C. Flyet var en direkte utvikling av jagerflyet F-80 Shooting Star. Lockheed produserte 5 771 T-33 mellom 1948 og 1959. i tillegg ble flyet produsert i Canada som CT-133 Silver Star, og i Japan.
Det amerikanske flyvåpenet var den største brukeren av flyet, men omkring 700 fly ble levert til den amerikanske marinen som TV-2 SeaStars, men fikk betegnelsen T-33B etter 1962. Flyet ble eksportert og tjenestegjorde i over 30 flyvåpen, deriblant det norske Luftforsvaret.
.cn
Administrasjonen av domenenavn i Kina gjøres gjennom en avdeling av Departementet for Informasjonsindustri. Dette departementet fører tilsyn med alt fra telekommunikasjoner til kringkasting, omtrent som FCC i USA. Registreringsenheten vedlikeholdes av China Internet Network Information Center (CNNIC). De faktiske registreringene gjøres gjennom kommersielle registrarer i likhet med i andre deler av verden. Neulevel har inngått et partnerskap med CNNIC for å markedsføre .cn utenfor Kina.
Registrering
Som i de fleste andre land kan folk registrere domenenavn på andre nivå. Det finnes imidlertid forhåndsbestemte domener for visse typer organisasjoner og geografiske beliggenheter. Tredjenivå registreringer var tilgjengelige før registreringer på andre nivå ble tilgjengelig i 2004, og tredjenivås registranter ble gitt førstevalget på å få sitt navn på andre nivå da dette ble åpnet.
Domenenavn med kinesiske tegn
Domenenavn med kinesiske skrifttegn kan også registreres på andre nivå under .cn toppnivådomenet.
Videre så foreslår CNNIC også kinesiske domenenavn i .公司 (.com på kinesisk), .网络 (.net på kinesisk) og .中国 (.kina på kinesisk). Imidlertid så er dette alternative registreringssystemet ikke anerkjent av ICANN og er bare tilgjengelig via innenlandske registrarer.
Eksterne lenker
סיומת אינטרנט Toppdomän
Lars Pedersen
Lars Pedersen er navnet til flere personer:
Tomb Raider (videospill)
Spilleren påtar seg rollen som en arkeolog og eventyrer Lara Croft, som forsøker å navigere gjennom en rekke gamle ruiner og gravplasser på leting etter en eldgammel gjenstand. Spillet er delt inn i fire områder: Peru, Hellas, Egypt og det tapte kontinentet Atlantis. Et treningsnivå satt til Lara Crofts hjem ved Croft Manor er også tilgjengelig. Spillet presenteres i tredje person-perspektiv. Dersom karakteren blir drept, må spilleren begynne fra et tidligere lagringstidspunkt.
Formålet med Tomb Raider er å lede spilleren gjennom en rekke graver og andre områder, på leting etter skatter eller andre gjenstander. På veien får spilleren også problemer på grunn av farlige dyr og andre skapninger, samtidig som hun samler på gjenstander og blir nødt til å løse forskjellige gåter. Bevegelser i spillet er variert, og muliggjør komplekse interaksjoner med resten av miljøet. Når våpnene blir trukket, låser spilleren seg automatisk til eventuelle mål i nærheten.
Som standard bærer karakteren to pistoler, med uendelig ammunisjon. Men det er også mulig å finne andre våpen, inkludert en hagle. Gjennom hvert trinn av spillet kan det være en eller flere hemmeligheter. Å oppdage disse hemmelighetene er valgfritt, men hvis spilleren oppdager en slik hemmelighet blir man vanligvis belønnet med ekstra gjenstander.
Handling
I Los Alamos County, New Mexico, forårsaker en atom-prøve en gigantisk eksplosjon som avslører et eldgammelt apparat begravet langt under ørken-overflaten. I nåtidens Calcutta kontaktes arkeolog og eventyrer Lara Croft av Larson Conway, som arbeider for en velstående forretningskvinne Jacqueline Natla. Natla ønsker å ansette Lara Croft for å finne en mystisk gjenstand kjent som Scion fra graven til Qualopec - en tidligere hersker over Atlantis - i fjell i Peru. Lara oppdager at et annet Scion-stykket gravlagt under et gammelt kloster kalt St. Francis 'Folly i Hellas.
Ved klosteret oppdager spilleren graven etter Tihocan, en annen hersker over Atlantis. Etter å ha fått tak i begge delene av Scion, får Lara Croft en visjon som avslører at den tredje og siste delen av Scion var skjult i Egypt etter at den tredje atlantiske herskeren - en forræder som brukte gjenstanden til å skape en ny rase av mutanter - ble fanget av Tihocan og Qualopec. Men på vei gjennom Egypt til den tapte byen Khamoon, blir det en konfrontasjon mellom Lara Croft og Larson - som blir drept. Lara blir deretter tatt i bakhold av Jacqueline Natla, som forsøker å stjele Scion å gjennomføre hennes egne planer.
Hildeprand
Hildeprand, død etter 744, var medkonge under kong Liutprand i Det langobardiske kongerike fra ca. 735 og enekonge en kort periode i 744 etter Liutprands død. Han ble styrtet av hertug Ratchis av Friuli.
