cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Dalavatnet (Sogndal)
Dalavatnet er en innsjø i Sogndal kommune i Vestland kommune. Den er utspring for Sogndalselvi, som renner ut fra sørenden av sjøen. De største tilløpselvene er Selsengelvi fra nord og Gunvordalselvi fra vest.
Bogna kraftverk
Bogna kraftverk er et vannkraftverk i Snåsa kommune i Trøndelag.
Kraftverket utnytter fallet fra Bangsjøan til Snåsavatnet. Bangsjøan kan reguleres mellom 315 og 305 moh.
Elven Bongna har redusert vannføring som følge av reguleringen.
Det hentes også inn vann fra et elveinntak.
Kraftverket har installert en francisturbin med ytelse på 56 MW. Midlere årsproduksjon er på 145 GWh.
Produksjonen startet opp i 1955. Verket ligger i fjell.
Kraftverket eies og driftes av Nord-Trøndelag Elektrisitetsverk.
386 Siegena
386 Siegena er en hovedbelteasteroide. Den ble oppdaga den 1. mars 1894 av Max Wolf fra Landessternwarte Heidelberg-Königstuhl i Heidelberg. Den er oppkalt etter den tyske byen Siegen.
Regnbue
Regnbuen eller regnbogen er et optisk fenomen som oppstår når solen skinner gjennom regndråper i atmosfæren og betrakteren står med solen i ryggen. Gulhvitt sollys består av alle synlige bølgelengder av lys. Lysbrytningen er forskjellig avhengig av bølgelengden slik at sollyset spaltes til et spektrum av rødt ytterst og deretter oransje, gult, grønt, blått, indigo (blålilla) og fiolett.
En fullstendig regnbue har en tydelig hovedregnbue (primærbue) innerst og en svakere regnbue (sekundærbue) ytterst der fargene ligger i omvendt rekkefølge.
Fysisk beskrivelse
Regnbuen har opptatt fysikere og matematikere helt siden antikken. Den første som ga en tilfredsstillende forklaring av regnbuen, var Teoderik av Freiberg, i begynnelsen av 1300-tallet. René Descartes var den første som forklarte fenomenet dobbelt regnbue.
Regnbuen blir sterkere hvis regndråpene er store. Derfor oppstår de tydeligste regnbuene i forbindelse med kraftige regnskyll. I teorien er det omtrent
1045
forskjellige synlige bølgelengder på lyset fra solen (og dermed regnbuen). Et typisk tetrakromat menneskes øye kan maksimalt skjelne om lag
1003
= 1000000 bølgelengder fra hverandre, rent fysisk. Men det antallet farger vi bevisst kan skjelne er langt lavere, trenbart og individuelt. Noen vil kunne skjelne mer enn de tradisjonelle 7 farger i en sterk regnbue, andre kan skjelne færre.
Fordi vi har tre typer tapper i netthinnen, så vil det være 3+3+1=7 fargebånd som klarest skiller seg ut: rød, oransje, gul, grønn, lyseblå (turkis/ cyan), mørkeblå (indigo) og fiolett (ultra blå, med en illusjon av litt lilla, som mange har vanskelig for å skjelne).
På bakken ser vi en regnbue med avslutning på hver side i terrenget. Ifølge en myte skal det ligge en skatt ved enden av buen. Problemet er at en regnbue ikke har noen bestemt plassering, den er et optisk fenomen som er betinget av den enkelte iakttaker. Hvis man selv flytter på seg vil regnbuen oppstå i stadig nye regndråper. Det er derfor umulig å gå til enden av regnbuen. Sett fra fly vil regnbuen ofte sees som en komplett sirkel. Hvis skyggen av flyet kan sees, er den i sentrum av sirkelen.
En svak regnbue kan også vise seg i bygevær med måneskinn. Altocumulus viser ofte regnbuefarger i sol- eller månelys.
Fargene i regnbuen
«ROGGBIF», eller «roygbiv» på engelsk, er en huskeregel og forkortelse for fargene i regnbuen og det synlige lysspekteret:
I tillegg kan det være lilla og turkise ekstrabånd.
Regnbue i kulturen
Ifølge Første mosebok i Det gamle testamentet, som tilsvarer jødenes bibel, satte Gud regnbuen på himmelen som tegn på forsoning og at pakten mellom seg og «alt kjøtt og blod på jorden» var gjenopprettet etter syndfloden. Den ble et løfte til Noa, som hadde overlevd sammen med familien i arken, og alle hans etterkommere om at Gud aldri mer skulle utslette livet på jorden ved en storflom. Regnbue har i kristen tradisjon blitt et fredssymbol som står Guds omsorg for alt det skapte. Trefoldighet (latin trinitas) i kristen teologi kan noen ganger symboliseres med en regbue i tre farger.
Tradisjonelt regner man med sju hovedbånd i regnbuen. Indigo er regnet med for å oppnå tallmagi.
Hos de gamle grekerne fikk regnbuen personlig liv som Iris, gudenes himmelske sendebud. Hun har igjen gitt navn til regnbuehinnen, den fargede delen av øyet.
Regnbue er også et annet navn for Bivrost, broen mellom mennesker og guder i norrøn mytologi. Bivrost kan imidlertid også tolkes som Melkeveien.
I den australske urbefolkningens religion forekommer en ånd som blir kalt Regnbueslangen. Den bor i havet og har skapt jorden. I myter fra Java er regnbuen en slange med hode i begge ender.
Det er en rekke folkelige værvarsler med utgangspunkt i regnbuen. Et gammelt værmerke er: Bue om aften en vandrer vil glede, men bue om morgen en vandrer vil vete.
Ifølge folketroen skal det ligge en skatt i enden av regnbuen, eller en kan få oppfylt tre ønsker dersom en finner enden. På øvre Romerike ble det fortalt: «På det sted der regnbuen går ned, vil en finne et fat med fløtegrøt og to sølvskjeer til», mens det på Jæren het «En skal få spise søt risengrynsgrøt med sølvskje der regnbuen kommer ned.»
Pastellfarge
Pastellfarger er farger som betegnes som duse. Disse fargene var svært populære innen arkitektur, interiør og mote på 1980-tallet. Noen av de mest brukte pastellfargene er lyseblå og rosa. Navnet pastell er flyttet over fra en kunstform som bruker fargekritt. Pastellfarget maling framstilles ved å tilsette ekstra doser med hvitt for å etterligne kritt-tilsetningen.
Pastellfargene var opprinnelig pigmenter som ble rørt ut sammen med kritt og gelatin. I tørket tilstand fungerer de som fargekritt, der fargeintensiteten blir dempet av det hvite i krittmassen. Mange kunstnere har laget gode arbeider med slike kritt. De ferdige verkene kalles pastelltegninger eller pastellmalerier, noe avhengig av hvordan flaten blir utfylt og måten å se det på.
