cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Paradistichocera
Utseende
En middelsstor, gulbrun trebukk. Antenner, bein, hode og en midtstripe på pronotum er svarte. Hannens antenner er kamformede og rundt to tredjedeler så lange som kroppen. Pronotum er litt bredere enn langt med en butt tann midt på hver sidekant. Dekkvingene er jevnbrede, hver dekkvinge med tre lengderibber, sprikende bakerst slik at deler av bakkroppen ikke er dekket.
Levevis
Larvene lever i død ved, mest av løvtrær.
Utbredelse
Arten er utbredt i Australia.
Multimedia
Multimedia (fra latin: multus, «mange», medius, «mellom») er bruken av flere forskjellige typer medier for å formidle informasjon (tekst, lyd, grafikk, animasjon, video og interaktivitet).
Begrepet
Multimedia ble kåret som «Årets ord» i tysk i 1995, begrunnelse var «Multimedia har blitt et sentralt ord i den fantastiske nye medieverdenen». I vanlig bruk refererer multimedia nå mer og mer til en elektronisk kombinasjon av medier som video, stillbilder, lyd og tekst, og ofte på en slik måte at man kan være interaktivt. Mye av innholdet på nettet i dag faller innenfor denne definisjonen. Da man markedsførte datamaskiner i begynnelsen av 1990-årene ble de omtalt som multimedia-maskiner fordi de hadde en CD-ROM-stasjon, som kunne levere flere hundre megabyte med video-, bilde- og lyddata. Begrepet «video», hvis det ikke brukes utelukkende til bevegelige bilder, er vel en av de enkleste formene for multimedia.
I moderne tid kan en multimedieenhet refereres til en elektronisk enhet, for eksempel en smarttelefon, en Smart-TV eller en datamaskin.
Presentasjoner
Multimediepresentasjoner er presentasjoner som inneholder flere typer medier. Med disse ulike typene medier kan det formidles et budskap til målgruppen og effektivt kommunisere med dem. Video er mye benyttet til visuelle multimedia presentasjoner fordi det kan skape et effektivt visuelt hjelpemiddel til ideen som skal fremføres. Diagrammer og grafer er et annet hjelpemiddel som en foredragsholder kan benytte til å gi en visuell ide.
Også simuleringer kan benyttes i form av resultater fremført som kurver eller diagrammer, og som animert eller 3D-konstruksjons video.
Etter som de elektroniske enhetene til stadighet blir forbedret forandrer også mulighetene innen multimedia seg. Online multimedia blir i økende grad objektorientert og datadrevet, og muliggjør applikasjoner med samarbeidende sluttbruker-innovasjon og personalisering.
De ulike formatene for teknologisk eller digital multimedia kan ha til hensikt å forbedre brukernes opplevelse, for eksempel for å gjøre det enklere og raskere å formidle informasjon ved salg og opplæring. Eller i underholdning eller kunst, kombiner en rekke kunstneriske innsikter som inkluderer elementer fra forskjellige kunstformer for å engasjere, inspirere eller fengsle et publikum.
I 2022 åpnet Nasjonalmuseet en utstilling med banebrytende norske multimedia anvendelser.
De aller fleste bedrifter benytter en eller annen mer eller mindre avansert form for multimedia under møter, salg og opplæring.
Francis Bull
Bull var professor i norsk litteraturhistorie ved Det Kongelige Frederiks Universitet fra 1920, var styreformann for Gyldendal Norsk Forlag fra etableringen i 1925 og helt frem til 1968, og styremedlem i Nationaltheatret fra 1922 til 1956. Han ble bredere kjent for sine fjernsynskåserier gjennom 1960-tallet. Han huskes også for sine foredrag til medfangene under oppholdet på Grini fangeleir fra 1941 til 1944. Bull var en av grunnleggerne av Det Norske Akademi for Språk og Litteratur i 1953. Han fikk Lytterprisen i 1963.
Faglig sett var hans virksomhet sterkt preget av den historisk-biografiske metode, en metode som særlig etter hans død gikk av moten, og hans arbeider kan derfor i dag oppleves som utdatert i visse henseender. Likefullt var han svært innflytesesrik innen norsk litteratur i sin levetid og satte varige spor, ikke minst som formidler, kulturpersonlighet og styreformann i Gyldendal. Bull arbeidet særlig med forfattere fra gullalderen, især Bjørnstjerne Bjørnson. Et hovedverk er bind to av Bulls, Paasches og Winsnes' Norsk litteraturhistorie, som opprinnelig ble utgitt i 1929, men som kom i ny utgave i 1958. Han var redaktør av Norges nasjonallitteratur i 40 bind i 1968 og skrev et innledningskåseri til verket, hvor han skildrer norsk litteratur distrikt for distrikt.
Ungdom og studier
Francis Bull vokste opp i Kristiania, hvor faren var huslege for mange av byens kunstnere og forfattere, samt teaterlege ved Christiania Theater og Nationaltheatret. Familien holdt et gjestfritt hus i St. Olavs gate 35. Han kjente derfor mange forfattere helt fra barneårene av, og begynte tidlig å følge forestillingene ved teateret.
Etter å ha vært elev ved Aars og Voss' skole begynte han i 1905 å studere ved universitetet. Bull opplevde mange av de gamle universitetslærerne fra 1800-tallet: Ludvig Daae, Sophus Bugge og Lorentz Dietrichson, men den viktigste læreren hans var professor i litteraturvitenskap Gerhard Gran. Han tok eksamen med hovedfag i historie og norsk som bifag. Hovedoppgaven handlet om «Bjørnson og Sverige». I 1913 ble han Gerhard Grans redaksjonssekretær ved utgivelsen av det nye litteraturvitenskapelige tidsskriftet Edda. Samme år fikk han H.M. Kongens gullmedalje for sin besvarelse av universitetets prisoppgave om «Ludvig Holberg som historiker». I 1916 fikk han doktorgraden for en litteraturhistorisk avhandling (Fra Holberg til Nordahl Brun). Vinteren 1916–17 var han i Paris, hvor han fulgte forelesninger ved Sorbonne-universitetet av professor Paul Verrier, som ledet det skandinaviske instituttet der.
Professor
Da Gerhard Gran gikk av i 1919, konkurrerte Bull om professoratet sammen med Anders Krogvig og Just Bing. Han vant konkurransen og var professor i litteraturhistorie ved universitetet fra 1920. Fra 1922 til 1956 var han medlem av Nationaltheatrets styre.
I 1925 deltok han ved etableringen av Gyldendal Norsk Forlag, da de norske forfatterrettighetene ble kjøpt fra det danske forlaget Gyldendal. Han ble straks formann i forlagets styre. Samme år ble han redaktør for Edda.
