cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Folkemordet på armenerne
Tyrkia under Erdoğan
Et meningsmålingsbyrå Istanbul fant i 2015 at 9 % av befolkningen mente myndigheten i landet burde bruke betegnelsen folkemord og be om unnskyldning for det som skjedde.
Posisjonen til tyrkiske akademikere og intellektuelle
De fleste tyrkiske historikere og andre intellektuelle godtar at mange armenere døde under konfliktene, men de betrakter ikke nødvendigvis disse hendelsene som folkemord.
Noen tyrkiske intellektuelle støtter folkemordsteorien til tross for motstanden fra tyrkiske nasjonalister. Blant disse er Ragıp Zarakolu, Ali Ertem, Taner Akçam, Halil Berktay, Yektan Türkyilmaz, Fatma Müge Göcek, Dr. Fikret Adanır og Seyla Benhabib. I 2004 protesterte fem hundre intellektuelle mot at et nytt historiepensum for den videregående skole påla lærerne å fordømme overfor elevene armenernes «ubegrunnede påstander».
Tyrkiske historikere har vært sene med å svare på de armenske påstandene. I 1975 ga Sevket Sureyya Aydemir, en tyrkisk historiker og biograf, en begrunnelse for denne forsinkelsen: Den samme oppfatningen hadde Tyrkias daværende utenriksminister. Tyrkia mente at det burde være helt åpenbart for alle parter at det ikke var snakk om et folkemord, og ville ikke gjøre mye ut av denne konflikten.
Zeki Kuneralp, en tidligere ambassadør, hadde en alternativ forklaring på hvorfor det hadde tatt så lang tid å offentliggjøre de osmanske papirene. Han mente fordelene ved å ikke offentliggjøre dokumentene var altfor store for Tyrkia. Avhandlingen til armenske og utenlandske historikere ble besvart med analyser av antall døde fra deporteringen og de intern-etniske kampene. Flesteparten av disse studiene har som mål å finne ut mer om bakgrunnen for disse kontroversielle hendelsene i Det osmanske rike og forstå «hvorfor riket tok de valgene de gjorde».
Antall døde
Tyrkia mener det reelle tallet er et sted mellom 200 000 og 600 000. Det vises til at det ifølge demografiske studier ikke bodde så mange som 1,5 millioner armenere i de berørte områdene før første verdenskrig.
Likheter med holocaust
Tyrkia avviser også enhver sammenligning med holocaust.
Imot
Nesten alle tyrkiske intellektuelle, vitenskapsmenn og historikere aksepterer at veldig mange armenere døde under konflikten, men de klassifiserer ikke disse hendelsene som folkemord. Noen akademiske poenger er at armenerne ble omplassert for å beskytte kurdiske og tyrkiske minoriteter som ble drept av armenere i denne perioden.
For
De viser til at de som ble sendt for å deportere armenerne var kriminelle og at de på grunn av sin bakgrunn ble spesielt utvalgt til denne oppgaven. Dette mener de viser regjeringens kriminelle hensikt. Det faktum at armenere utenfor krigssonen også ble deportert, tilbakeviser påstanden om at deportasjonen var en militær nødvendighet. De mener at 800 000 eller flere armenere døde. Orhan Pamuk skapte også avisoverskrifter da han i et intervju med Das Magazin i februar 2005 uttalte at Tyrkia var skyldig i folkemord.
Russenes
En periode før E69 ble bygd ferdig nordover gikk det ferge fra Russenes til Honningsvåg.
Folkemordet på armenerne
For
Pamuk ble trakassert i Tyrkia, og forlot landet, før han senere returnerte for å forsvare sin ytringsfrihet. «Hva som skjedde med osman-armenerne i 1915 var en stor hendelse som har blitt skjult for det tyrkiske folket, det har blitt tabu. Men vi må kunne snakke om det.» Pamuk ble anmeldt for å ha «fornærmet Tyrkia», men tiltalen ble senere frafalt etter massivt internasjonalt press, noe som blant annet EU applauderte. Han ble igjen forsøkt tiltalt, men fredag 28. juli 2006 ble saken avvist av en tyrkisk domstol.
Russenes
Navnet Russenes kommer av de mange nordrussiske gjestearbeiderne som på nitten- og tjuehundretallet arbeidet i bygda.
Folkemordet på armenerne
Omverdenens vurderinger
Mehmed Talat, en av hovedmennene bak folkemordet, ble i 1921 drept på åpen gate i Berlin av Soghomon Tehlirjan, en overlevende armener. Raphael Lemkin fikk kjennskap til rettssaken mot Tehlirjan og mente manglende mulighet til å rettsforfølge Talat var en uholdbar svakhet i internasjonal rett. Lemkins kunnskap om folkemordet på armenerne og holocaust under andre verdenskrig inspirerte Lemkin til å utarbeide lovverk for det han kalte «genocide».
Fjodor Dostojevskij
Fjodor Mikhajlovitsj Dostojevskij (Фёдор Михайлович Достоевский; født i Moskva, død  i St. Petersburg) var en russisk forfatter som har hatt svært stor påvirkning på både russiske og ikke-russiske forfattere. Dostojevskij utviklet den realistiske roman til også å undersøke menneskets psykologi, og da spesielt mennesker som går gjennom store sinnslidelser. Han var opptatt av den slaviske idé og av kristendommen; en av de viktigste tesene hans var «om Gud er død, er alt tillatt.»
Joe Namath
Karriere i college
Bryant beskrev Namath som "the greatest athlete I ever coached". Da Namath ble innlemmet i Pro Football Hall of Fame i 1985 ble han tydelig rørt da han i sin tale nevnte Bryant, som døde av et hjerteinfarkt i 1983.
Profesjonell karriere
Til tross for å ha pådratt seg en kneskade i den fjerde kampen av sitt år som senior ved Alabama kom Namath seg ubeseiret ut av seriespillet og nådde Orange Bowl. Han var ble plukket opp i første runde av draftet for både NFL og den nyere AFL. De to konkurrerende ligaene var midt i en intens budkrig og avholdt sine drafts på samme dag: 28. november 1964.
St. Louis Cardinals valgte Namath som #12 i NFLs draft, mens Jets valgte ham som første pick i AFLs draft. I møtet med administrasjonen for Cardinals ba Namath om en lønn på $200 000 og en ny Lincoln Continental. Cardinals gikk eventuelt med på Namaths krav, men kun dersom han gikk med på å signere en kontrakt før Orange Bowl, som ville betydd at han ikke kunne spille i kampen. Dagen etter Orange Bowl valgte Namath å signere kontrakt med Jets, som da var ledet av Sonny Werblin, for en lønn på $427 000 over tre år (da en rekord i profesjonell amerikansk fotball). Offensive tackle Sherman Plunkett kom på kallenavnet «Broadway Joe» i 1965, etter at Namath var på forsiden for Sports Illustrated i juli.
