cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Roberta Williams
Roberta Williams (født 16. februar 1953) er en amerikansk videospilldesigner, forfatter og grunnlegger av Sierra Entertainment. Hun er kjent for å ha laget eventyrspill som Mystery House, King's Quest og Phantasmagoria, og regnes som grunnlegger av sjangeren med grafiske eventyrspill. Hun er gift med Ken Williams og avsluttet karrieren i 1999. Hun regnes som en av de viktigste spilldesignerne på 1980- og 1990-tallet.
Personlig
Roberta Heuer vokste opp i La Verne sør for Los Angeles i California. Hun er datter av John og Nova, og har en yngre bror Jim. Hun traff Ken Williams på videregående skole, de giftet seg 4. november 1972 og har to sønner, D.J. (1973) og Chris (1979). Ken og Roberta har et hus i Seattle, et i Cabo i Mexico og en båtplass i Frankrike nær Monaco.
Yrkesliv
Ektemannen Ken Williams jobbet som programmerer og hadde en Apple II hjemme som Roberta spilte datidens spill på. Hun mente at hun kunne lage et bedre spill ved å tegne det som stod skrevet som tekst. Roberta skrev manus og laget tegninger mens Ken programmerte det som i 1980 ble Mystery House, det første grafiske eventyrspillet, utgitt av eget selskap On-line systems. Spillet solgte godt, og paret kjøpte et hus i Coarsegold i Sierra Nevada, like sør for Yosemite nasjonalpark, men ikke lenge etter åpnet On-line systems egne kontorer i Oakhurst.
Mystery House ble del av en serie på seks eventyrspill som kom fra 1980 til 1982. Etter Mystery House kom The Wizard and the Princes (1980) som ble det første spillet i farger. I 1981 laget On-line systems sitt eneste teksbaserte spill, Softporn Adventure by Chuck Benton, med bilde av Roberta (sammen med On-line systems produksjonssjef og økonom) avkledd i Ken og Robertas badestamp. I 1982 tok selskapet navnet Sierra On-line, og i 1983 kom Robertas King's Quest, et bestillingsverk for IBM som ble en stor suksess.
Roberta laget 8 King's Quest spill fram til 1998, og serien har solgt millioner av eksemplarer. Hun laget også spill som Mixed-Up Mother Goose (1992 versjonen med bilde av Roberta på coveret) og The Colonel's Bequest. I 1995 kom Phantasmagoria, et spill med et budsjett på 4 millioner $ som kom på 7 CD-er, og som Roberta i ettertid sa det var det som best representerte henne som utvikler - men at King's Quest var det som er hjertet nærmest og det som startet Sierra On-Line.
I 2009 planla hun å skrive en historisk roman om Irsk utvandring til USA. I 2011 arbeidet hun med et spill for sosiale nettverk, Odd Manor, og i hun bidro i utviklingen av King’s Quest: A Knight to Remember i 2015.
I 2014 mottok hun og Ken «Industry Icon Award» på «The Game Awards 2014» i Las Vegas.
Cyatholipidae
Cyatholipidae er en gruppe (familie) av edderkopper som tilhører undergruppen Entelegynae i gruppen Araneomorphae.
Utseende
Små (kroppslengde 1–4 mm), slanke og svært langbeinte edderkopper. De åtte øynene er gruppert med to relativt store foran, et par et stykke bak disse og et par øyne tett sammen på hver side. Bakkroppen er trukket ut til en spiss, denne er over spinnvortene slik at disse blir liggende omtrent midt under bakkroppen. De lange beina er uten pigger. Hannens pedipalper (sekundære kjønnsorganer) er temmelig store.
Utbredelse
Familien er utbredt i Afrika inkludert Madagaskar, i Australia og på New Zealand. Dessuten finnes det én art på Jamaica. Dessuten er det kjent fossile arter fra baltisk rav (rundt 40 millioner år gammelt).
Tabulator
Tab (forkortelse for tabulatortast eller tabularnøkkel) på et tastatur er en tast som brukes til å flytte markøren til neste tab-stop.
Ordet tabulator kommer fra det latinske tabula som betyr tavle.
Albano Laziale
Albano Laziale er en kommune i storbyområdet Roma i Italia, i Lazio.
James Stewart (andre betydninger)
James Stewart er navnet til flere personer:
Luca Banti
Luca Banti (født 27. mars 1974 i Livorno) er en italiensk fotballdommer som siden 2009 har hatt status som FIFA-dommer. Banti fikk sin debut i den italienske toppdivisjonen Serie A den 29. mai 2005, som var en seriekamp mellom Juventus og Cagliari Calcio (4–2). Hans første europacupkamp kom den 16. juli 2009, da han dømte første kvalifiseringsrunde av Europaligaen mellom finske FC Lahti og slovenske ND Gorica (2–0).
Han debuterte internasjonalt som hoveddommer den 4. september 2009, da han dømte vennskapskampen mellom og  (0–2).
Caldwell County (Nord-Carolina)
Caldwell County er et fylke i den amerikanske delstaten Nord-Carolina.
Shimal gasskraftverk
Shimal gasskraftverk er et gasskraftverk i provinsen Aserbajdsjan. Det har en installert produksjonskapasitet på 395 MW, fordelt på én turbin. Anlegget ble påbegynt omkring 1990 og stod ferdig i 2003. Brenselkilden er naturgass.
Beauchastel-demningen
Beauchastel-demningen er et vannkraftverk i Frankrike. Det ligger i elva Rhône. Installert kraftkapasitet er 198 MW.
Selve damanlegget er 23 meter høyt, og er en barriere i elva med sluser.
Mishan
Mishan (kinesisk: 密山; pinyin: Mìshān) er et byfylke i byprefekturet Jixi i provinsen Heilongjiang i Folkerepublikken Kina. Befolkningen i 1999 var på 437,595 innbyggere.
Camden County (Nord-Carolina)
Camden County er et fylke i den amerikanske delstaten Nord-Carolina.
John J. Cochran
Han vokste opp i Webster Groves, en forstad til St. Louis. Etter juridisk eksamen fikk han advokatbevilling i 1921, men praktiserte aldri som sådan. Cochran arbeidet som lederskribent for aviser i St. Louis i mange år, hvoretter han assisterte valgfunksjonærene i byen 1911–1913.
Cochran ble trukket inn i politikken som sekretær for kongressmann William L. Igoe 1913–1917. Han var deretter privatsekretær for senator William J. Stone og sekretær for Senatets utenrikskomité 1917–1918, senere sekretær for kongressmann Harry B. Hawes 1921–1926. I 1926 ble Cochran valgt til Representantenes hus fra Missouris 11. distrikt, etter at Harry B. Hawes hadde blitt senator. Cochran var kandidat i Det demokratiske partis primærvalg foran senatsvalget i 1934, men kongressmennene Cochran og Jacob Milligan tapte mot den senere presidenten Harry S. Truman. Cochran var innvalgt i Representantenes hus fra Missouris felles valgkrets 1933–1935, deretter fra Missouris 13. distrikt frem til 1947, da han frasa seg gjenvalg.
