cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Gutt
Gutterollen i samfunnet
Den kroppslige overgangen fra gutt til voksen mann starter med puberteten i tolvårsalderen. Den sosiale gutterollen fortsetter imidlertid ofte inn i voksen alder. Den lange ungdomstida skyldes først og fremst at skolegangen er lengre nå enn tidligere, at ungdomskulturen er blitt stadig tydeligere og at ungdom siden 1950-tallet er blitt definert som en egen kommersiell målgruppe. Mange unge menn opplever seg derfor i dag som gutter inntil de får egne barn.
Inger Marie Gundersen
Plateutgivelser
Albumet For You fra 2011 ble i mai 2012 det bestselgende jazzalbumet hos FNAC Champs-Élysées i Paris.
Gutt
Gutterollen i samfunnet
Gutterollen har variert svært mye i forskjellige kulturer og gjennom historien. Mange steder har det vært ritualer for å markere overgangen fra gutt til mann eller fra barn til voksen, blant annet indirekte gjennom for eksempel konfirmasjon og militærtjeneste. I tillegg til gutters og jenters medfødte, biologiske forskjeller, blir dessuten alle barn preget av sosiale kjønnsroller i omgivelsene. I de fleste samfunn har gutter tradisjonelt hatt større status og verdi enn jenter. Flere mener imidlertid at mange gutter taper i det moderne kunnskapssamfunnet som belønner sosial intelligens, fleksibilitet og evne til teoretisk innlæring høyere enn fysisk styrke og selvhevdelse.
Inger Marie Gundersen
Will you still love me tomorrow
Sangen «Will you still love me tomorrow» fra debutalbumet ble innspilt i NRK studioet i Kristiansand 5. juni 2004 og ble listet på NRK P1. Den har blitt utgitt på fire samlealbum, sist på «Close to you», utgitt 22. mars 2008 i Hongkong, av Universal Music Group.
Gutt
Etymologi og betydning
Begrepet gutt tilsvarer det danske dreng, det svenske pojke og engelske boy. Ordet gutt har en litt uviss opprinnelse, men stammer antakelig enten fra det norske dialektordet gaut, det vil si «pratmaker» eller «skrythals» (jamfør det islandske gautan som betyr «prat») eller det nederlandske guit som betyr «skøyer» eller «spilloppmaker» (jamfør det eldre tyske gauzen som betyr «skrike» eller «kjefte»). På dansk brukes gutt særlig rosende om en kvikk gutt eller en sterk og flink, ung mann.
Eksterne lenker
ولد
Inger Marie Gundersen
Feels Like Home (2018)
Albumet Feels Like Home fra 2018 ble i august og september samme år bestselgende album hos Bare Jazz i Oslo. Feels Like Home er produsert av Per Willy Aaserud som også spiller trompet på noen av sporene. I tillegg medvirker Rasmus Solem, SungSu Kim, Jarle Vespestad, Hallgrim Bratberg, Bendik Hofseth, Kjell Åge Stoveland og Kristiansand Strykekvartett. Albumet har blitt godt mottatt og har høstet svært gode anmeldelser:
Evolenes
Evolenes er en slekt av løpebiller.
Utbredelse
Arten er utbredt i det sørøstlige Nord-Amerika, fra District of Columbia i nord til Florida i sør og det sørøstlige Mississippi i vest.
Mally Lammers
Marie Christine «Mally» Lammers (født 22. juni 1850, død 8. juni 1929 som Mally Sars) var en norsk sanger. Som ung underviste hun sin syngende søster Eva Nansen (1858–1907). Selv tok hun sangtimer i Berlin. Hun ble i 1881 gift med barytonen Thorvald Lammers (1841–1922) som hadde vært hennes lærer. Gjennom 1890-årene fremførte de blant annet ved Cirkus Verdensteater en rekke nasjonalistiske konserter med norsk folkemusikk og slikt, deriblant Edvard Griegs nye musikk til Haugtussa, samt Draumkvedet. Hun mottok i 1898 et statslegat for innsamling av norske folkemelodier. Hun var også medstifter av Norsk Kvinnesaksforening i 1884.
Ghana under VM i friidrett innendørs 2018
Ghana deltok med to utøvere under VM i friidrett innendørs 2018 fra 1. til 4. mars 2018 i Birmingham i Storbritannia.
Mally Lammers
Hennes far var zoologen og presten Michael Sars (1805-1869).
1917 i Sverige
Begivenheter i året 1917 i Sverige.
Tatiana Rouba
Tatiana Rouba (født 15. september 1983) er en spansk svømmer.
Hun representerte Spania under Sommer-OL 2004 i Athen, der hun deltok i stafettene.
Hans Trygve Kristiansen
Hans Trygve Kristiansen (født 18. august 1948) er en tidligere skøytetrener. Han vokste opp på Torstrand i Larvik.
Kristiansen var elev ved Torstrand skole, middelskolen, Larvik yrkesskole (maskinlinjen) og NKI ingeniørskole. Han er utdannet maskiningeniør.
Hans barndomshjem var Ryes gate 6.
Melissa Caballero
Melissa Caballero (født 5. januar 1985) er en spansk svømmer.
Hun representerte Spania under Sommer-OL 2004 i Athen, der hun deltok i stafettene.
Barbados under Panamerikanske leker 1967
Barbados under Panamerikanske leker 1967. Barbados deltok i de femte Panamerikanske leker som ble arrangert i Winnipeg mellom 23. juli og 6. august 1967. De kom på sekstendeplass med en sølvmedalje.
Walter Olds
Walter Raymond Olds (født 17. august 1949 i Warroad, Minnesota, død 11. januar 2009 i Marine on St. Croix, Minnesota var en amerikansk ishockeyspiller som deltok i de olympiske vinterleker 1972 i Sapporo. Olds vant en olympisk sølvmedalje under Vinter-OL 1972 i Sapporo. Han var med på det amerikanske laget som kom på andreplass i ishockeyturneringen bak Sovjetunionen. Det var seks lag som spilte i A-gruppen, det ble spilt en enkeltserie der alle lagene møttes en gang. Sovjetunionen vant serien med ti poeng foran USA og Tsjekkoslovakia som begge fikk seks poeng. USA kom foran Tsjekkoslovakia til tross for svakere målforskjell fordi de vant kampen mot Tsjekkoslovakia med 5-1. Olds spilte alle seks kampene, inklusive kvalifiseringskampen til A-gruppen, i OL-turneringen.
Ian Wilkinson (fotballspiller)
Ian Wilkinson (født 2. juli 1973 i Warrington i England) er en engelsk tidligere fotballspiller mest kjent for sin tid som målvakt hos.