South District
South District, eller Southern District, kan vise til:
Hildeprand
Bakgrunn
Langobardene var et germansk folkeslag som var på vandring sørover og østover i Europa tidlig i folkevandringstiden. De nevnes allerede hos den romerske historikeren Tacitus i hans bok Germania fra 98 e. Kr. og de ble av ham betegnet som dyktige krigere. Fra 568 hersket de over store deler av Italia i det vakuum som hadde oppstått etter Vestromerrikets fall på 470-tallet og østgoternes knusende nederlag rundt 550. Det langobardiske riket i Italia varte fram til 774 da frankerne under ledelse av Karl den store i samarbeid med pavekirken beseiret langobardene og de klarte aldri senere å etablere noe eget rike.
Veien til makten
Hildeprand av sønn av hertug Sigiprand av Asti og nevø av kong Liutprand. Han var også hertug. Han deltok i Liutprands suksessfulle beleiring av Eksarkatet Ravenna i 734. Rundt denne tiden ble Liutprand syk og man fryktet at han ville dø. Adlen utropte Hildeprand til ny konge, men Liutprand frisknet til igjen. Han skal ikke ha vært tilfreds med utnevningen av Hildeprand, men han følte han måtte akseptere den.
I 739, mens Liutprand førte krig mot Hertugdømmet Roma, førte Hildeprand krig mot kirken i Ravenna. I august samme år kom også Liutprand til Ravennaområdet og angrep Hertugdømmet Pentapolis, et hertugdømme som var underlagt eksarken av Ravenna.
I 743 hadde Liutprands helsetilstand igjen forverret seg, og det hadde på denne tiden også dannet seg en pavevennlig opposisjon ledet av hertug Ratchis. Liutprand døde i 744 og Hildeprand ble av aristokratiet i Pavia (langobardrikets hovedstad) utnevnt til etterfølger i nærvær av den langobardiske hæren. Han hadde allerede markert seg som tydelig motstander av både Østromerriket og pavestolen, men han ble etter noen få måneder styrtet i en oppstand ledet av Ratchis som raskt sluttet fred med paven.
Luring
Luring, engelsk trickster (fra to trick, «å lure»), er en mytologisk figur som uttrykker en skikkelse som ved sin sluhet lurer andre og eventuelt dummer seg selv ut. Som hovedfigur fungerer luringen som en form for antihelt.
I mytologier og i studiet av eventyr, fabler, folkeminne og religion fyller luringen eller tricksteren en bestemt rolle eller funksjon for en gud, en ånd, et menneske, eller et antropomorfistisk (menneskelignende) dyr som gjør lureri eller «triks» eller på andre måter fornærmer eller unnlater å adlyde anerkjente regler og normer for oppførsel. Et karakteristisk eksempel på en slik figur er Loke i norrøn mytologi som både oppfører seg ondskapsfullt (som ved Balders død ) og samtidig innehar egenskaper som er nødvendige når drastiske tiltak er påkrevd (som når Tors hammer blir stjålet ).
Mens en luring krysser flere kulturelle tradisjoner er det betydelige forskjeller mellom de ulike luringene i tradisjonene til mange innfødte, ikke-vestlige folk og de i den vestlige (europeiske og nordamerikanske) tradisjonen:
Innfødte eller ikkeeuropeiske luringer skal ikke bli forvekslet med den europeiske fiktive picaro (jfr. Pikaresk roman). En av de viktigste forskjellene er at «vi kan se i den indianske luring en åpenhet for livets mangfold og paradokser som mangler i den moderne europeiske-amerikanske moralske tradisjonen». Det er blitt foreslått at begrepet «trickster» i betydning luring ble sannsynligvis først benyttet i denne konteksten av mytesamleren Daniel Garrison Brinton i boken Myths of a New World, 1885.
Mytologi
Ofte framviser luringfiguren en fleksibilitet i kjønn og form, skifter kjønnsroller og inngår i motsatt seksuelle roller. Slike figurer opptrer mytologier hos den amerikanske urbefolkningen hvor de er sagt å ha et vesen av to ånder. Loke, den norrøne luring framviser tilsvarende fleksibilitet i kjønn og blir ved ett tilfelle også gravid. Interessant nok deler han muligheten til å skifte kjønn sammen med Odin, den øverste norrøne guddom som deler mange av de samme karaktertrekk med luringen. Den norrøne mytologien representerte antaelig både et speilbilde og et vrangbilde av vikingtidens sosiale orden. «I motsetning til æsekulten som er fellesgermansk, er vanekulten særnordisk. (...) Vanekulten står i tydelig motsetning til Odinkult – mystisk har polariteten fått uttrykk i myten om krigen mellom æser og vaner». Forestillingen om Odin innebar både feminine og maskuline sider, mer eller mindre seksuelle, som vanligvis knyttes til vanene. Disse egenskapene innebærer en opplagt tvetydighet når det gjelder sosiale kjønnstilhørighet, og kan sannsynligvis knyttes til ekstatisk side av Odinskikkelsen, «Odins rolle som den største seidmannen, en kunst Frøya lærte ham» og «antyder at atferd og handlinger som vikingtidens mennesker betraktet som tilhørende kvinnesfæren, også forekom i sentrale elementer i Odinskulten.».