Jørgen Sønstebø
Jørgen Sønstebø (født 13. februar 1922, død 29. juni 2013 i Bø, Telemark) var en norsk politiker (KrF). Han ble innvalgt på Stortinget fra Telemark i 1973, og satt på Stortinget til 1985. I det sivile liv var han lensmann. Han var sønn av tidligere ordfører i Bø Hans J. Sønstebø.
Jazz Mass
Jazz Mass er et musikkalbum med Elin Rosseland, Tore Johansen og Bodø Domkor, utgitt i 2009.
Leninsk (Volgograd oblast)
Leninsk (russisk: Ле́нинск) er en by i Volgograd oblast i Russland. Den ligger på venstre bredd av elva Akhtuba, rundt 50 km øst for Volgograd.
Den ble grunnlagt i 1802 som landsbyen Prisjibinskoje (russisk: Пришибинское), senere endret til Prisjib (russisk: Пришиб). Navnet på landsbyen ble endret til Leninsk i 1919. Bystatus ble innvilget i 1963.
Demografi
Befolkningsutvikling: ! År || Folketall || Kilde
Belle Vue kraftverk
Belle Vue kraftverk er et kombinert varmekraftverk og kullkraftverk i Mauritius. Det har en installert produksjonskapasitet på 70 MW, fordelt på 2 turbiner. Anlegget stod ferdig i 2000. Brenselkilden er kull og biomasse.
Oṃ maṇi padme hūṃ
Oṃ maṇi padme hūṃ (sanskrit; devanāgarī: ॐ मणि पद्मे हूँ, IFA: [õːː mɐɳɪ pɐdmeː ɦũː], tibetansk: ཨོཾ་མ་ཎི་པདྨེ་ཧཱུྃ, wylie: oM ma Ni pa d+me hU~M, mongolsk:, Om mani badmei khum, kinesisk: 唵嘛呢叭咪吽, pinyin: Ōng mānī bēimēi hōng) er et sanskritmantra på seks stavelser som er assosiert med den firearmede shadakshariformen av Avalokiteshvara, bodhisattvaen for medlidenhet. Mantraet opptrer for første gang i kāraṇḍavyūhasūtraen, en mahāyānasūtra hvor det omtales som sadaksara (med seks stavelser) og paramahrdaya, eller «det innerste hjerte» til Avalokiteshvara. Teksten omtaler mantraet som den kondenserte formen av alle buddhistiske lærdommer.
Det var ved den portugisiske katolske misjonær António de Andrade (1580-1634) at matraet ble kjent i Europa. Hans rapporter fra to reiser til Tibet ble raskt oversatt til mange språk. De var meget populære. Det var ved disse at den videre verden for første gang ble fortalt om mantraet «Om mani padme hum». Andrade kunne ikke gi noen oversettelse, ettersom lamaene han spurte ikke klarte å svare presist nok på hans spørsmål, syntes han.
Sven T. Falck
Sven Trygve Falck (født 9. mars 1943 i Tønsberg, død 27. august 2019 i Porsgrunn) var en norsk industrimann og politiker (H). Han var stortingsrepresentant for Telemark 1981–1985.
Han vokste opp i Tønsberg som sønn av bokhandler og boktrykker Trygve Falck og hustru Inger Erikson. Carl Falcks bok- og papirhandel med trykkeri ble etablert av hans farfar i 1890. Faren satt også i Tønsberg bystyre.
Sven T. Falck tok examen artium i 1962 og eksamen som sivilingeniør ved kjemiavdelingen ved Norges tekniske høgskole i 1967. I studietiden var han redaktør i Under Dusken i vårsemesteret 1964. Etter studiene var han først utenlands som driftsingeniør og prosjektingeniør for Dow Chemical Company i Texas og Vest-Tyskland 1967–1971. Deretter bosatte han seg på Grenland og begynte å arbeide for Norsk Hydro. Han var miljøverningeniør, driftsingeniør på Rafnes og overingeniør på Herøya.
Falck var medlem av Porsgrunn bystyre 1977–1979, medlem av Telemark fylkesting og fylkesutvalg 1980–1983 og viseformann i fylkesskolestyret. Han var innvalgt på Stortinget fra Telemark 1981–1985, og satt i Stortingets energi- og industrikomité. Falck var Høyres listetopp i Telemark ved valget i 1981, men frabad seg renominasjon etter én periode.
I 1985 vente han tilbake til næringslivet som rådgivende ingeniør. Han var også direktør i Grenland industriutvikling 1990–1994, daglig leder ved Hydro Agri på Menstad 1994–1997 og teknisk gruppeleder i Hydro Agri Europe 1997–2001. Fra 2001 til han avgikk med pensjon, var han igjen rådgivende ingeniør.
Arve Moen
Som ung var han med i Mot Dag, ble cand.jur. i 1936 og studerte senere kunsthistorie. Før den andre verdenskrig var han dommerfullmektig. Fra 1945 var han kulturmedarbeider i Arbeiderbladet og kulturredaktør fra 1955 til 1974.
Moen var formann i Norsk Litteraturkritikerlag og Norsk Filmkritikerlag, formann i Den norske forfatterforenings litterære råd 1954-1964 og var også medlem av Statens Filmproduksjonsutvalg. Han var medlem av Oslo bystyre for Arbeiderpartiet fra 1960 til 1971.
Moen utga blant annet et kunsthistorisk verk i tre bind om Edvard Munch (1956–1958). Han skrev også romanen Døden er et kjærtegn (1948) som ble filmatisert i 1949, noveller, reiseskildring og en barnebok.
Musea i Sogn og Fjordane
Musea i Sogn og Fjordane (MiSF) ble stiftet 14. januar 2009 og er en konsolidering av Kystmuseet, Sogn og Fjordane Kunstmuseum, Sunnfjord Museum, Nordfjord Folkemuseum, De Heibergske Samlinger - Sogn Folkemuseum, Norsk Reiselivsmuseum og Norsk Kvernsteinsenter. De tidligere eierne av museene har overdratt det faglige, administrative og økonomiske ansvaret til det nye museet. Fellesadministrasjonen er i dag lokalisert på Sandane.
MiSF dokumenterer, forsker og formidler natur-, kulturarv og kunst i Sogn og Fjordane.
