cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Heksesabbat
I renessansen
Det var likevel først under renessansen at folkelige fortellinger, bøker og beskyldninger om slike hendelser ble vanligere. Sabbaten blir nevnt i Errores Gazariorum, «Feilgrep av katarene» (det vil si hekser), fra 1437. Det samme gjelder prekentekstene til den italienske fransiskanerpredikanten Bernardinus av Siena (1380–1444) som har vært viktige for den seinere forståelsen av fenomenet. Andre hentydninger til møter mellom hekser og demoner finnes i «Heksehammeren» (Malleus Maleficarum) fra 1486, inkvisisjonens håndbok i heksejakt. I De lamiis et phitonicis mulieribus (kjent som Hexenbüchlein, «den lille hekseboka») fra 1489, en traktat om hekseri som fikk stor utbredelse særlig i tyskspråklig område, avviste Ulrich Molitoris forestillinger som nattlige ritt, heksesabbaten, og djevelavkom etter kjønnslig omgang mellom hekser og djevelen. Molitoris, som var kirkelig rettslærd, avviste også tilståelser etter tortur, men er blant de forfattere som i praksis innsnevret heksebegrepet til kvinnekjønnet og gikk inn for dødsstraff for hekser. Den tyske biskopen Peter Binsfeld (1545–1598) hevder i sin «heksetraktat» Tractatus de confessionibus maleficorum et sagarum fra 1591 at deltakelse i heksesabbater er et bevis for at en person utøver heksekunst.
Samlingssteder
Ifølge folketroen ble heksesabbatene holdt på isolerte plasser, særlig i skoger og på fjell. Noen av stedene der overnaturlige vesener samlet seg, var:
I Baskerland ble det sagt at sabbatene, som der ble kalt akelarre (på spansk aquelarre) eller «geitas åker», ble avholdt på avsidesliggende jorder.
I Norge
I Norge er det flere steder som har blitt ansett som samlingsteder for heksesabbater: Blokksberg eller Blåkollen, Hekkelfjell eller Hekkenfjell (Hekla på Island), Hornelen i Bremanger, Dovrefjell, Lyderhorn ved Bergen og andre mer lokalt bestemte berg eller åser. På 1600-tallet ble tre navngitte kvinner, Ragnhild Myklebust, Lussi Hole og Brite Veiteberg, brent for å ha vært med på heksesabbat på Vora i Gloppen kommune. De skulle ha vært sammen med flere andre hekser fra Nordfjord og Sunnfjord. Etter dommen hadde de møtt Djevelen på fjellet. Det er i senere tid reist et minnesmerke for de brente heksene ved Anda. Også fjellovergangen Domen like vest for Bussesundet i Vardø kommune i Finnmark er kjent fra hekseprosessene. Omkring 63 kvinner og jenter og to menn ble mellom 1621 og 1663 anklaget og deretter henrettet for forsverging, forgjøring av folk, fe og eiendom, hamskifte, å ha andre guder, dans på Domen og utukt med Satan. Av 132 personer som var anklaget for trolldom i hele Finnmark, ble 76 av dem anklaget i Vardø.
Blokksberg
{|
Fjellnavnet Blokksberg, også skrevet Blocksberg og liknende, er i nordeuropeisk folketro særlig blitt knyttet til Brocken i Harz. Med sine 1 141 meter over havet er det den høyeste fjelltoppen i Nord-Tyskland. Det ble sagt at heksene samlet seg der hvert år for å feire valborgsnatta (Walpurgisnacht mellom 30. april og 1. mai) sammen med Djevelen. Denne forestillingen ble særlig spredt med Goethes Faust fra 1808, et skuespill om sagnskikkelsen Johann Faust som på 1500-tallet inngikk en pakt med Djevelens sendebud Mephistopheles. I Faust nevner forfatteren også tradisjonen med heksesabbater på fjellet. Goethe kan ha fått inspirasjon fra to steinformasjoner på toppen av Brocken: Teufelskanzel («Djevelens prekestol») og Hexenaltar («heksenes alter»). For øvrig er brockenspekteret et vanlig fenomen på dette disige fjellet, der sol, skygge og tåke skaper en optisk effekt av forvrengte skyggebilder.
Også høyder i Brandenburg, Mecklenburg og andre steder, blant annet Gellért-hegy (på tysk kalt Sankt Gerhardsberg) ved Budapest, har blitt kalt Blocksberg på folkemunne.
Den legendariske heksesabbaten på Ivan Kupala, den slaviske sankthansaften, inspirerte Modest Mussorgskij til å skrive sitt symfoniske tonedikt fra 1867 som på norsk fikk tittelen En natt på Bloksberg.
På tysk kalles hekser gjerne Bockenhexen («hekser fra Blokksberg»).
Det norske uttrykket «dra til Blokksberg!» brukes for å avvise noe eller noen og betyr da omtrent «jeg tror ikke på deg!» eller «kom deg vekk!».
Blåkulla i Sverige
I Sverige ble sagt at heksene fløy på sopelimer til Blåkulla for å feste med Djevelen på skjærtorsdag. Navnet ble tidligere også skrevet Blockula og er trolig en forsvenskning av Blocksberg, fjellet der Satan hadde sitt hjem. Påskeorgiene på Blåkulla skal ha pågått til påskeaften eller påskemorgen da heksene fôr hjem igjen. Slike samlinger skal også ha foregått på valborgsmesseaften da store bål ble tent for å jage dem vekk. I Sverige er det største massehysteriet under hekseprosessene der blitt kalt «Det stora blåkullabullret» eller «Det stora oväsendet». Det pågikk fra 1668 til 1676. Da ble omkring 300 personer henrettet av i alt 400 fra 1492 til 1704.
ISO 3166-2:BY
ISO 3166-2:BY er Belarus’ del av ISO 3166-2, som er del av ISO 3166-standarden utgitt av International Orginazation for Standardization (ISO), som definerer koder for navna til hovedinndelingene (f.eks. delstater eller fylker) av alle land med kode i ISO 3166-1.
For Belarus er det definert koder for seks voblastser og én by.
Hver kode består av to deler, atskilt av en bindestrek. Første del er BY, ISO 3166-1 alfa-2-koden for Belarus. Andre del er to bokstaver.
Endringer
Følgende endringer i Belarus’ oppslag har blitt kunngjort i nyhetsbrev fra ISO 3166/MA siden ISO 3166-2 først ble utgitt i 1998:
Holmedal kirke (Askvoll)
Holmedal kirke (Holmedal kyrkje) er en langkirke fra 1869 i Askvoll kommune i Vestland fylke. Byggverket er i tre, har 400 plasser og er i stavkirkestil.
