cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Claude Auchinleck
Liv og virke
På samme måte som sin forgjenger Wavell og fienden Rommel, måtte han slite med konstant innblanding fra politisk hold. Winston Churchill ville ha han til å organisere en offensiv mot Rommel. Dette nektet Auchinleck å utføre før hans styrker var klar til en slik operasjon. På grunn av dette fikk han sparken i august 1942. Han ble erstattet av Harold Alexander og som sjef for 8. armé av generalløytnant William Gott, som døde før han fikk overtatt kommandoen. Etter Gotts død ble generalløytnant Bernard Montgomery utnevnt til ny sjef. Auchinleck fikk senere mye kritikk av Montgomery og Churchill.
Transformer
Transformer er et Lou Reed-album fra 1972. Det er Lou Reeds andre studioalbum. I motsetning til forgjengeren, albumet Lou Reed, som inneholdt åtte sanger som var til overs etter Velvet Underground-tida, består dette albumet hovedsakelig av nytt materiale. Det er imidlertid også her noen sanger fra VU-perioden: Velvet Underground-innspillinger av «Andy's Chest» og «Satellite of Love» ble utgitt i henholdsvis 1985 og 1995, og «New York Telephone Conversation» og «I'm So Free» skal ha blitt spilt under Velvets konserter i Max's i Kansas City sommeren 1970.
Transformer ble produsert av David Bowie og Mick Ronson, som begge hadde blitt enormt inspirert av Velvet Underground. Albumet inneholder noen av Reeds mest kjente sanger, deriblant «Walk on the Wild Side», «Perfect Day» og «Satellite of Love», og sørget for at han ble en internasjonalt kjent artist.
Transfomers førstesingel, «Walk on the Wild Side», ble en internasjonal hit, til tross for en ganske røff tekst (sangen ble endret på i noen land og forbudt i andre) og den regnes av svært mange for å være Lou Reeds signatursang. «Satellite of Love» ble utgitt i februar 1973. I 2002 kom en jubileumsutgave av albumet; i tillegg til demoer av «Hangin' Round» og «Perfect Day» finner man også et skjult spor, hvilket inneholder en reklame for albumet.
Bildet på coveret ble tatt av Mick Rock.
Transformer ble kåret som nummer 55 på NMEs liste over verdens beste album. I 2003 ble albumet nummer 194 på magasinet Rolling Stones liste over de 500 beste albumene. Det ligger også på Q Magazines liste over de 100 beste albumene.
Sporliste
Alle sangene er skrevet av Lou Reed.
Kyle Parrott
Kyle Parrott (født 13. september 1985) er en canadisk skøyteløper. Han debuterte i verdenscupen på skøyter 7. desember 2008. Parrott representerte Canada under Vinter-OL 2010.
Transformer
Sporliste
Side en Side to
Claude Auchinleck
Liv og virke
Churchill tilbød Auchlinleck kommandoen over de allierte styrkene i Persia og Midtøsten (som hadde blitt fjernet ifra Alexanders ansvarsområde). Men Auchinleck avslo, kanskje fordi denne stillingen var besatt av en nær venn av han Edward Quinan. I stedet dro han til India der han var «arbeidsledig» frem til 1943, da han ble øverstkommanderende for den indiske hæren. Han likte ikke lord Mountbattens politikk i India, blant annet delingen av India i Pakistan og India, og gikk av og pensjonerte seg i 1947.
Kyle Parrott
OL-resultater
Vancouver 2010
Claude Auchinleck
Liv og virke
Han har blitt beskrevet som en jordnær general. Han mislikte stort pomp og prakt. Han var også populær hos sine soldater og respektert av sine fiender. Rommel anså Auchinleck som en av de største generalene under andre verdenskrig.
Auchinleck ble utnevnt til blant annet Knight Grand Cross av Order of the Bath, Knight Grand Commander av Den indiske imperieordenen, Companion av Indias stjerneorden, mottok Distinguished Service Order og var offiser av Order of the British Empire.
Da han var 81 år gammel bestemte han seg for å emigrere til Marokko.
Wallace Reid
William Wallace Reid (født 15. april 1891 i St. Louis i Missouri, død 18. januar 1923 i Los Angeles i California) var en amerikansk stumfilmskuespiller. Han har blitt tildelt en stjerne på Hollywood Walk of Fame.
His ’n’ Hers
His 'n' Hers er et album av Pulp. Det var bandets fjerde plate, og den første som ble «oppdaget av allmennheten», i alle fall til en viss grad. Musikken, som kan klassifiseres som tidlig britpop, er til stor grad synth-basert og er influert av både glamrock og postpunk-perioden i britisk musikk.
Albumet har et svært distinkt lydbilde, til tross for at låtene er skrevet over en tradisjonell poplest, og Jarvis Cockers særegne tekster plasserer ofte jeg-personen i relativt lite flatterende situasjoner fulle av voyeurisme, deromantisert sex og nord-engelsk arbeiderklassedesperasjon. His 'n' Hers ble nummer 9 på de engelske hitlistene.
Sporliste
Alle sanger: Jarvis Cocker/Pulp
Personell
Andre medvirkende
Nik Kershaw
Nicholas «Nik» David Kershaw (født 1. mars 1958 i Bristol) er en engelsk sanger og låtskriver.
Kershaw vokste opp i Ipswich i Suffolk. Hans far spilte fløyte, og moren var operasanger. Kershaw var med i flere undergrunnsband fra Ipswich, men etter at det siste bandet han var med i, Fusion, ble splittet, begynte han fra 1982 sin egen fulltidssolokarriere.
I juli 1985 var Kershaw med på Live Aid på Wembley Stadium, der han spilte foran 72 000 mennesker og ble TV-overført til 100 land. Han beskrev dette som en skremmende opplevelse. Opptredenen her ga ham en opptur i artistkarrièren, men den gikk snart nedover igjen.
Han hadde flere synthpop-hits på 1980-tallet, inkludert «I Won't Let the Sun Go Down on Me», «Wouldn't It Be Good» og «The Riddle».
Utover 1990-tallet og 2000-tallet skrev og produserte Kershaw plater for andre band og artister, og han lagde filmmusikk til flere filmer.
Personlig
Kershaw var gift med Sheri Kershaw fra 1983 til 2003. De har tre barn sammen, hvorav den ene sønnen er født med Downs syndrom. Kershaw giftet seg på nytt i 2009, med Sarah, og har ett barn med henne.
Book of Common Prayer
The Book of Common Prayer (Den allmenne bønneboken) er et grunnleggende skrift i den anglikanske kirke. Dens første utgave avløste de katolske liturgiske forordninger. Den ble utarbeidet og stadfestet i 1549, hovedansvarlig for dens utforming var Thomas Cranmer, erkebiskop av Canterbury. Siden har den gjennomgått visse revisjoner.