I begynnelsen av 1930 oppholdt Bull seg i Paris, hvor han gjennomgikk Bjørnsons manuskripter sammen med Bjørnsons datter Dagny Bjørnson Sautreau.
Under 2. verdenskrig
26. juni 1941 ble Bull pågrepet av politiet og fengslet i Oslo kretsfengsel sammen med to andre styremedlemmer i Nationaltheatret: Harald Grieg og Johannes Sejersted Bødtker. Arrestasjonen skjedde under et møte i representantskapet i teaterets foajé, etter ordre av NS-ministeren Gulbrand Lunde, som møtte opp personlig. Grunnen var at de hadde oppfordret representantskapet til å avvise Kulturdepartementets nye regler for oppførelse av skuespill. 4. juli ble de sluppet fri igjen, men så arrestert på ny av tysk politi 8. juli. Bull ble først holdt på enecelle i Møllergata 19, før han 22. august ble overført til fangeleiren Grini. Han slapp ikke ut før 20. oktober 1944.
I fangeleiren bodde Bull sammen med andre professorer fra universitetet. Bygningen de bodde i fikk derfor tilnavnet «professorbrakka». Bull drev en utstrakt virksomhet som foredragsholder for fangene, særlig med emner fra norsk litteratur. Noen av foredragene ble utgitt som Tretten taler på Grini i 1945. Han skrev også på sine egne erindringer, som han bearbeidet etter løslatelsen og fikk utgitt som Tradisjoner og minner i 1946.
Litteraturhistorie
Alt som studenter hadde Bull og vennen Fredrik Paasche inngått avtale med Aschehoug forlag om å skrive en norsk litteraturhistorie. De håpet med dette å skrive den første vitenskapelige norske litteraturhistorien. Mens Paasche skrev om middelalderen og første halvdel av 1800-tallet, skrev Bull de to bindene om dansketiden (1500-1814) og andre halvdel av 1800-tallet. De to bindene utkom henholdsvis i 1928 og 1937. En ny utgave av litteraturhistorien med flere medarbeidere ble utgitt på 1950-tallet.
Som litteraturhistoriker fulgte Bull sine lærere Christen Collin og Gerhard Grans tradisjon og skrev litteraturhistorie etter den biografisk-historiske metoden, hvor forfatterne og verkene deres betraktes i en historisk sammenheng (historisme). Knut Imerslund mener Bull representerer ytterpunktet i denne retningen i Norge, og trekker frem en «overhåndtagende biografisk interesse» som en fare denne metoden bringer med seg. På 1920- og 30-tallet ble metoden utfordret av den estetisk-filosofiske skolen innenfor litteraturforskningen, Peter Rokseth og andre. Rokseth ville legge mer vekt på analyse av diktverkets estetiske sider, og mindre vekt på forfatterens og verkets sosiale sammenheng. Bull kritiserte Rokseths prinsipper under Rokseths disputas for doktorgraden (trykt som «Litteraturforsknings-prinsipper» i Edda, 1929). Denne «metodestriden» ble ført videre blant Bulls og Rokseths elever, og delte en tid de norske litteraturforskerne i to leirer.
Forfatter av erindringer
Bulls Tradisjoner og minner (1946), som han skrev i fengselet under krigen, er en slektshistorisk og kulturhistorisk skildring av Bull-familien og av Kristiania på slutten av 1800-tallet og det første tiåret av 1900-tallet. Han skildrer også sine universitetslærere. I 1962 utga han en ny erindringsbok, Minner om mennesker, som inneholder beskrivelser av mennesker han kjente og reiser i tiden etter 1914.
Annen virksomhet
Bull var en ivrig fotturist og vandret gjennom livet vidt og bredt over hele Sør-Norge. Som fast turkamerat hadde han lenge arkivaren Fredrik Scheel. Sammen med Scheel stiftet Bull «Latin-klubben», hvor medlemmene (Bull, Scheel, Fredrik Paasche, Emil Smith, Sigge Pantzerhielm Thomas, Georg Morgenstierne) leste latinske tekster i fellesskap. Scheel stiftet også Johnson-klubben, som feiret Samuel Johnson og Ludvig Holberg med faste middagsselskaper. Bull var med i klubben helt fra begynnelsen omkring 1920. En tredje klubb Bull deltok i, i egenskap av boksamler, var Bibliofilklubben. Han var et aktivt medlem av Alliance Française og holdt ofte foredrag for Foreningen Norden. Fra 1920 var han medlem av Det Norske Videnskaps-Akademi og var akademiets preses i flere perioder fra 1941 til 1957.
Bibionomorpha
Bibionomorpha er en delgruppe av mygg (Nematocera).
De fleste artene i Bibionomorpha lever som saprophage, det vil si at de har egglegging eller larvestadiet i råttent organisk materiale. Noen er soppetere (fungivorne) som larver. Mens artene i familiegruppen gallmygg (Cecidomyiidae), som lever i galler de danner på planter. Noen av sørgemyggene lever i innendørs og kan være plagsomme. Disse små svarte myggene har larveutviklingen i fuktig moldjord og potteplanter er ypperlige oppvekststeder. Larvene til hårmygg (Bibionidae) kan enkelte ganger opptre i masser og gjøre noe skade på kulturplanter. Men ellers er de aller fleste Bibionomorpha harmløse sett fra menneskets ståsted.
Alle mygg gjennomgår en fullstendig forvandling (metamorfose), med et larvestadium, puppestadium og det voksne, kjønnsmodne stadiet (imago).
Systematisk inndeling
Den systematiske inndelingen i Bibionomorpha er uklar. Vindusmygg (Anisopodidae) utgjør en egen spesiell gruppe, som skiller seg noe fra de andre delgruppene. Den er ofte plassert som en søstergruppe til fluene (Brachycera).
En del av familiegruppene sumpmygg Bolitophilidae, slimrørmygg Diadocidiidae, hårvingemygg Ditomyiidae og spinnmygg Keroplatidae er i noen entomologiske arbeider plassert som delgrupper i familigruppen soppmygg (Mycetophilidae).
Bibionomorpha er en gammel insektgruppe som har forandret seg relativt lite de siste 100 millioner årene. Noen av delgruppene er utdødd og kjente bare som fossile funn. Gruppen synes å ha vært svært formrik i Jordas middelalder (250-65 millioner år før nåtid).
Eleanor F. Helin
Eleanor Key Francis «Glo» Helin (født Eleanor Key Francis 19. november 1932, død 25. januar 2009 ) var en amerikansk astronom. Hun var hovedetterforsker ved Near Earth Asteroid Tracking (NEAT) programmet til NASAs Jet Propulsion Laboratory. Hun pensjonerte seg i 2002.