Kirken hører til Askvoll sogn i Sunnfjord prosti. Frem til grenseendring mellom Askvoll og Fjaler kommuner i 1990 hørte den til Fjaler, og fram til utfasingen av prestegjeld i 2004 tilhørte kirken Askvoll prestegjeld.
Altertavlen i kirken er fra ca. 1620 og er prydet bibelmotiv og bibelsitat. Den ble flyttet over fra den forrige kirken som stod der fra ca. 1600.
Kirken som nå står i Holmedal er den tredje kirken som står der. Det har trolig stått en stavkirke der fra 1200-tallet, denne er omtalt for første gang i 1305. Den eldste kirkeklokken i dagens kirke kommer trolig fra denne kirken. Rundt 1600 ble det bygget en ny kirke med et kirkeskip på 16 x 10 meter og med kor på 6 x 7 meter. Denne kirken skal ha vært rosemalt innvendig, men den var skrøpelig bygget og måtte flere ganger rettes opp etter storm. Den ble revet da den nye kirken ble bygget.
Artjom Krikunov
Artjom Krikunov (født 7. september 1996) er en kasakhstansk skøyteløper.
Han representerte Kasakhstan under Vinter-OL 2018 i Pyeongchang, hvor hans beste resultat var nummer 25 på 500 meter.
Massakrene i Nord-England
Massakrene i Nord-England (engelsk The Harrying of the North) vinteren 1069–1070 var en serie med krigs- og herjingstokt som ble utført av Vilhelm Erobreren, i løpet av vinteren 1069–1070 for å erobre og underkaste den nordlige delen av hans nylig erobrede engelske kongedømme, hovedsakelig områdene Northumbria og Midlands. I nord var det på denne tiden et landskap med mange frie bønder av norsk og dansk bakgrunn, og massakrene betydde en total underkastelse og opphevelse av deres frie stilling. Dødstallene kom antagelig opp i bortimot 150 000 og var en betydelig sosial, kulturell og økonomisk ødeleggelse. På grunn av brent jord-taktikken ble mye av landet lagt øde og avbefolket, et faktum som Dommedagsboken (Domesday Book), skrevet bortimot to tiår senere, bevitner.
Bakgrunn
Etter at Edgar Ætheling ble proklamert som konge, men aldri kronet, og deretter i møte med Vilhelm Erobreren flyktet til Skottland i 1066 var befolkningen i nordlige England frarøvet den beskyttelse som en konge ga ettersom normannernes erobring ikke hadde vært sikret så langt nord. På grunn av den overveldende blandede anglo-nordiske tilhørighet foretrakk de enten en konge fra Norge eller Danmark, eller fra det anglosaksiske huset av Wessex. Samtidig hadde Northumbria lenge motsatt seg engelsk styre. De hadde gjort opprør mot Toste Godwinsson i 1065 og mot Harald Godwinsson i 1066. Til tross for at de aldri hadde sverget troskap til Vilhelm Erobreren betraktet normannerkongen northumbrianerne som opprørere.
De innfødte jarlene hadde følt på kroppen at normannernes sheriffer utøvde en makt og en autoritet som tidligere hadde vært deres egen. Siden det avgjørende slaget ved Hastings hadde det kun vært lokale trefninger som øyeblikkelig ble slått ned av normannernes effektive og tungt armerte hær. To av sønnene til den døde Harold Gudwinsson hadde to mislykkede forsøk med hærtog mot Exeter fra Irland, men hadde nå gitt opp. En lovløs i Herefordshire ved navn Eadric den ville hadde gjort opprør da eiendommene hans ble konfiskert, men slåss i en ulik kamp og fort nødtvunget til en sporadisk form for geriljakrig.
Hovedårsaken til at motstanden ikke kom noen veg var de normanniske festningene som tidligere ikke var kjent i England. I tillegg var det ingen sentral samlingspunkt anglosakserne kunne samle seg om. Selv om det spontane opprøret i nord samlet seg om den unge Edgar Ætheling var det vel så mye et lokalt opprør i Northumbria som en kamp for den engelske tronen.
Opprøret
Med støtte fra Edwin, jarl av Mercia og Morcar, den avsatte jarlen av Northumbria, forsøkte Edgar Ætheling med støtte fra skotske styrker og egne tilhengere et opprør. Den 28. januar møtes opprørerne i Durham og fikk slått i hjel den nyutvalgte jarlen Robert de Comines, en fransktalende normanner som hadde ignorert alle råd fra Vilhelms allierte på stedet, Ethelwin, biskopen av Durham. Opprørerne overrasket de normanniske garnisonen utenfor den nye festningen og slaktet dem ned til siste mann.
På dette tidspunktet hadde Ethelwin forlatt den pro-normanniske leiren (den eneste engelske prelat som gjorde så) og en blandet hærstyrke bestående av skotter, skandinaver og angelsaksere samlet seg for blant annet å sikre tronen for det gamle dynastiet representert ved Edgar Ætheling. Hærstyrken angrep og erobret York, men rykket ikke videre og Northumbria ble ikke proklamert som en uavhengig stat. Ryktet om opprøret spredte seg og mange i nord grep til våpen. Det var ukoordinert, men likevel samlet mot det normanniske styret.
Massakrene
Vilhelm reagerte momentant. Opprøret i nord var det mest seriøse anslaget mot hans erobring til nå. Vilhelm forlot kampene mot waliserne, kastet ikke bort noe tid på å samle hærstyrkene og marsjere deretter nordover. På vegen bygde han nye festninger ved Warwick og Nottingham. Det var enkle festningsverker bygd av jord, torv og tømmer som ble reist i løpet av en uke, men ga en befestning som var lett å forsvare og hvorfra normannerne med letthet kunne utøve rå makt. Samtidig lot Vilhelm områdene rasere, herje og brenne på vegen nordover. Opprøret sprakk i møte med Vilhelms effektive hærstyrke som kom hurtig og overraskende på opprørerne. Den anglosaksiske krønike behandlet emnet i to setninger:
Jarlene Edwin og Morcar flyktet. Atter en gang måtte Edgar Ætheling rømme til Skottland mens de gjenværende ble drept. Da kong Svein Estridsson kom til Humber med en dansk flåte var opprøret allerede slått ned. Danskene ga opp og for første gang på mange år lot danskene seg igjen kjøpe bort.
