cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Seiling under Sommeruniversiaden 2019
Seiling under Sommeruniversiaden 2019 ble arrangert fra 8. til 12. juli 2019 i Circolo Italia Napoli i Napoli.
Setsuko Yosjida
Setsuko Yoshida (født 4. november 1942 i Aichi, død 26. oktober 2014) var en japansk volleyballspiller som deltok i de olympiske leker 1968 i Mexico by.
Yoshida vant en olympisk sølvmedalje i volleyball under Sommer-OL 1968 i Mexico by. Hun var med på det japanske laget som kom på andreplass i volleyballturneringen for damer bak Sovjetunionen. Det ble spilt en enkeltserie med åtte lag. Japan vant seks kamper alle med 3-0 i sett og tapte en, mot Sovjetunionen med 1-3. Yoshida spilte seks kamper i turneringen.
Song Xiaoyun
Song Xiaoyun (født 11. desember 1982) er en kinesisk basketballspiller som er en del av det kinesiske landslaget. Hun representerte Kina under Sommer-OL 2008, der laget kom på fjerdeplass etter å ha tapt bronsefinalen mot Russland.
Cerabilia
Cerabilia er en slekt av biller i underfamilien Pterostichinae i familien løpebiller.
Utseende
Middelsstore, avlangt-ovale, blanke løpebiller.
Utbredelse
Artene er utbredt i New Zealand, Ny-Caledonia og Australia.
Vansbro
Vansbro er et tettsted i Dalarnas län i landskapet Dalarna i Sverige. Det er Vansbro kommunes administrasjonssenter. I 2010 hadde tettstedet 2 026 innbyggere.
Dobbeltdekker
Dobbeltdekker kan sikte til:
Tarfaya
Tarfaya er en by i det sørlige Marokko, på grensen til Vest-Sahara. Byen tidligere kjent som Villa Bens under den spanske protektoratperioden. Tarafaya har 5615 innbyggere (2004).
Allround-VM på skøyter 2017
Allround-VM på skøyter 2017, det 75. for kvinner og det 111. for menn, ble avholdt 4. til 5. mars 2017 i Vikingskipet på Hamar i Norge.
Tafsir Qomi
Struktur
Boken, som betraktes som grunnlaget for mange sjiittiske kommentarer – finner versenes bokstevalige betydning, mer referanse til gjengivelsene. Bok bygger på andre koranvers, gjenngivelser og noen ganger på berømte dikt, når den kommenterer et vers. Introduksjonen drøfter «abrogator og det abrogerte» (nasekh og mansukh), desisive og allegoriske vers (mohkam- og moteshâbeh-vers), spesifikke og generelle vers, og - som forfatteren uttrykker det - en spesiel stil i Koranen ved navn «Monghate' Ma'tuf».
Tafsir Qomi omfatter faktisk i det minste to forskjellige tafsirr som er blitt kombinert med hverandre: Én av ʿAli bin Ibrahim bin Hashim al-Qummi selv, og den andre av Abul-Jarud Ziyad bin al-Mundhir, som en gang var Imam al-Baqirs følgesvenn og gjengir fra demme en hadith for denne tafsiren, og som senere ble stifteren av jarudi zaydi-sekten. Denne tafsiren var blitt lagt til den første, av sistnevntes første traderer, Abul-Fadl al-ʿAbbas bin Muhammad.
Bep van Klaveren
Lambertus «Bep» van Klaveren (født 26. september 1907 i Rotterdam, død 12. februar 1992) var en nederlandsk bokser som deltok i De olympiske leker 1928 i Amsterdam.
Van Klaveren ble olympisk mester i boksing under OL i 1928 i Amsterdam. Han vant gull i fjærvekt (57,2 kg). I finalen beseiret han argentinske Victor Peralta. Det var 18 boksere fra 18 nasjoner som stilte i den tredje letteste vektklassen, som ble avviklet i perioden 7. til 11. august 1928.
Harald N. Røstvik
Han var leder av den norske avdelingen av International Solar Energy Society (ISES) fra 1990 til 1991.
Røstvik har skrevet ti bøker og vært medforfatter av et like stort antall. Han har forfattet en rekke vitenskapelige artikler i tidsskrifter, aviskronikker og artikler i fag- og dagspressen.
Han er faren til kunsthistoriker Camilla Mørk Røstvik.
Sosialfascisme
Sosialfascisme er et begrep som ble brukt av Den kommunistiske internasjonale (Komintern) for å betegne sosialdemokrater, for dermed å sidestille sosialdemokratiet med fascismen. Begrepet og tilhørende teorikompleks ble skapt av Grigorij Zinovjev i 1924. Ifølge teorien som ligger til grunn for begrepet utgjør sosialdemokratiet «venstrefløyen innen fascismen» og er derfor hovedfienden til kommunistpartiene. Denne tesen stod sentralt i Kominterns politikk, og dermed i alle kommunistpartier tilsluttet Komintern, fra 1928 til 1934. Teorien om sosialfascisme fikk nærmest kanonisk status i den kommunistiske bevegelsen etter en uttalelse fra Josef Stalin i 1924: «Fascismen er en kamporganisasjon for borgerskapet, som støtter seg på den aktive støtten fra sosialdemokratiet. Sosialdemokratiet er objektivt den moderate fløyen av fascismen. Disse organisasjonene utelukker ikke hverandre, men utfyller hverandre. De er ikke motpoler, men tvillingbrødre».
Forholdet mellom sosialdemokrater og kommunister var i mange land preget av så sterk gjensidig antipati at kommunister på 1920- og 1930-tallet anså sosialdemokratene som en viktigere fiende enn de borgerlige og høyreorienterte partiene. Man anså «sosialfascismen» som farligere enn den egentlige fascismen fordi «sosialfascistene» ikke åpent viste sine hensikter. I Pravda i april 1931 het: «Sosialdemokratiet er borgerskapets hovedstøtte innenfor arbeiderklassen og det mest aktive partiet når det gjelder å fascifisere den borgerlige staten... Denne sosialdemokratiske rollen, som i ord går mot fascismen og som hylles av høyrefløyen og trotskistene som "motstandere" av fascismen, må skånelsesløst avsløres. Det kan ikke være snakk om noe kompromiss eller noen blokk med de sosialdemokratiske arbeiderne mot fascismen og sosialfascismen! Å støtte sosialdemokratiet betyr å støtte fascismen, å støtte den kapitalistiske offensiven mot arbeiderklassen, å støtte forberedelsene for krig mot Sovjetunionen. I Tyskland støtter sosialdemokratene Brüning-regjeringen som utøver det fascistiske diktaturet».
Junior-VM i ishockey 2006
Junior-VM i ishockey 2006 ble arrangert i Canada i 2006.