Helin oppdaget alene eller sammen med andre 872 asteroider, inkludert de første to Aten-asteroidene: 2062 Aten og 2100 Ra-Shalom; Apollo-asteroidene 4660 Nereus, 4769 Castalia samt andre; flere Amor-asteroider; tre Trojanasteroider inkludert 3240 Laocoon samt 9969 Braille.
Eleanor Helin også oppdaget eller medoppdaget en rekke kometer, inkludert periodiske kometer som 111P/Helin–Roman–Crockett, 117P/Helin-Roman-Alu og 132P/Helin-Roman-Alu.
Helin er kreditert for å ha oppdaget objektet som er kjent som både asteroide 4015 Wilson-Harrington og kometen 107P/Wilson-Harrington. Selv om Wilson og Harrington gjorde det noen tiår tidligere, etablerte ikke deres observasjoner banen til objektet, mens hennes gjenoppdagelse etablerte kometens bane.
Asteroiden 3267 Glo har fått sitt navn etter hennes klengenavn «Glo».
International Near-Earth Asteroid Survey
Helin organiserte og koordinerte International Near-Earth Asteroid Survey (INAS) på 1980-tallet, oppmuntret og stimulerte verdensomspennende interesse i asteroider. I anerkjennelse av hennes prestasjoner, fikk hun NASAs Exceptional Service Medal.
Near Earth Asteroid Tracking
Etter å ha ledet PCAS fotografiske søkeprogram fra Palomar i nesten 25 år, konsentrerte Helin seg om det nye og oppgraderte søkeprogrammet Near Earth Asteroid Tracking (NEAT) som brukte elektroniske sensorer på et stort lyssterkt teleskop. Hun var hovedetterforskeren for dette programmet fra JPL, som hun mottok i 1977 JPL Award for Excellence for. Hun mottok også NASAs Group Achievement Award for NEAT teamet.
NEAT har vært i drift siden desember 1995 og er det første autonome observasjonsprogramet, uten JPL personell på plass, kun JPL Sunspark datamaskinen som kjører observasjonsprogrammet i løpet av natten og overfører dataene tilbake til JPL hver morgen for teamets medlemmenes gjennomgang og bekreftelse. NEAT har oppdaget over 26 000 objekter, inkludert 31 nærjordenasteroider, to lang periode kometer og det unike objektet 1996 PW, den mest eksentriske asteroide kjent så langt (e = 0.99012940), som beveger seg i en lang periode (4110,50 a), kometlignende bane (store halvakse 256.601 AE).
Jacob Breda Bull
Jacob Breda Bull (født 28. mars 1853 i Rendalen, død 7. januar 1930) var en norsk forfatter.
Bakgrunn og virke
Jacob Breda Bull er kjent for novellen Vesleblakken, og for andre folkelivsskildringer fra Østerdalen i romaner og fortellinger. Han skrev også historiske romaner, samtidsromaner og lyrikk.
Changyang
Changyang for tujiaene (kinesisk: 长阳土家族自治 ; pinyin: Chángyáng tǔjiāzú Zìzhìxiàn) er et autonomt fylke i byprefekturet Yichang i provinsen Hubei i Folkerepublikken Kina.
Jacob Breda Bull
Bakgrunn og virke
Han ble gift første gang 29. desember 1876 med Gunvor Sophie Rytterager (1843–1882), andre gang 9. januar 1883 med Anna Maria Augusta Bergløf (født i Stockholm 1855). Han var far til dikteren Olaf Bull.
Changyang
Befolkninger var på 417,100 innbyggere i 1999.
Jacob Breda Bull
Forfatterskap
Et utvalg av hans utgivelser.
José Villalonga Llorente
Real Madrid
Villalonga tok over for Real Madrid midt i 1954/1955-sesongen, og med toppspillere som Alfredo Di Stéfano og Miguel Muñoz vant han både serien og Copa Latina i 1955. Året etter vant Real Madrid den første Serievinnercupen, og Villalonga ble den første treneren til å vinne den. Han vant den 36 år og 184 dager gammel, og er per juli 2012 også den yngste treneren som har vunnet Champions League. I serien gikk det ikke så bra, den ble vunnet av Atlético Bilbao foran FC Barcelona. Real Madrid kom på tredjeplass. Villalonga kom sterkt tilbake neste sesong, da han vant både serien, Copa Latina og Serievinnercupen.
Atlético Madrid
Villalonga tok i 1959 over et Atlético Madrid som hadde potensial, og som allerede hadde to andreplasser, men som hadde en femteplass sist sesong. Han fikk dem tilbake til andreplass og tredjeplass, og i tillegg vant han Copa del Generalissimo med laget to år på rad ved å slå gamlelaget Real Madrid i finalen i begge årene.
Spania
Villalonga ble trener for Spania i 1962 etter suksessen for Atlético. Som trener lyktes det ham noe bare to andre trenere har fått til - å vinne noe. I 1964 vant Spania EM i fotball 1964 ved først å slå og så, begge med 2-1.
I VM i fotball 1966 i England gikk det ikke så bra, og Villalonga trakk seg etter at laget tapte to av de tre innledende kampene.
Dina Rosenvinge Aasen
Dina Rosenvinge Aasen (født 2006) er en norsk friidrettsutøver som representerer Fredrikstad IF.
Hun vant NM-bronse på 60 meter innendørs i 2023.
2022
Under NM i friidrett innendørs 2022 var hun med på Fredrikstad IFs stafettlag som vant sølv på 4x200 meter stafett. Under NM i stafetter 2022 deltok hun på Fredrikstad IFs stafettlag på 4x100 meter, som vant NM-sølv. I Ungdomsmesterskapet i friidrett 2022 tok hun sølv på 100 meter i J16-klassen. Hun deltok i Junior-NM i friidrett 2022 der hun kom på 8.-plass på 100 meter i U20-klassen.
2023
Under NM i friidrett innendørs 2023 vant hun NM-bronse på 60 meter. Hun fikk også et nytt stafettsølv med Fredrikstad IFs stafettlag på 4x200 meter stafett.
Singapore under Paralympiske sommerleker 2008
Singapore sendte en tropp til Paralympiske sommerleker 2008 i Beijing. Singapore ble representert av seks utøvere i fire grener: svømming, seiling, hestesport og friidrett. Landets flaggbærer under åpningsseremonien skulle i utgangspunktet være Desiree Lim, en seiler, men da seilekonkurransene skulle holdes i Qingdao var det Theresa Goh, en svømmer, som bar flagget for Singapore den dagen. Singapore tok sin første paralympiske medalje noensinne under disse lekene.
