cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Fotball for vennskap
Fotball for vennskap 2018
208.	Estland
209.	Sør-Afrika
210.	Jamaica
211.	Japan
I Verdensmesterskapet i ”Fotball for vennskap” 2018 deltok 32 internasjonale vennskapslag. Den første gangen i projektets historia ble finalematchen kommentert av Jazn Taha,   en ung kommentator fra Syria, og Bogdan Batalin, en ung fotballdommare fra Russland, dømte denne fotballkampen.
Finalearrangementet under den sjette utgaven av Fotball for vennskap-programmet var Det årlige internasjonale «Fotball for vennskap» - barneforumet som fant sted den 13. juni på Centrum for oceanografi og sjøbiologi ”Moskvarium” og det ble besøkt av Viktor Zubkov (administrerende direktør for PJSC Gazprom), Olga Golodjets (Den Russiske federasjons vicestatsminister), Iker Casillas (spansk fotballspiller, ekskaptein på Spanias landslag), Aleksandr Kerzjakov (russisk fotballspiller, trener for Russlands ungdomslandslag i fotball), samt representanter for 54 ambassader som presenterte landene fra hele verden og andre gjester.
På Forumet fant en bokpresentasjon en autografsesjon med en deltakerinne i den forrige utgaven fra India Ananja Kambodj. etter å ha sluttet den femte utgaven av Fotball for vennskap-programmet i 2017 skrev Ananja en bok “My journey from Mohali to St. Petersburg” om erfaringen sin med deltakelse som den unge journalisten. Der i boken berettet hun om programmets nio verdier som hjelper til med å  endre verden til det betre.
Den 14. juni, etter å ha sluttet det internasjonale barneforumet ”Fotball for vennskap”, deltok de unge deltakerne og journalisterne i åpningsceremonien av Verdensmesterskapet FIFA 2018 i Russland. På det olympiske stadionet Luzjniki heiste barna alle 211 lands og verdensregioners flagg som deltok i 2018 års program. Deretter såg de unge deltakerne i Fotball for vennskap på åpningsmatchen mellom Russlands og Saudi- Arabias landslag.
Den Russiske føderasjons president Vladimir Putin inviterte Albert Zinnatov, det unge Fotball for vennskap – sendebud fra Russland, til losjen sin for å se på åpningsmatchen sammen. Der omgikks ynglingen med Verdensmester i fotball fra Brasil Roberto Carlos, og den spanske fotballspilleren Iker Casillas.
Mer enn 1500 barn og tenåriger fra 211 land og verdensregioner deltok i finalearrangementene i Moskva. Innenfor den sjette utgaven av Fotball for vennskap-programmets rammverk ble alt sammen organisert mer enn 180 arrangementer i forskjellige verdensregioner som deltok mer enn 240 000 barn i.
I 2018 ble projektet understøttet av myndighetsrepresententer. Den Russiske federasjons vicestatsminister Olga Golodjets leste opp en hilsningstale fra Den Russiske føderasjons president Vladimir Putin til deltakerne og gjestene i Det internasjonale barneforumet. Den Russiske federasjons statsminister Dmitrij Medvedev sendte et hilsningbrev til   deltakerne og gjestene i Det internasjonale barneforumet ”Fotball for vennskap”.
Den offisjelle represententen for Den Russiske Føderasjons utenriksdepartement Marija Zacharova la merke under briefing den 23. mai til at ”Fotball for vennskap” - programmet oppfattes nå av verdenssamfunnet som den viktige humanitære komponenten av Russlands internasjonale sosialpolitikk.
Fotball for vennskap 2019
I 2019 skal de viktige arrangementene under den sjuende utgaven av Fotball for vennskap-programmet finne sted i Madrid fra den 28. mai til den 2. juni. Som tradisjonelt bestemmes lagenes (de intenasjonale vennskapslagenes) sammensettninger gjemmom en åpen trekning. Slik som i 2018 skal de lagene få navn etter sjeldne og utryddingstruede dyrearter innenfor miljøoppdragets rammverk.