Ian Wilkinson sluttet seg til som lærling 5. juni 1989. Han hadde også tilbud fra. Som målvakt på juniorlaget var han med på å tape semifinalen i prestisjetunge FA Youth Cup i 1991. Han ble profesjonell da han skrev under to-års kontrakt med klubben 28. mai 1991.
Med nyinnkjøpte Peter Schmeichel opptatt med det danske landslaget, og de mer erfarne reservemålvaktene Gary Walsh og Jim Leighton begge utilgjengelige på grunn av skade, var scenen duket for Wilkinsons førstelagsdebut 9. oktober 1991 i returoppgjøret borte mot i Ligacupens andre runde. Wilkinson gjorde en god figur i debutkampen som endte uavgjort 1–1, med sammenlagt 4–1 seier til Manchester United. Manager Alex Ferguson ga han god omtale etter kampen. Det skulle likevel vise seg å være hans eneste opptreden for førstelaget til Manchester United. På grunn av UEFAs regler som begrenset antallet ikke-britiske spillere i deres turneringer, var Wilkinson mer aktuell for laget når de deltok i Europacup. Noen uker etter debuten satt han på innbytterbenken da de møtte i UEFA-Cupen, hvilket han også gjorde i returoppgjøret. I januar 1992 pådro Wilkinson seg en leddbåndsskade i venstre kne, som satte han på sidelinjen resten av sesongen. Seks måneder av påfølgende sesong ble også spolert grunnet en skade i håndleddet. Med lange skadeavbrekk bak seg, ble ikke kontrakten fornyet. Sommeren 1993 tok dermed Wilkinsons opphold hos Manchester United slutt.
Fra Manchester United gikk ferden den korte veien videre til, og derfra videre til senere samme sesong. Det ble mye benkesliting på Wilkinson. Han ble også sendt på et låneopphold til fra 2. september 1994, uten å slippe til mellom stengene. Bare tre førstelagskamper spilte han før en øyeskade førte til at han mot slutten av 1995 valgte å legge hanskene på hylla. Siden da har han utdannet seg til å bli lege.
Familien Jackson
Jacksonfamilien er amerikansk musikerslekt som blant annet omfatter Michael Jackson, Rebbie Jackson, Jackie Jackson, Marlon Jackson, La Toya Jackson, Jermaine Jackson, Tito Jackson, Janet Jackson, Randy Jackson, Joseph Jackson, og Katherine Jackson.
Chaitanya
Chaitanya Mahaprabhu (bengali: চৈতন্য মহাপ্রভূ, også kalt Vishvam Bharmishra Krishna Chaitanya Deva, født i 18. februar 1486 i Navadvipa i Nadia i Bengal, død 14. juni 1534) var en asket innen bhaktiyoga, hinduisk munk. Han virket i en tid som sosialreformator i Bengal. Han betraktes av sine vaishnavittiske da- og nåtidige tilhengere som en avatar av Krishna.
Chaitanya reiste i mange år rundt om i India som asket. Han hengav seg til japa ved å uavlatelig gjenta Krishnas navn. Sine siste 24 år tilbrakte han ved Jagannaths tempel i den for hinduer hellige by Puri i Orissa.
Yitzhak Arad
Yitzhak Arad (hebraisk: יצחק ארד‎; født Icchak Rudnicki 11. november 1926 i Święciany i det daværende Polen nå Švenčionys i Litauen, død 6. mai 2021 ) var en israelsk historiker, forfatter og offiser i Israels forsvar. Han var partisan på sovjetisk side under andre verdenskrig og styreleder for Yad Vashem fra 1972 til 1993. Han var spesialist på holocaust.
Ungdomstid: I Europa, andre verdenskrig
Arad vokste opp i Warszawa og sluttet seg der til sionistiske ungdomsorganisasjonen. De tyske invasjonsstyrkene inntok Arads fødeby Święciany (litauisk: Švenčionys) i juli 1941. Arad var 15 år da han sluttet seg til undergrunnsbevegelsen i Vilno-ghettoen. I februar 1943 rømte han fra ghettoen og resten av krigen kjempet han som sovjetisk partisan i skogene i Hviterussland.
Den sovjetiske partisangruppen han sluttet seg til var Markovbrigaden, en primært ikkejødisk enhet, og der var det også antijødiske medkjempende. Med unntak av en infiltrasjon av Vilno-ghettoen i april 1943 for et møte av undergrunnslederen Abba Kovner, kjempet han i den sovjetiske enheten til krigens slutt. Han tok del i sprenging av jernbanelinjer og tog, og i bakholdsangrep i skogene rundt innsjøen Narotsj i Hviterussland. «Det var den sovjetiske partisanbevegelses offisielle holdning at det ikke skulle være rom for jødiske enheter» som handlet selvstendig, sa Arad senere.
Han mistet foreldrene og resten av familien på rundt 30 personer i holocaust.
Til Palestinamandatat / Israel
Etter den tyske kapitulasjonen flyktet han til og tok seg i 1945 ulovlig inn i Palestina der han sluttet seg undergrunnsstyrkene Palmah (en del av Haganah). Senere tjenestegjorde han i Israels forsvar og oppnådde graden brigader før han gikk av. Arad tok doktorgraden i historie ved Universitetet i Tel Aviv og arbeidet der som lærer i jødisk historie. Ved universitetet forsket han særlig på holocaust i Litauen.
Etterforskning i Litauen
I 1998 opprettet Litauens president, Valdas Adamkus, en kommisjon for klarlegge den historiske sannheten om okkupasjonen av Litauen fra 1940 til 1990 (litauisk: Tarptautinė komisija nacių ir sovietinio okupacinių režimų nusikaltimams Lietuvoje įvertinti). Kommisjonen besto av flere ledende forskere internasjonalt, inkludert Arad.