Sukkenes bro
Sukkenes bro (it: Ponte dei Sospiri) er en bro i Venezia mellom avhørsrom i Dogepalasset og det gamle fengslet, kalt Piombi, på den andre siden av kanalen Rio Canonica Palazzo.
Broen ble bygget i 1597. Først i det 19. århundre fikk den navnet Bridge of Sighs av Lord Byron. Navnet antyder at fangene sukket idet de ble ført inn i fengslet og fikk sitt siste glimt av den venetianske lagunen gjennom gittervinduene.
Walter Davis (tresteg)
Walter Davis (født 2. juli 1979 i Lafayette i Louisiana i USA) er en amerikansk friidrettsutøver (tresteg). Davis ble verdensmester under VM 2005 i Helsingfors dette er Davis' beste plassering i noe internasjonalt mesterskap. Hans bestenotering er på 17,71 fra juni 2006.
Sukkenes bro
Idag er broen et yndet turistmål, og mange ser den fra gondol mens de passerer under den.
Eskil Mogensen Gøye
Eskil Mogensen Gøye (senere også Gjøe), (født 1450, død 1506) var en dansk riksråd og marsk.
Han var sønn av Mogens Axelsen Gøye (død tidligst 1450) og Ide Eskilsdatter Falk. Omkring 1470 giftet han seg med Mette Eriksdatter Rosenkrantz (1460–1503), datter til Erik Ottesen Rosenkrantz og Sofie Henriksdatter Gyldenstierne. Med henne fikk han sønnene Mogens Eriksen Gyldenstierne og Henrik Gøye. Etter Mettes død giftet han seg med Sidsel Brahe (død tidligst 1532) som var datter av Axel Brahe (død 1487) og Maren Tygesdatter Lunge.
Han inntok en fremtredende plass i det offentlige liv, og deltok 1483 og 1495 i Kalmarmøtene og i Lødøse i 1494. Videre underla han seg mange gods, hvilket kan ses i hans sønnedatter Elline Gøyes jordebok. Han hadde et tett forhold til kong Hans. Eskil døde på Torsjö og ble begravet i Maribo domkirke.
Ruben Eliassen
Ruben Eliassen (født 26. november 1968 i Trondheim) er en norsk forfatter og illustratør med erfaring fra musikk- og reklamebransjen. Han er særlig kjent for bøkene i Phenomena-serien, som er en serie fantasyromaner for barn og ungdom.
Liv
Som 15-åring begynte han som yngstemann i et reklamebyrå i Trondhjem, Byrå1, senere Reklamekontakt og Svart på Hvitt. Samtidig som han jobbet i reklamebyrå, tegnet han frilans for vittighetsbladet Konk, tegneserieforlaget Semic og andre. Han gikk gradene og ble art director i en alder av 18 år da han bestemte seg for å flytte til Oslo.
I Oslo livnærte han seg som frilans illustratør og jobbet for en rekke magasiner og blader, blant annet Natt og dag, KK og andre.
For sin første bok, Phenomena: Profetiens utvalgte fra 2002, vant Eliassen Arks barnebokpris og Kirke- og Kulturdepartementets debutantpris.
Ruben Eliassen har vært åpen om sin AD/HD-diagnose. Han har gitt hovedpersonene i Phenomena-serien, Alk og Ilke, samme diagnose, men i deres verden er tilstanden snudd til noe positivt.
Agartala
Agartala (bengali:, Agortôla) er hovedstaden i den indiske delstaten Tripura. Den ligger på bredden av Haora-elven og 2 km fra grensen til Bangladesh. Etter en utvidelse av byen i 2004 hadde den en befolkning på 367 822. Ved folketellingen i 2001 hadde byen 189 327 innbyggere.
Grunnleggelse
Under Britisk India var Agartala hovedstaden i det som én gang var delstaten Hill Tippera. I 1874–75 ble byen en kommune og i 1901 hadde Agartala 9 513 innbyggere.
Agartala kommune
Agartala kommune ble ved hjelp av en kongelig proklamasjon dannet i siste del av 1871 under styret til Maharaja Bir Chandra Manikya (1862–96), i et område på ca. 7,8 km² og med en befolkning på bare 875. A.W.S. Power, første politiske agent for Tipperah fra Storbritannia ble også utnevnt til ordfører i Agartala kommune i året 1872. Han var aktiv som ordfører i årene 1872-73.
Planlagt by
Maharaja Bir Bikram Manikya Bahadur blir kalt grunnleggeren av den planlagte byen Agartala. Tidlig i 1940-årene ble byens hele infrastruktur omorganisert i et planlagt prosjekt. Resultatet ble bedre veier og et markedsbygg.
Nyere tid
Den 1. oktober 2008 ble byen rammet av fem bombeeksplosjoner. Minst fire mennesker døde og opp imot 100 ble skadet som følge av eksplosjonene.
Geografi
Agartala ligger gjennomsnittlig 16 moh. Byen ligger på en slette langs Haora-elven, men byen strekker seg også til de lavereliggende traktene i nord.
Lokaliteter
Byens nærområder (eller bydeler) inkluderer: Krishnanagar, Banamalipur, Math Chowmuhani, Dhaleswar, Pratapgar Area, Kashari Patti, Kaman Chowmuni, Radha Nagar, Shibnagar, Ramnagar, Joynagar, Abhoynagar, Radhanagar, Arundhutinagar, Gol Bazaar, Gurkha Basti, Kunjaban, College Tilla, Indranagar, Volagiri, Arundhuti Nagar, Bhati Abhoynagar, 79 Tilla, New Capital Complex (GB, Agartala), Amtali, Badhar Ghat, Lake Chowmuni, Ganaraj Chowmuni, Durjoynagar, Bardowali, Bottala, Melarmath osv.
Disse områdene er videre delt inn i boligblokker, som f.eks. Banamalipur som er delt inn i North Banamalipur, Madhya Banamalipur, South Banamalipur osv.
Byens områder vokser veldig raskt, og det er estimert at byen vil vokse og inkludere mange flere utenforliggende byer og kommuner i de kommende årene.
Klima
Agartala har ekstremt klima hele året. Somrene varer fra mars til juni og er varme. Deretter kommer monsunperioden i juli og varer frem til september. I denne perioden er fuktigheten høy og nedbørsmengden veldig stor. Vintrene varer fra oktober til februar og er kalde.
Demografi
Ved folketellingen i 2001 hadde Agartala 189 327 innbyggere. Av disse utgjorde 50 % menn og 50 % kvinner. Den gjennomsnittlige lesekyndigheten i byen var da 85 %, noe som er mye høyere enn landsgjennomsnittet på 59,5 %. Mannlig lesekyndighet var 52 %, og 48 % av kvinnene kunne lese. 8 % av befolkningen i Agartala var barn under 6 år.