Acaraydemningen
Acaraydemningen er en demning med et vannkraftverk i Paraguay, i ei vestlig bielv til Paraná-elva. Anlegget har 210 MW installert produksjonskapasitet. Demningen ligger 17 km vest for Itaipú-demningen og 21 km vest for den nærliggende brasilianske byen Foz do Iguaçu, som på sin side ligger på østsiden av grenseelva Paraná.
Storvatnet (Namdalseid)
Storvatnet er en innsjø i Namsos kommune i Trøndelag.
1458 Mineura
1458 Mineura er en hovedbelteasteroide og går i bane innenfor asteroidefamilien Eunomia. Den ble oppdaget 1. september 1937 av Fernand Rigaux ved Observatoire Royal de Belgique i Uccle.
Ole Olsen (komponist)
Ole Olsen (født 4. juli 1850 i Hammerfest, død 9. november 1927) var en norsk komponist.
Oppvekst i Hammerfest
Ole Olsens far var kirkeorganist. Ole Olsen hadde arvet musikaliteten, og allerede som 6–7-åring var han vikar for faren.
I Ole Olsens barndom fantes det ikke aviser i Hammerfest. Derfor gikk en politibetjent rundt i byen og leste opp kunngjøringer og auksjonsplakater. Ole fikk jobb som trommeslager. Når folk hørte trommingen, visste de at det ville bli lest opp en kunngjøring.
Studier
Fra 1870 til 1874 studerte han ved musikkonservatoriet i Leipzig. Han komponerte sin første symfoni i G-dur, og begynte på operaen Stig Hvide.
Virke i Oslo
Etter studiene i Leipzig bosatte Ole Olsen seg i Christiania (Oslo), hvor han arbeidet som komponist og musikklærer. I årene 1877–1880 vikarierte han som dirigent i Musikkforeningen, mens Johan Svendsen var i utlandet. I 1879 giftet han seg med pianofabrikanten Karl Hals' datter Marie. I 1884 ble han dirigent for Anden brigades musikkorps (som senere byttet navn til Forsvarets Stabsmusikkorps) i Oslo, og var i perioden 1899–1919 armémusikkinspektør med majors grad. Han var også aktiv i Kunstnerforeningen. Som frimurer var han aktiv i Den norske Frimurerorden, hvor han ledet Frimurerorkestret og komponerte leilighetsverk til ordenens jubileer og høytidsdager.
Ole Olsen var medlem i Nordlændingernes Forening, som ble stiftet i 1894, og var den som foreslo «Nord-Norge» som et strategisk begrep på landsdelen. Han var på den tiden spesielt opptatt av landsdelens mulighet for kulturell, sosial og industriell vekst. Betegnelsen «Nord-Norge» ble først vanlig i bruk i tiden omkring første verdenskrig, i navn på foreninger og i avisartikler.
Musikk
Blant de mest kjente av Ole Olsens verker er «Solefaldssang» fra eventyrkomedien Svein Uræd, til tekst av Nordahl Rolfsen. Svein Uræd ble uroppført på Centraltheatret i Kristiania i 1890. Olsen hadde 24 år tidligere skrevet en opera med tittelen Stig Hvide, som imidlertid aldri ble oppført. Olsen skrev også operaen Lajla.
Olsen skrev også poetiske tekster. Han skrev selv teksten til flere av sine operaer. En skriftsamling kalt Digte ble utgitt etter hans død. I 1978 utga Erik Bye og Birgitte Grimstad platen En dobbel deylighet med blant annet Petter Dass' Fiskevise tonesatt av Ole Olsen.
Olsen prøvde også å få laget en egen norsk marsj-stil. Dette gjorde han ved å komponere marsjer som hadde innslag av folketoner. Han fikk mye kritikk for dette, og lagde bare noen få marsjer.
Av Olsens verker er også «11 klaverstykker» av de mer kjente; dette er en samling med stykker for klaver som er komponert i nasjonalromantisk stil. Han laget også en suite for klaver og strykere basert på disse stykkene.
I 2010 ble det utgitt en nyinnspilt cd med musikk av Ole Olsen, fremført av Latvias symfoniorkester (Latvian National Symphony Orchestra) under ledelse av den norske dirigenten Terje Mikkelsen. Cd-en er utgitt på det svenske plateselskapet Sterling under tittelen Asgaardsreien, Symphony in G, Suite for string orchestra. Åsgaardsreien er et symfonisk dikt som Olsen komponerte i 1876 med utgangspunkt i et verk av dikteren Johan Sebastian Welhaven. Den «Suite for string orchestra» som cd-en inneholder, er musikken til ovennevnte Svein Uræd.
Blant hans elever var Maja Bang Hohn og Hjalmar Borgstrøm.
Æresbevisninger og utmerkelser
Ole Olsen ble tildelt gullmedaljen «Litteris et Artibus» av den svensk-norske kongen for fremragende kunstnerisk innsats. Han ble også slått til ridder av St. Olavs Orden av første klasse for sin kunstneriske virksomhet.
I 1920 ble det reist en bauta med byste av ham i Hammerfest, som i dag finnes på Ole Olsens plass. Billedhugger Trygve Thorsen har laget en byste av komponisten på Vår Frelsers gravlund i Oslo.
387 Aquitania
387 Aquitania er en hovedbelteasteroide. Den ble oppdaga den 5. mars 1894 av F. Courty fra Observatoire de Bordeaux i Bordeaux. Den er oppkalt etter Aquitania (Aquitaine).
Richard Nathaniel Wright
Richard Nathaniel Wright (født 4. september 1908, død 28. november 1960) var en afroamerikansk forfatter av romaner, noveller og politisk sakprosa. Mye av den han skrev behandlet etnisk problematikk og rasisme, særlig de historiske forholdene til afroamerikanere og hans forfatterskap bidro med å redefinere diskusjonene om raseforholdene i Nord-Amerika på midten av 1900-tallet. Som med forfattere som stiller seg i frontlinjen var mange av hans bøker kontroversielle.
Tidlig liv
Wright var født på plantasjen Rucker i Roxie i Mississippi som den første av to sønner av Ella Wilson, lærerinne i barneskolen, og Nathaniel Wright, en analfabet og forpakter av gårdsjord. I slutten av 1912 flyttet familien til Memphis i Tennessee hvor faren forlot familien noen måneder senere. I 1914 da moren ble syk ble Wright og hans bror plassert i midlertidig omsorg i Settlement House, et hjem for foreldreløse drevet av metodister. I 1916 ble guttene forent med sin mor, og de flyttet til Jackson i Mississippi for å bo sammen med deres bestemor, Margaret Wilson.
