cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Khoresm
Etymologi
Noen av de tidlige forskere mente Khoresm var det samme som gamle avestiske tekster refererer til som Airyanem Vaejah (Ariyaneh Waeje; senere mellompersisk Iran vij). Disse kildene hevder at Köneürgenç, som var hovedstad i oldtidens Khoresm i mange år, faktisk var Ourva, Ahura Mazdas åttende land nevnt i pahlaviteksten Videvdad. Michael Witzel derimot, en forsker på tidlig indoeuropeisk historie, mener at Airyanem Vaejah lå i det som er dagens Afghanistan, hvorav de nordre områder var del av oldtidens Khoresm, og Stor-Khorasan. Andre er uenige derimot. Historiker Elton L. Daniel av University of Hawaii mener Khoresm er den «mest sannsynlige beliggenheten» som samsvarer med avestanernes opprinnelige hjem, og Dehkhoda kaller Khoresm «arierstammens vugge» (مهد قوم آریا).
Eivind Solberg
thumb|left|100px|Solberg med trompeten Han er mest kjent som initiativtager til Big Chief Jazzband (1952–) som er et av verdens eldste i sitt slag. Han spilte initielt i New Orleans Hot Dogs (1950–51) med venner fra Berg videregående skole. Solberg var ofte i New Orleans og derigjennom en bekjent av Louis Armstrong.
Han var sentral i etableringen og driften av flere viktige konsertsteder i Oslo, blant annet Big Chief Jazz Club, Kunstnerkroa, Oslo Jazz Circle, Metropol Jazz Club og Down Town Key Club. Han var en periode redaktør av Jazznytt og skrev faste jazzspalter i hovedstadens aviser. Solberg drev sitt eget impresariobyrå.
Det tyrrhenske stadium
Det tyrrhenske stadium er det siste faunastadium av pleistocen i Italia og varte fra 260 000 til 11 430 år siden. Det overlapper med mellompleistocen og hele den sene del av pleistocen. Tidsperioden er den samme som den senegalesiske faunaperiode.
Chrysoprasis
Chrysoprasis er en slekt av biller som tilhører den artsrike underfamilien Cerambycinae i familien trebukker (Cerambycidae).
Utseende
Middelsstore, mørkt metallisk fargede trebukker, pronotum og den fremre delen av dekkvingene kan værer oransjerøde. Antennene er tynne og lengre enn kroppen hos hannene, omtrent så lange som kroppen hos hunnene. Pronotum har rundede sider, dekkvingene er parallellsidige. Beina er lange og tynne.
Utbredelse
Slekten er utbredt i Mellom- og Sør-Amerika.
Edward Urban Kmiec
Edward Urban Kmiec født (4. juni 1936 Trenton i New Jersey i USA. død 11. juli 2020 Buffalo i delstaten New York) var en amerikansk katolsk prelat som var hjelpebiskop i Trenton (1982-1992), biskop av Nashville (1992–2004) og av Buffalo (2004–2012).
Hjelpebiskop i Trenton
Pave Johannes Paul II utnevnte ham til hjelpebiskop i Trenton og titulærbiskop av Simidica den 26. august 1982. Biskopen av Trenton, John Charles Reiss, bispeviet ham 3. november samme år; medkonsekratorer var George William Ahr, emeritert biskop av Trenton, og James John Hogan, biskop av Altoona-Johnstown.
Beretta M12
Den ble offisielt adoptert av det italienske forsvar i 1961, og brukes fremdeles (2009). Den er også standard maskinpistol i enkelte lands forsvar i noe søramerikanske og afrikanske land. Den blir laget på lisens i Brasil av Taurus og i Indonesia av PT Pindad.
Våpenet har tre sikringer og velger mellom enkeltskudd og fullautomatisk ild. Forsiktet er justerbart sideveis og i høyden, baksiktet har to innstillinger; 100 meter og 200 meter. Den kommer som standard med foldestokk.
Edward Urban Kmiec
Biskop av Nashville
Han ble utnevnt til biskop av Nashville den 13. oktober 1992, og ble innsatt i embedet den 3. desember samme år.
Breivasstinden
Breivasstinden er et fjell nord for Tosen i Nordland, på grensa mellom Brønnøy og Grane kommuner. Fjellet er blant de høyeste i Lomsdal-Visten nasjonalpark, og toppen er det høyeste punktet i Brønnøy.
Edward Urban Kmiec
Biskop av Buffalo
I august 2009 ble det en stor mediesak at biskopen fjernet msgr Fred R. Voorhes som administrator av en menighet i South Buffalo og deretter avskjediget menighetens forretningsadministrator. Det ble betydelig strid om dette. Forretningsadministratoren hadde i forkant gått til Erie County District Attorney's Office med bekymringer om tvilsomme transaksjoner.
Kmiec reduserte bispedømmets antall menigheter og sjelesorgsstasjoner fra 274 i 2005 til 170 i 2011. Det ble i samme periode stengt 25 katolske grunnskoler. Det lavere antall prestekall i bispedømmet Buffalo var en utfordring. Under biskop Kmiec ble det kun presteviet 18 prester i perioden 2004-11.
Den 29. mai 2012 innvilget pave Benedikt XVI biskop Edward Urban Kmiecs aldersbetingede avskjedssøknad. Biskop Richard Malone av bispedømmet Portland i Maine ble utnevnt til hans etterfølger.
Han var medlem av John Paul II Foundation, Canon Law Society of America, og medlem av US Bishops' Conference og New Jersey Regional Conference. Med polsk familiebakgrunn var han involvert i den katolske ligas religiøse bistand til Polen i Chicago, Kosciuszko Foundation, Polish Institute of Arts and Sciences of America (P.I.A.S.A.), Polish American Congress (P.A.C.) og Polish Children Heartline i Bricktown.
Episkopalgenealogi
Hans episkopalgenealogi er:
Stuxnet
Stuxnet er en Windows-spesifikk dataorm først oppdaget i juni 2010 av VirusBlokAda, et sikkerhetsfirma basert i Hviterussland. Den er bemerkelsesverdig fordi den er den første kjente dataormen som spionerer på og omprogrammerer industrielle systemer. Den ble spesielt skrevet for å angripe systemer for overordnet styring, kontroll og datainnsamling (SCADA). SCADA-systemer brukes til å styre, kontrollere og overvåke industrielle prosesser. Stuxnet har evne til å omprogrammere logiske styringer (PLS) og skjule endringer.
Stuxnet rammet det iranske atomprogrammet og ødela omtrent 20% av uran-sentrifuge ne i programmet.
