cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Pueblos Mágicos
Kriterier og opptak
Søknaden sendes av kommune- og delstatsstyret til turistdepartementet, hvor den behandles av en komité. Om komiteen gir klarsignal, må landsbyen begynne prosessen med å tilpasse seg som turistmål. Denne prosessen omfatter opprustning av blant annet infrastrukturen, turistfasilitetene og bybildet, og kan maksimalt ta tre år. Komiteen bestemmer når og om landsbyen er klar til å utnevnes som magisk landsby. Når den er tatt opp i programmet, må statusen som magisk landsby godkjennes på nytt hvert år. En lokal komité er ansvarlig for å administrere prosjektet i hver magiske landsby.
Hamar og Omland Bilruter
Historie
Da HOB i 40-årsjubileum kunne gjøre opp regnskapet, vist det seg at omsetningen fordeles til 52 % for rutebuss og skolebusskjøring, 40 % for tur og reise - og 8 % for godsvirksomhet i året 1990. De hadde et godt samarbeid med Hamar kommune, noe som lønnet seg da man fikk bevilgninger for å utbygge kollektivtrafikken i fylket i året 1991. Busstilbudet opprettholdes og forbedres med tiden, et påfunn var «Superlørdager» når man samkjørte med åpning og stengning blant butikkene i Hamar, Brumunddal, Løten og Stange. Man fikk et nytt billettsystem som åpnet for bruk av busskort kalt Hedmarkskortet, som etter hvert utskiftes med elektroniske maskiner. I 1993 hadde HOB etablert seg som den største bussoperatøren i fylket Hedmark i forhold til privatbusselskapene Østerdal Billag A/S, Rena og Omland Bilruter og Trysilbussen A/S. HOB tilsvarte de tre selskapene til sammen i spørsmål om budsjett og kilometerkjøring.
Pueblos Mágicos
Programmets effekt
Studier viser at programmet har hatt positiv effekt på økonomien i de magiske landsbyene. Spesielt lokale, turistorienterte småbedrifter har nytt godt av det. Turistene uttaler seg også positivt om inntrykket sitt av de magiske landsbyene. På den annen side har programmet blitt kritisert for at landsbyene mister identiteten sin og at det «magiske» forsvinner når de gjøres om til turistmål, blant annet som følge av for mange turister og at flere utlendinger kjøper seg inn i landsbyene.
Hamar og Omland Bilruter
Historie
Hamar og Omland Bilruter ble kjøpt opp av Swebus 4. januar 1996, allerede i forveien var selskapene på Lillehammer og Gjøvik overtatt av det svenske busselskapet. Etter overtagelsen ble det besluttet at selskapet skulle skifte navn fra 1. juli 1996 til Mjøsbuss Hamar A/S.
Pueblos Mágicos
Liste over magiske landsbyer
Følgende landsbyer er med i programmet per 2012:
Hamar og Omland Bilruter
Trio Tours
HOB hadde lenge turbusskjøring som en del av sitt tilbud, blant annet skibuss og sightseeingbuss fram til 1967. Turbussvirksomheten ble nedlagt pga. dårlig tilslutning, men viljen var ikke slukket. Unntaksvis var turbusser bestilt og levert til HOB, som i 1974 hadde valgt å ha egne fargesetting på sine turbusser. Da var flere kremgule striper reist på rød bakgrunn.
I 1975 startet HOB, Lillehammer Ringsaker Bilruter A/S (LRB) og Vestoppland Bilselskap forhandlinger om å danne et søsterselskap for turbusskjøring. I det neste året munnet samtalene ut i etableringen av Trio Tours som startet den første tursesong. Etter kort tid vist det seg at det nye selskapet var en suksess. Aktiviteten i bedriften opprettholdes av HOB som hadde en viktig rolle i arrangeringen av turbusskjøring, blant annet ved å ha ansvaret for bussflåten. Fargesettingen var inspirert av HOB, ved å ha flere røde striper ovenpå kremgul bakgrunn og en svart belte i midten, for å skille dem fra den tradisjonelle fargesettingen på rutebussene.
I 1984 hadde Trio Tours 400 ansatte og 230 busser, av dette 50 turistbusser. HOB og Turbilsentralen i Oslo og Akershus i 1985 besluttet seg for å starte et nytt aksjeselskap for Trio Tours, som deretter het Eurobuss. Det var ikke en stor suksess, selskapet ble oppløst - men navnet Eurobuss ble værende, ettersom HOB hadde en ganske god omsetning innenfor turbilkjøringen, blant annet var en superhøydekkbuss kjøpt av HOB fra Kässbohrer, Setra S216HD som var en luksusbuss verdt 2 millioner kroner i 1986.
Pueblos Mágicos
Delstater etter antall magiske landsbyer
Den følgende tabellen viser Mexicos delstater sortert etter antall magiske landsbyer.
Hamar og Omland Bilruter
Trio Tours
Eurobuss overlever ved å bli oppkjøpt av Tide Reiser AS.
Bussflåten
Ved året 1983 var bussflåten på 110 kjøretøyer og 160 ansatte innenfor selskapet, samtidig med den typiske fargesettingen med rød bunn, kremgul topp og svart midtstripe. Etter 1983 ble fargesettingen skiftet om til fargesettingen fra turbusselskapet Trio Tours med kremgul bunn og røde striper.
HOB var spesielt kjent som en storkunde av DAF/VBK buss, dvs. nederlandskbygde busschassis med norskbygde busskarosseri fra VBK i Horten. Den første DAF-bussen var levert i februar 1960 som den første av syv busser som var bestilt fra VBK. Siden hadde DAF/VBK leverte mindre serier i rekke og rad av den samme type, TB160, (TB står for trambuss, en buss med frontmotor) fram til 1977, og dens etterfølgere, MB200-serien (MB står for buss med midtmotor) fram til 1982. Den siste DAF-bussen som var levert, var en hekkmotorbuss av type SB3000 med Arna-karosseri i november 1995. Bussflåten var i 1960 til 1983 sterkt standardisert med få markante forskjeller, blant annet hadde bybussvarianten dobbel bakdør.
Det var flere kuriositeter i HOBs bussflåten, den første bussen fra Daimler i Norge, en CVC6 buss med Fjeldhus busskarosseri, var levert i september 1952 som den første av en serie på 4 busser. En av Daimler-bussene var også den første «standardbuss» ved at bussen var bygget etter en standard utarbeidet av Rutebileiernes Standardiseringsaksjeselskap i 1953. I 1958 kjøpte HOB landets eneste Capital-buss av type Scania-Vabis C70 med svenskbygd Scania-karosseri, som var så tungt at man måtte få dispensasjon på norske veger.
