cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Vostok-romskipet
Konstruksjon
Betegnelsen «Vostok» ble i begynnelsen brukt om både prototypen, det bemannede romfartøyet og rekognoseringssatellitten, Vostok-1 om prototypen, Vostok-2 om rekognoseringssatellitten og Vostok-3 om romfartøyet. Etter Gagarins retur ble det besluttet å bruke navnet Zenit, som på norsk betyr senit, om rekognoseringssatellitten. På utsiden var det ganske likt Vostok-romfartøyet. Den første Zenit-satellitten ble skutt opp den 11. november 1961.
Satellitter fra Zenit-programmet ble skutt opp fram til 7. juni 1994. Vostok- og Voskhod-programmene var da allerede avsluttet. Fra Zenit-programmet var det utviklet andre programmer omkring bruk av satellitter med tilbakevendingsseksjon for vitenskapelige eksperimenter i vektløshet som Foton, Bion, Resurs og Efir, samt Energia. Den siste satellitten basert på designet som produserte Vostok romfartøyet var Foton-3M, som ble skutt opp den 14. september 2007, og som vendte tilbake til jordoverflaten med lasten 26. september samme år. I tillegg til 13 Vostok-romfartøyer og 5 Voskhod-romfartøyer, ble 509 Zenit-satellitter og 97 andre satellitter skutt opp mellom 1960 og 2007, alle med den samme grunnleggende konstruksjonen.
Vostok 1-romfartøyet med øverste trinn var 7,35 meter lang med en vekt på 6,17 tonn, men etter frakoblingen hadde den en vekt på cirka 4,73 tonn, en lengde på 4,40 meter, samt en diameter på 2,43 meter.
Prøveferder
Den første prøveoppskytningen med Vostok-1 prototypen som fikk betegnelse «Sputnik 4» eller «Korabl-Sputnik 1» ble gjort den 15. mai 1960 med en dukke om bord i tilbakevendingsseksjonen. Med en Vostok-L bærerakett ble Vostok-1KP sendt i omløp, men den var ikke annet enn en satellitt uten varmeskjold. Styringssystemet fungerte ikke riktig, og ble satt i større høyde enn tiltenkt. Dermed var romferden mislykket. Det andre Vostok-1 gikk tapt den 28. juli det samme året med de første levende passasjerene, hundene Chaika og Lisichka, under en mislykket oppskytning. Det ble tilsammen gjennomført syv prøveferder fra 15. mai 1960 til 25. mars 1961. To av prøveferdene fikk ikke numre ettersom disse var mislykkede oppskytninger.
Avslutningen på programmet
Vostok-programmet skulle fortsette fram til 1966 med syv nye Vostok-romfartøyer fra Vostok 7 til Vostok 13, men ble kansellert i forbindelse med utviklingen av Voskhod-programmet våren 1964. Dessuten hadde man også Sojuz-programmet, som begynte i 1963 etter at Koroljov godkjente designet som skulle bli den neste generasjon bemannede romskip for det sovjetiske romfartsprogrammet.
Som et resultat av romkappløpet ønsket Khrusjtsjov et romfartøy med tre kosmonauter som svar på tomannsromfartøyet Gemini fra USA. Som en nødløsning valgte Koroljov å bygge Vostok-romfartøyet til Voskhod-romfartøyet til tross for den større risikoen. Med bedre landingsfallskjermer montert med bremsemotorer kunne kosmonauter bli værende i kapselen helt ned til bakken. Med mindre endringer på utsiden minner Voskhod-romfartøyene om Vostok-romfartøyer med form og ytre mål. Fem romfartøyer av denne typen ble skutt opp, hvorav to bemannede, i 1964-1966. Fire romfartøyer som var under planlegging, Voskhod-3 til Voskhod-6, ble kansellert.
Deretter var det bare Zenit-programmet som fortsatte produksjonen av designet som hadde sitt utgangspunkt i Objekt OD-2. Tilsammen var 509 rekognoseringssatellitter med fotografiutstyr skutt opp fram til 1994. Tilbakevendingsseksjonen kunne ha en satellitt som nyttelast, som dermed kunne gjennomføre et antall omløp i vektløshet før returen til jordoverflaten. Dermed ble designet, med mindre endringer, tatt i bruk for vitenskapelige eksperimenter og undersøkelser, blant annet innenfor materialvitenskap. 97 satellitter var skutt opp fram til den 14. september 2007, over 47 år etter det første romfartøyet med den samme konstruksjonen var skutt opp. Disse var delt i ulike programmer, Foton med 15 oppskytninger, Bion med 11 oppskytninger, Resurs med 67 oppskytninger, Efir med to oppskytninger og Energia med to oppskytninger.
Den siste satellitten som hadde sine aner i Vostok-romskipet er Foton M-3 som ble skutt opp den 14. september 2007 med en vekt på 6,5 tonn. Flere prosjekter har vært vurdert gjennom tiårene omkring en fortsettelse av Vostok-romskipet som ubemannede romfartøyer. Sentralt i disse var den sfæriske tilbakevendingsseksjonen. Over 600 romfartøyer som hadde sitt opphav i Koroljovs «Objekt OD-2» hadde blitt skutt opp i verdensrommet i en tidsperiode på 47 år, hvorav åtte bemannede romfartøyer fra 1961 til 1965.
ISO 3166-2
ISO 3166-2 er den andre delen av ISO 3166-standarden, og ivaretar kodingen av underinndeling av land. Hensikten med de to standardene er å etablere en verdensomfattende av korte betegnelser som kan brukes på etiketter, containere etc. Det finnes om lag 3 700 enheter av denne koden.
ISO 3166-2-koder består av to deler som er bundet sammen med en bindestrek («-»). Den første delen er ISO 3166-1 alfa-2-elementet, og den andre delen er ett til tre tegn bestående av tall og/eller bokstaver.
Endringer
ISO 3166/MA (vedlikeholdsbyrået for ISO 3166) oppdaterer ISO 3166-2 når det er nødvendig ved å kunngjøre endringer i nyhetsbrev som oppdaterer den gjeldende standarden, og utgir nye utgaver som inneholder sammendrag av alle endringer i nyhetsbrev. Endringer i ISO 3166-2 består for det meste av endringer av stavemåte, tillegg og sletting av underinndelinger og endring av administrative strukturer.
Peter Carl Fabergé
Peter Carl Fabergé født Carl Gustavovich Fabergé (russisk: Петер Карл Фаберже; født, død 24. september 1920) var en russisk juvelér. Han er best kjent for Fabergéeggene, påskeeggene han laget av edle metaller og edelstener.