For å ikke bli oppdaget spres Stuxnet via USB bare videre til tre andre Windows-maskiner og det originale ormen var programmert til å slette seg selv 24. juni 2012. Dataormen angriper ved hjelp av fire forskjellige 0-dags sårbarheter, og bruker digitalt signerte nøkler stjålet fra JMicron og Realtek.
Stuxnet angriper Siemens HMI- og PLC-systemer, og Siemens kom i januar 2011 med en oppskrift hvordan man oppdager og fjerner ormen. Stuxnet lager egne blokker i PLC-programmet som kan bli oppdaget manuelt. "Microsoft Patch KB2347290" sammen med en Simatic sikkerhetsoppdatering forhindrer ormen fra å gjøre skade.
Liste over Saint Lucias generalguvernører
Saint Lucia generalguvernør er monarkens representant og fungerer som landets statsoverhode. Generalguvernørens residens er Government House i Morne Fortune sør for hovedstaden Castries.
North Las Vegas
North Las Vegas er en by i Clark County i Nevada i USA, like nord for Las Vegas. I 2010 hadde byen 216,261 innbyggere, og er med det den fjerde største byen i Nevada. North Las Vegas ble grunnlagt av Thomas Williams i 1919.
Geografi
North Las Vegas ligger i Mojaveørkenen i Clark County, sør i Nevada. Turistbyen Las Vegas ligger sør og vest for byen. North Las Vegas har et areal på 262,6².
På grunn av sin beliggenhet i Mojaveørkenen, har North Las Vegas tørt klima. Vinterne er vanligvis milde, mens somrene er varme. Snøfall forekommer bare i enkelte år, og skjer sjeldent. Temperaturene om vinteren faller sjeldent under 0 °C. Om sommeren kan monsuner nå området, og bringe med seg mye regn og tordenvær.
Historie
North Las Vegas ble grunnlagt i 1919, da Thomas Williams kjøpte 650 000 m² land i området, og bygde hus til familien sin. Flere personer bosatte seg i området i løpet av 1920-tallet. Området ble først kalt Vegas Verde, men navnet ble skiftet til North Las Vegas i 1932. I 1946 ble North Las Vegas en selvstendig by.
Samferdsel
McCarran internasjonale lufthavn i Paradise betjener hele Las Vegas-området. North Las Vegas Airport ble opprettet i den 7. desember 1941, og har i dag flyvninger til Grand Canyon i Arizona for turister.
Motorveien Interstate 15 forbinder North Las Vegas med storbyer som Los Angeles og San Diego i California mot sørvest, og Salt Lake City i Utah, i tillegg til delstatene Idaho og Montana, i nordøst. Andre viktige veier er Las Vegas Boulevard som forbinder byen med Las Vegas i sør, Interstate 515 og 215, som forbinder Las Vegas-området med Henderson i sørøst og Las Vegas Beltway som går rundt hele området.
Busselskapet RTC Transit har bussruter i hele Las Vegas-området.
Kreis Euskirchen
Kreis Euskirchen er en landkreis i regeringsdistriktet Köln i den tyske delstaten Nordrhein-Westfalen.
Får vi lov?
Får vi lov? er et musikkalbum fra Dænsebændet, utgitt i 2002. Platen er produsert og arrangert av Morten Nyhus og Ronny Bergum. Bandet vant Spellemannprisen i klassen danseband for albumet i 2002.
Jared Frayer
Jared Frayer (født 7. oktober 1978) er en amerikansk bryter som konkurrerer i fri stil i 66-kilosklassen. Han representerte landet sitt under Sommer-OL 2012 i London, der han ble utslått i andre runde.
Torvtak
Torvtak betegner et tak som er tekket med torv på en vanntett undertekking, i eldre tid som regel av bjørkenever. Tak har vært tekket med torv siden forhistorisk tid i Skandinavia og enkelte andre regioner. I mange norske bygder ble de fleste tak tekket med torv på never til langt inn på 1800-tallet, og enkelte steder helt fram til omkring 1950. På Vestlandet var torvtak dominerende til omkring 1900. Slik taktekking legges nå særlig på hus i friluftsmuseene og på verneverdige hus som er fredet eller regulert til spesialområde bevaring. Arbeidskrevende torvtekking ble etterhvert fortrengt av andre tekkemåter, men torvtak på undertekking med moderne materialer har fått ny aktualitet i senere år, særlig på hytter. I enkelte områder har kommuner krav om torvtak på hytter, som ved Eidsbugarden.
Torvtak var tidligere også i utstrakt bruk i byene, men på grunn av den store faren for smittebrann i tett trebebyggelse ble de etterhvert forbudt i lokale bygningslover.
De fleste eldre torvtak besto av et undertak av bord, taktroet; på dette et lag med overlappende flak av bjørkenever; og øverst ett eller to lag torv. Nå brukes mest plastplater med knaster («platonplast») som tettesjikt, istedenfor bjørkenever.
Torv på bjørkenever
Det innarbeidede navnet «torvtak» kan få en til å tro at torven er den viktigste delen av taket, men torven er bare det ytterste synlige laget. Bjørkeneveren under er vel så viktig. De to lagene har hver sin funksjon. Neveren gjør taket relativt vanntett, slik at ikke taktroet og mønestokken råtner. Innholdet av fenoler i neveren gjør at den holder seg i årevis, selv om den er mer eller mindre konstant våt. Torven over holder neveren på plass og fungerer som isolasjon. På varme dager vil fukten fra torvtaket sørge for at det ikke blir for varmt inne. Neveren var i eldre tid den viktigste delen av torvtaket, og noen tak ble lagt med bare never, eller med staur eller stein for å holde den på plass.
Never ble flekket av om våren og det var en arbeidskrevende prosess. På 1700- og 1800-tallet var bjørkenever mangelvare i mange deler av Norge på grunn av uthugging og nedbeiting. Never var en handelsvare og ble kjøpt helt fra Russland. Never ble sortert i ulike kvaliteter avhengig av hvor på taket den egnet seg. Never til torvtak var i handel til 1930-tallet.
Selv om bjørkenever var en helt nødvendig forutsetning for torvtak i gamle dager, er utseendet for de fleste poenget ved et torvtak i dag. Denne måten å tenke på har åpnet for alle slags moderne erstatningsmaterialer under torven. Et vanlig alternativ til never er såkalt «platonplast», flak av plast med centimeterhøye knaster som står opp og forhindrer torven i å skli ned av taket. Dersom glatt plastdekke brukes, kan en legge netting over for at torven skal sette seg bedre.