I tilfellet med Lokes graviditet ble han tvunget av gudene til å stoppe en jotne fra å reise en mur rundt Åsgard for dem i løpet av et halvannet år var gått. Som lønn skal han ha solen, månen og Frøya. Gudene går med på anbudet da de ikke tror han vil klare det i tide, men jotnen har en kjempesterk hest ved navn Svadilfare. Gudene innser at dette går galt og det er Loke som løser problemet ved å forvandle seg til hoppe og trekker jotnens magiske hest ved vekk fra dens arbeid. Loke selv betaler en pris som ikke var ærefull ved senere å føde et føll som hadde åtte bein og ble kalt for Sleipner og som siden ble Odins ganger.
I en del kulturer er det dualistiske myter som innebærer to demiurger (verdensskapere) som skaper verden, eller to kulturhelter som ordner verden – på et komplementært vis. Dualistiske kosmologier er tilstede i mytologier på alle kontinenter og viser stor ulikheter og mangfold: de kan innebære kulturhelter, men også demiurger (eksemplifisere en dualistiske verdensskapelsemyte i det siste tilfellet) eller andre vesener. De to heltene kan fullføre eller samarbeide, de kan framtre som nøytrale eller være kontraster som gode i motsetning til onde, være av samme betydning eller atskilt som mektige i motsetning til svake, være brødre (også tvillinger) eller ikke i slekt i det hele tatt.
Loke
Luringfiguren er en av de mest komplekse figurer å få forståelse for, og de færreste forskere har greid det. Folke Ström har beskrevet Lokeskikkelsen som «bisarr, burlesk, infam og lumsk», skjønt ikke bare negativ, men også «intelligent, leken, full av spillopper». Han er narren, luringen, mellommannen, formidleren, klovnen og til sist forræderen og svikeren.
Loke, norrønt Loki, står i en særlig stilling i den norrøne gudeverden. Han er født av jotunslekt, men bakgrunnen er innfløkt og uklar. Jotnen Fårbaute er hans far og moren synes å være Lauvøy eller Nål, og han er innlemmet i gudenes verden gjennom fosterbroderskap med Odin. Hans betydning er stor: ofte er det ham som setter begivenhetene i gang og har ofte en hovedrolle i de mange fortellingen.
Snorre Sturlason beskriver Loke som følgende:
Det synes ikke som om han noen gang ble dyrket som en guddom, ingen kult er blitt avdekket rundt hans navn eller stedsnavn knyttet til hans figur. Navnet er ikke overbevisende blitt tydet etymologisk tolket. Eldre granskning tok ham for å være en nordisk versjon av den kristne djevelen, ifølge Anne Holtsmark, og det er en viss navnlikhet mellom Loke og Lucifer som ga grunnlag for denne teorien. Også Snorre så andre likheter, ifølge Holtsmark, og han benyttet, som kristen forfatter, samme ord som i kristne legender i omtalen av djevelen. «Likevel er det ikkje på noko punkt mogeleg å seie at ein Loke-myte er lage direkte etter ein kristen legende».
I mange fortellinger er Loke mer slu enn han selv har godt av. I myten om Idunn og jotnen Tjatse er han en ren komisk figur. I ørneham forsøker han å slå jotnen, men blir hengende igjen etter en stang og slept over stokk og stein inntil han ber om nåde. I en annen fortelling narrer han Tor avgårde uten sine jernhansker, hammer eller styrkebelte ettersom Loke hadde blitt tatt til fange og satt i bur i tre måneder og kun løslatt for å lure Tor avgårde på en farlig ferd. I myten om Sleipners opprinnelse blir Loke en biseksuell, både mann og kvinne. Han blir også stundom straffet for sin list som når han skar håret av Siv, Tors hustru, og fikk leppene sydd igjen. Det er først og fremst myten om Balders død som har etablert Loke som ondskapsfull. Med beregnende ondskap sørger Loke for at Balder dør ved at hans blinde og uskyldige bror Hod skyter en pil på av ham av det eneste materiale som Balder ikke var beskyttet mot. Lokes straff for denne udåden er også tilsvarende: han blir slept til en hule og bundet til tre store steiner med tarmene av sin egen sønn. En eiterorm festes over hodet hans og når giften drypper i hodet hans vrir han seg i smerter (og således skapes jordskjelv).
Reven Renard
Den listige reven, kjent som Reven Renard, Reynard, Renart, Reinard, Reinecke, Reinhardus, Reynardt, Reynaerde og ved mange andre skrivemåter er en luringfigur som ble benyttet i mange antropomorfistiske fortellinger og dyrefabler i middelalderens Europa, særlig Frankrike. Navnet er antagelig avledet fra germanske Reginhard, men selve figuren synes å ha hatt sin opprinnelse i fransk folkeminnefortellinger, skjønt en påvirkning fra Æsops fabler og de romerske Faudrus eller Fædrus-samlingene skal ikke utesluttes. En tysk klerk ved navn Nivardus skrev i 1148 et latinsk dikt Isengrimus hvor han omskapte en kort fabel til et langt satirisk dikt om forholdene i samtiden, særlige munkevesenet. Ulven Isengrim opplever mye og hvert dyr utgjorde bestemte dyder eller laster. Noe før, i 1175, hadde Pierre de Saint-Cloud skrevet en fransk versjon av denne fortellingen, Roman de Renart, Reveromanen. Her menes roman en tekst som er overført og omdiktet fra latin til fransk, og ikke roman i den moderne betydning, og besto av noveller på vers. Hovedpersonen er en rødrev ved navn Renart, og fortellingen ble så populær at Renart også ble et navn som betegnet rev (synonymt med goupil på gammelfransk).