I 2008 kom det frem at den litauiske påtalemyndigheten ville avhøre av Arad og Fania Brantsovsky (begge over 80 år gamle og holocaust-overlevende) om overgrep de angivelig skulle ha begått da de var partisaner under krigen. The Economist beskrev dette som i beste fall påfallende, og i verste fall et utslag av historieomskrivning og forsøk på å gi nazistenes jødiske ofre skylden for at ikke-jødiske litauere ble massakrert av sovjetiske styrker etter 1944. Bakgrunnen for etterforskningen var en artikkel i april 2006 i den høyreorienterte avisen Respublika som gjenga et utdrag av Arads memorar (utgitt 1979) fra krigen og som beskrev Arad som morder og krigsforbryter. Statsadvokaten med ansvar for krigsforbrytelser innledet straks etterforskning av Arad. Statsadvokaten ville bruke Arads memorar som det viktigste beviset i en mulig sak mot Arad. Påtalemakten innledet også etterforskning av Rachel Margolis på bakgrunn av hennes memorar publisert i 2005. Folkemordsforskere i Litauen uttalte at antisemitter i noen tilfeller påvirket eller manipulerte påtalemaktens kontor for krigsforbrytelser. Statsadvokaten avviste kritikken mot etterforskningene med at det var hans plikt ifølge Litauens straffeprosesslov. Kritikerne syntes det var merkelig å fokusere på jødiske overlevende samtidig som det var et stort antall saker om litauiske kollaboratør på vent.
Arad hadde 16 år gammel rømt fra ghettoen i Vilna (Vilnius) og deltok sammen med andre partisaner i 1944 angrep på landsbyen Girdenai der innbyggerne var væpnet av okkupasjonsmakten. Arad uttalte at den eneste måten å overleve på var å slutte seg til den sovjetkontrollerte motstandsbevegelsen. Arad mente at etterforskningen var gjengjeldelse for sakkyndig vitnemål i sak i USA mot litauere mistenkt for samarbeid med nazistene. Den britiske historikeren Martin Gilbert kalte etterforskningen sjokkerende og pervers, og trakk seg fra kommisjonen sammen med Arad. Utenriksminister i Litauen, Oskaras Jusys, kritiserte påtalemakten for å ha blitt påvirket av utenforstående og mente at etterforskningen aldri burde ha vært igangsatt. Landets president oppfordret påtalemakten til å legge bort saken mot Arad.
Marjorie Sagne
Marjorie Sagne (født 3. mars 1985) er en sveitsisk svømmer.
Hun representerte Sveits under Sommer-OL 2004 i Athen, der hun deltok i stafettene.
Thomas Mellor
Thomas Robert Mellor (født 27. januar 1950 i Cranston, Rhode Island, amerikansk ishockeyspiller som deltok i de olympiske vinterleker 1972 i Sapporo. Mellor vant en olympisk sølvmedalje under Vinter-OL 1972 i Sapporo. Han var med på det amerikanske laget som kom på andreplass i ishockeyturneringen bak Sovjetunionen. Det var seks lag som spilte i A-gruppen, det ble spilt en enkeltserie der alle lagene møttes en gang. Sovjetunionen vant serien med ti poeng foran USA og Tsjekkoslovakia som begge fikk seks poeng. USA kom foran Tsjekkoslovakia til tross for svakere målforskjell fordi de vant kampen mot Tjekkoslaovakia med 5-1. Mellor spilte alle seks kampene, inklusive kvalifiseringskampen til A-gruppen, i OL-turneringen.
Steve Johnson
Steve Johnson (født 24. desember 1989 i Orange) er en amerikansk tennisspiller.
Han representerte USA under Sommer-OL 2016 i Rio de Janeiro, der han tok bronse i double.
Europa-Center
Europa-Center (Europasenteret) er et bygningskompleks på Breitscheidplatz i Charlottenburg i Berlin. Det ble oppført i 1960-årene like ved Kaiser-Wilhelm-Gedächtniskirche og var lenge et vartegn for Vest-Berlin.
Opprinnelig fantes i området Romanische Café som var et treffpunkt for intellektuelle. Under den andre verdenskrigen ble bygningene bombet og området lenge bare provisorisk utnyttet. Da Berlinmuren ble oppført ønsket man i Vest-Berlin å skape et senter omkring Breitscheidplatz og Europa-Center ble planlagt. Det ble innviet i 1965 av daværende regjerende borgermester Willy Brandt.
Europasenteret inneholder butikker, kafeer, et teater og kontorer.
Ole Andreas Engen
Ole Andreas Engen (f. 1965) er professor i risikostyring og samfunnssikkerhet, Institutt for sikkerhet, økonomi og planlegging ved Universitetet i Stavanger. Han er utdannet cand.polit. (samfunnsøkonomi) ved Universitetet i Oslo (1991) og dr.polit. (sosiologi) ved Universitetet i Bergen (2002). Hans hovedinteresse er sikkerhet og regulering i store teknologiske systemer. Engen har ledet flere store forskningsprosjekter om sikkerhetsregulering av petroleumsvirksomheten, luftfarten og maritim næring.
I 2013 ledet han ekspertgruppen «Tilsynsstrategi og HMS-regelverk i norsk petroleumsvirksomhet», og i 2017 partssammensatt arbeidsgruppe «Helse, arbeidsmiljø og sikkerhet i petroleumsvirksomheten». Begge på oppdrag fra Arbeids og Sosialdepartementet. Engen har vært styremedlem og styreleder i Norsk Oljemuseum, styremedlem i SEROS – Senter for risikostyring og samfunnssikkerhet. Han er også medlem av NENT - Den nasjonale forskningsetiske komité for Naturvitenskap og Teknologi.
Hotchkiss
Hotchkiss var en fransk produsent av våpen og biler, stiftet av den amerikanske ingeniøren Benjamin B. Hotchkiss i 1867.
Aglianico
Aglianico er en blå sort av vindruer som særlig forekommer sør i Italia.
Hotchkiss
Tidlig på 1900-tallet kjøpte det norske forsvaret 5 000 Hotchkiss maskingevær. Disse var blant annet i bruk under felttoget i Norge.
Aglianico
Beskrivelse
I takt med at søritalienske viner på lokale druesorter fikk større oppmerksomhet utenom sitt nærområde, har også aglianico fått det. Druen anses å ha sitt opphav på hælfoten på den italienske støvelen lengst sørøst i landet. Den bedømmes å ha potensial til å skape viner med store lagringsmuligheter. Dette potensialet er ikke i særlig grad utnyttet ettersom vekstområdet er en ganske fattig del av Italia og vinbøndene ikke har hatt råd til å foreta de fornødne investeringer. miniatyr|høyre|Basilicata-regionen i Italia Aglianico sies å stamme fra den greske druen vitis hellenica og skulle også ha blitt tatt med til denne del av Italia av grekerne rundt år 600 f.Kr., før romerne overtok. Druen har dyrkes i regionene Basilicata, Puglia og Campania.
Hotchkiss
I 1937 gikk selskapet sammen med Amilcar. Etter andre verdenskrig produserte Hotchkiss jeeper under lisens fra Willys. I 1954 kjøpte Hotchkiss den franske bilprodusenten Delahaye, men produserte lastebiler under navnet Hotchkiss-Delahaye i bare et par måneder.