Bakgrunn
Han ble født i St. Petersburg av juveléren Gustav Fabergé og hans danske kone Charlotte Jungstedt. Gustav Fabergés fars familie var hugenotter som flyktet fra sitt hjem i Frankrike etter tilbakekallelsen av ediktet i Nantes. De flyktet først til Tyskland og deretter, rundt 1800, til Livland som den gang var en del av Russland.
Peter Carl Fabergé begynte sin utdannelse ved St. Annes Gymnasium, den tyske skolen i St. Petersburg. I 1860 flyttet familien igjen, denne gangen til Dresden. Kort tid etter dette dro Carl på studietur til Frankfurt am Main, hvor han lærte seg juvelérkunsten.
Juvelér
I 1864 returnerte han til St. Petersburg hvor han begynte å jobbe med sin far. Han tok over ledelsen i farens bedrift i 1872.
Carl og hans yngre bror Agaton var en sensasjon på den Pan-russiske utstillingen i 1882, og tre år senere utnvnte tsar Aleksander III ham til offisiell hoffleverandør, som en belønning for at han laget et fantastisk påskeegg tsaren kunne gi til sin kone. Etter dette laget Fabergé ett egg hvert år tsaren kunne gi til sin tsarina Maria. Tsar Nikolaj II bestilte to egg i året, ett til sin mor og ett til sin kone Alexandra. Dette pågikk fra 1895 til 1916. Og Fabergé laget mer enn bare egg, i 1896 produserte selskapet hans alle gavene gitt under kroningsseremonien for Nikolaj II.
I 1897 utnevnte det svenske hoffet Fabergé til hoffgullsmed og i 1900 representerte hans arbeider Russland på verdensutstillingen i Paris. Han ble Tsarens hoffgullsmed i 1910. Fabergés selskap var det største i Russland med 500 ansatte og avdelinger i St. Petersburg, Moskva, Odessa, Kiev og London. Flesteparten av Fabergés ansatte i St. Petersburg var finske arbeidere og det var de som lagde de berømte Fabergéeggene. Selskapet hans produserte rundt 150 000 objekter mellom 1882 og 1917.
Etter å ha bodd en stund på Bellevue Hotel i Lausanne i Sveits, døde han og ble gravlagt på Cimetière du Grand Jas i Cannes i Frankrike. Der ligger han ved siden av sin kone Augusta.
Fabergé hadde fem sønner: Eugéne (1874–1960), Agathon (1876–1951), Alexander (1877–1952), Nicholai (1881–1883) og Nicholas (1884–1939). To av dem, Eugené Fabergé og Alexander Fabergé grunnla en etterfølger til Fabergé Co.; dette selskapet eies idag av juveléren Victor Mayer.
En annen etterkommer, Theo (sønn av Nicolas og Carl Fabergés barnebarn) og hans datter Sarah har utviklet nye design og har som uttalt mål å bevare Fabergés navn ved å lage like vakre objekter som Carl Fabergé. De åpnet en liten butikk i St. Petersburg i 2003, og i 2005 ble det åpnet en ny butikk på den røde plass i Moskva.
August Fager
August Oliver Fager (født 25. september 1881, død november 1967) var en amerikansk sportsutøver som deltok i de olympiske leker 1924 i Paris. Studenroth vant en olympisk sølvmedalje i friidrett under OL 1924 i Paris. Han var med på det amerikanske laget som kom på andreplass i lagkonkurransen i terrengløp bak Finland. De andre på laget var Earl Johnson og Arthur Studenroth.
Setting
Setting er en gammel volumenhet som har vært i bruk over hele Skandinavia, også i Norge. Settingen ble inndelt i 4 skrull og tilsvarte ⅛ helgd eller 1/12 sålder, tilsvarende 12,15 liter. Volumet kan imidlertid ha variert gjennom tiden, herunder også lokale variasjoner.
São Sebastião do Anta
São Sebastião do Anta er en kommune i delstaten Minas Gerais i sørøstregionen av Brasil.
Larry Holmes vs. Ken Norton
Larry Holmes vs. Ken Norton var en boksekamp arrangert i Las Vegas den 8. juni 1978.
før kampen
Norton hadde allerede møtt Ali tre ganger, en serie Ali ledet 2-1, men mange mente at Norton burde hatt seieren i deres tredje møte i 1976. Ali innrømte mange år senere at han ikke fortjente seieren i den kampen. Nortons claim til VM-tittelen nå var så godt som noen annens. Holmes var en ung tungvekter på vei opp. Han hadde vært Alis sparringsparter i flere år og plukket opp mange triks og knep fra ”The Greatest”. Med Holmes’ seire over Earnie Shavers, Roy Williams og Rodney Bobick hadde han klatret rankingene. Det var nå duket for det som ble kalt ”the next generation”.
om kampen
I likhet med Ali vs. Frazier hadde også Holmes og Norton boksestiler som passet hverandre bra – perfekt faktisk. De leverte årets beste tungvektskamp i 1978. Kampen var helt jevn da den gikk inn i 15. runde og begge to nektet å tape siste runde. Det kokte ned til hvem var villig til å presse seg lengst. Resultatet var en av de mest intense rundene tungvektsklassen har sett. Når deres 15 utrolige runder var omme fikk Holmes tildelt en knepen poengseier.
etter kampen
Det som gjør denne kampen så viktig er at Ali skulle komme til nå slå Leon Spinks i returkampen og deretter legge opp. Dermed hadde WBA ingen mester lenger, og Holmes stod nå alene som eneste tittelholder i tungvektsklassen (IBF ble ikke etablert for 1984). Holmes skulle dessuten vise seg å være en meget solid VM-mester, den suverent beste i tungvekteren fra Norton seieren i 1978 til han tapte tittelen i 1985. Blant de han forvarte tittelen mot var dessuten Leon Spinks og Ali, som gjorde et trist comeback forsøk mot sin tidligere sparringspartner. Med seieren over Ken Norton, og Alis avgjørelse om å legge hanskene på hylla var Larry Holmes det eneste naturlige valget om å opprettholde den linære tittelen.
Såld
Såld er en gammel volumenhet som har vært i bruk over hele Skandinavia, også i Norge. I middelalderen var såld antageligvis det største kornmålet brukt i Norge, men med store lokale variasjoner i bruken. Magnus Lagabøtes landslov påbød en felles definisjon av såld for hele landet.
Landsloven
Magnus Lagabøtes landslov påbød at 1 såld = 6 mæler. Et såld skulle ta en vektmengde av rug tilsvarende ½ vestnorsk skippund. Basert på dette har en estimert at et såld tilsvarer cirka 97,2 liter.
