cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Mayakulturen
Gjenoppdagelsen av den førkolumbiske mayakulturen
Spansk presteskap og administratorer på 1500-tallet var godt kjent med oldtidens mayasteder, skriftsystem og kalender. Utgivelser av biskop Diego de Landa, og skrifter på 1700-tallet av spanske myndighetspersoner fremmet seriøse undersøkelser av mayasteder på slutten av 1700-tallet. I 1839 besøkte den amerikanske reisende og forfatteren John Lloyd Stephens, kjent med tidligere spanske undersøkelser, sammen med den engelske arkitekten og tegneren Frederick Catherwood, mayastedene Copán, Palenque, og andre områder. Deres illustrerte redegjørelser av ruinene satte i gang en stor populær interesse for regionen og folket, og mayaene fikk igjen deres posisjon som en vital forbindelse i den mesoamerikanske arv.
Imidlertid var det mange steder hvor mayaruinene var blitt fullstendig overvokst av jungelen som var blitt tett nok til å skjule bygninger og strukturer som var selv kun noen få meter unna. For å finne ruinene begynte forskere i moderne tid å benytte fotografier fra satellitter. Den beste måten å finne dem på var å se med synlige og nær-infrarøde spektra. Grunnet at ruinene besto av kalkstein påvirket monumentene den kjemiske sammensetningen av jorden etter hvert som de gikk i oppløsning. En del planter som tiltrekkes av fuktighet holdt seg unna mens andre ble drept eller misfarget. Effekten av kalksteinsruinene er fortsatt synlige på en del satellittsensorer.
Mye av dagens samtidige jordbruksbefolkning på Yucatánhalvøya, Chiapas (begge i Mexico), Guatemala og Belize tilhører mayafolket ved avstamning og språk.
Herculaneum
Vesuvs utbrudd
Den 24. august år 79 fikk Vesuv et utbrudd som skapte en pyroklastisk strøm (engelsk: pyroclastic flow), som på under 4 minutter begravde Herculaneum i opptil 350 °C varm aske, som gradvis ble forsteinet. Asken dekket alle bygningene, og forkullet trær og mennesker. Dermed bevarte den et avtrykk av mennesker og dyr til ettertiden. Man har ennå ikke funnet mer enn 300 av de 5.000 innbyggerne, og disse 300 ble funnet i naust nær havnen i samme stilling som de døde i. Alle de 300 personene var yngre enn førti år, av begge kjønn og fra ulike lag av befolkningen.
Byen hadde fått en hard medfart under jordskjelvet i år 62, og det er ikke kjent om gjenoppbyggingen var sluttført ved Vesuvs utbrudd i 79; heller ikke om hele befolkningen var flyttet tilbake.
Utgravningene begynte i 1738. Den detaljerte utgivelsen av Le Antichità di Ercolano (= Antikvitetene fra Herculaneum) øvde stor innflytelse på den begynnende européiske nyklassisismen. Sent på 1700-tallet dukket motiver fra Herculaneum opp mange steder, fra dekorative veggmalerier til kaffekopper.
Den mest kjente og storslåtte villaen i Herculaneum blir kalt Villa dei Papyri («Papyrusenes villa»), og menes å ha vært boligen til Lucius Calpurnius Piso Caesoninus, Julius Cæsars svigerfar. Villaen lå helt nede ved den antikke strandlinjen og dekker fire terrasser, hvorav den ene rommet biblioteket i Herculaneum. Piso var en lærd mann som elsket poesi og filosofi. Han bygget ett av de fineste bibliotekene i sin samtid. Skriftruller og papyruser fra villaen er siden 1800-tallet samlet i Nasjonalbiblioteket i Napoli. Villaen ble funnet i 1752, og ca. 1.800 skriftruller fra bibliotekets greske samling; den latinske samlingen er ennå ikke funnet. (Romerne hadde for vane å holde greske og latinske skriftruller atskilt i separate bibliotek.) Takket være Vesuvs utbrudd er dette det eneste biblioteket fra antikken som har overlevd til vår tid. Skriftrullene er forkullet, vætet av vulkansk søle og presset sammen, slik at bare et fåtall kan leses. Med teknologi fra NASA har man likevel lykkes med å lese bruddstykker av de ødelagte skriftrullene. Infrarødt lys bidrar til å tyde blekket. Brigham Young University står i dag for den høyteknologiske fotograferingen av materialet.
Herculaneum står på listen over verdensarven.
En rekke av funnene fra Herculaneum kan sees i Napoli arkeologiske museum.
Ørje sluser
Slusene ble bygget i årene 1857-1860 samtidig med Strømsfoss sluser. Slusene er hånddrevet, akkurat som de var ved åpningen i 1860. Det ble bygget boliger både til slusemesteren og sluseassisten i sveitserstil, begge ligger på vestsiden av slusene. Minnesteinen over Engebret Soot står ved øverste sluse. Den ble reist i 1936, 150 år etter hans fødsel. Haldenvassdragets Kanalmuseum ligger på tidligere Ørje Brugs område ved slusene.
De forente arabiske emiraters emirater
De forente arabiske emirater består av 7 emirater (imarat; entall: imarah):
Lauvtrebarkbukk
Lauvtrebarkbukk (Phymatodes testaceus) er en bille som tilhører familien trebukker (Cerambycidae). I Norge finnes den i de sørligste landsdelene. Denne arten kommer ofte inn i hus med ved, men gjør ingen skade der.
Slaget ved Boroughbridge
Slaget ved Boroughbridge var et lite, men betydelig slag i konflikten mellom kong Edvard II av England og en fraksjon opprørske adelsmenn. Det ble utkjempet den 16. mars 1322 i nærheten av en viktig bro kalt Boroughbridge over elven Ure, nordvest for York.
Lauvtrebarkbukk
Levevis
Larvene utvikler seg i tørr ved av løvtrær, mest eik og bøk. Denne arten finnes ofte i vedstabler og kommer inn i hus med ved, men gjør ingen skade der. Utviklingen tar to år. De voksne billene er aktive i mai-juli, mest om natten. De besøker ikke blomster.
Slaget ved Boroughbridge
Resultatet av slaget var et totalt nederlag for opprørne, ledet av Thomas Plantagenet, 2. jarl av Lancaster, kongens fetter. Slaget var lite i omfang, men dramatisk i henhold til samtidige kilder. Kongens seier ble oppnådd under ledelse av Andrew Harclay, 1. jarl av Carlisle (Andreas de Harcla).
Lauvtrebarkbukk
Utbredelse
Arten er utbredt i Europa, i Nord-Afrika og i Asia østover til Iran, dessuten er den innført til Nord-Amerika. I Norge finnes den på Østlandet og langs kysten til Hardanger.