Aglianico
Beskrivelse
Druen gir tunge og kraftige viner hvis duft og smak har trekk av mørke bær, tobakk, krydder og røyk.
Synonymer
Aglianico er også kjent under synonymene Aglianica, Aglianichella, Aglianichello, Aglianico Amaro, Aglianico del Vulture, Aglianico di Castellaneta, Aglianco di Puglia, Aglianico di Taurasi, Aglianico Femminile, Aglianico Mascolino, Aglianico nero, Aglianico Tringarulo, Aglianico Zerpoluso, Aglianico Zerpuloso, Aglianicone, Aglianicuccia, Agliano, Agliatica, Agliatico, Agnanico, Agnanico di Castellaneta, Cascavoglia, Cerasole, Ellanico, Ellenico, Fiano rosso, Fresella, Gagliano, Ghiandara, Ghianna, Ghiannara, Glianica, Gnanica, Gnanico, Granica, Olivella di S. Cosmo, Prie blanc, Ruopolo, Spriema, Tringarulo, Uva Catellaneta, Uva dei Cani, Uva di Castellaneta, og Uva near.
Petter Hansson
Hansson startet karrieren i Söderhamn FF. I 1998 gikk han til Halmstads BK, og debuterte i Allsvenskan 4. oktober samme år. To år senere var han med på å bli svensk mester.
Hanssons første utenlandske klubb var nederlandske SC Heerenveen, der Hansson raskt etablerte seg i startoppstillingen.
Sommeren 2007 utløp Hanssons kontrakt med Heerenveen, og han gikk til den franske klubben Rennes.
Landslaget
Den 1. februar 2001 debuterte han for i en kamp mot.
Han var med i Sveriges tropp under EM 2004, men fikk ikke spille noen kamper. Under VM 2006 fikk han bare spille i en kamp, da han kom innpå som innbytter for Kim Källström i åttendedelsfinalen mot, en kamp Sverige tapte 0-2.
Han ble tatt ut i Sveriges tropp til EM 2008, og takket for tilliten ved å score Sveriges andre mål i åpningskampen mot tittelforsvarer, som Sverige vant 2-0.
Encyclopedia Titanica
Encyclopedia Titanica er et online referanseverk som inneholder omfattende og konstant oppdatert informasjon om RMS «Titanic». Nettstedet, som er et nonprofit-foretak, er en database med biografier over passasjer og mannskap, dekksplaner, og artikler skrevet av historikere og «Titanic»-entusiaster.
Olivia (film)
Olivia er en amerikansk-tysk thriller fra 1983 regissert av Ulli Lommel. Filmen handler om en vakker britisk kvinne i et ulykkelig ekteskap som innleder et forhold til en amerikaner. Etterhvert flykter hun fra sin ektemann og flytter til USA. Der møter hun sin tidligere elsker og de flytter sammen. Men omsider blir hun innhentet av fortiden. Hovedrollen spilles av Suzanna Love og en birolle av Robert Walker Jr.
Encyclopedia Titanica
Innhold
Encyclopedia Titanica inneholder et bredt spekter av informasjon om skipet, passasjerene og mange beslektede emner. Hver passasjer og mannskapsmedlem har en separat side som inneholder i det minste grunnleggende biografiske data, og mange av dem har detaljerte biografier, fotografier og samtidige nyhetsartikler. Nettstedet inneholder også original forskning av «Titanic»-historikere, både profesjonelle og amatører, fra alle deler av verden.
Encyclopedia Titanica har også et aktivt diskusjonsforum som (pr. oktober 2007) har over 5 000 medlemmer og 200 000 meldinger. Blant emnene som diskuteres på forumet er:
Olivia (film)
Filmen er også kjent under engelske titler som A Taste of Sin, Beyond the Bridge, Double Jeopardy og Prozzie.
Handling
En amerikansk ingeniør, som er i London for å demontere og flytte London Bridge til Arizona, innleder et forhold til en ung britisk kvinne som blir dårlig behandlet av sin ektemann. Voldsomme omstendigheter gjør at de adskilles. Noen år senere har han forflyttet seg til broens nye beliggenhet i Arizona. Der oppdager han en dag en kvinne med britisk aksent og som er forbausende lik henne han møtte i London. De to innleder et forhold og etterhvert avslører Olivia at hun er den samme kvinnen og at hun flyktet fra alt da hennes mann falt i elva under basketaket mellom ham og hennes elsker. Hun flytter inn hos ham, men etterhvert blir hun innhentet fortiden. Hun plages stadig av traumer fra barndommen og mystiske stemmer fra hennes forlengst avdøde mor. I tillegg blir hun overvåket av en mystisk fremmed.
I rollene
(utvalg)
Heini Havreki
Heine Jonsson (født 1514 i Bergen, død 1576 på Radøy), på færøysk kalt Heini Havreki («Heine den skibbrudne»), skal ha vært den første lutherske presten på Færøyene. Da Færøyene ble lagt under Bergen stift i 1557, ble Heini Havreki visebiskop på Færøyene.
Heini Havreki nevnes i 1534 som regnskapsfører hos Ámundur Ólavsson, den siste katolske biskopen i Kirkjubøur. Han ble sogneprest på Eysturoy i 1538 og ordinert av biskop Jens Gregoriussen Riber som den første lutherske presten på Færøyene i 1541. Det var trolig først da han flyttet til prestegården på Nes. Han ble biskopens stedfortreder i 1551 og visebiskop i 1557.
I 1566 ble han sogneprest på Radøy i Hordaland. Han døde der i 1576.
Motstand (elektrisk komponent)
En motstand, også kalt resistor, er en passiv topolet elektrisk komponent. Motstander kan være lineære eller ulineære.
En lineær motstand karakteriseres hovedsakelig av to verdier; motstandsverdien og tillatt maksimalt effektforbruk. I tillegg oppgis for det meste hvor nøyaktig den oppgitte motstandsverdien er. Lineære motstander følger Ohms lov ved at motstandsverdien er uavhengig av påtrykt strøm eller spenning. Motstandsverdien i Ohm er definert som forholdet mellom spenningen i Volt over motstanden og strømmen i Ampere gjennom den. Produktet av spenningen og strømmen er effekten i Watt som tilføres motstanden som komponent.
En ulineær motstand endrer motstandsverdien sin som funksjon av påtrykt spenning eller strøm.
Det finnes også motstander som endrer sin verdi etter en eller annen miljøfaktor som temperatur, fuktighet eller lufttrykk. Disse er oftest lineære.