New York Jets
I Namaths nykommersesong i gikk Jets uten seier i sine seks første kamper, hvor han delte spilletid med quarterback Mike Taliaferro. Etter at Namath ble kampstarter på fulltid vant laget fem av sine åtte gjenværende kamper i sesongen, og Namath ble utpekt til AFL Rookie of the year. Han ble den første profesjonelle quarterbacken til å nå 4 000 pasningsyards i en sesong da han avsluttet 1967-sesongen med 4 007 yards, som senere ble slått av Dan Fouts etter at ligaen gikk fra 14 til 16 kamper i en sesong i 1979, med 4 082. Til tross for at Namath var plaget med kneskader i store deler av sin karriere, og ble operert i kneet fire ganger av Dr. James A. Nicholas ble han AFL All-Star i 1965, 1967, 1968, og 1969. Ved noen tilfeller måtte Namath få kneet sitt tømt ved halftime for å kunne fullføre kamper. Senere i livet, lenge etter at han trakk seg fra idretten, fikk han erstattet begge knærne.
I tittelkampen i AFL i 1968 kastet Namath tre touchdownpasninger da New York vant 27–23 over regjerende mestre Oakland Raiders. Hans prestasjoner i 1968-sesongen vant ham Hickock Belt, som tildeles den beste profesjonelle idrettsutøveren i året. Han var AFC-NFC Pro Bowler i 1972, og er medlem av Jets' og American Football League's All-Time Team, og ble innlemmet i Hall of Fame i 1985.
Super Bowl III
Høydepunktet i Namaths karriere var hans prestasjoner i Jets' 16–7 seier over Baltimore Colts i Super Bowl III i januar 1969, like før sammenslåingen av AFL og NFL. De to første tittelkampene mellom ligaene hadde resultert i seier med stor margin for NFLs Green Bay Packers, og sportsjournalister fra NFLs byer insisterte på at AFL trengte flere år på å nå samme nivå som NFL. Colts' lag i 1968 ble erklært "the greatest football team in history" og tidligere stjerne i NFL og hovedtrener for Atlanta Falcons Norm Van Brocklin latterliggjorde AFL før kampen, da han sa "I'll tell you what I think about Joe Namath on Sunday night—after he has played his first pro game." Tre dager før kampen var Namath lei av å forklare seg for pressen og svarte under en bankett i Miami at "We're going to win the game. I guarantee it."
Namath prestasjoner i kampen, især etter hans kommentar i Miami, ble legendarisk. Colts' sterke forsvar (med blant andre Bubba Smith) klarte hverken å stoppe Jets gjennom luften eller på bakken, og angrepet gav opp fire interceptions til Jets. Namath ble utpekt til Super Bowl MVP, og fullførte blant annet åtte pasninger til George Sauer for 133 yards. Seieren gjorde ham til den første quarterbacken til å starte og vinne i en nasjonal tittelkamp i college, en tittelkamp i en profesjonell liga og et Super Bowl.
Jets' seier legitimerte AFL overfor skeptikere. Da han etter kampen ble spurt av journalister om Colts' forsvar var "the toughest he had ever faced", svarte Namath, "That would be the Buffalo Bills' defense." Bills, som hadde det svakeste resultatet i AFL, hadde intercepted Namath fem ganger, tre av dem for touchdowns, i sin eneste seier i 1968-sesongen.
Senere karriere med Jets
Etter å ikke ha gått glipp av en eneste kamp på grunn av skade i sine fem første år i ligaen spilte Namath kun i 28 av 58 kamper mellom 1970 og 1973 som følge av forskjellige skader. Etter å ha vunnet divisjonstittelen i 1968 og 1969 slet Jets med sesongresultater på 4–10, 6–8, 7–7, og 4–10. Hans mest minneverdige øyeblikk i de fire sesongene kom 24. september 1972 da han og hans idol Johnny Unitas sammen kombinert nådde 872 pasningsyards i Baltimore: Namath kastet for 496 yards og seks touchdowns, Unites for 376 yards og tre, da New York vant 44–34 over Colts, deres første seier mot Baltimore siden Super Bowl III. Kampen blir av mange sett på som en av de beste presentasjonene av pasningsspill i ligaens historie. Et annet minneverdig øyeblikk kom da lederen for ABCs sportsavdeling Roone Arledge sørget for at Namath spilte i den første Monday Night Football-kampen 21. september 1970. Jets møtte Cleveland Browns i Cleveland Municipal Stadium foran et rekordstort publikum på 85 703, samt et stort TV-publikum. Jets satte en lagrekord for straffer og tapte kampen etter en interception fra Namath.
World Football Leagues Chicago Winds prøvde å tiltrekke seg Namath i forkant av 1975-sesongen. De designet uniformer som lignet på Jets' uniformer og tilbød Namath en kontrakt verdt $600 000 året i tre år, annuitet på $2 millioner ($100 000 i året over 20 år), en signeringsbonus på $500 000 og garanterte Namath eierskap for et WFL-lag i New York som eventuelt ville gitt ham muligheten til å starte opp WFLs Charlotte Hornets. Winds valgte til og med å droppe sin egen rødfarge for å forsikre at Namath kunne fortsette å markedsføre sine trøyer i Jets' farger. WFLs TV-partner, TVS Television Network, insisterte på at Winds måtte signere Namath for fortsatt dekning av kampene; Namath ba deretter om en prosentandel av ligaens TV-inntekter. Ligaen nektet, og Namath valgte å bli med Jets. Winds ble oppløst fem uker inn i WFLs 1975-sesong. Uten en riksdekkende TV-avtale kollapset hele ligaen en måned senere.
Los Angeles Rams
Mot slutten av sin karriere ble Namath waived av Jets som resulterte i at Namath endte opp med Rams. Med håp om å få en ny start på karrieren sin signerte Namath kontrakt med Rams 12. mai 1977, men 13 år som quarterback i profesjonell amerikansk fotball hadde ført til flere helseproblemer for Namath, blant annet problemer med kneskader. Etter en solid 2–1 start på sesongen presterte Namath dårlig i en regntung Monday Night Football-kamp mot Chicago Bears hvor han kastet fire interceptions og tapte med ett poeng. Han mistet stillingen som kampstarter og var reserve ut sesongen, som endte med at han pensjonerte seg.