Justin Bostrom
Justin Bostrom er en amerikansk hockeyspiller i Lillehammer Ishockeyklubb. Han har tidligere spilt universitetshockey i USA og kom til M/S før 2009/2010-sesongen. Bostrom har allerede markert seg i GET-ligaen, blant annet med et praktfullt mål mot Storhamar.
Slaget ved Boroughbridge
Opptakten til slaget
Tidlig i 1322 tok kong Edvard sine styrker nordover i England for å beseire sin slektning Thomas av Lancaster. Lancaster ble tvunget til å forlate sine posisjoner ved Pontract og marsjere mot nord hvor han antagelig håpet på å få støtte av styrker fra Skottland som England var i krig med. På marsjen nordover ble vegen sperret av styrkene til Edvards dyktige kommandant i nord, Andrew Harclay.
Harclays styrke kom hovedsakelig fra Cumberland og Westmorland, og i henhold til en kilde var den på opptil 4000 mann, en blanding av riddere, fotsoldater, soldater med lange spyd og bueskyttere. Av de 214 ridderne som er blitt listet som deltagere i slaget, synes kun 76 å ha vært på kongens side. Selv om Harclays hær langt oversteg Lancasters i antall hadde sistnevntes bedre armering og tyngre rustninger. I åpent terreng kunne kraftig utrustning utjevne fordelen av flere menn.
Opprørerne kan ha samlet opptil 3000 mann mens de var ved Burton on Trent, men flere kan ha desertert før hæren nådde Boroughbridge. Thomas av Lancaster skal ha uttrykt bekymring over Harclays antall.
Øyensynlig helt uforberedt for trusselen fra nord nådde Lancaster Boroughbridge den 16. mars. Så dårlig var jarlens etterretning at styrken hans hadde slått leir før man oppdaget at broen var besatt. Selv i våre dager er de få veger som krysser elven og på 1300-tallet var det ingen andre alternativer. Med hæren til jarlene av Surrey og Kent bak seg var tilbaketrekning heller ikke mulig. Først forsøkte Lancaster å forhandle med Harclay, men selv om Harclay kunne takke nettopp Lancaster for sin status som ridder, ville han ikke skifte side.
Posisjoner
I dag er slagstedet stort sett dekket av det som er landsbyen Boroughbridge, men i 1322 hadde sannsynligvis ikke landsbyens omfang nådd så langt som til broen. Landområdene på begge sider av elven var vasstrukne enger. Broen var sannsynligvis der hvor dagens bro står. Det er noe uklart hva som var vadestedets nøyaktig posisjon.
Andrew Harclay hadde sendt hestene bakerst og plasserte ridderne og spydmennene fremst for å holde den nordlige delen av broen. Andre spydmenn ble plassert ved et vadested lenger oppstrøms, men kildene er uklare på dette punktet. En kilde sier at Harclay også hadde fått broen ødelagt, men det er neppe riktig. Den var kanskje heller sperret av en provisorisk barrikade.
Spydmenne ble plassert i schiltron-formasjon etter skotsk sedvane ved at soldatene trekker tett sammen som et piggsvin. Soldatene fra Cumbria var vante med denne taktikken etter sine kamper med nettopp skottene og hadde vist seg effektiv som infanteritaktikk mot kavaleri. I henhold til Lanercost-krøniken ble taktikken benyttet både ved vadestedet og ved broen. Det innovative og effektive i Harclays forsvarsposisjon var bruken av bueskyttere med langbue. I løpet av noen få år skulle det bli det mest effektive våpen mot tungt kavaleri i krigene mot Frankrike.
Opprørerne forlot landsbyen i to grupper. Den ene gruppen bestående av riddere og fotsoldater som ble kommandert av Humphrey de Bohun, 4. jarl av Hereford, dro til fots for å angripe broen. Den andre gruppen, ledet av Thomas av Lancaster, dro på et kavaleriangrep mot vadestedet.
Slaget
Slaget begynte ut på dagen den 16. mars. Harclay hadde ingen grunn til å ta initiativet ettersom han hadde en forsvarsposisjon og kunne vente på kongens hær sørfra. Lancaster var derimot i en vanskelig posisjon som krevde øyeblikkelig angrep.
En kilde hevder at en spydsoldat hadde krøpet under broen og støtt spydet oppover mellom plankene og inn under jarlens rustning og således spiddet ham i baken, men dette kan være en overlevering som er tatt fra slaget ved Stamford Bridge i 1066.
Angrep mot vadestedet gikk ikke bedre. Elven er rundt 40 meter bred i dag og var kanskje enda noe bredere på 1300-tallet. Under tung beskytning fra piler og med ild nådde sannsynligvis Lancaster og hans menn ikke en gang bredden på motsatt side før de måtte trekke seg tilbake. En kilde hevder at bueskytternes pilstorm var så effektiv at det aldri ble gjort noe forsøk på et nytt angrep og at de måtte trekke seg tilbake i stor uorden.
Etter hva som synes som et svært kortvarig slag forhandlet Lancaster en våpenhvile med Harclay slik at hans tropper kunne trekke seg tilbake til landsbyen for natten, enten for å overgi seg eller for å gå i kamp på nytt neste dag. Harclays tropper holdt sine posisjoner gjennom natten i tilfelle et overraskelsesangrep.
Overgivelse
Grunnen til at Harclay gikk med på våpenhvile var at tiden var på hans side, og i løpet av natten nådde den øverste sheriffen av Yorkshire, Simon de Ward, fra Givendale (ca. 7 km lengre opp fra Boroughbridge), fram med forsterkninger. Tidlig om morgenen den 17. mars gikk Harclay og de Ward inn i landsbyen med sine tropper og krevde at Thomas av Lancaster skulle overgi seg. Det ble ingen organisert motstand og mange av opprørernes soldater hadde desertert i løpet av natten. Lancaster ville ikke innse det uunngåelige og flyktet inn i landsbyens kapell, men ble fulgt av Harclays menn som trakk ham ut og la ham i jern. De andre opprørerne ble også tatt til fange rundt om i landsbyen selv om noen forsøkte å flykte forkledd i klærne til fattige bønder, og det ble hevdet at ingen slapp unna.
Thomas av Lancaster ble sendt med båt til York samme dag, de andre fangene landevegen. Kong Edvard hadde tatt oppstilling ved Pontefract Castle da fangen ble ført fram for ham, dømt til døden for forræderi uten mulighet til å tale til sitt forsvar eller av andre. 22. mars ble han hengt på en bakketopp utenfor byen. Han ble gravlagt i sognekirken i Pontefract hvor en kiste som ble gjenfunnet i 1838 er blitt antatt å være hans. Rundt 30 av Thomas av Lancasters tilhengere ble også henrettet.