Det vitner om neverens betydning at ordet ’tak’ betyr never i dialektene både i Setesdal og Ryfylke, mens det som i riksspråket kalles tak, heter ’toke’ begge steder. Et tak med never og torv kalles der ’taktoke’ eller ’rett tak’, til forskjell fra andre tekkemåter.
Never er varig, vanntett, motstandsdyktig og tilgjengelig overalt i Norge – et nesten ideelt materiale på tak. Men etter at det er flekket av bjørkestammen, vil et neverflak snart krølle seg motsatt vei. Det måtte tynges ned for ikke å krølle seg eller blåse bort. Både trevirke og stein har vært brukt til formålet, men torv var særlig godt egnet. Torv finnes overalt, krever ingen pengeutlegg, og isolerer forholdsvis bra mot både kulde og varme. Men torvens primære oppgave er å holde neveren på plass, slik at denne kan oppfylle sin misjon som den egentlige taktekkingen.
Torvtakets historie
Tak kan ha vært tekket med never og jord i uminnelige tider. Jordgammer er never og torv over et reisverk. Antagelig ble langhusene fra forhistorisk tid vanligvis tekket slik, i hvert fall etter at klimaet ble kaldere i eldre jernalder, omkring 500 f.Kr. Strå, lyng og andre vekster kan også ha vært anvendt, buntet sammen i tykke lag. Da lafteteknikken ble importert østfra i vikingtiden og snart fortrengte stavverk som dominerende byggemåte, førte det neppe til endringer i så måte. Gjennom middelalderen fortsatte de fleste hus å være tekket med torv. Tak som var for bratte, slik som på kirker og naust, ble helst tekket med bord eller spon, mens skifer kunne bli brukt til fjells, og bly på noen få kirketak. Men torvtak med never var regelen.
I bygdene var torvtak nesten enerådende til langt inn på 1700-tallet, med bordtak som et alternativ, særlig etter at oppgangssager kom i bruk. Bare i sentrale flatbygder nær byene fikk tegltak en viss utbredelse. Først omkring 1900 fulgte fjellbygdene og andre utkantstrøk etter, men da var alternativene flere, og ofte var det skifer, bølgeblikk, flis eller papp som erstattet torvtekking. Også i byene hadde bolighus vanligvis torvtak i middelalderen og de neste 100 – 200 årene. På det eldste kobberstikket av Bergen fra omkring 1580 avbildet Hieronymus Scholeus småfe beitende på mange hustak, og det tyder på at både disse og mange andre tak må ha vært tekket med torv.
På 1600- og 1700-tallet fant importert teglstein veien til byenes tak, mest på rike borgeres hus og på offentlige bygninger. I Christiania ser det ut til at kong Christian IVs påbud om tegltekking ble konsekvent håndhevet allerede rett etter at byen ble flyttet i 1624, mens i Trondheim hadde nær 30 % av bolighusene torvtak ved branntakseringen i 1766. Valg av tekkemåte var tydelig et spørsmål om økonomi og sosial posisjon; det var stort sett bare småkårsfolk i små hus med lav takst som bodde under torv- eller bordtak. Ennå et stykke inn på 1800-tallet var mange småhus der og i andre byer tekket med torv eller bare bord. Større utbredelse fikk tegltakene først da norske teglverk for alvor ble etablert på slutten av 1700-tallet.
Bygder som ennå brukte torvtak ved inngangen til 1900-tallet gikk etter hvert over til andre tekkematerialer, men overgangen tok tid. I Hornindal var det ennå i 1933 torv på ¾ av alle tak. Etter hvert ble skifer, spon og flis eller stikker mer utbredt, deretter bølgeblikk og papp, og så fulgte betongtakstein, bølgeeternitt og nye platematerialer av metall eller plast.
Nettopp mens torvtak som en dagligdags foreteelse var i ferd med å bli borte, fikk skikken et brått oppsving. Nasjonalromantikken omkring 1900 åpnet to nisjer for overlevelse. Den ene var friluftsmuseene og kulturminnevernet med de fredede husene, den andre var hyttene som byfolk med begeistring for natur og friluftsliv skaffet seg.
Omkring 1950 var kontinuiteten i den eldgamle torvtakstradisjonen brutt. Nye tak ble knapt lagt med torv på alminnelige bruksbygninger, selv om noen ble holdt ved like. Men på hus vernet som kulturminner ble torvtakene ansett som viktige, og det samme syntes mange hytteeiere. Mange av de tidligste fjellhyttene var dessuten bygdefolks avlagte stuer som byfolk kjøpte og flyttet, som en lettvint måte å skaffe seg husvære i naturen. Fra særtilfellene kulturminner og hytter begynte torvtakene å finne veien tilbake til den alminnelige husbyggingen. I de seneste tiårene er de blitt stadig mer vanlige på nye boliger og bruksbygninger, også i byene.
Großer Arber
Großer Arber og skogsområdene ned til Bayerisch Eisenstein hører til Prinsen av Hohenzollern.
Så tidlig som i 1939 ble store deler av det unike området lagt under vern. Großer Arber er den eneste toppen i den bayersk-bøhmiske fjellkjeden over tregrensen. Nær Großer Arber ligger det mindre fjellet Kleiner Arber. På toppen av fjellet står to militære radarstasjoner som ble brukt under den kalde krigen siden fjellet ligger svært nær den tsjekkiske grensen. Großer Arber har også et lite skisenter som har hatt renn i verdenscupen i alpint.
Torvtak
Undertak
Underlaget for never og torv var vanligvis et forholdsvis plant bordtak, taktroet. Med telgjet yte eller grov skurflate ble troet ujevnt nok til at neveren fikk godt feste. I Setesdal og noen andre steder skulle bordene etter tradisjonen legges litt glissent, slik at noen neverflak kunne gripe fatt i bordkantene. På åstak ble det lagt reistro fra mønet til raften, på sperretak langtro parallelt med mønet.
Med reistro blir store takutstikk for svake. Takutstikket, som er mest utsatt for råteskade, kan vanskelig utbedres uten å skjøte bordene på første ås. Ren reistro fantes derfor mest på små og enkle bygninger. På større og mer forseggjorte hus med åstak gikk reistroet bare ned til langveggen. Troet utenfor besto av langsgående bord eller troer – fortro, ringved, dråppåbord eller bruntro – båret av korte raftsperrer (i Gudbrandsdalen bare kalt rafter) fra takkanten til første ås. Raftsperrene var gjerne telgjet slik at de ble tynnere oppover. De var naglet til åsen, men lå løst i en skore i raftlegja, den øverste stokken i veggen. Om de var festet her, kunne veggene bli presset utover hvis åsene bøyde seg.