Den inneholder tre hovedliturgier, nemlig Morning Prayer, Holy Communion og Evening Prayer. Den legger vekt på bibellesing, siden man syntes det var for lite av det i katolsk tid, ettersom Bibelen var på latin og ikke morsmålet.
Henric Schartau
Henric Schartau (født 27. september 1757 i Malmö, død 3. februar 1825 i Lund) var en svensk evangelisk-luthersk prest.
Biografi
Schartau vakte oppmerksomhet med sine strenge og kompromissløse prekener. Han påvirket på den måten flere unge prester, og hans lære spredde seg fremfor alt i Skåne og på den svenske vestkysten – «den schartauanske vekkelsen».
Schartau er begravd på Norra Kirkegård i Lund, og det står en statue av ham ved Lund domkirke. Statuen, laget av Peter Linde, var en gave til domkirkerådet, og den ble tatt imot av Christina Odenberg og avduket i slutten av oktober 2003 av K. G. Hammar. Det har vært planer om en statue gjennom det meste av 1900-tallet.
Donald N. Frey
Donald N. Frey (født 1923 i St. Louis, Missouri i USA, død 5. mars 2010) var mest kjent som produktsjefen/oppfinneren bak Ford Mustang, før Lee Lacocca tok prosjektet under vingene.
Kevin Rudd
Kevin Michael Rudd (født 21. september 1957 i Nambour i Queensland) er en australsk politiker og tidligere diplomat. Han var Australias statsminister 2007–2010 og igjen i tre måneder i 2013. Rudd var leder for Australian Labor Party i årene 2006–2010 og igjen fra 2013 til 2016 da partiet valgte Bill Shorten til ny leder.
Bakgrunn
Rudd vokste opp på en melkegård nær Eumundi i Queensland. Faren døde da han var elleve år gammel, og familien måtte flytte.
Rudd gikk inn i Australian Labor Party som 15-åring i 1972. Han studerte Asia-studier ved Australian National University i hovedstaden Canberra, og tok masterstudium i kinesisk språk og historie. Han traff sin kone Therese Rein under studiene i 1981, og de har tre barn sammen. Samme år gikk han inn i utenrikstjenesten og tjenestegjorde ved ambassadene i Stockholm og Beijing. Gjennom ekteskapet med Rein konverterte katolikken Rudd til den anglikanske kirke.
Rudd vendte tilbake til Australia og ble stabssjef for Labour i delstaten Queensland. Han var stabssjef for førsteminister Wayne Goss i delstaten Queensland fra 1989 til 1992. Da Labor-regjeringen i Queensland gikk av i 1995 forsøkte han forgjeves å bli parlamentsmedlem for valgkretsen Griffith, hvilket han først lyktes med i andre forsøk, i 1998.
Rudd ble som parlamentariker tidlig profilert i utenrikspolitikken. Han var skygge-utenriksminister fra 2001 til 2005. I denne posisjonen angrep han den konservative statsminister John Howard for Australias sterke støtte til USAs okkupasjon i Irak og til USAs klimapolitikk. Rudd unnlot i hele denne perioden å utfordre Labors statsministerkandidat Mark Latham.
Partileder og statsminister
I desember 2006 viste meningsmålinger at Rudd ledet klart foran fungerende partileder Kim Beazley om å etterfølge Latham som Labours leder. I en avstemning i parlamentsgruppen. Den 4. desember 2006 ble Rudd valgt med 49 mot 39 stemmer. Julia Gillard ble enstemmig valgt til nestleder.
Som partileder lanserte Rudd straks et helhetlig politisk alternativ til Howard-regjeringen, særlig innen sosialpolitikken, utenrikspolitikken, Irak, klimapolitikken, og for en mer aktiv næringspolitikk. Han vektla sin erfaring som praktisk politiker med næringslivsbakgrunn. Etter kort tid ledet Rudd og Labor på meningsmålingene, og lanserte politiske initiativ for å styrke utbredelsen av bredbånd, og styrke australsk bilindustri. I hele tiden siden 2002 hadde han vært fast gjest i det populære frokost-TV-programmet Sunrise og fikk der en solid plattform for å gjøre seg bedre kjent for velgerne.
Rudd var partileder i 50 uker før han ved første forsøk den 24. november 2007 vant det nasjonale valget mot John Howard, som gikk av etter 11 år som statsminister. Ved valgseieren kunngjorde Rudd at han ville være en statsminister for alle australiere, ikke minst også aboriginer og innvandrere.
Den 24. juni 2010 sa han fra seg partiledervervet, og dermed også stillingen som statsminister. Rudd var utenriksminister fra 14. september 2010 til 22. februar 2012. Den 26. juni 2013 ble Rudd igjen valgt til partileder, og han tiltrådte som statsminister igjen den 27. juni 2013 til 18. september 2013.
Rudd ble i 2019 utnevnt til companion av Order of Australia.
Alfred Binet
Alfred Binet (født 8. juli 1857 i Nice, død 18. oktober 1911) var en fransk psykolog som er mest kjent for å ha oppfunnet den første intelligenstesten.
Binet publiserte i 1905 Binet-Simon-intelligensskalaen sammen med sin medarbeider Theodore de Simon. Reviderte versjoner kom ut i 1908 og 1911, den siste like etter Binets død.
Esbjerg
Esbjerg er en by i Esbjerg kommune på vestkysten av Jylland i Danmark. Esbjerg er Danmarks femte største by med 71 618 innbyggere (2014). Byen ble til fra 1868 da det ble anlagt en statlig havn ved det som da var en liten landsby.
Byen har tidligere vært Danmarks største fiskerihavn.
Historie
Den ble grunnlagt etter lovvedtak av 24. april 1868, ettersom det var behov for en ny havn i området. I 1868 var det bare en liten landsby på stedet med 30 innbyggere. Esbjerg ble anlagt som statlig havn til erstatning for Altona som ble tysk etter den andre slesvigske krig. Danmarks landbruksprodukter ble tidligere eksportert via Altona. Esbjerg vokste raskt til en verdens største fiskerihavner.
Byggingen startet i 1873, og havneanlegget og en del andre viktige bygninger sto ferdig i 1878. Frem til 1885 ble det bygget nesten bare små bolighus for havnearbeidere, fiskere og håndverkere, men deretter kom en periode frem til 1910 hvor det ble reist en rekke større hus som i dag preger sentrum. Dette skjedde som en følge av økt industri- og handelsvirksomhet, ettersom næringsdrivende ble tiltrukket av den store aktiviteten i havnen. Fra 1910 begynte arbeiderforeningene å bygge større hus med flere boenheter, og fra 1920 kom de første villaene. Den neste fasen begynte omkring 1930 med billige boliger for å unngå sosial nød. Siste fase av byggeaktivitet startet etter 1950, da større området ble lagt ut for boligbygging.