Christian Kvarts norske lov
Christian Kvarts norske lov innførte bruk av den københavnske korntønna (ca. 139,1 liter) også i Norge. Lokale kornmål som såld og mæle skulle da tilpasses tønnestørrelsen, slik at fire mæler fylte en tønne. Et såld ble da regnet som 1,5 tønne.
Lokale variasjoner
I Romerike og Ringerrike:
På Hadeland:
I Vinje i Telemark:
I Hedemark, Sør-Gudbrandsdalen, Sigdal og Hallingdalen:
I Nord-Gudbrandsdalen:
I Valdres omkring 1740:
I Hardanger og Sogn:
Prahavåren
Prahavåren (tsjekkisk: Pražské jaro, slovakisk: Pražská jar) er en betegnelse på den politiske liberaliseringen som fant sted i Tsjekkoslovakia fra 5. januar 1968, da Alexander Dubček kom til makten, og frem til 21. august samme år, da militære styrker fra Sovjetunionen og andre land i Warszawapakten invaderte Tsjekkoslovakia.
Etter at Dubček kom til makten, satte han i gang en rekke tiltak som hadde som mål å gi sosialismen «et menneskelig ansikt». Dette innebar en grad av presse- og ytringsfrihet, mulighet for flere politiske partier, samt reisefrihet til de fleste av innbyggerne.
Bakgrunnen for oppmykningene i Tsjekkoslovakia var at landet var kommet inn i en økonomisk krise. Den forholdsvis liberale Dubček la, som ny førstesekretær for Det tsjekkoslovakiske kommunistpartiet, opp en plan om en gradvis overgang til markedssosialisme. Han forsikret derimot Sovjetunionen om at landet ikke ville tre ut av Warszawapakten eller tillate opposisjonspartier. Lederne i Moskva lot seg ikke berolige, og natten til 21. august ble Tsjekkoslovakia invadert av store styrker fra fire Warszawapakt-land (16 sovjetiske, tre polske, to ungarske og én bulgarsk divisjon(er)), uten at tsjekkoslovakene hadde mulighet til å sette seg til motverge. Invasjonen ble mottatt med forferdelse og fordømmelse i den vestlige verden.
Reformlederne ble fratatt sine verv i partiet, og Tsjekkoslovakia ble et av de mest Moskva-tro diktaturene i Øst-Europa. Lederne i Kreml rettferdiggjorde invasjonen med den såkalte Brezjnev-doktrinen.
Begrepet Prahavåren ble skapt av vestlig presse, og senere tatt i bruk også i Tsjekkoslovakia. Prahavåren sammenfaller med den polske politiske krisen i 1968.
Grenlandsmål
Grenlandsmål eller grenlandsk er det tradisjonelle norske talemålet i det litt upresist definerte området Grenland. Tradisjonelt norsk talemål skal her forstås som talemål med røtter i norrønt, i motsetning til talemål med røtter i bokmål/riksmål/dansk. Grenland skal her forstås i trangeste betydning, som kommunene Bamble, Porsgrunn, Skien og Siljan. Grenlandsmålet regnes oftest som ei undergruppe av de vikværske dialektene, som er sørøstlandske. Grenlandsmålet står likevel, sammen med vestfoldmålet, på grensa mellom østnorske og vestnorske dialekter. Grenlandsmål og vestfoldmål omtales gjerne som vestvikværsk.
Grenlandsmålet i forhold til vikværsk og andre norske dialekter
De fleste variantene av grenlandsmålet skiller seg fra andre vikværske dialekter – unntatt målet i Larvik og søndre Østfold – ved å mangle kløyvd infinitiv. Det heter med andre ord både ²kaste 'kaste' og ²kome 'komme', mot ²kaste 'kaste' og ²koma 'komme' i de fleste andre vikværske dialektene. Dette forholdet gjør at Sandøy (1987) rekner grenlandsmålet til sørlige e-mål, en undergruppe av vestlandsk. Fra gammalt av har likevel skillet mellom dialekter med og uten kløyvd infinitiv gått tvers gjennom Grenland. Dalene (1947) forteller at bygdedialektene mellom Porsgrunn og Skien hadde kløyvd infinitiv på slutten av 1800-tallet. Midt på 1900-tallet måtte en to-tre kilometer nordafor Skien sentrum for å finne kløyvd infinitiv. Siden det i dag heter både ²kaste 'kaste' og ²kome 'komme' over alt, har grenlandsmålet på dette punktet nettopp nærma seg de sørlige e-måla.
I dag står grenlandsmålet på «trygg» sørøstlandsk grunn når det gjelder bruken av såkalt «tjukk l», det vil si  (retrofleks eller apikal flapp, men også på dette punktet har grensa tidligere gått gjennom Grenland. Bymålet i både Brevik og Langesund mangla tidligere «tjukk l», slik bymålet i Kragerø fremdeles gjør. På dette punktet har grenlandsmålet blitt mer østlandsk.
Grenlandsmålet har flere vestnorske drag, for eksempel at fremmedord ikke har konsekvent aksent på første stavelse, som i tradisjonelt østnorsk. På grenlandsk, som videre vestover, heter det ' 'musikk' og diːa¹lekt 'dialekt', mens det i Vestfold og ellers på Østlandet tradisjonelt heter ' 'musikk' og  'dialekt'.
Språklig variasjon i Grenland
Som i andre deler av den industrialiserte verdenen varierer talespråket i Grenland både sosialt og geografisk.
Sosial variasjon
Den sosiale variasjonen i talespråket i Grenland er av samme type som ellers på sørøstlandet. Med andre ord står det tradisjonelle grenlandsmålet sterkest mellom småbønder og i arbeiderklassen, mens det i middelklassen og overklassen er vanlig å snakke bokmål/riksmål med ulike grader av grenlandske innslag i fonologien.
Geografisk variasjon
Grenlandsmålet varierer i overraskende liten grad i bystrøka fra Skien via Porsgrunn, Brevik og Stathelle til Langesund, og det er vanskelig eller umulig å «heimfeste» folk innafor dette området på grunnlag av talemålet deres. Dette sentrale bymålet brer seg til hele Grenland, også til områder som inntil for få tiår siden hadde et mer konservativt grenlandsmål, som geografisk «perifere» deler av de gamle kommunene Eidanger, Gjerpen, Solum og Siljan.
Litteratur om grenlandsmålet
Den mest omfattende skildringa av grenlandsmålet under ett er Dalene (1947). Også Endresen (1976) og Roksund (2002) er mente å dekke hele området. En del generelt om grenlandsmålet finnes også i Theil (2005). Forholdet mellom grenlandsmålet og vikværsk generelt er skildra i Endresen (1990). I tillegg finnes det skildringer av ulike varianter av grenlandsmålet:
Historiske merknader
Språkendringene som er omtalt nedafor, er eksemplifiserte i artikkelen Historien til grenlandsmålet.