En av hovedarrangementene under den sjuende utgaven av Fotball for vennskap-programmet blir igjen Det internasjonale barneforumet Fotball for vennskap. I 2019 skal Forumet bli en plass for konstruktiv dialog og erfaringsveksling mellom fotballspillere, politikere og representater for de frivillige organisasjoner og idrettsorganisasjoner. В Forumets arbeide bliver viet til spørgsmål vedrørende utvikling av barne- og ungdomsfotball i hele verden.
Verdensmesterskapet i Fotball for vennskap
Den internasjonale barnefotballturneringen arrangeres i forbindelse med Fotball for vennskap-programmet. Lagene som deltar i mesterskapet – vennskapslag – settes sammen gjennom en åpen trekning. Lagene organiseres etter prinsippene for Fotball for vennskap: Idrettsutøvere av forskjellige nasjonaliteter, kjønn og fysiske evner spiller på samme lag.
Internasjonalt barneforum Fotball for vennskap
Ved det årlige internasjonale barneforumet Fotball for vennskap slår unge deltakere i prosjektet seg sammen med voksne for å diskutere hvordan programmets verdier kan presenteres og utvikles over hele verden. Under forumet møtes barn og snakker med likesinnede fra andre land, berømte fotballspillere, journalister og offentlige personer. De blir også unge ambassadører som i fremtiden vil fortsette å fremme universelle verdier blant likesinnede.
Internasjonalt barnepressesenter
En spesiell del av Fotball for vennskap-programmet er et eget internasjonalt barnepressesenter. Det ble først organisert under Fotball for vennskap-programmet i 2014. Unge journalister ved pressesenteret dekker programmets arrangementer i sine egne land: De forbereder nyheter for nasjonale og internasjonale sportsmedier, deltar i utarbeidingen av materiale for TV-kanalen og avisen for Fotball for vennskap samt programmets offisielle radiostasjon. Det internasjonale barnepressesenteret samler vinnerne av de nasjonale konkurransene som kårer beste unge journalist, samt unge bloggere, fotografer og forfattere. Unge journalister fra pressesenteret presenterer sitt perspektiv på programmet i formatet "barn om barn".
Internasjonal dag for fotball og vennskap
Under Fotball for vennskap-programmet feires den internasjonale dagen for fotball og vennskap den 25. april. Denne merkedagen ble feiret for første gang i 2014 i 16 land. På denne dagen foregikk vennskapskamper, "flash mobs", radiomaratoner, masterklasser, TV-programmer, åpne treningsøkter osv. Over 50 000 deltok i feiringen.
I 2015 ble Fotball og vennskap-dagen feiret i 24 land. Under festivalen var det vennskapskamper og andre arrangementer. I Tyskland arrangerte fotballspillere fra Schalke 04 en åpen treningsøkt, Serbia var vert for et TV-program, Ukraina – en kamp mellom Volyn FCs juniorlag og barn som er registrert ved Lutsk-bysenteret for sosiale tjenester for familier, barn og unge.
I Russland ble dagen for fotball og vennskap feiret i 11 byer den 25. april. Vennskapskamper ble spilt i Vladivostok, Novosibirsk, Jekaterinburg, Krasnojarsk, Barnaul, St. Petersburg og Saransk for å minne om programmets grunnleggende verdier. I Krasnojarsk, Sotsji og Rostov-na-Donu ble det gjennomført en vennskapsstafett med deltakelse av fakkelbærere fra den olympiske fakkelstafetten 2014. Med støtte fra idrettsforbundet for blinde ble en likestillingsturnering organisert i Moskva. 5. mai ble dagen for fotball og vennskap feiret i Nizjnij Novgorod og Kazan.
I 2016 ble fotball og vennskap-dagen feiret i 32 land. I Russland ble den feiret i ni byer: Moskva, St. Petersburg, Novosibirsk, Barnaul, Birobidsjan, Irkutsk, Krasnodar, Nizjnij Novgorod og Rostov-na-Donu. Nizjnij Novgorod arrangerte en vennskapskamp for unge fotballspillere fra Volga FC, og voksne spillere fra klubben gjennomførte oppvarming og trening for barna. I en vennskapskamp i Novosibirsk deltok funksjonshemmede barn – det novosibirske regionlaget Jermak-Sibir.