HOB flørtet med minibussen siden 1977, da man kjøpte en Dodge Sportsman varebil omstilt til busstjeneste med 12 seter. Dette var etterfulgt av to Mercedes-Benz O309 minibusser i 1979-1980 for syketransport. En minibusstjeneste startet i 1990 med innkjøping av to nye minibusser som var positivt mottatt av busskundene i Hamar. I 1994 besto det av to DAF 400 minibusser og tre Hino RB145SA/SK busser, som var populært kalt «småbuss».
Ronald Waterreus
Ronald Katarina Martinus Waterreus (født 25. august 1970 i Lemiers i Limburg) er en tidligere nederlandsk fotballspiller, mest kjent for sin tid i PSV Eindhoven og Rangers før han avsluttet sin karriere i New York Red Bulls i Major League Soccer.
Waterreus startet sin karriere i 1992 med å spille for Roda JC, før han i 1994 ble han en del av PSV Eindhoven. Der etablerte han seg som en av de beste målvaktene i Eredivisie, og ble også tatt ut på det.
Ust Ilimsk varmekraftverk
Ust Ilimsk varmekraftverk er et kullkraftverk med en installert produksjonskapasitet på inntil 525 MW, beliggende nord i byen Ust Ilimsk i regionen Irkutsk oblast, Russland. Brenselskildene er brunkull fra Zjeronskyj-depotet, og mindre mengder råolje som brennes i en egen oljefyrt brenselenhet. Anlegget ble påbegynt i 1975, og stod ferdig med dagens kapasitet i 1991. Operatør er selskapet Irkutsk Power Generation and Distribution Company (Irkutskenergo) OAO.
Opprinnelig ble kraftverket bygget for drift ved Ust Ilimsk cellulosefabrikk, men i mars 1976 ble prosjektet overtatt av Irkutskenergo. Første enhet sto ferdig i desember 1978, og siden 2005 har anlegget vært leaset ut til energiverket i Ust Ilimsk kommune. Produksjonen av energi i 2004 var på 1,162 TWt (1 161,62 GWt). Kraftverket leverer 1 254 MWth med fjernvarme, industrivarme og varmtvann til det enorme Ust Ilimsk-komplekset for treforedling, og har totalt om lag 1 200 ansatte.
Kraftverkets kapasitet er 525 MW, i og med installasjon av siste generator i 1991, og roduksjonen av fjernvarme tilsvarer inntil 1 070 Gcal/t. Enhetene er på hnhv 10 2 x 50 MW, 6 MW, 2 x 110 MW, og 185 MW. Disse generatorene støttes av opprinnelig seks vanlige kokere og en spesialkoker for eksperimentell utvikling med effekt 353 MW, og videre 14 elektriske vannvarmekokere med effekt 248 MW - installert ved en senere utvidelse. Total teoretisk (designet) kapasitet er dermed 601 MW, men utnyttet effekt i driften er 525 MW. Større moderniseringer ble foretatt i 2004.
Brunkull til produksjonen hentes fra gruvene ved Irsja-Borodinskij (Kansko-Atsjinsk) og Zjeronskij (Tunguska), mens det ellers fryes med mindre mengder råolje, spillolje og ovnfyringsolje (furnace fuel oil). Spillvannet fra produksjonen slippes ikke ut, men gjenbrukes ifølge operatørselskapet i produksjonen ved skogforedlingskomplekset.
Sylvain André
Sylvain André (født 14. oktober 1992 i Cavaillon) er en fransk BMX-syklist, som ble verdensmester under VM i BMX-sykling 2018 i Baku.
Han har også ett VM-sølv (2017), to tempo-bronser (2012 & 2013) og tre EM-bronser (2016, 2017, 2018).
Under Sommer-OL 2020 i Tokyo som ble arrangert i 2021, ble han nummer 4.
Pius VII
Pius VII (født 14. august 1742 i Kirkestaten, død 20. august 1823 i Roma) var pave fra 14. mars 1800 til sin død. Han var den 251. i paverekken.
Sentralt i hans pavetid var forholdet til Frankrike. Revolusjonsregimet til Napoleon I inngikk avtalen kjent som konkordatet av 1801. I 1804 ble Pius VII tvunget av Napoleon til å reise til Paris for å krone ham til keiser. Napoleon satte imidlertid selv kronen på sitt hode. Dette bidro til det spenningsfylte forholdet mellom dem. I 1806 erklærte Napoleon at ettersom han var keiser, var paven de facto hans undersått, og han forventet at paven ville gripe inn mot Napoleons motstandere som oppholdt seg i Kirkestaten. Fra 1808 okkuperte Napoleons styrker Kirkestaten. Natt til 6. juli 1809 ble paven arrestert, et fangenskap som skulle vare i nesten fem år. I denne tiden forsøkte Napoleon en rekke ganger å få makt over kirken.
Oppvekst og utdannelse
Barnaba Chiaramonti var født inn i en adelsfamilie i Cesena i det nordlige Italia. Han var sønn av greven Scipione Chiaramonti. Moren, Giovanna Ghini, kom fra den adelige Ghini-slekten. Han fikk sin første utdannelse ved Collegio dei Nobili i Ravenna.
Han ble antatt som novise i benediktinerordenen i 1756 som 14-åring i klosteret Santa Maria del Monte ved Cesena, der han begynte sin presteutdannelse. To år etter ble han ikledt og dermed fullt medlem. Han tok klosternavnet Gregorio. Studiene fortsatte ved klosteret Santa Giustina i Padova (mens han var der, ble han mistenkt for jansenisme av den venetianske inkvisisjon), og deretter ved Sant' Anselmo i Roma.
Han ble presteviet den 21. september 1765. Kort etter fullførte han doktorgraden i teologi. Deretter ble han professor ved ordenens seminar, klosteret San Giovanni i Parma. Han var opptatt av å gjøre seg kjent med de nye tanker i tiden. Han abonnerte på Diderots Encyclopédie, og var nysgjerrig på filosofene Lockes og Condillacs tenkning, og oversatte sistnevntes Essai sur l'origine des connaissances humaines fra 1746. I 1775 vendte han tilbake til Roma og kollegiet Sant' Anselmo, og var professor der. Han ble også titulærabbed for dette klosteret som han siden barndommen (niårsalderen) var blitt nominelt tilknyttet som benediktineroblat.
Abbed, biskop og kardinal
Hans karriere hadde en serie av hurtige forfremmelser etter valget av en venn av familien, kardinal Giovanni Braschi, som pave Pius VI. Først ble han abbed ved klosteret San Callisto i Roma, og deretter biskop av Tivoli og så av Imola. (Det formelle ansvaret av Imola beholdt han også etter han ble pave, og fratrådte ikke før i 1816.)