Bruksområder
Motstanden er en meget hyppig brukt komponent. Den benyttes blant annet til følgende:
Praktiske motstandsverdier
Siden det bør være likevektige prosentuelle sprang mellom motstandsverdiene som kan hentes fra en serie, blir verdiene logaritmisk fordelt.
Den groveste serien som er i praktisk bruk har 6 verdier i en dekade. En slik serie kalles E6.
Den vanligste serien har til rundt år 2000 vært E12, som altså har 12 verdier i dekaden. Mer moderne motstander, særlig i SMD-utførelse, oppviser langt flere verdier i dekaden; E192 er blitt vanlig i dag (2011). Verdiene for E12-serien er, hvor E6 er uthevet: Mer nøyaktige serier som eksisterer er: E24, E48, E96 osv.
Faktoren mellom hver verdi i E12-serien blir ideelt:
I praksis avrundes dette til nærmeste heltall.
Kondensatorer og spoler leveres standardmessig ennå (per 2011) hovedsakelig i E6-verdier.
EIA-96-markering
Moderne overflatemonterte motstander blir gjerne fremstilt i E96 serier. De er kun millimeterstore og tillater avansert trykking av mange sifre på komponenten. De er derfor blitt gjenstand for en såkalt EIA-96 markering. Denne består av nummeret i E96-rekken (01, 02, 03...40, 41, 42....94, 95, 96) fulgt av en multiplikatorbokstav. Selve verdien må dessverre leses ut av en tabell eller beregnes. Multiplikatorbokstavene er:
For eksempel har man oppgitt 47C:
Nummeret 47 har verdien 301 i tabellen og C er 100. Motstandsverdien er derfor 30.1 kΩ.
Beregning av tallverdien fra EIA-96 markeringen gjøres med formelen nedenfor. r er tallet før multiplikatoren anvendes. Brukt på nummeret N = 47 får vi verdien 301.4162 som avrundes til 301.
Fargekoding
Det er vanlig å merke motstandene med alt fra tre til seks fargeringer, der varianten med fire er mest vanlig.
Man avleser en motstand etter hvor mange bånd den har, og man starter avlesningen fra enden som har flest bånd tettest samlet.
Bakgrunnsfargen på motstanden kan gjengi motstandsmaterialet som er brukt. Særlig skilles det mellom metallsjikt eller kullsjikt. Det er derimot ikke et standardisert system for dette.
Tre eller fire bånd:
De første to båndene beskriver motstandsverdien og oppgis i Ω.
Det tredje båndet beskriver multiplikasjonsfaktoren i form av en dekadisk enhet, og bestemmer størrelsen av de to foranliggende båndene. For eksempel 10-2 eller 106.
Det fjerde båndet beskriver toleransen eller nøyaktigheten til motstanden i %. Motstandsverdien som er oppgitt skal altså være innenfor denne marginen.
For eksempel ville en motstand med fargerekkefølge rød, fiolett, grønn og brun hatt følgende egenskaper:
Rød og fiolett beskriver Tallene 2 og 7 = 27. Videre sier neste bånd (grønn) at disse skal multipliseres med 105.
Vi ender da opp med:
Det siste båndet (Brun) forteller oss at toleransen er skal være innenfor 1%. Altså skal man kunne forvente at motstanden har en reell motstand på mellom 2 673 000 og 2 727 000.
Fem eller seks bånd:
Hovedgrunnen til at man velger å bruke ytterligere bånd er for å ha bedre presisjon på motstandsverdien. Det er derfor normalt at toleransebåndet har lavere verdi enn motstander med færre bånd.
Det er samme fremgangsmåte som tidligere men rekkefølgen endres noe:
De tre første båndene beskriver Motstandsverdien.
Det fjerde båndet er Multiplikasjonsfaktoren.
Det femte båndet er Toleransen.
Dersom det er et sjette bånd, spesifiserer denne temperaturkoeffisienten.
Videospillåret 2014
Videospillåret 2014 er en oversikt over hendelser og lanseringer med tilknytning til videospill i 2014.
Latvia i Eurovision Song Contest
Utover i 2010- og 2020-årene har landet markert seg som et av de svakeste resultatmessig i konkurransen. De siste 14 årene har landet kun tatt seg til finale to ganger, sist i 2016. I tillegg har Latvia kommet sist i sin semifinale fem ganger, flere enn noe annet land.
Historikk
Det er den latviske allmennkringkasteren LTV som sender Eurovision Song Contest i Latvia, og som har ansvaret for å velge landets bidrag. Fra 2000 til 2012 ble landets sang og artist kåret gjennom den nasjonale finalen Eirodziesma. I 2013 skiftet finalen navn til Dziesma, og i 2015 ble den nasjonale finalen erstattet av et nytt konsept, Supernova.
Sterk debut
Latvia var påmeldt i 1999, men trakk seg før den endelige fristen. Debuten kom i Stockholm i 2000 med gruppen Brainstorm og sangen «My Star». Latvia kom på tredjeplass, med 12 poeng fra Norge, Estland, Finland og Belgia. Dette er fremdeles en av de sterkeste debutene i konkurransens historie noen gang.
De neste årene svingte resultatene kraftig. Landet ble nummer 18 i 2001 og kvalifiserte seg med nød og neppe til konkurransen i 2002, etter at Portugal sa fra seg plassen i konkurransen. Det skulle vise seg å være et lykketreff for Latvia, som endte opp med å vinne 2002 med Marie N og «I Wanna». Som følge av seieren ble Eurovision Song Contest 2003 arrangert i Latvias hovedstad, Riga. og Marie N og Renārs Kaupers, vokalisten i Brainstorm, var programledere. På hjemmebane ble gruppen F.L.Y. nummer 24 av 26, med bare fem poeng fra nabolandet Estland.
Syv år uten finale
Året etter kvalifiserte ikke Latvia seg til finalen, men i 2005 endte landet opp på en femteplass med duoen Valters og Kaža og sangen «The War Is Not Over». Dette er fremdeles Latvias tredje beste plassering i Eurovision Song Contest.
Etter suksessen i 2005 innledet imidlertid Latvia en resultatmessig svak periode i konkurransen. De tre neste årene fulgte middelmådige plasseringer, og i seksårsperioden 2009–2014 kvalifiserte ikke landet seg til finalen én eneste gang. Tre av disse årene kom også Latvia sist i semifinalen. I Wien i 2015 fikk Latvia en opptur og endte opp på en sjetteplass i finalen med Aminata og sangen «Love Injected». Landet sikret seg sin andre finaleplass på rad med Justs i 2016.