Skuespillerkarriere
Namath dro nytte av sin suksess som vert for The Joe Namath Show i 1969 til å starte en skuespillerkarriere. Namath hadde flere opptredener, i filmer som C.C. and Company med Ann-Margret og William Smith i 1970, teater i "Picnic" med Donna Mills i 1971 og en kortlevd TV-serie fra 1978, The Waverly Wonders, og hadde flere gjesteopptredener i TV-serier, ofte som seg selv, inkludert i The Love Boat, Married... with Children, Here's Lucy, The Brady Bunch,The Sonny & Cher Comedy Hour, The Flip Wilson Show, Rowan and Martin's Laugh-In, The Dean Martin Show, The Simpsons, The A-Team, ALF, Kate & Allie, og The John Larroquette Show. Namath var en kandidat for rollen som vert da Family Feud ble gjenoppstartet i 1988, en rolle som eventuelt gikk til komikeren Ray Combs.
Namath hadde opptredener i sommerteater i oppstillinger som Damn Yankees, Fiddler on the Roof, og Lil' Abner, samt en oppstilling av The Caine Mutiny Court Martial på Broadway i 1983. Han var gjestevert på The Tonight Show Starring Johnny Carson flere ganger, og var også ekspertkommentator for flere kamper i NFL, inkludert under Monday Night Football i 1985-sesongen og i flere år med NBC. I september 2012 ble Namath beæret av Ride of Fame og fikk en dobbeldekker buss dedisert til ham i New York. Han spilte seg selv i filmen Underdogs i 2013 og komedien The Wedding Ringer fra 2015.
Privatliv
Namath møtte Deborah Mays (som senere skiftet fornavnet sitt til May og igjen til Tatiana) i 1983; han var 41 år og hun var 22. De giftet seg i 1984, Namath kommenterte "She caught my last pass." Namath, som lenge hadde vært ungkar, ble en dedikert familiemann etter at paret fikk to barn, Jessica (f. 1986) og Olivia (f. 1991). Parte skilte seg i 2000, og barna bodde så i Florida med faren. I mai 2007 fikk Olivia, da 16 år gammel, sitt første barn, datteren Natalia.
Namath slet med alkoholisme i begynnelsen av ekteskapet sitt frem til konen truet med å bryte med familien dersom han ikke sluttet å drikke. Innen 1987 var Namath tørrlagt, men hadde tilbakefall under skilsmissen i 2000.
I juli 2015 deltok Namath i en leteaksjon etter at to gutter forsvant etter å ha dratt på fisketur i Florida, og tilbød en belønning på $100 000 om noen fant dem. Båten guttene hadde brukt ble funnet seks dager senere, og da de to ble antatt døde ble leteaksjonen avsluttet.
Den 6. juni 2018 kastet Namath den første ballen under en Chicago Cubs-kamp i Wrigley Field. Ballen ble tatt imot av Joe Maddon, lagets daværende manager, som hadde vært en stor fan av Namath som barn. Dette var den første gangen Namath hadde besøkt Wrigley Field.
Bachelors III
Etter Super Bowl-seieren åpnet Namath det som skulle bli en populær nattklubb i Upper East Side, Bachelors III, som tiltrakk seg kjendiser fra idrett, underholdningsbransjen, politikk, men også personer involvert med organisert kriminalitet. I et forsøk på å beskytte ligaens gode rykte beordret NFLs kommissær Pete Rozelle Namath å kvitte seg med sin andel av klubben. Namath nektet og holdt en tårevåt pressekonferanse hvor det fremstod som om at han pensjonerte seg fra amerikansk fotball, men han gikk senere tilbake på dette og gikk med på å selge sin andel før han meldte seg med Jets for 1969-sesongen. Han truet igjen med å pensjonere seg før 1970- og 1971-sesongene; New York skrev i 1971 at "his retirement act had become shallow and predictable". Magasinet skrev at Namath ikke ville delta i treningsleir da han var bekymret for å pådra seg skader, men ikke hadde råd til å pensjonere seg som et resultat av dårlige investeringer.
Media og reklamer
Namaths talent på banen kombinert med hans klesstil, personlighet og status som sexsymbol gjorde ham til den første idrettsutøveren som appellerte til men, kvinner og barn–representert av hans varierte reklamearbeid gjennom årene. Kallenavnet "Broadway Joe" fikk han av en lagkamerat i Jets, Sherman Plunkett. "Joe Willie Namath" var et navn han ble gitt, basert på sitt fulle navn, som ble gjort kjent av kommentatoren Howard Cosell. På banen skilte Namath seg ut fra andre spillere i AFL og NFL med sine lave, hvite sko, da de fleste brukte sorte høye sko. Namath begynte å brukte hvite sko da han spilte for Alabama, hvor han teipet sammen sine utslitte sko på grunn av overtro, som ble forsterket da han pådro seg sin første store kneskade i en kamp hvor han hadde glemt å teipe skoene. Da han begynte å spille for Jets fortsatte Namath å teipe skoene sine frem til Jets' trener Weeb Ewbank merket at teipbruken kostet laget en del penger og derfor bestilte helhvite sko til namath. Han startet også trenden med å bruke en lang pelskåpe på sidelinjen (NFL har siden bestemt at alle spillere, trenere og personale kun kan bruke utstyr godkjent av ligaen).
Namath spilte i flere TV-reklamer under og etter spillerkarrieren, blant annet for Ovaltine, Noxzema barberskum (hvor han ble barbert av den da ukjente Farrah Fawcett), og Hanes Beautymist strømpebukse.
Namath er fortsatt en uoffisiell talsperson og goodwill ambassador for Jets. I 2011 representerte Namath Topps og reklamerte for en "Super Bowl Legends"-konkurranse og var i den sammenheng gjest på Late Show with David Letterman. For Super Bowl XLVIII, som ble avholdt i Jets' MetLife Stadium, var Namath og hans datter Jessica kledd i pelskåper under myntkastet.
Den 2. juni 2013 var Namath en av de som avholdt tale da Pro Football Hall of Fame annonserte planer om å renovere og utvide museet i Canton, Ohio for $27 millioner.