Direktører:
Quanzhen
Quánzhēn ble grunnlagt av Wang Chongyang på 1100-tallet, under Jin-dynastiet. Ifølge legenden skal Wang Chongyang ha møtt to daoistiske udødelige sommeren 1159. I sin tidlige historie hadde quánzhēn-retningen stor politisk makt, men denne ble fra Yuan-dynastiet av svekket til fordel for zhengyi, selv om retningen i motsetning til de fleste andre daoistiske skoler har overlevd helt fram til i dag. Da mongolene invaderte Song-dynastiet i 1254 var quánzhēn-daoistene blant dem som strekte seg lengst for å holde på freden, og kan dermed ha bidratt til å redde flere tusen, hovedsakelig hànkinesiske liv.
Grener og sekter
Wang Chongyang hadde syv disipler, som fortsatte spredningen av hans lære. De syv quánzhēn-mesterne skal ha grunnlagt de følgende syv grenene:
Børre Merlees Riise
Børre Merlees Riise (født 29. november 1917, død 17. mai 2004) var en norsk diplomat og ambassadør.
Etter handelsutdannelse ble han i 1947 ansatt i Utenriksdepartementet (UD) og jobbet der til i 1985, året etter han fikk St. Olavs Orden, ridder i første klasse.
FLK «Neko»
FLK «Neko» var et flytende hvalkokeri tilhørende rederiet Christian Salvesen i Leith i Skottland. Hun ble bygd som et kombinert passasjer- og lasteskip i 1891 ved Armstrong Mitchell Co. Ltd. i Newcastle for Deutsche Dampfschiffahrtsgesellschaft Kosmos (DDG Kosmos) i Hamburg. DS «Neko» gikk i rute mellom Europa og Sør-Amerika via Falklandsøyene og Kapp Horn.
I 1911 ble «Neko» solgt til Chr. Salvesen og ombygd til hvalkokeri. Kokeriutstyret ble installert ved Framnæs Mekaniske Værksted i Sandefjord. Deretter ble hun sendt til Sør-Shetlandsøyene sammen med tre nybygde hvalbåter: «Scapa», «Silva» og «Sonja». Dette var de tre første hvalbåtene som ble bygd ved et britisk skipsverft (Hawthorns, Leith). «Neko» drev fangst hovedsakelig fra Deceptionøya, men gikk også videre sørover langs vestsiden av Antarktishalvøya, der ankerplassen Neko Harbour er oppkalt etter henne. Sommeren 1912 forsøkte Salvesen også fangst ved Madagaskar med kokeriene «Neko» og «Horatio» uten særlig hell. Mannskapet på «Neko» ble nesten utelukkende rekruttert i Norge.
Den 8. mai 1924 grunnstøtte og forliste «Neko» ved Cabo de São Tomé nordøst for Rio de Janeiro på vei hjem etter endt sesong i Sørishavet.
Optisk illusjon
En optisk illusjon, et optisk bedrag eller et synsbedrag er når vi oppfatter et bilde som noe annet enn det faktisk er, eller som noe som ifølge fornuften vår er umulig. Informasjonen øyet vårt sender til hjernen utfordrer vår oppfatning av virkeligheten. Optiske illusjoner kan grovt deles inn i to grupper, fysiologiske og kognitive illusjoner.
Fysiologiske illusjoner
Fysiologske illusjoner, for eksempel etterbilder etter skarpt lys, antas å være virkningen på øyet eller hjernen av overdreven stimuli av ett slag – lys, farge, bevegelse og så videre. Teorien er at forskjellige stimuli har hver sin nevrologiske sti i de tidligste fasene av visuell prosessering, og at gjentakende stimulering av bare en eller noen få kanaler medfører en fysiologisk ubalanse som endrer persepsjonen.
Kognitive illusjoner
Kognitive illusjoner antas å oppstå i når synsinntrykk kobles opp mot vår oppfatning av virkeligheten. Underbevisstheten vår prøver å koble det vi ser opp mot noe kjent. Kognitive illusjoner deles gjerne opp i tvetydige illusjoner, forvrengningsillusjoner, og paradoksillusjoner.
Tvetydige illusjoner
Tvetydige illusjoner er bilder eller objekter hvor oppfattelsen av bildet bytter mellom to tolkninger. Neckerkuben er et eksempel på en slik illusjon.
Forvrengningsillusjoner
Forvrengningsillusjoner er karakterisert av en forvrengning av størrelse, lengde eller kurve. Et eksempel på dette er kafeveggillusjonen.
Paradoksillusjoner
Paradoksillusjoner er figurer eller objekter som er paradoksale eller umulige. Et eksempel på en slik illusjon er Penrosetrianglet.
Optiske illusjoner i billedmediene
Alle bildeuttrykk, enten det gjelder kunst eller visuelle medier, er grunnlagt på optisk effektmakeri og illusjoner som ofte skal gi inntrykk av noe annet enn det faktisk er.
Dette gjelder ikke minst den tradisjonelle billedkunsten, som i stor grad har vært et eneste stort spill med sansebedrag gjennom forsøk på å gjenskape et inntrykk, for eksempel på et plant underlag, av en levende, tredimensjonal virkelighet. Disse bestrebelsene har kommet tydeligst til uttrykk gjennom for eksempel barokkens malerstil trompe lóeil, en så naturtro gjengivelse av en gjenstand at tilskueren tror motivet er virkelig, ekvilibristisk utførte stillebener og livaktige portrettmalerier såvel som moderne tiders figurative fotorealisme og abstrakte op-kunst, også kalt op art eller optisk kunst. Med oppdagelsen av det konstruerte sentralperspektivet i renessansen oppstod anamorfose, en lek med fordreide motiver og fortegnede perspektiver. Også impresjonismen eksperimenterte aktivt med synsinntrykk, særlig pointillismen der fargeblandingene oppstod som en illusjon gjennom små punkter av grunnfarger, på samme måte som i moderne flerfargetrykk,. En kan også nevne surrealismen på 1900-tallet, en kunstretning som baserte seg på det «overvirkelige» med utstrakt bruk av optiske effekter og en lek med virkeligheten.
Alle som bruker visuelle virkemidler arbeider altså i vid forstand med synsbedrag på en eller annen måte. Blant kunstnere som mer direkte og inngående har jobbet med tydelige optiske illusjoner er imidlertid den italienske maleren Giuseppe Arcimboldo (1523–1597), den amerikanske illustratøren Charles Allan Gilbert (1873–1929), den fransk-amerikanske konseptkunstneren Marcel Duchamp (1887–1968), den nederlandske grafikeren M.C. Escher (1898–1972), den spanske surrealisten Salvador Dalí (1904–1989), den svenske Oscar Reutersvärd (1915–2002) og den britiske maleren Bridget Riley (født 1931).