Sosialfascisme
I f.eks. Tyskland hadde kampen mot sosialdemokratene prioritet over kampen mot høyresiden i det tyske kommunistpartiet, og kommunistene samarbeidet flere ganger med den radikale høyresiden om å ramme sosialdemokratene. Selv etter at nazistene tok makten og innledet forfølgelser av alle opposisjonelle, herunder sosialdemokrater, erklærte kommunistpartiet at «utrenskningen av sosialfascistene [dvs. sosialdemokratene] fra statsapparatet [...] endrer ikke på det faktum at de fortsatt utgjør den sosiale hovedstøtten til kapitaldiktaturet». I Tyskland hadde det for alvor kommet til et brudd mellom sosialdemokratene og kommunistene i 1918–1919, da sosialdemokratene kom i regjering og slo ned kommunistiske oppstander. Under Weimarrepublikken la sosialdemokratene vekt på å forsvare det liberale demokratiet mot både den radikale høyre- og venstresiden. Slik det tyske kommunistpartiet så det, var «sosialfascismen», «sentrumsfascismen» og nasjonalsosialismen alle varianter av et eksisterende «fascistisk system». Man så for seg at en periode med nazistisk styre ville være kortvarig og føre til en revolusjonær situasjon der kommunistene ville komme til makten. Sosialdemokratene, som den «moderate fløyen av fascismen» med en (ifølge kommunistpartiet) «falsk» sosial profil, hadde derimot større sjanser til å holde på makten og var i tillegg en mer nødvendig støtte for «kapitaldiktaturet» enn de egentlige fascistene. Utfra denne tankegangen var det fra kommunistpartiets synspunkt viktigere å bekjempe sosialdemokratene i de skjebnesvangre årene tidlig på 30-tallet.
Uttrykket «rød fascisme» ble noen ganger brukt synonymt med sosialfascisme. Motsatt brukte det tyske sosialdemokratiske partiet uttrykket «rødlakkerte fascister» om kommunistene fra ca. 1929. Sosialdemokraten Kurt Schumacher uttalte på et møte i Reichsbanner Schwarz-Rot-Gold i 1930: «Veien fremover for de dessverre tallrike proletære nazistene går gjennom kommunistene, som i virkeligheten bare er rødlakkerte dobbeltutgaver av nasjonalsosialistene. Begge har til felles hatet mot demokratiet og forkjærligheten for vold».
Ang Peng Siong
Ang Peng Siong (født 27. oktober 1962) er en singaporsk tidligere svømmer. Han representerte landet sitt i Sommer-OL 1984 og 88 og var flaggbærer under åpningsseremonien ved begge anledninger.
Loxocrepis
Loxocrepis er en slekt av løpebiller i delgruppen (underfamilien) Platyninae.
Utseende
Små til middelsstore (gjerne 5-10 millimeter), slanke og litt flate, blanke, mørke løpebiller, pronotum kan være rødt. Pronotum er rundet, noe bredere enn langt, dekkvingene er nokså brede og har tydelige punktstriper.
Utbredelse
Slekten er utbredt i Sørøst-Asia.
Stavanger Høyre
Stavanger Høyre er partiet Høyres lokalforening i Stavanger. I perioden 2019-2023 har Høyre 15 av 67 medlemmer i kommunestyret og 4 medlemmer av formannskapet. Sissel Knutsen Hegdal er ordførerkandidat og gruppeleder, mens John Peter Hernes er gruppens nestleder. Leder i Stavanger Høyre er Kirsten Madland og Terje Eide er nestleder.
Historie
Stavanger Høyre ble dannet som Grundlovsforeningen i Stavanger, senere Stavanger Konservative Forening, den 17. september 1883. Foreningen skulle «virke for bevarelsen af landets konstitutionelle forfatning,» og valgte havnefogd og tidligere stortingsmann Thomas Natvig til sin første formann. Ungdomsorganisasjonen Stavanger Unge Høyre er landets eldste Unge Høyre-forening, stiftet den 27. januar 1892. I 1914 ble Høirekvinners Forening i Stavanger etablert. Like etter unionsoppløsningen fikk partiet konkurranse fra Moderate Venstre og Frisinnede Venstre, men ble samlet i Høires Fællesorganisation i Stavanger i 1918.
Høyre og Frisinnede Venstre hadde en felles organisasjon i byene i Rogaland og Vest-Agder, som var en egen valgkrets til Stortinget. Med opphevelsen av bondeparagrafen i 1952 ble byvalgkretsene avskaffet. Etter fire års tid med et fellesutvalg gikk Stavanger Høyre inn i Rogaland Høyre fra 1954.
Campestre de Goiás
Campestre de Goiás er en kommune i delstaten Goiás i sentral-vestregionen av Brasil.
Welcome to the Punch
Handling
Den tidligere kriminelle Jacob Sternwood (Mark Strong) må returnere til London når sønnen er involvert i et ran som går galt. Den svorne fienden, detektiv Max Lewinsky (James McAvoy), ser på dette som en gyllen mulighet til å endelig få klørne i Sternwood. Etter en rekke katt-og-mus-leker møtes de endelig, og de oppdager at det finnes en dypere konspirasjon som de må løse for å holde seg i live. Dermed må fiendene for en gangs skyld finne seg i å samarbeide.
Suzue Takayama
Suzue Takayama (født 12. desember 1946), japansk volleyballspiller som deltok i de olympiske leker 1968 i Mexico by.
Älvdalen
Älvdalen er et tettsted i Dalarnas län i landskapet Dalarna i Sverige. Det er Älvdalen kommunes administrasjonssenter. I 2010 hadde tettstedet 1 810 innbyggere.
Stedet er kjent for språket älvdalsk.
Suzue Takayama
Takayama vant en olympisk sølvmedalje i volleyball under Sommer-OL 1968 i Mexico by. Hun var med på det japanske laget som kom på andreplass i volleyballturneringen for damer bak Sovjetunionen. Det ble spilt en enkeltserie med åtte lag. Japan vant seks kamper alle med 3-0 i sett og tapte en, mot Sovjetunionen med 1-3. Takayama spilte i alle sju kampere i turneringen.
Bian Lan
Bian Lan (født 17. august 1984) er en kinesisk basketballspiller som er en del av det kinesiske landslaget. Hun representerte Kina under Sommer-OL 2008, der laget kom på fjerdeplass etter å ha tapt bronsefinalen mot Russland.
Makrygianni
Beliggenhet
Bydelen Makrygianni ligger i Athen kommune og grenser mot nord til Akropolis og bydelen Plaka, som er en av Athens eldste bydeler. Mot vest grenser Makrygianni til Filopapposhøyden, og i syd til bydelen Koukaki. Mot øst ligger Hadrians port og ruinene av det store Zeustemplet.