Biografier
I november 2006 ble biografien Namath av Mark Kriegel utgitt, og nådde 23. plass på New York Times sin utvidede bestselgerliste. I sammenheng med boklanseringen ble Namath intervjuet på CBS' 60 Minutes 19. november 2006. En dokumentar om Namaths hjemby, Beaver Falls, Pennsylvania inkluderer et segment om Namath og hvorfor byen feirer hans tilknytning til Beaver Falls. I 2009, 40 år etter seieren i Super Bowl III, presenterte han Vince Lombardi-troféet til Pittsburgh Steelers etter at de vant Super Bowl XLIII. NFL Productions har også produsert en to timer lang biografi om Namath som en del av A Football Life-serien.
Folkemordet på armenerne
Forskning
Hendelsene var godt og offentlig kjent i samtiden og sakens grunnleggende fakta er godt etablert av forskning basert blant annet på osmanske/tyrkiske arkiv. Akademikere er delt i synet på hvordan hendelsene skal karakteriseres. Noen mener at regimet begikk et folkemord, mens andre mener at dødstallene ikke var så store, at armenere døde som følge av krigen og at regimet ikke hadde noen plan om å utrydde armenerne. Blant intellektuelle i Vesten som ikke bruker karakteristikken folkemord er de amerikanske historikerne og professorene Heath W. Lowry, Stanford J. Shaw, Justin A. McCarthy, Bernard Lewis og Guenter Lewy, den tyske historikeren Eberhard Jäckel og den britiske Norman Stone. Kjent er også «Lewis-affæren» fra 19. mai 1985, der 69 amerikanske historikere skrev under på en deklarasjon hvor de anmodet den amerikanske regjeringen om ikke å erklære det som har skjedd som et folkemord, da både tyrkere og armenerne led store tap som følge av krigen. Bernard Lewis var i Istanbul da arkivene ble åpnet for historikere i 1950. Lewis erkjente og fordømte at det hadde skjedde en nedslakting av armenere, men mente det ikke var planlagt («premeditated») av myndighetene. Armenerne mente Lewis nære samarbeid med tyrkiske myndigheter påvirket denne konklusjonen. Norman Stone erkjenner armenernes skjebne, men mener dette ikke var et resultat av at regimet bestemte seg for og la en plan for å utslette armenerne. I 1997 sluttet han ved Oxford University og begynte ved Bilkent-universitetet i Ankara. Guenter Lewys bok The Armenian Massacres in Ottoman Turkey (2005) ble publisert av University of Utah Press etter at Oxford University Press skal ha latt være å publisere boken etter for press fra Peter Balakian.
Heath W. Lowrys professorat fra 1994 ved Princeton University («Atatürk chair of Turkish Studies») ble finansiert av en donasjon fra den tyrkiske stat. Lowry var fra 1982 til 1994 direktør for Institute of Turkish Studies (Washington, D.C.) opprettet av Tyrkia i 1982. Lowry har gitt råd til tyrkiske myndigheter, blant annet ambassadøren til USA, om offentlig benektelse av folkemordet og press mot andre akademikere. Lowry mener at de armenske dødsfallene skyldes sult og andre utilsiktede konsekvenser av første verdenskrig. Utnevnelsen av Lowry til professor ved Princeton var omstridt. Princeton ble beskyldt for å la seg bruke av tyrkiske myndigheter til å drive propaganda. Lowrys nære samarbeid med tyrkiske myndigheter om benektelse av folkemordet ble avslørt i 1990 da den tyrkiske ambassadør i et brev til professor Robert Jay Lifton kom i skade for å legge ved korrespondansen mellom ambassadøren og Lowry.
Rudolph Rummel klassifiserer folkemordet på armenerne som et av det største på 1900-tallet («lesser megamurders») i klassen under Tysklands drap på østfronten («deka-megamurders»). Ungtyrkernes regime har Rummel på listen over de 15 meste dødelig regimene på 1900-tallet. Folkemordet skjedde i ly av verdenskrigen og i slike tilfeller kan det være vanskelig å skille fra dødsfall som følge av krigshandlinger, men Rummel skriver at for armenernes tilfelle var dette lette på samme måte som massedrap på jødene under andre verdenskrig («The Holocaust during the Second World War and genocide of the Armenians during the First World War are easy cases of this separation.») Ifølge Rummels forskning skjer folkemord av denne type stort sett bare i regi av autoritære eller totalitære regimer, mens demokratiske land sjelden eller i liten utstrekning dreper egne borgere.
Donald Bloxham skriver at folkemordet var vellykket på den måten at armenerne innenfor Tyrkia ikke lenger var i stand til å danne selvstendig minoritet. Bloxham mener at folkemordet ikke fantes som en ferdig og utførlig plan («blueprint») før krigen, men at folkemordet ble til som følge av en serie regionale tiltak som ble stadig mer ekstreme. Bloxham avviser at regimets behandling av armenerne kan rettferdiggjøres av trusselen fra et armensk opprør. Armenerne i det osmanske riket ble angrepet på grunn av sin etnisk tilhørighet noe som bare kan forklares med ungtyrkernes stadig mer ytterliggående ideologi om etnisk renhet. Bloxham konkluderer med at det osmanske rikets sikkerhet var et motiv, men at dette motivet bare ble dominerende på grunn av koblingen at ungtyrkerne koblet dette til etnisk renhet i rikets kjerneområder. Armenerne i Kilikia og det østlige Anatolia ble ansett som hindringer for ungtyrkernes mål om en stat basert på tyrkisk etnisitet. Krigens gang og armeneres involvering ga næring til ungtyrkernes forestilling om en indre fiende som konspirerte med verden utenfor mot riket. Bloxham avviser som «absurd» påstander om at det, fordi det ikke var en samlet plan før mai 1915, ikke var folkemord. Han understreker at det er vanskelig å finne et nøyaktig tidspunkt for når den statlige politikken med mord og overgrep tydelig ble en politikk for folkemord. I stedet beskriver Bloxham en utvikling av et konsensus om at det armenske samfunnet i det osmanske riket måtte ødelegges. Konsensus ble styrket av en generell rasisme og utviklet seg fra ideer om assimilering eller «uttynning» til ideer om fysisk fjerning ved deportasjon og/eller drap. Bloxham skriver at folkemord er et juridisk begrep som egner seg lite for historikere som forsøker å forstå hvordan hendelsene utviklet seg. Armenernes etterlatte eiendom, blant i Erzurum, ble solgt til inntekt for statskassen, «they were clearly not expected to return» skriver Bloxham.