Mange særtrekk ved grenlandsmålet kommer fram når en ser hvordan de tre trykksvake norrøne vokalene i a u har utvikla seg:
Konsonantbortfallet i trykksvake stavelser er også regelrett: Merk at de doble konsonantene tt og nn ikke faller, men blir til t og n.
Når de stemte frikativene var fulgt av en nasal, har de utvikla seg på et annet vis:
Vokaler
Grenlandsmålet har – som de fleste variantene av norsk – ni korte og ni lange monoftonger og sju diftonger. Det er et særkjenne ved grenlandsmålet at det er klare kvalitetsskiller mellom de fleste korte og lange vokalene. Klarest er dette ved de halvtrange vokalene //, // og // og de åpne vokalene //. Dette innebærer at de lange vokalene, , og  ikke faller i hop med de tilsvarende korte når de blir forkorta i trykksvak stilling. De seks diftongene blir. Diftongene har en del fellestrekk, for eksempel er alle stigende, bortsett fra de to siste, som er avvikende ved å ha to trange vokaler. Diftongen blir uttalt  eller.
Konsonanter
Grenlandsmålet har et typisk sørøstlandsk konsonantsystem med 22 fonem. Bymåla i Brevik og Langesund mangla tidligere (inntil første halvdelen av 1900-tallene) fonemet ', og en benytta l isteden, for eksempel ' 'nymalte golv (pl.)', mot  andre steder. Bymålet i Kragerø mangler fremdeles , i motsetning til de tilgrensende bygdemålene.
Trykk, aksent og tonem
Trykk, aksent og tonem i grenlandske ord har disse relasjonene til hverandre:
Substantiv
Substantivbøyinga likner på substantivbøyinga i nynorsk. Substantivene blir bøyde etter flere ulike mønster, og genuset avgjør hvilke mønster som er vanligst.
Hankjønn
Substantiv i genuset hankjønn blir tradisjonelt bøyd etter tre hovedmønster, M1, M2 og M3; M1 har vært det mest produktive. M4 er på frammarsj (Bjellås 2001):
Hunkjønn
Substantiv i genuset hunkjønn blir bøyd etter tre hovedmønster, F1, F2 og F3; F1 er det mest produktive:
Adjektiv
Her vil bare gradbøying nevnes, og det er to hovedmønster, A1 og A2, der bare det første er produktivt:
Verb
Verba i grenlandsmålet kan deles i svake verb og sterke verb. Svake verb ender på en trykksvak stavelse i preteritum, sterke verb ender på en trykksterk stavelse i preteritum.
Svake verb
De svake verba blir bøyd etter tre hovedmønster, LV1, LV2 og LV3, der LV1 er mest produktivt og LV3 minst produktivt. Fire bøyingsformer blir oppgitte: infinitiv, presens indikativ, preteritum indikativ og perfektum partisipp:
Sterke verb
De sterke verba kan deles inn i fire grupper, SV1, SV2, SV3 og SV4. De tre første er til en viss grad produktive, mens SV4 er ei restgruppe med mange undergrupper.
Ordtilfang
I populære ideer om dialekter står ordtilfanget sentralt. Det finnes forestillinger om at grenlandsmålet har ord som ikke er i bruk andre steder, men det er i svært liten – om i det hele tatt noen – grad tilfelle. Slike forestillinger bygger ofte på sammenlikninger med ordtilfanget i bokmål, og alle avvik fra bokmål, som oppfattes som det «normale» og «nøytrale», oppfattes  som noe særegent og lokalt. Her er noen eksempel på ord som mange grenlandsfolk trur de er aleine om:
Niels Petersen Juul
Niels Petersen Juul (født 1750 i Danmark, død 1808 i Fredrikshald) var en norsk offiser og fungerende kommandant ved Fredriksten festning.
Juul ble kadett allerede i 1760. I 1787 ble han beordret som premierløytnant ved Danske Livrægiment til Fods, deretter forfremmet til kompanisjef ved Onsøske compagnie av 1. Smaalenske Nationale Infanterie-rægiment. I 1801 ble han major og kommandant for 2. Nationale Batallion af Søndenfieldske Infanterie-rægiment. I 1805 ble han oberstløytnant og nestkommanderende ved Fredriksten. Øverstkommanderende, prins Christian August, var formelt også sjef for festningen, men i hans fravær – som kunne strekke seg over lange perioder ‒ var det Juul som var kommandant på festningen.
Under krigen i 1808, da den svenske venstre fløy rykket inn i Enningdal, fikk Juul ordre av Christian August å organisere et motangrep. Juul var da for syk til å lede troppene på egen hånd, men han planla et dristig angrep som ble utført under ledelse av kaptein Arild Christopher Huitfeldt. De norske soldatene overrasket den svenske hovedstyrken i angrepet mot Prestebakke kirke, og slo svenskene helt ut.
Som belønning for det vellykkede angrepet ble Juul forfremmet til oberst og tildelt Dannebrogordenen, men han var allerede da dødssyk, og døde senere samme høst.
Rafael Leonidas Trujillo
Rafael Leonidas Trujillo Molina ( født 24. oktober 1891 i San Cristóbal, død 30. mai 1961 i Santo Domingo), kalt El Jefe (, «Sjefen»), var en dominikansk politiker. Han var Den dominikanske republikks caudillo i over 30 år. Han ble president i periodene 1930–1938 og 1942–1952, men i virkeligheten utøvet han absolutt makt både i mellomperioden og etter 1952. Han undertrykket all form for opposisjon med brutal makt. Etter noen år kom mer og mer av landets rikdommer på hans og hans slekts hender.
Under Persillemassakren i oktober 1937 ble mellom 20 000 og 30 000 haitiere som levde på den dominikanske siden av grensen, drept etter ordre fra Trujillo.
Trujillo ble etterhvert grepet av stormannsgalskap, og hans styre ble stadig mer voldelig. Hans over 30 år lange tyranni er gått inn i historien som La Era de Trujillo («Trujillo-æraen»). og anses som noe av det blodigste Latin-Amerika har sett på 1900-tallet. Til slutt ble han skutt av medlemmer av sin egen armé i sin bil.
Engelsk 1. divisjon 1898–99
'''Engelsk 1. divisjon 1898–99''' var den ellevte sesongen i Football League. Aston Villa vant sitt fjerde ligamesterskap.
Dette var den første sesongen der direkte opp- og nedrykk mellom 1.- og 2. divisjon ble benyttet i engelsk fotball.