Havnen er stadig drivkraften i Esbjerg, hvor offshoreaktivitetene er det største næringsområdet. Foruten dette fungerer Esbjerg som utskipningshavn for vindmøllene til Elsams vindmøllepark på Horns Rev.
Området rundt Esbjerg er sterkt preget av turisme, spesielt i Blåvandshuk og Blaabjerg kommuner og på Fanø. Dette kommer også byen tilgode, ettersom den er et naturlig sted å reise til for de mange ferierende. Det er et nettverk av gågater med stor aktivitet, og det er svært mange kulturarrangementer i byen.
Utdannelse
Esbjerg har to universiteter:
Utover disse finnes der følgende skoler og utdannelsesinstitusjoner:
Næringsliv
Av store virksomheter som er beliggende i Esbjerg, er Vestfrost, Blue Water, Esbjerg Offscore Service, 999 samt mange andre.
Severdigheter
Blant de viktigste severdighetene er:
Artillery Hunting Radar
Kjøretøyet som bærer radaren var opprinnelig en Hägglunds BV206, men radaren er nå oftere levert på kjøretøy med container-fester. Produksjon og utvikling av radaren ligger nå under Saab Surveillance (etter Ericsson Microwave Systems ble solgt til Saab AB i juni 2008) og Saab Technologies Norway AS. Pr 2017 er det produsert i overkant av 80 Arthur-systemer globalt, 40 av dem er produsert i Norge.
Norske forhold
Norge har 12 stk ARTHUR på Hägglunds BV206-vogner. Leveransen ble gjort fra 1999 til 2002.
Saab fikk i 2015 oppdraget med å ta fram en prototyp til en ny artillerilokaliseringsradar, men Norge valgte i 2021 å i stedet kjøpe inn Thales Group sine Ground Master 200 multi-mission compact-radarer (GM200 MM/C).
Det var fra tidligere kjent at man uansett ikke skulle bruke BV206 som kjøretøy for fremtidige artillerilokaliseringsradarer, men i stedet gå over til ACSV G5.
Kontrovers
I mars 2006 ble det kjent at fire av de norske radarene hadde blitt utleid til de britiske styrkene i de innledende fasene i krigen i Irak i 2003. Leieprisen var 17 millioner kroner. Dette skjedde uten at Stortinget var informert og uten at Norge støttet krigen.
Brukerland
Foruten Norge, er varianter av ARTHUR-systemet i bruk av Tsjekkia, Canada, Italia, Hellas, Malaysia, Sverige, Spania, Singapore, Storbritannia og Ukraina, ialt 80 systemer. Om lag 20 brukes ved Demilitarisert sone (Korea).
Smalnebbmåke
Smalnebbmåke (Chroicocephalus genei), tidligere Larus genei (Brème, 1839), er en middelsstor måke som hekker lokalt på øyer og ved laguner rundt Middelhavet og langs nordkysten av  Det indiske hav. De fleste individer trekker sørover til Nord- og Vest-Afrika eller India i vinterhalvåret. Enkelte streifindivider observeres utenfor hekkeområdene i Europa, forekommer til alle årstider nær land. Det vitenskapelige navnet er til ære for den italienske naturforskeren Giuseppe Gené.
Utseende
Smalnebbmåka er 37–40 cm lang med et vingespenn  på  90–102 cm, noe større enn hettemåka, som den likner, bortsett fra at den mangler den brunsvarte hetta i  sommerdrakt. Om sommeren har brystet et rosa skjær. Hodet og nebbet gir et noe mer avlangt inntrykk enn hos hettemåka, og fuglen virker mer langhalset. Nebb og føtter er mørkerøde, og iris gul. Som hos de fleste måker bruker den to år på å bli kjønnsmoden og få sin ferdige fjærdrakt. Ungfuglene er vanskelige å skjelne fra hettemåke.
Yang Shangkun
Yang Shangkun (kinesisk: 杨尚昆, pinyin: Yáng Shàngkūn, født 1907 i Tongnan fylke (da) i provinsen Sichuan i Kina, død 14. september 1998 i Beijing) var Folkerepublikken Kinas president fra 1988 til 1993 og stedfortredende formann for Folkerepublikkens sentrale militærkommisjon.
Han tilhørte opprinnelig grupperingen som ble kalt de 28 bolsjeviker, og var en av de lengstlevende veteranene fra den lange marsjen. Fra 1956 til 1968 innehadde han flere førende funksjoner i Sentralkomiteen for Det kinesiske kommunistparti, men under kulturrevolusjonen ble han degradert.
I 1978 ble han rehabilitert og i 1982 gjort til medlem av Politbyrået. Yang tilhørte den såkalte første ledelsesgenerasjon. Som president spilte han en nøkkelrolle sammen med Deng Xiaoping ved den militære undertrykkelsen av de pro-demokratiske demonstrantene i juni 1989 på Den himmelske freds plass i Beijing. Hans fetter Yang Jianhua kommanderte den svært disiplinerte 27. armé som ble kalt inn fra provinsen Hebei for å slå ned demonstrasjonene.
Selv om han hadde sterk innflytelse over Folkets frigjøringshær ble han avsatt av Deng Xiaoping i 1992 fordi han hadde forsøkt å avsette Jiang Zemin som partisjef. Man vet at Yang og hans bror Yang Baibing hadde mange støttespillere og venner i hæren, og at Yangs fratreden ble fulgt av avsettelser av mer enn halvdelen av det ledende offisersskikt.
Yang Shangkun blir av de kinesiske kommunister regnet som en av de åtte eldste.
Vålerenga kjerke
«Vålerenga kjerke» er en sang skrevet av Trond Ingebretsen. Den ble først utgitt på Bjølsen Valsemølle-albumet Fem på midnatt i 1982, og er senere kjent som hymnen til VIF-Klanen.
Bakgrunn for sangen
Sangen er skrevet som en hyllest til Trond Ingebretsen far, Trygve «Kremen» Ingebretsen, som spilte ving på Vålerenga i ti år, blant annet sammen med legendariske Henry «Tippen» Johansen og Birger «Tuben» Sørensen.
Sangen handler om opplevelsen en hel bydel hadde da Vålerenga kirke brant 18. september 1979. Brannen ble antent av en glo som i forbindelse med taktekkingsarbeider ble liggende og ulme i tørt løv innunder takhellene. Den fikk stor lokal oppmerksomhet og sangen søker å formidle nærmiljøets reaksjoner på dette.