Bloxham mener at selve deportasjonene og måten det ble utført på er tilstrekkelig bevis for intensjon om å utslette den armenske folkegruppen i riket («genocidal intent»): Armenerne ble ikke sendt til områder der det var mulig å bosette seg, i stedet ble de sendt uten forsyninger til ørkenområder der de ville de i stort antall av sult, tørst og sykdom. I tillegg var det «orgier» av drap, voldtekt, mishandling, kidnapping og tyveri. Irregulære enheter, kurdere og stammefolk angrep sammen med den ottomanske hæren de deporterte på strategiske punkter. Bare 20 % av de deporterte fra det østlige Anatolia nådde bestemmelsesstedet i ørkenen, mens de fleste deporterte fra vestlige Anatolia kom frem til ørkenen. Drap på hver eneste armener var ikke nødvendig for å nå målet om å fjerne armensk nærvær i det ottomanske riket. Små lommer av overlevende fikk bli værende. Bloxham antar også at Ungtyrkerne til å begynne med trolig ikke hadde et klart bilde av hvordan det ville utvikle seg i ulike deler av imperiet. Uavklarte transportspørsmål og de sammenraskede konsentrasjonsleirene tyder ifølge Bloxham på stor grad av improvisering. Deportasjonene fikk et stadig større omfang i Anatolia og Trakia sommeren 1915.
I Norge har blant andre Bernt Hagtvet, professor i statsvitenskap og redaktør av boken Folkemordenes svarte bok, samt Ragnar Næss (sønn av Arne Næss) tatt til orde for at tragedien var et resultat av flere faktorer, og at det aldri var Det osmanske rikets intensjon å utslette armenere.
Ifølge Deborah Lipstadt er en typisk form eller strategi for holocaustbenektelse «ja, men». De som benekter folkemordet på armenerne bruker tildels samme strategi: ja armenere døde, men tyrkere døde også; ja armenere ble drept, men de var selv skyld idet; ja armenere ble drept, men det skjedde i en borgerkrig innenfor verdenskrigen. Israel Charney peker på det som kalles «mal for benektelse»: ikke innrøm at det skjedde; omdefiner det til en annen slags hendelse; fremstilling ofrene som gjerningsmenn; insister på at det var flere ofre i gjerningsmennene gruppe; og relativiser hendelsen mest mulig. Et viktig mål med denne strategien er å skape forvirring og tvil om historien. Frykt for erstatningskrav kan være en forklaring på Tyrkias motstand mot å erkjenne folkemordet.
Politiske posisjoner
Politisk har de fleste land ikke tatt stilling til det som skjedde. Aserbajdsjan og Pakistan, som ikke anerkjenner Armenia som en selvstendig stat, er de landene som har gitt mest støtte til Tyrkia. De fleste regjeringer, bl.a. USA, Storbritannia, Israel, Ukraina, Bulgaria, Georgia, og Norge bruker ikke betegnelsen folkemord offisielt om det som har hendt.
I USA har spørsmålet flere ganger vært behandlet i kongressen (blant annet i 2007), uten å få flertall. Forslaget til kongressen i 2007 var ikke ønsket av presidenten og ble motarbeidet av lobbyister betalt av Tyrkia. Barack Obama brukte uttrykket folkemord («genocide») i løpet av sin valgkamp. Tyrkias strategiske rolle i kampen mot Den islamske staten Irak og Levanten («IS») gjorde Obama tilbakeholden med å bruke betegnelsen. En mulig forklaring på at USA ikke ønsker å definere hendelsene som folkemord er USAs vanskelig forhold til sin egen fortid og urbefolkning, i tillegg til at Tyrkia er en viktig alliert. Ronald Reagan var den eneste amerikanske president som brukte betegnelsen «genocide», men i 2021 brukte også president Biden betegnelse «folkemord». Russland har flere ganger etter Sovjetunionens oppløsning anerkjent dette som folkemord. Pave Frans brukte betegnelsen folkemord i forbindelse med 100-årsjubileet. Tyrkia kalte hjem sin ambassadør til Vatikanet etter uttalelsen.
Israel har ikke offisielt anerkjent folkemord på armenerne, av hensyn til relasjonen til Tyrkia. Innenfor Israel er det et betydelig press, også fra ledende politikere som Reuven Rivlin (president siden 2014) og Yuli-Yoel Edelstein (president i Knesset siden 2013), om å anerkjenne folkemordet. Tyrkia advarte i mai 2018 Israel mot å anerkjenne folkemordet på linje med holocaust.
Norges offisielle posisjon er at betegnelsen folkemord er omstridt. Statsminister Erna Solberg avslo i 2015 invitasjon til å delta ved markering i forbindelse med at det var 100 år siden folkemordet begynte. Enkelte mener dette er politisk motivert, og at de landene som avstår fra betegnelsen folkemord ikke gjør dette pga. mangelen på bevis, men fordi de frykter Tyrkias reaksjoner. Omvendt mener andre at land som bruker betegnelsen «folkemord» ikke gjør det på bakgrunn av evidens, men fordi de har politiske motiver, blant annet for å hindre Tyrkias EU-medlemskap.
Land som offisielt karakteriserer hendelsene som folkemord inkluderer: Argentina, Armenia, Belgia, Bolivia, Brasil, Bulgaria, Canada, Chile, Frankrike, Hellas, Italia, Kypros, Libanon, Litauen, Luxembourg, Nederland, Østerrike, Paraguay, Polen, Russland, Slovakia, Sveits, Sverige, Syria, Tsjekkia, Tyskland, Uruguay, Vatikanet og Venezuela.
To av de seneste regjeringene som har anerkjent dette som folkemord er Frankrike og Sveits. Frankrikes senat vedtok i januar 2012 å gjøre det ulovlig å benekte at folkemordet fant sted. Loven ble imidlertid ikke ratifisert da den franske høyesterett mente at et slikt forbud ville stride mot grunnloven.
Minnesmerker og kunstnerisk behandling
I 1933 presset Tyrkia MGM til ikke å lage film av Franz Werfels roman Die vierzig Tage des Musa Dagh (armensk motstand på Musa Dagh). Terry Georges film The Promise omhandler blant annet folkemordet. Atom Egoyans film Ararat (2002), Nahapet (1977) av Henrik Malyan og Fatih Akıns The Cut (2014) tematiserer folkemordet.
Minnesmerket over folkemordet på armenerne i Deir ez-Zor.
Fjodor Dostojevskij
Flere forfattere innen surrealismen, eksistensialismen og beat-generasjonen regner Dostojevskij som inspirasjonskilde. Dostojevskij regnes som foregangsmann for russiske symbolisme, eksistensialisme, ekspresjonisme og psykoanalyse.