I 2017 innledet landet en ny, svak periode resultatmessig. Seks år på rad har Latvia blitt slått ut i semifinalen, inkludert to sisteplasser i semifinalen. Landet har dermed ikke vært i en Eurovision-finale siden 2016 og er resultatmessig blant de svakeste landene i konkurransen den siste tiårsperioden.
Språk
Latvia har stort sett fremført sine bidrag på engelsk, men sang på latvisk i 2004, på italiensk i 2007 og på russisk i 2009.
Deltakere
Under er en liste over Latvias deltakere, plasseringer og poeng i konkurransen siden debuten. {{legend|gold|Vinner}} {{legend|#dcdcdc|Andreplass}} {{legend|#ffdead|Tredjeplass}} {{legend|#e0ffff|Sisteplass}}
Stemmehistorikk
Tallene i tabellene omfatter bare poeng fra finaler. Poeng som Latvia har gitt og fått i semifinalene, er ikke tatt med i tabellene.
U18-EM i fotball for menn 1990
U18-EM i fotball for menn 1990 ble arrangert i Ungarn i 1990.
Gibraltar under VM i friidrett innendørs 2018
Gibraltar deltok med én utøver under VM i friidrett innendørs 2018 fra 1. til 4. mars 2018 i Birmingham i Storbritannia.
Florin Mergea
Florin Mergea (født 26. januar 1985) er en rumensk tennisspiller.
Han representerte Romania under Sommer-OL 2016 i Rio de Janeiro, der han tok sølv i double.
Vrå
Vrå ligger i Hjørring kommune og hører til Region Nordjylland. Frem til Kommunalreformen i 2007 var den administrasjonssenter i tidligere Løkken-Vrå kommune. Innbyggertallet er 2,461 (2018).
Vrå er blant annet kjent for folkehøyskolen Vrå Højskole fra 1872, samt en stor kunstsamling i museet Kunstbygningen i Vrå.
Ecuador under Panamerikanske leker 1967
Ecuador under Panamerikanske leker 1967. Ecuador deltok i de femte Panamerikanske leker som ble arrangert i Winnipeg mellom 23. juli og 6. august 1967. De kom på femtendeplass med en sølv- og to bronsemedaljer.
Conference National 1985–1986
Ligatabell
K=kamper spilt, V= vunnet, U= uavgjort, T= tap, MF-MM= mål for-mål mot, P = Poeng
Tinoderus
Tinoderus er en slekt av billene i delgruppen (underfamilien) Panagaeinae i familiegruppen løpebiller.
Utseende
En middelsstor, litt bred, brunsvart løpebille. Hodet er langt og smalt, rektangulært, betydelig lengre enn bredt, med små, rundet utstående fasettøyne. Pronotum er ovalt, bredere enn langt, med grov, rynkete punktering. Dekkvingene er rundede med fire gulaktige flekker, i alle fall på sidene og bak kledt med grågule hår.
Levevis
Disse billene er raske, nattkative jegere som jakter på ulike virvelløse dyr. De kan bite godt fra seg, men ulikt mange andre store løpebiller forsvarer de seg ikke med gift.
Utbredelse
Slekten er utbredt i Øst-Asia (Øst-Sibir, det nordøstlige Kina, Korea og Japan). .
Timea Bacsinszky
Timea Bacsinszky (født 8. juni 1989) er en sveitsisk tennisspiller.
Hun representerte Sveits under Sommer-OL 2016 i Rio de Janeiro, der hun tok sølv i double.
Lovozero
Lovozero (russisk:, kildinsamisk: , skoltesamisk: , nordsamisk: , finsk: ) er et tettsted (selo) i Lovozerskij rajon, Murmansk oblast, Russland. Tettstedet hadde 3 141 innbyggere ved folketellingen i 2002. De fleste bland Russlands samer bor i Lovozero og flere samiske festivaler avholdes her, som er grunnen til at det iblant kalles «samenes hovedstad» i Russland.
Storvorde
Storvorde var administrasjonssenter i Sejlflod kommune i Danmark. Ved Kommunalreformen i 2007 ble byen lagt til Aalborg kommune i Region Nordjylland.
Byen har 3,336 innbyggere (2018).
1513 i Frankrike
Begivenheter i året 1513 i Frankrike.
Hispano-Suiza
Hispano-Suiza er en spansk virksomhet som først og fremst er kjent for produksjon av våpen og luksusbiler tidlig på 1900-tallet.
Under første verdenskrig drev virksomheten med produksjon av flymotorer. Hispano-Suiza utviklet også en mekanisme som gjorde det mulig å avfyre et maskingevær gjennom en hul propellaksel. Geværet får siktelinje langs propellakselen, og løsningen gjør at man slipper å ha en synkroniseringsmekanisme for å forhindre at kulene treffer og ødelegger propellbladene. Etter krigen gikk de over til å produsere luksusbiler, og før andre verdenskrig produserte de også motorer og 20 mm maskinkanoner. Virksomheten eies i dag av SNECMA.
I mellomkrigstiden gikk de tilbake til bilproduksjon, men i 1936, med en ny krig på vei, konsentrerte de seg igjen om våpen og flymotorer. De utviklet en væskekjølt V12-motor (HS-12Y), som ble brukt i et stort antall franske flytyper. De mest kjente av disse var jagerflyene Morane-Saulnier MS.406 (Frankrikes viktigste jager ved krigsutbruddet) og Dewoitine D.520 (Frankrikes beste jager). HS-12Y ble også lisensbygget av firmaet Saurer i Sveits, men fikk allikevel klart størst anvendelse i Sovjetunionen. Motorprodusenten Mikulin kopierte den og produserte et meget stort antall av en lang rekke forbedrete utgaver. Som en kuriositet kan nevnes at et lite antall av disse motorene via omveier også fikk anvendelse i Finland. Det finske luftforsvaret, Ilmavoimat, fikk mot slutten av vinterkrigen levert 30 stk MS.406 som våpenhjelp fra Frankrike, og kjøpte et noe større antall av tyskerne etter Frankrikes fall. Mot slutten av fortsettelseskrigen ble den originale HS-12Y motoren i noen av disse erstattet med erobrete Mikulinmotorer, som var nesten 30% kraftigere (1100 hk mot 860 hk). Byttet var enkelt fordi Mikulinmotorene hadde nøyaktig de samme festepunktene som sine franske "forfedre". I tillegg ble den originale 20 mm kanonen (se nedenfor), som skjøt gjennom propellakselen, erstattet med våpen som også var erobret fra fienden (lettere og av mindre kaliber, men like effektivt). Resultatet, som finnene kalte "Mörkö Moranni" (Super Morane) var et langt bedre fly. Hastigheten steg fra 306 mph (492 km/t) til 327 mph (526 km/t) og stigeevnen økte til på den tiden nesten fenomenale 3900 ft (1188 m) per minutt. Samtidig ble de gode fly- og manøvreringsegenskapene beholdt.