Sangteksten forteller at «orgelet spelte aleine» og at «kjerkeklokka ringte, da taket tilslutt forsvant». Dette er ikke et forsøk på å skape en lokal myte. De som var til stede opplevde faktisk dette. Den sterke varmen og lufttrykket brannen skapte blåste liv i orgelet og satte klokkene i bevegelse. Da brannen var slukket, var orglet brent opp og de massive kirkeklokkene hadde smeltet.
VIF-bruk og senere innspillinger
En versjon av «Vålerenga kjerke» har blitt spilt før VIFs hjemmekamper i fotball siden våren 2001. Denne versjonen er ikke Bjølsen Valsemølles originalversjon, men en coverlåt med Ragnar Strandbakke på vokal, utgitt på albumet Vi er Vål'enga i 1994.
Trond Granlund hadde en versjon av «Vålerenga kjerke» på albumet Østkantfolk i 2000, med Trond Ingebretsen som gjestevokalist.
I 2007 kom Bjølsen Valsemølle med en ny versjon av sangen, på albumet Over elva. Den første versjonen fra 1982 hadde hatt Åge Aleksandersen som produsent, og Aleksandersen hadde bestemt at «Vålerenga kjerke» skulle ha et marsj-preg. Trond Ingebretsen var aldri helt fornøyd med dette i ettertid, og i 2007-versjonen var sangen langt mer rockete. «Vålerenga kjerke» var også med på Bjølsen Valsemølles livealbum Da taket til slutt forsvant (2017).
Vålerenga Mannskor framførte sangen i nytt arrangement av David Sætre Hveem på sin jubileumskonsert 17. oktober 2021 i (nettopp) Vålerenga kjerke. Trond Ingebretsen var tilstede og ga uttrykk for stor begeistring over mannskorversjonen.
Liste over Argentinas presidenter
Argentinske statsledere
Argentina fikk sin uavhengighet i 1816. Men i tiden etter uavhengigheten var landet preget av at det ikke fantes en sterk og effektiv sentralmakt. I 1862 ble Bartolomé Mitre den første presidenten i et forent Argentina. Listen nedenfor er derfor kun en liste over argentinske statsledere etter 1862. Argentinas historie er preget av politiske uroligheter, og det har vært flere statskupp opp gjennom tidene. Flere av de lederne som er listet opp nedenfor er satt inn av militærjuntaer og er dermed ikke lovlig demokratisk valgte presidenter. Det siste militærkuppet skjedde i 1976. Etter valget i 1983 har Argentina vært et demokrati.
Militærkuppet i 1930
I 1930 fant det første militære coup d'etat sted i Argentina. Den innsatte presidenten ble ikke valgt av folket liksom de forutgående presidenter.
Militærkuppet i 1955
Kuppet er også kjent som Revolución Libertadora (Frigjøringsrevolusjonen).
Gjeninnføringen av demokratiet i 1973
Dette demokratiet ble kortvarig grunnet politiske uroligheter.
Sivilt, demokratisk styre fra 1983
Året 1983 markerte overgangen fra det siste militærdiktaturet til sivilt valgte ledere, også kjent som «demokratiets gjenkomst».
Grunnlovsendring i 1994
Forklaring: mil= peroner som var satt inn ved hjelp av militæret eller som hadde sterk tilknytning til militæret.
Svartputten
Svartputten er et vann nord for Ovlien på Mangenskogen nordøst for tettstedet Lierfoss i Aurskog-Høland kommune.
Nordlia
Nordlia er et bygdelag, et kirkesogn, en skolekrets og et tettsted i Østre Toten kommune i Innlandet. Tettstedet har innbyggere per 1. januar, og ligger omtrent syv kilometer sørøst for Gjøvik sentrum og ca. ti kilometer nord for kommunesenteret Lena.
Bygdelaget og tettstedet
Bygdelaget Nordlia ligger lengst nord i kommunen, i lia ned mot Mjøsa, og grenser til nabokommunen Gjøvik. I sør er det i dag noe diffuse grenser mellom Nordlia og tettstedet Kapp, men fram til ca. 1900 ble hele mjøslia sør til Heggshuselva regna til Nordlia. Seinere har Kapp tettsted gradvis ekspandert, og mesteparten av den sørlige delen av bygdelaget (Bjørnsgård skolekrets) regnes nå til Kapp.
Etiopia
Etiopia (amharisk: ኢትዮጵያ, ʾĪtyōṗṗyā), offisielt Den føderale demokratiske republikk(en) Etiopia (amharisk: ye-Ītyōṗṗyā Fēdēralāwī Dīmōkrāsīyāwī Rīpeblīk), er en føderal republikk på Afrikas horn, nordøst i Afrika. Landet grenser til Eritrea i nord, Djibouti og Somaliland i nordøst, Somalia i øst, Kenya i sør, Sør-Sudan i vest og Sudan i nordvest, men har ikke kyst og er dermed den mest folkerike innlandsstaten i verden.
Nordlia
Bygdelaget og tettstedet
I tettstedet ligger Nordli skole, som den nordre delen av det opphavelige Nordlia søker til. Den nåværende skolebygningen er fra 1980, men kretsen ble oppretta alt i 1862. I utkanten av tettstedet ligger også Nordlia kirke, innvia i 1901. Den er sognekirke for hele det historiske bygdelaget Nordlia. Ved grensa til Gjøvik ligger boligområdet Steinsjå.
Næringsliv og jordbruk
Det er i dag få arbeidsplasser og sørvisfunksjoner i Nordlia, og størstedelen av befolkningen arbeider på Gjøvik. I tillegg til skole og kirke har tettstedet imidlertid barnehage og grendehus. Postkontoret og -stedet 2859 Nordre Toten ble lagt ned i 1989, mens butikken (som holdt til i samme hus) opphørte to år seinere. Dette sveitserstilhuset ble brent ned av brannvesenet i 2007, som ledd i en brannøvelse.
Etiopia
Med 1 104 300 km² er Etiopia verdens 27. største land. Riftdalen løper fra sørvest til nordøst gjennom landet, og deler landet i to høyere fjellplatåer. Etiopia har aldri vært kolonisert av europeiske stater, og Keiserriket Etiopia varte fra ca. 1270 til det ble styrtet i 1974 av den marxistiske militærjuntaen Derg.
I alt finnes det mer enn 90 etniske grupper i Etiopia, hvorav sju omfatter mer enn én million mennesker. Tradisjonelt har amharer og tigreanere vært de statsbærende og landeiende folkegruppene i Etiopia. Etter avslutningen av den etiopiske borgerkrigen i 1991 har EPRDF-koalisjonen utviklet en statsform som bygger på etnisk baserte regioner og politiske partier. Menneskerettighetssituasjonen i landet regnes som bekymringsfull. Kristendommen kom til landet allerede på 300-tallet, og den etiopisk-ortodokse kirke omfatter 43 % av innbyggerne. 34 % av innbyggerne er muslimer.