I februar 1785 kreerte Pius VI ham som kardinal. Ved den franske invasjonen i Nord-Italia i 1796 gikk kardinal Chiaramonti offentlig ut mot nytteløs motstand mot overmakten. Men da byen Lugo likevel satte seg til motverge og som straff ble frigitt til soldatenes plyndring, gjorde kardinalen et knefall foran den franske general Augereau som dermed innstilte plyndringen. Da var 60 innbyggere blitt henrettet, og mange plyndret, deriblant småbyens lille jødiske befolkning.
Kardinalen oppfordret også til at man skulle underkaste seg den nye cisalpinske republikk, ettersom det ikke var noen motsetning mellom den katolske kirkes lære og et demokratisk styresett.
Pavevalget
Etter Pius' bortgang i fransk fangenskap i Valence ved Rhône den 28. august 1799 møtte konklavet 30. november. Ifølge en bestemmelse Pius VI hadde gitt i november 1798 skulle det finne sted i den byen der det ved hans død skulle befinne seg det høyeste antallet kardinaler. Det viste seg å være Venezia. Den katolske kirkes 35 kardinaler trådte sammen i benediktinerklosteret San Giorgio på en øy der. Under valget stod de under østerriksk beskyttelse – keiseren bestred dessuten alle utgifter knyttet til pavevalget. Det var til å begynne med hovedsakelig tre kandidater. Prosessen gikk i baklås, fordi flere kandidater ble blokkert ettersom de ikke passet enten det franskvennlige eller det østerrikskvennlige parti. Til å begynne med fikk den avdøde pave Pius VIs protegé, kardinal Bellisomi, en del oppslutning og ble nesten valgt, men en aktiv minoritet blokkerte ham, og det ble gjort kjent at Østerrike hadde et veto klart mot ham. Det østerrikske parti foretrakk klart kardinal Mattei fremfor Bellisomi, men han nådde ikke opp. Deretter ble også den savoiardiske kardinal Gerdil sjaltet ut av et nytt østerriksk veto.
Til slutt ble Chiaramonti foreslått som «nøytral» kandidat, blant annet av kardinal Maury. Etter sterk innsats fra konklavesekretæren, den innflytelsesrike kirkepolitiker og senere kardinal Ercole Consalvi, ble kardinal Chiaramonti valgt den 14. mars 1800. Han tok navnet Pius VII og ble kronet den 21. mars på en heller spesiell måte: protodiakonen, kardinal Doria Pamphilij, måtte benytte en provisorisk tiara (pavekrone) laget av pappmasjé.
Pontifikat
Den 3. juli ankom Pius VII sin nye bispeby, Roma. Kort før hadde det lykkes ham å gjenvinne Kirkestaten, som frem til da hadde vært underlagt dels østerriksk, dels napolitansk kontroll. I august kreerte han Consalvi som kardinal og permanent statssekretær. En annen av hans nærmeste rådgivere var den spanske kardinalen Francisco Antonio de Lorenzana.
Pius VIIs/Consalvis regjering gjorde slutt på skikken med å fremskaffe mat til befolkningen til kontrollerte, lave priser, man innførte frihandel, kontroll med pengeverdien (de pavelige myntslagerier ble innskrenket til to – Roma og Bologna), og ansatte et stort antall lekfolk i regjeringskontorene. Arbeider for byens forskjønnelse kom i gang, gamle monumenter ble restaurert, og muséene ble fylt med statuer funnet under utgravningene som nå kom i gang.
Pavens største bekymring både som kardinal og nå også som pave var franskmennene. Revolusjonsregimet til Napoleon I inngikk et konkordat med Den hellige stol i 1801 som regulerte den franske kirkens forhold til Roma. Etter lange forhandlinger ble dette konkordatet signert den 15. juli 1801, og bragte den franske kamp mot den katolske kirke til opphør.
Konflikten hadde begynt for alvor i 1791 da de revolusjonære ville tvinge den katolske geistlighet til å godkjenne en sivilkonstitusjon som ville gestalte kirken som en statskirke under de revolusjonæres kontroll. Det var kommet til blodige forfølgelser, og den revolusjonære regjeringen forsøkte å ta kontrollen med å utnevne egne biskoper. De pavetro biskoper flyktet i eksil.
Konkordatet av 1801 nyregulerte bispedømmestrukturen i Frankrike og i noen deler av de områder Napoleon hadde erobret. Det erklærte dessuten at «katolisismen er religionen til de fleste franskmenn», men den er ikke en offisiell religion. Frankrike har religionsfrihet. Dette var særlig viktig for jøder og protestanter. (Katolisisme var ikke lenger statens religion, som tidligere, en klausul som de revolusjonære hadde utnyttet til sine formål).
Etter freden i Lunéville i 1801 kompenserte flere tyske fyrster med å bemektige seg flere kirkelige landområder i Tyskland.
Jesuittordenen, som var blitt opphevet i 1773, hadde overvintret i Russland, og i 1801 gjorde paven dette kirkerettslig legalt ved å gjenopprette den formelt der med skrivet "Catholicæ Fidei" [7. mars). I 1804 gjenopprettet han den også for de forente kongedømmene i Sør-Italia.
Den 16. september 1803 ble det også undertegnet et konkordat med Den cisalpinske republikk, men for Det tyske rike kunne konkordatsplanene ikke bringes til noe resultat.
Pavens forsøk på å få Napoleon til å tillate gjenopprettelsen av Kirkestaten førte ikke frem, og innbragte ham bare ydmykelser.
I 1804 ble Pius VII tvunget av Napoleon til å reise til Paris for å krone ham til keiser. Dette bidro til å bygge opp det spenningsfylte forholdet mellom dem. Før han la ut på den lange reisen til Frankrike, hadde han undertegnet en hemmelig, kondisjonell abdikasjon fra paveembedet som skulle tre i kraft dersom Napoleon ikke holdt sitt ord og ikke lot ham vende tilbake til Roma. Ved kroningen i Notre Dame i Paris satte imidlertid Napoleon selv kronen på sitt hode, før han kronet Josephine til keiserinne.
Paven kom ikke tilbake til Roma før 16. mai 1804, og lettet tilkjennegav han for sine kardinaler der altfor optimistiske utsikter til forholdet med Napoleons Frankrike. Keiserens manglende respekt for konkordatet ble imidlertid bare klarere og klarere. Den måten han tilsidesatte kirkens myndighet da han på samme tid tvang gjennom en sivil annullering av ekteskapet hans bror Jérôme hadde inngått med Elizabeth Patterson i Baltimore, var et nytt, tydelig tegn på dette.
I 1806 ble striden opptrappet. Napoleon erklærte at ettersom han var keiser, var paven de facto hans undersått, og at han forventet seg at paven ville gripe inn mot Napoleons motstandere som oppholdt seg i Kirkestaten. Paven protesterte diplomatisk, men tydelig mot begge deler, og unnlot å ta stilling for noen av partene i Napoleonskrigene.