Bordtykkelsen kunne variere mellom 1" – 2" og var helst over 1½" (3,5 cm) for å tåle egenlasten av torvlaget, ca. 3 kN/m². I uthus eller på mørkeloft ble det i eldre tid brukt ukantede bord, som regel med vannkantene ned. Kantene ble bare grovtelgjet for å få bort de største sprekkene. I stuer og loft med åpne rom oppunder taket ble bordene mer nøyaktig tilpasset. Bordene ble i eldre tid festet til sperrer eller åser med trenagler, i nyere tid med spiker. I nyere tid er også pløyde bord blitt brukt til taktro.
Never
Bjørk finnes nesten overalt i Norge, og neveren lar seg lett flekke av til riktig årstid, når sevjen går eller «bjørka svar». Tiden før og omkring Jonsok ble mange steder ansett for den beste, avhengig av lokalt klima og høyde over havet. I mange fjellbygder kan never flekkes helt til midten av august. Never blir tatt fra trær med diameter fra 8 til 25 cm, mest mulig rettvokste, glatte og fri for kvister og sår. Med en skarp kniv skjæres et loddrett snitt, men ikke gjennom bastlaget og inn i veden. Hvis stammen er krumvokst, må snittet legges på ryggen eller «krylen», den konvekse siden. Hvis den har småkvister eller sår, legges snittet slik at hullet havner i kanten av neverflaket. Det blir så bredt som snittlengden og så langt som omkretsen på stammen. Til tekking kan alle formater brukes, fra nesten meterlange flak til små lapper på størrelse med en håndflate. Men idealet er jevnstore flak med bredde og lengde fra 30 til 50 cm. Flak som viser tendens til å sprekke er det best å dele med en gang.
Treet tar ingen skade hvis bastlaget får være i fred. Men for resten av livet får treet et arr i form av nydannet svart bark som beskytter sårflaten. Etter 7 – 8 år kan også denne nye neveren flekkes av. Den er tykkere og stivere enn førstegangsproduktet. I mange bygder bruktes slik kartnever til de mest utsatte delene av taket, bl.a. som bærelag for utstikkende neverkanter ved gavlen eller raften (takkanten).
Etter få timer vil neverflaket begynne å krumme seg motsatt av retningen på trestammen. Snart vil det krølle seg sammen til en tett rull med «innsiden» ut. Nyflekket never blir derfor lødd i stabel (lad) og lagt til tørk under press på et plant underlag av bord, hvert lag med fiberretningen på tvers av foregående. Øverst legges en lem som tynges ned med stein. I Setesdal målte en slik «takkost» vanligvis 60 cm x 80 cm og var 25 cm høy. Det tilsvarte «ei lest» eller en vanlig bør.
|undefined
Tekkjedugnad
Tekking med torv er arbeidskrevende. Taktekking var ofte dugnadsarbeid, som hele bearlaget ble invitert til å delta i. Da skulle torv og never være brakt på plass av husbonden og gårdsfolket. Det var gjerne noen erfarne eldre karer som sto for selve leggingen på hver sin teig, mens de yngre spadde torv og langet never. Takflaten ble delt i teiger fra ufse til møne, med en eller to erfarne karer på hver teig – like mange som takets lengde i alen. Tekkingen burde fullføres i løpet av én dag, men om nødvendig måtte de ta natten til hjelp.
Legging av never
Never ble alltid lagt med den gule, grønne eller etter hvert brune innsiden opp og ut. Da vil kanten bøye seg nedover, slik at vannet renner lettere av. Innsiden er også mest vannavvisende. Fargen vil snart blekne til hvitt. Bare ved takkantene er det noen steder tradisjon for å legge det underste neverlaget med utsiden opp for å styrke og understøtte den utstikkende kanten.
Neveren ble lagt direkte på taktroet nedenfra (fra ufsen) og oppover, i overlappende skikt eller flo med noen tommers avstand. Fire til seks lag har etter tradisjonen vært det vanlige i mange bygder, men opptil 16 lag er nevnt som et ideal. Da skulle taket vare i 80 til 100 år. Det må være et slikt tak Rikard Berge refererer til når han skriver om Telemark: «Paa troi la dei daa næveri og det so tykt at den nemnde aarestoga fraa Hestehaga hadde ein halv aln tykt næverlag. Med det same eit slikt tak var lagt, tottest næveri stande paa ende, so tykt var laget».
Gammel never var en verdifull ressurs som helst ble brukt om igjen. Gammel og ny never ble brukt sammen, med flak av god ny never mellom gamle. Små og dårlige neverflak ble brukt til utfylling. Ifølge Hjelmeland (1993) skilte vestlendingene mellom ulike kvaliteter til ulike formål, som møningsnever, yfsinganever eller korpenever (til nedre kant av taket), lågnever eller slettnever (til generell bruk) og røytenever (gammel never til utfylling).
Nederst ved raften (ufsen) ble det første laget lagt med god overlapp sideveis og med et utstikk på 2–3" utenfor bordkanten. Neveren skulle krølle seg pent rundt bordkanten så det dannet en dryppnese. De neste lagene stakk også utenfor kanten for å gjøre den mest mulig solid og kompakt. Denne «rullen» som avslutter taket er det tydeligste visuelle uttrykket for et tradisjonelt torvtak.
Torvvolen som holdt torven på plass nederst langs takkanten ble også som regel kledd med never på oppsiden og inn mot torven. Under tre- eller jernkrokene som holdt torvvolen ble det også lagt neverflak, mens den egentlige nevertekkingen ble lagt oppå krokene.
På gavlene var mange ulike løsninger i bruk, varierende med tid og sted. De eldste takene hadde neppe vindskier, eventuelt bare «krossflak» over mønet. Senere ble det i noen bygder festet vindskier under eller inntil taktroet på åstak. De stakk sjelden høyere opp enn bordtaket, og da kunne neveren legges som på tak uten vindskier. Mange steder ble neveren langs kanten lagt som ellers på taket, men med et par tommers utstikk. Andre steder ble den ytterste raden med never lagt på tvers så den krøllet seg rundt takkanten. Kanten kunne også forsterkes ved først å legge en rad never på tvers og opp-ned, for å motvirke nedbøyning. Med tiden ble det vanlig med oppstikkende vindskier, kanskje påvirket av tegltak, og ofte når det ble lagt «åved» eller bordtak oppå torven. Neveren måtte da brettes opp mot vindskiene, og et dekkbord ble lagt oppå.