Befolkningsvekst
I 1941 hadde Agartala 17 693 innbyggere. I 1991 hadde byen 157 358 innbyggere. I 2004 hadde innbyggertallet økt til 367 822.
Raskt overblikk over Agartalas vekst :
Økonomi
Siden byen er delstatshovedstad er størsteparten av befolkningen ansatt som arbeidere i delstatens og byens offentlige styre, og noen jobber også i statseide bedrifter. Men Agartala er også et handelssentrum i et viktig jordbruksområde. De viktigste produktene som eksporteres fra Agartala er te, gummi og gass (LPG).
Offentlig sektor
Under er de største offentlige virksomhetene i Agartala nevnt:
Privat sektor
Det finnes også en stor variasjon av private virksomheter i byen, og deres forretningsområde ligger først og fremst i Gol Bazaar og Kaman Chowmuhani, som har mange butikker, bazaar, banker ol. Store indiske banker som har sine kontorer i Agartala er Tripura Grameen Bank, SBI, PNB, UTI Bank, ICICI Bank, Vijaya Bank, Canara Bank, UCO Bank og HDFC Bank. Selv om mange banker har kommet i Tripura, og spesielt i Agartala, er Tripura Grameen Bank den største og mest brukte banken. Den har flest kontorer i delstaten.
Politikk og administrasjon
Agartala by blir styrt av Agartala Municipal Council (AMC), som deler byen i mange avdelinger. Hver avdeling har en valgt avdelingsrepresentant eller byrådsleder. Byen er også delt inn mange postsoner for å lette postadministrasjonen.
Indias Kommunstiske Parti (Communist Party of India, CPI) har stor støtte blant befolkningen i Tripuraregionen, og ved parlamentsvalget i 2004 fikk partiet nesten 71 % av stemmene. .
Vei
Agartala har gode veiforbindelser til andre deler av delstaten Tripura. NH 44 har blitt forlenget til sør, og forbedrer dermed veiforbindelsene ytterligere mellom Agartala og Sør-Tripura. Busser, jeepbiler og SUV-biler er de mest brukte offentlige kjøretøyene, mens biler og varebiler vanligvis blir brukt til privat leie.
Den vanligste transportmåten innenfor byen utgjør et nettverk av sykkeltaxi, tuk-tuk og busser.
Flyplass
Agartala er også forbindet med flyplass. Moderniserte Agartala lufthavn forbinder byen til andre indiske byer. Det er direkteflyvninger til Kolkata, Imphal, Chennai, Aizwal og Guwahati.
De største flyselskapene som bruker flyplassen til siviltrafikk er Air India, Jet Airways, Indigo Airlines, Kingfisher Airlines og Air Deccan.
Statens gjestehus Diaoyutai
Statens gjestehus Diaoyutai (forenklet kinesisk: 钓鱼台国宾馆, tradisjonell kinesisk: 釣魚台國賓館, pinyin: Diàoyútái Guó Bīnguǎn) er et historisk hotell- og gjestehuskompleks i Beijing i Folkerepublikken Kina. Det består av en rekke bygninger og haver. Navnet Diaoyutai betyr «[fiske]plattform», og det var et yndet fiskested for keiser Zhangzong av Jin.
Agartala
Jernbane
Agartala har vært fullstendig forbindet med jernbane til andre byer i India siden 28. juni 2008. Grunnlaget for den 119 km lange ruten mellom Kumarghat og Agartala ble lagt i 1996 av den tidligere statsministeren H.D. Deve Gowda. Agartala er den andre hovedstadsbyen (etter Guwahati i Assam) i nordøst som blir forbindet med Indias store jernbanenett.
Statens gjestehus Diaoyutai
Hotellkomplekset er ett av de ti store bygninger fra 1959, et gedigent byggeprosjekt i Beijing i forbindelse med tiårsdagen for Folkerepublikkens fødsel den 1. desember 1949.
Agartala
Folk og kultur
Byen består i all hovedsak av bengalere, og den bengalske kulturen og bengalispråket dominerer byen. De største festivalene i byen er Durgapudsja og Saraswatipudsja, som begge reflekterer påvirkningen av den bengalske kulturen. Det finnes også en økende populasjon av innfødte tripurifolk i byen. Blant dette folket er Kharchi- og Gariapudsjaene de mest kjente.
Statens gjestehus Diaoyutai
Gjestehuset benyttes til å huse besøkende utenlandske digitærer eller politiske ledere fra provinsene. Det var i sin tid hvor Mao Zedongs hustru Jiang Qing bodde.
Agartala
Språk
Bengali er det vanlige språket som blir brukt i Agartala. Andre brukte språk inkluderer kokborok (Tripurispråk), manipuri, chakma, nepalsk osv.
Religion
Hinduisme er den dominerende religionen og det er bygd mange templer rundt om i byen. Islam har også mange tilhengere. Buddhisme blir praktisert av chakmafolket (også kjent som changmafolket) og det finnes et kloster kalt "Buddha Mandir" i Abhoynagar. Kristendom får også flere og flere tilhengere, majoriteten av de kristne lever blant innfødte tripurifolk. De fleste kristne tilhører baptistkirken.
Statens gjestehus Diaoyutai
Komplekset ligger i bydistriktet Haidian, vest for Sanlihegaten og øst for Yuyuantanparken.
Agartala
Religion
De viktigste religiøse byggene er nevnt under.
Templer
De viktigste templene er:
Utdanning
Agartala har mange utdanningsinstitusjoner, skoler og college, samt et sentralt universitet.
Universiteter i Agartala inkluderer Tripura University, ICFAI University (The Institute of Chartered Financial Analysts of India University) og Indira Gandhi National Open University. Førstnevnte universitet er delstatens ordinære statlige universitet, og åpnet i 1947.
Det finnes som nevnt mange ulike college i byen. Blant disse har man National Institute of Technology, MBB College (Maharaja Bir Bikram College), Women's College, Ramthakur College, Tripura Medical College, Agartala Government Medical College, Tripura Institute of Technology, Agartala Polytechnic College, Women's Polytechnic, Regional Institute of Pharmaceutical Sciences And Technology (RIPSAT) og Tripura Institute Of Para-medical Sciences.
Icelandair
Icelandair er Islands nasjonale flyselskap, og ble stiftet i 1973 ved en sammenslutning av de to konkurrerende islandske flyselskapene Flugfélag Íslands og Loftleiðir. Selskapet har et omfattende rutenett i Norden, Europa og USA, og drar mye nytte av Islands geografiske beliggenhet, som har og gjort Keflavik til en transittlufthavn for passasjerer som reiser mellom USA og ulike byer i Europa. Denne virksomheten står for omtrent halvparten av selskapets operasjoner.