Den 24. mai 1807 kunne Pius VI foreta det som skulle vise seg å bli hans eneste helligkåringer, av Angela Merici, Benedikt maureren, Colette Boylet, Frans Carácciolo og Hyacinta Mariscotti.
I napoleonsk fangenskap
Siden 1808 hadde Napoleons styrker holdt Kirkestaten okkupert. Den 17. mai 1809 forordnet Napoleon at Kirkestaten skulle annekteres og innlemmes i det franske keiserrike. Den 10. juni lot franskmennene under Joachim Murat paveflagget over Castel Sant'Angelo fire; pave Pius VII svarte med å henge opp plakater over hele Roma der hans ekskommunikasjon av Napoleon ble proklamert. Da keiseren fikk høre det, skrev han følgende til Murat:
Natt til 6. juli 1809 ble paven og Pacca arrestert og gitt to timer til å pakke. Før kl. 4 om morgenen ble de ført ut av Roma; paven til Savona og Pacca til Fenestrelle.
Napoleon gjorde sitt ytterste for å hemmeligholde at paven hadde ekskommunisert ham og at han nå var i keiserlig fangenskap - avisene fikk forbud mot å nevne det. Men bannbullen ble smuglet til Lyon og sirkulert i Frankrike av medlemmer av en ny presteorden, lazaristene. At noe var galt, ble videre åpenbart fordi paven nektet å utnevne nye biskoper til 20 bispestoler som etterhvert var blitt vakante. Pius VII meddelte gjennom kardinalene Fesch, Caprara og Maury at så lenge han var i fangenskap kunne han ikke foreta meningsfylte konsultasjoner om hvem som burde utnevnes. Dermed begynte bildet av normale kirke-stat-relasjoner å rakne. Napoleon utnevnte derfor et kirkelig råd (ledet av kardinal Fesch) som skulle foreta de nødvendige disposisjoner, ikke bare i Frankrike, men etterhvert også i Tyskland og Italia.
I 1810 gikk keiseren inn for en ordning der paven skulle gis en rekke æresbevisninger mot at han godkjente de såkalte gallikanske artikler (som gav den franske stat avgjørende myndighet over kirken) og som innebar at Pius VII måtte bo i Paris. Han tvang alle de kardinalene som fremdeles var i Roma, til å begi seg til Frankrike, og fikk også fraktet Vatikanets arkiver til Paris. De 27 kardinaler som etterhvert befant seg i den franske hovedstaden ble forsøkt bestukket og sjarmert, men etter råd fra kardinal Consalvi nektet de å skrive til paven for å få ham til å gi etter.
Napoleons ønske om å skifte ut sin barnløse hustru, gjorde at han ville ha kirken til å erklære ekteskapet med Josephine ugyldig. En slik prosess kunne bare paven åpne for, men paven hadde jo ekskommunisert Napoleon. Trass i massivt påtrykk avviste Pius dette og andre krav, som å innsette nye biskoper i Frankrike så lenge han selv ble holdt i fangenskap. Ved en anledning gikk han til sultestreik.
Napoleon prøvde også gjennom den mer medgjørlige kardinal Cambacérès til å få erkebispedømmet Paris til å ta prosessen. De ville ikke, men ved manipulasjon og en prosess der Napoleons onkel, kardinal Fesch og andre, avla meget tvilsomme vitnesbyrd, ble nullitetsdom felt. Mange kardinaler nektet å overvære Napoleons annet bryllup, med erkehertuginne Marie Louise av Østerrike, og de ble straffet av keiseren med forvisning til forskjellige franske provinsbyer, ved inndragelse av eiendom og forbud mot å bære de røde kardinalsdrakter (de «sorte kardinaler», så kalt fordi de gikk i vanlige presteklær).
Kardinal Maury var en de «røde kardinaler» som hadde valgt å holde seg inne med Napoleon. Napoleon hadde utnevnt ham til erkebiskop av Paris ved keiserlig dekret den 14. oktober 1810 men uten de nødvendige pavelige buller. Maury hadde takket ja til utnevnelsen, men paven beordret ham til å fratre og erklærte alle hans embedshandlinger for ugyldige. Det var imidlertid først etter at Napoleons regime var falt i 1814 at det parisiske domkapitlet avsatte ham.
Restaurasjon og fornyelse etter Napoleons nederlag
Den 7. august 1814 fullførte Pius VII med bullen Sollicitudo omnium ecclesiarum den gjenopprettelsen av jesuittordenen som han hadde innledet tidlig i sitt pontifikat. Dette var bare ett av mange tiltak som bidro til å forsterke den katolske kirkes og pavedømmets stilling, og overvinne de skader som opplysningstidens eksesser hadde påført. Kardinal Consalvi deltok under Wienerkongressen fra september 1814 til juni 1815, og lyktes uten større vanskeligheter i å få Kirkestaten restituert. Bare Avignon og Venaissin forble under Frankrikes kontroll, og en liten stripe land ved Ferrara forble kontrollert av Østerrike, noe Pavestolen protesterte mot. Men stilltiende gav man avkall på å få tilbakeført sekularisert kirkegods, selv om man prinsipielt fordømte denne sekulariseringen i en rekke land som kirkerov.
Pius VII gjennomførte den kirkelige nyordning av Europa med stor tilpasningsdyktighet. Han lot Consalvi også fremforhandle overenskomster med Bayern i 1817, Preussen og fyrstene ved øvre Rhindalen i 1821; Hannover i 1823, Sardinia i 1817 og Begge Sicilier i 1818. Etter langtrukne forhandlinger med kong Ludvig XVIII av Frankrike kunne paven ved bullen «Paternæ Caritatis» den 6. oktober 1822 gjenopprette 30 bispedømmer som var blitt nedlagt av de revolusjonæres sivilkonstitusjon for kleresiet under den franske revolusjon. Han anerkjente de nye søramerikanske republikker som hadde løsrevet seg fra Spania.
I 1817 hadde paven reorganisert den såkalte Propagandakongregasjonen, det sentralkirkelige organ som dirigerte det meste av den katolske misjonsvirksomhet. Han reorganiserte de pavelige misjonsselskaper og oppfordret ordenssamfunnene til å fornye seg.
Den 15. august 1814 fordømte kardinalene Pacca og Consalvi de hemmelige selskaper, blant annet frimureriet og det italienske hemmelige selskap carbonariene. Dette var i pavens ånd, senere sendte han i eget navn ut den apostoliske konstitusjon Ecclesiam a Jesu Christo (13. september 1821) mot frimurerne og mot carbonariene, som han betraktet som hvis ikke en avlegger, så «sikkert en etterligning av frimurerselskapene». Den antiklerikalt pregede revolusjon som brøt ut i Spania i 1820 skulle volde Pavestolen stor bekymring, hadde fått sterk tilslutning fra carbonariene i Napoli. Dette var et problem som i det vesentlige fikk gå i arv til den påfølgende pave.