== Tabell ==
Opprykk
Football League innførte etter sesongen 1897–98 formatet med direkte opp- og nedrykk mellom 1.- og 2. divisjon, etter at formatet med test-kamper var blitt kraftig kritisert. Det nye formatet innebar at de to dårligste klubbene i 1. divisjon rykket automatisk ned til 2. divisjon og de to beste klubbene i 2. divisjon rykket automatisk opp til 1. divisjon.
Engelsk 2. divisjon 1898–99:
Håndboldligaen
Håndboldligaen er den profesjonelle håndballigaen for menn i Danmark. Ligaen ble etablert i 1936 og består av 14 klubber. I sesongen 2008/09 het ligaen CBB Mobil Ligaen, i sesongene 2009/10 og 2010/11 Jack & Jones Ligaen og i sesongene 2016/17 og 2017/18 888ligaen.
Way to Blue
Way to Blue er et samlealbum fra 1994 med sanger av den britiske musikeren Nick Drake. Sangene er tatt fra de tre originalalbumene og fra Time of No Reply. Albumet solgte til gull i Storbritannia.
Medvirkende
Nick Drake synger og spiller gitar på alle sangene.
Matricaria suaveolens
Matricaria suaveolens kan referere til:
Veikkausliiga 2011
Veikkausiliga 2011 var den 81. sesongen i den finske eliteserien i fotball, Veikkausliiga. Regjerende mester var HJK Helsinki, som også vant turneringen overlegent med 24 poengs forsprang ned til andreplassen, FC Inter Turku
Arenaer
Hjemmebaner for 2011 sesongen:
Hurtigløp på skøyter under Vinter-OL 1964 – 500 meter menn
500 meter hurtigløp på skøyter herrer var en øvelse under Vinter-OL 1964. Øvelsen ble avholdt på Olympia Eisstadion Innsbruck 4. februar 1964.
44 skøyteløpere fra 19 nasjoner deltok i øvelsen.
Rekorder
Dette var gjeldende rekorder verdens og olympisk rekorder (i sekunder) før Vinter-OL i 1964.
Terry McDermott satte ny olympisk rekord med 40,1 sekunder.
Lars Ove Seljestad
Lars Ove Seljestad (født 5. mars 1961 i Odda) er en norsk forfatter.
Charlotte Stewart
Stewart har medvirket i over 70 film- og TV-produksjoner.
Lars Ove Seljestad
Bakgrunn og arbeid
Seljestad er utdannet sosiolog, og har studert filologi, samfunnsvitenskap og juss ved Universitetet i Oslo, tatt kunstfag og drama på folkehøgskole, gått ved Skrivekunst-akademiet i Hordaland, studert etnologi og tatt utdanningsprogram for samfunnsforskere ved Universitetet i Bergen.
Charlotte Stewart
Stewart ble født i Yuba City i California og studerte skuespill i Pasadena.
Lars Ove Seljestad
Forfatterskap
Lars Ove Seljestad debuterte litterært med romanen Blind i 2005, som ble rost av kritikerne og skapte debatt om klassereise. Han fulgte opp med essayet Bastard i 2006, før romanen Frægd kom i 2009. Etter romanene Fjorden i 2011 og Isberg i 2012, kom forfatterens første diktsamling, Storspring, i 2013. Seljestad henter ofte inspirasjon fra Odda, hvor han vokste opp.
Charlotte Stewart
Hun har hatt få filmroller, men en kan nevne Eraserhead (1977) og Marksommer (1990).
Ann-Sofi Colling-Saltin
Ann-Sofi Colling-Saltin (født Elin Ann-Sofi Pettersson 1. januar 1932 i Stockholm) er en tidligere svensk turner. Hun representerte Stockholms Studenternas Idrottsförening.
I 1950 vant Sverige gull i troppskonkurransen med håndapparater i VM i turn, med Pettersson på laget. Individuelt fikk også to medaljer; hun delte gullet i skranke med østerrikske Gertchen Kolar, og hun fikk sølv i den individuelle mangekampen, bak polske Helena Rakoczy.
Hun deltok senere i OL i 1952 og 1956, første gang 20 år gammel. Ved OL i 1952 forsvarte Sverige VM-gullet sitt fra 1950, og vant gull i troppskonkurransen; de hadde et program der de brukte baller. Sovjetunionen på andreplass brukte ringer, på samme måte som i moderne rytmisk gymnastikk. I lagkonkurransen sammenlagt kom Sverige på 4.-plass. Individuelt kom Pettersson på 44.-plass sammenlagt.
I sitt siste OL, i 1956, fikk Sverige sølv i troppskonkurransen. Igjen brukte de baller. Her fikk hun også en individuell medalje; hun vant bronse i hopp, bak de to sovjetiske jentene Larisa Latynina og Tamara Manina.
Johan J. Gjendem
Johan J. Gjendem (født 4. august 1924 i Fræna, død 2003 i Kristiansand) var en norsk organist, orgelsakkyndig, komponist og salmedikter.
Etter avlagt eksamen ved Musikkonservatoriet i Oslo studerte Gjendem med Ludvig Nielsen, Finn Viderø i København og A. Koerppen. Senere var han bl.a. organist i Røros kirke, Ullensvang kirke i Hardanger, og fra 1966 til 1987 i kirkene Lund og Grim i Kristiansand. Han var i tillegg lektor i liturgikk og orgel ved Agder musikkonservatorium.
Gjendem var en ledende orgelsakkyndig og den fremste talsmann for den såkalte Orgelbevegelsen som hadde som formål å gjeninnføre orgelbyggingsteknikkene fra glansperioden i barokken. Gjendem introduserte tyske Paul Ott i Norge, han var den første orgelbygger som implementerte tekniske løsninger basert på Orgelbevegelsens historiske idealer. Gjendem skrev en lang rekke faglige artikler om orgelspørsmål og andre kirkemusikalske emner, ofte med en sterk polemisk brodd som gjorde ham kontroversiell i fagmiljøet. Han var mye brukt som konsulent ved nybygg av orgler.
Gjendem skrev kirkemusikk for kor og oversatte tekster. Han er representert i Norsk Salmebok og Norsk salmebok 2013 med salmen Alle vender augo sine til deg, Herre, en omdikting av Salme 145 i Salmenes bok. Salmen, med en melodi av Heinrich Schütz (SWV 250 — Ich will sehr hoch erhöhen dich), er mye brukt som bordvers.
Earl Johnson
Richard Earle «Earl» Johnson (født 10. mars 1891, død november 1965) var en amerikansk sportsutøver som deltok i de olympiske leker 1924 i Paris.