De viktigste gatene er Makrygianni-gaten og Dionysiou Aeropagitou-gaten, en gågate som følger sydsiden av Akropolishøyden. Flere utenlandske arkeologiske institutter (deriblant også det norske) ligger i Makrygianniområdet, grunnet nærheten til Akropolis og andre antikke monumenter.
Kollektivtransport
Makrygianni dekkes av forskjellige typer kollektivtransport:
Natten var het
Natten var het (originaltittel: In the Heat of the Night) er et amerikansk kriminal-drama fra 1967 regissert av Norman Jewison. Hovedrollene spilles av Sidney Poitier og Rod Steiger. Filmen er basert på en roman med samme tittel, skrevet av John Ball i 1965.
Den har fått to mindre kjente oppfølgere: They Call Me Mister Tibbs! (1970) og The Organization (1971).
Popularitet og økonomi
Natten var het ble sett av drøyt 20 millioner i USA. Den innbrakte $24,4 millioner og havnet på 13. plass over de mest innbringende filmene i USA i 1967.
Produksjonskostnadene var på $2 millioner.
Anmeldelser
Filmen ble meget godt mottatt av kritikerne, noe som gjenspeiles i at den har fått 96 % på Rotten Tomatoes. Den amerikanske filmanmelderen Leonard Maltin gav den 4 av 4 stjerner.
VGs anmelder gav den terningkast seks. Arbeiderbladets anmelder mente det var en film som fullt ut fortjente sine Oscar-priser.
Priser
Filmen ble tildelt fem Oscar; For beste film, beste mannlige hovedrolle (Steiger), beste klipping, beste lydmiks og beste filmatisering. Den vant også tre Golden Globes, blant annet for beste film.
I 2002 ble filmen funnet betydningsfull nok til å bli bevart i USAs nasjonale filmregister.
Josefina Vázquez Mota
Vázquez har hatt en rekke politiske verv. Hun var blant annet minister for sosial utvikling fra 2000 til 2006, og utdanningsminister fra 2006 til 2009. Fra 2009 har hun vært koordinator for PANs parlamentariske gruppe.
Royal Montreal Golf Club
Royal Montreal Golf Club er en canadisk golfklubb. Den ble grunnlagt 4. november 1873 og er dermed den eldste golfklubben i Nord-Amerika. I 1884 fikk den tillatelse av dronning Victoria til å bruke tittelen Royal, kongelig.
Enrico Linscheer
Enrico Linscheer (født 19. oktober 1974) er en surinamsk tidligere svømmer. Han representerte landet sitt under Sommer-OL 1996, der han blant annet var flaggbærer for sin nasjon under åpningsseremonien.
Royal Montreal Golf Club
Klubbens første bane var en ni-hullsbane på Fletcher's Field, et område i Mount Royal Park i utkanten av Montréal. I 1896 flyttet klubben til Dixie i Dorval, der den ble værende inntil urbaniseringen igjen tvang den til å flytte. Klubben flyttet til Île Bizard i 1959, hvor det ble bygget 45 hull: mesterskapsbanen Blue Course på 18 hull, Red Course på 18 hull og Dixie Course på 9 hull. Blue Course rangeres regelmessig som en av verdens 100 beste golfbaner.
Kurt Meyer
Kurt Adolph Wilhelm Meyer (født 23. desember 1910 i Jerxheim i Hertugdømmet Braunschweig i keiserdømmet Tyskland, død 23. desember 1961 i Hagen i Westfalen i Vest-Tyskland), var generalmajor i Waffen-SS under andre verdenskrig.
Meyer ble etter krigen dømt til døden for krigsforbrytelser, men straffen ble omgjort til livstid. Han ble imidlertid løslatt allerede i 1954.
Bakgrunn
Meyer var fra Jerxheim som da var en del av Hertugdømmet Braunschweig, nå en del av Niedersachsen. Faren var fabrikkarbeider til ha i 1914 gikk inn i Den keiserlige hæren og tjenestegjorde som underoffiser under første verdenskrig, til han ble dimittert etter å ha blitt såret i kamp.
Ette endt skolegang gikk Kurt Meyer første i butikklære, før han arbeidet på veianlegg, og deretter som postmann. Han søkte og ble tatt opp 1. oktober 1929 i Mecklenburg Landspolizei. Det var allerede her ved politiskolen han fikk tilnavnet Panzermeyer da han ble ansett som like tøff å hard som en stridsvogn.
Karrière i SS
Meyer gikk inn i Nationalsozialistische Deutsche Arbeiterpartei (NSDAP) i 1930, og søkte deretter om opptak i Schutzstaffel (SS), noe som ble innvilget 15. oktober 1931. Han ble ført plassert i en SS-gruppe i Schwerin og ble forfremmet til laveste offisersgrad SS-Untersturmführer året etter.
I mai 1934 ble han overført den den prestisjetunge avdelingen Leibstandarte-SS Adolf Hitler. I september 1936 ble han igjen forfremmet, denne gangen til SS-Obersturmführer og ble leder av avdelingens panservern-enhet 14. Panzerabwehrkompanie. Meyer deltok som en del av Leibstandarte-SS Adolf Hitler i Anschluss, og senere under Heinz Guderian i den tyske okkupasjonen av Tsjekkoslovakia.
Andre verdenskrig
Meyer deltok i Felttoget i Polen i 1939 som den del av Armégruppe Syd under kommando av generaloberst Gerd von Rundstedt. Han ble her truffet av et skudd i skulderen, men fortsatte å kjempe, og ble for dette tildelt Jernkorset 25. september 1939. Han skal her i den lille byen Modlin utenfor Warszawa ha beordret drap på 50 jøder som represalier, og stilt for krigsrett troppssjefen som nektet å utføre ordren. Videre var han en deltaker slaget om Frankrike, Balkanfelttoget og senere på Østfronten. Han spilte en viktig rolle for tyskerne under Operasjon Barbarossa. Meyers avdeling tok del i operasjonen som en del av Armégruppe Syd. Under hans ledelse okkuperte avdelingen Mariupol og tok en hel sovjetisk divisjon til krigsfanger. Han ble i oktober 1941 syk og måtte returnere til Berlin for rekonvalesens. Han returnerte til aktiv tjeneste i januar 1942, og da han igjen ankom Tyskland mottok han Det tyske kors i gull for sin deltagelse i striden.
Han ble 21. juni 1943 utnevnt til SS-Standartenführer.