Nordlia
Næringsliv og jordbruk
I Nordlia ligger det flere større garder, og vilkåra for jordbruksproduksjon er etter norsk målestokk gode, om ikke fullt på høyde med det gamle sentralområdet på Toten (Hoff). Fram til 1960-åra sysselsatte jordbruket størstedelen av befolkningen i Nordlia, men nærheten til Gjøvik og den allmenne rasjonaliseringa av næringa har redusert gardenes betydning som arbeidsplasser kraftig.
Stedsnavnet
Stedsnavnet Nordlia er trulig gitt fra bygdesenteret Hoff. Sett herfra er Nordlia den delen av mjøshellinga som ligger mot nord, mens naboområdet Østlia ligger mot øst. Tidligere ble Nordlia og Østlia samla kalt Lia. En person fra Nordlia kalles en nordli(i)ng.
Etiopia
Etiopia er et av verdens fattigste og minst utviklede land, og på FNs Liste over land etter HDI er landet nr. 157 av 169 (2011). Ifølge tall fra FN lever 44 % av innbyggerne under nasjonal fattigdomsgrense, 41 % er underernært og 39 % lever i ekstrem fattigdom. Direkte tørkekatastrofer er imidlertid sjeldne, og har vært knyttet til politisk uro i 1974 og 1984. Den etiopiske borgerkrigen 1974–91 og krigen med Eritrea 1998–2000 har også preget landet. De sosiale skillene er lave i Etiopia, med en Gini-koeffisient på 0,30.
Navnet
Navnet Aethiopia (Αἰθιοπία) forekommer to ganger i Iliaden og tre ganger i Odysseen. Den greske historikeren Herodot bruker det spesifikt om alt land sør for Egypt, og med det både det nåværende Sudan og Etiopia. Den eldste kjente bruken av navnet Ityopya innenfor regionen er fra 300-tallet, på innskrifter i stein etter kong Ezana av Kongeriket Aksum.
Plinius den eldre hevdet at landet hadde sitt navn etter en person med navnet «Aethiops», som var sønn av Hefaistos. Det greske personnavnet ble fanget opp og brukt i ge'ezteksten  (Boken om Aksum) fra 1400-tallet. Her fremstilles Ityopp'is som en ellers unevnt sønn av Kusj, sønnesønn av Bibelens Noah, som skal ha vært grunnleggeren av byen Aksum. I den norske bibeloversettelsen av 1930 brukes ordet Etiopia flere steder hvor det tales om et fremmed rike eller folkeslag. I den hebraiske teksten står det Kusj, og i nyere bibeloversettelser (NO78) brukes Nubia.
Tidligere har landet, og regionen, vært kjent som «Abyssinia», et navn som er avledet av Habesh, som er en gammelarabisk form for det etiopiske ordet Ḥabaśāt. Den moderne formen av ordet, Habesha, brukes fortsatt om landets innbyggere. Det moderne arabiske ordet Al-Ḥabashah betyr «habeshafolkets land».
Ecuador
Befolkningen i landet er preget av etnisk mangfold med 71,9 % mestiser, 7,4 % montubio, 7 % indianere, 6,1 % hvite, 4,3 % afroecuadorianere, 1,9 % mulatter og 1 % svarte. Urfolket er en samling av mange ulike grupper indianerfolk hvor majoriteten snakker ulike dialekter av quechua. Spansk er offisielt språk i landet.
Etiopia
Naturgeografi
Med 1 104 300 km², om lag tre ganger Norges areal, er Etiopia verdens 27. største land. Landet ligger på Afrikas horn, og grenser i sør til Kenya, i vest til Sør-Sudan og Sudan og i øst til Eritrea, Djibouti og Somalia. Etter at Eritrea ble en selvstendig stat i 1993, har ikke Etiopia lenger noen kystlinje.
Riftdalen løper fra sørvest til nordøst gjennom landet, og deler landet i to høyere fjellplatåer. I Riftdalen, som typisk ligger over 900 moh, finnes stepper, halvørken og fruktbare lavlandsområder i dalens bredde på 40–65 km. Høyfjellsplatåene er dannet gjennom vulkansk aktivitet, og de fleste fjellene er tidligere vulkaner. Den vulkanske landdanningen har ført til at det finnes flere innlandsbassenger med innsjøer uten utløp. Flere av byene i landet, Addis Abeba, Aksum og Gonder, ligger i høyfjellsplatåene.
Ecuador
Økonomien i landet er påvirket av fluktuasjoner i råoljepris. På siste halvdel av 1990-tallet var landet preget av politiske og økonomiske kriser. Etter at inflasjonen nådde 60 % i 1999 innførte styresmaktene amerikanske dollar som offisiell valuta fra mars 2000. Fra da av ble også økonomien stabilisert.
Geografisk og klimatisk er landet tredelt i en varm kystsone, et mildt høyland og en våt og varm regnskog. Petroleum, fisk, tømmer og vannkraft er viktige naturressurser.
Etiopia
Naturgeografi
Turkanasjøen (som for det meste ligger i Kenya) og Tanasjøen er Etiopias største innsjøer. (For øvrige innsjøer se Liste over innsjøer i Etiopia).
Somaliplatået, sørøst for Riftdalen, har sine høyeste topper (Tullu Demtu, 4 377 moh., og Batu, 4 307 moh.) mot Riftdalen, og skråner mot sørøst. De viktigste elvene her er Shebele og Juba.
I høylandet finnes tresavanne, einer og kaffeplanter. I lavlandet veksling mellom tørr savanne og ørken. Også noe frodig løvskog.
Ecuador
Geografi
Landet ligger på vestkysten av Sør-Amerika, under ekvator, som også forklarer navnet på landet. Landet blir grovt delt inn i tre geografiske regioner: høylandet Andes, la Sierra, deler landet på langs. I vest har man kystområdet la Costa, og i øst det lavtliggende området som er dekket av Amazonasregnskogen, el Oriente. Galápagosøyene er dessuten en del av Ecuador. Kystområdet er fruktbart om enn varmt fordi det ligger lavt. I sør finner man havnebyen Guayaquil ved utløpet av Rio Guayas. Høylandet strekker seg midt gjennom landet fra nord til sør ca. 2500 moh. og har en moderat temperatur. I høylandet finner man provinshovedstedene Quito, Ambato og Cuenca. Mange av fjellene her er delvis aktive vulkaner som når til 5–6000 moh. Blant disse er Chimborazo på 6310 moh. det høyeste fjellet i Ecuador. I høylandet ligger det flere kratersjøer, for eksempel Quilotoa, 35 km vest for Latacunga. El Oriente (østen), det ecuadorianske navnet på amazonasområdet, ligger lavt. Der er det fuktig og varmt, og alle elvene der drenerer til Amazonas. De viktigste elvene er Napo, Coca, Pastaza, Putumayo og Aguarico. I tillegg til disse tre sonene er Galápagosøyene, som ligger ca. 1000 km ut i Stillehavet, en del av Ecuador. Øyene er kjent for et plante- og dyreliv med mange endemiske arter. Pilgiftfrosken er en av artene som lever i Ecuador. Det er en svært giftig frosk som dreper flere mennesker hvert år.