Litteratur
Primære kilder
Afrikansk lungefisk
Afrikansk lungefisk er en art i gruppen lungefisker. Den blir opptil to meter lang. Den lever i tropisk ferskvann med en temperatur på 25 – 30 °C, ned til en dybde på 60 meter.
Aimagh
De var opprinnelig kjent som chahar (de fire) Eimaks fordi der var fire stammer: Taimani (dominerende blant befolkningen av Ghur), Ferozhkoi, Temuri og Jamshidi. Anslag over befolkningens antall varierer mellom 250,000 og 2 millioner. Usikkerheten skyldes en flere hundre år lang undertrykkelse av hazarene, derfor blir noen aimagher klassifisert offisielt som tadsjiker eller persere. De er sunni-muslimer i motsetning til hazarene som er sjia. De er et modig, vilt folk og respekterte krigere.
Etterfølgende afghanske regjeringer (stort sett dominert av etniske pashtoer) har spilt på at aimaghene og hazarene har tilhørt to forskjellige retninger innen islam og har ført dem opp som forskjellige nasjonaliteter i listen over etniske grupper i Afghanistan og på den måten redusert størrelsen på hazara-befolkningen i prosent av den nasjonale befolkningen.
Quorthon
Thomas Börje Forsberg mer kjent som Quorthon (født 14. februar 1966 i Stockholm, død 7. juni 2004 i Stockholm) var en svensk musiker. Quorthon var en multi-instrumentalist og stifteren og eneste faste medlem av thrash/viking/black metal-bandet Bathory. Han er av mange kjent som «black metalens far» og også en pioner av viking metal-sjangeren.
I 1993 startet Quorthon et sideprosjekt han kalte «Quorthon». Under dette navnet ga han ut albumet Album i 1994 og Purity of Essence i 1997.
Quorthon har variert mye av materialet sitt. Under Bathory har han laget både black metal, thrash metal og viking metal, samt ulike kombinasjoner av disse. Under navnet Quorthon ga han ut eksperimentelt punk-inspirert alternativ grunge rock/metal.
Quorthon var skaperen og eieren av plateselskapet Black Mark Productions, helt til sin død. Da tok faren, Börje «Boss» Forsberg, over Black Mark.
Quorthon døde 7. juni 2004 av hjertesvikt.
Hammerø naturreservat
Hammerø naturreservat ligger omtrent fem kilometer sørøst for tettstedet Nesna i Nordland, i ei sørvendt li mellom gården Hammarøya og toppen av Hammarøyfjellet.
Naturreservatet har et totalt areal på 98 dekar, hvorav 74 daa utgjør lauv-, bar- og blandingsskog. Her er også stedvis nakne steinurer.
Området domineres av en jevnt over tett og frodig bjørke- og almeskog, med innslag av vanlig kyst- og fjellvegetasjon.
Formålet med vernet er å bevare den største almeforekomsten i Nesna, og en av de største i den nordlige delen av Helgeland.
Vest Buss
Vest Buss Gruppen AS, tidligere Vest-Karosseri AS, var en norsk produsent og senere importør av busser med hovedkontor på Visnes i Stryn i Sogn og Fjordane. Mellom 1967 og 2011 produserte selskapet egne karosserier på chassiser av forskjellige merker, og var den eneste norske produsenten av store busskarosserier som hadde overlevd inn på 2000-tallet. Mellom 2011 og 2013 bygde det lokale selskapet Vidre busskarosserier i Vests gamle produksjonslokaler. Fra 2008 og fram til selskapet gikk konkurs i oktober 2016 var det importør av merket Iveco Bus (tidligere Irisbus), og har også hatt agenturet på forskjellige produkter for bussmarkedet.
Historie
Bussfabrikken ble etablert som Vest-Karosseri AS i 1965, mens den første bussen ble levert i mars 1967. Den var eid av Nordfjord og Sunnmøre Billag, Fylkesbaatane i Sogn og Fjordane, Stryn kommune og noen lokale investorer. Nordfjord og Sunnmøre Billag hadde selv bygd 43 busser i Stryn mellom 1946 og 1965, og Vest Karosseri videreførte denne produksjonen.
Vest-Karosseri satset sterkt på eksport, særlig til Sverige, der den første bussen ble solgt i 1989. I 1990 sto eksporten for 40 % av selskapets omsetning. Dette var medvirkende til at Vest-Karosseri overlevde mens de andre norske busskarosserifabrikkene ble nedlagt.
I løpet av 90-tallet ble Vest gjort om til flere selskaper. Bussproduksjonen ble i 1997 skilt ut i et nytt Vest-Karosseri AS, mens det opprinnelige selskapet fortsatte som Vest Karosseri Eigedom AS. Vest tok over konkursboet etter Arna Busser i 1997 og opprettet selskapet Arna Buss-Service AS med serviceavdeling og ettermarked for tidligere Arna-kunder. I 1999 overtok Vest aksjemajoriteten i BusSupply AS (etabl. 1995) i Oslo, et selskap som solgte forskjellige produkter for bussmarkedet, sånn som skiltkasser og klimaanlegg. Arna Buss-Service ble like etter fusjonert inn i BusSupply, som da fikk avdelinger i Arna og Oslo. Service- og reservedelsavdelingene til Vest ble overført til BusSupply i 2000 og 2001, som da også fikk en avdeling i Stryn. I 2000 begynte man også å montere minibusser hos BusSupply i Arna, først og fremst med montering av seter og gulv/interiør i råbygde kassevogner, men også mer avanserte operasjoner som forlengelse av karosseriet eller innmontering av bussdører og panoramavinduer. Minibussproduksjonen i Arna ble lagt ned 1. juli 2006. I 2001 ble det opprettet et nytt holdingselskap, Vest-Buss AS, som overtok driftsselskapene, og samtidig endret BusSupply navn til Vest-BusSupply AS.
Bamiyan (provins)
Bamiyan-provinsen er en av 34 provinser i Afghanistan, lokalisert i Hindu Kush-fjellene sentralt i landet. Dens administrasjonssenter heter også Bamiyan. Byen er den største i Hazarajat-regionen og er den kulturelle hovedstaden til hazarene, den etniske gruppen som dominerer området.