I 1944 ble han sjef for 12. SS-panserdivisjon Hitlerjugend etter brigadeführer Fritz Witt hadde blitt skadet i et artilleriangrep. Etter den allierte landsgangen i Nordmandie ble Meyers avdeling innestengt i Caen, men Meyer klarte å få restene av den meget sterkt reduserte avdelingen ut av byen og unngå Falaise-lommen. For dette fikk han 27. august 1944 Jernkorsets ridderkors med ekeløv og sverd av Hitler.
Han ble fanget av belgiske geriljastyrker i byen Durnal, Belgia den 6. september 1944 og senere overgitt til amerikanske styrker. Han ble holdt i krigsfangenskap frem til krigens slutt.
Etter krigen
I dagene 10. - 28. desember 1945 ble han framstilt for den canadisk militærrett i den tyske byen Aurich i Niedersachsen, anklaget for fem krigsforbrytelser:
Det tredje og fjerde anklagepunktet relaterer seg til samme hendelse, hvor det fjerde er et alternativ til det tredje dersom drapene ble ansett som en krigsforbrytelse, men at de ikke var på direkte ordre fra ham. Tilsammen ble Meyer anklaget for drap på 23 canadiske krigsfanger 7. juni, og ytterligere åtte 8. juni.
Meyer erklærte seg som ikke-skyldig i anklagepunktene
Han ble dømt for tre av punktene, og i første omgang dømt til døden, men da dødsdommen skulle godkjennes av høyere instanser ble den omgjort av den canadiske generalmajor Christopher Vokes til livstid i fengsel.
Meyer ble i april 1946 transportert til Canada for å sone straffen i et fengsel i New Brunswick, hvor han arbeidet i fengselsbiblioteket og lærte seg engelsk. Han ble deretter i 1951 overført til et britisk militærfengsel i Werl i Nordrhein-Westfalen i Vest-Tyskland.
I 1954 ble straffen redusert til 14 års fengsel, og han var da klar for løslatelse etter å ha sonet 2/3 av denne straffen. Han ble løslatt 7. september 1954 etter et initiativ fra forbundskansler Konrad Adenauer, og fikk etter løslatelsen arbeide som salgssjef ved bryggeriet Andreas-Brauerei i Hagen, hvor bryggerieieren Karl-Horst Andreas også hadde vært offiser i Waffen-SS. Andreas hadde vært med på å stifte HIAG (Hilfsgemeinschaft auf Gegenseitigkeit der Angehörigen der ehemaligen Waffen-SS), en forening for tidligere Waffen-SS soldater, hvor også Meyer ble aktiv og var organisasjonens talsmann fra 1959. Han erngaserte seg sterkt i spørsmålet om tidligere medlemmer av Waffen-SS hadde pensjonsrettigheter, noe de var fratatt siden Schutzstaffel var under Nürnbergprosessen dømt til å være en kriminell organisasjon.
I 1957 utgav han en biografi (Grenadiere. - Schild Verlag, 10. utgave, München 2004, ISBN 3-88014-108-8) som ble ansett som å være en del av kampanjen for å renvaske deltakelse i Waffen-SS. Selv om han forsvarte sin rolle i Waffen-SS, beveget han seg etter hjemkomsten til Tyskland i 1951 i mer forsonende retning, og mente at den tidligere nasjonalismen hørte fortiden til, og at framtiden lå i et forenet Europa. På et møte i HIAG i 1957 anklaget han Adolf Hitler for å ha gjort mange feil, og at det nå var tid for å se framover, og ikke tilbake.
Meyer hadde imidlertid ingen politisk ambisjoner, og slet med dårlig helse selv om han bare var i slutten av 40-årene. Han trengte stokk for å kunne gå, og hadde både hjerte- og nyreproblemer. Han døde av hjerteinfarkt på sin 51. bursdag. Begravelsen i Hagen ble fulgt av flere tusen mennesker, også representanter fra de demokratiske politiske partiene.
Imidlertid stiller sønnen Kurt i sin bok Geweint wird, wenn der Kopf ab ist seg kritisk til farens historiefortelling om eget liv og det noe gloriøse bildet faren har tegnet av seg selv. Han tviler på farens senere analytiske avstandstaken til Hitler, og hevder at faren på sitt soverom etter løslatelsen hadde bilde av Hitler og Hitlers ideal Fredrik den store, bilder som sønnen måtte vise respekt.
Veisperringer
Diktsamlingen Veisperringer av Gunvor Hofmo (1921-1995), ble gitt ut i 1973 av Gyldendal forlag. Den består av 35 individuelle dikt, med et gjennomgående politisk tema. Diktene viser et modernistisk brudd med bundne verseformer, men benytter likevel rester av typiske trekk som rim og gjentagelser.
Craspedonta
Craspedonta er en slekt av biller som tilhører familiegruppen bladbiller (Chrysomelidae). Både larvene og de voksne (imago) er planteetere.
Tyv lurer tyv
Handling
Filmen handler om den berømte konsertpianisten Caroline DuLac (Audrey Hepburn), som kommer fra en aristokratisk familie. Hun stjeler den uvurderlige Fabergéeggsamlingen fra et museum i San Francisco for å frigjøre sin bortførte forlovede. Caroline drar til Ladera i Latin-Amerika og møter omstreiferen Mike Chambers (Robert Wagner). Først tror hun at Mike er en av de som har kidnappet kjæresten, men hun blir overbevist om det motsatte når han redder henne fra et drapsforsøk. De blir begge tatt til fange av en gjeng med meksikanske banditter. Samtidig blir de også forfulgt av Spicer (Jerry Orbach), en kjeltring som skal ta tilbake tyvegodset.
Craspedonta
Utseende
Middelsstore, brede og noe flate, avlangt ovale, blanke, mørke skjoldbiller. Som oftest er pronotum og den indre del av antennene rødlig eller oransje, dekkvingene svarte. Hodet er lite, pronotum og dekkvingene bredt rundede. Hodet er knapt synlig ovenfra. Antennene er ganske tynne, betydelig lengre enn hode + pronotum. Dekkvingene har rynkete overflate.
Veisperringer
Diktet «Veisperringer»
Diktet «Veisperringer», som også er navnet på diktsamlingen, handler om døden og hvordan den hindrer menneskets fremtid og fører til at man glemmer sin fortid. Etter døden vil alle minner bli gravlagt av «forråtnelsens sorte engler». Døden blir beskrevet som en «veisperring» mot fremtiden. I en biografi om henne fra 2000 ble hun kalt Mørkets sangerske i tilknytning til at mange av hennes dikt i samlingen handler om død.
Craspedonta
Levevis
Både larver og voksne lever på planter og eter fra dem. I alle fall noen av artene er knyttet til planteslekten Gmelina (Verbenaceae).
Utbredelse
Slekten er utbredt i Sørøst-Asia.