Vilhelm gjorde mer enn bare å herje York, han ga ordre til den mest beryktede handlingen i sin regjeringstid: massakrene i nord. Normannerne raste systematisk over hele Northumbria, fra Humber til Tees, brente ned landsbyer og slaktet ned innbyggerne, brent ned husene og ødela avlingene, og de som overlevde massakrene opplevde deretter sult i vintermånedene. Kronikøren Máel Brigte (Marianus Scotus) skrev at «gallerne og franskmennene herjet engelskmennene, og engelskmennene ble spredt og døde av sult og ble tvunget til spise menneskelig kjøtt.» I hvilken grad folk virkelig måtte ty til kannibalisme kan man bare spekulere i, men et skrift fra Durham forteller at likene råtnet, de overlevende spiste katter og hunder, alle landsbyene mellom York og Durham sto tomme, kraniene til døde mennesker ble slått åpen slik at hjernene kunne bli spist.
Man har estimert at kanskje så mange som 150 000 mennesker døde. Vilhelm hadde også skaffet seg pavens velsignelse for massakrene under begrunnelsen av folk i nord gjorde opprør mot ikke bare kronen, men også kirken.
Ettermæle
Ikke før i 1072 utpekte Vilhelm en ny jarl i Northumbria og skottene ba om fred. Det gikk ytterligere to år, ikke før i 1074 at Edgar Ætheling og normannerkongen kom til en enighet. Vilhelms grep om den engelske kronen ble ikke en gang teoretisk utfordret. Fra normanniske side var den kalde og brutale taktikken en suksess. Store områder, inkludert så langt syd og vest som Staffordshire ble lagt øde (wasta est, som Domesday Book bevitnet) og ytterligere opprør av betydning skjedde ikke. Vilhelm bygde fire nye normanniske festninger i nord, og plasserte en trofast alliert, William FitzOsbern, i festningen i York, og lot den bretonske greve Alan Rufus håndtere den strategisk viktige festningen i Richmond.
Effekten på nordområdene var umåtelige og i økonomiske begreper skapte det en enorm ulikhet mellom nord og sør som først begynte å bli utjevnet på slutten av middelalderen og senere.
Samtidige biografer betraktet handlingen som Vilhelms mest grusomme dåd og som merket hans sjel, men handlingen ble lite nevnt siden og gikk nesten i glemmeboken inntil moderne historikerne på begynnelsen av 1900-tallet skiftet fokuset fra en historieskildring som vektla konge og aristokrati og over til sosial historie, i England også kalt for «Whig History».
Turid Balke
Turid Balke (født 25. juli 1921 i Kirkenes, død 5. januar 2000 i Oslo) var en norsk skuespiller, regissør, barnebokforfatter og scenograf.
Turid Balke filmdebuterte 1953 i den norske filmen Brudebuketten. Sist kjent som den plagsomme naboen fru Smith i TV2s Karl & Co.
Teater
Turid Balke scenedebuterte i 1952 og har vært ansatt ved Trøndelag Teater, Folketeateret og Chat Noir. Hun har også hatt frilansoppdrag ved flere scener, blant andre Södra Teatern i Malmø i 1959. Blant hennes tidlige teaterroller kan en nevne Petrea i Det lykkelige valg, Hilde i Fruen fra havet og Kvitugla i Olav Duuns Medmenneske. Hun har utover sin skuespillerkarriere skrevet og iscenesatt en rekke stykker for barn, blant annet En modig mygg som hun blant annet satte opp på Nationaltheatret i 1972. Fra 1972 var hun sammen med Pernille Anker med på å starte opp barneteatervirksomheten ved Scene 7, og de to startet i 1975 frilansgruppen Filiokusteatret, der Balke var en drivende kraft frem til 1982.
Film og TV
Turid Balke har også gjort seg bemerket i flere barnefilmer, blant annet i Ivo Caprinos Ugler i mosen fra 1959 og de to Kamilla og tyven-filmene.
I 1963, 1964 og 1965 var hun programleder for noen av NRK TVs barneprogrammer i serien I kosekroken; der fremstod hun som «Trollmor» med forskjellige huslige sysler som å koke soppbrygg og stoppe sokkene til trollet «Storfot».
Billedkunstner, forfatter og skaper av «Balkeby»
Turid Balke hadde også utdannelse fra Statens håndverks- og kunstindustriskole og både malte og laget fargerike treleker, som gnavbrikker og små hus og figurer i det hun kalte «Balkeby», inspirert av hennes barndoms Kirkenes.
Hun fikk Kulturdepartementets illustrasjonspris for tegningene i Det begynte en fredag i Finvik.
Turid Balke var oldebarn av maleren Peder Balke.
Catharina Elmsäter-Svärd
Catharina Sabine Maria Laurine Elmsäter-Svärd (født 23. november 1965) er en svensk politiker for partiet Moderaterna. Hun var statsråd og infrastrukturminister i Näringsdepartementet fra 2010 til 2014.
ČZ 2000
ČZ 2000 er en tsjekkisk prototype av et våpensystem bestående av rifle, karabin og lett maskingevær.
Våpensystemet ble utviklet i 1991 og var i kaliber 5,56 x 45 mm NATO. Våpenet skulle erstatte de daværende tsjekkiske tjenestevåpnene, men det ble aldri gjennomført. Prosjektet ble så nedlagt.
Spa (andre betydninger)
Spa kan vise til:
Moumi Ngamaleu
Moumi Nicolas Brice Ngamaleu (født 9. juli 1994) er en kamerunsk fotballspiller som spiller for den russiske klubben.
Landslaget
Han ble tatt ut i s tropp til FIFA Confederations Cup 2017 i Russland.
Han ble tatt ut i s tropp til VM i fotball 2022 i Qatar.
Sosialismens primære stadium
«Sosialismens primære stadium» (noen ganger referert til som den «sosialismens første stadie») ble introdusert av Mao Zedongs i offisielle diskusjonen som «sosialismens foregående stadie» er en kinesisk kommunistteori som forklarer hvorfor kapitalistiske teknikker blir anvendt i dagens økonomi samtidig som den prøver å gi en oversikt for hvordan et kommunistisk samfunn skal bygges.
Teorien er et forsøk av Kinas kommunistparti på å fornye Karl Marx sin teori om historisk materialisme.
Union mount
Innenfor operativsystemer er union mounting en måte å kombinere flere kataloger slik at de tilsynelatende utgjør en enkelt med et kombinert innhold. Teknikken støttes i Plan 9, Linux og Berkeley Software Distribution (BSD) og dens derivater.
Alhaj Mohammad Issa Turab
Turab er utdannet ved Universitetet i Kabul, der han gikk ut fra det økonomiske fakultetet i 1974. Han begynte i sentralbanken i 1994, i starten som første visesentralbanksjef, men fra 2001 som annen visesentralbanksjef. Før dette har han jobbet i Vann- og kraftministeriet og i Bank Mili.
Meelis Kompus
Meelis Kompus (født 27. desember 1980 i Tallinn) er en programleder på radio og tv i Estland. Han er ansatt i Eesti Televisioon siden 2002.