Senere flyttet familien inn med Wrights tante og onkel i Elaine i Arkansas, men da en rasist myrdet Wrights onkel, Silas Hoskins, i 1916, flyttet de videre igjen. De flyktet til West Helena i Arkansas hvor de levde i frykt i leide rom i flere uker. I 1917 tok moren familien til Jackson i flere måneder, men vinteren 1918 kom de igjen tilbake til West Helena. I 1919 fikk moren et hjerneslag, noe som forverret situasjonen. Wright valgte motvillig å meve med sin onkel Clark og tante Jody i Greenwood i Mississippi hvor han kunne være nær sin mor, men de restriksjoner som hans onkel og tante påførte ham brakte ham på kanten av nervøst sammenbrudd. Til sist fikk han lov til å reise til Jackson for å leve med bestemor Wilson.
Wright levde med sin bestemor på morsiden i Jackson fra begynnelsen av 1920 og fram til slutten av 1925. Her følte han seg kvalt av sin tante og bestemor som forsøkte å tvinge ham til å be jevnlig slik at han skulle finne Gud. Han truet senere med å forlate hjemmet da bestemor Wilson ville nekte ham å jobbe på lørdager, som var adventistenes sabbat. Barndomsstridene med tanten og bestemoren etterlot ham med en fastlåst og uforsonlig fiendskap mot religiøse løsninger på hverdagslivets problemer.
I en alder av femten år hadde Wright skrevet sin første fortelling, «The Voodoo of Hell's Half-Acre». Den ble utgitt i Southern Register, en lokal svart avis. I 1923 hadde Wright utmerket seg i grunnskolen og ble valgt til den som skulle holde elevens avgangstale på Smith Robertson junior high school. Bestemt på å ikke bli kalt en «onkel Tom» nektet han å avlevere rektors omsorgsfylte tale formet for ikke å fornærme de hvite administrative. I september det samme år hadde Wright latt seg registrere for matematikk, engelsk og historie ved den nye Lanier High School i Jackson, men han måtte slutte å være tilstede ved klassene etter noen få uker for å tjene penger til familien. Hans barndom i Memphis og Mississippi formet hans varig oppfatning av amerikansk rasisme.
Søren Fredrik Voie
Søren Fredrik Voie (født 20. mars 1949 i Vestvågøy) er en norsk offentlig tjenestemann, næringslivsleder og politiker (H).
Richard Nathaniel Wright
Chicago
Wright flyttet til Chicago i 1927. Etter til sist ha sikret seg en jobb som kontormedhjelper i posten benyttet han fritiden med å lese andre forfattere og studere deres stil. Da hans jobb ble fjernet ved Herbert Hoovers politikk under den store depresjonen ble han tvunget til å leve på sosialen i 1931. I 1932 begynte han å delta på møtene i John Reed Club, en marxistisk klubb for forfattere og intellektuelle, oppkalt etter journalisten John Reed. Da klubben ble dominert av kommunistpartiet etablerte Wright et vennskapelig forhold til flere partimedlemmer. Særlig interessert i de litterære kontaktene ved møtene ble Wright offisielt medlem av kommunistpartiet på slutten av 1933, og som revolusjonær poet skrev han tallrike proletariske dikt, eksempelvis «I Have Seen Black Hands», «We of the Streets», «Red Leaves of Red Books», og andre i The New Masses og andre venstreorienterte magasiner.
En maktkamp innenfor Chicago-gruppen av John Reed Club førte til oppløsning av klubbens lederskap. Wright ble fortalt at han måtte støtte klubbens partimedlemmer om han skulle være medlem. Ved 1935 hadde Wright fullført sin første roman, Cesspool, først utgitt som Lawd Today i 1963, og i januar 1936 ble hans fortelling «Big Boy Leaves Home» akseptert for utgivelse i New Caravan. I februar begynte Wright å jobbe sammen med National Negro Congress, en organisasjon opprettet av kommunistpartiet i 1935, og i april satt han i styret av South Side Writers' Group. Blant medlemmene var også Arna Bontemps og Margaret Walker. Wright overrakte en del av hans kritiske essay og poesi til gruppen for kritikk og leste høyt fra sine noveller. I 1936 reviderte han Cesspool. Via klubben redigerte Wright Left Front, et magasin som kommunistpartiet la ned i 1937 til tross for Wrights gjentatte protester.
Søren Fredrik Voie
Han er sønn av gårdbruker Peder Voie og hustru Mary Abelsen. Han gikk statsrealskole og tok artium fra gymnasets reallinje som privatist i 1968. Han gikk Statens lærerhøgskole i handels- og kontorfag og tok hovedfag i bedriftsøkonomi i 1982. Han har også tilleggsutdannelser i pedagogikk, ledelse og næringsutvikling. Voie arbeidet i fiskeindustrien i Lofoten og Finnmark før han ble lektor i den videregående skolen i 1976.
Richard Nathaniel Wright
Chicago
Gjennom hele denne perioden bidro Wright også til magasinet New Masses. Mens han først var fornøyd med de positive forholdene til de hvite kommunistene i Chicago, ble han senere ydmyket i New York av en del som ikke ville tilby husrom for Wright grunnet hans hudfarge. Det som var verre var at en del svarte kommunister fordømte den artikulerte og dannete Wright som en borgerlig intellektuell og antok at han hadde høyere utdannelse og var blitt assimilert med det hvite samfunnet. Faktisk var Wright hovedsakelig selvlært etter å ha blitt tvunget til forlate skolen etter gymnaset.
Søren Fredrik Voie
Han var ordfører i Vestvågøy kommune i perioden 1984–1987, deretter medlem av Nordland fylkesting og fylkesutvalg. Han var banksjef i Sparebanken Nord-Norge 1988–1992, styreleder i Nordlandsforskning 1991–1995, rådmann i Vestvågøy kommune 1992–1999 og direktør ved Høgskolen i Nord-Trøndelag 1999–2001.
Richard Nathaniel Wright
Chicago
Wrights insisterte at unge kommunistiske skribenter måtte få plass slik at de kunne kultivere sine talenter og hans eget arbeidsforhold med en som både var kommunist og svart nasjonalist førte til en offentlig oppvask med partiet og den ledende afroamerikanske kommunisten Buddy Nealson. Wright ble truet med kniv av sine kamerater, fordømt som troskist på gaten av streikere og fysisk angrepet da han forsøkte å delta i første mai-toget i 1936.