I 2017 ble fotball og vennskap-dagen feiret i 64 land. Berømte fotballspillere, bl.a. den serbiske forsvarsspilleren Branislav Ivanovitsj og den nederlandske spissen Dirk Kuyt, deltok i arrangementer rundt om i verden. I Hellas fikk arrangementet besøk av Theodoras Zagorakis, vinner av det europeiske mesterskapet i fotball i 2004 sammen med landslaget. I Russland avholdt Zenit FC en spesiell treningsøkt for Zakhar Badyuk, den unge ambassadøren for Fotball for vennskap-programmet i 2017. Under treningen ga Zenit FC-keeperen Jurij Lodijgin godt skussmål til Zakhars evner og delte keeperhemmeligheter med ham.
De nio verdier av ”Fotball for vennskap”
Under det første internasjonale barneforumet som fant sted den 25. mai 2013 de unge sendebud - deltakere fra Storbritannia, Tyskland, Slovenia, Ungarn, Serbia, Bulgaria, Grekenland og Russland formulerte programmets  første åtte verdier  — vennskap,  likhet, rettferdighet, helse, fred, lojalitet, seier og tradisjoner – og presenterade dem i Det åpne brevet. Dette brevet ble sendt senere til lederne i internasjonale idrettsorganisasjoner: FIFA, UEFA og Den internasjonale olympiske komité (IOC). Under et møte med Vladimir Putin og Vitalij Mutko i september 2013 bekreftet Sepp Blatter at brevet var mottatt, og erklærte at han var klar til å støtte Fotball for vennskap.
I 2015 sluttet deltakere fra Kina, Japan og Kasachstan seg til Fotball for vennskap - programmet og foreslo å tilføye et niende verdi – ære.
Trofeet "de ni verdier"
Trofeet "de ni verdier" er en pris som gis av det internasjonale sosiale barneprogrammet Fotball for vennskap. Hvert år tildeles prisen for det beste engasjementet i prosjektets verdier: vennskap, likhet, rettferdighet, helse, fred, lojalitet, seier, tradisjoner og ære. Tilhengere fra hele verden deltar i å velge vinneren, men den endelige beslutningen tas av deltakerne i Fotball for vennskap-programmet gjennom avstemning. Fotballklubber som er innehavere av trofeet "de ni verdier": Barcelona (2015), Bayern München (2016), Al Wahda (spesialpris), Real Madrid (2017).
Vennskapsarmbånd
Alle aktivitetene i Fotball for vennskap-programmet starter med utveksling av vennskapsarmbånd, et symbol på likhet og en sunn livsstil. Armbåndet består av to tråder i blått og grønt, og kan brukes av alle som deler programmets verdier.
I henhold til Franz Beckenbauer
"Symbolet på bevegelsen er et tofarget armbånd, like enkelt og forståelig som de grunnleggende verdiene til Fotball for vennskap-programmet.
Unge deltakere i programmet har knyttet vennskapsarmbånd rundt håndleddene til berømte idrettsutøvere og offentlige personer, inkludert: Dick Advocaat [60], Anatolij Timosjtsjuk og Luis Netu, Franz Beckenbauer , Luis Fernandev, Didier Drogba, Max Meyer, Fatma Samura, Leon Gorecka, Domenico Krishito, Michel Salgado, Aleksander Kersjakov, Dimas Pirros, Miodrag Bozovic, Adelina Sotnikova og Jurij Kamenets.