Under Pius VIIs pontifikat ble Roma et yndet tilholdssted for europeiske kunstnere. Nevnes kan venetianeren Canova, dansken Thorvaldsen og tyskerne Overbeck, Pforr, Schadow, Veit og von Cornelius. Pius VII forøket Vatikanbiblioteket med mange manuskripter og trykte verker, gjenåpnet det engelske, det skotske og det tyske kolleg, og etablerte nye lærestoler ved Collegio Romano.
Død og gravlegging
Den 6. juli 1823 falt Pius VII i sin leilighet og brakk lårbenet. Han måtte ta til sengen, som han aldri skulle reise seg fra. Under sykeleiet brant den romerske Paulusbasilikaen utenfor murene ned til grunnen, men en melding om dette forskånet man ham for.
Pius VI døde den 20. august 1823 i Roma, i nærvær av kardinal Consalvi, som selv skulle dø litt senere. Pavens levninger ble fremsynt og gravlagt i Peterskirken. Hans gravmæle (fra 1831) i Peterskirken er utført av den lutherske maleren og billedhuggeren Bertel Thorvaldsen.
Brattvåg Idrettslag
Brattvåg Idrettslag (stiftet i 1940) er en idrettsklubb fra Brattvåg i Ålesund kommune i Møre og Romsdal. Det som blir lagt mest vekt på i klubben er fotball. I 2018 spiller Brattvåg i PostNord-ligaen (2. divisjon).
NM
Brattvåg har også vært med i NM, de kom seg til andre runde i 2004 etter å ha slått ut Hareid 3-0. Målskårer i den kampen var Martin Sundnes og Thomas Roald, Martin skåret to mål. Kampen mot Hareid var spilt den 16. april. Brattvåg tapte i andre runde mot Træff 6-1, kampen var den 28. april.
NM kamper 2009 Med Rune Ulvestad og Karl Oskar Fjørtoft som trenere fra 2017. At de slo Molde FK med 1–0 i 2. runde av Norgesmesterskapet i fotball for menn 2018 kom som en cupbombe. Men så ble det tilskuerrekord på 2 083 i 3. runde da de tapte 0–1 for Rosenborg BK.
1946 og 1947
I 1946 startet kampen om å bli medlem av fotballkretsen. Kravene for dette var å ha bane av minstemål på 90 x 60 meter. Dette mangla det en god grann på straks etter krigen og en så det som et stort handicap å ikke komme seg med i kretsen allerede i 1946. En solid dugnadsaktivitet ble startet opp, og allerede påfølgende år ble flere kamper spilt på stadion, som framledes manglet rette størrelsen. Arbeidet var en blanding mellom pliktarbeid og dugnad der en kunne bli strøket av medlemslista om en ikke stilte opp. Banen ble samme året utleid til Fjørtoft Turn- og Idrottslag som spilte sine kretskamper der. I 1947 spilte Brattvåg hele 13 fotballkamper. Treningene tok til i mai etter en kald vinter, banen var ikke spesielt gode på grunn av isen som hadde vært den vinteren og ising på banen kom av at turbinrøra lekket veldig mye på vinterstid. «Oppmøte på treningene hadde vært delvis bra, spesielt blant de yngste» ble det skrevet i en protokoll. De 13 kampene de spilte gikk slik:
Samme året (1947) var det ellers avholdt 1 skøyteløp, 2 skirenn, 2 håndballkamper og 2 utøvere fullførte merketaking.
Sentralanlegg i fotball allerede i 1947
Den største utfordringen de hadde i 1947 var å få banen stor nok slik at de kunne melde seg inn i fotballkretsen. De nådde ikke målet i 1947 men siden den gang har de hatt både verktøy, skinner, traller og steinbukk. Arbeidet vært ikke lagt ned. Brattvågarene nektet å gi opp de fortsatte arbeidet og var fast bestemt på at Brattvåg IL skulle ha et sentralt liggende anlegg i kommunen. Den viktigste jobben var å få på plass målene på banen så alt skulle bli godkjent av fotballkretsen, men at overflaten på banen var svært dårlig skulle ikke komme i andre rekke.
Mini-cup
Brattvåg IL arrangerer vært år en turnering for de som er 12 år og mindre, de lagene/klubbene som inviteres er i området eller i nærheten av Haram. Cupen kalles Mini-cup fordi det er bare de som er 12 år og yngre som deltar som spillere. Mini-cup er en fotballfest for de som er mindre og ikke har mulighet til å vøre med på Norway cup.
Banene
Det finest tre baner i Brattvåg, en kunstgressbane og to gressbaner, den ene har løpebane og blir brukt som oftest av ungdomsskolen i Brattvåg når de arrangerer idrettsdag for skolen. Den andre gressbanen er laget for de som er mindre, det vil si 12 år og yngre. Den er ca. 30 m lang og ca. 10 m bred.
The Two Roses
The Two Roses er en amerikansk stumfilm fra 1910.
Handling
Tony Prolo, en fattig arbeider, lever relativt lykkelig til tross for sin fattigdom. Han bor sammen med sin kone og deres barn, som er oppkalt etter faren sin. Tony er ansatt sammen med andre arbeidere med å bygge en ny jernbane. Men sønnen, lille Tony, krysser veien endag, og legger ikke merke til at en stor bil som nærmer seg - og han blir truffet av bilen. Mr. Sears, eieren av kjøretøyet, forsøker deretter å hjelpe gutten og trøste faren.
Men arbeideren avviser den velstående mannens sympati. Han tar med seg barnet, og bærer det hjem. Kort tid senere mottar Mr. Sears et brev signert av "Black Hand" som krever 10 000 dollar etter trafikk-ulykken. Han skal gi pengene til en mann som skal møte ham på et bestemt gatehjørne, og som skal bære en hvit rose. Sears tar brevet til politiet, og en felle blir lagt for Black Hand.
I mellomtiden stopper Tony, som nylig har vært innom en lege, hos en blomster-selger for å kjøpe en hvit rose til sin lidende sønn - som er lidenskapelig glad i blomster. Uheldigvis for ham passerer Tony nøyaktig det samme gate-hjørnet som Black Hand skal vente ved, og politiet tror at Tony er mannen de er på jakt etter.
Skyline
Skyline (anglisisme, uttales /'skaɪlaɪn/) er den kunstige horisonten som skapes av en bys bebyggelse og består av bygningenes konturer. Dersom byen har skyskrapere vil disse som oftest være et avgjørende element i byens siluett. Ettersom to byers siluetter ikke er like, kan en si at byens siluett er et slags fingeravtrykk for en by.