New York
I 1937 flyttet Richard Wright til New York hvor han knyttet nye bånd med medlemmene av kommunistpartiet der. Han arbeidet på et prosjekt for en guidebok for New York, New York Panorama (1938), og skrev bokens essay om Harlem. Han ble Harlem-redaktøren i Daily Worker, kommunistavisen i New York. Wright var lykkelig over at hans første år i New York betydde at han kunne hengi seg til former for skriving. I løpet av sommeren og høsten hadde han skrevet over 200 artikler for Daily Worker og bidratt på å redigere det kortvarige litterære magasinet New Challenge. Dette året var en milepæl for Wright ettersom han møtte og utviklet et vennskap med Ralph Ellison som kom til å vare i mange år. Han fikk også førsteprisen på 500 dollar fra magasinet Story for novellen «Fire and Cloud».
Søren Fredrik Voie
Etter tiden på Stortinget var Voie prosjektleder i Nordland fylkeskommune 2006–2007, rektor ved Vest-Lofoten videregående skole 2007–2016 og fra 2016 daglig leder i Vestvågøy næringsforum.
Richard Nathaniel Wright
New York
Etter å ha mottatt prisen tidlig i 1938 la han manuskriptet til Lawd Today på hyllen og avsatte sin litterære agent John Troustine. Isteden forsøkte han få Paul Reynolds, den velkjente agenten til Paul Laurence Dunbar, til å representere seg. I mellomtiden hadde Story Press tilbudt forlaget Harper alle Wrights noveller for en bokutgivelse, og Harper var villig til å utgi boken.
Søren Fredrik Voie
Siden 2007 har han på nytt vært medlem av Vestvågøy kommunestyre.
Richard Nathaniel Wright
New York
Wright fikk nasjonal oppmerksomhet for samlingen med fire noveller kalt Uncle Tom's Children (1938). Han baserte en del av fortellingene fra lynsjing i sørstatene, men alle handlet om rasefordommer og hvites brutalitet. Utgivelsen og den velvillige mottagelsen forbedret Wrights status i kommunistpartiet og gjorde det mulig for ham å etablere en rimelig grad av finansiell stabilitet. Han ble utpekt til redaksjonen av New Masses, og Granville Hicks, en prominent litteraturkritiker og kommunistsympatisør, introduserte ham for venstreorienterte i Boston. Ved 6. mai 1938 hadde godt salg av boken sikret ham nok penger til å flytte til Harlem hvor han begynte å skrive på romanen Native Son (1940).
Novellesamlingen skaffet ham også et stipend fra Guggenheim, noe som gjorde det mulig å fullføre Native Son. Den ble valgt av bokklubben Book of the Month Club som deres første bok av en afroamerikansk forfatter. Bokens hovedperson, Bigger Thomas, representerte de begrensninger som samfunnet la på afroamerikanere og som bare kunne skaffe seg egenerkjennelse ved å begå avskyelige handlinger. Først drepte Bigger en hvit pike og deretter sin svarte venninne. Han er ikke bare et offer for den sosiale overklassens undertrykkelse av massene, men også i striden mellom hvite og svarte. Boken ble en verdenssensasjon og i Norge ble den utgitt under tittelen Nigger og som en kritiker kalte for «En amerikansk tragedie skrevet av en neger».
Han dro deretter til Chapel Hill i Nord-Carolina hvor han og Paul Green samarbeidet på en teaterutgave av Native Son. I januar 1941 mottok Wright den prestisjefylte Spingarn-medaljen for prestasjoner som afroamerikaner. Teaterutgaven av Native Son ble satt opp på Broadway med Orson Welles som regissør og fikk gode anmeldelser i mars 1941. En billedbok med fotografier nesten utelukkende fra Sikkerhetsadministrasjonen av bønder (Farm Security Administration, en del av New Deal under depresjonen for å bekjempe fattigdom blant småbønder) og med tekst fra Wright ble utgitt i oktober 1941: Twelve Million Black Voices: A Folk History of the Negro in the United States. Boken ble også godt mottatt.
Wrights delvis selvbiografiske Black Boy (1945) beskrev hans tidlig liv fra Roxie og fram til Chicago, hans strid med sin familie av syvendedagsadventister, hans vanskeligheter med hvite arbeidsgivere og sosiale isolasjon. American Hunger, utgitt etter Wrights død i 1977, var opprinnelig ment å ha vært andre bind av Black Boy. Library of America, et ideelt forlag dedikert til utgivelser av klassikere, klarte å sette boken sammen fra Wrights etterlatte papirer. Denne boken forteller detaljert om Wrights involvering med John Reed Club og det amerikanske kommunistpartiet som han forlot i 1945. Boken antyder at han oppga sitt medlemskap tidligere, men hans utmelding ble ikke gjort offentlig før i 1944. I bokens restaurerte form sammenligner de dogmene og intoleransen til organisert kommunisme, «borgerlige» bøker og tidligere medlemmer som ble fordømte med tilsvarende trekk hos fundamentalistisk organisert religion. Wright var skarpt misfornøyd med utrenskingene i Sovjetunionen, men han oppga ikke troen på at venstreorienterte demokratiske prosesser som løsningen på politiske problemer.
Paris
Wright flyttet til Paris i 1946 og ble fast amerikansk landflyktig. I Paris ble han venn med Jean-Paul Sartre og Albert Camus. Hans eksistensialistiske fase er beskrevet i hans andre roman, The Outsider (1953), som beskrev en afroamerikaners deltagelse med kommunistpartiet i New York. Han ble også venner med to andre afroamerikansk landflyktige forfattere, Chester Himes og James Baldwin, skjønt vennskapet med sistnevnte endte i fiendskap etter at Baldwin utga sitt essay «Everybody's Protest Novel» (samlet i boken Notes of a Native Son) hvor han kritiserte Wright stereotypbeskrivelse av Bigger Thomas til tross for at han hevdet at han likte romanen. I 1954 utga Wright en mindre roman, Savage Holiday. Etter å ha blitt fransk statsborger i 1947 begynte han å reise rundt i Europa, Asia og Afrika. Disse erfaringene ble grunnlaget for en rekke sakprosabøker som blant annet One was Black Power (1954), en kommentar på de framvoksende nasjonene i Afrika.
Hans agent Paul Reynolds sendte overveiende negativ kritikk av Wrights manuskript på fire hundre sider, «Island of Hallucinations», i februar 1959. Til tross for det skrev Wright et utkast i mars på en roman hvor Fish ble frigjort fra rasistiske behandling og ble en dominerende figur. Ved mai 1959 ønsket Wright å forlate Paris og leve i London. Han følte at fransk politikk hadde blitt økende underdanig for amerikansk press. Den fredfylte parisiske atmosfæren han hadde følt var blitt istykkerrevet av krangling og angrep fra fiender av ham selv og andre afroamerikanske forfattere.