Optiske illusjoner brukes også flittig i filmens verden gjennom forskjellige slags filmtriks, ikke minst animasjoner. For øvrig er også filmmediet, som i virkeligheten er en rekke stillbilder vist så raskt at de oppleves som en sammenhengende og «levende» bevegelse, i seg selv en effektfull optisk illusjon. Også datagrafikk, særlig 3-D-grafikken, bygger grunnleggende på synsbedrag og omfatter en rekke teknikker og uttrykk.
Bruken av visuelle illusjoner er også viktig for scenografi og kulisser på teater og selvfølgelig innen trylling og illusjonisme.
Hormon
Et hormon (fra gresk hormoain = å «vekke» eller å «sette i bevegelse») er kjemiske budbringere som kroppen bruker for å sette i gang eller regulere prosesser i kroppen. Hormonene transporteres til sine målceller med blodet. Læren om hormoner heter endokrinologi.
Vannløselige hormoner transporteres hovedsakelig i fri form, mens fettløselige hormoner må binde seg til transportproteiner som produseres i leveren. En liten andel av de fettløselige hormonene transporteres fysisk løst, og det er denne andelen som kan diffundere gjennom kapillærveggen og ut i vevsvæsken og inn til målcellene sine. Det er den frie fraksjonen som utløser hormonets biologiske virkninger.
Hormoner har ulike kjemiske strukturer, og deles blant annet inn i følgende grupper: Peptid- og proteinhormoner, steroidhormoner, aminosyrederivater og fettsyreforbindelser. Peptid- og proteinhormonene er vannløselige, mens steroidhormonene og fettsyreforbindelsene er fettløselige.
Hormonene produseres i endokrine kjertler hormonkjertler og hormonproduserende organer. Noen av de viktigste organene er bukspyttkjertelen hvor insulin og glukagon produseres, nyrene, binyrene og gonadene.
Insulin, adrenalin, testosteron og østrogen er kjente hormoner. Insulin er viktig for regulering av blodsukkeret, mens adrenalin (produsert i binyremargen) er viktig for å regulere hjertets pumpefunksjon. Testosteron og østrogen er sammen med hormonet progesteron velkjente kjønnshormoner, som produseres i gonadene. Andre hormoner er oxytocin, endorfin og serotonin.
Hormoner er stoffer som lages i bestemte kjertler, en kjertel er en samling av celler som kan lage og skille ut ett eller flere stoffer. Hormonene bringer beskjeder som gjør at kroppens forskjellige organer kan kommunisere med hverandre. Samarbeidet mellom ulike deler av kroppen styres av nervesystemet og hormonene. Når kjertlene får en beskjed, sendes det hormoner ut i blodet.
Hormoner kan brukes som doping. Testosteron og etterlikninger av dette hormonet er i en særstilling i så måte. Erytropietin (EPO) produseres i nyrene, og er også en kjent form for doping.
Volkswagen Tiguan
Volkswagen Tiguan (2007–) er en mellomstor SUV fra tyske Volkswagen.
Serie 1 (2007–17) var bygget i Wolfsburg. Den kom i tre utgaver: "Trend & fun", Sport & Style" og "Track & Field" med bensin- og dieselmotorer og med to- eller firehjulsdrift. I 2011 ble utseendet noe endret.
Serie 2 (2016–) kommer også som Allspace (større akselavstand, søstermodell av Škoda Kodiaq), og nærmer seg dermed Volkswagen Touareg i lengde.
Tiguan har fra 2018 Volkswagen T-Roc under seg hva angår størrelse.
Jernbane i Bosnia-Hercegovina
Jernbanen i Bosnia-Hercegovina drives av to jernbaneselskaper: Željeznice Republike Srpske som opererer i Republika Srpska, og Željeznice Federacije Bosne i Hercegovine som har ansvar for driften i Føderasjonen Bosnia-Hercegovina. Denne driften skjer i henhold til Daytonavtalen. Jernbanedriften i Bosnia-Hercegovina er en etterfølger av den jugoslaviske jernbanen innenfor landets grenser etter uavhengigheten fra det tidligere Jugoslavia i 1992. Jernbanenettverket ble tidligere drevet av det statseide selskapet Jugoslavias Statsbaner (eng. Yugoslav Railways, JŽ). Jernbanenettet utgjør i alt ca. 1 024 km med normalspor.
Jernbanenettet
Per 2008 var den samlede lengden på Bosnia-Hercegovinas jernbane ca. 1 024 km. Hele nettet er normalsporet. ŽFBH hadde i alt 608 km til rådighet, og av dette var 259 km elektrifisert ved 25kV 50 Hz. Per 2006 hadde ŽRS 416 km til rådighet, og av dette var 331 km elektrifisert ved 25kV 50 Hz. Det bosniske jernbanenettverket var på sitt største rundt år 1970, men i årene som fulgte ble flere baner med bosnisk sporvidde (760 mm) forlatt og noen ble fullstendig revet. En slik bane var strekningen Sarajevo – Titovo Užice, som ble operert av ekspresstoget som kjørte mellom Sarajevo og Beograd.
De to viktigste jernbanelinjene i landet er:
Željeznice Federacije Bosne i Hercegovine (ŽFBH)
Siden 1992 har ŽBH/ŽFBH vært medlem av UIC og bruker UIC-landskoden 50.
Željeznice Republike Srpske (ŽRS)
Željeznice Republike Srpske (ŽRS, kan oversettes til «Delrepublikken Republika Srpskas Statsbaner») har sitt hovedkontor i Doboj og driver jernbanestrekningene i Republika Srpska.
Siden 1998 har ŽRS vært medlem av UIC og benytter UIC-landskoden 44.
Alle linjer som drives av ŽRS krysser hverandre i knutepunktet Doboj. Dette gjelder i hovedsak fire følgende linjer:
Drift
Innenfor landets grenser har jernbanen nå kun en mindre betydning for passasjertransport. For godstransport spiller den dog en større rolle, spesielt i de største, industrielle delene av landet. Hovedbrukerne av den bosniske jernbanen er selskaper som driver kjemisk industri og kulldrift i Tuzla, jernverket og selskapet Arcelor-Mittal i Zenica, mineralbearbeidingsanlegg i Zenica og Tuzla, samt jernmalmfabrikker i Prijedor og aluminumsverket i Mostar.
Talgo-tog
Fem enheter skal settes inn i dagsavganger (1. klasses endevogn, 1. klasse med plass for rullestoler, kafeteriavogn, fem 2. klasse-vogner og 2. klasses endevogn; til sammen 237 sitteplasser) og fire enheter som nattog (endevogn med liggestoler, to vogner med liggestoler, sovevogn, kafeteriavogn, tre 2. klasse-vogner og 2. klasses endevogn; til sammen 186 sitteplasser).