Etiopia
Naturgeografi
Zoogeografisk tilhører Etiopia den etiopiske region, og mange karakteristiske afrikanske dyrearter som løve, sjiraff, antiloper og hyener finnes her. Det finnes 31 endemiske pattedyrarter i Etiopia, hvorav 14 er regnet som sårbare eller truet. Etiopisk ulv (også kjent som simienrev og etiopiasjakal), fjellnyala (Tragelaphus buxtoni) og flikibis (Bostrychia carunculata) er slike arter.
Ecuador
Politisk inndeling
Ecuador er delt inn i 22 provinser (provincias, provinshovedstad oppgitt i parentes):
Etiopia
Demografi
Folketallet i Etiopia er raskt økende, og ventes å passere 100 millioner innbyggere om kort tid. Den årlige befolkningsveksten er på 3,2 %, noe som er den 8. raskeste befolkningsveksten i verden.
Ecuador
Areal
Arealet er fordelt slik:
Etiopia
Demografi
Gjennomsnittlig levealder har økt fra 45 år i 1991 til 56 år i 2010, og barnedødeligheten er halvert i den samme perioden. Gjennomsnittlig levealder på 56 år gir en rangering som nr. 195 av 221 land (2011 ).
Ecuador
Byer
Hovedstaden i Ecuador, Quito, hadde et folketall på 1,8 millioner i 2004.
Etiopia
Demografi
I alt finnes det mer enn 90 etniske grupper i Etiopia, hvorav sju omfatter mer enn én million mennesker. Den største folkegruppen er oromoer med 34,9 %, som er delt i flere undergrupper. De er tradisjonelt nomader, snakker oromo, og er stort sett bosatt i Oromiaprovinsen. De er i delvis opposisjon til sentralmyndighetene, og noen ønsker uavhengighet.
Ecuador
Byer
Lonely Planets bok fra 2001 nevner følgende folketall for andre byer i landet:
Etiopia
Demografi
Tradisjonelt har amharer (26,9 %) og tigreanere (6,1 %) vært de dominerende, statsbærende og landeiende folkegruppene i Etiopia. De lever i den nordlige del av landet, og rundt Addis Abeba. De snakker henholdsvis amharisk og tigrinja/tigré.
Ecuador
La Costa-regionen
Kystområdet er en opp mot 100 kilometer bred lavtliggende stripe av det landet som er avgrenset av Stillehavet i vest og foten av Andesfjellene i øst. Opprinnelig var landet her også skogkledd med mangroveskog, men nå har jordbruk tatt over med bananplantasjer og kakao- og kaffefarmer. Mangroveskogen er i stor grad fjernet for å gi plass til oppdrettsanlegg for reker, ofte i ulovlig virksomhet. Langs kysten finnes fine strender, men også viktige havner. Havnen i Balao, i provinsen Esmeraldas, er eksporthavn av råoljen som er fraktet i rør fra nordre del av Oriente. Kysten har regntid fra desember til mai. I motsetning til Peru har ikke Ecuador ørken i kystområdet.
Etiopia
Demografi
Det snakkes mellom 77 og 85 språk i Etiopia. Amharisk og oromo er mest utbredt, og snakkes av henholdsvis 32,7 og 31,6 % av innbyggerne. Størsteparten av språkene i landet tilhører den afroasiatiske språkfamilien, mens rundt 20 språk er nilosahariske.
Religioner
Allerede omkring år 350 ble kristendom statsreligion i det daværende kongeriket Aksum. I dag regnes om lag 62 % av befolkningen som kristne, fordelt på 43 % tilhørende den etiopisk-ortodokse kirke og 19 % protestanter. 34 % er muslimer og ca. 2,6 % praktiserer tradisjonelle animistiske afrikanske religioner.
«Andre» utgjør 1,4 %; landet har blant annet en særegen etiopisk-jødisk minoritet kalt Beta Israel – hvorav mange riktignok emigrerte til Israel under militærjuntaen 1979–91. Tradisjonelt har religiøs tilknytning sammenheng med etnisk tilknytning; amharer og tigreanere er kristne, mens somaliere, afarer og aderi er muslimer.
Ecuador
La Sierra-regionen
Høylandet er et belte gjennom det sentrale Ecuador fra nord til sør, og regnes som en del av Andesfjellene. Flere av områdene er avskoget for jordbruksformål, mens andre områder ligger i en sone som er kjennetegnet av tåkeskog. Lengst nord i Ecuador er Andes to parallelle fjellkjeder (spansk cordilleras) som strekker seg i en S-form mot sør. De blir kalt vestre og østre cordilleras. Lengst sør er de ikke distinkte. Fjellkjeden ble dannet tidlig i kenozoikum, nyere geologisk æra, da Nazcaplaten ble subdusert under Den søramerikanske kontinentalplaten og fjellområdene reiste seg.
Etiopia
Religioner
Islam har tradisjonelt vært undertrykt i Etiopia, men etter revolusjonen i 1974 har vilkårene endret seg, og man har sett en oppblomstring. Andelen protestantiske kristne øker, mens andelen ortodokse er i nedgang.
Urbanitet
17 % av innbyggerne bor i byer; andelen er økende og ventes å være 30 % i 2030. Til sammenligning er andelen bybefolkning i nabolandene Sudan og Kenya henholdsvis 45 og 47 %.
Historie
Den eldste kjente statsdannelsen i det som i dag er Etiopia er kongeriket Aksum, etablert ca. 400 f.Kr. av semittiske folkegrupper som migrererte over Rødehavet fra Den arabiske halvøy. Før dette hadde landet vært innenfor interessesfæren til egypterne. Aksum-riket gikk i oppløsning på 600-tallet. «Det salomonske dynastiet» (som med støtte i kongesagaen Kebra Negest regnet sin slektshistorie tilbake til kong Salomo og dronningen av Saba) kontrollerte landet inntil ca. 950, og ble i noen hundreår avløst av Zagwe-dynastiet. Ca. 1268/1270 fikk det salomonske dynastiet igjen makten, og etablerte keiserriket Etiopia. Keiserriket vedvarte under samme dynasti inntil revolusjonen i 1974.