Renart har blitt tilkalt til hoffet til kong Edel, eller Leo, løven, for å forsvare seg mot anklager som er blitt rettet mot ham av ulven Isengrim. Andre menneskelignende dyr er bjørnen Bruin, eselet Baldwin, og katten Tibert som alle forsøker å overliste hverandre. Fortellingene er alle satirer mot aristokratiet og presteskapet, noe som gjør Renart til bondestandens helt, eller luring, men først og fremst er fortellingene parodier på de høvisk romanenes kjærlighetsskildringer.
En fortelling som representerer luringtemaet er når Renard besøker ulvehulen hvor Isengrims ulvehustru Hersant er alene hjemme. Hos Nivardus er hun den trofaste hustru, men hos Saint-Cloud blir hun forført av reven, noe som skaper ondt blod mellom reven og ulven. Ulven Isengrim stevner Renard for kongens hoff, anklaget for hor, og hele hoffet blir spurt om deres mening.
Prærieulven
Prærieulvmyten er en av de mest populære i kulturen til urbefolkningen i Nord-Amerika. Prærieulv er en allestedsnærværende vesen og kan bli kategorisert i mange typer. I skapelsesmyter opptrer prærieulven som skaperen selv, men han kan på samme tid være budbringeren, kulturhelten, luringen, og tåpen. Han kan også evnen til å forvandle seg selv: i noen fortellinger er han den vakre og kjekke unge mann; i andre er han et dyr; likevel presenterer andre ham som en makt, en hellig en. I henhold til kråkeindianerstammen, engelsk crow, og andre stammer på de store slettene i USA, Great Plains, er «gamle mann-prærieulven (Old Man Coyote) selve skaperen: Gamle mann-prærieulven ga navn til bisonen, hjorten, elgen, antilopen og bjørnen. Alle disse kom inn i tilværelsen». I slike myter er prærieulv-skaperen aldri nevnt som et dyr, og han kan møte sin dyre-motpart prærieulven: de kan adressere hverandre som «eldre bror» og «yngre bror», og gå og samtale sammen. I henhold til Ake Hultkranz er fremstillingen av prærieulven som skaperen et resultat av et tabu, en mytisk erstatning av det religiøse forestilling av Den store ånd hvis navn var for farlig og/eller hellig til å bli benyttet utenfor en særegen seremoni.
Som kulturhelt opptrer prærieulven i ulike mytiske tradisjoner. Hans mest betydelige heroiske attributter er forvandling fra et vesen til et annet, reise, store dåder, og makt. Han er opptatt av å endre strømmen i elvene, stå på toppen av fjell, skape nye landskap og gi hellige gjenstander til menneskene. I tillegg er tradisjonen hvor prærieulven slåss mot uhyrer. I henhold til det uramerikanske Wasco-folkets tradisjon var prærieulven helten som bekjempet og drepte Tordenfuglen, menneskemorderen, men han greide det kun ved hjelp av Den store ånd: Prærieulven forsøkte så godt han kunne, slåss hardt og han hadde fastet i ti dager før kampen slik han var blitt rådet av Den store ånd. I mange Wasco-myter er prærieulven en rival av ravnen (kråken) om samme prøver: i en del fortellinger oppsto fossen Multnomah Falls på grunn av prærieulvens anstrengelser, i andre fortellinger er det på grunn av ravnen. Oftere enn prærieulven ikke er det er han en luring, men han er alltid forskjellig. I noen fortellinger er han en edel luring, men i andre fortellinger er han ondskapsfull.
Luringen som arketype
I senere folkeminne er luringen inkarnert eller legemliggjort til en listig, dyktig og ondsinnet mann eller vesen som forsøker å overleve verdens farer eller utfordringer ved hjelp av lureri og bedrageri som sitt forsvar. Eksempelvis er det mange typiske eventyr som har en konge som ønsker å finne den beste brudgom for sin datter ved å utlyse flere prøver eller konkurranser. Ingen modig og tapper prins eller ridder makter å vinne konkurransen eller overkomme prøvene før en fattig og enkel bonde kommer. Ved hjelp av sitt gode vett og dyktighet istedenfor rå kraft klarer han unnvike eller lure uhyrer, kjemper og skurker og farer på uortodoks vis. Derfor er det den mest usannsynlige kandidaten som overkommer prøvene og mottar belønningen, gjerne prinsessen og halve kongeriket.
Et eksempel på en slik luring finnes i norske folkeeventyr i figuren Espen Askeladd. I eventyrene synes det som om aske som symbol er det tilsynelatende enkle og mindreverdige, men som viser seg å inneholde det edle og kloke, eksempelvis i eventyret Askeladden som sjal trollenes sølvtenner. Som Askepott har Askeladden den laveste sosialt stilte status ved å være den som passer ildstedet. Aske kan ha rikte assosiasjoner: ilden er livets kilde, det knytter også en jordforbindelse og ydmykhet, men aske kan også symbolisere sorg, noe som også gjenfinnes i brødrene Grimms Askepott-versjon hvor heltinnen sørger over sin mors død.
Luringen er varig arketype som har krysset mange kulturelle grenser og opptrer i et rikt antall sjanger i populærkulturen. Andre tilsvarende figurer er Aladdin, og mer moderne figurer i film som Snurre Sprett (Bugs Bunny) og Landstrykeren (The Tramp, Charlie Chaplin).