Kompus ble uteksaminert fra universitetet i Tallinn i 2003 som radioprodusent.
Meelis Kompus leder Aktuaalne kaamera, Estlands svar på Dagsrevyen.
Knallgo’e låter Vol. 1
Knallgo'e låter Vol. 1 er et samlealbum med diverse artister, utgitt i 1981. Artistene som var med var Åge Aleksandersen og Sambandet, Vazelina Bilopphøggers, Knutsen & Ludvigsen og Kjell Vidars.
ZF41
Zielfernrohr 41 (ZF41) er et kikkertsikte med 1.5 ganger forstørrelse som ble produsert i Tyskland under andre verdenskrig fra 1941 til 1945. Siktet ble hovedsakelig brukt på karabiner 98k-rifler av skarpskyttere i geværlag.
Mange rene skarpskyttere mislikte imidlertid siktet, ettersom 1.5x ble ansett som for lav forstørrelse til effektiv måloppdagelse på lang avstand. I tillegg var det utfordringer knyttet til lang øyeavstand og dårlig ytelse under vanskelige lysforhold. ZF41 ble brukt av tyske skarpskyttere tidlig på østfronten, men etterhvert gikk mange tyskere over til kikkerter fra erobrede sovjetiske våpen eller sivile kikkertsikter.
Opprinnelig var det planlagt at alle tyske avdelinger skulle utstyres med ZF41. Ved slutten av krigen hadde det blitt produsert med enn 100 000 eksemplarer av ZF41. Om lag 3000 ble merket som ZF40, om lag 29 000 ble merket som ZF41, og resterende kikkerter ble merkket med ZF41/1 fra fabrikk. ZF40 og ZF41-kikkerter som kom tilbake for service eller reparasjon ble også merket om til ZF41/1.
På 1950-tallet tok det norske forsvaret i bruk ZF41-kikkerter som hadde havnet i Norge under krigen. Disse ble brukt på en liten mengde Heimeverns-Mauser M/98k F1.
Bruk på andre rifler
Et lite antall ZF40-kikkerter ble testet for Gewehr 41(m) og 41(w).
Det ble også produsert en liten mengde av prototyper av G33/40 med ZF41. Disse ble fotografert for å tas med i ZF41-manualen i 1942, men Brno-fabrikken la om produksjonen til K98k i 1943. Totalt ble det produsert rundt 350 til 400 stykk G33/40-rifler med kikkertsikte.
Terra Film
Terra Film var et tysk filmselskap som ble grunnlagt i 1920. Det var et av Tysklands største på 1930-tallet og sto bak en rekke viktige produksjoner som Blod og gull (1940), Skolens skrekk (1944), Nattfugler i St. Pauli (1944) og Unter den Brücken (1946)
Blenheim-Gilboa vannkraftverk
Kraftverket leverer elektrisitet til millionbyen New York ved tilfeller av krise eller uventet kraftmangel. Det får vann fra to reservoarer – Blenheim-Gilboa-reservoarene – på totalt 71,6 km³ vannmengde.
Fallhøyden (hydraulig head) er på 340 meter.
Det norske Shippingakademi
Det norske Shippingakademi var en høgskole for rederiutdanning, etablert i Oslo i 1967 som en frittstående stiftelse opprettet av Norges Rederiforbund. Skolen ble i 2000 fusjonert inn i Handelshøyskolen BI.
Akademiet ga både grunnutdanning og kursbasert etterutdanning.
Flói
Flói var en dverg fra J.R.R. Tolkiens Midgard. Han var en av dvergene som var med i Balins følget, som dro tilbake til Moria for å vinne det tilbake. Følget dro fra Erebor i år 2989 i T.T.. Andre dverger i dette følget var blant annet: Lóni, Óin, Ori, Frár og Náli. Det er ikke sikkert når han døde, men det er antakelig en gang mellom årene 2989 og 2994.
Hærens intendantur
Generalintendanten er øverste leder av intendanturen.
Kunståret 1718
Kunståret 1718 er en oversikt over hendelser, fødte og avdøde kunstnerpersonligheter i 1718.
Nak & Æd (TV-serie)
Nak & Æd er et dansk reise- og matprogram som har gått på DR2 siden 2010.
Programmet følger naturmannen Jørgen Skouboe og kokken Nikolaj Kirk som reiser rundt i Norden, Afrika og Nord-Amerika, hvor de jakter på dyr og tilbereder maten der hvor de er. Rollene er fordelt mellom Skouboe, som skal nedlegge et dyr, og Kirk som deretter skal tilberede fangsten til et smakfullt måltid. Hvis de ikke lykkes med å få et dyr med hjem fra jakten, skal de i stedet tilberede et forfanget dyr som f.eks. en måke, kråke, grevling, muldvarp eller noe annet eksotisk.
Programkonseptet er solgt til norsk TV 2 som Helt vilt.
Rønningentunnelen
Rønningentunnelen er en veitunnel på fylkesvei 32 mellom Island og Nes i Holmestrand kommune i Vestfold. Tunnelen er 117 meter lang og har tre kjørefelt. Den ble bygget i 2001 som en del av E18-utbyggingen.
The Stepfather
The Stepfather er en amerikansk skrekkthriller fra 1987 med Terry O'Quinn i hovedrollen. Andre sentrale roller spilles av Jill Schoelen og Shelley Hack. Regi er ved Joseph Ruben. Filmen er løst basert på livet til den amerikanske massemorderen John List.
The Stepfather er en Hitchcock-inspirert skrekkfilm. Den fikk to oppfølgere: Stepfather II (1989) og den mindre kjente Stepfather III (1992). I 2009 kom en nyinnspilling.
Handling
Jerry Blake er en psykotisk mann som er fascinert av det perfekte liv med et drømmehus med stor hage, en oppofrende kone og snille barn. Hans egen familie lever ikke opp til denne standarden og derfor dreper ham dem alle. Jerry endrer deretter utseende og forlater byen.
Ett år senere treffer han Susan, en kvinne som tilsynelatende virker å være den perfekte kone for Jerry. De gifter seg og Jerry skaper seg en karriere som megler. Men Susans datter, Stephanie, avskyr Jerry og ønsker at han bare skal forsvinne. Jerry har en veldig mørk side som han aldri viser, men Stephanie har oppdaget den. En dag leser hun en artikkel om en mann som har myrdet hele sin familie for ett år siden og som fremdeles er på flukt. Stephanie blir overbevist om at dene mannen er Jerry.
Anmelderne
The Stepfather ble forholdsvis godt mottatt av anmelderne og har fått så mye som 87 % på Rotten Tomatoes. Den amerikanske filmkritikeren Roger Ebert gav den 2,5 stjerner, og gav ros til Terry O'Quinns skuespillerprestasjoner.