Ecuador
Fjell og vulkaner
Ecuador har 20 vulkaner på fastlandet og 10 på Galápagosøyene. Fem av disse er nord for ekvator, inkludert Cayambe, den høyeste vulkanen på den nordlige halvkule. Åtte vulkaner i Ecuador er over 5,000 meter, med Chimborazo på 6267 moh. som den høyeste. Chimborazo er likevel bare den tjuende høyeste vulkanen i Sør-Amerika. Det er utviklet turisme basert på fotturer og klatreturer på vulkanene. Cotopaxi er lett tilgjengelig fra Quito, og kan være vulkanen med flest oppstigninger.
Følgende tabell viser en liste over de åtte høyeste vulkanene i Ecuador, som alle er høyere enn 5,000 moh., og to andre kjente aktive vulkaner i landet, ordnet fra nord til sør. Det finnes også to andre topper over 5,000 moh. i landet, som er søstertopper til Illiniza Sur og Chimborazo.
El Oriente-regionen
Geografisk samsvarer regionen El Oriente med de seks østligste provinsene i landet. Dette er i hovedsak tropisk regnskog, og en del av regnskogen i Amazonas. Vest for El Oriente ligger Andesfjellene og La Sierra-regionen. El Oriente er lavtliggande, det meste av arealet ligger mellom 200 og 800 moh., mens vestre del av provinsen Pastaza også ligger noe høyere, med provinshovudstaden Puyo på nesten 1,000 moh., og i grenseområdene mot Andes stiger høyden raskt. Klimaet er i hovedsak varmt og fuktig. Det er mindre variasjoner mellom årstidene, perioden fra april til juni kan være våtest, men her er det også lokale variasjoner. En finner to store nasjonalparker i Oriente, Cuyabeno og Yasuni. Sistnevnte ligger lengst øst i Pastazaprovinsen og Orellanaprovinsen, mot Peru. Petroleumsvirksomheten i Ecuador finner sted i Oriente og skaper konflikter med folkegrupper som ikke kan klare seg uten det sårbare økologiske systemet i regionen. I 1998 undertegnet presidentene i Ecuador og Peru en endelig fredsavtale som gjorde slutt på en nær 200 år gammel grensekonflikt mellom de to landene i Oriente.
Historie
De eldste boplassene i landet er funnet nær Quito og antas å være ca. 10,000 år gamle. På kysten har man funnet spor av kulturell aktivitet med spesialisert produksjon og arbeidsdeling som er ca. 5,500 år gamle og kan være det eldste funnet av slik aktivitet i hele Sør-Amerika.
Den første statsdannelsen i området kom en gang på 1300-tallet i Quito. En av de nyere kulturene som vokste fram på begynnelsen av 1400-tallet på høylandet var cañarikulturen.
Ecuador er regnet som en del av inkariket da det var mest utbredt, men bare Sierra-regionen var fullt integrert, og det kom stadige nye opprør fram til spanjolene invaderte. Inkaenes erobring av Ecuador startet ca. 1455, var brutal og varte i omtrent 50 år. Cañarifolket var de sterkeste opponentene til inkaene. Inkastaten tok med seg språket quechua, nye dyrkingsmetoder, lamaer som pakkdyr, veibygging og annet. Ingapirca er det viktigste byggingsmonumentet i Ecuador fra inkatiden.
Etter at spanske conquistadorer hadde erobret den sørlige delen av inkariket satte de inn et erobringstokt mot Ecuador fra sør med assistanse fra styrker fra cañari, og Quito falt i 1534. Området kom inn under visekongedømmet Peru. På 1600-tallet opplevde økonomien i landet framgang ved å bruke innfødte som arbeidskraft i tekstilindustrien.
Det frie Ecuador har vært preget av vold og ustabilitet. I hovedsak har man observert en polarisering mellom et liberalt forretningsorientert Guayaquil og en konservativ elite av kreoler i Quito. Rundt landets første århundreskifte kom en liberalistisk bevegelse over landet med revolusjonære omveltninger. Ikke lenge senere ble kirke og stat skilt fra hverandre, det ble innført ytringsfrihet og religionsfrihet, og monopol som bruk av indiansk arbeidskraft ble brutt.
I 1941 okkuperte Peru store deler av Oriente. Ecuador måtte gi fra seg ca. 137 000 km² for å slutte fred, men striden ble ikke løst før en endelig fredsavtale kom i gang i 1998.
Fra 1948 kom en oppgangstid med «bananboomen». Den førte med seg en større grad av stabilitet frem til ca. 1960. Fra 1979 har man hatt demokratisk valgt lederskap i landet, noe som har resultert i omveltninger i politikk og byråkrati, og ingen større grad av stabilitet. Vekst i oljeinntekter på starten av 1970-tallet førte med seg store opptak av utenlandske lån og en gjeldskrise på 1980-tallet.
President Lucio Gutiérrez ble tvunget til å trekke seg og gikk i eksil i april 2005. I oktober kom han tilbake til Ecuador, hvor han straks ble arrestert. Alfredo Palacio var visepresident under Gutiérrez.
Befolkning
Den ecuadorianske befolkningen representerer et pluralistisk samfunn, men det er ikke mulig å fastsette sikre tall for prosentvis fordeling mellom hovedgruppene av etnisitet i landet. Grunnen er først og fremst flytende grensedragning mellom grupper med opphav fra urfolk og fra mestiser, sistnevnte en blanding av amerikanske urfolk og kreoler. Det igjen kan forklares ut fra at grensene er mer basert på sosiale forhold enn på rase. CIA faktabok oppgir fordelingstallene til å være omtrent 65 % mestiser og omtrent 25 % urfolk, mens PAHO  oppgir 72 % mestiser, 15 % hvite, 6 % indianere, 4 % svarte og 2 % mulatter. I dag finnes det ti ulike grupper av urfolk i landet som fortsatt gjør krav på egen nasjonalitet, språk og kultur. En av gruppene, den største, kaller seg quichuaer, mange av dem bruker i noen tilfeller quechua-dialekter, og denne gruppen kan være en sammensmelting av tidligere ulike etnisiteter. Navnene på de ti gruppene av urfolk er: Sett under ett utgjør disse ti gruppene i alt 25–30 % av den totale befolkningen i landet, men i realiteten vil en enda større del av folket selv regne seg som etterkommere av amerikanske urfolk, indígenas – kanskje over 50 %.
Etiopia
Historie
Inntil hovedstaden Addis Abeba ble etablert i 1886, hadde keiseren og hans hoff vært nomadisk og etablert seg der det var tilstrekkelige ressurser. Keiserstaten gjennomgikk fra rundt 1760 til 1855 en ustabil periode kjent som Zemene Mesafint, hvor statsmakten var redusert, og småkongedømmer kjempet seg imellom.