Vest Buss
Historie
I februar 2001 inngikk Vest et samarbeid med brasilianske Busscar Õnibus og dannet fellesforetaket Vest-Busscar AS, der Vest eide 65 %. Hensikten med samarbeidet var å selge Busscars busser på det europeiske markedet, der kaorsseriene skulle sendes delvis ferdigbygde fra Brasil og monteres på europeiskbygde chassis hos Vest. To minibusser ble sendt til Norge og presentert på nyttekjøretøymessa Transport 2001 på Sjølyst, og senere samme år kom det også en større turbuss. Det var en tid aktuelt at monteringsjobben skulle gjøres i Arna, men i starten av 2002 kjøpte Vest-Busscar i stedet den tidligere bussfabrikken til DAB i Silkeborg av Scania, som etter det ble hetende Vest-Busscar Silkeborg A/S. Senere i 2002 ble eierskapet for både bussfabrikken og BusSupply overført til Vest-Busscar, som fra 1. mai 2002 ble omdøpt til henholdsvis Vest-Busscar Stryn AS og Vest-Busscar Service AS. Europalanseringen for Vest-Busscar ble aldri noe av på grunn av finanskrisen i Sør-Amerika i 2002, men det ble bygget et fåtall busser av Vests modeller i fabrikken i Silkeborg før den ble slått konkurs i februar 2003. Busscar fortsatte som en passiv eier i Vest-Busscar fram til 2006, da de solgte seg ut. Vest-Busscar ble da fusjonert inn i holdingselskapet Vest-Buss, som endret navn til Vest Buss Gruppen AS, mens bussfabrikken og salgs- og ettermarkedsvirksomheten endret navn til hhv. Vest Buss AS og Vest Buss Service AS fra 1. oktober 2006.
Bamiyan (provins)
I antikken var sentrale Afghanistan strategisk plassert for karavaner fra Silkeveien som krysset regionen og stod for handel mellom Romerriket, Kina og India. Bamiyan var et stoppested for mange reisende. Her ble elementer fra gresk, persisk og buddhistisk kunst forent til en klassisk stil, kjent som gresk-buddhistisk kunst.
Vest Buss
Historie
Våren 2008 inngikk Vest kontrakt med den italienske bussprodusenten Irisbus som hovedimportør for Norge og Sverige. I den forbindelse ble det igjen endring i selskapsnavnene. Bussfabrikken i Stryn heter fra 1. juni 2008 Vest Buss Industri AS, mens salgs- og ettermarkedsselskapet heter Vest Buss Norge AS. For det svenske markedet ble salgs- og ettermarkedsselskapet Vest Buss Sverige AB (lokalisert til Helsingborg) opprettet. Samme år opprettet Vest produktutviklingsselskapet Vest Innova AS i samarbeid med båtprodusenten Brødrene Aa i Hyen, som tok sikte på å utvikle lettere busser med karbonfiber i karosseriet. Tegninger ble presentert i 2009, men konseptet nådde aldri markedet.
På grunn av bussmarkedets stadig mer uforutsigbare natur, der det meste styres av store anbudskontrakter, og chassisprodusentene heller vil produsere bussene ferdig på sine egne fabrikker, vedtok Vest i 2010 å legge ned produksjonen av busskarosserier i Stryn i starten av 2011, og heller satse fullt og helt på import og salg av Irisbus. Man hadde i årevis måttet skjære ned på arbeidsstokken, og nesten årlig vært nødt til å permittere folk deler av året. Lokale aktører klarte å stable på beina selskapet Vidre, som fortsatte bussproduksjonen i Stryn like etter at Vest la ned, og med lisensbygging av Vests nyeste modeller, men Vidre klarte ikke å tjene penger på det og måtte legge ned i 2013.
Bamiyan (provins)
Bamiyan er også kjent for sin flotte natur. Band-i-Amir-innsjøene i vest i provinsen er fortsatt et turistmål for afghanerne.
Vest Buss
Historie
Den 24. oktober 2016 vedtok styret i Vest Buss Gruppen å slå selskapene Vest Buss Norge, Vest Buss Gruppen AS og Vest Buss Sverige AB konkurs.
Modeller
Fra den første bussen i 1967 og fram til midten av 80-tallet brukte ikke Vest noen navn på modellene, men busser fra de forskjellige epokene kan deles opp i til sammen seks forskjellige typer, som i ettertid er blitt nummerert av bussentusiaster som type 1 til type 6. Fram til slutten av 70-tallet var det ikke noen særlig forskjell på vanlig rutebuss og turbuss, så blant annet var det eneste som skilte Vest sin type 3 som ordinær buss og som turbuss setetrekkene og frontruta.
Den første Vest-modellen med navn var Ambassadør som ble lansert i 1986, tett fulgt av Liner i 1987. V-serien ble lansert som en erstatning for Liner i 1998, mens Ambassadør fikk en ansiktsløftning i 1999. Høsten 2001 innledet Vest samarbeid med den tidligere Saab-designeren Einar Hareide om å designe den neste generasjonen bussmodeller. De nye modellene, Center og Contrast, ble presentert i september 2003 som erstatning for V-serien, mens produksjonen startet etter nyttår 2004. I 2005 kom også modellen Horisont, som erstattet Amdassadør.
Ungersvein på tinget
Ungersvein på tinget eller Jomfrua som gikk til sveinenen er en folkevise av den typen vi kaller ballade, den regnes som en skjemteballade og typologiseres som TSB F 29 i TSB katalogen.
I Norge er visa dokumentert av Jørgen Moe og Sophus Bugge i Telemark, Torleif Hannaas har en oppskrift fra Hardanger og Ivar Aasen har skrevet opp to andre tekster fra Hordaland. Norsk visearkiv kjenner ingen dokumentert melodi til visa. I visa bryter en jomfru seg inn til gutten om natta og vil ligge med han, men han enser henne ikke. Om morgenen reiser han til tinget og klager på henne. I Hardangervarianten dømmer dommeren henne til pisking med ris. Hordalandsvarianten feller dom over begge «dei va no beggje like go'», mens i Telemarksvarianten blir gutten ledd ut for at han klager på sin egen skam. I varianten Sophus Bugge skrev opp etter Bendik Sveigdalen har han notert Valiknut, og dette er også blitt brukt som tittel på visa.
Visa kan oppfattes som en parodi på en annen ballade TSB 4 Ridder Stig kaster runer i miss. Humoren bygger på en ombytting av kjønnsrollene. Jenta er den aktive og gutten er knipsk. I en gammel dansk variant «I bondedatterens Vold» blir gutten regelrett voldtatt, og deretter karrakterisert som en latterlig person.
Utbredelse
Den eldste kjente dokumentasjon er et dansk visetrykk fra 1710 Tvende Ny Lystige Viiser (Den frygtsomme Ungersvend DgF IX s. 174). I Sverige er den kjent fra en dokumentasjon fra 1840-tallet (Den förförde ungersvennen SMB 237)
Litteratur
Olav Solberg, Den omsnudde verda, Oslo 1993, s.220f.