Aftenpostens anmelder gav den forholdsvis god omtale.
Økonomi og popularitet
Filmen innbrakte kun $2,5 millioner på amerikanske kinoer, men den ble vist i et begrenset antall kinoer i forholdt til andre kjente filmer i 1987.
Priser
Jill Schoelen vant en pris ved Sitges – Catalonian International Film Festival for sin rolleprestasjon. Filmens regissør vant kritikerprisen ved Cognac Festival du Film Policier.
Kim In-su
Kim In-su (født 18. august 1930) er en sørkoreansk volleyballspiller.
Han representerte Sør-Korea under Sommer-OL 1964 i Tokyo, hvor han ble nummer 10.
Agonica
Agonica er en slekt av løpebiller.
Utbredelse
Slekten er utbredt i Australia (Victoria, Tasmania).
Naboens Rockeband
Naboens Rockeband var et norsk rockeband som eksisterte fra 1972 til 1982. Bandet kom fra Trondheim og platedebuterte i 1973 med EP-en Naboens Rockeband.
Os-drapet
Os-drapet er en norsk kriminalsak som gjelder drapet på 98 år gamle Hilda Feste (født 20. februar 1913, død 1. januar 2012) på Oshaugen i Os i Hordaland den 1. januar 2012. 4. desember 2012 ble Christian Haugland (født 1993) dømt til 19 års fengsel for drapet. Saken vakte oppmerksomhet i media på grunn av brutaliteten. Dommen beskrev forbrytelsen som en av de alvorligste forbrytelsene som noen gang er begått i Norge av en så ung mann.
Den dømte anket ikke dommen, slik at den ble stående.
O Pyeong-gil
O Pyeong-gil (født 15. april 1944) er en sørkoreansk volleyballspiller.
Han representerte Sør-Korea under Sommer-OL 1964 i Tokyo, hvor han ble nummer 10.
Yasemin Anagöz
Hun representerte Tyrkia under Sommer-OL 2016 i Rio de Janeiro, der hun ble utslått i andre runde i den individuelle konkurransen.
Eugène Christophe
Eugène Christophe (født 22. januar 1885 i Paris, død 1. februar 1970 i Paris) var en fransk landeveissyklist og pioner innen sykkelcross. Hans proffkarriere strakk seg fra 1904 til 1926, og han ble i 1919 den første i Tour de France-historien som bar den gule trøya. Trøya ble introdusert for å markere hvem som til envher tid var i lederposisjon. Selv om Christophe var en dyktig og merittert rytter er han likevel mest kjent for uflaksen sin.
Tour de France
Christophe kjørte Tour de France første gang i 1906, og endte på en niendeplass.
I 1913 lå Christophe godt an til å vinne Tour de France. På starten av 6. etappe var det riktignok Odile Defraye, vinneren fra året før, som ledet sammenlagt, men han ble kraftig frakjørt på Col du Tourmalet. På toppen av fjellet lå Christophe totalt fem minutter foran Defraye, men på vei ned veltet han og ødela forgaffelen. Han løp flere mil til nærmeste smed i landsbyen Ste. Marie de Campan, og reparerte sykkelen selv mens han ble observert av rittfunksjonærer. Reglene tilsa at det ikke var lov å få hjelp av andre, så da Christophe ba en gutt om hjelpe han, fikk han 10 minutter tilleggstid. Han hadde allerede tapt fire timer på uhellet, og endte til slutt på syvendeplass sammenlagt da de kom til Paris på den 15. etappen.
I 1919 ble Christophe den som for første gang bar den gule trøya i Tour de France. Før den fjortende og nest siste etappen ledet han med hele 30 minutter på andremann i sammendraget. Dessverre ødela han forgaffelen sin igjen, og tapte to og en halv time på reparasjoner. Han falt ned til andreplass før siste etappe, der han opplevde rekordmange punkteringer, og måtte til slutt ta til takke med en tredjeplass. Historien hans gjorde så stort inntrykk at han fikk like stor pengepremie som vinneren, Firmin Lambot.
Christophe kjørte sin siste Tour de France i 1925, 19 år etter at han deltok første gang. Han vant aldri, men historien rundt han er blitt en del av rittets mytologi. Christophe er, som René Vietto og Raymond Poulider, feiret som en evig toer, og han ble mer berømt enn mange av sine mer meritterte rivaler på grunn av sin gjentatte uflaks.
På landeveien
På landeveien er et musikkalbum med diverse artister, utgitt i 2001. Albumet inneholder artister som Stein Ingebrigtsen, Mimix, Jonas Fjeld, Rune Rudberg og Teddy Nelson.
Constantina Diță-Tomescu
I 2004 vant Tomescu Chicago maraton. Året etter (2005) tok hun bronse under VM i Helsingfors. Hennes største prestasjon var seieren i maraton under OL 2008 i Beijing.
Jack Picken
John Barclay Picken (født 1880 i Hurlford, død 31. juli 1952 i Plymouth), bedre kjent som Jack Picken, var en skotsk fotballspiller. Picken, som var spiss, spilte for Football League-klubbene Bolton Wanderers, Manchester United, Burnley og Bristol City, samt for Plymouth Argyle i Southern Football League. Picken scoret sammenlagt 128 mål i de mer enn 350 seriekampene han spilte.
Karriere
Picken avsluttet karrieren med to toårige opphold i henholdsvis Burnley og Bristol City.
Etter karrieren
Picken vendte tilbake til Plymouth etter at han hadde lagt opp som fotballspiller. Picken døde 31. juli 1952.
Ao (skilpadde)
Ao (kinesisk: 鳌, pinyin: Áo) er et fabeldyr fra kinesisk mytologi. Den var en svær havskilpadde som holdt til i Sørkinahavet. De verden ble skapt av gudinnen Nüwa hogg hun av Aos fire ben for å reparere himmelen ved å støtte den opp på disse bena.
En annen myte hevder at Ao holdt til i Bohaihavet, og bar tre av de åtte udødeliges fem fjell på sin rygg: De mytiske fjellene Penglai (蓬莱山), Fangzhang (方丈山) og Yingzhou (瀛洲山).
Sosiologi i dag
Sosiologi i dag var et norsk fagfellevurdert, vitenskapelig tidsskrift for sosiologi som ble utgitt fra 1971 til 2016 med støtte fra Norges forskningsråd. Tidsskriftet ble utgitt i form av temanumre. I 2016 ble tidsskriftet slått sammen med Sosiologisk tidsskrift til Norsk sosiologisk tidsskrift.
De siste redaktørene for Sosiologi i dag (2012 til 2016) var May-Len Skilbrei og Kari Stefansen.