Aktivitet for deltakere mellom sesonger
Unge fotballspillere fra Fotball for vennskap-programmet deltar i ulike arrangementer utenfor den offisielle sesongen. I mai 2013 spilte Maribor juniorfotballklubb (Slovenia) en vennskapskamp til støtte for veldedighet med kambodsjanske barn. 14. september 2014 i Sotsji snakket russiske deltakere i programmet med Vladimir Putin under møtet mellom den russiske presidenten og FIFA-presidenten Sepp Blatter i Sotsji i Russland. I juni 2014 inviterte den franske presidenten Francois Hollande Taverni-laget, et medlem av Fotball for vennskap-programmet, til Elyséepalasset for å se kampen mellom Frankrike og Nigeria i FIFA-verdensmesterskapet. I april 2016 hadde ambassadøren for Fotball for vennskap-programmet i 2015, Jurij Vasjtsjuk, et møte med den sterkeste mannen i Hviterussland, Kirill Sjimko, og unge fotballspillere fra BATE FC fikk dele sine opplevelser med deltakelsen i prosjektet. Jurij Vasjtsjuk ga Kirill Sjimko et symbolsk vennskapsarmbånd og sendte dermed videre stafettpinnen i jobben med å fremme prosjektets idealer: vennskap, rettferdighet, sunn livsstil.
Premier og priser
Fotball for vennskap-programmet har vunnet forskjellige konkurranser og er innehaver av en rekke russiske og internasjonale priser. Disse er bl.a.: "Beste sosialprosjekt i Russland" i kategorien "Utvikling av internasjonalt samarbeid", "Den gylne fjær" fra International Association of Business Communicators (IABC) i kategorien "Bedriftenes samfunnsansvar" (2016), Sabelprisen i kategorien "Det beste sosiale prosjektet på kloden" ( 2016), Drums pris for "sosialt snakk" i kategorien "Beste internasjonale strategi" (2017), Internasjonalistprisen for innovative løsninger for digital markedsføring i kategorien "Beste mediestrategi" (2017) , "Sølvbueskytteren" i kategorien "Beste sosialprosjekt i Russland" (2018) og Grand Prix "Sølvbueskytteren" (2018).
Didier Plaschy
Didier Plaschy (født 2. mai 1973 i Varen) er en tidligere sveitsisk alpinist. han kjørte utelukkende storslalåm og slalåm, og vant to seire i verdenscupen i løpet av karrieren. I dag arbeider han som trener.
Plaschy debuterte i verdenscupen 20. desember 1994 i Lech. Dagen etter tok han sine første poeng ved å bli nr. 28 i slalåmrennet på samme sted. I sesongen 1997/98 kom gjennombruddet: 6. januar 1998 ble han nummer seks i storslalåm i Saalbach-Hinterglemm, karrierens beste resultat i denne disiplinen.
Han hadde sin beste sesong i 1999/2000, da han vant slalåmrennene i Vail og Kranjska Gora. Han tok ytterligere to topp 10-plasseringer, og endte på 8.-plass sammenlagt i slalåmcupen.
Plaschy deltok i slalåm i tre verdensmesterskap (1996, 1999 og 2001), men kjørte ut hver gang. Under OL 1998 ble han nr. 12 i slalåm. I tillegg ble han tre ganger sveitsisk mester.
Nakenscanner
Nakenscanner er en billeddannende radar som brukes for å kroppsvisitere personer uten fysisk kontakt. Det er kjent at disse maskinene bruker en av to teknologier; backscatter X-ray og millimeterbølge-scanner. Den eldste teknologien er backscatter X-ray, og er bare i begrenset bruk på grunn av helserisikoen. Denne teknologien gir skarpere og mer detaljerte 2-dimensjonale bilder. Millimeterbølge-scanner er ansett å være tryggere i bruk og finnes på mange flyplasser. Disse sender radiobølger mot personen og bygger opp en 3-dimensjonal modell av personen, men uten klær. Bølgelengder for millimeterbølger er øverst i bølgeområdet som blir omtalt som mikrobølger.
Fordeler med slike scannere er typisk at det går mye hurtigere enn manuell kroppsvisitering, og at visitering med maskiner ofte oppfattes som mindre pågående enn manuell visitering. Opplevde ulemper er typisk forbundet med at bildene viser personen i naken fullfigur.