Norske Drosjeeieres Felleskjøp
Norske Drosjeeieres Felleskjøp var en organisasjon som søkte å standardisere innkjøpet av biler for Norges Drosjeeierforbund. Den ble stiftet i 1932.
I 1935 var det registrert 4 155 drosjebiler i landet, av cirka 32 000 personbiler. Andelen drosjer var mye høyere enn i 1995, hvor tallene var henholdsvis 32 000 og 1,6 millioner.
Førkrigstiden
Chevroletsatsingen ble aldri noen suksess, og i 1939 ble et arbeidsutvalg enig om å foreslå følgende merker: Chevrolet, Dodge, Ford og Plymouth. Dette vedtaket fikk heller ikke noen større praktisk betydning.
Felleskjøpet prøvde seg med avtaler som forhandler, først med Volvo og senere med Hupmobile, uten at det ble noen stor suksess. I 1939 var det Ford sin tur, men dette møtte motbør fra de andre Ford-importørene. De ville ikke miste salget, og bare ble sittende igjen med service-avtaler. Krigsutbruddet i 1940 punkterte videre jobbing med avtalen allikevel, og i 1945 så var stillingen fremdeles like låst mot Ford-forhandlerne.
Gunhild Tømmerås
Gunhild Tømmerås (født 1970) er en norsk folkemusiker (hardingfele, fele og kveding) fra Birkenes i Aust-Agder. Hun har vunnet Landskappleiken i kveding fire ganger. Sammen med Vidar Lande vant hun Spellemannprisen 2004 i klassen folkemusikk/gammaldans for albumet Sordølen – Slåtter og Slåttestev fra Setesdal. Hun har vunnet kongepokalen for vokal folkemusikk.
Östergötlands län
Östergötlands län er et län på sørøstkysten av Sverige. Det grenser til Kalmar län, Jönköpings län, Västra Götalands län, Örebro län og Södermanlands län.
Landskap
Landskapet Östergötland omfatter omtrent hele dagens Östergötlands län.
Administrasjon
Hovedoppgavene for lensadministrasjonen er å utføre de oppgavene gitt av Riksdagen og den svenske regjeringen, å koordinere og oppmuntre til fylkets økonomiske vekst og ivareta rettssikkerheten.
Tettsteder
De største tettstedene i lenet ifølge Statistiska centralbyrån 2010:
Administrasjonssenteret er med fet skrift
Brakke
Brakke er et lettbygd hus, ofte satt opp midlertidig med tanke på losji av mennesker, ofte soldater eller et mannskap av arbeidsmenn eller -kvinner, ofte med bygningsmetoder som gjør konstruksjonen rask å reise, eller mobil. Brakker er gjerne laget av standardiserte elementer eller etter standardiserte tegninger og kan derfor bygges raskt og gjerne også flyttes. Brakker er brukt i fange- og konsentrasjonsleirer, til innkvartering av soldater (til forskjell fra kaserner som er mer varige konstruksjoner) og også i forbindelse med bygg- og anleggsarbeider som går over en viss tid. Videre er brakker brukt som nødboliger og som sykehus osv. etter forskjellige katastofer.
På samme måte som et vanlig hus kjennetegnes brakken av sine fire vegger, samt av taket som ligger ovenfor og holder regnet borte. Men i motsetning til et alminnelig hus, som varierer i byggemateriale og antall etasjer, består nesten alltid brakken utelukkende av én etasje og er ofte bygget i tre. Moderne brakker brukes ofte for å konstruere brakkerigger og kan da bestå av flere etasjer med egne seksjoner for forpleining og kontorer. Brakker for spesielle anvendelser kan også være konstruert i metall og følge standarder for industricontainere.
T. Knudsen Karosserifabrikk
T. Knudsen Karosserifabrikk (tidl. T. Knudsens Vognfabrikk) var en norsk produsent av busskarosserier. Den ble startet opp av Tobias Knudsen sent på 1800-tallet. Fabrikken lå i Kvadraturen i Kristiansand og produserte i starten bare hestekarjoler. Etter hvert overtok hans sønn, Trygve Knudsen, som innså at fremtiden lå i motoriserte vogner, og produksjonen resulterte i et betydelig antall busser. Etterhvert ble fabrikken overtatt av hans sønn igjen, Torleif Knudsen, frem til den ble avviklet i 1971. Fabrikken holdt til i det øverste kvartalet i Kirkegata, men flyttet til Dronningens gate hvor det ble reist en fabrikkbygning. De siste årene holdt fabrikken til i en større fabrikkbygning i Østre Strandgate 84 ved Otras bredd.
Brakke
Tyskerbrakker
Andre verdenskrig skapte et spesielt stort behov for brakker; dels på grunn av akutt behov for midlertidige boliger til alle som ble husløse etter tyskernes terrorbombing av norske byer og tettsteder våren 1940. Den tyske okkupasjonsmakten skulle også skaffe husrom til sine 300 000 soldater. En stor del av disse ble innlosjert i brakker som ble omtalt som tyskerbrakker. Mange av disse tyskerbrakkene ble etter 1945 overtatt av nordmenn.
T. Knudsen Karosserifabrikk
Den siste perioden i fabrikkens historie var preget av leveringer til svenske busselskap på grunn av overgangen på Dagen H fra venstre- til høyrekjøring som skjedde i 1967. Busser til Sverige var da utstyrt med dører på høyre side i tillegg til midlertidig dør på venstre side.
Brakke
Brakker for anleggsrigger
Anleggsbrakker i bygge- og anleggsnæringen følger ofte tilnærmet standardiserte mål slik at de kan stables i brakkerigger slik at de får liten grunnflate. Innvendig blir det gjerne lagd en langsgående gang i riggens lengde, med kontorer og sovealkover til hver side, eller en tilsvarende gangbro blir lagd på utsiden. Slike utvendige gangbroer er vanligst på brakkerigger for forpleining da hver enkelt brakke fremstår som en selvstendig boenhet, om enn med noen delte fasiliteter. Det er ofte egne moduler i slike brakkerigger for kjøkken, toalett og dusj.
T. Knudsen Karosserifabrikk
Andre detaljer om bedriften er lite kjent.
Axel Oxenstierna
Axel Gustafsson Oxenstierna (født 1583, død 1654) var en svensk statsmann. Da Gustav II Adolf besteg den svenske tronen, ble Oxenstierna gjort til rikskansler. I 1612 ledet han den svenske delegasjonen ved fredsforhandlingene i Knäred og inngikk fredsavtalen den 18. januar 1613.
Etter kongens død og under dronning Kristinas formynderregjering var Oxenstierna Sveriges faktiske regent. På hans initiativ ble det svenske postverket grunnlagt i 1636.