Systematisk inndeling
Hispinae inkluderer noen ganger gruppen (underfamilien) skjoldbiller, da som stammen Cassidini, i denne oversikten er den holdt utenfor, og plassert inn i som søstergruppen skjoldbiller. Andre klassifikasjoner plasserer denne gruppen (som Hispini) som en undergruppe av skjoldbillene.
Rhynchitomacerini
Rhynchitomacerini er en gruppe av snutebiller. Både larver og voksne lever av pollen, de aller fleste artene på hannkongler av bartrær.
Utseende
Små (2 – 5 mm), avlange biller, mørke på farge. Oversiden er kledt med fine, utstående hår. Hodet er trukket frem til en mer eller mindre lang snute som ofte er noe utvidet mot spissen. Antennene er 11-leddete, perlekjedeformede, litt tykkere mot spissen, ikke knebøyde. De sitter festet på snuten, i den ytterste halvdelen. Fasettøynene er temmelig store, runde og utstående. Brystskjoldet (pronotum) er omtrent så langt som bredt, markert smalere enn dekkvingene, sett ovenfra avrundet firkantet. Dekkvingene er parallellsidige, med markerte «skuldre», kraftig punkterte, men uten tydelige punktrekker. Beina er middels lange, slanke, føttene er fire-leddete med det tredje leddet dypt delt i to fliker.
Levevis
Av de 22 slektene de nålevende nemonychidene deles inn i, lever alle bortsett fra to på hannkongler (hannblomster) av ulike slags nakenfrøete planter (hovedsakelig bartrær), der de spiser pollen. De to unntakene er en slekt i den palearktiske sone som lever på pollen av urter i soleiefamilien, og en søramerikansk slekt som lever på sørbøk (Nothofagus). De øvrige artene på den nordlige halvkulen lever på furu-slekten (Pinus). På den sørlige halvkulen lever de fleste artene på slekten kransgraner (Araucaria), men det lever også noen arter på familien Podocarpaceae og på slekten Agathis. Alle de nakenfrøete plantene er såkalt primitive plantegrupper som har eksistert lenge og det er sannsynlig at de mange fossile artene hadde et lignende levevis. De utvokste larvene kryper ut av hannkonglen, faller til bakken, graver seg ned og forvandler seg til en puppe. Puppestadiet kan vare opptil 2 år.
Erato
Erato (gresk: Ἐρατώ; «begjært», «elskelig») er i henhold til gresk mytologi en av de ni musene, og Erato var musen for lyrisk poesi, særlig erotisk og kjærlighetspoesi. Siden renessansen har hun blitt vist med en krans av myrt, mens hun holder en lyre eller en liten kithara. I maleren Simon Vouets kunst ser vi to turtelduer som spiser frø ved hennes føtter. Andre bilder viser henne holde en gyllen pil, noe som henspiller på «eros», følelsen som hun inspirerer i alle og til tider ble hun også fulgt av guden Eros som holdt opp en fakkel. Hennes navn kan bety «begjært» eller «ønsket» om det er avledet fra samme rot som Eros, noe Apollonios Rhodios lekent forslår i påkalling av Erato som begynner i Bok III av hans Argonautika.
Mytologisk utvikling
Erato var navngitt sammen med de andre musene i Hesiods Theogonien. Hun ble også påkalt ved begynnelsen av et tapt dikt, Rhadine (Ῥαδινή), som ble referert til og kort sitert av Strabon. Diktet begynner som «Kom, du muse med klare stemme, Erato, begynn din sang, syng til din kjærlige lyre, tonen til Samos' barn...»
Diodorus Siculus, som skrev på 100-tallet f.Kr. fortalte om Erato at hun «gjør de som er instruert av hennes menn til å bli begjært og verd å bli elsket.» Ovid skrev at «Erato, Kythereas (Afrodites) måned (april) tilfaller henne ettersom hun er navngitt fra øm kjærlighet...»
Erato er også påkalt i begynnelsen av bok 7 av Vergils Æneiden som markerer begynnelsen på andre halvdel eller den iliadiske seksjonen av diktet. Kalliope (epos), selv Melpomene (tragedien) eller Klio (historie) kan synes mer passende, og valget av Erato kan uttrykke Vergils kjærlighet til hans hjemland, men i uansett tilfelle viser det behovet for en ny kreativ kraft ved denne endringen i diktets retning.
Musene
De ni muser er:
Andreas Beck (skihopper)
Andreas Beck (født 9. mai 1976 i Bludenz ) er en østerriksk tidligere skihopper og snøbrettkjører.
I hopp konkurrerte han internasjonalt i årene 1985-1995. Han deltok i junior-VM i 1991, 1992 og 1994, og tok bronsemedalje i lagkonkurransen i Breitenwang i 1994. Samme år ble han nummer 33 i VM i skiflyging i Planica. Hans beste plassering i enkeltrenn i verdenscupen var 14. plass i storbakken i Liberec 16. januar 1994, noe som bidro til at han ble nummer 57 sammenlagt i verdenscupen 1993/94. Han deltok i den tysk-østerrikske hoppuka 1991/92, 1993/94 og 1994/95, med 33. plass i 1993/94 som beste sammenlagtplassering. Beck vant den mellomeuropeiske juniorturneringen Alpen Cup sammenlagt sesongen 1991/92 og ble nummer 2 i 1992/93.
Plasseringer i junior-VM:
Sammenlagtplasseringer i den tysk-østerrikske hoppuka:
I 1997 og 1998 konkurrerte Andreas Beck i snøbrett. Han ble nummer 46 i halfpipe i VM i San Candido i 1997. Hans beste plassering i enkeltrenn i verdenscupen var 25. plass i halfpipe i Olang 2. mars 1997. Sesongen 1996/97 ble han nummer 69 sammenlagt i verdenscupen i halfpipe og 127 i den totale verdenscupen i snøbrett.
Stormfugler
Stormfugler (Procellariiformes) er orden av pelagiske fugler, hvorav de fleste er pelagisk overflatebeitende sjøfugler. Fuglene tilbringer mesteparten av året svevende på lange, smale og spisse vinger over åpent hav, der de aller fleste fanger blekkspruter, fisker, krepsdyr og andre virvelløse dyr fra vannoverflaten. Noen få arter dykker også etter maten.
Taksonomi
Neoaves separerte i to linjer for cirka 79,6 millioner år siden. Den ene ledet fram til Passeriformes, den andre til Falconiformes, Charadriiformes, Procellariiformes (stormfuglene), Gaviiformes, Ciconiiformes og Sphenisciformes. .