Fetlar
Fetlar (norrønt: Fætilar; skotsk: Fetlar) er en av de nordlige øyene som utgjør Shetlandsøyene i Skottland. Med sitt areal på 40,78 km² er øya den tjuefemte største i øygruppen. Fetlar har en befolkning på rundt 61 i henhold til folketellingen av 2011.
Jernbane i Bosnia-Hercegovina
Talgo-tog
Levering er planlagt i perioden oktober 2010 til desember 2011, og den planlagte innsettingen av de nye togsettene på strekningene fra Sarajevo til Ljubljana, Zagreb og Beograd skal begynne i 2011.
Fetlar
Det fremste tettstedet er Hubie på sørkysten av øya. Fetlar har fergeforbindelser fra Hamars Ness til Gutcher på Yell og Belmont på Unst.
Jernbane i Bosnia-Hercegovina
Talgo-tog
ŽRS har bestilt fem ekstra togsett, men detaljer rundt fasilitetene om bord på disse og den nåværende tidsplanen er ennå ikke kjent.
Fetlar
Etymologi
Fetlar og Fætilar har tilsynelatende ukjent betydning og opphav. Det er tre øynavn på Shetland av ukjent og muligens før-keltisk og før-norrøn opprinnelse: Fetlar, Unst og Yell. De eldste registrerte formene av disse tre navnene har norrøne betydninger: Fetlar er flertall av fetill i betydningen «skulderstropper», Omstr er «kornstabel», og í Ála er fra ál som betyr «dyp fure». Disse beskrivelsene er imidlertid neppe åpenbare som øynavn, og er sannsynligvis tilpasninger av et før-norrøne språk. Dette kan ha vært piktisk navn, men det er ingen klare bevis for dette. Haswell-Smith antyder en kreativ betydning av «velstående land» og at øyas navn kan bety «to øyer festet sammen» av Funzie Girt (en lang, forhistorisk mur som deler øya i to). Øya ble registrert som «Fötilør» i 1490, og som «Pheodor Oy» i 1654.
Geografi og geologi
Fetlar har en veldig kompleks geologi, inkludert gneis i vest, metamorfosert gabbro og fyllitt og kaolinitt. Det er også antigoritt og kleberstein her. Talk ble utvunnet her. Øst på øya er en del av ofiolittkomplekset til Shetland (en del av havbunnsskorpen og den underliggende øvre mantelen som har blitt løftet opp og eksponert over havet).
Fetlar er omgitt av en rekke små øyer, spesielt i sundet mellom Fetlar og Unst. Disse inkluderer i nord: Daaey, Haaf Gruney, Sound Gruney, Urie Lingey og Uyea; og mot vest: Hascosay og Linga.
Øya er atskilt fra Hascosay og Yell av sundet Colgrave Sound. Mye lenger sør ligger Out Skerries og Whalsay.
Caderousse-demningen
Caderousse-demningen er en demning med et vannkraftverk i Frankrike. Det ligger i elva Rhône. Installert kraftkapasitet er 156 MW.
Selve damanlegget er 25 meter høyt, og er en barriere i elva med sluser.
Gustave Flaubert
Gustave Flaubert (født 12. desember 1821, død 8. mai 1880) var en fransk forfatter. Flaubert debuterte og fikk sitt litterære gjennombrudd med romanen Madame Bovary i 1856-1857. Forfatterskapet utfolder seg i blandingen mellom romantikk og realisme, og han anså at romanforfatterens første plikt var å forholde seg upartisk overfor det han skildrer, å finne det eneste adekvate ordet og det nøyaktige uttrykket, og hans romaner var således minst fem års møysommelig presisjonsarbeid.
Liv og virke
Flaubert vokste opp i Rouen som sønn av en sykehuslege, og viste tidlig litterære interesser og evner. Han første litterære forsøk vitnet om påvirkning fra Prosper Mérimée og høyromantiske tema, og hans første større arbeid var det ambisiøse og visjonære La Tentation de saint Antoine (Sankt Antonius' fristelser), basert på Brueghels bilder. Dette ble siden liggende utrykt lenge, mens Flaubert begynte å skildre det hverdagslige og trivielle, først i gjennombruddsboken Madame Bovary fra 1857.
De siste tyve årene av livet levde han tilbaketrukket på familiens villa utenfor Rouen, hvorfra han holdt kontakt med kolleger gjennom aktiv brevskriving.
Forfatterskap
Flaubert var over 30 år gammel før han fant sin litterære stil. «En ulykksalig kjærlighet til det patetisk romantiske, til fargerike historiske emner, fikk ham til å bruke altfor mange år på umulige oppgaver, mest ærgjerrig og mest mislykket var La Tentation de saint Antoine som han arbeidet på i tretti år», og som han forsøkte å gjøre til en «ny Faust».
Flauberts modne forfatterskap preges av at forfatteren – som i Madame Bovary – forsøkte å skrive med språklig og litterær presisjon om et emne «som kjedet ham og bød ham imot», slik fikk han frigjort sitt fokus til å handle om formen. Flaubert ble med dette «den første ekte forløper for noe sentralt i vårt århundres skrivekunst. Han var den første som distanserte seg så meget fra sitt stoff at skrivemåten ble det viktigste».
Etter Madame Bovary skrev han Salammbô (1862), en historisk roman om Karthago etter den første punerkrigen. Mer i slekt med Madame Bovary er L'Éducation sentimentale (1869), som også er en «desillusjonert utviklingsroman» og dertil bygger på personlige erfaringer. Romanen utspiller seg fra 1830 til 1852, og har et stort persongalleri og en bred miljøskildring. Hovedpersonen er en «passiv og lett bevegelig drømmer med store ambisjoner som han ikke er i stand til å realisere»
Novellesamlingen Tre fortellinger (1877) var den siste boken Flaubert fullførte mens han levde, og samlingen «er kanskje det reneste mesterverk han skapte i hele sitt liv, nettopp fordi det er det minst anspente og minst ambisiøse». De tre tekstene foregår i ulike tidsperioder; åpningsnovellen En enkel sjel foregår i forfatterens samtid og har «den samme ironiske tonen som i de andre 'nåtidsromanene' (Madame Bovary og Frédéric Moreau), men sterkt nedtonet. Det finnes en ømhet i forhold til hovedkarakteren som er unik i forfatterskapet». Den posthume og uferdige Bouvard et Pécuchet (1881) skildrer to gamle kontorister som gjennom en uventet arv kjøper en gård og utvikler den med troskyldig vankyndighet.
Max Frisch
Max Frisch (født 15. mai 1911 i Zürich, død 4. april 1991 samme sted) var en sveitsisk arkitekt og forfatter. Han er en av etterkrigstidens mest betydningsfulle tyskspråklige forfattere.