Perleporten (andre betydninger)
Perleporten er et uformelt navn brukt om inngangen til Himmelen i kristen tro, men kan også vise til:
Høydetrening
Ved opphold på over 4 uker i høyden vil beinmargen stimuleres til å produsere flere røde blodceller og dermed vil kroppens evne til å transportere oksygen forbedres (kroppen aklimatiseres til høyden). Dette er en populær måte å øke nivået av røde blodceller hos idrettsutøvere før konkurranser i og med at med økt nivå av røde blodceller vil det maksimale oksygenopptaket (VO2 max) øke.
Kalu Uche
Kalu Uche (født 15. november 1982 i Aba) er en nigeriansk profesjonell fotballspiller som spiller for den spanske fotballklubben Espanyol. Han spiller midtbane, og er også en del av. Uche har spilt for flere andre klubber i sin karriere, Enyimba og Iwuanyanwu Nationale fra Nigeria, Espanyol fra Spania, Wisła Kraków fra Polen og Bordeaux fra Frankrike.
Han ble tatt ut til Fotball-VM 2010 i Sør-Afrika.
Laura Djupvik
Laura Djupvik (født 20. april 1970, Gurskøy på Sunnmøre ) er en norsk journalist og forfatter.
Laura Djupvik arbeider som journalist i avisa Nationen. Hun debuterte i 2004 med romanen Båten er så liten.
I 2007 utga Djupvik sin første barnebok, Hundre appelsinar og ein fiolin, som ble tildelt Guro Sandsdalens litteraturpris 2008. I sin begrunnelse sier juryen blant annet: «Laura Djupvik har skrive ein vakker liten roman med ein viktig tematikk: Det er lov å vere annleis. Romanen er tematisk kompleks og språkleg enkel... Laura Djupvik (viser) ei sjølvstendig og særprega forfattarstemme med evne til å skildre kjenslesterke scener utan å vippe over i det sentimentale.» Gift med gitarist Thomas Kjekstad.
Steinar Amundsen
Steinar Amundsen (født 4. juli 1945, død 16. juni 2022) var en norsk kajakkpadler som representerte Bærum Kajakklubb. Han tok gull i K4 1,000 meter under OL i 1968 i Mexico by sammen med Egil Søby, Tore Berger og Jan Johansen, og bronse på samme distanse under OL i 1972 i München. Han vant kongepokalen i 1967.
Den internasjonale standardiseringsorganisasjonen
International Organization for Standardization (ISO), eller på norsk Den internasjonale standardiseringsorganisasjonen, er en internasjonal standardiseringsorganisasjon som utgir standarder innenfor en rekke områder. «ISO» kommer fra det greske ordet for «lik» og er ikke et akronym for organisasjonens navn.
Standard Norge er Norges medlemorgan i ISO.
Igor Terzic
Igor Terzic (født 17. juli 1960 ) er en kroatisk håndballtrener og tidligere landslagsspiller. Terzic la opp som håndballspiller i 2006 og ble trener for damelaget i Molde Håndballklubb etter sju år i Kristiansund Håndballklubb. Nå er han lærer på Ulstein vidergåande skole. Han har tidligere vært trener for 1.-divisjonslaget til Spjelkavik.
I perioden 1975–1991 var Terzic profesjonell håndballspiller i Kroatia. Han ble også norgesmester med IF Urædd. Han er gift med håndballspilleren Vedrana Terzic.
Calathus cinctus
Calathus cinctus er en av billene i delgruppen (underfamilien) Platyninae i familiegruppen løpebiller. Systematikken følger Carabidae of the World.
Utbredelse
Calathus cinctus finnes i Europa, østover i Asia, og i Nord-Afrika. Den er vanlig i Norge.
Utseende
Calathus cinctus er 6-8 mm lang og en generelt litt smale løpebiller med lange slanke bein. Oversiden er ganske flat, mens buksiden er mer rund. Den er mørkt svart på farge. Brystskjoldet er litt smalere bakerst og er rødlig brunt. Antennens fjerde ledd med fine korte hår og en lang børste/børster i spissen. (Krever forstørrelse for å se). Kloen (kloleddet) ytterst på beina har fine tenner på innsiden. Dekkvingene har tre børstepunkt i det tredje rillemellomrom. kanter og har avrundede bakhjørner. Den ligner og er i nær slekt med Calathus mollis.
Tsjekkoslovakia under Sommer-OL 1928
Tsjekkoslovakia under Sommer-OL 1928. 70 sportsutøvere fra Tsjekkoslovakia deltok i 14 sporter i Sommer-OL i 1928 i Amsterdam. Tsjekkoslovakia kom på 14.-plass på den uoffisielle medaljestatistikken med to gull-, fem sølv- og to bronsemedaljer.
Masiela Lusha
Masiela Lusha (født ) er en amerikansk/albansk skuespiller og forfatter. Hun er mest kjent for å spille rollen Carmen Lopez i komedien George Lopez, en rolle som hun vant fem Young Artist Awards for. Hun er mest kjent for sine dikt, og romanen The Besa
Hun har hatt hovedrollen i flere Hollywood-filmer, og de fleste av hennes filmroller har vært i komedier som Blood: The Last Vampire, Time of the Comet og de romantiske komediene Tough Business og Muertas, hun har også dukket opp i andre sjangrer, for eksempel krimserier, thrillere og dramaserier.
Usikker prevensjon
Fertility Awareness
Fertility Awareness er et paraplybegrep som omfatter forskjellige metoder der en person med menssyklus lærer seg å lese kroppens sine tegn på fertilitet og infertilitet, og avholde seg fra samleie på de dager da unnfangelse er mulig.
Sikkerheten er svært høy, men forutsetter en viss egeninnsats i å kartlegge egen syklus. Kondom eller annen barriereprevensjon er nødvendig i den fertile perioden.
Sikkerheten er ifølge Verdens helseorganisasjon, se WHO, mellom 75 til 99 %, alt etter hvilken metode som blir brukt.
Fordelen er at det gir ingen bivirkninger, mens ulempen er at det ikke beskytter mot kjønnsykdommer.
Avbrutt samleie
Hvis samleiet blir avbrutt før sædavgang, kan dette hindre graviditet. Metoden er likevel ikke kjent for å være sikker. Dette skyldes at noen sædceller kan komme ut før utløsning, og at det kan være vanskelig å trekke seg ut i tide. Om utløsningen kommer inne i kvinnen eller på underlivet så er sikkerheten naturlig nok ikke eksisterende.
Sikkerhet ifølge WHO
Fordelen er at ikke er noen bivirkninger mens ulempen er at det ikke gir beskyttelse mot kjønnsykdommer.
Birth control
Daniel Bedingfield
Daniel John Bedingfield (født 3. desember 1979) er en sanger og sangforfatter. Han kommer fra New Zealand, men bor nå i England. Han er broren til Natasha Bedingfield. Daniel Bedingfield har utgitt to album, Gotta Get Thru This (2002) og Second First Impression (2005).