Beaucoups of Blues (sang)
«Beaucoups of Blues» er tittelsangen fra Ringo Starrs countryalbum fra 1970. Den ble utgitt som en single i flere land, men ikke i Storbritannia. Singelen entret listene i både USA og Tyskland, hvor den nådde nummer #87 og #43.
Torvtak
Torvvol
Torven ble holdt på plass på den skrå takflaten av en kraftig torvstokk eller planke langs takkanten (raften, ufsen). Dialektene har forskjellige navn, som torvvol (Gudbrandsdalen), torvhald (kanskje en litterær form av torvvol), moldvar eller ringved (Nord-Østerdal). Den gammelnorske betegnelsen var torfvǫlr. Lokalt fantes uendelig mange former og festemåter for torvvolen.
Den enkleste utgaven er en rund stokk av furu med diameter fra 10 til 15 cm. Rundstokker har vært i bruk til alle tider når det ble stilt små krav til kvalitet, for eksempel på uthus.
Til å feste torvvolen fantes mange forskjellige løsninger:
Gavl-løsninger
Torvvolen var absolutt påkrevet ved takfoten for å holde torven på plass. En tilsvarende kant var ikke like nødvendig på gavlene, men i mange strøk ble kanten av torvlaget beskyttet mot uttørking og erosjon forårsaket av vind og vann.
Mest utbredt var skikken å kante torven med en steinrad. Mange slags stein har vært brukt til yfsingestein. Rundslipt morenestein egner seg dårlig fordi telen kan skyve den ut av stilling og utfor kanten. Steinene må være så tunge at de ligger fast og støtt. Helst bør de være rektangulære, og i hvert fall ha én flat side å ligge på.
En annen gammel skikk er kanting med rundtømmer eller tilhogne stokker. Særlig fra Numedal kjennes avslutningen med en halvkløvning der et stykke av veden er teljet bort for å danne en overgang til selve troet. Dermed får undertaket en naturlig oppkant å avslutte torven mot. I Hallingdal og andre bygder var det vanlig å avslutte gavlkanten med firhugne stokker, krossflak, som ble sammenbladet i kryss over mønet. Slike kantstokker på gavlene kunne også kalles sviller eller ringved, og i Etne kaltes de verlæsingar (av lås) fordi de stengte for vær og vind. I noen vestlandsstrøk, og kanskje flere steder langt tilbake, ble de oppstikkende endene skåret til i form av horn – antagelig en skikk med utspring i magiske forestillinger. Slike løsninger kan ha vært forløpere for egentlige vindskier i form av tynnere bord, som ble vanlige i nyere tid.
Vindskier av ett eller flere bord festet til åsender, gavlsperrer eller krossflak er antagelig en nokså ny foreteelse. Oftest har de mest en estetisk funksjon, som i Gudbrandsdalen og Setesdal, hvor brede vindskier ble festet med overkanten i samme nivå som taktroet. Vindskier omtalt i kilder fra middelalderen var antagelig planker som hang på kolver utenfor kanten av bordtaket, omtrent som torvvoler. Etter at sagskårne bord ble tilgjengelige, ble det vanligere å trekke vindskiene opp foran torvskiktet, ofte med flere bord i høyden, det ene utenpå det foregående. Overgang fra kantsteiner til vindskier skjedde nokså sent i Hornindal, ifølge Melheim: «I seinare tid har det istaden for steinar vorte spikra på bord-listor på sidekantane av taket slik at dei laga ei slir kring torv- og never-kanten, vindskeid eller vindskide».
I Gudbrandsdalen kunne torvtekkingen stå helt uten beskyttelse langs gavlkantene, men da ble det ytterste partiet med torv særlig omhyggelig lagt. Torvstykkene kunne bli stablet på høykant for å forsterke kanten.
Torv
Torvlaget var gjerne fra 12 til 20 cm tykt, med 15 cm som et gjennomsnitt. Idealet skal etter den allment kjente tradisjonen ha vært to lag torv, nederst med gresset ned og øverst med gresset opp. I stor utstrekning ble oppskriften forenklet til ett tykt lag «med grassvorden ned mot nevra og molda upp», som så ble jevnet og utfylt med løs jord (Melheim 1933). Ved omlegging av gamle tak ble den gamle torven mellomlagret i hauger på taket. Den ble lagt ut igjen som en blanding av torvklumper og løs jord.
Bygningsforskeren Jon Bojer Godal har ved å undersøke gamle tak funnet at det var vanlig mange steder å legge et beskyttende skikt nederst mot neveren, deretter et lag mineraljord med mye stein, og øverst et lag torv. Det nederste verneskiktet kunne bestå av husmose (Hylocomium splendens). Mosen inneholder garvesyre som gjør den motstandsdyktig mot råte, og den beskytter neveren mot skade på grunn av skarp stein i jordlaget over. Som verneskikt ble også brukt råhumus fra fjellfuruskog, som både drenerte og beskyttet mot mekanisk skade.
Torvene ble stukket i omtrent kvadratiske stykker, opptil 30 – 40 cm på hver kant. De måtte ikke være tyngre enn et rimelig løft, og størrelsen måtte avpasses etter fastheten, slik at de ikke smuldret opp under transport og håndtering. Tykkelsen avhang av jordart og gress-slag og avgjorde dermed om det trengtes ett eller to lag. 7 – 10 cm var ideell tykkelse. Legging av torv måtte foregå i takt med nevertekkingen, nedenfra og oppover. Første lag torv måtte raskt på plass før neveren kom i ulage. Stykkene ble lagt kant i kant, og sprekker ble fylt med jordklumper og løs jord. Enten det var et ordnet torvlag øverst, eller mest løs jord med torvklumper, var det tilstrekkelig med røtter og frø til at stedegen vegetasjon raskt etablerte seg og dannet fast torv.
Stedlige engvekster fulgte med og overlevde på taket. Men langvarig tørke kunne svekke vegetasjonen slik at jorden tørket og smuldret opp, for så å bli erodert av vind og regn. Til sikring mot tørke og erosjon har det noen steder vært plantet inn særlig seiglivede vekster som fjellkaur eller rosenrot (sedum roseum), smørbukk (sedum maximum), svenskeløk (allium fistolosum) eller takløk (sempervivum tectorum). Den praktiske betydningen var kanskje mindre viktig enn de magiske forestillingene som knyttet seg til de spesielle takplantene, for eksempel at de kunne forhindre brann og lynnedslag. Melheim undersøkte takfloraen i Hornindal og fant bare Sedum roseum utplantet på takene, men til gjengjeld alltid plantet, og på svært mange tak. «Når han var planta i det heile på 15 våningshus og berre 2 andre hus, so syner det kva hus som var mest vyrde. Eg spurte alltid etter kvifor dei hadde planta 'Systergras' (som planten ålment vert kalla i Hornindal) på taket; men det var ingen som vilde vera ved nokon grunn. Sume sa det var fordi planten var so vakker, sume fordi gamle-bestefar hadde ynskt det, sume ogso fordi grannen hadde det slik. Mange trudde dei synte meg noko reint uvanleg; 'for den har eg henta nord i fjella'».