Scan med nakenscanner basert på billeddannende millimeterbølger er påstått å være harmløs av produsenter og brukere av slike scannere. Det finnes imidlertid ingen undersøkelser av langtidseffekter på et større antall mennesker.
Den første flyplassen som tok ibruk teknologien var Schiphol i Nederland. Fordi det er alvorlige problemer forbundet med å bli avbildet naken i mange kulturer så er det akseptert at personer kan velge manuell kroppsvisitering. I tillegg er hodet ekskludert fra å bli scannet og bildene er løpende slettet. Den som analyserer bildene sitter i et annet rom og skal ikke være istand til å se personen som blir scannet, all kontakt skal gå via en annen person som kan stoppe den undersøkte om noe er mistenkelig.
Det har vist seg at Transportation Security Administration og Marshalls Service i omfattende grad har lagret bilder fra nakenscannere de har operert. En scanner som var i bruk i rettsbygningen i Orlando har lagret omtrent 35 314 bilder.
Referanser
Körperscanner Full body scanner Escáner corporal Nudskanilo Scanner corporel Body scanner Securityscan Bäckskättr Vartaloskanneri 人體掃瞄安檢儀
Devjatajev
Devjatajev (originaltittel: Девятаев) er en russisk film fra 2021, regissert av Timur Bekmambetov og Sergej Trofimov.
Handling
Sommeren 1944 er de sovjetiske troppene på offensiven, men fienden er fremdeles svært sterk. I en kamp mot tyske jagerfly, blir en sovjetisk pilot Mikhail Devjatajev skutt ned over fiendens territorium og tatt til fange. Nå må han ta et valg: dø i en konsentrasjonsleir, eller få muligheten til å bli pilot igjen – men denne gangen på tyskernes side.
Men den sovjetiske piloten velger det tredje alternativet: å stikke av så snart han kan.
Henrik Smångs
Henrik Smångs (født 19. januar 1976 i Siljansnäs, Sverige) er en svensk ishockeykeeper. Han spiller for Sparta Warriors i den norske Get-ligaen. Moderklubben er Leksands IF og han har også spilt i Mora IK, Tupelo T-rex, Arkansas River Blades, Borlänge HF. Draftet av Winnipeg Jets i 1994.
Peter Velits
Peter Velits (født 21. februar 1985 i Bratislava) er en slovakisk, tidligere profesjonell, landeveissyklist. Hans første store høydepunkt i karrieren var å bli U23-verdensmester på landevei under VM i landeveissykling i 2007. Hans tvillingbror Martin er også profesjonell syklist.
Dansk Oversætterforbunds Ærespris
Dansk Oversætterforbunds Ærespris deles normalt ut i februar hvert år. Medlemmer av Dansk Forfatterforenings Oversættergruppe har innstillingsrett. Prisen, som ble innstiftet i, tildeles «en oversettelse, som ved fremragende gjengivelse av et eller flere betydelige utenlandske verk har beriket dansk litteratur».
Peter Velits
I 2010 tok han en etappeseier og ble nummer tre sammenlagt i Vuelta a España.
Whitehorse
Whitehorse (uttalt /ˈhwaɪt.hɔrs/, før 21. mars 1957 White Horse) er hovedstaden og den største byen i territoriet Yukon i Canada. Med 25,085 innbyggere (2016), har byen 66 % av territoriets befolkning, og er den største byen i Canadas tre territorier.
Byen vokste opp som forsyningsbase under Klondike-gullrushet. I 1953 ble hovedstaden i Yukon flyttet fra Dawson City til Whitehorse. Byen er forbundet med sjøen i Alaska ved jernbanen White Pass and Yukon Route. Byen betjenes av Erik Nielsen Whitehorse internasjonale lufthavn.
ISorreisa.no
iSorreisa.no var en nettavis for Sørreisa kommune i Troms fylke. Den oppstod først i 2006 under navnet Sørreisaportalen, men ble redesignet og relansert i august 2007. Nettavisen leverte nyheter fra kommunens hendelser og dens politiske liv. Driften av nettavisen ble i juli 2009 revurdert og lagt på is.