Biologi
Stormfuglene er glimrende flygere, men nokså ubehjelpelige på land. Samtlige arter legger kun ett eneste egg hvert år – eller annethvert år. Til gjengjeld har de voksne fuglene noen av de høyeste overlevelsesratene blant fuglene (opp mot 98 % per år).
Et karakteristisk trekk er den rørlignende forstørrelsen av neseborene. Funksjonen er fremdeles uviss. De brukes muligens for å avsondre overflødig salt. De kan derimot også stå i sammenheng med stormfuglenes usedvanlig godt utviklete luktesans.
Stormfugler brukes også som betegnelse for en delgruppe av Procellariiformes, se stormfuglfamilien (Procellariidae). De andre delgruppene er albatrosser, som har fugleverdens største vingespenn (vandrealbatrossens vingespenn kan bli mer enn 350 cm ); stormsvaler, som bare blir 32 cm store; sørstormsvaler, som tradisjonelt ble regnet til stormsvalene; og dykkpetreller, som også går under navnet alkestormfugler.
Det er uklart hvor mange arter gruppa omhandler, men det er trolig cirka 138–145. Hovedvekten av stormfuglartene treffes på sørhalvkula. I Norge hekker havhest, havsvale og stormsvale. Havlire sees regelmessig langs kysten, men den hekker ikke her.
Inndeling
Inndelingen følger Prum et al. (2015).
Carlo Orlandi
Carlo Orlandi (født 23. april 1910, død 29. juli 1983) var en italiensk bokser som deltok i de olympiske leker 1928 i Amsterdam.
Orlandi ble olympisk mester i boksing under OL 1928 i Amsterdam. Han vant gull i lettvekt (61,2 kg), i finalen beseiret han amerikanske Stephen Halaiko. Det var 24 boksere fra 24 nasjoner som stilte i den fjerde letteste vektklassen som ble avviklet i perioden 7. til 11. august 1928.
Ares (andre betydninger)
Ares er krigsguden i gresk mytologi.
Ares kan også referere til:
Brachidius
Brachidius er en slekt av løpebiller.
Utbredelse
Arten er beskrevet fra Andamanene.
Anneli Jäätteenmäkis regjering
Anneli Jäätteenmäkis regjering var Republikken Finlands 68. regjering, hvor partiene Finlands sosialdemokratiske parti, Centern i Finland og Svenska folkpartiet inngikk. Regjeringen, som styrte i 69 dager 17. april–24. juni 2003, var Finlands fjerde mest kortvarige. Jäätteenmäkiregjeringen ble etterfulgt av Regjeringen Vanhanen I, som stort sett beholdt samme sammensetning. Regjeringens statsminister, Anneli Jäätteenmäki, var Finlands første kvinnelige statsminister. Det var en historisk hendelse, da såvel republikkens president (Tarja Halonen), som statsminister var kvinner.
Ålesunds Seilforening
Ålesunds Seilforening er den største seilforeningen mellom Trondheim, og Bergen, og blant de største spesial-idrettslagene i regionen, med om lag 500 medlemmer (2019).
Historie
Ålesunds Seilforening ble stiftet 12. oktober 1927. På stiftelsesmøtet ble 45 medlemmer registrert. Den første kappseilas ble arrangert i august 1928, nesten på dagen 30 år etter den store bruksbåtregattaen i forbindelse med byens 50-årsjubileum i 1898.
Smedjebacken
Smedjebacken er et tettsted i Dalarnas län i landskapet Dalarna i Sverige. Stedet er administrasjonssenter i Smedjebacken kommune. I 2010 hadde tettstedet 5 100 innbyggere.
Ålesunds Seilforening
Historie
31. mai 1931 ble klubbhuset Seilerhytta innviet på Gåsholmen. Året etter dsto foreningen for første gang som arrangør av Nordenfjeldske Seileruke med deltakelse fra seilforeningene i Molde, Kristiansund, Trondheim og Bergen. De første moderne klassebåtene kom til Ålesund i 1932 med 6 mR, «Skarv». Drakeklassen ble etablert i 1935 og Oslojolla kom i 1938. Under krigen lå all seilsport nede. Seilerhytta ble avstengt, og alt inventar fraktet til byen. Flere seilbåter ble konfiskert av tyskerne.
Regattavirksomheten kom i gang igjen i 1946. Serieseilaser ble innført, og man tok etter hvert også Borgundfjorden i bruk som regattabane. Grimstadjolla ble introdusert som ny rekrutteringsklasse i 1948. Oslojolla forsvant som landstedsbåt eller ble solgt ut av foreningen. Det samme skjedde med de gamle NL-båtene fra foreningens første år. I 1952 ble de fire første 12,5 kvm innkjøpt.
Smedjebacken
Tettstedet ligger ved sjøen Norra Barken, omtrent fire mil sør for Borlänge.
Ålesunds Seilforening
Historie
Plastalderen kom til Ålesund omkring 1970. I rask rekkefølge ble følgende nye klasser etablert: OK-jolle, yngling, soling, optimistjolle, tur/hav og europajolle. De første turseilerne var av høyst ulik størrelse, og når eierne også ville kappseile, måtte regattaseiling på respitt innføres på nytt. Innføring av nye klasser fikk konsekvenser for de gamle. 6 m R og grimstadjolle forsvant, og drake og 12,5 kvm fikk en midlertidig nedgang. Ikke alle av de nye klassene klarte seg på sikt. Foruten tur/hav var det bare optimist og europa som fikk varig betydning i ÅS. Med de nye jolleklassene kunne også seilerne delta på nasjonalt nivå. Enkelte klarte også å kvalifisere seg til internasjonale mesterskap.
Omkring 1980 startet utbyggingsarbeidet i båthavna i Nørvevika. I løpet av 25 år er havna utvidet til 283 båtplasser per 2019. «Stabburet» som klubblokale var ferdig i 1981. På 1990-tallet startet en omfattende renovering av Seilerhytta og utvikling av Gåsholmen.
Smedjebacken
Historie
På 1300- eller 1400-tallet ble det oppført en steinkirke i By i Norrbärke. Kirken ble bygd ut til sin nåværende form mellom 1661 og 1724. Kirkens inventar kom for en stor del fra sognets brukseiere.
Ålesunds Seilforening
Historie
På slutten av 1980-tallet fikk de tradisjonelle båtklassene drake og 12,5 kvm en renessanse. I 1990 oppnådde begge klasser NM-status etter å ha gjennomført klassemesterskap med mer enn 20 deltakende båter. Samme året arrangerte ÅS nordisk mesterskap i drakeklassen. Drakeseilere fra ÅS deltatt i internasjonale regattaer i Finland, Danmark, Sverige, Tyskland, Nederland og Skottland. EM på Valderhaugfjorden i 1995 er det hittil eneste internasjonale mesterskap avholdt i Møre og Romsdal uansett sportsgren. Drakeklassen mistet fotfestet på slutten av 1990-tallet, mens 12,5 kvm Krysser har beholdt posisjonen som den største entypeklassen, der NM-arrangementet har alternert mellom Ålesund og Risør annethvert år, med NM i 2005 i Ålesund som det største i moderne tid med 36 deltakende båter.