Et annet vellykket produkt fra samme tid var en 20 mm maskinkanon kalt HS.404, regnet som en av de beste av typen. Denne ble lisensprodusert i Storbritannia under navnet Hispano 20 mm maskinkanon og brukt i mange britiske jagerfly under krigen.
Etter krigen produserte de jetmotorer, flyutrustning, og etter hvert turbiner.
Merket forsøk på en gjenopplivning av bilsektoren med visning av en modell på Geneva Motor Show i 2010 av et firma tilknyttet Erwin Leo Himmel. Den planlagte produksjonen ble imidlertid aldri realisert. Et nytt forsøk på å gjenopplive Hispano-Suiza bilmerke skjedde på bilutstillingen i Genève 2019 med debuten til Hispano-Suiza Carmen, en helelektrisk sportsbil. Denne bilen ble presentert av selskapet Hispano Suiza Cars tilknyttet Peralada Group som eies av Suqué Mateu familien, etterkommere av en av Hispano-Suizas opprinnelige grunnleggere, Damián Mateu. Bilens design ble påvirket av Hispano-Suiza H6B Dubonnet Xenia fra 1938.
Seraina Prünte
Seraina Prünte (født 16. august 1987) er en sveitsisk svømmer.
Jakten på den forsvunne skatten
Jakten på den forsvunne skatten (originaltittel: Raiders of the Lost Ark) er en amerikansk action- og eventyrfilm fra 1981 regissert av Steven Spielberg, produsert av Frank Marshall og manus av Lawrence Kasdan (basert på en story skrevet av George Lucas og Philip Kaufman). Hovedrollen som Indiana Jones spilles av Harrison Ford, mens sentrale biroller spilles av Karen Allen, John Rhys-Davies og Paul Freeman.
Filmen ble meget populær, både i USA og verden forøvrig, og ble den mest innbringende filmen på amerikansk kino i 1981. Den ble belønnet med fire Oscar-priser og hele syv Saturn Awards (inkludert beste film).
I Norge ble den senere utgitt under tittelen Jakten på den forsvunnede skatten.
Handling
Handlingen er lagt til 1936, og omhandler arkeologen Indiana Jones som til stadighet er på jakt etter arkeologiske gjenstander. Etter en halsbrekkende jakt etter en inkastatue i Peru kontaktes han av to agenter fra den amerikanske regjeringen som informerer ham om at nazistene leter som besatt etter Paktens ark: En sagnomsust bibelsk gjenstand som har vært tapt i ca. 2500 år. På grunn av dens symbolverdi ønsker de at Jones finner den før nazistene. Jones har allerede skaffet seg en del kunnskap om arken gjennom en avdød kollega kalt Ravenwood, og takker derfor ubetinget ja til oppdraget. Jakten bringer ham til en landsby i Nepal hvor han kontakter Marion, som er Ravenwoods datter og en gammel flamme av ham. Hensikten er å få fatt i en gammel medaljong med viktig informasjon om arken som nå er i hennes besittelse. Hun er imidlertid uvillig til å bistå ham, og i etterkant av en krangel med Jones angripes hun av den sadistiske nazisten Major Toht og hans lakeier, som er ute etter det samme. Jones har imidlertid hele tiden holdt seg i bakgrunnen og redder Marion (og medaljongen) fra angriperne. De unnslipper og sammen reiser de til oldtidsbyen Tanis i Egypt. Der er imidlertid den franske arkeologen Belloq i full gang med å lete etter Paktens ark. Han arbeider på oppdrag av Hitler og har assistanse av en rekke av hans folk (inkludert Major Toht) og det er også en militærbase på stedet. Jones fortviler, men får nytt håp når han oppdager at Belloq og nazistene graver på feil sted. Ved hjelp av korrekt informasjon og assistanse fra en innfødt finner Jones arken, men blir deretter frarøvet den - og etterlatt for å dø i et enormt underjordisk gravkammer sammen med Marion. Til alt overmål klarer de å finne en vei ut. Ferden går deretter med ubåt til en øde øy i Egeerhavet der det kommer til et endelig oppgjør. Til slutt avsløres arkens hemmeligheter.
Om filmen
Jakten på den forsvunne skatten ble meget populær da den kom og innbrakte 390 millioner dollar på verdensbasis, hvorav 248 millioner i USA alene. Dette gjorde den til den mest innbringende filmen på amerikansk kino i 1981 og den ligger per 2017 på en 21-plass over de mest innbringende filmene i USA gjennom tidene (inflasjonsjustert). Produksjonskostnadene var på rundt 18 millioner dollar.
Filmen ble meget godt mottatt av kritikerne og har fått så mye som 94 % på Rotten Tomatoes. Den amerikanske filmkritikeren Roger Ebert gav den toppscore og førte den senere opp på sin eksklusive liste «Great movies». I Norge gav både VG, Dagbladet og Arbeiderbladet den terningkast fem. Aftenposten gav den også meget godt omtale.
Den ble tildelt en rekke priser, blant annet så fikk den fire Oscar (klipp, visuelle effekter, art direction og lyd), syv Saturn Awards (beste film, skuespiller, skuespillerinne, regi, manus, musikk, og spesial effekter), én BAFTA (art direction), én Grammy (beste soundtrack), én Hugo Award (beste dramatiske presentasjon). Den ble i alt tildelt 34 priser.
Gregor I den store
Bakgrunn
Gregor kom fra den gamle romerske adelsfamilien gens Anicia, og var i familie med de tidligere pavene Felix II og Agapetus. Faren var senator, og en svært rik patrisier med et storslått byhus på Celiohøyden i Roma og store eiendommer på Sicilia. Gregor fikk den beste utdannelsen som var å oppdrive, sannsynligvis inkluderte denne juridiske studier. I årene 572 til 574 fikk han administrativ erfaring som Praefectus urbis, byprefekt, i Roma, utnevnt av keiser Justinus II. Da faren døde i 573, arvet han de store landområdene på Sicilia.