Båndpraktvannymfe
Båndpraktvannymfe (Calopteryx splendens) er en vannymfe som tilhører familiegruppen praktvannymfer (Calopterygidae).
Utbredelse
Båndpraktvannymfe er utbredt i Europa, øst gjennom Asia og i Nord-Afrika. I lavlandet i det sentrale sørøstlige Norge, rundt Oslofjorden. Arten var i rødlistevurderingen i 2010 vurdert som sårbar (VU) men etter at arten var blitt kartlagt bedre, i vurdering i 2021 satt til nær truet (NT).
Utseende
Kjønnene er ulike. Hannen har metalisk blå kropp og et blått tverrband midt på hver vinge. Hunnene har grønn eller brunlig kropp og lysere grønne eller brunlige vinger.
Vingene holdes bakover kroppen i hvile. Vingespennet er mellom 60 og 70 millimeter.
Levevis
Nymfene lever på bunnen av større langtsomtflytende elver, gjerne på soleksponerte steder. Båndpraktvannymfene finnes vanligvis ikke langt fra stedet der de levde som nymfe.
Eggene legges på vannplanter, vanligvis under vannlinjen. Utviklingen tar 2-3 år. Nymfen overvintrer på vegetasjonen eller ved røttene.
Båndpraktvannymfe har ufullstendig forvandling, overgang fra nymfe til det voksne kjønnsmodne insektet går gradvis gjennom flere hudskift (nymfestadier). Nymfene lever i vann og ligner derfor lite på de voksne (imago), bortsett fra størrelsen. Når nymfen kommer til det siste hudskiftet finner den et strå eller noe, der den kan klatre opp over vannflaten. Her blir den hengende, mens huden revner på ryggsiden. Den nyklekte vannymfen  blir hengende på den gamle huden, eller like ved siden av, helt til den nye huden er noe herdet, og vingene har fått sin endelige form.
Flygetiden er fra mai til august.
10. juni
10. juni er den 161. dagen i året. 162. i skuddår. Det er 204 dager igjen av året.
Navnedag
Ingolf, Ingunn.
Fødsler
Se flere som er født 10. juni i Kategori:Fødsler 10. juni.
Dødsfall
Se flere som døde 10. juni i Kategori:Dødsfall 10. juni.
F1
F1 har flere betydninger:
Frascati
Frascati er en by i storbyområdet Roma hovedstad i regionen Lazio i Italia. Byen ligger ca. 20 km sørøst for Roma og er vakkert beliggende på Albanerfjellenes nordlige skråninger ned mot den flate Campaniaen. Den er en av de tretten byene som utgjør Castelli Romani, og er i dag mest kjent som det historiske utfartsstedet til rike romere som på 1600-tallet etablerte sine ferievillaer i Frascati.
Historie
Byen ligger i de vulkanske Albanerfjellene, like nedenfor oldtidens Tusculum. I det 4. århundre f.Kr. var Tusculum et attraktivt feriested for rike romere; mest kjent er kanskje Ciceros og Lucullis' ferieboliger på stedet. Det gamle Tusculum ble ødelagt i 1191, og på 1500-tallet ble Tusculum Novum anlagt. Tusculum Novum ble senere til dagens Frascati. Frascati ble kraftig bombet av allierte styrker den 8. september 1943.
Severdigheter og attraksjoner
Hjertet til den engelske tronfølger Charles Edward Stuart (1720–88) oppbevares fortsatt i en urne i Frascati.
Områdets hvite viner er også kjent verden over, og Oslo-restauranten Frascati, som ble etablert på 1950-tallet, tok navnet sitt fra disse vinene.
Det europeiske romforskninginstituttet (ESRIN) ligger i Frascati.
Henrik Ibsen på Villa Grazioli
Henrik Ibsen bodde sommeren 1866 i Villa Grazioli like utenfor Frascati. Det nyutgitte dramaet Brand var i ferd med å gjøre suksess i Norden, og Ibsen var i villrede om hvordan han skulle følge det opp. Til kameraten Paul Botten-Hansen skriver han 22. juli 1866: «Fra Vinduerne i mit Arbejdsværelse ser jeg i det yderste Fjerne Mons Soracte isoleret og dejligt stigende opp over den umaadelige Slette; – kort, hvor Du vender Dig er det som om Du saa udover den Slagmark hvor Verdenshistorien har leveret sin Hovedtræfning. – Nu skal jeg snart till at skrive for Alvor; jeg gaar endnu og tager Ryggtag med Stoffet, men jeg ved at jeg snart skal have Bæstet under mig, og saa glider det øvrige af sig selv.»
Dramaet Ibsen hadde i tankene var Kejser og Galilæer. Ideene til dette verdenshistoriske dramaet fikk Ibsen av Lorentz Dietrichsons lesning sommeren 1864 i Genzano, men det tok ennå sju år før stoffet hadde modnet seg så det kunne diktes og utkomme i bokform (Edvardsen 2001:110-112). I stedet skrev Ibsen til forlegger Frederik Hegel den 22. august og forhørte seg om han «… ikke skulde være villig till som Julebog at udgive «Kjærlighedens Komedie.» Den udkom ved Nytaar 1862–63 som Nytaarsgave for Illustr. Nyhedsblads Abonnenter og er neppe meget kjendt i Danmark.» En ny rettet utgave, tillempet et nordisk publikum med noe mindre lokal forankring til Christiania-miljøet, kom da også i 1867.
Anders Lindeberg
Anders Lindeberg (fød 8. november 1789 i Stockholm, død 12. desember 1849) var en svensk forfatter, militær, teatermann, journalist, avisutgiver og politisk skribent samt grunnlegger av et i Stockholm. Lindeberg er for ettertiden mest kjent for at han i 1834 gjorde seg skyldig majestetsfornærmelse mot kong Karl XIV Johan og ble dømt til døden. Lindeberg nektet å be om nåde og myndighetene som ikke ville gjennomføre dommen ble tvunget til å kunngjøre et allment amnesti for politiske forbrytere.
Annette Skotvoll
Annette Skotvoll (født 1. september 1968 i Trondheim) er en norsk tidligere håndballspiller. Hun spilte for Sjetne Idrettslag og Byåsen Idrettslag. Skotvoll var målvakt, og spilte 250 kamper og skåret to mål for Norges damelandslag i håndball.