Frisch studerte germanistikk fra 1930 til 1932 i Zürich, men måtte avbryte studiene ved farens død. Han gjenopptok studiene i 1936, denne gangen innenfor arkitektur. I 1940 tok han arkitekteksamen ved Eidgenössische Technische Hochschule i hjembyen. To år senere åpnet han sitt eget arkitektkontor. Han stengte dette i 1955 for å bli forfatter på heltid.
De rundt 300 brevene han utvekslet med den østerrikske forfatterinnen Ingeborg Bachmann i perioden de var kjærester, ble utgitt i 2023. Julaften 1963 ba Bachmann ham brenne brevene, men Frisch svarte at det ønsket «''kan jeg ikke oppfylle. Dine brev tilhører meg, slik mine brev tilhører deg.''» Bachmann ødela de fleste av brevene hun hadde mottatt fra ham, men Frisch hadde skrevet dem med gjennomslag som han beholdt. Forholdet deres danner bakgrunn for hans roman Montauk.
De Havilland Gipsy
de Havilland Gipsy var en luftkjølt fire-sylindret britisk flymotor, en rekkemotor konstruert av Frank Halford i 1927 til erstatning for ADC Cirrus som da ble benyttet i de Havilland DH 60 Moth.
Gipsy skulle vise seg å bli den meste berømte motor for sportsfly i mellomkrigstiden, en motor som ikke bare ble benyttet i de Havillands egne fly, men også fly fra så vel andre britiske produsenter som flyfabrikker i andre land til lenge etter andre verdenskrig. (Et av de siste fra de Havillands side var f.eks. Heron som ble bygget frem til 1963). Foruten å bidra til at de Havilland Aircraft Company ble en kjent og betydelig flybygger, bidro Gipsy til at selskapet også ble en kjent motorfabrikant.
Historie
I likhet med  ADC Cirrus, var Gipsy et resultat av samarbeidet mellom flyprodusenten de Havilland og motorkonstruktøren Frank Halford. Gipsy ble til under utviklingen av Havillands DH.60 Moth.
I 1925 var Geoffrey de Havilland på jakt etter en rimelig og pålitelig motor til bruk i hans lette sportsfly. Mer spesifikt var han ute etter noe i likhet med hans favoritt fra første verdenskrig en 240 H/k Renault V8-motor, men med bare halve vekten og halve kraften. Halford bygget et veivhus til en fire-sylindret motor og koblet det sammen med den ene sylinderblokken fra Renaults V-motor. Flere andre Renault-komponenter ble brukt, samt standarddeler fra bilmotorer. Resultatet ble en motor for mindre fly, overlegen alle andre i markedet, og ikke minst viktig, det var en flymotor, bygget i en tid da konkurrentene ofte måtte tilpasse en motorsykkelmotor til sine fly. Motoren sikret de Havilland Aircraft en betydelig markedsledelse med sin D.H.60 Cirrus motorer og som bidro sterkt til sportsflyvningens utvikling i Storbritannia.
I 1927 kunne Moth ha blitt et offer for sin egen suksess. Lageret av overskuddsmotorer fra Renault tok slutt. Det ble nødvendig å bygge motorene uten sylinderblokkene fra Renault. Salget av Moth hadde nå gitt de Havilland en solid økonomi, og han bestemte seg for å starte sin egen motorfabrikk. Igjen henvendte han seg til sin gamle venn, Halford for å få konstruert en fullstendig ny motor som med vekt og ytelse kunne måle seg med den siste versjonen av Cirrus (105 H/k Cirrus Hermes).
Halford og de Havilland ble enige om en testmotor på 135 hestekrefter, senere ble den nedgradert til 100 H/k for produksjonsmodellene. Mens Halford konsentrerte seg om å bygge motoren, gikk de Havilland igang med flyet. Den første modellen fikk navnet Tiger Moth DH 71 racer. Kun to DH 71 ble bygget. Selv med navnet «Tiger Moth», ble flyets karriere som racerfly uten de store overraskelser. Det satte riktignok hastighetsrekord på 280 km/t. (Navnet Tiger Moth ble senere tatt i bruk igjen for den legendariske D.H.82 trenings-og sportsfly.)
I likhet Cirrus var den nye Gipsy en luftkjølet fire-sylindret rekkemotor som ikke veide mer enn 136 kg. Ytelsen var 96 H/k ved 2 100 rpm. Sylindrene hadde en diameter på 4,5 tommer og slaglengden var 5 tommer (114 × 128 mm) som ga et motorvolum på 5,23 liter. Den ble straks utviklet videre til Gipsy II på 120 H/k. Begge varianter var å finne i Havilland Moth: the D.H.60G Gipsy Moth. Den nye motoren viste seg å være pålitelig og lett å vedlikeholde, noe som ble demonstrert i de mange langdistanseflyvninger som ble utført med Tiger Moth og andre de Havilland-fly med Gipsy-motor.
For alle sine fordeler hadde den nye motoren et stort minus. Sylinderne satt på toppen av veivhuset og derfor stakk de ut og over toppen på skroget og stengte pilotens utsikt fremover. Å senke motoren var ikke aktuelt eller snarere umulig siden veivakselen var direkte koplet til propellen. Hvis propellen var plassert lavere ville den kunne komme i kontakt med bakken ved hard landing eller på ujevn startbane. Løsningen kom da flere piloter kunne fortelle at de kunne fly opp ned så lenge det skulle være, hvis det bare ikke hadde vært for at forgasser og bensintank da kom lavere enn sylindertoppen og innsugningsventilene. Halford bestemte seg for å prøve dette ved å montere motoren opp ned og plassere forgasser og bensintank slik at de lå over motoren i denne omvendte stillingen. Konstruksjonen viste seg å fungere utmerket, på samme måte som tidligere, bare at nå hadde piloten fått uhindret utsikt forover. Snart ble Gipsy I og II erstattet med Gipsy III – en inverted 4-sylindret motor. Med den nye motoren ble den nye betegnelsen D.H.60 G-III; (for Gypsy III)Varianten fikk navnet Gipsy Major. Følgelig fikk flyet betegnelsen Moth Major.
Basert på den suksess som de Havilland høstet på byggingen av D.H.60, begynte han å bygge andre sportsfly og treningsfly, alle med Gipsy-motorer. Selskapet bygget nå også Gipsy-motorer for andre flyprodusenter, spesielt ble Gipsy Major motoren som ble benyttet i et antall ulike konstruksjoner, britiske, såvel som utenlandske. Mest kjent, kanskje: motoren til i det legendariske skoleflyet fra andre verdenskrig; D.H.82 Tiger Moth.
Andre verdenskrig førte til stans i all sivil- og sportsflyvning og de Havilland konsentrerte seg nå om jetmotorer og kunne ikke ofre seg mye for sine stempelmotorer. Gypsy ble ikke avskrevet og ble tatt i bruk igjen i etterkrigstidens tidlige modeller. I Canada ble den brukt i Chipmunk-treningsfly som ble produsert frem til 1956 og i Storbritannia i Heron som ble produsert frem til 1963.