Eksterne lenker
www.iSorreisa.no
Flávio Costa
Fra 1926 til 1936 spilte han 145 kamper for CR Flamengo og gjorde 15 mål. Han var en midtbanespiller. Fra 1934 til 1946 og igjen fra 1951 til 1952 og den siste gangen fra 1962 til 1965 var han også trener. Som spiller hadde han sitt høydepunkt som statsmester av delstaten Rio de Janeiro i 1927. Som trener vant Flamengo fire statsmesterskap av Rio de Janeiro. Fra 1947 til 1950 og fra 1953 til 1956 var han trener for rivalen av Flamengo CR Vasco da Gama. Vasco vant flere statsmesterskap, 1947 og 1949 uten motmål. Costa var brasiliansk landslagstrener fra 1944 til 1950.
Fra 1956 var han trener ved FC Porto i Portugal, men gikk senere tilbake.
Overhøyde
Overhøyden i et bestand er gjennomsnittshøyden på 10 groveste trærne per daa. Den er en del høyere enn gjennomsnitshøyden og brukes som utgangspunkt for å finne bonitet og volum i skogen.
St. Marys (New South Wales)
St. Marys er en bydel vest i Sydney, i delstaten New South Wales i Australia. St. Marys ligger 45 kilometer vest for Sydney sentrum, i kommunen City of Penrith.
St. Marys ligger mellom South Creek som er den vestlige grensen og Ropes Creek som er den østlige grensen.
Historie
Bydelen St. Marys er oppkalt etter kirken St. Mary Magdalene og bygget mellom 1837 og 1840. Den ble innviet av biskop Broughton i 1840 og en er av de eldste kirkene i New South Wales som fremdeles holder gudstjenester.
Man tror at området for bydelen ble valgt av moren til Phillip Parker King. Tomten hadde blitt kjøpt fra John Oxley i 1828 av King, mens den originale tildelingen av tomten ble gjort i 1823. Andre tildelinger av land ble gjort til blant annet Anna Josepha King i 1807 (Dunheved), Samuel Marsden (Mamre), og Mary Putland (Frogmore). Området ble først kalt South Creek, siden europisk bosetting først skjedde langs bredden av elven. Tomtetildelingene ble utviklet til arbeidsgårder på grunn av den permanente tilgangen på vann. Den rike jorden langs bredden av elven sikret et etterhvert videreutviklet landbrukssamfunn og siden stedet lå langs det som den gang ble kalt Great Western Road, senere omdøpt til Great Western Highway, ble det en beleilig rasteplass for reisende. Navnet St. Marys ble først brukt når postkontoret åpnet 1. oktober 1840. Tettstedet var en del av tildelingen til Mary Putland (som senere giftet seg med Maurice O'Connell), datter av guvernør William Bligh. Ytterligere bosetting i området ble mulig i 1842 da deler av O'Connell-tomten ble delt opp i mindre deler. St. Marys har en lang og rik industri- og landbrukshistorie som inkluderer garverier og våpenfabrikker tidligere drevet av Australian Defence Industries.
St. Marys kommunestyre
Valget av det første kommunestyret ble holdt i mai 1890 og den første ordføreren var William Garner i 1890 – '91. Den siste ordføreren var J.J. Blair frem til 1948 da kommunen ble inkludert i City of Penrith. Det tidligere rådhuset ved Mamre Road er renovert og pusset opp og huser nå St. Marys & District Historical Society.
Transport
M4 Western Motorway langs i sør har på- og avkjørsler til St. Marys. Great Western Highway er en annen hovedvei som går gjennom bydelen. Sydney Street og Marsden Road utgjør de nordlige og sørlige grensene.
Dunheved er et større industriområde nord i bydelen. Mellom mars 1942 og mars 1986 gikk det et jernbanespor fra hovedlinjen Western Line til Dunheved og videre til Ropes Creek hvor Australian Defence Industries (ADI) tidligere befant seg. Selv om infrastrukturen til jernbanen ble bevart i flere år etter nedleggelsen av området til ADI, er ingenting igjen av den etter Christie Street idag.