Skotvoll var med på å vinne seks mesterskapsmedaljer på slutten av 1980- og begynnelsen av 1990-tallet, deriblant to sølv i Sommer-OL; i 1988 i Seoul og i 1992 i Barcelona, bronse i VM i 1986 og VM i 1993 samt sølv i EM i 1996 og bronse i EM i 1994. Hun deltok også i Sommer-OL 1996 i Atlanta, der Norge kom på 4.-plass.
Anders Lindeberg
Militær karrière
Lindeberg ble født i Stockholm og ble student ved Uppsala universitet i 1806. Ved det russiske keiserdømmets angrep på Sverige og den påfølgende finskekrigen i 1808 gikk Lindeberg inn i det svenske forsvaret. Han ble utnevnt til fenrik ved Västmanlands landforsvar (svensk: lantvärn), ble beordret til skärgårdsflottan og deltok på kanonsluppene i en rekke trefninger (som ved Bockholmssund, i Grönvikssund) samt i landstigningen ved Kimito. Etter hjemkomsten ble han beordret til å tjenestegjøre ved Gotlands hjemmevern (svensk: Gotlands nationalbeväring) og deltok i årene 1813-1814 med Skaraborgs regiment i felttoget mot Napoléon Bonapartes franske styrker i Tyskland i 1813 og i invasjonen av Norge i 1814.
Arbeid som forlegger og journalist
Etter at Sverige og Norge inngikk Mossekonvensjonen i august 1814 ble Lindeberg dimmitert som «övertalig officer» og begynte å forsøke å skaffe seg et levebrød som skribent. I 1808 hadde han fått erkjennelse for et par poetiske stykker han hadde sendt til Svenska Akademien. Han kastet seg også inn i de politiske feidene, blant annet med to politisk brosjyrer i anledning av Napoléon Bonapartes tilbakekomst fra Elba i 1815, den ene av dem ble inndratt av styresmaktene, uten at han ble tiltalt. Han gjorde også innlegg diskusjonene rundt Carl August Grevesmöhlen, som tilhørte kronprins Karl Johans hemmelige «litterære stab» og ble stevnet for retten av Grevesmöhlen.
Lindeberg fikk i 1816 ansettelse som medarbeider i den av kongelige bibliotekar Per Adam Wallmarks Allmänna journalen. Samtidig forfattet Lindeberg en brosjyre, Några tankar om en svensk tronföljares uppfostran, som boktrykkeren viste for hovkansleren for å forsikre seg mot uønskede følger. Hovkansleren forhørte seg hos kronprins Karl Johan, som tilbød Lindeberg en passende kompensasjon om han avstod fra utgivelsen. Lindeberg føyde seg, mottok den utlovte kompensasjon og fikk tillike en pensjon på 400 riksdaler banco.
Lindeberg kjøpte våren 1821 avisen Stockholms-Posten, i sin tid opprettet av Johan Henric Kellgren. Karl Johan forsynte avisen med artikler som interesserte han, for det meste oversettelser fra franske blad. I den gryende striden om svensk innenrikspolitikk i 1820-årene deltok Stockholms-Posten så godt som ikke. Det var først stridene med Kungliga Teatern om oppføring av hans skuespill og Lindebergs ønske om å opprette et egen teater i Stockholm som førte han til den politiske opposisjonen.
Forfatterskap
Lindeberg hadde i 1818 fått fullmakt som løytnant og i 1821 avskjed fra krigstjenesten med kapteins grad, heder og verdighet. Han forsøkte seg deretter som dikter og skrev i en stil som den mer kjente samtidige svenske dikteren Carl Gustaf af Leopold. Lindeberg fikk i 1819 Svenska Akademiens store pris for poemet Mina drömmar, i 1820 fikk han andreplass for en estetisk avhandling, Några idéer om förståndets och fantasiens förhållande till varandra i skaldekonsten, og i 1827 samme pris for poemet Lifvet. Hans tragedie i fem akter, Blanka, ble satt opp på Kungliga Teatern i 1822 men hadde lite suksess. Han oversatte adskillige stykker for operan (Vestalen av de Jouy, 1822, Friskytten av Kind, 1823, Titus av Metastasio samme år, alle oppført 1823, Jessonda av Gehe, 1826, oppført samme år) samt utgav flere oversettelser og egne arbeider. Hans drama i tre akter, Toni (etter Heinrich von Kleists novell Die Verlobung in St. Domingo) ble satt opp på Kungliga Teatern i 1832.
Lindeberg mistet sin pensjon, da han både klaget til justitieombudsmannen og trykket det i Stockholms-Posten. Han hadde fått avslag på å opprettet et eget teater og mente regjeringens motiv for avslaget var mot loven. Regjeringens avslag gjorde Lindeberg mer kritisk til landets styringsform. Han skrev i sin avis en over Sveriges utvikling fra 1809 og trykket også artikkelserien i bokform samt fortsatte den med et blikk på fremtiden.
Påtale for majestetsfornærmelse
Fornyet avslag på søknad om tillatelse til å opprette et teater i Stockholm førte til en ny klage til justitieombudsmannen av Lindeberg i mars 1834. Han krevde at justitieombudsmannen skulle undersøke om det var lover som kunne nekte han å opprette et teater i hovedstaden. I så fall oppfordret Lindeberg han å ta tiltak for å avskaffa dem, ettersom de ikke var i samsvar med den svenske grunnloven.
Under sin fremstilling av hvordan han mente kongen for egen vinning opprettholdt et ulovlig monopol på teater kom Lindeberg med sterke ytringer. Dette førte til at han ble tiltalt for majestetsfornærmelse. For å unngå at Lindeberg ble frikjent av en jury ble tiltalen ikke tatt ut mot den trykte publikasjonen men mot selve klagen til justitieombudsmannen. Lindeberg ble stevnet for Svea hovrätt den 11. april 1834 og ble umiddelbart satt i varetekt.
Da dommen ble forkynt den 19. juni sa Lindeberg kun at han beklaget den. Dommen ble stadfestet av Högsta domstolen den 10. september og Lindeberg nektet å motta den foreslåtte benådningen til tre års fengsel på festning. I et brev til överståthållarämbetet ba han om snarest å få vite når han skulle henrettes. Lindeberg ønske om å bli henrettet på sin fødselsdag ble innvilget og en sjelesørger ble sendt for å forberede han på døden. Under tiden i fengselet var han populær og omskrevet og hans verk solgte godt. Det hadde aldri vært regjeringens hensikt å henrette Lindeberg og hans standhaftighet ga styresmaktene mye bryderi. Det endte med at kong Karl Johan den 20. oktober utlyste et amnesti til minne om sin landstigning i Sverige for 24 år siden. Amnestiet var for alle som etter 1810 hadde blitt dømt for politiske lovbrudd eller majestetsfornærmelse. Lindeberg motsatte seg å ta imot amnestiet og han måtte tvinges ut fra forvaringen på Vaxholms fästning og så stenge han ute.