Bjordal kirke
Arkitekt for bygget var Victor Nordan. Kirken ligger fint til med utsikt over dalen og fjorden. Kirken er den første på stedet, og før den ble bygget sognet folket i området til Kyrkjebø kirke på nordsiden av Sognefjorden, en lang båtreise unna.
Bjordal kirke er sammen med Ortnevik kirke sognekirker i Bjordal og Ortnevik sogn i Sunnfjord prosti. Frem til prestegjeldene ble faset ut fra 2004 lå kirken i Lavik prestegjeld.
Sarah Newcomb Merrick
Sarah Julia Newcomb Merrick (født 9. mai 1844, død 3. februar 1922 ) var en canadiskfødt lærer og forfatter. I tenårene flyttet hun til USA hvor hun bodde resten av sitt liv.
Merrick giftet seg i 1876 med Morgan Wolfe Merrick. Hun arbeidet som lærer og skoleleder ved forskjellige skoler i USA, i tillegg til at hun forfattet bøker. I løpet av 1890-årene forlot hun sin ektemann og flyttet til Boston for å studere ved Boston University School of Medicine. Hun arbeidet senere ved en homeopatisk klinikk. Hun engasjerte seg i kampen for dyrenes rettigheter, og ble også leder for antivaksinebevegelsen i Boston.
Rosamunde Quartett
Rosamunde Quartett er en tysk strykekvartett, grunnlagt i 1992. Medlemmene er Andreas Reiner og Diane Pascal (fiolin), Helmut Nicolai (bratsj) og Anja Lechner (cello). Ensemblets navn henviser til musikken som Franz Schubert komponerte til skuespillet Rosamunde av Helmina von Chézy.
Deres repertoar strekker seg fra Henry Purcell og Joseph Haydn til nyere musikk (Thomas Larcher, Tigran Mansurjan) og verdensmusikk (Dino Saluzzi). En innspilling av komponisten Valentin Silvestrovs verker ble i 2003 nominert til en Grammy. Kvartetten ble kjent for et bredere publikum gjennom ARD-produksjonen Mit dem Rosamunde Quartett unterwegs.
De beste år av vårt liv
De beste år av vårt liv (originaltittel: The Best Years of Our Lives) er en amerikansk dramafilm fra 1946 regissert av William Wyler. Hovedrollene spilles av Fredric March, Myrna Loy, Dana Andrews, Teresa Wright, Virginia Mayo og Hoagy Carmichael. Filmen handler om hvordan livet arter seg for tre soldater som vender hjem fra krigen. Den vant åtte Oscar-priser, inkludert for Beste film.
Filmen ble svært populær i USA og Storbritannia, og ble den mest inntjenende filmen i disse landene siden Tatt Av Vinden. Den ble belønnet med hele åtte Oscar og to Golden Globe.
Samuel Goldwyn ble inspirert til lage filmen etter å ha lest en artikkel i Time Magazine som omhandlet de vanskeligheter som krigsveteraner hadde å stri med etter at de hadde kommet hjem.
Handling
Handlingen tar for seg tre amerikanske soldater (Fred, Homer og Al) som vender hjem etter flere år i krigen, og de vanskene de må gjennom for å tilpasse seg samfunnet og leve et ordinært liv. Fred var en dekorert kaptein i flyvåpenet, og plages fortsatt av mareritt. Homer var i marinen, der han mistet begge hendene av forbrenninger da hangarskipet han var på ble senket. Al var troppssersjant i infanteriet og kjempet i Stillehavet.
Om filmen
De beste år av vårt liv har fått så mye som 97% på Rotten Tomatoes.
Journalist Sven Egil Omdal beskrev den i 2010 på følgende måte: «''Krigen var over, nå var temaet problemene med å få soldatene tilbake til samfunnet. Også denne kunne vært produsert av Moralsk Opprustning''».
Den innbrakte $23,7 millioner i USA og rundt $8 millioner i Storbritannia. Filmens produksjonsbudsjett var på $2,1 millioner. Det ble brukt $500 000 på markedsføring av filmen.
Priser
Filmen ble belønnet med hele åtte Oscar (beste film, beste regi, beste manus, beste mannlige skuespiller, beste mannlige birolle, beste klipp, beste lyd og æres-Oscar til Harold Russell), to Golden Globe (beste dramafilm og spesialpris til Harold Russell) og en BAFTA (beste film).
Gropiusstadt
Gropiusstadt er en ortsteil i bydelen Neukölln i Berlin. Den ble bygget mellom 1962 og 1975 og fikk status som ortsteil i 2002.
Gropiusstadt har fått navn etter arkitekten som planla den, Walter Gropius. Boligområdet omfatter omkring 18 500 leiligheter. 90 % av dem brukes som sosialboliger og har siden 1980-årene hatt betydelige sosiale problemer.
I tillegg til Gropiusstand ble det i Vest-Berlin bygget ytterliger to tilsvarende blokkområder, nemlig Falkenhagener Feld i Spandau og Märkisches Viertel i Reinickendorf. I Øst-Berlin ble det noe senere bygget blokkområder i Marzahn, Hohenschönhausen og Hellersdorf. Felles for disse blokkområdene er at de ligger i utkanten av byen.
Ptychodesthes schenklingi
Ptychodesthes schenklingi er en bille som hører til gruppen gullbasser (Cetoniinae) i gruppen skarabider (Scarabaeoidea).
Levevis
Arten lever i tropisk skog.
Bring It On: All or Nothing
Bring It On: All or Nothing, er en amerikansk film fra 2006. Den er den tredje av sju filmer i Bring It On-serien.
Ptychodesthes schenklingi
Utbredelse
Arten er vidt utbredt i tropisk Afrika, fra Guinea i vest til Tanzania i øst.
Bring It On: All or Nothing
Handling
16 år gamle Britney Allen er cheerleaderkaptein på skolen hennes. Laget hennes heter Pirates. Når Britney kommer hjem fra skolen en dag, forteller foreldrene hennes at de skal flytte og Britney blir tvunget til å bytte skole og miljø. På den nye skolen hennes har de også et cheerleading-team kalt krigerne, og Britney blir fristet til å begynne på laget deres selv om hun har lovet vennene sine å aldri begynne å cheerleading igjen og selv om den nye kapteinen hennes misliker henne.
High Bridge gasskraftverk
High Bridge gasskraftverk er et varmekraftverk i delstaten Minnesota i det nordlige USA. Det har en installert produksjonskapasitet på 570 MW, fordelt på 1 blokk og 2+1 moderne gassturbiner. Operatør er Xcel Energy Co.