Luringens litterære rolle som moderne opprør
Moderne afroamerikansk litterær kritikk har gjort luringfiguren til et eksempel på hvordan det er mulig å overkomme et undertrykkende system innenifra. For år har afroamerikansk litteratur blitt undervurdert av flertallet av den amerikanske litterære kritikk mens dens forfattere var likevel forpliktet til å benytte språket og retorikken til det samme system som forviste afroamerikanere og andre minoriteter til den utstøtte posisjonen som «de andre». Det sentrale spørsmålet var hvordan man kunne overkomme et system med de ord som var skapt og definert av undertrykkerne. Som Audre Lorde forklarte, problemet var at «herrens redskaper (kunne) aldri demontere herrens hus».
I sine skrifter på slutten av 1980-tallet presenterte Henry Louis Gates, Jr. konseptet «signifyin(g)» (betegnende, vise, tilkjennegi). Han hevdet at herrens hus kunne bli demontert med herrens redskaper om disse ble benyttet på nye eller på ukonvensjonelle måter. For å demonstrere denne prosessen siterte Gates samhandlingen funnet i afrikansk fortellende poesi om luringen, her i striden mellom apen og hans undertrykker løven. I henhold til Gates er apen den funksjonelle ekvivalente til luringfiguren i den afrikanske jorubareligionen. Løven fungerer som en autoritetsfigur i hans klassiske rolle som jungelens konge. Løven er den som kommanderer apen, men likevel er det mulig for apen overliste løven i disse fortellingene ved hans bruk av figurative språk. I henhold til Gates «Den betegnende apen er i stand til å uttrykke overfor løven ettersom løven ikke forstår apens diskurs... Apen snakker figurativt i en symbolsk kode; løven tolker eller leser den bokstavelig og må tåle konsekvensene for hans dårskap...».
Det eksisterte før Gates en del foregående analyser av afroamerikanske folkehelter som dekonstruksjonsagenter for den undertrtykkende, hierarkiske systemet. På 1920- og 1930-tallet var Ezra Pound og T. S. Eliot i en brevveksling. Begge forfatteren signerte sine brev med pseudonymer tatt fra Onkel Remus-fortellingene (en betegnelse på en samling afroamerikanske eventyr samlet av Joel Chandler Harris, første gang utgitt i 1881, og syv samlinger til sammen). Eliot var «Possum» og Pound var «Tar Baby». Pound og Eliot skrev begge i den samme «afrikanske slave-dialekten» i disse fortellingene. Dette språklige opprøret var en del av et samarbeidende opprør mellom Pound og Eliot «mot den litterære etablissementet i London». Selv om det ikke var et forsøk på å velte systemet forsøkte de å gi seg selv en ny form for litterær frihet i tradisjonen av luringfigurene i Onkel Remus-fortellingene.
Veikko Lommi
Veikko Kristian Lommi (født 7. november 1917 i Vehkalahti, død 20. juni 1989 i Kotka) var en finsk roer som deltok i de olympiske leker 1948 i London og 1952 i Helsingfors.
Lommi vant en olympisk bronsemedalje i roing under sommer-OL 1952 i Helsingfors. Han var med på den finske fireren som kom på tredjeplass bak Jugoslavia og Frankrike. Roerne på den finske fireren var Veikko Lommi, Kauko Wahlsten, Oiva Lommi og Lauri Nevalainen.
Arkitekturåret 1355
Arkitekturåret 1355 er en oversikt over blant annet fullførte bygninger av arkitektonisk betydning, priser, fødte og avdøde personer med tilknytning til arkitektur i 1355.
Aoria
Aoria er en slekt av biller som tilhører familiegruppen bladbiller (Chrysomelidae).
Utseende
Stort sett middelsstore (ca. 5 millimeter) bladbiller, gjerne mer eller mindre rødlige, ofte med metallisk glans, gjerne tett kledt med korte, lyse, oppstående hår. Antennene er tynne og lange, beina nokså kraftige. Pronotum er betydelig smalere enn dekkvingene.
Levevis
Både larvene og de voksne (imago) er planteetere.
Prinsessen som ingen kunne målbinde
Prinsessen som ingen kunne målbinde er et norsk folkeeventyr som først ble utgitt under tittelen "Spurningen" i Peter Chr. Asbjørnsen og Jørgen Moes første utgave av Norske Folkeeventyr fra 1843, men ble senere også trykket opp i andre utgaver.
Handling
Eventyret forteller om en prinsesse som er «så vrien og vrang i ord», og en konge som lover henne bort til den som kan målbinde henne. Etter hvert blir kongsgården så nedrent av folk som vil prøve seg at de får beskjed om at hvis de mislykkes, så skal de få svidd ørene med et svijern han har liggende i en glohaug. Askeladden og de to storebrødrene drar avsted for å prøve lykken. Underveis samler Askeladden opp to bukkehorn, en utgått skosåle og annet skrot – mener de eldre brødrene, iallfall.
Vel fremme mister de eldre brødrene munn og mæle straks prinsessen viser til glohaugen. Lillebrorens evner som ordsmed, sammen med samlingen av gjenstander han skaffet underveis, gjør imidlertid at han klarer å målbinde prinsessen. Dermed vinner Askeladden både kongsdatteren og halve kongeriket.
Visayas
Visayas (Bisaya på tagalog og andre filippinske språk) er et av de tre geografiske hovedområder på Filippinene (det nordligste er Luzon, og det sørligste er Mindanao).