Fortsatt teaterverksamhet
Etter å ha blitt kastet ut av fengselet fortsatte Lindeberg med sine opposisjonelle skrifter og planer om et eget teater og han var medarbeider i avisen Aftonbladet til 1842. Etter nye avslag på søknader om tillatelse til å etablere et teater i Stockholm åpnet Lindeberg til sist, i 1842, et teater uten at det ble noen reaksjon fra myndighetene.
Ved den høytidelige åpningen av Nya teatern den l. november 1842 var selve direktøren ved Kungliga Teaterns til stede, og Lindeberg hadde nådd sitt etterlengtede mål. De økonomiske og kunstneriske ressursene han hadde var ikke nok til å holde foretaket oppe og han måtte gi opp allerede i 1844.
Etter å ha avsluttet teatervirksomheten tilhørte Lindeberg fra desember 1845 til april 1846 redaksjonen i avisen Dagen og markerte seg som en sterk motstander av kong Oscar I. Han vendte i 1847 tilbake til Aftonbladet. Hans litterære produksjon tok de senere årene form av romaner (Junker Carl, 1847, Halfbrodern, 1848, Den oskärade helgedomen, 1849), og hans penn var virksom på mange hold, nesten like til hans dødsdag.
Han er gravlagt på Hedvig-Eleonora kirkegård i Stockholm.
Glitrevannskalderaen
Glitrevannskalderaen er en kaldera som ble dannet ved kollaps av en vulkankjegle fra permtiden i forbindelse med vulkansk aktivitet i Oslofeltet.
Welsh Open
Welsh Open er en profesjonell snookerturnering. Den er en av rankingturneringene. Turneringen ble en ranket turnering i 1992. Den blir spilt i Newport Center. Vinneren får 35 000 britiske pund.
Nicaraguaciklide
Nicaraguaciklide er en art i gruppen ciklider. Den er en tropisk ferskvannsfisk som finnes i Mellom-Amerika, fra Nicaragua til Costa Rica, blant annet i Nicaraguasjøen. Den lever i innsjøer.
Hannen blir opptil 16,5 cm lang, hunnen ca. 10 cm. Nicaraguaciklide har en svart stripe langs siden, med en stor svart flekk midtveis. Den har mange mørke flekker på finnene, og rød kant på ryggfinnen. Begge kjønn har gull- til kopperfarget kropp og iriserende grønnblått hode.
Franck Piccard
Franck Piccard (født 17. september 1964 i Les Saisies) er en tidligere, fransk alpinist.
I junior-VM i alpint 1982 tok han gull i utfor.
Under OL i Calgary i 1988 vant han historiens første olympiske renn i super-G. I tillegg fikk han bronse i utforrennet. Fire år senere, under OL i Albertville, fikk han nok en gang medalje i utfor, denne gangen sølv.
Nicaraguaciklide
Nicaraguaciklide har ingen kommersiell verdi som matfisk, men er utbredt i akvariehandelen.
Franck Piccard
Han har også en VM-medalje, bronse i super-G fra VM 1991 i Saalbach.
I løpet av karrieren vant han fire renn i verdenscupen. I sesongene 1988/89 og 1989/90 kom han på tredjeplass i disiplincupen i super-G, og i sesongen 1993/94 ble det tredjeplass i storslalåmcupen.
Statsuniversitetet i Tetovo
Statsuniversitetet i Tetovo er et universitet i Nord-Makedonia. Det ligger i byen Tetovo. Universitetet ble grunnlagt 17. desember 1994 som en privat, albanskspråklig institusjon og manglet offentlig godkjennelse. Som del av prosessen for å integrere Makedonias albanske minoritet ble universitetet i januar 2004 gjort til statsuniversitet og det er nå landets tredje offentlige universitet. Statsuniversitetet i Tetovo underviser hovedsakelig på albansk, men også på makedonsk og engelsk.
Statsuniversitetet i Tetovo har fem fakulteter.
UFC 66
UFC 66: Liddell vs. Ortiz 2 var et MMA-arrangement i regi av UFC i Las Vegas, Nevada 30. desember 2006.
Eulers formel
Eulers formel er en matematisk ligning som gir en fundamental forbindelse mellom den naturlige eksponentialfunksjonen og de trigonometriske funksjonene. Vanligvis skrives den som
der x er et reelt tall, e er Eulers tall som er grunntallet for naturlige logaritmer og i  er den imaginære enheten definert som kvadratroten av -1.
Formelen er også gyldig i det mer generelle tilfellet der x er et komplekst tall. Den ble første formulert på denne måten av den sveitsiske matematiker Leonhard Euler i 1748 og har siden vært benyttet overalt innen matematikk, fysikk og i mange teknologiske sammenhenger. For eksempel kan alle periodiske svingninger eller bølger fremstilles som komplekse fasevektorer og dermed forenkle mange beregninger.
Historie
Opprinnelsen til Eulers formel kan føres tilbake til den engelske matematiker Roger Cotes. Ved å beregne overflaten til en ellipsoide på to forskjellige måter kom han i 1714 frem til ligningen
Omtrent på samme tid hadde den franske matematiker Abraham de Moivre kommet frem til forskjellige trigonometriske identiteter fra løsning av algebraiske ligninger med en nye fremgangsmåte han utviklet. Med moderne notasjon kan de skrives som
hvor n er et positivt heltall.
I 1740 skrev Euler i et brev til sin tidligere læremester Johann Bernoulli at både cosx  og eix + e-ix var løsninger av den samme differensialligningen og derfor måtte være proporsjonale med hverandre. Det kunne han vise ved en rekkeutvikling av begge funksjonene. Dette gjennombruddet presenterte Euler mer detaljert i sitt store verk Introductio in Analysin Infinitorum som ble offentliggjort i 1748. Her opptrådte hans formel for første gang på formen
som den siden har blitt skrevet. Det er en av de vakreste og viktigste formler i hele matematikken. Richard Feynman omtalte den i sine forelesninger som den mest fantastiske formel i matematikken - vår juvel. I det spesielle tilfellet at θ = π , gir den Eulers likhet
da sinπ = 0 og cosπ = -1. Den forbinder de to transcendentale tallene e og π  med de basale tallene 0 og 1 via den imaginære enheten i.