Bring It On: All or Nothing
Handling
Britney får nye venner og hennes "gamle" venner tror hun feiler når hun begynner å trene. Og det ender med at begge lag konkurrerer i en stor cheerleading-konkurranse der premien skal være med Rihanna i en TV-forestilling som skal vises over hele verden.
High Bridge gasskraftverk
Utstyret er vesentlig levert av Nooter og Melco. Anlegget ble bygget ut i årene 2005–2008, som erstatning fra det gamle og utrangerte Riverside kullkraftverk, som ble lagt ned.
Brenselkilden er naturgass.
Madhyamakālaṃkāra
Madhyamakālaṃkāra er en kort buddhistisk tekst fra det 8. århundre som ble skrevet av den indiske madhyamakafilosofen Śāntarakṣita (725–788). Teksten antas å ha blitt forfattet på sanskrit, men er idag bare bevart på tibetansk i en oversettelse fra sanskrit foretatt av Surendrabodhi og Jñānasūtra.
Teksten inneholder en filosofisk syntese av den konvensjonelle sannhet i Yogacara og den ultimate sannhet i madhyamaka, assistert av buddhistisk logikk med en lengre diskusjon av verken en eller mange-argumentet.
Ivo Santos
Ivo Nelson dos Anjos Santos (født 16. april 1974) er en portugisisk fotballdommer fra Algarve-disktriktet. Santos har enda til gode å dømme i den portugisiske toppdivisjonen Primeira Liga, men har til gjengjeld dømt kamper på nest øverste nivå (Segunda Liga) samt under Taça de Portugal. Han ble tildelt sine første internasjonale kamper i begynnelsen av januar 2011 da han dømte s to vennskapskamper mot henholdsvis (1–0) og  (1–0), begge spilt i Algarve.
Beijing sørbanestasjon
Beijing sørbanestasjon (kinesisk: 北京南站, pinyin: Běijīng Nán Zhàn, kortform: 北京南, Běijīng Nán) er en jernbanestasjon sør i Beijing i Folkerepublikken Kina, i bydistriktet Fengtai. Den ble åpnet kort tid før De olympiske leker i Beijing den 1. august 2008, og betjener høyhastighettogstrafikken til sørligere destinasjoner.
Den var ved åpningen Asias største jernbanestasjon.
Historie
Arkitekttegningene til stasjonen ble laget av den britiske arkitekt Terry Farrell i samarbeid med Tianjin Design Institute. Byggetiden var på under tre år, og den nye stasjonen erstattet den gamle sørbanegården Yongdingmen, som var i drift mellom 1897 og 2006.
With The Beatles
With The Beatles er The Beatles' andre LP-utgivelse. Albumet ble spilt inn fire måneder etter gruppas debutalbum og utgitt 22. november 1963.
Albumet inneholder åtte originallåter, syv av Lennon/McCartney og en av George Harrison, hans første. Plata inneholder også seks coverlåter, de fleste av disse er Motown- og R&B-hits. De fleste av sangene ble utgitt på LP i USA under tittelen Meet the Beatles! den 20. januar 1964. Albumet ble spilt inn i hast ettersom det ikke var mye tid til å gjøre det i The Beatles' travle hverdag, som inkluderte en tur til Sverige, gruppens første internasjonale opptreden siden gjennombruddet med «Please Please Me».
Innspilling
Den første låten som ble spilt inn var «Hold Me Tight», som opprinnelig ble spilt inn for Please Please Me-albumet. Den fungerte ikke der, og ble spilt inn igjen etterpå. Verken bandet selv eller kritikerne likte sangen spesielt godt. Ettersom The Beatles brukte sine beste sanger på Please Please Me, måtte nye sanger skrives. I motsetning til det første albumet ble ikke tidligere utgitte singler med på dette, dermed ble verken «She Loves You» eller «From Me To You» med. I stedet ble syv nye låter skrevet.
For å trekke ut tiden og rekke å skrive ferdig låter, begynte bandet å spille inn coverlåtene. Den første ut var «You Really Got a Hold on Me» med John Lennon på vokal og George Harrison på bakgrunnsvokal. Selv om sangen gikk i noe uvanlige 6/8 og hadde en såkalt stop-time-struktur. McDonald regner den etter «Anna (Go To Him)» som den mest emosjonelt utfordrende coversangen The Beatles spilte inn. De hadde spilt sangen i lang tid sammen (originalen ble gitt ut i november 1962). The Beatles hadde spilt inn sangen tidligere for radioprogrannet Pop Goes The Beatles den 24. mai, men albumversjonen ble spilt inn 18. juli. Den neste sangen var «Money (That's What I Want)», en sang første gang sluppet med Barrett Strong, som The Beatles hadde covret mye fra 1960 av, og som John Lennon hadde hovedkal på med Paul McCartney som bakgrunnsvokal. «Devil in Her Heart» var den tredje sangen, nå med Harrison som hovedvokalist. Dette forsterket hans rolle som doo-wop-sangeren. «Till There Was You» ble den siste sangen spilt inn den 18. juli. Dette er en musical-sang som McCartney valgte delvis på grunn av en latin-inspirert versjon av Peggy Lee.
Den 30. juli startet med «Please Mister Postman», som brukte wall-of-sound-teknikk. Dette betydde at sangen ble langt mer dominerende enn originalen, noe MacDonald betegner som å kjøre over dem med en dampveivals («their version steamrollers the song, turning it into a wall of sound that quickly weighs on the ear»). Lennon er vokalist. Før den siste coversangen ble spilt inn, spilte bandet inn sin første originalsang skrevet for albumet, «It Won't Be Long». Selv om sangen «She Loves You» ikke var sluppet på det daværende tidspunktet, regnet de med at «yeah yeah» kom til å slå an, og «It Won't Be Long» inneholdt både dette og spørsmål-svar-tematikken de også brukte i tidligere singler. Den andre låten som ble spilt inn den 30. juli var «Roll Over Beethoven», en klassiker fra Chuck Berry. Berry var den artisten og låtskriveren The Beatles covret oftest i sine live-fremtredener (Elvis ble covret oftere, men han skrev ikke sine egne låter), men dette var bare en av to som ble spilt inn. Harrison var på vokal. Fra da av var det bare originaler igjen, og den neste var «All My Loving». Sangen, en typisk brev-sang («P.S. I Love You» fra forrige album og «Please Mister Postman» fra dette er andre eksempler på sanger med brev som tema) var skrevet og fremført av McCartney med Lennon som bakgrunnsvokalist. Basslinjen er en markant walking-bass, Lennons rytmegitar med trioer er inspirert av The Crystals og Harrisonsgitarsolo av Carl Perkins. Dettte var den siste sangen som ble spilt inn den 30. juli.