Oxenstierna var både lagmann i Norrland og generalguvernør i Preussen, arvelige titler som hans sønn – rikskansler Erik Axelsson Oxenstierna – senere arvet.
Axel Oxenstierna hadde i alt 11 barn.
Alex Nimely
Alex Tchuimeni-Nimely (født 11. mai 1991) er en engelsk-liberisk fotballspiller. Han var spiller i Stabæk Fotball i noen få måneder i 2017.
Klubbkarriere
Han begynte sin profesjonelle karriere som fotballspiller i klubbene Mighty Barrolle og Cotonsport Garoua. I desember 2007 gikk han på prøvespill med Manchester City. Under prøvespilte imponerte Nimely stort og den 16. januar 2008 signerte Nimely en fire-års kontrakt med Manchester City. Nimely hjalp umiddelbart City sitt juniorlag med å vinne FA Youth Cup i 2008. Etter å ha imponert på juniorlaget fikk Nimely muligheten på A-laget, og han gjorde sin debut som innbytter mot Burnley FC den 3. april 2010. Nimely ble sett på et stort talent, og klubben viste dette ved å signere en ny kontrakt med måneden etter debuten. Nimely spilte fra start under Manchester City kamp mot Juventus i UEFA Europa League 16. desember 2010, og kampen endte 1-1.
17 september 2011 signerte Nimely en 3-måneders låneavtale med Football League Championship laget Middlesbrough. I januar 2012 signerte Nimely en ny låneavtale med Coventry City, og treneren Andy Thorn så på Nimely som et stort talent. I Januar 2013 signerte Nimely en låneavtale med Crystal Palace, og treneren Ian Holloway sa at han hadde beundret Nimely lenge.
Etter tiden i City signerte Nimely en kontrakt med Port Vale i november i 2014. Nimely spilte der til mai 2015.
Relasjonsmodellen
Relasjonsmodellen for databaseadministrasjon er en modell basert på predikatlogikk og mengdelære. Den ble utformet og foreslått i 1969 av Edgar F. Codd med det mål å unngå nødvendigheten av å skrive dataprogrammer for å uttrykke databasespørringer og opprettholde integritetsbeskrankninger i databasen.
Alex Nimely
Klubbkarriere
I Januar 2016 dro Nimely med den rumenske klubben Poli Timisoara til Kypros, der de spilte en turnering mot lag fra blant annet Kypros og Russland. Etter å ha scoret 4 mål på 5 kamper i denne turneringen, signerte Nimely med laget i februar 2016. Etter å ha spilt 10 kamper for Poli Timisoara og scoret 3 mål, ble Nimely plukket opp av den rumenske storklubben Viitorul Constanta i juli 2016. Der ble Nimely en av lagets viktigste spillere og bidragsytere, og ble ansett som en av hovedgrunnene til at klubben per mars 2017 ledet den rumenske toppligaen.
Før starten av den norske 2017-sesongen tegnet Nimely kontrakt med Stabæk Fotball. Allerede i slutten av juli 2017 ble imidlertid klubben og han enige om å avslutte ansettelsesforholdet med umiddelbar virkning.
Acanthoctenidae
Acanthoctenidae er en gruppe (familie) av edderkopper som tilhører undergruppen Entelegynae i gruppen Araneomorphae. Gruppen omfatter fire slekter som nå vanligvis føres til familien Ctenidae.
Utseende
Små til middelsstore (opptil 15 mm) edderkopper.
Henrik Grevenor
Henrik Gustav Rønneberg Grevenor (født 27. mai 1896 i Stavanger, død 3. september 1937 i Oslo) var en norsk kunstprofessor.
Etter examen artium ved Kongsgård skole i Stavanger i 1914 arbeidet han en tid i hjembyens bibliotek, før han i 1916 ble assistent ved Oldsaksamlingen ved Universitetet i Oslo, forfremmet til amanuensis 1918. Fra 1917 var han også ved Universitetets etnografiske museum. Ved Norsk Folkemuseum begynte han i 1920 og laget flere utstillinger av gjenstander i hans avhandling om gammel kunst på landet. Fra 1928 var han underbestyrer ved Kunstindustrimuseet. Foreleser ved Universitetet i Oslo var han også, da i faget kunsthistorie. Senere ble det mye om tysk kunst.
Han var sønn av Gustav Andreas Michaelsen og Karin Rønneberg. I 1919 giftet han seg med den tyskfødte dansepedagogen Inga Jacobi (1891–1937) som døde i Tyskland samme året som han selv.
Monsen
Monsen er et vanlig etternavn i Norge. Per januar 2020 var det 2,664 med etternavnet Monsen i Norge.
Jacob Andreas Lunddahl
Jacob Andreas Lunddahl (født 19. september 1807 i Maribo, død 20. november 1888 i København) var en dansk embedsmann og medlem av det danske Folketinget for Færøyene fra 1866 til 1869.
Han vokste opp på Lolland som sønn av amtsforvalter og kammerråd Hans Jacobsen Lunddahl. Etter artium i Nykøbing Falster i 1824 studerte han til grad av cand.jur. ved Københavns Universitet. Deretter ble han ansatt ved Rentekammeret, hvor han i 1836 ble fullmektig. I 1837 ble han utnevnt til landfogd på Færøyene, den øverste politimyndigheten på øyene. Fra 1852 til han avgikk med pensjon i 1864, var han byskriver i Faaborg og herredsskriver i Sallinge. Han var aldri gift, men fikk datteren Marie Andrea Lunddahl utenfor ekteskap i 1844 og adopterte henne i 1846.
Ved de første folketings- og landstingsvalgene på Færøyene i 1851 stilte Lunddahl som kandidat mot Niels Christopher Winther og Johan Hendrik Weihe, men tapte knepent for dem begge. Lunddahl ble regnet for å være en moderat liberaler, men i denne sammenheng fremfor alt embedsmannsstandens kandidat. Etter at han hadde flyttet derfra, var Lunddahl folketingsmann for Færøyene fra 1866 til 1869. Han utgav også et par skrifter om Færøyenes landbruk og økonomi for øvrig.
Lunddahl ble tildelt ærestittelen kammerråd i 1847, og justisråd ved sin avskjed i 1864.
Stola
En stola er et farget, 8–12 cm bredt bånd som prester bærer over skuldrene slik at stolastolpene henger rett ned.
Pølsehorn (matrett)
Pølsehorn er et innbakt stykke pølse. Deigen kan dekke hele pølsen, men kan også vikles omkring pølsen slik at pølsen kan sees i begge ender. Brøddeigen vikles om pølsen, før pølsen og deigen bakes sammen. Det anvendes normalt en lett søtlig gjærdeig av hvetemel, men andre versjoner kjennes også. Det finnes for eksempel oppskrifter med grovere brød enn hvetebrødet. Det er eksempelvis oppskrifter som bruker grahamsmel, havregryn, og i stedet for pølser av svinekjøtt kan andre pølser også brukes, for eksempel kyllingpølser eller vegetariske pølser, som et alternativ til det tradisjonelle pølsehornet.