Selskapet opererer også flygninger i Norge, med ruter fra Bergen og Oslo til Keflavik internasjonale lufthavn utenfor Reykjavík.
Historie
Driften av de to islandske flyselskapene gikk som normalt gjennom andre verdenskrig. Ved krigens slutt åpnet muligheten seg for å etablere direkteruter fra Island til det europeiske kontinentet, og Flugfélag Íslands benyttet seg av dette ved å åpne ruter til Skottland og Danmark.
På 50-tallet åpnet Loftleiðir en rute fra Island til Nord-Amerika. Ordningen var den gangen slik at det var IATA som fastsatte billettprisene på transatlantiske ruter. Loftleiðir var ikke medlem av IATA, og kunne derfor tilby langt billigere billetter enn de øvrige nettverksselskapene. Dette førte til at det ble veldig populært blant reisende å legge reisen over Island på vei til USA. Og omvendt.
De to konkurrerende flyselskapene fusjonerte i 1973, og dannet det nye flyselskapet ''Flugleiðir. Flugleiðirs utenriksoperasjoner økte utover 70-tallet, og selskapet lanserte da en noe mer internasjonal profil, og opererte under navnet Icelandair'' i Europa. Gradvis skulle det engelske navnet ta over for det islandske.
Flåte
Icelandairs flåte består av følgende fly: (Februar 2011)
Destinasjoner
Icelandair har et utstrakt rutenettverk i Europa og Nord-Amerika. Selskapet satser sterkt på å transportere europeiske reisende via Island til USA og omvendt.
Slovakia under Paralympiske sommerleker 2008
Slovakia sendte en tropp til Paralympiske sommerleker 2008 i Beijing. De slovakia utøverne deltok bl.a. i skyting, sykling og bordtennis.
Guitarrón
Guitarrón er et mexicansk strengeinstrument. En guitarrón er stor og kan ligne en gitar, men er avrundet bak og har ikke tverrbånd. Den er vanligvis stemt A D G c e A.
Guitarrón
Dodecosis
Dodecosis er en gruppe av biller som tilhører den artsrike underfamilien Cerambycinae i familien trebukker (Cerambycidae).
Levevis
Larvene lever i død ved, mest av løvtrær.
Utbredelse
Slekten er utbredt i det nordlige Brasil og Fransk Guyana.
Akustisk bassgitar
Akustisk bassgitar er et strengeinstrument som er bass-versjonen av en gitar, eller den akustiske versjonen av en (elektrisk) bassgitar. Den har vanligvis fire strenger.
Den omtales først i 1970-årene og sies å være inspirert av elektrisk bassgitar og det meksikanske instrumentet guitarron.
Ehrenstrahlska huset
Ehrenstrahlska huset eller Fuhrmanska huset er en bygning i Juno-kvartalet på Svartmangatan 20–22 i Gamla stan i Stockholm.
Ehrenstrahlska huset
Huset ble oppført for hoffmaleren David Klöcker Ehrenstrahl i 1666. Bygningen skal stå på murer fra Svartbrödraklostret, og huser i dag Storkyrkoskolan og Estniska skolan.
Fuhrmanska huset
Bygningen kalles også for Fuhrmanska huset etter vinhandleren og hoffkjellermesteren Peter Hinrich Fuhrmann, som mellom 1768 og 1773 drev en vinkjeller i huset. Fra den tiden eksisterer fortsatt et portoverstykke i smijern med de sammenflettede initialene for ham og hustruen P H F M G (Peter Heinrich Fuhrmann Margarete Götze). Fuhrmann hørte til den tyske minoriteten i Stockholm og som sådan var han medlem i menigheten Tyska S:ta Gertruds församling. Til denne menigheten testamenterte han hele sin formue som forvaltes av stiftelsen Fuhrmannsche Stiftung, som blant annet har som formål å fremme det tyske språket blant menighetens barn og ungdommer. På fasaden til huset på Svartmangatan 20-22 ble det i 1923 satt opp en minneplate i anledning 150-årsdagen for hans død.
Akustisk bassgitar
I likhet med en vanlig, elektrisk bassgitar, har den akustiske i utgangspunktet fire strenger, stemt E A D G. Dens kropp er en stor kasse med lydhull, i likhet med en akustisk gitar. Den har vanligvis tverrbånd, men det finnes en type uten, kalt fretless.
Akustiske bassgitarer har sjelden mer enn fire strenger, men i likhet med el-bassgitarer forekommer de også med fem og seks strenger, eller enda flere.
Bjørn’s Beste
Bjørn's Beste [sic] er det syvende albumet til Bjørn Eidsvåg og hans første samleplate. Det ble utgitt på Kirkelig Kulturverksted i 1985 og inneholdt sanger fra de tidligere platene hans, bortsatt fra debutalbumet Inn for landing.
Monumentalkunst
Monumentalkunst er kunstverk som ved sin størrelse eller plassering er tilpasset et byggverk, innvendig eller utvendig. Begrepet kan også omfatte kunstverk som ved sin størrelse gir en storslått virkning, uten å være tilknyttet et byggverk. Monumentalkunst finner en oftest i det offentlige rom. Ordet er dannet ved en sammenslåing av monument og kunst.
Tumbes (region)
Tumbes er en region i det nordvestlige Peru. Den grenser til Stillehavet i vest og til Ecuador i nord og i øst og til regionen Piura i sør. Regionhovedstaden heter Tumbes.
Monumentalkunst
Typer og historikk
Avhengig av kunstformen kan monumentalkunst videre karakteriseres for eksempel som monumentalmaleri, monumentalfrise, monumentalskulptur eller monumentalteppe.
Bjørn’s Beste
Som nytt spor på albumet finner vi Melodi Grand Prix-låten «Gammal drøm» fra 1985. Eidsvåg sier på sitt samlealbum fra 2009 at «Gammal drøm» var en spesialsydd ballade til Grand Prix.
Tumbes (region)
Politisk inndeling
Regionen er delt inn i følgende 3 provinser, som igjen er delt inn i til sammen 12 distrikter.
Monumentalkunst
Typer og historikk
Eksempler på monumentalkunst er freskomaleri, muralmaleri og mosaikk. Presidentbystene i Mount Rushmore er et eksempel uten tilknytning til bygninger.
Tumbes (region)
Klima
Klimaet i Tumbes-regionen er varmt, tropiskt og halvtropiskt.