Bevis
Den naturlige eksponentialfunksjonen ex  kan defineres ved at dens deriverte er nøyaktig samme funksjon. Derfor vil den generelle løsningen av differensialligningen y" = a 2y  involvere de to funksjonene eax  eller e-ax.  For den spesielle ligningen y" = -y  vil dermed løsningen være en kombinasjon av de to komplekse funksjonene eix  og e-ix. Med grensebetingelsene og y'  = 0  for  kommer man frem til løsningen y =  eix  + e-ix.
Men alternativt kan løsningen også finnes uttrykt ved de to trigonometriske funksjonene sinx og cosx. Når man tar hensyn til grensebetingelsen, kan den korrekte løsningen dermed også skrives som. Siden ligningen bare har en løsning, må man derfor ha sammenhengen
Da den deriverte av cosx er -sinx, finner man herav også den komplementære relasjonen
Disse to uttrykkene er innholdet av Eulers formel e±ix = cosx ± i sinx.
De Moivres formler
I sitt store arbeid Introductio in Analysin Infinitorum gjorde Euler bruk av de Moivres formler til å bevise sin egen formel. Det gjorde han ved å faktorisere Pythagoras' læresetning på formen cos2θ + sin2θ = 1  ved å skrive den som
Ved å undersøke disse to faktorene hver for seg, kom han frem til det ønskede resultatet. For eksempel, ved direkte utregning er
når man benytter de vanlige identitene for sinus og cosinus til den dobbelte vinkel. Herav finner man mer generelt (cosθ + i sinθ)n  uttrykt ved cosnθ og sinnθ ved matematisk induksjon.
Ved å kombinere disse to formlene til de Moivre finner man
Euler lot her n bli veldig stor, men slik at nθ = x  ble holdt konstant ved å la θ samtidig avta mot null. Da cosθ → 1 og sinθ → θ  i denne grensen, kom han frem til
ved å benytte definisjonen av Eulers tall e. På samme måte fant han sinx uttrykt ved differansen mellom eix  og e-ix.
Kilmarnock FC
Kilmarnock Football Club er en skotsk fotballklubb fra byen Kilmarnock, Ayrshire. Stiftet i 1869 er «Killie» den eldste profesjonelle klubben i Skottland. Hjemmekampene spilles på Rugby Park. For tiden spiller klubben i Scottish Premiership under manager Allan Johnston.
Eulers formel
Taylor-rekker
når man benytter Taylor-rekkene for de to trigonometriske funksjonene. Alternativt kan man uttrykke ez ved de to hyperbolske funksjonene sinhz og coshz som
Kilmarnock FC
Historie
Klubbens stiftelse dateres til den aller tidligste tiden med organisert fotball i Skottland. En gruppe cricketspillere ønsket å drive idrett også utenom cricket-sesongen. Opprinnelig spilte de rugby, men vanskeligheter med å skaffe motstander gjorde at de opptok «ordentlig fotball» på programmet.
Spillerstall
Per 22. mai 2021
Tidligere spillere
Se også Kategori:Kilmarnock-spillere
Stenderforsamling
Stenderforsamling eller Stendermøter var en representasjonsform som typisk besto av representanter for de tre stendene adel, geistlighet og borgere. Livegne bønder og tjenerskap ble gjerne ikke regna å tilhøre noen stand, men i Norden kunne selveiende ikke-adelige bønder være representert. Stenderforsamlinger kan sies å være forløpere for det parlamentariske tokammersystemet, slik todelingen med det britiske Overhuset og Underhuset er et eksempel på.
Under føydaltida holdt monarkene gjerne rådslagninger med sine vasaller, ofte også med geistlige tilstede. Da byene begynte å utgjøre en betydelig økonomisk makt, ble det etterhvert vanskelig å se bort fra dem, og det førte til at også byborgerne kunne sende egne representanter til rådslagningene. Disse borgerne representerte hele bybefolkningen, og med det var spiren til folkerepresentasjon sådd.
De første stenderforsamlingene dukket opp rundt år 1200. I enkelte land fantes det slike representasjonsformer fram til slutten av 1800-tallet. Enkelte steder kunne det forekomme regionale stenderforsamlinger.
David Coucheron
David Coucheron (født 5. september 1984) er en norsk fiolinist fra Nesodden. Han har ofte opptrådt med sin søster, Julie Coucheron, som er pianist, og har gitt ut plate sammen med henne såvel som med Ola Gjeilo.
I Oslo studerte han med Kåre Fuglesang og Isaac Shuldman. Han har en bachelorgrad fra Curtisskolen i Philadelphia (2005) under Aaron Rosand (søsteren studerte i samme by) og  mastergrad fra Juilliard (2007). Coucheron spiller på en Stradivarius fra 1723 eid av et norsk fond og er forøvrig auksjonshuset Christies faste Stradivarius-tester.
Fra september 2010 er Coucheron ansatt som konsertmester i Atlanta symfoniorkester.
Lee Greenwood
Lee Greenwood (født 27. oktober 1942 i South Gate, California) er en amerikansk Country-Pop-sanger og låtskriver. Han er best kjent for en rekke hits innen Countrypolitan-sjangeren på 80-tallet, samt for suksessen «God Bless the USA».
KVS-Lyngdal
Kristen videregående skole Sør (forkortet KVS), tidligere Lyngdal jordbruksskole, er en privat videregående skole og Internatskole i Lyngdal kommune.
Historie
Skolen ble grunnlagt av den senere stortingsmannen og miljøvernministeren Trygve Haugeland (1914-1998) i 1947. Skolen utdannet hovedsakelig bønder, og er derfor ofte kjent som "Landbruksskolen i Lyngdal". Skolen ble videregående skole i 1992 og eies nå av Det Vestlandske Indremisjonsforbund. Skolen bygde ut i perioden 2007 til 2014 og nybyggene sto ferdig etter nyttår 2015. I 2019 ble KVS tildelt enda en studieklasse, og planer er derfor lagt for å bygge ut til nye internatplasser og skolebygg.
Generell informasjon
Skolen har totalt rundt 400 elever fordelt på linjene Studiespesialisering, Naturbruk og Idrettsfag Det er en klasse per trinn på Idrettsfag. Naturbruk og Studiespesialisering har derimot to klasser per trinn. KVS er en internatskole med om lag 300 internatplasser. Internatplassene er delt ut over internat A til J.
Pakistanbotia
Pakistanbotia er en art som tilhører gruppen smerlinger. Den lever i saktestrømmende og stillestående vann. Den kan ofte sees i akvarier, men er ikke så utbredt som praktbotiaen. De kan bli opp til 13 cm lange.
Pakistanbotiaen er mer aktiv enn praktbotiaen, men fortsatt relativt rolig. Det er best å ha dem i grupper på fem eller flere, for å etablere en stabil rangstige.