Renzo Gracie
Renzo Gracie (født 11. mars 1967) er en brasiliansk turistambassadør for Brasil, trener og tidligere utøver av MMA og brasiliansk jiu-jitsu. Gracie har trent mange fremtredende MMA utøvere som f.eks. Matt Serra, Ricardo Almeida, Georges St. Pierre, Frankie Edgar, Rolles Gracie, Chris Weidman, Kyra Gracie og Roy Nelson.
Brasils president Jair Bolsonaro utnevnte ham 15. august 2019 til turistambassadør for Brasil. September 2019 skapte Gracie overskrifter da han besvarte kritikken av brasilianske myndigheters håndtering av skogbranner i Amazonas med først å uttale seg nedlatende i sosiale medier om utseendet til konen til Frankrikes president Emmanuel Macron, for så å følge opp med å true med å kvele Macron, og omtale ham som klovn, kylling og idiot.
Magna Carta
Magna Carta (originalt: ), også kjent som the Charter of Liberties, var en avtale som ble sluttet mellom kong Johan av England (ofte omtalt som Johan uten land, på engelsk John Lackland), adelen og geistligheten i England den 15. juni 1215. Den gav adel og prester fordeler blant annet i skattespørsmål, og tvang også kongen til å dele makten med de to øverste stendene. Slagordet «no taxation without representation» var svært essensielt, hvilket også gjorde seg gjeldende i den amerikanske frigjøringskampen. Magna Carta sees på som grunnlaget for Englands parlament, og som begynnelsen på konstitusjonelt styre.
Det viktigste i Magna Carta er bestemmelsen om at ingen frie menn skal arresteres, gjøres fredløse eller straffes på annen måte uten å bli dømt av sine likemenn i henhold til landets lover.
Bakgrunn
Etter normannernes erobring av England i 1066 og Englands fremganger i det 12. århundre var den engelske monarken ved århundrets slutt den mektigste i Europa. Dette gikk tilbake til en rekke faktorer, deriblant den avanserte sentraliserte styreformen som hadde oppstått gjennom kombinasjonen av normannernes og angelsaksernes styresett. Men da Johan kom på tronen på begynnelsen av det 13. århundre begikk han en del oppsiktsvekkende feilgrep, og fikk baronene mot seg. De gjorde opprør, og la begrensninger på monarkens makt.
Kongen begikk tre alvorige feil. Den første hadde grunnlag i måten han tok makten på, som førte til en generell mangel på respekt. Da Rikard Løvehjerte døde i 1199 var det to kandidater til tronen: Johan, og hans nevø Arthur av Bretagne, som befant seg i Normandie. Johan tok Arthur til fange, og han ble ikke sett igjen. Det ble aldri bevist at han ble myrdet, men det var den generelle oppfatning at Johan hadde tatt ham av dage, og mange så det som en svart plett på hans rykte at han var villig til å myrde en slektning for å komme til makten.
Den andre feilen var at han mislyktes i krigføring i Frankrike. Filip Augustus av Frankrike tok det meste av de engelske besittelsene i landet, og de engelske baronene krevde at Johan måtte ta dem tilbake. Etter åtte år forsøkte han å gjøre det, men led et avgjørende nederlag i slaget ved Bouvines i 1214.
Den tredje store feilen var å bli innblandet i en disputt med kirken om utnevnelsen av ny erkebiskop av Canterbury. Johan ville utnevne en av sine egne menn, mens kirken ville utnevne Stephen Langton. Striden pågikk i flere år, og paven satte hele landet under interdikt. I 1213 måtte kongen gi etter.
Runnymede og den etterfølgende tid
I 1215 hadde baronene fått nok, og 10. juni 1215 tok de kontroll over London med makt. De tvang kongen til å signere et dokument kjent som Baronenes artikler. Kongens store segl ble festet på det på en eng ved Runnymede den 15. juni. Til gjengjeld fornyet de sine troskapseder til kongen den 19. juni. Den 15. juli ble det hele nedtegnet i et formelt dokument utstedet av det kongelige kanselli; dette var det originale Magna Carta. Et ukjent antall kopier ble sendt ut til embetsmenn, som sheriffer og biskoper.
Den klausulen som hadde størst betydning for kongen på det tidspunktet var nr. 61, kjent som «sikkerhetsklausulen». Den var dokumentets lengste del, og etablerte en komité på 25 baroner som til enhver tid kunne møtes og overprøve kongens avgjørelser. De fikk rett til å håndheve dette ved å ta kongens slott og eiendommer dersom de mente det var nødvendig, uten at de kunne anklages for høyforræderi. Dette var basert på et middelaldersk rettsprinsipp, inndragning, som tidligere hadde blitt brukt mot personer som ikke betalte sin gjeld eller ikke etterkom vedtak rettet mot dem. Med Magna Carta ble prinsippet for første gang brukt til å begrense en konges makt. I tillegg måtte kongen avlegge en troskapsed til komitéen.
Johan hadde ingen planer om å være tro mot dokumentet, ettersom det ble beseglet under trussel om maktbruk. Klausul 61 innskrenket hans makt som monark, slik at han etter datidens prinsippet bare nominelt var konge. Så snart baronene hadde forlatt London gikk han tilbake på alle løfter, noe som umiddelbart utløste en borgerkrig, kjent som Baronenes første krig. Kongen, som tidligere hadde vært i konflikt med paven, fikk nå støtte fra pave Innocens III, som annullerte Magna Carta og kalte det en «skamfull og nedverdigende avtale, som var tvunget på kongen gjennom vold og frykt». Paven avviste ethvert krav om slike rettigheter, og sa at det svekket Johans verdighet.
Matilda av Flandern
Matilda av Flandern (fransk: Mathilde; nederlandsk: Machteld; født ca. 1031, død 2. november 1083) var dronning av England og hertuginne av Normandie som hustru av Vilhelm I av England, også kalt for «Bastarden» og «Erobreren». Hun ble mor til ti barn som overlevde barndommen, blant dem to konger: Vilhelm Rufus og Henrik I. Hun var datter av grev Boudewijn V av Flandern og Adelheid av Frankrike (Adèle), datter av Robert II av Frankrike.
Magna Carta
Runnymede og den etterfølgende tid
Mens borgerkrigen ble utkjempet døde Johan av dysenteri den 18. oktober 1216. Dette endret raskt krigens natur. Hans ni år gamle sønn Henry var tronarving, og rojalistene mente at de opprørske baronene nok ville finne det enklere å sverge troskap til en barnekonge. De fikk ham derfor raskt kronet som Henrik III, i slutten av oktober 1216. Krigen endte straks etter, og 12. november 1216 ble Magna Carta utstedt på ny av kongens regenter. Enkelte deler, inkludert klausul 61, ble da utelatt. Året etter ble det igjen utstedt av regentene. I 1225, da Henrik III fylte atten, utstedte han del selv i en kortere versjon med bare 37 artikler. Denne er kjent som tredje versjon; de to utstedt av regentene var praktisk talt likelydende og regnes som to utgaver av andre versjon.