Vegetasjonen på torvtak
Torvlaget bør være 150 mm tykt. Som torv kan brukes vanlig stukket gresstorv med tett rotsystem. Mange gartnerier og gårdbrukere har nå spesialisert seg på å levere torv til tak. Den kan leveres i ruller som heises opp på taket og rulles ut. Man kan også få veksttorv i nettingsekker tilsatt gressfrø som bare legges utover taket og vannes. Eller man kan bruke plastkassetter som fylles med veksttorv, besåes og får spire på bakken, for deretter å bli utplassert på taket. Kassetter kan brukes i hellinger opp til 35 grader.
Når torven flyttes fra marken til taket får den helt andre vekstbetingelser, og taket som biotop gjennomgår en forandring. Jordsmonnet blir mye grunnere og mer utsatt for uttørking. I mange tilfeller vil takhellingen gjøre plantene mer eksponert for solstråling enn på opprinnelig voksested. Torvtaket vil derfor gjennomgå en forandring og tilpasse seg de nye forholdene. Noen plantearter forsvinner og erstattes av andre. I overgangstiden kan det være nyttig med litt vanning for å gi tid til denne forandringen. Det kan da lønne seg å hente hardføre gressorter som f. eks. svingel, som tåler grunt jordsmonn og uttørking bedre enn de fleste andre gressorter. Man kan også sette ut ville stemorsblomster (viola tricolor), som trives utmerket på torvtak. Det lønner seg å sette plantene ut på den delen av taket som vender mot fremherskende vindretning, slik at plantene frør seg med vinden.
En utvikling tidlig i takets levetid mot skrinnere tak med dominerende innslag av mose er normalt og kan sees langs alle våre dalfører hvor torvtak er i utstrakt bruk.
Torvtak og snølast
Torv (tung tekking) utgjør den betydeligste delen av den totale konstruksjonsvekten. Man skulle derfor anta at torvtak var mer utsatte for snøvekt/snølast siden snøen ikke siger av, men blir liggende snøperiodene igjennom. I virkeligheten forholder det seg motsatt. Under dimensjoneringen av den bærende del av konstruksjonen må man ta hensyn til dette. Den skal bære seg selv + tekkingen + forventet snølast. I tillegg til dette skal der legges inn en sikkerhetsreserve. Den er satt til 100 %. Erfaringsmessig varierer snømengdene sterkt i de ulike deler av landet, og derfor varierer kravene til konstruksjonsstyrke tilsvarende. Tak med lett tekking og tak med tung tekking skal i prinsippet tåle samme snølast. Men på grunn av byggeforskriftenes krav til sikkerhetsmargin, som er innebygget i beregningsreglene, vil torvtaket tåle en del mer.
Dette kan illustreres med to regnestykker, ett for den lette konstruksjonen (papptekket) og ett for den tunge (torvtekket):
(Beregningsreglene i Byggeforskriften nytter kN (kilo-Newton) i stedet for kg. 1 kN kan settes til ca. 100 kg.)
Torvtak og brannfare
Tradisjonelt var det vanlig å sette ut planter med saftfulle blader nær skorsteinen for å unngå at gnister skulle fatte i gresset på taket. Vanlige planter som ble benyttet var rosenrot (Rhodiola rosea) og taklauk (Sempervivum tectorum). Ifølge folketradisjonen ble dette etterhvert til forestillingen om at de også beskyttet mot lynnedslag.
Vanninntrenging i torvtak
Om sommeren har klassiske torvtak med torv og never vist en god evne til å holde tett. Om vinteren kan man imidlertid oppleve at vann renner på innsiden av langveggene. Årsaken er at et torvtak er et «varmt tak». Det innebærer at varmen fra oppholdsrom under trenger opp i torven og smelter snø som ligger på taket. Smeltevannet renner nedover i torven og følger neverskiktet mot langveggen. Når vannet passerer veggen blir taket kaldt, og utenfor veggen fryser vannet i torven og danner en isvoll. Over langveggen danner det seg en dam, og når denne blir høy nok, finner den vei opp under neveren og inn. Denne egenskapen ved torvtak har ført til mye råte og reparasjoner. Disse problemene er betydelig redusert i moderne torvtak med mineralullisolasjon og grunnmurplater som tetteskikt.
Torvtak med mineralullisolasjon
Siden begynnelsen av 1980-tallet tok man i Norge mange steder i bruk isolert torvtak på luftet taktro. Torven ble brukt på samme måte som enhver annen tekking og bygget opp av en vanntett membran underst mot taktroet, deretter et lag med 5 cm fast mineralullisolasjon og deretter et lag torv.
Fordeler med det lette torvtaket er:
Ulemper med det mineralullisolerte torvtaket er: Kraftigere drenering fordi mineralullplatene er vannavvisende – og dermed forårsaker:
Ulemper som også gjelder vanlige torvtak:
Restaurering av torvtak, med eller uten never?
Torvtak gikk ut av den vanlige byggeskikken på 1900-tallet, men var fortsatt etterspurt av kulturminnevernet, friluftsmuseene og hytteeiere. De la størst vekt på utseendet og glemte at et ekte torvtak egentlig er et nevertak. Never var dyr og vanskelig å skaffe og nevertekking arbeidskrevende. Mange så den mest som et nødvendig onde som det gjaldt å erstatte med noe mer praktisk. Derfor ble det lett etter materialer som kunne gi et tett underlag for torven til rimeligere pris. Også museene og kulturminnevernet gikk over til å vedlikeholde torvtak med erstatningsmaterialer.
Undertekking med tjærepapp ble tidlig tatt i bruk, men viste seg mindre holdbar enn never. Asfaltpappen som avløste tjærepapp på 1900-tallet, var enda dårligere egnet, ettersom den sure torven raskt brøt ned asfalten. Mange nye og «vedlikeholdsfrie» materialer ble prøvd med vekslende hell. Bølgeplater av eternit ble vanlige i etterkrigstiden og var vanntette nok, men var utsatt for frostsprengning og siging. Norsk produksjon opphørte i 1978 på grunn av helsefarlig asbestinnhold. Tynne plastfolier ble forsøkt og forkastet, mens knotteplast har vist seg anvendelig. Dette ble nesten enerådende fra 1970-årene, også på fredede hus og museumshus. Det varierte imidlertid hvorvidt man la never langs kantene for å skape et tradisjonelt utseende.