Den 26. juni 1959, etter et selskap som markerte den franske utgivelsen av White Man, Listen!, ble Wright syk, offer for et ondartet angrep av amøbisk dysenteri, antagelig smittet under hans besøk på Gullkysten. Ved november 1959 hadde hans hustru funnet en leilighet i London, men Wrights sykdom, og «fire kranglinger om dagen» med britisk innvandringsmyndigheter endte hans ønske om å leve i England.
Den 19. februar 1960 fikk Wright høre fra Reynolds at New York-premieren av teaterversjonen av The Long Dream hadde fått så dårlige anmeldelser at den ble nedlagt. I tillegg fikk Wright ytterligere problemer med å få The Long Dream utgitt i Frankrike. Disse tilbakeslagene forhindret ham å fullføre Island of Hallucinations, noe han måtte for å få tilsagn fra forlaget Doubleday.
I juni 1960 spilte Wright inn en rekke diskusjoner for fransk radio som handlet hovedsakelig om hans bøker og litterære karriere. Han dekket også den rasistiske situasjonen i USA og verden for øvrig, og særlig fordømte USAs politikk overfor Afrika. I slutten av september, for å dekke utgiftene for hans datter Julias flytting fra London til Paris for å begynne på universitetet Sorbonne skrev han en rekke vaskesedler på plateomslag for Nicole Barclay, direktør for det største plateselskapet i Paris.
Til tross for hans finansielle vanskeligheter nektet Wright å gjøre kompromiss med sine prinsipper. Han nektet å delta i en rekke programmer for kanadisk radio ettersom han mistenkte amerikansk kontroll. Av samme grunn avslo han en invitasjon fra Kongressen for kulturell frihet til å reise til India for å snakke ved en konferanse til minne om Leo Tolstoj. Fortsatt interessert i litteratur hjalp han Kyle Onstott å få boken Mandingo (1957) utgitt i Frankrike. Hans siste utbrudd av energi skjedde 8. november 1960 i hans polemiske forelesning, «Situasjonen for svarte artister og intellektuelle i USA», gitt for studenter og medlemmer av den amerikanske kirke i Paris. Wright argumenterte at det amerikanske samfunnet reduserte de mest militante medlemmene av det svarte samfunnet til slaver når som helst de ønsket å sette spørsmålstegn ved den etniske status quo. Han tilbød som bevis de ødeleggende angrepene fra kommunistene på hans roman Native Son og kranglingen med James Baldwin og som andre forfattere søkte med ham.
Den 26. november 1960 snakket Wright entusiastisk om Daddy Goodness med Langston Hughes og ga ham manuskriptet. Wrights amøbisk dysenteri som han hadde blitt smittet av fra sitt besøk i Afrika i 1957 forverret seg til tross for tallrike behandlinger. Hans helse hadde forfalt kraftig i løpet av de tre årene etter at han ble syk. Han døde i Paris av et hjerteanfall 52 år gammel. Han ble gravlagt i gravlunden Le Père Lachaise. Hans datter Julia hevdet at hennes far hadde blitt myrdet.
Et antall av Wrights bøker har blitt utgitt etter hans død. En del av hans mest kontroversielle avsnitt om rase, sex og politikk var blitt fjernet eller utelatt før den opprinnelige utgivelsen. I 1991 ble utvidete utgaver av Native Son, Black Boy og andre av hans verker utgitt. I tillegg ble hans lange novelle, Rite of Passage (1994) utgitt for første gang.
I sine siste år av sitt liv ble Richard Wright forelsket i haikudiktning og skrev over 4000 av slike dikt. I 1998 ble en boksamling med 817 av hans favoritthaikuer utgitt, Haiku: This Other World. En samling av hans reiseskildringer ble utgitt av Mississippi University Press i 2001. Ved sin død etterlot Wright en uferdig bok, A Father's Law. Den handlet om en svart politimann og den sønnen han mistenkte for å ha begått et mord. Wrights datter Julia Wright utga denne romanen i januar 2008. Three Books from Exile, en samleutgave med Wrights politiske tekster ble utgitt med følgende titler: Black Power; The Color Curtain; og White Man, Listen!
Familie
Wright giftet seg med Dhima Rose Meadman, en danselærer i moderne dans av russisk-jødisk avstamning i 1939, men de skilte lag et år senere. I 1941 giftet han seg med Ellen Poplar, datteren av innvandrere av polsk-jødisk avstamning og medlem av kommunistpartiet i Brooklyn. De fikk to døtre, Julia Wright i 1942 og Rachel Wright i 1949.
Pavinnen
Pavinnen er en film som er samprodusert med tysk, britisk, italiensk og spansk kapital. Produsent er Bernd Eichinger og produksjonsselskap er Constantin Film AG og UFA. Sönke Wortmann er regissør. Filmen er basert på Donna Cross' historiske roman om den saksiske kvinnen Johanna av Ingelheim, som ifølge en legende fra middelalderen på 800-tallet var gift med pave Leo og etterfulgte ham som pave etter at mannen ble forgiftet av sin erkefiende i 853.
Filmen hadde premiere 22. oktober 2009.
Handlingsreferat
Kort tid etter at Karl den store dør, blir en jente som får navnet Johanna født i Ingelheim am Rhein. Hun er datter av en landsby-prest (spilt av Iain Glen) som kontrollerer hans kone kone (spilt av Jördis Triebel) og familien med jernhånd. Men hans kone tilber fremdeles den hedenske guden Odin i all hemmelighet. Likevel vokser Johanna opp til å være en artikulert ung jente, som intensivt studerer Bibelen.
Gåsvatnet
Gåsvatnet (sørsamisk: Sarvejællanjaevrie) er en innsjø i Grane kommune, helt sørøst i Lomsdal-Visten nasjonalpark i Nordland. Vatnet har tilsig vesentlig fra områdene mellom Langskardfjellet og Jordbrufjellet i nordvest, og har utløp mot sørøst gjennom Gåsvasselva til Svenningdalselva.
Pavinnen
Handlingsreferat
Etter hennes eldste brors plutselige dødsfall, ønsker faren å sende sin andre sønn Johannes til en katedralskole i Dorestad. Men når læreren Aesculapius (spilt av Edward Petherbridge) besøker dem i Ingelheim, viser Johanna langt mer kunnskap om Bibelen enn broren Johannes. Mot sin fars ønske blir Johanna undervist av Aesculapius, som introduserer henne for litterære verk som den greske forfatteren Homers Odysseen.