Matilda av Flandern
Som niese og barnebarn av kongene av Frankrike, var Matilda av edlere fødsel enn Vilhelm som var født utenfor ekteskap, og i henhold til en del mistenkelig romantiske fortellinger skal hun i begynnelsen ha avvist ham på grunn av det. At hun også var i slekt med den angelsaksiske kongehuset i Wessex ble også nyttig. Som mange kongelige ekteskap i denne perioden var det brudd på reglene om blodslektskap (konsangvinitet; fra latinske consanguinitas, kon- + sangvis, «blod») da Matilda og Vilhelm var tredjesøsken. Hun var rundt 20 år da de ble gift i 1051 /1052, Vilhelm var rundt fire år eldre, og hadde vært hertug av Normandie siden 1035 da han var rundt åtte år.
Magna Carta
Runnymede og den etterfølgende tid
Henrik III styrte landet i 56 år, den lengste periode noen engelsk monark satt på tronen i middelalderen. Da han døde i 1272 hadde Magna Carta blitt en integrert del av det engelske rettsstystemet, og det ville dermed bli svært vanskelig for en fremtidig monark å annullere det. Henriks sønn Edvard I utstedte den fjerde og siste versjonen den 12. oktober 1297, som en del av statutten Confirmatio cartarum. Selve Magna Carta var i samme form som den korte versjonen Henrik hadde utstedt i 1225, men den ble nå inkorporert i en større sammenheng.
Matilda av Flandern
Ekteskapet synes å ha vært vellykket, om antallet barn og at det ikke er nedtegnet at Vilhelm hadde noen illegitime barn. Matilda var rundt 35 år og hadde allerede frambrakt de fleste av sine barn, da Vilhelm satte i gang den normanniske erobringen av angelsaksiske England i 1066. Han seilte sitt flaggskip Mora som Matilda hadde skaffet ham. Hun styrte hertugdømmet Normandie i hans fravær og kom sammen med ham et år senere, og deretter dro tilbake til Normandie hvor hun tilbrakte resten av sitt liv mens Vilhelm ble værende i sitt nye kongerike. Hun var rundt 52 år da hun døde i Normandie i 1083.
Magna Carta
Kopier
Hver gang dokumentet ble utstedt ble det laget en rekke kopier, slik at alle som var direkte involvert fikk en. Flere av disse er bevart, og noen er permanent utstilt. Den opprinnelige versjonen som ble signert av Johan uten land i 1215 har gått tapt. Fire kopier fra 1215 finnes, alle i Storbritannia: To i British Library, en i Lincoln Castle og en i Salisbury-katedralen. Det finnes tretten kopier av senere versjoner, hvorav fire er fra 1297 og de andre er tidligere.
Matilda av Flandern
Bortsett fra å styre Normandie og støtte sin brors interesser i Flandern, hadde hun en tett oppfølging av sine barns utdannelse, som ble uvanlig godt utdannet sammenlignet med samtidens kongelige. Guttene ble undervist av italienske Lanfranc, som ble gjort til erkebiskop av Canterbury i 1070, mens pikene lærte latin i Sainte-Trinité-klosteret i Caen. Sistnevnte ble grunnlagt av Vilhelm og Matilda som en del av den pavelige dispensasjon som tillot deres ekteskap.
Magna Carta
Kopier
Den australske regjeringen kjøpte i 1952 en av kopiene fra 1297 for 12 500 pund. En annen kopi ble kjøpt i 1984 av Perot Foundation, og denne ble utlånt til National Archives and Records Administration i Washington D.C. inntil den i desember 2007 ble lagt ut for salg.
Matilda av Flandern
Bakgrunn
Matilda, eller Maud som hun også ble kalt, fra gammelfransk Mahaut, som Matilda er en latinisert utgave av, var datter av grev Boudewijn V av Flandern og Adelheid av Frankrike, datter av kong Robert II av Frankrike. Hennes hjemland Flandern var et grevskap nord for Frankrike, omtrentlig der hvor dagens Belgia nå ligger. Hennes tipp-tipp-tipp-oldefar på farssiden hadde giftet seg med Ælfthryth, den yngste datteren til kong Alfred den store, konge av Wessex i England, og hun kom således fra edel slekt.
Grunnet Flandern strategiske posisjon i Europa, hennes fars rikdom og hennes høy rang, var Matilda meget ettertraktet som brud. En legende hevder at da hun var mellom 15 og 18 år sendte kong Edvard Bekjenneren i England en ambassadør til Flandern. Hans navn var Brihtric Mau, sønn av Algar, en rik angelsaksisk landeier, og da de tilbrakte tid sammen ble Matilda forelsket i den høye og blonde sendebudet. Uten å si noe til sine foreldre sendte hun bud at var villig å gifte seg med ham, til tross for at han var under henne i byrd. Han avslo tilbudet. Uansett sannheten i dette, år senere da hun var blitt Englands dronning skal hun ha benyttet seg av sin autoritet til å få Brihtrics eiendommer konfiskert og kastet ham i fengsel hvor han døde. Det er mulig at en populær og kanskje ikke helt sann historie om et hevnmotiv er blitt knyttet til det faktum at mange angelsaksiske adelsmenn mistet sine landområder og ellers led en hard skjebne etter 1066. Brihtric Mau er nedtegnet i Domesday Book for 1086, men den eldste versjonen av denne fortellingen er gitt av en anonym fortsetter av Wace, skrevet så langt unna i tid som under styret til Henrik III av England, og inneholder minst historisk anakronisme.
I henhold til en annen legendarisk fortelling, skrevet omtrentlig to hundre år senere, hadde den normanniske hertug Vilhelm Bastarden (senere kalt Erobreren) sendt sine representanter med ekteskapstilbud til Matilda, men hun var altfor edel byrd til at hun kunne gifte seg med en bastard (= utenfor ekteskap). Etter å ha fått høre dette svaret red Vilhelm fra Normandie og til Brugge, fant Matilda på vei til kirken, trakk henne ned fra hesten hennes ved hennes lange fletter, kastet henne overende i gaten foran hennes forskremte følge og red avsted.
Hertuginne av Normandie
Da Vilhelm drev forberedelser til å invadere England, utstyrte Matilda et skip kalt «Mora» av egne midler som hun ga ham. I sitt fravær ga Vilhelm autoritet til Matilda til å styre Normandie, og administrerte hertugdømmet uten problemer i navnet på sin fjortenårige sønn.