Cramptonomyiidae
Cramptonomyiidae er en liten familie av mygg som bare er funnet i Øst-Asia og Nord-Amerika. De ligner urmyggene og blir av og til regnet til denne familien. Larvene utvikler seg i død ved.
Utseende
Cramptonomyiidae er middelsstore, slanke mygg med lange bein. Kroppen har få men lange hår.
Sirius
Sirius eller hundestjernen (bayerbetegnelse alfa Canis majoris – α CMa) er den lyseste stjernen på nattehimmelen. Den har en tilsynelatende størrelsesklasse på -1,47 og lyser med det nesten dobbelt så sterkt på nattehimmelen som den neste stjernen, Canopus. Navnet «Sirius» er avledet fra det gammelgreske, latinisert til Seirios («glødende» eller «tenneren»). Det våre øyne oppfatter som en enkelt stjerne, er faktisk et dobbeltstjernesystem som består av en hvit hovedseriestjerne av spektraltype A1V, kalt Sirius A, og en svak hvit dverg av spektraltype DA2, kalt Sirius B. Avstanden mellom disse to varierer mellom 8,1 og 31,5 AE.
Cramptonomyiidae
Utseende
Hodet er nokså stort med store fasettøyne og tre punktøyne (ocelli). Antennene er korte og tynne, sylindriske, og består av 15-16 ledd. Munndelene er lite utviklet.
Vingene er nokså store, avlange med tydelig årenett og to lukkede celler.
Sirius
Sirius fremstår som lyssterk både på grunn av sin egen luminositet og nærheten til jorden. Avstanden til Sirius er 2,6 parsec (8,6 lysår), fastslått av Hipparcos-satellitten, og den er en av jordens nærmeste naboer. For observatører på den nordlige halvkulen ligger den mellom 30 og 73 graders bredde (inkludert nesten hele Europa og Nord-Amerika), og er den nærmeste stjernen (etter solen) som kan observeres med det blotte øye. Sirius beveger seg gradvis nærmere solsystemet, og i løpet av de neste 60,000 årene vil lysstyrken gradvis øke. Etter den tid vil avstanden begynne å øke, men stjernen vil fortsette å være den lyseste stjernen sett fra jorden i den neste 210,000 årene.
Cramptonomyiidae
Utseende
Beina er lange og tynne med to slanke sporer på leggene (tibiae).
Sirius
Sirius A er omtrent dobbelt så massiv som solen og har en absolutt synlig størrelsesklasse på 1,42. Samtidig er den 25 ganger så lyssterk som solen, men har en betydelig lavere luminositet enn andre lyssterke stjerner som Canopus eller Rigel. Dobbeltstjernesystemet antas å være mellom 200 og 300 millioner år gammelt, og at det opprinnelig bestod av to lyssterke, blåaktige stjerner. Den mest massive av disse, Sirius B, forbrant alt av sitt drivstoff og ble en rød kjempe før de ytterste lagene ble kastet ut og stjernen kollapset til sin nåværende tilstand som en hvit dverg. Det antas at dette skjedde for ca. 120 millioner år siden.
Cramptonomyiidae
Utseende
Larvene er gråaktige, lange og slanke, sylindriske, uten bein eller utvokster av noe slag. De har en tydelig hodekapsel og noen få, lange hår. Åndehull (spirakler) finnes på siden av de fleste kropps-segmentene.
Sirius
Sirius er på folkemunne kalt «hundestjernen», noe som gjenspeiler prominensen i stjernebildet Store hund. Stjernens heliakiske oppgang markerte oversvømmelsen av Nilen i oldtidens Egypt og for antikkens Hellas markerte det hundedagene om sommeren. For polynesierne markerte det vinter og var en viktig stjerne for navigasjon i Stillehavet.
Cramptonomyiidae
Levevis
Larvene utvikler seg under barken på død ved. De synes særlig å trives ved angrepet av svartråte. De voksne myggene flyr tidlig på våren.
Sirius
Observasjonshistorie
Sirius, som i oldtidens Egypt var kjent som Sopdet (, Sothis), er nedtegnet i de tidligste astronomiske registreringene. Under æraen til Mellomriket baserte egypterne sine kalendre etter Sirius' heliakiske oppgang, nemlig dagen den blir synlig like før soloppgang etter at den har forflyttet seg langt nok unna solens blendende lys. Dette skjedde like før den årlige oversvømmingen av Nilen og sommersolverv, og etter 70 dagers fravær på himmelen. Hieroglyfen for Sothis er en stjerne og et triangel. Sothis ble identifisert med den store gudinnen Isis, som dannet en del av triade sammen med mannen Osiris og sønnen Horus, mens perioden på 70 dager symboliserte Isis' og Osiris' passering gjennom duat – det egyptiske dødsriket.
Cramptonomyiidae
Levevis
Disse myggene er ikke vanlige og kan muligens være truet av skogbruk.
Systematisk inndeling
Artene blir ofte ført til familien urmygg, Pachyneuridae.
Sirius
Observasjonshistorie
Antikkens grekere observerte at Sirius' utseende varslet varme og tørre somre, og de fryktet at det ville forårsake at planeter visnet, at mennene ble svekket og at kvinnene ble opphisset. På grunn av lysstyrken ble Sirius observert å blinke mer i de urolige værforholdene tidlig på våren. For greske observatører betydde dette visse utstrålinger som forårsaket den onde innflytelsen. Alle som ble utsatt for effektene av stjernen ble sagt å være astroboletos eller «star-struck». I litteraturen ble stjernen beskrevet som «brennende» eller «flammende». Årstiden som fulgte stjernens fremtreden ble kjent som sommerens hundedager.
Innbyggerne på øya Kea i Egeerhavet ga offergaver til Sirius og Zevs for å bringe kjølende bris, og de avventet gjenoppstandelsen av stjernen om sommeren. Hvis det var klarvær når den steg, var det et varsel om lykke og gode tider, men hvis det var tåkete, var det et varsel om pest og dårlige tider. Mynter fra det tredje århundre f.Kr. som er funnet på øya viser hunder eller stjerner med stråler som fremhever Sirius' viktighet. Romerne feiret den heliakaliske oppstigningen til Sirius rundt 25. april ved å ofre en hund sammen med røkelse, vin og en sau til gudinnen Robigo slik at stjernens utstrålinger ikke skulle forårsake rustsopp på årets kornavlinger.
Ptolemaios av Alexandria kartla stjernene bøkene VII og VIII i sitt verk Almagest hvor han brukte Sirius som beliggenhet for verdenens sentrale meridian. Han markerte den som en av seks rødfargete stjerner (se seksjonen rød kontrovers under). De andre fem stjernene er av klasse M og K, slik som Arcturus og Betelgeuse.