Når en sendebud kommer fra biskopen for å sende Johanna for å ta henne med til katedralskolen, påstår faren at det har skjedd en feil og lar ham reise sin vei med hans andre sønn. Johanna flykter fra sitt hjem den natten, og finner broren hennes - ved siden av liket av den drepte budbringeren. De reiser deretter til Dorestad sammen. En lærer, Odo, er uvillig til å ta Johanna inn i klassen sin. Men grev Gerold støtter imidlertid Johanna. Senere blir Gerold forelsket i Johanna. Men kort tid senere må Gerold gå inn i hæren til Lothar I av Det tysk-romerske rike. Hans kone Richilde (spilt av Claudia Michelsen) utnytter grevens fravær for å arrangere et ekteskap for Johanna, og dermed bli kvitt rivalen for Gerolds kjærlighet.
En gruppe vikinger bryter imidlertid inn i byen i løpet av vielsen og gjennomfører en blodig massakre. Johanna overlever så vidt, men broren Johannes blir drept under angrepet. Johanna flykter fra byen i forkledning, og går inn i et kloster tilhørende Benediktinerordenen under kallenavnet Johannes Anglicus. Faren besøker henne ved klosteret, og tror at hun er broren Johannes. Men når han oppdager hvem Johanna egentlig er og forsøker å avsløre henne, dør han av et hjerneslag. Johanna forsøker deretter å flykte fra klosteret, og blir reddet av en kvinne kalt Arn. Hun gjør Johanna til en veileder for sin datter Arnalda.
Johanna bestemmer seg for å bruke sin mannlige forkledning igjen, og reiser som pilegrim til Roma. Hun bruker sin medisinske kunnskap for å kurere pave Sergius II som har problemer på grunn av urinsyregikt. pave Sergius gjør Johanna deretter til hans personlige doktor. I mellomtiden planlegger Lothair og hans allierte, Anastasius, å myrde Sergius for å bli innsatt som pave selv. Men folket velger Johanna som pavens etterfølger ved akklamasjon. Imidlertid blir Johanna gravid, og hennes regjeringstid som pave blir dermed satt i alvorlig fare.
Edita Gruberová
Edita Gruberová (født 23. desember 1946 i Rača ved Bratislava i den slovakiske delen av Tsjekkoslovakia, død 18. oktober 2021 i Zürich i Sveits) var en slovakisk sopran.
Bremser
Bremser (Oestridae), er fluer, som sammen med mygg, utgjør tovingene (Diptera). Brems er en gruppe som omfatter delgruppene nesebremser, hudbremser og magebremser.
Edita Gruberová
Edita Gruberová ble regnet som en av sin tids ledende koloratursopraner og var kjent for sin klare tone, dramatiske fortolkninger og evne til å synge høye noter med stort volum. Disse egenskapene gjorde henne ideell til koloraturarien «Nattens dronning» i Tryllefløyten tidlig i karrieren. Senere har hun hatt stor suksess med en rekke av de viktigste bel canto-rollene (Donizetti, Bellini og Rossini) og i koloraturroller i Mozarts og Richard Strauss' operaer.
Bremser
Trolig bare åtte arter i Norge, i verden er det ca. 100 arter.
Edita Gruberová
Utdanning og unge år
Gruberová var datter av en ungarsk mor og en far med tyske aner, men morsmålet hennes var slovakisk. Hun begynte musikkstudiene ved konservatoriet i Bratislava hvor hun studerte med Mária Medvecká. Deretter fortsatte hun ved Akademiet for utøvende kunst i Bratislava (Vysoká škola múzických). I studietiden sang hun i folkemusikkensemblet Lúčnica og opptrådte flere ganger i det slovakiske nasjonalteateret.
Bremser
Utseende
Brems er fra 8 mm. og opp til ca. 25 mm. De har store øyne, kroppen er gjerne kraftig og er tett hårkledd, og de ligner ellers en bie eller en humle.
Brems har et ekstra scutellum (postscutellum), en «puteformet» forlengelse på brystets ryggside. Denne kombinasjonen er det bare bremsene og snyltefluene som har. Hos brems er scutellum og postscutellum av ulik størrelse. Snyltefluer har et langt mer utviklet postscutellum, mens det vanlige scutellumet er noe redusert, slik at begge blir omtrent like store.
Edita Gruberová
Karriere
Gruberová debuterte ved Glyndebourne i 1974 og ved Metropolitan Opera i 1977, begge steder som Nattens dronning. I 1977 opptrådte hun for første gang på Festspillene i Salzburg, som Thibault i Verdis Don Carlo under Herbert von Karajan. I 1981 opptrådte hun med Luciano Pavarotti i Jean-Pierre Ponnelles film Rigoletto. Gruberová debuterte ved Royal Opera House i Covent Garden som Giulietta i Bellinis I Capuleti e i Montecchi i 1984. Andre større roller hun har sunget er Zerbinetta, Gilda, Violetta, Lucia, Konstanze, Manon og Oscar; hun sang Donna Anna ved La Scala i 1987, Marie i La fille du régiment i 1987, Semiramide i 1992, Dronning Elizabeth I i Donizettis Roberto Devereux i Vienna 1990. I 2003 føyde hun tittelrollen i Norma til repertoaret.
Bremser
Levevis
Bremsene spiser ikke som voksne (imago). De er parasitter (rovdyr) i larvestadiet på bestemte pattedyr eller fugler, hvor larvene lever innvendig (endoparasitt). Også noen husdyr er vert for enkelte arter bremser.
Edita Gruberová
Karriere
Edita Gruberová bodde i Zürich og døde der 18. oktober 2021, i en alder av 74 år.
Bremser
Levevis
Bremsene har fått sitt navn etter hvilket dyr som er verten. De parasitterer virveldyr som neshorn, elefanter, hester, esel, sebra, kyr, rein og sau.
Brems gjennomgår en fullstendig forvandling, med et puppestadium. Puppen er tønneformet og puppestadiet er i øvre laget, i jorden.
En fryktet flue blant vertsdyrene
Hester, sauer og rein oppdager ofte bremsene, når de kommer flygende, og prøver å komme seg unna. Trolig er det en særpreget summing de kjenner igjen. Dette er grunnen til at rein ofte oppholder seg på snø i fjellet, selv om det kan være bar mark i nærheten. Bremsene flyr helst ikke innover snø, fordi temperaturen er lavere der.
Bremser finnes i alle verdensdeler og finnes der vertsdyren finnes. I Norge er de ikke særlig vanlige, og er ikke regnet som et stort problem, bortsett fra reinbremsen, som lever på rein.