Mot slutten av 1980-årene ble museumsfolk og antikvarer klar over at det ikke var nok å ivareta utseendet, men at de også måtte ta vare på kunnskapene om hvordan ting ble gjort – såkalt handlingsbåren kunnskap. Riksantikvaren har siden 1990 gjennomført et program for vern og istandsetting av middelalderhus, der torvtakene systematisk er reparert med never. Også de ledende friluftsmuseene har gjennom 1990-årene gjenopptatt tradisjonen med nevertak for å holde kunnskapene ved like og formidle autentiske torvtak.
Yidu
Yidu kan sikte til:
Maleri – utafør sted og tid
Maleri – utafør sted og tid er et musikkalbum med Anne Berit Andersen, utgitt den 25. oktober 2010. Dette var hennes debutalbum som soloartist.
Kabylophytoecia
Kabylophytoecia er en slekt av biller som tilhører den artsrike underfamilien Lamiinae i familien trebukker (Cerambycidae).
Utbredelse
Arten er bare kjent fra Algerie.
Karen-Anne Gussgard
Karen-Anne Gussgard (født 2. januar 1940 i Sandefjord) er en norsk jurist og høyesterettsdommer.
Hun er cand. jur. fra Universitetet i Oslo. Hun har tidligere vært byrettsdommer i Oslo byrett.
Gussgard tiltrådte som høyesterettsdommer 1. oktober 1990. Hun gikk av som høyesterettsdommer 1. februar 2010. Sammen med høyesterettsdommer Cecilie Østensen Berglund er Gussgard den eneste utrederen i Høyesterett som senere har blitt utnevnt til høyesterettsdommer.
Gussgard var til og med 2017 medlem av Stortingets rettferdsvederlagsutvalg.
Omutninsk
Omutninsk (russisk: Омутнинск) er en by i Kirov oblast i Russland. Den ligger 150 km øst for Kirov.
Stedet ble først nevnt i 1773. Bystatus ble innvilget i 1921.
Demografi
Befolkningsutvikling: ! År || Folketall || Kilde
Matsu
Med Matsu kan det siktes til
Menominee (Michigan)
Menominee er administrativt hovedsete i Menominee County i den amerikanske delstaten Michigan. Ifølge folketellingen i 2010 hadde Menominee 8 599 innbyggere da. I Menominee anvendes Central Standard Time. Dette gjelder også resten av countyet og tre øvrige countyes i delstaten som grenser til Wisconsin.
Kim Min-jung (skøyteløper)
Hennes første internasjonale konkurranse var verdensmesterskapet for juniorer i 2003 i Budapest.
Arts and Crafts
Arts and Crafts (engelsk for «kunsthåndverk») eller the Arts and Crafts Movement var det engelske navnet på en designretning eller bevegelse som ville gjenreise de estetiske kvalitetene i kunsthåndverket. Bevegelsen oppstod på 1860-tallet og varte til begynnelsen av 1900-tallet med et høydepunkt i Storbritannia og USA mellom 1880 og 1910. Den var inspirert av tankene til den engelske kunstkritikeren John Ruskin, spesielt boken The Stones of Venice (1853) og kapitlet The Nature of Gothic, og arbeidet til designeren William Morris.
Arts and Crafts som reformistisk bevegelse hadde innflytelse på britisk og amerikansk arkitektur, dekorativ kunst, interiør- og møbeldesign, håndverk og selv utformingen av engelske hager. De ledende navnene var William Morris, Charles Robert Ashbee, T. J. Cobden Sanderson, Walter Crane, Nelson Dawson, Phoebe Anna Traquair, Herbert Tudor Buckland, Charles Rennie Mackintosh, Christopher Dresser, Edwin Lutyens, Ernest Gimson, William Lethaby, Edward Schroeder Prior, Frank Lloyd Wright, Gustav Stickley, og kunstnere knyttet til pre-rafaelittene.
I USA er de tilsvarende begrepene for Arts and Crafts markert som «American Craftsman» eller «Craftsman style». Arts and craft er stilen som dominerte før art nouveau/jugendstil. (1890–1910)
Arts and Crafts-bevegelsen startet som en av flere bevegelser som strebet etter en stil som var samtidig og spesifikk for 1800-tallet. Den kom til å bli sett på som en reaksjon mot de eklektiske, historiske stilene og stilimiterende industriproduktene som den industrielle revolusjonen hadde skapt. Bevegelsen ønsket seg håndverkframstilte istedenfor maskintilvirkede produkter og en personlig stil istedenfor de historiske stilene. Imidlertid kan man i den formgivningen som bevegelsen ga opphav til se en viss forkjærlighet til nygotikk og landlig idyll, og mange av produktene som ble laget med gjort noe uferdige for å gi et mer rustikt inntrykk.
Christopher Codrington
Offiser, koloniadministrator
Så tjenestegjorde han med de britiske styrkene som var utstasjonert i Flandern. I 1695 ble han utnevnt til kaptein. Samme år fulgte han med kong Vilhelm III på hans besøk til Oxford, og i mangel på en offentlige taler, ble han valgt til å holde den høytidelige orasjon ved University of Oxford. Codrington var på denne tid blitt kjent for sitt vidd og sin vitenskapelige dyktighet.
Arts and Crafts
Den innflytelsesrike svenske kunsthistorikeren Gregor Paulsson hadde stor sympati med bevegelsen i motsetningen til pre-rafaelittene, som han foraktet, og som bevegelsen blant annet hadde som forutsetning. I henhold til Paulsson var «Morris’ kunstnergjerning forankret i en sosialistisk samfunnsordning, en ikke-marxistisk sosialisme som hvilte mer på en sosial enn på en økonomisk-teoretisk grunnvoll.»
Christopher Codrington
Offiser, koloniadministrator
I 1697, samme år som hans far døde, ble han utnevnt til kaptein-general og øverstkommanderende for Leewardøyene. I 1703 ledet han en mislykket britisk angrep mot den franske kolonien Guadeloupe. Etter dette sa han opp sin posisjon som guvernør. Han tilbrakte resten av sitt liv som pensjonist på sine eiendommer på Barbados og Barbuda.
Han grunnla byen Codrington sammen med sin familie på 1600-tallet. Byen ligger på øya Barbuda som er en del av de karibiske øystaten Antigua og Barbuda. I 1741 var byen åsted for et stort slaveopprør. Opprøret skyldtes den hvite befolkningens dårlige behandling av de svarte slavene. Slavene stakk av fra arbeidet sitt og gjorde blant annet mye skade på familien Codringtons eiendommer i Karibia.