Smedjebacken
Historie
Kirken var et kapell i Söderbärke sogn fram til 1646, da Norrbärke ble skilt ut som eget sogn.
Ålesunds Seilforening
Nasjonale og Internasjonale mesterskap i Ålesund
Nordisk Mesterskap Drake (1991), Europamesterskap Drake, (1995), Verdensmesterskap 2.4mR (2011), Nordisk Mesterskap 2.4mR (2015)
Smedjebacken
Historie
I området hadde det lenge eksistert små smier, og i 1631 ble det på samme sted som dagens stålselskap Ovako anlagt en bergsmannssmie. Byen vokste med tiden også fram som et kommunikasjonssenter, ettersom både landverts- og vannveier møtes her. Her lå også ei havn for utskiping av jern fra områdets smelteverk og smier.
Isamu Noguchi
Isamu Noguchi (野口 勇) var en japansk-amerikansk kunstner og landskapsarkitekt.
Smedjebacken
Historie
Havna ble enda viktigere i 1795 da Strömsholms kanal sto ferdig med sitt nordre endepunkt i Smedjebacken. Bebyggelsen vokste på den tid fram langs Kyrkogatan. Den største utvidelsen av stedet kom etter 1856 da Smedjebackens Walsverk og jernbaneforbindelsen med Ludvika sto ferdig. For å møte den økte etterspørselen etter boliger ble det nå oppført hus også i Västansjö sør for Kolbäcksån, og på stedet sto den nye jernbanestasjonen klar i 1900. Samme år ble Smedjebacken et municipalsamhälle og 18 år senere köping. I dag brukes den tidligere havnen bare av fritidsbåter.
Isamu Noguchi
De første årene (1904–1922)
Noguchi ble født i Los Angeles, California som utenomekteskapelig barn av Yone Noguchi, en japansk dikter som bodde i en periode i USA, og Léonie Gilmour, en amerikansk journalist som redigerte mange av Yones manuskripter.
Mens Gilmour var svanger med Isamu, slo Yone opp med henne fordi han planla å gifte seg med The Washington Post-journalisten Ethel Armes. Yone fridde til Armes, reiste til Japan i slutten av august 1904 og ventet på at hun skulle følge etter; men hun brøt forlovelsen noen måneder senere da hun fikk vite om Léonie og Isamu.
I 1906 foreslo Yone at Léonie bosatte seg sammen med deres sønn– som ikke hadde fått noe navn ennå– i Tokyo, der han selv hadde slått seg ned. Hun avslo først, men ombestemte seg til slutt, ikke minst på grunn av den økende antijapanske rasismen som kom i kjølvannet av Den russisk-japanske krigen. Mor og barn reiste med båt fra San Francisco til Yokohama i mars 1907. Først da valgte Yone og Léonie et navn til barnet, nemlig Isamu 勇 ("mot"). Før Léonie og Isamu kom til Japan, hadde Yone giftet seg med en japanerinne, og bidro derfor ikke noe særlig til Isamus oppdragelse. Léonie og Isamu flyttet flere flere ganger før de til slutt bosatte seg i Chigasaki.
I 1912, mens de bodde i Chigasaki, ble Noguchis halvsøster, Ailes født, uten at navnet til faren noen gang er blitt kjent. Da Léonie fikk bygd et hus til familien, fikk åtte år gamle Isamu lov til å bestemme hvordan hagen skulle se ut. For å utvikle sine kunstneriske evner, gikk han i lære hos en snekker i nabolaget. Men i desember 1917 flyttet familien på nytt, denne gangen til et område i Yokohama med mange utlendinger.
I 1918 reiste Noguchi til Rolling Prairie, Indiana for å gå på amerikansk skole. Etter at han ble ferdig på skolen reiste han sammen med dr. Edward Rumely til La Porte, Indiana, der han bodde hos en swedenborgisk prest, Samuel Mack. Noguchi gikk på La Porte High School, og ble uteksaminert i 1922. I denne perioden brulte han navnet "Sam Gilmour."
Tidlig kunstnerisk karriere (1922–1927)
Etter at han ble ferdig på high school, fortalte Noguchi Rumely at han ønsket å bli kunstner; Selv om han heller hadde sett at Isamu ble lege, støttet Rumley Noguchis drøm og ordnet det slik at han fikk gå i lære i Connecticut hos en av sine venner, billedhuggeren Gutzon Borglum. Borglum, som er best kjent for Mount Rushmore-minnesmerket, arbeidet på den tiden med oppdraget Wars of America i Newark, New Jersey, et verk som består av 42 personer og 2 hester. Noguchi fikk ikke mye trening som billedhugger mens han var Borglums lærling, ettersom hans arbeid besto, blant annet, i å arrangere hestene og i å sitte modell som General Sherman. Men av Borglums italienske assistenter lærte han å støpe, noe som kom godt med da han senere laget en byste av Abraham Lincoln. Da sommeren var over, spådde Borglum at Noguchi aldri kom til å bli billedhugger.
Noguchi reiste deretter til New York City, der han bodde på hybel hos dr. Rumely i deres nye hjem. Med finansiell støtte fra dr. Rumley meldte Noguchi seg til medisinstudiet ved Columbia University i februar 1922, som forberedende student. Kort tid etterpå, ble han kjent med bakteriologen Hideyo Noguchi– som oppfordret ham til å ta opp igjen kunststudiene– og med den japanske danseren Michio Itō, hvis kjendisstatus hjalp Noguchi bli kjent med mange innenfor kunstverdenen. Noguchis mor flyttet tilbake til USA i 1923, først til California og senere til New York.
I 1924, mens han fortsatt var student ved Columbia University, fulgte han morens råd og tok kveldsundervisning ved Leonardo da Vinci Art School. Rektor ved skolen, Onorio Ruotolo, ble fort imponert av Noguchis verk. Tre måneder senere holdt Noguchi sin første utstilling, som besto av gips- og terra cotta-gjenstander. Han ga opp studiene ved Columbia University for å kunne studere billedkunst på heltid, og forandret sitt etternavn fra "Gilmour" til "Noguchi".
Etterhvert flyttet Noguchi inn i eget atelier, fikk flere oppdrag for portrettbyster og vant Loganmedaljen for kunst. På denne tiden besøkte han ofte avantgardeutstillinger av, for eksempel, Alfred Stieglitz og J. B. Neuman, og ble mer og mer interessert i skulpturene til den rumensk-fødte billedhuggeren Constantin Brâncuși.