Systematisk inndeling / Norske arter
I nyere systematikk er alle bremser (Oestridae), regnet som en familie, da bestående av flere underfamilier. Disse kan deles inn etter hvor på vertsdyret larven lever som parasitt, nesebremser, magebremser og hudbremser. Bremser tilhører overfamilien Oestroidea. De andre familiene i denne gruppen er Mystacinobiidae, Spyfluer, Kjøttfluer, Skrukketrollfluer og Snyltefluer.
1460 Haltia
1460 Haltia er en hovedbelteasteroide. Den ble oppdaget 24. november 1937 av Yrjö Väisälä i Åbo. Asteroiden er oppkalt etter Finlands høyeste fjell Háldi.
Kayanza (provins)
Kayanza er en av de sytten provinsene i Burundi. Provinsen har 643,799 innbyggere (2011) og er 1 233 km². Kanyaza ligger nord i landet, mot grenset til Rwanda. Provinshovedstaden er Kayanza.
Kayanza er administrativt delt i ni kommuner:
388 Charybdis
388 Charybdis er en hovedbelteasteroide. Den ble oppdaga den 7. mars 1894 av Auguste Charlois fra Observatoire de Nice i Nice. Den er oppkalt etter sjøuhyret Kharybdis fra gresk mytologi.
Torkom II av Jerusalem
Etter skolegang i Bagdad gikk Torkom i St.-Jakobs-klosteret i det armenske kvarteret i Jerusalem, der han ble viet til prest i 1939. 1962 ble han biskop av Vest-USA (med sete i Los Angeles) og 1966 av Øst-USA (med sete i New York), fra 1968 med rang som erkebiskop.
I 1990 ble han valgt til patriark av Jerusalem. Han var den 96. innehaveren av tittelen.
Lilandsvatnet naturreservat
Lilandsvatnet naturreservat ligger sør for Liland og øst for Haukås, i den østlige delen av halvøya Hamarøya i Nordland.
Naturreservatet har et totalt areal på 2 383 dekar, hvorav ca. 38% av arealet utgjør bar- lauv og blandingsskog, ca. 8% utgjør myr og 46,4% er vann, hvorav den største innsjøen er selve Lilandsvatnet som er 526 daa.
I likhet med Steinslandsvatnet naturreservat, er dette et viktig delområde i et større våtmarkssystem i den vestre delen av Kaldvågfjorden.
Reservatet ligger i et flatt myrlandskap med tilgrensende jordbrukslandskap mot nord og vest. De tette sivområdene i buktene og vikene domineres av elvesnelle, flaskestarr og brede belter med flytebladvegetasjon. I øst inngår marine gruntvannsområder og mindre partier med strandeng og strandsump. Fattige jordvannsmyrer deles opp av skogkledde knauser og rygger. Området opprettholder en betydelig hekkebestand av ender, horndykkere, storlom og vadearter. Det er også en viktig beite- og rasteplass i trekktidene.
Formålet med fredningen er «å bevare et rikt våtmarksområde med naturlig tilhørende vegetasjon og dyreliv, særlig av hensyn til områdets rike fugleliv.»
Lilandsvatnet ligger under Statens naturoppsyns lokalkontor i Fauske.
Kalmar domkirke
Kalmar domkirke ligger i Kalmar i Småland.
Kirken ble tegnet av Nicodemus Tessin den eldre. Byggingen av kirken startet i 1660 og den var ferdig i 1702.
Kjell Johansson
Kjell Johansson (født 5. oktober 1946 i Eskilstuna, død 24. oktober 2011 i Eksjö ) var en svensk bordtennisspiller. Han ble to ganger europamester (1964 og 1966, og var svensk mester seks ganger i single. I 1965 ble han tildelt Svenska Dagbladets gullmedalje. Han har vunnet et VM-sølv individuelt (1973).
NSU Prinz
Første generasjon Prinz var tilgjengelig som sedan med en rett taklinje og plass til fire personer. En tosylindret motor var plassert bakerst, hvor den drev bakhjulene via en usynkronisert girkasse.
Sport Prinz
I 1958 ble coupémodellen Sport Prinz tilgjengelig. Den ble designet av Franco Scaglione hos italienske Bertone, og de første 250 karosseriene ble bygget der. De øvrige karosseriene ble bygget av Drautz i Neckarsulm, og totalt 20 831 eksemplarer av Sport Prinz ble bygget mellom 1959 og 1967.
Prinz 4
NSU Prinz 4 erstattet den opprinnelige Prinz i 1961. Prinz 4 hadde et nytt karosseri, svært likt Chevrolet Corvair, men adskillig mindre. Bilen var utstyrt med en tosylindret luftkjølt motor montert bakerst.
Byrkjelo stadion
Byrkjelo stadion er et kombinert idrettsanlegg for fotball og friidrett på Byrkjelo i bygda Breim i Gloppen kommune. Anlegget ble i 1981 oppgradert med kunststoffdekket spurtan på løpebanen på halvmånen i søndre sving. Fotballbanen har gressmatte. Stadionet var opprinnelig hjemmebanen til det lokale idrettslaget Indre Breim Idrettslag, men etter sammenslåingen av idretten i Breim, er dette nå hovedanlegget til Breimsbygda idrettslag og hjemmebanen til Gloppen Friidrettslag.
NSU Prinz
Inspirasjonskilde til andre modeller
I 1967 lanserte den sovjetiske bilprodusenten ZAZ en bil som var nesten identisk med NSU Prinz – ZAZ-966. Denne var utstyrt med en luftkjølt 0,9-liters V4-motor med en effekt på 30 hk.
Under lisens fra NSU ble Prinz også produsert i Sarajevo og Argentina.
Byrkjelo stadion
Stadionet har tribune langs den vestlige langsiden. Like ved banen ligger Breim skole. Skolens garderobeanlegg nyttes ved arrangementer på Byrkjelo stadion.
Året etter utbyggelsen av det nye anlegget, ble det utnevnt til fylkesanlegg for friidrett i Sogn og Fjordane. Samme år fikk ble det årlige friidrettssevnet Byrkjelo Games sin oppstart. Over de neste tjue årene trakk stevnet både olympiske mestre og verdensmestre.
Hovedmesterskapet (NM) i friidrett ble arrangert på Byrkjelo stadion i 1988, 1999 og 2018.
Cunene (andre betydninger)
Cunene eller Kunene kan vise til:
Cunene
Cunene (i Angola), eller Kunene (i Namibia) er ei elv i det sørlige Afrika.
Den har utspring i høylandet i det sentrale Angola, og renner derfra sørover til grensa mot Namibia. Den snur deretter mot vest og fra Ruacanáfallene danner den grense mellom de to landene til den renner ut i Atlanterhavet. Den er en av svært få elver i regionen som renner hele året. Den er rundt 1050 km lang, og har et nedbørfelt på 106 560 km². Middelvannføringen ved munningen er 174 m³/s.