Det moderne Etiopia ble etablert fra 1855, i en periode preget av fire keisere og et mellomspill med en keiserinne: Tewodros (1855–68), Yohannes IV (1868–89), Menelik II (1889–1913), keiserinne Zewditu (1916–30) og Haile Selassie (1930–74). Deres tid var både preget av en organisering av moderne statsskikk, infrastruktur som jernbanebyggingen 1897–1917, og etablering av diplomatiske forbindelser som medlemskap i Folkeforbundet fra 1923. Perioden var også preget av konfrontasjoner med europeiske kolonimakter. Tewodros tok sitt eget liv i 1868 for å unngå å bli tatt til fange av en britisk unnsetningsstyrke. Landet ble angrepet av Egypt i 1877 og av Italia i 1885 og 1895.
Etiopia ble under den italiensk-etiopiske krig 1935–41 okkupert av det da fasciststyrte Italia, som regnet Etiopia sammen med Somalia som en del av den italienske kolonien Italiensk Øst-Afrika. Etiopierne kjempet først alene, men vant krigen med britisk støtte etter 1940, da Italia og Storbritannia ble krigsmotstandere i Europa.
Etter vedtak i FN inngikk Eritrea i en føderasjon med Etiopia i 1952. Føderasjonen ble utvidet til en full integrasjon og etablering av Eritrea som landets fjortende provins. Den eritreiske selvstendighetskrigen 1961–91 endte med løsrivelse og etableringen av et selvstendig Eritrea i 1993.
Ut over 1960-tallet økte misnøyen med det sittende regimet i landet. Misnøyen var begrunnet med eneveldet, klasseskiller, korrupsjon, behovet for en jordreform, håndteringen av krigen med Eritrea og keiserens fortielse av tørkekatastrofen i 1972–74. Uroen førte i 1974 til opptøyer og generalstreik, og den 12. september tok en gruppe yngre offiserer, organisert i gruppen Derg, makten i landet. Derg hadde i utgangspunktet ingen klar idé om hvilken kurs de skulle styret landet i, men utviklet seg raskt til en marxistisk gruppe. Fra 1977 var landet Sovjetunionens viktigste allierte i regionen. Derg gjennomførte landreformer. Perioden med Derg og med den demokratiske folkerepublikken (1987–91) var preget av grensekriger og indre strid, med flere opprørsgrupper. Etter Sovjetunionens fall maktet ikke marxiststyret å stå imot det indre presset, og i 1991 ble makten overtatt av EPRDF, en koalisjon av etnisk baserte opprørsgrupper.
Statsminister Meles Zenawi fra TPLF, en av partene i EPRDF, var en sentral politiker fra 1991, først som president fra 1991 til 1995 og deretter som statsminister fram til sin død i 2012. Under hans regime har landet fått en ny føderal grunnlov som understreker at landet består av ulike etniske grupper i samarbeid. Denne statsmodellen basert på etnisitet har vakt interesse i andre afrikanske land som møter de samme problemene med hensyn til forholdet mellom stat og stammer, og har i Etiopia også redusert amharenes dominerende posisjon, riktignok til åpenbar fordel for det sterke TPLF, knyttet til tigreanerne. EPRDF blir møtt med anklager om menneskerettighetsbrudd, krenkelser mot den politiske opposisjonen, og en sterk statlig kontroll som i realiteten undergraver intensjonene om føderalstat og etnisk selvstyre.
Politikk og administrasjon
Etiopia ble en sosialistisk republikk i 1974. I 1991 brøt det kommunistiske styret sammen. Etiopias nåværende statsskikk er basert på den nye grunnloven av 1995. Den nye grunnloven er føderal, og bygger på de 9 etnisk baserte regionene. Formelt sett har regionene utstrakt selvstyre, men i realiteten er det meste kontrollert fra den nasjonale regjeringen, som utgår fra koalisjonen EPRDF. «Koalisjonen ble stiftet av geriljagruppen TPLF fra Tigray i Nord-Etiopia, som inntok Addis Abeba etter at det marxistiske militærdiktaturet falt i 1991. TPLF dominerer i praksis koalisjonen, og opprettholder sterk kontroll over både sentrale regjeringsstrukturer, militæret, lokale administrasjoner, domstoler og politi.» Statsminister Meles Zenawi fra TPLF ble valgt i 1995, og ble gjenvalgt i 2000, 2005 og 2010. Han satt til sin død i 2012.
Etiopias parlament består av to kamre: et føderasjonshus (Yefedereshn Mekir Bet) med 112 medlemmer som blir utpekt av delstatsforsamlingene for fem år, og et folkerepresentanthus (Yehizbtewekayoch Mekir Bet) med 547 medlemmer som velges i direkte valg hvert femte år.
Etiopias president har hovedsakelig seremonielle oppgaver. Presidenten velges hvert sjette år ved indirekte valg, av parlamentet. Nåværende president Girma Wolde-Giorgis ble valgt i 2001 og gjenvalgt i 2007.
Regimet ble kritisert for omfattende brudd på menneskerettighetene, herunder behandlingen av politisk opposisjon. Anklagene omfatter brudd på ytringsfrihet og pressefrihet, tortur, ulovlig fengsling, vilkårlige arrestasjoner og husransakelser, og forstyrrelse av fagforeninger.
Kritikken fra utlandet karakteriseres imidlertid som forsiktig; «vestlige land [er] mest opptatt av å opprettholde stabilitet i Etiopia av sikkerhets- og utviklingsmessige grunner».
Ved valget i 2010 ble det registrert en forverring, hvor trusler og overvåking av velgere var vanlig, og hvor regjeringspartiet brukte statlige ressurser i sitt partis valgkamp. Opposisjonspolitikere ble også angrepet og drept. Trosfriheten blir tilsynelatende godt ivaretatt, i tråd med regimets politikk om at landet består av flere ulike folkegrupper.
Politiske partier og valg
Det politiske systemet i landet er basert på koalisjoner mellom etnisk baserte partier. Den regjerende koalisjonen EPRDF består av fire politiske partier med bakgrunn i ulike regioner/folkegrupper: Oromo Peoples' Democratic Organization (OPDO) fra oromoene; Amhara National Democratic Movement (ANDM) fra amharer; South Ethiopian Peoples' Democratic Front (SEPDF) fra Region for sørlige nasjoner, nasjonaliteter og folk og Tigrayan Peoples' Liberation Front (TPLF) fra tigreanere. Også de seks partiene som samarbeider med koalisjonen er basert på regionalitet og etnisitet.