Navnet Visayas
Det er uklart hva ordet Visayas kommer fra. Én populær forklaring er at ordet kommer fra «Sri Vishaya», navnet på et indisk rike som en gang skal ha kontrollert det sentrale og sørlige Filippinene. Andre mener at det skal være en videreutvikling av et kinesisk ord som betyr "De tre øyene".
Mer nøyaktig hevder første hypotese at navnet er fra 600-tallets thalassokratiske malayiske Srivijaya-riket. På sanskrit betyr sri (श्री) «heldig», «velstående» eller «lykkelig» og vijaya (विजय) betyr «seierrik» eller «fremragende». På 1100-tallet var Sulu-øyene og Visayas-øygruppen enten understilt eller tributtpliktig dette riket.
Landsdelens geografi
Med Visayas menes de filippinske øyene som ligger mellom Luzon og Mindanao (med unntak av de øyene som ligger tettest opp mot disse to største øyene i det filippinske arkipelet). De største øyene (over 50 km²) i Visayas er, etter størrelse:
Landsdelens politiske inndeling
Filippinene er inndelt i 18 regioner, inkludert hovedstadsområdet og noen områder med særskilt politisk-rettslig status. Fire av regionene ligger i landsdelen Visayas, og består (pr. november 2004) av 16 provinser. (Se boksen nedenfor).
Chinthana Vidanage
Chinthana Vidanage (født 31. desember 1981) er en srilankisk vektløfter, som konkurrerer i klasse 69 kilo. Han representerte Sri Lanka under Sommer-OL 2008, der han kom på 16.-plass.
Rooberg
Rooberg (norsk: Rødfjellet, tidligere også kalt Rothen-Hügel) er en 50 meter høy ås ved Sjuhollendarbukta, en bukt på nordvestkysten av øya Jan Mayen. Åsen er ofte nevnt av hollendere som overvintret på Jan Mayen i 1633-34.
Trade in Services Agreement
Trade in Services Agreement (TiSA), ofte omtalt som Tisa eller TISA, er en foreslått internasjonal frihandelsavtale. Avtalens formål er liberalisering av den globale handelen innenfor servicenæringer, og inkluderer bankvesen, helsetjenester og transport. Avtalen omfatter 23 parter, inkludert Norge, EU og USA.
Wikileaks har i en serie av publikasjoner utgitt dokumenter som beskriver detaljer knyttet til avtalen. De første hemmeligstemplede dokumentene knyttet til avtalen ble publisert i juni, 2014. Dokumentene gir innsyn i hvordan avtalen pålegger offentlige myndigheter å likestille utenlandske tilbydere av offentlige tjenester med eksisterende nasjonale aktører.
Queimadas (Paraíba)
Queimadas er en kommune i delstaten Paraíba i nordøstregionen av Brasil.
Peter E. Kenmore
Peter E. Kenmore er en amerikansk entomolog som arbeider med jordbruk. Han sitter som en del av FNs organisasjon for ernæring og landbruk (FAO) som samler og deler kunnskap om hvordan skog og jordbruk samt fiske kan moderniseres, med særlig fokus på forholdene i U-land.
I 1994 ble Kenmore tildelt et større stipend fra The MacArthur Fellows Program som er en stipendprogram som er rettet mot enkeltpersoner for å støtte et fortsatt kreativt og innovativt virke.
Niels Bohr-instituttet
Niels Bohr-instituttet (dansk: Niels Bohr Institutet, opprinnelig Københavns Universitets Institut for Teoretisk Fysik, men kjent under det nåværende navnet – først uoffisielt, senere offisielt) er et institutt tilhørende Københavns Universitet. Det ble grunnlagt av Niels Bohr rundt 1920. Kort etter ble det verdenskjent for forskning i teoretisk fysikk.
Instituttet har fostret adskillige nobelpristakere, spesielt i mellomkrigstiden.
Apoleon
Apoleon er en slekt av hettebiller som borer i ved.
Utseende
Middelsstore (ca. 15 millimeter), avlange, brunlige hettebiller. Hodet er kort og bredt med utstående fasettøyne, ikke dekket av pronotum, som er rundet med skarpe pigger langs kanten. Dekkvingene er jevnbrede.
Levevis
De fleste av hettebillene borer i død ved. Særlig underfamilien splintvedbiller kan leve i ganske tørr og hard ved, for eksempel i møbler og parkett. I naturen lever de i døde greiner, kvister og trestammer, men de kan også utvikle seg innendørs. Noen arter har blitt spredt over hele verden med treverk, og det er ikke uvanlig at eksotiske arter klekkes fra importerte møbler eller tømmer. Mikroorganismer hjelper billene å fordøye veden. Disse billene etterlater seg et karakteristisk, fint boremel (pulveraktig).
Utbredelse
Slekten er utbredt i Sørøst-Asia, fra Myanmar i vest til Java i øst.
Hankjønn
Hankjønn eller hannkjønn kan ha flere betydninger:
A Film Johnnie
A Film Johnnie er en amerikansk stumfilm fra 1914, regissert av George Nichols.
Handling
Charlie forsøker å arrangere sin favoritt-skuespillerinne som er opptatt med å spille inn en ny film for film-studioet Keystone Studio.
Men Charlie opplever bare problemer der, når han forsøker å møte henne.