Men Gregor var som resten av familien en dypt religiøs person i en samtid med undergangstemning og frykt for langobardisk okkupasjon, sult og pest. Roma var preget av forfall og forlatte palasser. Gregor trekk seg i 575 fra alle politiske verv, solgte alt han eide og ga pengene til de fattige. På eiendommene han arvet på Sicilia, anla han nye klostre, og barndomshjemmet på Celiohøyden ble gjort om til et kloster viet til St. Andreas. Her slo han seg til med 12 andre munker, og levde et så asketisk liv at han resten av livet hadde helseproblemer. De siste årene i sitt liv kunne han knapt gå og var sengeliggende i lange perioder. Til tross for det strenge klosterlivet sa han senere at dette var den lykkeligste tiden i hans liv.
Pave Benedict I kalte Gregor til sin tjeneste, og etterfølgeren, pave Pelagius II sendte ham i 579 som ambassadør til keiseren i Konstantinopel. Her kom den fromme Gregor tett inn på maktpolitikk og hoffintriger, mens han selv levde et enkelt klosterliv og viet seg til bønn og teologiske studier.
I 585/586 fikk han vende tilbake til Roma og sitt kloster, men fortsatte i denne perioden å arbeide nært som rådgiver for paven.
Pavevalget
Som så mange andre i Roma på denne tiden, døde pave Pelagius II av pest. Like etter dødsdagen 7. februar 590 ble 50 år gamle Gregor med en sjelden enstemmighet valgt til ny pave. Han ønsket ikke dette selv, og skrev blant annet til keiser Maurikios og ba om at han ikke ga sitt keiserlige samtykke til valget.
Gregor var mer opptatt av sitt klosterliv og av å kunne hjelpe byen. Elven Tiberen oversvømte i perioden deler av Roma, og dette skapte grunnlag for pest med stadige høye dødstall. Gregor talte om anger og omvendelse blant byens befolkning og ledet botsprosesjoner under bønn og sang.
Etter denne episoden er Hadrians mausoleum blitt kalt Castel Sant'Angelo eller Engelsborg. Men selv om valget av Gregor ble godkjent av keiseren, forsøkte Gregor fortsatt å slippe unna:
Som den første munk på pavestolen ble han 3. september 590 konsekrert til den 64. biskop av Roma, mens han selv protesterte mot dette.
Gregor som pave
Gregor var i den første tiden ulykkelig ved å ha det tunge ansvaret som pave i stedet for klosterlivets stille kontemplasjon og bønn. Han ønsket ikke tittelen Universalis papa som pavene til da hadde blitt omtalt, men omtalte seg selv i stedet som Servus Servorum Dei («Guds tjeneres tjener»), en tittel som alle paver etter ham har brukt.
I Gregors pavetid var forestillingen om verdens ende sterkt til stede, og den teologiske tenkingen utviklet seg på denne bakgrunn. Blant annet forestillingen om at sjelens rensing i purgatoriet kunne påbegynnes i dette livet gjennom gode gjerninger og et godt kristent liv. Dette ga de kristne et mer positivt og optimistisk syn på sin egen fremtid. Vi må regne med at Gregor var sentral i denne teologiske utviklingen, særlig på bakgrunn av at han også tillegges å ha innført sjelemessen.
Gregor tilegnes også å ha definert de syv dødssynder begjær, hovmod, vrede, misunnelse, griskhet, latskap og fråtseri.
Men til tross for Gregors beskjedenhet og ydmykhet, eller kanskje på grunn av dette, skulle det vise seg at Gregor ble en sterk og sikker pave som gjennom sitt virke la grunnlaget for den sterke stilling kirken kom til å få utover i middelalderen. Det kan tenkes at tiden som byprefekt og lærdommene fra hoffet i Kontantinopel kom godt med, Gregor utmerket seg som en svært dyktig administrator, økonom, diplomat og teolog. Han fikk ryddet opp i kirkens dårlige finanser blant annet ved å omorganisere de kirkelige eiendommene i Italia den hadde fått forært, men som var blitt vanskjøttet og liggende brakk. Gregor sørget også hele tiden for utviklingen av fattigpleien og en sosial omsorg som snart skulle vise seg å ligge langt forut for sin tid.
Gregors virke som pave medførte at pavestolen fikk stadig større tillit og tiltro, på bekostning av den bystantiske keiseren i Kontantinopel. Utover i Gregors pavetid ble det stadig tydeligere at pavedømmet var Italias reelle hersker og ikke en fjern keiser. Gregors overordnede målsetting var fred med langobardene, og at de konverterte til den katolske tro.
Det var derfor med stor glede han overvar dåpen til den langobardiske tronarvingen Adaloald, og Gregor støttet dronningen Theodelinda. Hun var den katolske datteren til hertugen av Bayern, og medvirkende til at hennes folk ble omvendt til den katolske tro.
Gregor var i motsetning til sine forgjengere aktiv også med hensyn til den verdslige styringen av Italia, og arbeidet gjennom til dels detaljert lovgivning og ved lokale representanter. På det kirkelige området ga han bestemmelser om biskopenes valg og oppførsel, tvang gjennom sølibat for geistligheten, og avsatte kriminelle prelater. Han korresponderte med biskoper og kirkelige representanter, slik at pavestolen fikk en sterkere rolle innen kirken. Han kom i konflikt med keiser Maurice Tiberius fordi de hadde kryssende politiske interesser, men Gregor klarte å oppnå støtte og underkastelse fra flere biskoper.
Men det var overfor angelsakserne og De britiske øyer at Gregor viste seg som en aktiv misjonær. Det blir sagt at Gregor selv ville reise som misjonær før han ble pave, men den romerske befolkningen ville ikke gi slipp på ham, slik at den daværende paven kalte ham tilbake. Som pave samarbeidet Gregor med Æthelbert av Kent som lot seg døpe etter å ha giftet seg med Berthe, den kristne datteren til merovingerkongen Karibert I. Gregor sendte Augustin dit i 597, og ble den første erkebiskopen av Canterbury. Gregors instruksjoner til Augustin var å ta hensyn til den nasjonale egenart og fare forsiktig fram, ved eksempelvis å vigsle de hedenske templene om til kirker i stedet for å ødelegge dem.
I 595 gjenopprettet Gregor det pavelige vikariat i Arles.
Gregors aktive utenrikspolitikk var også rettet mot Nord-Afrika, Spania og Frankerne. Særlig mot den maktsyke og brutale frankiske dronning Brynhilda viste Gregor sine diplomatiske evner. Forholdet til den bysantiske keiseren var hele tiden anspent, selv om Gregor måtte anerkjenne keiserens overhøyhet over pavedømmet. Men Gregor klarte å forhindre at paven, som biskop i Roma, ble underlagt patriarken i Konstantinopel, noe som ville ha passet keiseren bedre.