Etter at England var erobret og Vilhelm var blitt konge, tok det mer enn et år før Matilda besøkte landet på andre siden av Den engelske kanal. Til tross for å ha blitt kronet som dronning, tilbrakte hun det meste av sin tid i Normandie, styrte hertugdømmet, støttet sin brors interesser i Flandern, og finansierte religiøse hus der. Kun en av hennes barn ble født i England; Henrik ble født i Yorkshire da Matilda fulgte sin ektemann under massakrene i Nord-England.
Rickson Gracie
Rickson Gracie (født 21. november 1958) er en tidligere brasiliansk MMA-utøver som har rødt belte i brasiliansk jiu-jitsu. Han er del av Gracie-familien og sønn av Helio Gracie. Han har 11 profesjonelle MMA-kamper og 11 seiere via submission.
Matilda av Flandern
Dronning av England
Matilda fødte ni eller ti barn. Det er antatt at han var trofast til henne og aldri avlet barn utenfor deres ekteskap. Til tross for hennes kongelige plikter var Matilda dypt engasjert i sine barns velvære. Alle var kjent for å være særdeles godt utdannet. Hennes døtre fikk også utdannelse og lærte å lese latin ved klosteret Sainte-Trinité i Caen, et hus som var grunnlagt av Matilda og Vilhelm som betingelse for at deres ekteskap ble godtatt av kirken. For sine sønners utdannelse sikret hun seg Lanfranc, prior ved klosteret i Bec, og fra 1070 erkebiskop av Canterbury. Hun var en ivrig tilhenger av Lanfranc, og både hun selv som Vilhelm godkjente erkebiskopen drivkraft til å revitalisere kirken.
Valery Putans
Valery Putans (født 24. februar 1962 i Ludza, Latvia) er en norsk håndballtrener og tidligere håndballspiller. Han har vært trener for Byåsen Håndball Elite i eliteserien i håndball for kvinner i til sammen 16 sesonger. Putans er far til håndballspilleren Ronald Putans.
Matilda av Flandern
Dronning av England
Vilhelm hadde en annen holdning til sønner, og holdt dem i stramme tøyler. I 1077 gjorde Robert Curthose opprør mot sin far. Vilhelm mislikte sønnens arrogante personlighet mens Matilda elsket sin sønn uansett. Han ble rasende da han oppdaget at Matilda hadde sendt store pengesummer til deres landsforviste sønn etter at han hadde ført hær mot sønnen og møt ham i slag i januar 1079. Hun formidlet en fredsavtale og en forsoning mellom far og sønn i påsken 1080, men det varte så lenge hun levde. Etter 1083 synes det som om Robert forlot hoffet og reiste rundt i flere år i Frankrike, Tyskland og Flandern fra til faren døde i 1087.
Hun sto som gudmor for Edith, en datter av kong Malcolm III av Skottland, antagelig i 1080. Under dåpen ble det hevdet at barnet trakk i Matildas hodekledning, og dette ble sett på som et varsel for at barnet en gang ville bli dronning. Da Edith senere ble dronning av England som ektefelle til Matildas sønn Henrik I av England synes denne anekdoten å ha oppstått med fasiten ved hånden. Hennes sønn Robert Curthose sto som gudfar ved samme anledning.
Valery Putans
Karriere
Putans kom til Norge i 1992 for å spille for håndballklubben Wing i Trondheim, mens hans kone Angelica Svetkova skulle spille for Sjetne. Han hadde da bakgrunn som trener for det sovjetiske juniorlandslaget fra 1984 til 1991. Klubben Wing gikk konkurs, og Putans begynte i stedet som trener for flere lag på Melhus. Fra 1993 til 2006 var han trener for Byåsen. Fra 2007 til 2009 trente han Selbu Idrettslag, og fra 2007 til 2010 trente han Norges juniorlandslag for kvinner. Fra 2010 til 2013 var han igjen trener for Byåsen. Fra 2014 til 2019 trener for Kolstad HK og LMR.
Matilda av Flandern
Dronning av England
Matilda ble syk i løpet av sommeren 1083 og døde i november 1083. Hennes ektemann var tilstede for hennes siste bekjennelse. Hun var 52 år da hun døde. Det er uklart hva dødsårsaken, muligens kun resultatet av et langt liv, men også mulig at hun ble smittet av en pest som var virksom på denne tiden. Vilhelm døde fire år senere i 1087. I motsetning den faste forestillingen at hun ble gravlagt ved klosteret Saint-Étienne (l'Abbaye-aux-Hommes) i Caen, hvor Vilhelm til sist ble gravlagt, er hennes grav i nonneklosteret l'Abbaye aux Dames rett ved. Av særlig interesse er hennes gravstein fra slutten av 1000-tallet, en slank, svart stein dekorert med hennes gravskrift, og markerer hennes grav ved enden av kirken. I kontrast ble gravsteinen for graven til Vilhelms grav erstattet på begynnelsen av 1800-tallet.
Høyde
I tidens løp ble Matildas grav skjendet og hennes opprinnelige kiste ble ødelagt. Hennes levninger ble plassert i en forseglet boks og gravlagt på nytt under den opprinnelige svarte gravsteinen. I 1959 ble Matildas ufullstendige skjelett undersøkt og hennes lårbein og skinnebenet ble målt for å avgjøre hennes høyde ved bruk av antropometriske metoder. Hennes høyde var 1,52 meter (5 feet), noe som er normal høyde for sin tid. Imidlertid på grunn av denne undersøkelsen ble det feilsitert at hun var 1,27 meter høy (4 feet 2 inches), noe som førte til en uriktig myte om at hun var svært lav av vekst, nærmest en dverg, og den aller minste engelske dronning gjennom alle tider.
Familie og barn
Matilda og Vilhelm hadde fire sønner og minst fem barn. Rekkefølgen for når guttene ble født er klar, men ingen kilder har gitt den relative rekkefølgen for døtrenes fødsel. Det er ingen bevis for at Vilhelm avlet noen illegitime barn.
Palm (mål)
Palm (av latin palmus), også kalt palme og håndsbredd (av norrønt hǫndbreiða), er et gammelt lengdemål som har blitt benyttet i store deler av Europa og Skandinavia, herunder også i Norge. Lengden har imidlertid variert fra både land til land og tid til tid. Begrepet stammer fra den gamle Romerriket og har trolig blitt introdusert i Europa gjennom romerske legionærer.
I Skandinavia er denne enheten først og fremst blitt brukt til å måle omkretsen av rundtømmer og skipsmaster med, men også til måling av hester.