Monumentalkunst
Typer og historikk
Monumentalkunst har vært brukt i alle historiske perioder, ofte for å uttrykke styrke og makt. Makthavere kan ha et ønske om å symbolisere egen styrke, men monumentalkunst kan også brukes for å vise storhet til en guddom eller en guddommelig representant. Helleristninger er en form for monumentalkunst med religiøs tilknytning.
I første del av det nittende århundre spilte monumentalmaleriet en viktig rolle i norsk kunst. Kunsten ble sett på som en samfunnsbyggende faktor som måtte ut til folket. Dekorasjon av offentlige bygninger var en del av det moderne samfunn. Edvard Munch, Axel Revold, Alf Rolfsen, Henrik Sørensen og Per Krohg var alle malere som bidro med store veggmalerier. Else Hagen (1914-2010) er kjent for store mosaikkbilder i offentlige bygninger, blant annet i Stortingets trappehall.
Michael Hogan (skuespiller)
Michael Hogan (født 1949 i Kirkland Lake, Ontario) er en canadisk skuespiller med irske aner. Han er mest kjent for sin rolle som "Colonel Saul Tigh" i science fiction-serien Battlestar Galactica.
Tidlig liv og familie
Han er gift med skuespillerinnen Susan Hogan, og de har tre barn sammen, skuespillerne Jennie Rebecca Hogan, Gabriel Hogan og Charlie Hogan.
Familien Hogans lever på en øy sammen med sønnen Carlie, noen hunder, katter, sykler, ski og noen kajakker.
Skuespillerkarriere
Han har jobbet i flere roller i tv-serier og filmer, bl.a som "Tony Logozzo" i Cold Squad. Han spilte også i barnefilmen fra 1985 The Peanut Butter Solution. Michael og Susan Hogan har hatt flere opptredender i roller som et gift par i tv-serienThe L Word.
Battlestar Galactica
I 2003 ble tv-serien fra 1970-tallet, Battlestar Galactica brakt tilbake til live, selv om det i første omgang var i form av en tre timer lang miniserie. Hogan spilte rollen som Oberst Saul Tigh, nest-kommanderende ombord på Battlestar Galactica. Miniserien ble etterhvert en pilot for den nye science fiction-serien Battlestar Galactica. Battlestar Galactica ble filmet for det meste i Vancouver, Canada, og ble laget i fire sesonger. Siste sesong ble sendt i 2009 og Hogan har en viktig rolle gjennom hele serien.
Priser og nominasjoner
Gemini Awards
Genie Awards
Leo Awards
Utvalgt filmografi
Listene under er ikke komplett, se Internet Movie Database – Michael Hogan
Marie Christine av Kent
Prinsesse Michael av Kent (født Marie-Christine Agnes Hedwig von Reibnitz 15. januar 1945 i Karlsbad) er en østerrikskfødt interiørdesigner og forfatter som er gift med prins Michael av Kent, barnebarn av Georg V av Storbritannia og dermed medlem av den britiske kongefamilien.
Hun har utgitt flere bøker om Europas kongefamilier. Prinsessen har også hatt foredragsturneer, og bistår sin mann i hans offentlige arbeid. Paret har ikke noen regelmessige plikter for kongehuset, men har ved noen tilfeller representert Elisabeth II, som er prins Michaels kusine, i utlandet.
Tidlig liv
Marie Christine von Reibnitz ble født i Karlsbad, den gang det tyskbefolkede Sudetenland, nå Karlovy Vary i Tsjekkia, i nærheten av familieeiendommen til hennes østerrikske bestemor på morssiden, prinsesse Hedwig von Windisch-Graetz, kun rett før andre verdenskrigs slutt, og den påfølgende deportasjonen av den tyske befolkningen året etter. Prinsessen er den eneste datteren av baron Günther Hubertus von Reibnitz og Maria Anna Carolina Franziska Walpurga Bernadette Szapáry von Muraszombath, Széchysziget und Szapár, grevinne Szapár, en datter av grev Friedrich Szapáry von Muraszombath, Széchysziget und Szapár, en østerriksk-ungarsk diplomat som fungerte som ambassadør i St. Petersburg ved utbruddet av den første verdenskrigen. Hennes far hadde også en datter ved navn Margarita, født 18. januar 1924, fra sitt første ekteskap til Margherita, grevinne von Seherr-Thoß. Hun var sammen med Anthony Dalzell i hennes yngre år.
Gjennom moren er prinsessen etterkommer av Diane de Poitiers, som var en av Henrik II av Frankrikes elskerinner, og av Katarina de Medici som var Henrik IIs dronning, og dessuten av maleren Peter Paul Rubens.
Hennes far hadde vært medlem av det tyske nazipartiet og hadde rangen som Sturmbannführer eller major i SS under den andre verdenskrig. Foreldrene ble skilt, og faren flyttet til Maforga i Mosambik etter skilsmissen. Hennes mor, Marie Christine, og hennes bror, baron Friedrich (Fred) von Reibnitz (bor i dag i Canberra), flyttet til Australia, hvor hennes mor drev en skjønnhetssalong. Friedrich ble høyere embetsmann i den australske regjeringen.
Richard Rogers
Richard George Rogers, baron Rogers av Riverside, (født 23. juli 1933 i Firenze, død 18. desember 2021 i London) var en italienskfødt britisk arkitekt. Han var en av arkitektene bak Centre Pompidou, men hadde en lang internasjonal karriere med tildels toneangivende prosjekter før det.
Marie Christine av Kent
Tidlig liv
Marie-Christine gikk på den katolske pikeskolen Rose Bay Convent i Sydney.
Byrte kraftverk
Byrte kraftverk er et vannkraftverk ved Byrtevatn i Skiensvassdraget i Tokke kommune i Vestfold og Telemark fylke. Kraftverket ble satt i drift i 1969
Kraftverket har 25 MW installert effekt på en francisturbin og midlere årsproduksjon på 112 GWh.
Hovedmagasin for kraftverket er Botnedalsvatn som er oppdemmet og reguleres mellom 705 og 740 moh.
Til Botnedalsvatn overføres det vann fra Strandstøylsdalsvatnet.
Elven Frolandsåi er regulert som følge av oppdemmingen av Botnedalsvatn.
Kraftverket er eid av Statkraft.
Marie Christine av Kent
Ekteskap
Den 14. september 1971 giftet hun seg i Chelsea Old Church i London med den engelske bankmannen Thomas Troubridge, sønn av Peter Troubridge, 6. baronet. De hadde møtt hverandre under villsvinjakt i Tyskland. Paret ble separert allerede i 1973 og skilt i 1977. Våren 1978 ble ekteskapet erklært ugyldig av Den katolske kirke.