Stola
Stolaen (latin orariet) var opprinnelig en duk til å legge på venstre skulder og som ble brukt til å tørke svette med. Da keiser Konstantin gjorde biskopene til embetsmenn rundt år 320, ble de utstyrt med en keiserlig embetsdrakt der det fine orariet hørte med. Den opprinnelige bruken ble glemt. Men i ettertid fikk stolaen, som mange andre liturgiske klær, en ny symbolsk betydning; stolaen skulle minne prestene om at de skulle være som den gode hyrden som gir livet sitt for sauene. I dag ser prestene stolaen som et tegn på at bæreren innehar «Ordets embete». Ved ordinasjon blir en rød stola lagt på skuldrene til presten som blir ordinert.
Pølsehorn (matrett)
Historie
Pølsehorn er alminnelig i flere deler av verden, men lages på ulik måte. I Asia brukes kyllingpølser, mens det i eksempelvis Danmark brukes pølser med svinekjøtt.
Stola
Stolaen blir brukt i de fire liturgiske fargene hvitt, grønt, rødt og fiolett. Stolaen skal ha et kors i nakken, dessuten kan den ha enkle symboler nede ved én av eller begge stolpene. Lengden på prestestolaen skal være slik at stolpene rekker godt nedpå leggen.
Pølsehorn (matrett)
Danmark
Pølsehorn er en velkjent rett i Danmark og er særlig populært i barnebursdager og i barns matpakker. Man kan også kjøpe et slags pølsehorn som fastfood.
Stola
Det er også utarbeidet stola for diakoner, kateketer og kantorer. Disse bærer stolaen på skrå.
Pølsehorn (matrett)
Konflikter pga. svinekjøtt i pølsehorn
Bruken av svinekjøtt har til tider gitt anledning til konflikter og debatt, da pølsehorn med svinekjøttpølser er populært til barnebursdager og muslimske barn ikke skal spise svinekjøtt på grunn av deres religion. En mor hadde invitert hele klassen i barnebursdag og hadde skrevet til moren til et muslimsk barn at de ville få pølsehorn med svinekjøtt, og at det kanskje var best at barnet tok med sin egen mat. Det ble moren til det muslimske barn fortørnet over og startet en debatt. Hun hadde foreslått at de laget pølsehorn med kyllingkjøtt, som alle barna kunne spise.
Storbritannia
Det vites ikke sikkert når pølsebrød ble alminnelig i Storbritannia, men man vet at arbeidere i England spiste pølsebrød på 1600-tallet, da det var lett å ta med seg og var en god måte å få et hurtig og nærende måltid mat. De første skriftlige kilder i England med en oppskrift på det som på engelsk kalles "pigs in blankets" er Betty Crockers bok Cooking for Kids fra 1957.
Ole Bae
Ole Bae (født 18. august 1902 i Bremsnes på Nordmøre, død 28. september 1972 i Namsos) var en norsk embedsmann. Han var fylkesmann i Nord-Trøndelag fra 1964 til 1972.
Pølsehorn (matrett)
Pølsehorn - pigs in a blanket i USA
I USA brukes begrepet pigs in a blanket typisk om hotdogpølser i croissanter, men brukes også om wienerpølser eller coctailpølser pakket inn i kjeksdeig, pannekaker eller croissantdeig og bakes. Deigen kan være hjemmelaget, men det er mer alminnelig å bruke deig fra boks.
Ole Bae
Bae hadde utdannelse fra handelsgymnas 1921, og var ansatt ved fylkesmannsembetet fra 1926, etter to år ved Finnmark fylkesmannsembete og en tids opphold i Spania. Han er en av få norske fylkesmenn som ikke hatt politisk bakgrunn fra storting eller regjering; Bae ble forfremmet fra stillingen som assisterende fylkesmann, eller «fylkeskontorsjef» som var datidens tittel. Han ble fylkeskontorsjef i 1945.
Pølsehorn (matrett)
Klobasnek
En klobasnek (flertallsform: klobasniky) er et pølsehorn av tsjekkisk opprinnelse. En klobasnek menes ofte å være en variasjon kolach (koláče), men de fleste tsjekkere skiller mellom den kjennsgjerning at kolache kun er fylte med fyll som ikke består av kjøtt. Kolache kom til USA med tsjekkiske immigranter, mens klobasniky først ble laget av tsjekkere som bosatte seg i Texas.
Ole Bae
Under annen verdenskrigs siste tid var Bae, etter bestemmelse fra Hjemmefrontens ledelse, «illegal fylkesmann i Nord-Trøndelag» etter Håkon Fives død i 1944. Bae samarbeidet også med den konstituerte fylkesmannen Bent Berger fra mai til desember 1945.
Pølsehorn (matrett)
Klobasnek
Klobasniky ligner pølsehorn (i USA kalt pigs in a blanket) men innpakkes i kolachdeig. Tradisjonelt ble klobasniky kun fylt med pølser, men etter at de er blitt en populær rett i USA, er andre ingredienser tilføyet, for eksempel skinke, ost og pepperfrukt som brukes sammen med eller istedenfor pølse.
Ole Bae
Han var sønn av lærer, klokker og sparebankkasserer Jakob Bae og hustru Anna Fladvad. Blant hans søsken var stortingsrepresentant og sparebankdirektør Ivar Bae i Kristiansund.
Karin Krog
Fra 1962 hadde hun sin egen gruppe, men samarbeidet også med Frode Thingnæs' kvintett og Egil Kapstads trio. I 1964 ga hun ut sitt første soloalbum, By Myself. I 1965 var hun med på å danne den viktige, men kortlivede, musikerorganisasjonen Norsk Jazzforum, hvor hun blant annet var leder.
I 1969 begynte hun å studere sang hos Ivo Knecevic. I de følgende årene samarbeidet hun med en rekke kjente nasjonale og internasjonale musikere, som Jon Christensen, Niels-Henning Ørsted Pedersen, Kenny Drew, Don Ellis, Archie Shepp, John Surman, Red Mitchell og Bengt Hallberg.
Hun har mottatt en rekke priser, blannt annet Buddyprisen, Radka Toneff Minnepris og Spellemannprisen fire ganger. Hun er også ridder av 1. klasse av St. Olavs Orden (2005).
Hun var gift med programsekretær og jazzhistoriker Johs. Bergh fra 1957 til han døde i 2001. De har to barn, Cathrine Bergh og Dot Elisabeth Bergh. Hun er oldebarn av musiker/komponist Anders Heyerdahl.