I slutten av 1926 søkte Noguchi på et Guggenheim-stipend. I søknaden skrev han at han ønsket å tilbringe ett år i Paris og deretter reise rundt omkring i Asia for å studere sten- og trebearbeiding samt "å få en bedre forståelse av menneskekroppen". Han fikk stipendet til tross for at var tre år for ung i henhold til forskriftene.
Tidlige reiser (1927–1937)
Noguchi ankom Paris i april 1927 og kort tid etter ble han kjent med den amerikanske forfatteren Robert McAlmon, som introduserte ham for Brâncuși. Til tross for språkbarrieren (Noguchi snakket knapt nok fransk, mens Brâncuși ikke kunne engelsk ) ble Noguchi tatt inn som Brâncuși sin assistent for de neste syv månedene. Der ble han fortrolig med stenskulptur, og sa etterpå at det han hadde lært mest av Brâncuși var "verdien av øyeblikket." I Frankrike ble han også venner med Jules Pascin og Alexander Calder, som bodde i atelieret til Arno Breker.
Det første året laget Noguchi bare én skulptur –marmorskulpturen Sphere Section – men i løpet av det andre året fortsatte han sin utdannelse i stenbearbeiding med den italienske billedhuggeren Mateo Hernandes, og laget over tyve verker i tre, sten og av blikk. Noguchi hadde planlagt å reise viderer til India og lenger østover, men fikk ikke forlenget Guggenheim-stipendet.
I februar 1929 reiste han tilbake til New York City. Brâncuși hadde anbefalt ham å besøke Romany Maries café i Greenwich Village. Det gjorde han og ble kjent med Buckminster Fuller, som han senere samarbeidet med om flere prosjekter,    blant andre laget han gipsprototyper av Fullers Dymaxion bil.
Noguchis abstrakte skulpturer, som han hadde laget i Paris, ble utstilt i Eugene Schoen Galleriet. Dette var Noguchis første énmannsutstilling. Men ettersom han ikke fikk solgt noen av dem, sluttet han å lage abstrakt kunst og, for å kunne forsørge seg, begynte å lage igjen portrettbyster. Han fikk noen oppdrag fra rike og kjente personer, og en utstilling i 1930, som inkluderte byster av blant andre Martha Graham og Buckminster Fuller, fikk positiv kritikk. Etter mindre enn ett års portrettbystearbeid hadde han nok penger til å kunne reise til Asia igjen.
Noguchi reiste igjen til Paris i april 1930, og to måneder senere fikk han visum og fortsatte østover med Den transsibirske jernbanen. Han hadde tenkt å reise til Japan først, men da han fikk vite at hans far ikke ville at han skulle bruke navnet «Noguchi» i Japan, bestemte en nedbrutt Isamu seg for å reise til Peking i stedet. I Kina studerte han tusjtegning hos Qi Baishi, og seks måneder senere reiste han endelig til Japan. Allerede før han ankom til Kobe hadde japanske aviser spekulert i at han kom til å bli gjenforent med sin far; Isamu nektet for at det var reisens egentlige mål, men han traff faren i Tokyo allikevel. Senere reiste han til Kyoto for å studere keramikk hos Uno Jinmatsu. Her ble han kjent med Zen-hager og haniwa, leirefigurer fra Kofunperioden. De siste inspirerte ham til å lage terra cotta-gjenstanden The Queen.
Noguchi reiste tilbake til New York City, men på grunn av Den store depresjonen fikk han ikke mange bestillinger for portrettbyster. Han prøvde derfor å forsørge seg ved å selge skulpturer og tusjtegninger som han hadde laget i Asia. Til tross for at bare noen få av dem ble solgt, anså han denne vandreutstillingen (som begynte i februar 1932 i Chicago, og som fortsatte på Vestkysten og i Honolulu, Hawaii) som sin «mest vellykkede». Hans neste forsøk på å lage abstrakt kunst– en stor strømlinjet dansefigur av Ruth Page, kalt Miss Expanding Universe– ble dårlig mottatt av kritikerne. I januar 1933 samarbeidet han med Santiago Martínez Delgado i Chicago om et veggmaleri for Verdensutstillingen, og fant senere igjen klienter for portrettbysteoppdrag. Mellom juni og desember oppholdt han seg i London, men reiste tilbake til New York City da han hørte at moren lå på dødsleiet.
Fra februar 1934 av la Noguchi frem flere forslag til kunst i offentlige rom innenfor Public Works of Art-programmet. Et slikt utkast– et monument til ære for Benjamin Franklin–  ble ikke satt ut i livet før mange tiår senere. I begynnelsen av 1935, etter en annen énmannsutstilling, kalte New York Suns kunstkritiker Henry McBride verket Death, som forestiller en lynsjet svart amerikaner, som "en liten japansk feil." Samme år laget han kulissene til Frontier, den første av mange samarbeidsprosjekter med Martha Graham.
Etter at det såkalte «Federal Art Project» ble lansert, begynte Noguchi å sende inn forslag igjen, og ett av dem– landskapsverket Relief Seen from the Sky– ble valgt for the New York City flyplass; men han fikk avslag på flere andre prosjektforslag og bestemte seg derfor for å reise til Hollywood, der han forsørget seg ved å lage igjen portrettbyster. Derfra dro han til Mexico, hvor han fikk i oppdrag å lage en veggrelieff for Abelardo Rodriguez-markedet i Mexico by. Det 20 meter lange verket, kalt History as Seen from Mexico in 1936, inneholder symboler så som det nazistiske hakekorset, hammer og sigden og ligningen E = mc². Noguchi traff her Frida Kahlo og de hadde et kort men lidenskapelig forhold; de forble venner til hun døde.
Den videre karrieren i USA (1937–1948)
Noguchi returnerte til New York City i 1937. Han lagde igjen portrettbyster for å forsørge seg, men fikk også to skulpturforslag akseptert. Det ene, en fontene laget av bildeler for Ford Motor Companys utstilling ved Verdensutstilligen i New York i 1939, fikk laber kritikk, og Noguchi selv var heller ikke særlig tilfreds med den. Men den andre skulpturen, en ni tonn relieff av rustfritt stål kalt News, som ble satt opp over inngangen til Associated Press-bygningen ved Rockefeller Center i april 1940, ble meget godt mottatt. Etter at han fikk flere avslag på prosjekter for lekeparkutkast, bilte Noguchi sammen med Arshile Gorky og Gorkys forlovede rundomkring i USA i juli 1941. Underveis skilte han vei med dem og reiste til Hollywood.