Tidlig liv
Dostojevskij var den andre av Mikhail og Maria Dostojevskijs syv barn. Til forskjell fra sine samtidige, Tolstoj og Turgenev, ble Dostojevskij født inn en forarmet adelsfamilie og var fra barnsben vant til å leve med en anstrengt økonomi.
Dostojevskijs far var en tidligere militærkirurg og en voldelig alkoholiker som jobbet som doktor på Marinskijhospitalet for de fattige i Moskva. Hospitalet befant seg i et av de verste områdene i Moskva. Lokale landemerker inkluderte en gravplass for kriminelle, et sinnssykehus og et barnehjem for forlatte barn. Dette gjorde et varig inntrykk på den unge Dostojevskij, som hadde stor interesse for og medlidenhet for de fattige og undertrykte. Selv om foreldrene forbød det, likte Dostojevskij å spasere ut til hospitalhagen, hvor de lidende pasientene satt for å få et blikk av solen. Den unge Dostojevskij elsket å tilbringe tid med dem og å høre deres historier.
Begynnelse på en litterær karriere
23. april 1849 blir Dostojevskij fengslet for medvirkning til revolusjonær aktivitet mot tsar Nikolai I, og 16. november samme år blir han dømt til døden. Henrettelsen blir imidlertid ikke gjennomført. Foran eksekusjonspelotongen med bind for øynene får Dostojevskij beskjed om at han er blitt benådet og i stedet skal sendes ti år i straffarbeid. Samme beskjed får de andre dømte. Alt har vært en skinnmanøver fra tsaren for avskrekkelsens skyld. Episoden fikk stor betydning for Dostojevskij, og få har skildret tankene til en dødsdømt troverdig som ham.
Også årene i Sibir fikk stor betydning for Dostojevskij. I straffeleiren møtte han alle samfunnets verste utskudd, både blant fangene og blant vokterne, og han gjør mange observasjoner han senere bearbeider og gir en kunstnerisk form i romanene. I denne perioden utvikler han også epilepsi, noe som også skal få stor betydning for diktningen hans. Han skildrer flere epileptiske anfall i bøkene sine, eller ekstatiske øyeblikk inspirert av epileptiske anfall.
Når han kommer ut fra straffeleiren i 1854 må han først tilbringe noen år deportert i sentralrussland, i Kasakhstan, hvor han gjør militærtjeneste som korporal. Her skriver han noen middelmådige romaner, som Onkels drøm og noen småfortellinger. Disse gjenspeiler ikke påkjenningene han har gått gjennom.
Når han omsider får flytte til storbyen igjen, har han svært dårlig økonomi og pådrar seg så stor gjeld at han må flykte fra landet på grunn av trussel om gjeldsfengsel. I utlandet utvikler han spillegalskap, noe som forskyver muligheten for å komme tilbake til sitt elskede Russland. Det er under denne svært tøffe perioden han skriver de fleste av sine største romaner, alle sammen under et stort tidspress for å innfri løftene han har gitt forleggerne som har innvilget ham forskudd.
Forfatterskap
Forfatterskapet til Dostojevskij kan deles i tre. Den første perioden er de to romanene og fortellingene han får skrevet før han blir arrestert og sendt til Sibir. Selv om debuten Fattige folk fikk en flott mottagelse og gav løfte om et stort forfatterskap, og oppfølgeren Dobbeltgjengeren vitner om stor eksperimentvilje for å finne ut av menneskets psykologi, så må disse to romanene sees på som ungdomsverk. Det samme må fortellingene fra perioden. De inneholder alle tema som Dostojevskij behandler senere som fullmoden forfatter.
Mellomperioden er fra han slipper ut av Sibir, til han forlater Russland i selvpålagt eksil. Denne perioden begynner dårlig, men tar seg opp med opptegnelsene (fra det døde hus og fra et kjelledyp) på begynnelsen av 1860-tallet.
Det er imidlertid først i den siste perioden de virkelige storverkene kommer. Det første er Forbrytelse og straff, som han på grunn av sin akutte pengenød og frister skriver samtidig med Spilleren. Spilleren omhandler gamblerens psykologi, et emne Dostojevskij skulle kjenne godt, og denne romanen er det Knut Hamsun blir beskyldt for å plagiere med den tidlige novellen Hazard. Forbrytelse og straff er en flerbindsroman av typen Dostojevskij skulle bli kjent for. Den handler om en ungdom som tar livet av en gammel pantelånerske, for han trenger penger til å gjennomføre en stor idé. Romanen viser stor psykologisk innsikt i forbrytelsens psykologi, og soningen viser et sterkt og kristent livssyn.
Idioten og Brødrene Karamasov er et par av de store verkene han skrev i løpet av sitt liv. Idioten er en bok med paralleller til beskrivelsen av Jesus i Det nye testamentet, en person som bare ønsket godt, men som samfunnet ikke godtok.
I De besatte behandler Dostojevskij de revolusjonære tendensene som fantes i Russland, og han har ingen tro på dem. Den eneste revolusjonen kan være gjennom Gud, og de som forsøker en annen utvei er besatte og går utfor stupet som grisene i Bibelen (Lukasevangeliet kapittel 8, vers 32-36).
En ung manns historie er på ny om ungdom og spillegalskap, men her i et større omfang.
Dostojevskij som teolog
Dostojevskijs verker har hatt stor betydning for moderne ortodoks teologi. Den russiske filosofen Nikolaj Berdjajev og andre ortodokse teologer i det 20. århundre har blitt ved å vende tilbake til Dostojevskij. Også kristne i andre kirkesamfunn har vist stor interesse for hans skjønnlitterære teologi.
I siste del av det 19. og første del av det 20. århundre opplevde Russland en religiøs renessanse. Betydelige skikkelser innen kultur og samfunnsliv – som komponisten Sergej Rakhmaninov, filosofen Vladimir Solovjov og forfatteren Leo Tolstoj – vendte oppmerksomheten mot kirken eller kristendommen. I motsetning til sistnevnte forble Dostojevskij tro mot Den ortodokse kirke og satte varig preg på dens diskurs i nyere tid.
At en skjønnlitterær forfatter kan oppfattes som teolog, er kanskje ikke så utenkelig i Russland, hvor mye av teologien tradisjonelt er blitt formidlet gjennom hagiografi og hymner. Som skjønnlitterær forfatter slapp Dostojevskij lettere unna den strenge statlige sensuren enn fagteologene gjorde.