Bakerens kone
Bakerens kone (originaltittel: La femme du boulanger, også vist i Norge som Synderinnen) er en fransk film fra 1938 regissert av Marcel Pagnol med Raimu, Ginette Leclerc og Fernand Charpini hovedrollene.
Handling
En sommernatt i en idyllisk landsby i Sør-Frankrike stikker bakerens vakre unge kone av, sammen med en kjekk ung gjeter. Bakeren later som hans kone plutselig måtte reise til moren hennes, men folk lar seg ikke narre. Når han går til søndagsmesse, blir han dypt opprørt over det som fremstår som en følelsesløs preken fra en uerfaren ung prest. Etterpå går han til en kafe, hvor han blir offentlig full av pastis.
Resten av landsbyen begynner å lete etter hans forvunnede kone. Kvinnen blir snart oppdaget av en sportsfisker, og hun er sammen med en gjeter - naken. Presten og en lærer fra landsbyen blir valgt for den vanskelige oppgaven å overtale henne til å komme tilbake til hennes ektemann.
ISO 3166-2:GE
ISO 3166-2:ER er Georgias del av ISO 3166-2, som er del av ISO 3166-standarden utgitt av International Orginazation for Standardization (ISO), som definerer koder for navna til hovedinndelingene (f.eks. delstater eller fylker) av alle land med kode i ISO 3166-1.
For Georgia er det definert koder for to autonome republikker, én by og ni regioner.
Hver kode består av to deler, atskilt av en bindestrek. Første del er GE, ISO 3166-1 alfa-2-koden for Georgia. Andre del er to bokstaver.
Endringer
Følgende endringer i Georgias oppslag har blitt kunngjort i nyhetsbrev fra ISO 3166/MA siden ISO 3166-2 først ble utgitt i 1998:
Keilhaus topp
Keilhaus topp er et fjell i Lom kommune i Innlandet. Det har en høyde på 2 355 meter over havet og er blant Norges høyeste topper, men regnes likevel ikke alltid med blant de høyeste ettersom den har en primærfaktor på bare 20 meter. Toppen ligger omtrent 750 meter øst for Galdhøpiggen. Den er oppkalt etter Baltazar Mathias Keilhau.
When
Pedersen startet enmannsbandet i 1983 under navnet Hospital Blimp, men endret etter hvert navnet til When. Bandet opererer innen en rekke ulike musikkstiler og blander elementer fra ulike sjangere som psykedelia, avantgarde, eksperimentell, pop, elektronika, samtidsmusikk, klassisk musikk og støymusikk. Pedersen spiller selv de aller fleste instrumenter og komponerer all musikk. Bandet ga ut debutalbumet Drowning but Learning i 1987, og har siden gitt ut totalt 15 album (pr. 2012). I forbindelse med utgivelsen av albumene The Lobster Boys (2001) og Pearl-Harvest (2003) var bandet utvidet med på trommer og melodika og  på gitar. Albumene Misshimmisshimmisshim i 2011 og Whensday i 2012 ble til gjennom tett samarbeid med Haakon Ellingsen (som også var medlem i The Last James).
When har blitt nominert til Spellemannprisen i åpen klasse to ganger: 2003 for Pearl-Harvest og 2009 for Homage Series Vol. 1: Sun Ra.
Gambia under Kortbane-VM i svømming 2016
Gambia deltok under Kortbane-VM i svømming 2016 i Windsor, Ontario i Canada fra 6. - 11. desember 2016.
Folque
Folque er en folkrock-gruppe fra Oslo, dannet i 1972. Gruppa het opprinnelig «Brød og vin», men skiftet navn til Folque i 1973. Første konsert under navnet Folque var 30. april 1973 i Chateau Neuf. Folque var «Norges ledende folk-rock gruppe» og er i ettertid vurdert som «smått legendariske». Gruppen tok for seg norsk folkemusikk, og blandet denne med rytmer og instrumenter av nyere dato, på samme måte som Fairport Convention og Steeleye Span gjorde i England. «Folque gjorde folkrocken til en aktuell sjanger på 70-tallet». Mange medlemmer har vært innom bandet gjennom årene, men det er bare én som har vært med hele tiden, og det er Morten Bing. Et annet sentralt medlem er Lars Helljesen som har vært med fra 1975.
Folque utga 8 studioalbum, et konsertalbum, samt noen samlealbum. De første tre LP-ene ble utgitt på plateselskapet Phonogram. De to første «Folque» og «Kjempene på Dovrefjell» ble produsert av Øystein Sunde. Mesteparten av Folques repertoar var i utgangspunktet tradisjonell folkemusikk, men det ble også komponert melodier til folkelige tekster, for eksempel av Morten Bing til «No ha Jonsoknatta kome» og «Dans, dans, Olav Liljekrans».
Gruppen eksisterte fra 1973 til 1984, med noen gjenforeningskonserter på 1990- og 2000-tallet. Folque ble gjenforenet i 2014, men hadde sin siste konsert på Rockheim i Trondheim 29. april 2017.
Folque var inspirert Lillebjørn Nilsen og av bretonske Alan Stivel og engelske Pentangle, Steeleye Span og ikke minst Fairport Convention.
Folques «Skjøn Jomfru» (1974) har tekst og tone fra Tresfjord (skrevet opp av Sverre Skreidsvoll etter Johanna Skreidsvoll) og publisert  i bygdeboka fra 1959. Visa fra Tresfjord er trolig en av de norske variantene av «Skjønn jomfru hun stander» av tysk opphav.