Det ligger mange fossefall langs elva, hvorav de mest kjente er Ruacanáfallene og Epupafallene.
Jon Corzine
Jon Stevens Corzine (født 1. januar 1947) er en amerikansk forretningsmann og tidligere politiker for Det demokratiske parti fra New Jersey. Han er administrerende direktør i meglerhuset MF Global, og har tidligere ledet investeringsbanken Goldman Sachs. I 2000 ble han valgt inn i det amerikanske senatet, men fullførte ikke perioden han var innvalgt for. I stedet ble han valgt til New Jerseys guvernør. Han tapte gjenvalget i 2009 for republikaneren Chris Christie.
VM i skiskyting 1971
Det '''11. verdensmesterskapet i skiskyting''' ble arrangert i 1971. For andre gang ble mesterskapet arrangert i Tavastehus i Finland.
Maimonides
Moshe ben Maimon (hebraisk:, Mōšè ben Maymōn; 30. mars 1135—13. desember 1204), mest kjent som Maimonides eller (særlig i jødisk tradisjon) Rambam, var en jødisk doktor, rabbiner og filosof som er særlig kjent for det halakhiske verket Misjné Torá og boken Dalālat al-ha’irīn (Moré nebukhím eller De rådvilles lærer) — en bok som forsøker å harmonisere jødedommen med vitenskap og aristotelisk filosofi.
Liv og virke
Moshe ben Maimon ble født den 30. mars 1135 i Córdoba i Spania, som på den tiden var under muslimsk styre, og studerte Torá under sin far, Maimon, og rabbí Joséf ibn Migásj.
Familien flyktet til Marokko etter at Córdoba falt og ble inntatt av almohadene. I Marokko tok han til seg det meste av den sekulære lærdommen sin da han studerte ved universitetet i Fez i Marokko. I tiden han var der skrev han sitt viden kjente kommentarverk til Misjná. Etter oppholdet i Marokko bodde Moshe en kort periode i Israel — hovedsakelig i Jerusalem, der han brukte å be i en synagoge på Tempelhøyden.
Innflytelse
Maimonides var en av de få jødiske filosofene som også hadde stor innflytelse på den ikke-jødiske verden — både innenfor kristendommen og innenfor islam. Ennå i dag er han blant de mest respekterte av alle jødiske filosofer. Et mye brukt munnhell blant jøder i middelalderen var «Fra Moses (med Toráen) til Moses (Maimonides) har det ikke vært noen slik Moses.»
Maimonides var uten sammenligning den mest innflytelsesrike personen i jødisk tenkning i middelalderen. Radikale jødiske tenkere i de neste århundrene kan beskrives som maimonidanere eller anti-maimonidanere. Moderate tenkere var de som i hovedtrekk aksepterte Maimonides' aristoteliske verdenssyn, men som avviste de elementene av dette som de mente gikk mot den jødiske religiøse tradisjonen. Denne typen eklektisisme hadde sitt høydepunkt på 1300- og 1400-tallet.
Den skarpeste og mest gjennomgående kritikken av Maimonides i middelalderen var Hasdai Crescas' verk Or hasjém. Crescas gikk imot den eklektiske tendensen ved å rive helt ned vissheten i det aristoteliske verdensbildet — ikke bare i religiøse spørsmål, men også i de mest grunnleggende områdene av vitenskapen i middelalderen, slik som fysikk og geometri. Crescas' kritikk provoserte flere jødiske tenkere på 1400-tallet til å skrive forsvarsskrift for Maimonides' idéer. En oversettelse av Or hasjém til engelsk skrevet av Harry Austryn Wolfson ved Harvard University ble utgitt i 1929.
Pinnacle Studio
Pinnacle Studio er videoredigerings programvare fra Pinnacle Systems som er eid av Avid Technology.
1461 Jean-Jacques
1461 Jean-Jacques er en hovedbelteasteroide. Den ble oppdaget 30. desember 1937 av Margueritte Laugier ved Observatoire de Nice i Nice.
Liste over biskoper av Mainz
{| class="wikitable" style="font-size:100%;background-color:#fff;"
Mytiske biskoper (80-350)
Biskopene fra Creszenz til Lucius Annaeus er ikke historisk dokumentert
325 343
Erkebiskoper av Mainz (745-1803)
Erkebiskopen av Mainz var en av kurfyrstene i det tysk-romerske rike. Noen av erkebiskopene var også frankiske og tyske erkekanslere.
Biskoper av Mainz siden 1802
Christoph Moufang (apostolisk administrator)
Liste der Bischöfe von Mainz Bishop of Mainz Arcidiocesi di Magonza Arcebispado de Mainz
389 Industria
389 Industria er en hovedbelteasteroide. Den ble oppdaga den 8. mars 1894 av Auguste Charlois fra Observatoire de Nice i Nice. Navnet betyr flid på latin.
Eliot Spitzer
Eliot Laurence Spitzer (født 10. juni 1959 i The Bronx i New York i USA) er en amerikansk politiker for Det demokratiske parti.
Bakgrunn
Eliot er av østerriksk-jødisk bakgrunn. Han avla i 1981 sin grunneksamen ved Princeton University og fortsatte deretter ved Harvard Law School. Da han tok sin juridiske eksamen, arbeidet han for en dommer i Manhattan. Deretter arbeidet han i et par år for et advokatfirma. Han var delstaten New Yorks statsadvokat fra 1999 til 2006, og markerte seg som aktiv og håndfast i dette vervet.
Guvernør
Ved guvernørvalget for staten New York i 2006 fikk Spitzer 69% av stemmene, mot 29% for republikaneren John Faso. Han ble guvernør og gikk inn i embete i januar 2007.
Skandale
I mars 2008 beklaget Spitzer offentlig sine handlinger etter at The New York Times hadde meldt at han var blitt knyttet til en prostitusjonsring, og kunngjorde et par dager etter sin avgang som guvernør. Etter Spitzers avgang rykket delstatens lieutenant governor, David Alexander Paterson, opp som guvernør.
Eksterne lenker
Offisielle nettsteder:
Biografier og profiler:
Iptojávri
Iptojávri er en innsjø i Narvik kommune i Nordland. Den er regulert som magasin for Skjomen kraftverk.
Sharia
Sharia (arabisk الشريعة, ash-sharī‘a: veien (til sjø), banen, måten) er tradisjonell islamsk lov. Sharia finnes ikke som et entydig nedskrevet lovverk, men formuleres til enhver tid gjennom ulike skriftlærdes ofte varierende tolkninger av Koranen og hadithene.