Codrington College, som ble oppkalt etter ham, ble bygd mellom 1714 og 1742. Codrington testamenterte 6000 pund til å betale for byggingen av et av denne skolens bibliotek, med en ytterligere gave på 4000 pund som skulle legges ut for bøkene til dette biblioteket. Samtidig skulle hans samling på litt over 10 000 bøker også doneres til dette biblioteket.
Osloer Straße
Osloer Straße (Oslo-gaten) er en gate i ortsteil Gesundbrunnen, bydel Mitte i Berlin. Den går fra Louise-Schroeder-Platz over kryssene med Drontheimer Straße (Trondheim-gaten) og Prinzenallee til krysset med Grüntaler Straße i den østlige delen av bydelen. Der går den over i Bornholmer Straße. På midten går den over kanalen Panke med Osloer-Straßen-Brücke.
Gaten er del av den ytre gateringen som ble utarbeidet med byplanen fra 1862 (Hobrecht-planen).
Den ble oppkalt etter den norske hovedstaden i 1862 og het opprinnelig Christianiastraße. Etter at Christiania hadde skiftet navn til Oslo i 1924, fikk gaten sitt nåværende navn i 1938.
Osloer Straße undergrunnsstasjon er endestasjon for metrolinjen U9.
Kry (album)
Kry er et musikkalbum med Pust, utgitt i 2009.
På ørnevinger
På ørnevinger er et musikkalbum med Trond Ingebretsen & Bjølsen Valsemølle, utgitt i 1986. Selve tittelsporet ble en suksess på Norsktoppen og dette ble bandets siste plate på 1980-tallet. I 2015 ble albumet tilgjengelig på iTunes og Spotify.
Samfylkingin
Samfylkingin (Sosialdemokratene, Samfylkingen eller Alliansen) er et sosialdemokratisk parti på Island. Partiet er et resultat av en sammenslåing av fire partier; det sosialdemokratiske Alþýðuflokkurinn, Samtök um kvennalista (Kvinnelisten), Alþýðubandalagið (Folkealliansen) og den nasjonale bevegelsen Þjóðvaki.
Partiet stilte felles liste til alltingsvalget 1999, selv om partiet formelt sett ikke ble etablert før i mai 2000.
Sammenslåingen var et forsøk på å forene sentrum-venstre i islandsk politikk for å etablere en motvekt til Sjálfstæðisflokkurinn (Selvstendighetspartiet) sin dominerende rolle i Islandsk politikk. Partietableringen gikk imidlertid ikke rolig for seg og en gruppe alltingsrepresentanter motsatte seg det nye partiets politiske plattform, som blant annet var inspirert av Tony Blairs New Labour. Gruppen trakk seg før sammenslåingen og slo seg sammen med Vinstri hreyfingin – grænt framboð (Venstrebevegelsen – de grønne).
Samfylkingin gjorde et rekordvalg ved alltingsvalget 25. april 2009 og Johanna Sigurdardottir var statsminister 2009-13.
Nåværende partileder er Logi Már Einarsson.
Italias provinser
Provins (italiensk province, entall provincia) er en administrativ enhet i Italia, som sammen med storbyområdene og noen særtilfeller utgjør forvaltningsnivået mellom regionene og kommunene.
Ashenafi Kebede
Kebede ble født i Addis Abeba og utdannet i musikkvitenskap i USA ved Eastman School of Music (1962), og Wesleyan University (MA 1969, Ph.D. 1971). Han grunnla National Saint Yared School of Music in Etiopia, og var skolens første leder (1963–1968). Han ble utpekt til nasjonalkomponist av keiser Haile Selassie I i 1967.
Italias provinser
Det finnes (2018) 120 andre nivås institusjonelle enheter i Italia; 80 provinser, 2 autonome provinser, 6 frie kommunale konsortier, 14 storbyområder , 18 interkommunale unioner , samt Aostadalen (region uten provinser).
Struktur og forvaltning
Provinsene er hovedsakelig forvaltningsenheter for den sentrale regjeringen i Roma. Provinsadministrasjonen ledes av en prefekt (prefetto), som er statens representant i provinsen. I tillegg har provinsene enkelte kompetanser (bl.a. innen skolevesen), som ivaretas av de folkevalgte provinsrådene (consiglio provinciale) og provinsregjeringene (giunta provinciale). Provinsrådene kan ikke vedta egne lover.
Spesialtilfeller
Aostadalen regnes ofte for praktiske (f.eks. statistiske) formål som en provins, selv om den strengt tatt er en region uten provinser. Regionen ivaretar altså også provinsens oppgaver (og er også i størrelsen sammenlignbar med andre provinser).
Den autonome regionen Friuli-Venezia Giulia er ikke delt i provinser og storbyområder, men 18 unioni territoriali intercomunali, «interkommunale unioner»; en type administrativ enhet som er unik for regionen. De interkommunale unionene er videre delt inn i kommuner.
Den autonome regionen Sicilia er ikke inndelt i provinser, men storbyområder og frie kommunale konsortier (libero consorzio comunale); en type administrativ enhet som er unik for regionen. Storbyområdene og konsortiene er videre delt inn i kommuner.
Historie
I 2004 ble det vedtatt å dele noen eksisterende provinser. Disse endringene trådte i kraft før i hhv. 2008 og 2009:
Plantation
Plantation kan bety flere ting:
Yidu (Yichang)
Yidu er et byfylke i provinsen Hubei i Folkerepublikken Kina. Den hører under byprefekturet Yichang. Yidu har et areal på 1.357 km² og hadde 376.974 innbyggere i 2004. Administrativt sete er Lucheng (陆城街道).
Kulturminner
Graven og det famle bosted til Yang Shoujing (Yang Shoujing guju he mu 杨守敬故居和墓) ble i 2006 oppført på listen over Folkerepublikken Kinas kulturminner (6-995).
Gurgel
Gurgel var merket til Gurgel Veiculos, en brasiliansk bilprodusent. Selskapet ble stiftet i 1969 og produserte biler fram til 1996.
Daria Pratt
Daria Pankhurst Wright Pratt (født 21. mars 1861 død 26. juni 1938) var en amerikansk kvinnelig golfspiller.
Pratt tok olympisk bronse under Sommer-OL 1900 i Paris da hun kom på tredjeplass bak sine landsmenn Margaret Abbott og Pauline «Polly» Whittier i golfturneringen for kvinner.