Platekontrakt: «Folque»
Folques første spillejobb med Lisa Helljesen, Jørn Jensen, Eilif Amundsen, Morten Bing, Trond Villa, Trond Øverland og Espen Løvstad var i Chateau Neuf i oktober 1973, og tidlig i 1974 hadde gruppa sin TV-debut i Flimra. Samme år fikk gruppa spille inn en demo i kjelleren til Øystein Sunde. Sunde tok demoen med seg til Phonogram og dermed var platekontrakten i boks. Etter en vellykket opptreden på Forumfestivalen i Arendal om sommeren gikk Folque i studio på høsten med Sunde som produsent og Thor Andreassen som studiomusiker på trommer. Den første plata, Folque, med bilde av gruppa foran Enerhaugen på Norsk Folkemuseum på coveret, ble utgitt samme år. Albumet omfattet 12 spor, hvorav tre var oversatt fra gruppas britiske forbilder mens resten var tradisjonelle norske folkeviser og instrumentaler. «Gammel norsk reinlender» med Trond Øverlands bassriff ble gruppas kjenningsmelodi.
«Kjempene på Dovrefjell» og «Vardøger»
Bandet begynte allerede å sprekke like etter at plata var sluppet. Personlige og musikalske uenigheter førte til at Jørn Jensen sluttet som gitarist og ble erstattet av Lars Helljesen. Lars og stratocasteren hans førte Folque i mer elektrisk retning og bandet følte nå at det var nødvendig med en fast trommeslager, og valget falt på Morten Jakobsen (tidligere i Sect og Flax) som nå begynt i gruppa. Om sommeren spilte Folque på flere festivaler (Forumfestivalen i Arendal, FestiGavla i Ålesund, Frederikstenfestivalen i Halden) og var svært godt samspilt innen de gikk i studio for å spille inn «Kjempene på Dovrefjell». Tittelsporet skal første gang være publisert i 1695 i av presten og folkeminnesamler Peder Syv (1631-1702). Den er gjengitt i Svend Grundtvigs «Danmarks gamle folkeviser» bind 2 (1857), men har også forekommer i muntlig tradisjon i Norge. Ikke lenge etter innspilling av dette albumet reiste Trond Øverland til India, så Eilif Amundsen skiftet over fra banjo til bassgitar.
Folque var nå redusert til sekstett og Morten Bing, som i begynnelsen først og fremst spilte mandolin (og gitar), hadde nå overtatt både dulcimer og banjo. Etter turne i Trøndelag og på Vestlandet på senvinteren og opptreden på Västervikfestivalen i Sverige om sommeren, gikk gruppa i studio på ny høsten 1976 og spilte inn «Vardøger», kanskje deres mest gjennomarrangerte album.
Fra «… Liljekrans» til «Landet ditt»
Etter utgivelsen av «Vardøger» i 1977, sluttet Lisa Helljesen og Trond Villa. Sang og fele ble nå overtatt av Jenn Mortensen (sang) og Øyvind Rauset (fele). Om sommeren spilte Folque – med nye medlemmer – på Kalvøya- og Hortenfestivalen. I 1978, etter at Vardøger hadde solgt dårlig, mistet Phonogram interessen for gruppa. Gruppa takket derfor ja til platekontrakt med Plateselskapet MAI. Resultatet ble «Dans dans Olav Liljekrans». Tittelsporet ble en av gruppas mest populære låter.
Folque spilte inn enda en plate på MAI. Eilif Amundsen hadde sluttet i bandet, og nå var det Per Vestaby som overtok som bassist. Etter opptreden på Troilltampenfestivalen sommeren 1979 gikk bandet i studio med Arvid Esperø som produsent. «Fredløs» kom ut i 1980. På denne plata fikk Jenn for alvor vist at hun kunne synge og Øyvind at han kunne spille fele. Per sluttet i Folque innen albumet var ferdig og Arvid Esperø spiller bass på tre av sporene.
«Sort messe» og «Dans dans …»
Siste fase i Folques historie begynte da Øyvind sluttet i 1981. Gruppa sto uten felespiller. Derfor var det gitar og mandolin som overtok soloene, og gruppa viste seg å klare seg tålelig bra uten fele. «Sort messe»«ble spilt inn året etter. Albumet var dominert av Lars Helljesen som komponist og arrangør og Morten Bing som tekstforfatter og komponist. Arvid Esperø var tilbake som produsent og resultatet ble en av Folques bedre plater. Flere av tekstene handlet om hekser og var inspirert av Mortens interesse for Fantasy-litteratur.
Sommeren 1984 fikk Folque tilbud om å spille på en festival i Danmark, og til tross for at bandet omtrent var oppløst, takket de ja. Gruppa fikk med seg Øyvind igjen, samt Trond Øverland på bass. På Midt-Fyn festivalen sto et band som ikke hadde spilt sammen på lenge, etter en slitsom tur med gitarer under armen på fly og tog fra Oslo til Fyn, med stressa arrangører som ikke ga tid til lydtest. Konserten som skulle bli Folques siste på mange år ble tatt opp og resultatet ble konsertalbumet «Dans, dans» utgitt i 1991. Denne innspillingen var ikke planlagt på forhånd, og da Folque sto på scenen visste de ikke at konserten ble tatt opp.