Akkurat som Sirius' fremkomst på morgenhimmelen markerte sommer i Hellas, markerte det det kjølige utbruddet av vinter for maoriene, hvis navn Takurua beskrev både stjernen og årstiden. Kulmineringen ved vintersolverv ble markert ved feiring på Hawaii, hvor den var kjent som Ka'ulua, «himmelens dronning». En rekke andre polynesiske navn har blitt nedtegnet, deriblant Tau-ua på Marquesasøyene, Rehua på New Zealand Aa og Hoku-Kauopae på Hawaii, og Ta'urua-fau-papa («høytider for opprinnelige storhøvdinger») og Ta'urua-e-hiti-i-te-tara-te-feiai («høytider som stiger med bønner og religiøse seremonier») på Tahiti.
Det innfødte boorongfolket på det nordvestlige Victoria kalte Sirius for Warepil.
Kinematikk
I 1718 oppdaget Edmond Halley egenbevegelsen til de hittil antatt «faste» stjernene etter å ha sammenlignet moderne astrometriske målinger med de angitt i Ptolemaios' Almagest. Det ble oppdaget at de lyse stjernene Aldebaran, Arcturus og Sirius hadde flyttet seg betydelig, sistnevnte med 30 bueminutter (ca. tilsvarende diameteren til månen) sørover i løpet av 1,800 år.
Oppdagelsen av en ledsager
Basert på endringer i egenbevegelsen til Sirius beregnet den tyske astronomen Friedrich Bessel i 1844 at den måtte ha en ukjent ledsager. Nesten to tiår senere, 31. januar 1862, gjorde den amerikanske astronomen og teleskopmakeren Alvan Graham Clark den første observasjonen av den svake ledsageren som nå kalles Sirius B, eller mer kjærlig «valpen». Dette skjedde under testingen av 18 tommers teleskop for Dearborn Observatory, som da var den største refraktorteleskoplinsen på den tiden og det største teleskopet i USA.
Den synlige stjernen blir noen ganger i dag omtalt som Sirius A. Siden 1894 har det blitt observert noen tilsynelatende uregelmessigheter i banene til Sirius-systemet, noe som antyder en tredje og svært liten ledsager. Dette har dog aldri blitt endelig bekreftet. Den beste tilpasningen til dataene indikerer en seksårig bane rundt Sirius A og en masse på bare 0,06 solmasser. Denne stjernen ville vært fem til ti størrelsesklasser svakere enn den hvite dvergen Sirius B, noe som ville forklart vanskeligheten med å observere den. Observasjoner publisert i 2008 var ikke i stand til å oppdage hverken en tredje stjerne eller en planet. En tilsynelatende «tredje stjerne» som ble observert på 1920-tallet er nå blitt bekreftet å være et bakgrunnsobjekt.
Rød kontrovers
Rundt 150 e.Kr. beskrev den greske astronomen Klaudios Ptolemaios Sirius som rødaktig, sammen med de fem andre stjernene Betelgeuse, Antares, Aldebaran, Arcturus og Pollux som alle er tydelig oransje eller rødaktige. Dette avviket ble først nevnt av amatørastronomen Thomas Barker, meteorologen for Lyndon Hall i Rutland, som forberedte og holdt en tale under et møte i Royal Society i London i 1760. Det faktum at andre stjerner endret seg i lysstyrke ga tilslutning til idéen om at noen kunne endre farge også. John Herschel bemerket dette i 1839, muligens påvirket av å ha sett Eta Carinae to år tidligere.
Thomas Jefferson Jackson See gjenopptok diskusjonen om røde Sirius med publiseringen av flere artikler i 1892, og med en oppsummering i 1926. Han siterte ikke bare Ptolemaios, men også poeten Aratos, taleren Cicero og general Germanicus når det gjaldt farge på stjernen. Han erkjente imidlertid at ingen av de tre siste forfatterne var astronomer, de siste to hadde bare oversatt Aratos' dikt Phaenomena. Seneca hadde også beskrevet Sirius som dypere rød i fargen enn Mars. Det var imidlertid ikke alle av oldtidens observatører som så Sirius som rød; Poeten Marcus Manilius beskrev den som «havblå», og det samme gjorde Avienus. Den er standardstjernen for fargen hvit i det gamle Kina, og flere nedtegnelser fra det andre århundre f.Kr. og frem til det syvende århundre e.Kr. beskriver alle Sirius som hvit i fargetonen.
I 1985 publiserte de tyske astronomene Wolfhard Schlosser og Werner Bergmann en redegjørelse for det lombardiske manuskriptet fra det 8. århundre, som inneholder De cursu stellarum ratio av Gregorius av Tours. Den latinske teksten lærte lesere hvordan de kunne fastsette tidspunktene for aftenbønner etter stjernenes posisjoner, og Sirius blir beskrevet i teksten som rubeola – «rødaktig». Forfatterne foreslo at dette var ytterligere bevis for at Sirius B hadde vært en rød kjempe på den tiden. De eldre lærde svarte imidlertid at Gregorius sannsynligvis hadde henvist til Arcturus i stedet.
Sannsynligheten for at stjerneutviklingen til enten Sirius A eller Sirius B kunne forårsake dette avviket har blitt avvist av astronomer på grunnlag av tidsskalaen på tusener av år er for kort tid og at det ikke finnes noen tegn til tåke i systemet, noe som ville vært forventet hvis en slik endring hadde funnet sted. En vekselvirkning med en tredje stjerne, som til dags dato er uoppdaget, har også blitt foreslått som en mulighet for et rødt utseende. Alternative forklaringer er enten at beskrivelsen som rød er en poetisk metafor for dårlig hell, eller at den dramatiske scintillasjonen til stjernen da den ble observert stigende etterlot observatøren med et inntrykk av at den var rød. For det blotte øye kan den ofte synes å blafre med rød, hvit og blå fargetoner når den er nær horisonten.
Synlighet
Med en tilsynelatende størrelsesklasse -1,47 er Sirius den mest lyssterke stjernen på nattehimmelen, nesten dobbelt så lyssterk som den neste, Canopus. Den er imidlertid ikke så lyssterk på nattehimmelen som månen, Venus eller Jupiter. Ved enkelte tilfeller er også Merkur og Mars lysere enn Sirius. Sirius kan ses fra omtrent alle bebodde regioner på jordens overflate, kun de nord for 73° er uten mulighet til å se den. Den stiger imidlertid ikke spesielt høyt sett fra de nordligste byene. I St. Petersburg, for eksempel, stiger den bare 13° over horisonten.