Europa Universalis II
Europa Universalis II (forkortet EU2) er et historisk strategispill utviklet av svenske Paradox Entertainment (nå Paradox Interactive), utgitt til PC vinteren 2001. EU2 er oppfølgeren til det populære spillet Europa Universalis. De store forandringene uteble i oppfølgeren, men muligheten for å kunne spille ethvert land i spillet vakte stor entusiasme blant tilhengerne. Spillet strekker seg over tidsperioden 1419 til 1820, men man starter ved forskjellige tidspunkter.
Tyrefekting
Tyrefekting er en gladiatorpreget «kamp» mellom en tyr og menneske. Kampen foregår på en lukket arena (plaza de toros), med publikum kringsatt på en tribune. Kampformen oppsto trolig i romertiden eller tidligere.
Europa Universalis II
Oppbygning
Spillet tar for seg verdenshistorien mellom 1419 og 1820. Spilleren velger en nasjon, og skal følge denne nasjonen gjennom krig og fred, og fremme dens interesser gjennom handel og diplomati. Man har full frihet til å inngå allianser og skape fiender, men i de innebygde scenarioene dukker det opp historiske hendelser, hvor spilleren må ta et valg som får konsekvenser. Endelig seier eller tap avgjøres ut ifra seierspoeng. Disse deles ut når man gjør forskjellige aksjoner som teller positivt, for eksempel utforskning, kolonisering, vellykkede kriger, store inntekter, og man kan også få en god del seierspoeng fra tilfeldige hendelser eller oppdrag man velger å utføre (for eksempel "Beseir Portugal"). Om man ikke klarer å utføre et oppdrag man har satt opp, får man på den annen side minuspoeng i seierspoeng, hvilket også kan skje om du tabber deg i andre sammenhenger.
Tyrefekting
Bakgrunn og utbredelse
Det er antatt at tyrefekting har sin opprinnelse fra tilbedelser og ofring av kveg. Det sies at kampformen ble introdusert på Den iberiske halvøy av den romerske keiseren Claudius (keiser fra 41 til 53 e.Kr.), som en erstatning da han i en kort periode bannlyste gladiatorkamper, men en slik påstand savner forankring i samtidig kildemateriell.
Europa Universalis II
Oppbygning
Navnet Europa Universalis kommer av at spillets hovedfokus spiller seg ut fra Europa, men det er mulig å spille historisk korrekte nasjoner fra hele verden. Spillet har mulighet for flerspill, via Internett og over nettverk.
Tyrefekting
Bakgrunn og utbredelse
Tyrefekting har opp gjennom århundrene vært bannlyst mange ganger og flere steder, men sportsformen har som regel dukket opp igjen. I så måte bannlyste pave Pius V alle slåsskamper mellom dyr og mennesker i november 1567, angivelig fordi «slik aktivitet kunne være til fare for sjelen.» Forbudet ble opphevet av hans etterkommer åtte år senere.
Fra Spania spredte tyrefektingen seg til Portugal, Frankrike og de latinamerikanske landene i Amerika. I noen land er tyrefektig både en populær sport og en kulturell tradisjon, men i de fleste industrialiserte land blir kampformen regnet som en blodsport og er forbudt. Motstanden mot tyrefekting er også økende i land der dette fortsatt er tillatt. For eksempel ble det forbudt med tyrefekting i Barcelona i 2008.
Europa Universalis II
Stabilitet
En viktig del av spillet er stabilitet, som representeres av en verdi mellom -3 og 3, og som gjenspeiler nasjonens ro og nettopp stabilitet. Stabiliteten har innflytelse på de fleste områder av spillet, og det er absolutt best å holde stabiliteten på minst 2 så mye som mulig. Inntekter, hærens moral, opprørssannsynlighet og tilskudd av nye enheter og diplomatiske/finansielle muligheter er bare noen av tingene som bedres av å ha høy stabilitet. Å øke stabiliteten er lettere om man har en liten og/eller konservativ stat enn motsatt tilfelle. En liberal kjempestat, vil slite i årevis med å øke en lav stabilitet, og vil også få erfare dens ulemper i større grad, mens en konservativ en-provins-stat vil øke stabiliteten på bare noen måneder.
Alexandre Darracq
Pierre Alexandre Darracq (født 10. november 1855 i Bordeaux i Frankrike, død 1931 i Monte Carlo) var en fransk bilprodusent og mannen bak det som senere ble bilprodusenten Alfa Romeo.
Europa Universalis II
Badboy-faktoren
Ulikt mange andre strategiske spill, innehar Europa Universalis II en verdi kalt Badboy-factor (slemhets-faktor), som gjenspeiler en nasjons tendens til å ødelegge på maktbalansen i verden, som de fleste andre land er interessert i å opprettholde. Man får litt badboy-poeng av å erklære kriger, noe mer av å erobre provinser, og veldig mye av å anneksere nasjoner. Dette gjelder dog ikke om nasjonen man tyner har lokale religioner som statsreligion, men gjelder i alle andre tilfeller (for eksempel mellom en katolsk og en sunni-muslimsk nasjon eller mellom to ortodokse nasjoner). Badboy-faktoren er en veldig sterk faktor, og man gjør klokt i å holde den lav for sin nasjon. Om faktoren blir for høy, får man lide mange ulemper:
Tyrefekting
Bakgrunn og utbredelse
Tyrefekting praktiseres i dag blant annet i de europeiske landene Spania, Portugal og Frankrike og i en del latinamerikanske land, som Mexico, Colombia, Peru, Venezuela og Ecuador.
Alexandre Darracq
Bakgrunn
Alexandre Darracq hadde basisk slektsbakgrunn og var født i Bordeaux. Han tok utdannelse som teknisk tegner. Han begynte etter militæret å arbeide hos Hurtu, som produserte symaskiner.
Europa Universalis II
Badboy-faktoren
Badboy-faktoren reduseres litt etter litt over tid, og kan også reduseres kraftig ved å løslate nasjoner ved å gi dem begrenset selvstendighet fra territorium du kontrollerer. De vil likevel fortsatt fungere som en vasall, og du vil få halvparten av deres inntekt. Både vasall og herrefolk kan riktignok når som helst kansellere vassalisasjonen (på bekostning av stort nedfall i stabilitet, riktignok), så du er langt ifra garantert denne inntekten over lengre tid, om det diplomatiske forholdet mellom deg og vasallen er dårlig.