To måneder etter annulleringen, den 30. juni 1978, giftet hun seg med prins Michael av Kent i en borgerlig seremoni i rådhuset i Wien. I arkaisk engelsk språkbruk blir hun tradisjonelt titulert HRH Princess Michael of Kent («Hennes kongelige høyhet prinsesse Michael av Kent»). Etter å ha innhentet pavelig tillatelse til å gifte seg med en ikke-katolikk ble ekteskapet konvalidert i en katolsk seremoni i erkebiskopens kapell i Westminster den 29. juni 1983. Normalt kan en slik tillatelse gis av stedlige kirkelige myndigheter, men ettersom kongefamilien var involvert var det nødvendig å involvere paven.
Act of Settlement 1701, som regulerer arvefølgen til den britiske tronen, sier at en person med arverett til tronen som selv blir katolikk eller gifter seg med en katolikk mister arveretten. Prins Michael mistet dermed sin plass i arvefølgen da paret giftet seg.
Paret har to barn:
De to tilhører Den engelske kirke, og har derfor arverett til tronen.
Kongelige plikter
Ettersom det aldri ble forventet at prins Michael skulle utføre kongelige plikter regelmessig, og aldri har mottatt apanasje eller annen økonomisk godtgjørelse, har prinsessen bare deltatt i kongelige oppdrag i begrenset grad. Paret har ved enkelte anledningen representert dronningen, som under uavhengighetsfeiringene i Belize og statsbegravelsen til Mswati III av Swaziland. Prinsen er beskytter for flere organisasjoner, og prinsessen støtter ham i dette arbeidet.
Som takk for denne innsatsen fikk de etter at de giftet seg en leilighet i Kensington Palace.
Privat karriere
Før hun giftet seg med prinsen arbeidet hun en periode som interiørdesigner.
Prinsessen har skrevet tre bøker, og hun skriver en sosietetsspalte for nettsiden Bestselections.com.
Petr Nečas
Petr Nečas (født 19. november 1964 i Uherské Hradiště, tsjekkisk uttale ) er en tsjekkisk politiker (ODS). Han var Tsjekkias statsminister fra 28. juni 2010 til 17. juni 2013.
Nečas er utdannet fysiker fra Masaryk-universitetet i Brno fra 1988. Han gikk inn i politikken i 1992 som parlamentsmedlem, og ble i 2006 statsråd for arbeid og sosiale saker. Han ble partileder i Občanská demokratická strana i 2010, og overtok samme år som statsminister etter Jan Fischer.
Nečas' sentrum-høyre-regjering vant 27. april 2012 en avstemning i parlamentet om et mistillitsforslag utløst av regjeringens spareprogram. Regjeringen fikk 105 av parlamentets 200 stemmer. En uke tidligere hadde 90 000 mennesker demonstrert i Praha mot innsparingene.
Petr Nečas innleverte 17. juni 2013 sin avskjedssøknad til landets president Miloš Zeman. Den umiddelbare bakgrunn for statsministerens fratreden var arrestasjonen av hans kabinettsekretær gjennom mange år Jana Nagyová og flere generaler i de militære hemmelige tjenester. Statsadvokaten anklaget Nagyová å ha beordret de militære hemmelige tjenester til å avlytte Nečas' ektefelle, og på denne måten misbrukt sin myndighet. Ifølge flere medier hadde statsminister Nečas og Nagyová stått i forhold til hverandre.
100 Bullets
100 Bullets er en prisvinnende tegneserie skrevet av Brian Azzarello, illustrert av Eduardo Risso og utgitt av DC Comics. Fortellerstilen er mørkt realistisk, med moralsk tvetydige historier.
Serien er delt i «miniserier» omhandler personer som har fått livene sine ødelagt, ofte av enkeltpersoner. Disse figurene får en sjanse til å hevne seg på dem som har ødelagt livene deres, av en mystisk mann kalt Agent Graves. Agent Graves gir personene en koffert med en pistol og hundre usporbare kuler, for å da få valget om å drepe personen som «ødela» livet deres. Etterhvert lurer figurene på hvorfor Agent Graves bedriver dette spillet og hva han tjener på det. Dette utvikler seg til en skildring av samfunnet, moral og etikk.
Handlingsreferat
Konseptet til 100 Bullets er basert på spørsmålet om mennesker er villige til å bruke vold til å ta hevn, hvis de får mulighet og en rimelig sannsynlighet til å lykkes. Mange av problemene involverer den mystiske «Agent Graves» som henvender seg til noen som tidligere har vært offer for et forferdelig feilgrep. Graves gir dem muligheten til å ta hevn ved å gi et håndvåpen, 100 kuler og dokumentasjon om målet som han mener var ansvarlige for deres lidelser. Graves informerer også kandidaten om at det er fullstendig umulig å spore kulene for enhver etterforskning fra politiet. Så snart disse kulene blir oppdaget ved et åsted, skal hele etterforskningen umiddelbart opphøre.
Selv om alle disse mordene som Agent Graves har muliggjort presenteres som forsvarlige blir kandidatene verken belønnet eller straffet for å akseptere tilbudet annet enn med deres egen personlige tilfredsstillelse. Flere mennesker avslår tilbudet. Men andre personer som aksepterer dette tilbudet opplever varierende grad av suksess eller fiasko. Men Graves sitt spill blir senere avslørt for å være bare en mindre del av en langt bredere historie. Agent Graves er leder for en gruppe kjent som «The Minutemen» en gruppe på syv menn (pluss en Agent) som fungerer som håndhevere for en hemmelig organisasjon bare kjent som The Trust. Hele «The Trust» ble opprinnelig grunnlagt av overhodene for 13 mektige europeiske familier som kontrollerte mye av datidens kombinerte rikdom eller industri. The Trust ga et tilbud til kongene av Europa om at de kunne forlate kontinentet og deres betydelige innflytelse og eierandeler, i bytte mot fullstendig autonomi i den stort sett ubrukte delen av Den nye verden.
Men styresmaktene i England ignorerte dette forslaget, og koloniserte på egen hånd Roanoke-øya (i nåtidens USA) sent på 1500-tallet. Deretter ble Minutemen grunnlagt. De originale Minutemen, syv ondskapsfulle mordere, utryddet hele Roanoke-kolonien og alle dens innbyggere. De etterlot seg bare den kryptiske meldingen «Croatoa» som en advarsel, og tok tilbake området på vegne av The Trust. Helt siden den gang har Minutemen hatt i oppgave å beskytte de «13 Houses of the Trust» mot trusler utenfra. Samt fungere som et slags politi ovenfor de mange interne konfliktene mellom de forskjellige Trust-familiene. Gruppenes interaksjoner blir ofte tilrettelagt av en person som har tittelen «Warlord» for The Trust, som også fungerer som de forskjellige husenes forbindelse til Minutemen.