Tyrefekting
Tyren
En tyr er et ukastrert hannkveg med full hornprakt, i motsetning til en stut som har fått horna avkorta og kastrater som ikke lenger nyter det høye testosteronnivået og er mye mindre virile. Tyrer er derfor virile og aggressive, og naturlig nok også mye farligere. Kveget som benyttes har fremoverrettede og relativ lange, spisse horn som minner om den nå utdødde uroksens horn. Kampkveg av rasen spansk kampkveg (også kjent som bravokveg, toro bravo, ganado bravo, toro de lidia, toro lidiado, og touro de lide) er mest populært, men i Frankrike bruker man også kveg av rasen camargue.
Alexandre Darracq
Karriere
I 1912 solgte Darracq sin eierandel til et britisk konsern og startet i stedet et kasino i Deauville. Etter første verdenskrig pensjonerte han seg og slo seg ned på den franske riviera. Der slo han seg sammen med belgiske investorer som overtok Hotel Negresco, et luksushotell i Nice.
Europa Universalis II
Scenarioredigerer
Med spillet følger det med et redigeringsprogram som gjør det mulig for spilleren å forandre på visse egenskaper i spillet, samt konstruere egne scenarioer. Slike hjemmelagde scenarioer og oppdateringer kan finnes forskjellige steder på Internett. En av de mest populære oppdateringene er AGCEEP – Alternative Grand Campaign - Event Exchange Project. Lenker til dette finnes under.
Tyrefekting
Kampen
Kampen mot tyren bærer preg av rituelle handlinger og mønstre. Den ender som regel med at tyren dør, men det er også mange eksempler på at tyrefektere har blitt enten lemlestet for livet eller drept. Sverdet stikkes ideelt sett direkte i hjertet på dyret, som så dør. Om så ikke skjer, blir tyren tirret til å bevege seg mot venstre og høyre slik at sverdet ved hjelp av oksens bevegelser skjærer opp lunger, hjerte og andre indre organer, til dyret dør av skadene. Alternativt må matadoren rette et nytt støt mot hjertet med et nytt sverd.
Alexandre Darracq
Karriere
Darracq døde i sitt hjem i Monte Carlo i 1931 og ble gravlagt sammen med sin hustru Louise (1850–1920) i familiemausoléet i Paris, på Cimetière du Père Lachaise. .
Europa Universalis II
Fortsettelsesmuligheter
Spillet slutter i 1820, og du gis da en melding om at spillet er over, og hvorvidt du vant eller ikke. Man må likevel ikke avslutte her, siden tredjeparti-software er laget for å fortsette spillet. Enten kan man kjøre et program som fjerner tidsfristen i det hele tatt, slik at man kan fortsette så lenge man vil (teknologi og slikt vil likevel ha et makspunkt, så til slutt vil alle ha maksimal teknologi). En annen mulighet, er et konverteringsprogram, som gjør om kampanjen til en kampanje for det liknende spillet Victoria: An Empire Under the Sun som fortsetter 16 år senere tidsmessig og varer helt til opptakten til annen verdenskrig. Fra Victoria kan man igjen konvertere til Hearts of Iron II.
Tyrefekting
Tyrefektere og tyrefekting i Spania
Det er flere former for tyrefekting, men den spanske stilen er den som er vanligst i dag. Forestillingen kalles for corrida de toros. Der er det tre tyrefektere (toreros eller matadores) som skal kjempe mot seks tyrer. Hver tyrefekter har seks assistenter: To ridende picadores, med hver sin vara (lanse), der bare noen centimeter av spissen er fri, tre banderilleros som hver har to banderillas, små staver med mothaker av metall, og en sverdassistent, mozo de espada.
Europa Universalis II
Fortsettelsesmuligheter
Det er også mulig å starte allerede i spillet Crusader Kings, som tar for seg middelalderen, og konvertere til Europa Universalis II derfra.
Tyrefekting
Tyrefektere og tyrefekting i Spania
Det finnes i dag 250–300 aktive matadorer i Spania. Med få unntak har nesten alle vært menn gjennom tidene. Én kjent, tidligere, kvinnelig tyrefekter er Cristina Sánchez fra Madrid, som utmerket seg både ved sin dyktighet som tyrefekter og fordi hun var kvinne. I en kort periode drev hun også med okseridning i Ecuador og Mexico. Hun la opp i 1999, etter å ha konkurrert mot 316 tyrer og ha vært aktiv i Spania gjennom seks år. Tyrefekting har tradisjonelt vært en mannsdominert sport.
Europa Universalis II
Europa Universalis III
I et intervju med Gamespot avslørte Paradox at Europa Universalis III er under utvikling. Spillet vil starte kort etter Konstantinopels fall, i 1453. I den etterfølgende tiden må spilleren lede nasjonen sin til å bli mektig og stor, og det hele avsluttes etter revolusjonene i Frankrike og Amerika. Totalt kommer spillet med over 250 historiske nasjoner. Slippdato for EU III er satt til over nyttår 2007. Heller ikke denne gangen kommer de ekstremt store forandringene, men det loves en forbedret spilleopplevelse, og flere muligheter for spill i fredstid. Dessuten ryktes det om at grafikken skal ta et steg nærmere virkelighetsperspektivet.
Tyrefekting
Forbud
I november 1567 utstedte Pius V en pavelig bulle med tittelen De Salute Gregis, hvor tyrefekting og annen sport som innebar dyrekamp ble forbudt. Forbudet ble forkastet åtte år senere av Gregor XIII, på oppmodning fra Filip II av Spania.
Fanny Chmelar
Fanny Chmelar (født 31. oktober 1985 i Weilheim in Oberbayern) er en tysk alpinist. Hun regnes som et av Tysklands største talenter i slalåm. Med sine 1,87 m er hun blant de høyeste kvinnelige alpinistene i verdenscupen.
Tyrefekting
Forbud
I 1776 ble tyrefekting introdusert i Uruguay av den spanske kolonimakten, men ble avskaffet av lokal lovgivning i februar 1912. Tyrefekting ble også introdusert i Argentina av Spania, men etter Argentinas uavhengighet sank sporten drastisk i popularitet, og i 1899 ble den forbudt gjennom lov 2786. Tyrefekting ble også innført i Cuba etter kolonitiden, men ble raskt forbudt etter landets uavhengighet i 1901.
Geir Skeie
Geir Skeie (født 2. juli 1980, Fitjar i Hordaland) er en norsk mesterkokk. Under Bocuse d’Or Europa i Stavanger juli 2008 ble han europeisk mester og i januar vant han Bocuse d’Or for 2009. Vinner av NM i kokkekunst i 2003 og vant Årets kokk i 2007. I 2004 var han lagleder for lærlinglaget til Vestfold som vant Norgescupen.