Digo
Digo er et bantuspråk som snakkes av rundt 305,000 mennesker langs indiahavskysten mellom Mombasa i Kenya og Tanga i Tanzania. Av digofolket snakker de fleste voksne også swahili, Øst-Afrikas lingua franca.
Kotsøy stasjon
Kotsøy stasjon er en holdeplass på Rørosbanen i Midtre Gauldal kommune i Trøndelag fylke. Stasjonen hadde opprinnelig status som holdeplass, i 1919 ble den oppgradert til stasjon. I dag har den status som holdeplass igjen.
Thalosang Tshireletso
Thalosang Tshireletso (født 14. mai 1991) er en botswansk friidrettsutøver som har spesialisert seg på lengdehopp og tresteg.
Han vant en sølvmedalje for landet sitt i tresteg under Afrikamesterskapet i friidrett 2022 på Mauritius.
Indira Gandhi-prisen
Indira Gandhi-prisen eller Indira Gandhi-prisen for fred, nedrustning og utvikling er en pris som deles ut årlig av Indira Gandhi Memorial Trust i India for å anerkjenne kreative tiltak som fremmer internasjonal fred, utvikling og en mer rettferdig økonomisk verdensorden; sikrer at vitenskapelige resultater brukes til menneskehetens beste, og øker rekkevidden av menneskers frihet.
Prisen ble etablert i 1986 til minne om statsminister Indira Gandhi som ble drept i 1984. For å bli vurdert må kandidater til prisen ha publisert minst ett verk. Prisen er på 25 lakh (hundre tusen) indiske rupi. Den internasjonale priskomiteen inkluderer tidligere prismottakere.
James Meredith
James H. Meredith (født 25. juni 1933 i Kosciusko i Mississippi) er en amerikansk borgerrettsaktivist. Han var den første afroamerikanske studenten på University of Mississippi, hvilket var en milepæl i borgerrettsbevegelsen i USA.
Andre hjortedyr
Andre hjortedyr (Capreolinae) er en underfamilie av hjortedyr (Cervidae) som består av 23 arter fordelt i ni slekter.
Gruppen med andre hjortedyr består i hovedsak av arter som lever på det amerikanske kontinentet. Av de nålevende artene finnes kun fire i Eurasia, hvorav tre også i Norge, Sverige og Finland. De fire artene er europeisk rådyr (Capreolus capreolus), sibirsk rådyr (Capreolus pygargus), rein (Rangifer tarandus) og europeisk elg (Alces alces).
Det fysisk største hjortedyret i denne gruppe er alaskaelgen, en underart av amerikansk elg (Alces americanus), som kan bli mer enn 800 kg tung. De minste hjortedyrene i denne gruppen er puduene (Pudu), som aldri veier over 15 kg (typisk 6–13 kg).
Opprinnelsen til denne gruppen er fortsatt omdiskutert, men man regner hvithalehjorten (Odocoileus virginianus) som den eldste nålevende arten. Den oppsto trolig for omkring 3,5 millioner år siden. Videre regner man med at Capreolinae og Cervinae trolig splittet lag under miocen. Det eldste fossile beviset man har for denne gruppa er omkring 5 millioner år gammelt og stammer fra Nord-Amerika.
Inndeling
Inndelingen av andre hjortedyr er i henhold til Hernandez-Fernandez og Vrba (2005), som forutsetter tre underfamilier. Det er ikke full enighet om verken inndelingen eller antallet arter.
Yellowknife
Yellowknife (uttalt /ˈjɛloʊnaɪf/) er hovedstaden og den største byen i Nordvestterritoriene i Canada, med 19 569 innbyggere. Byen er på nordsiden av Great Slave Lake, på vestsiden av Yellowknife Bay, nær munningen til elven Yellowknife. Byen har en blanding av etnisitet, med fem offisielle språk utbredt: engelsk, fransk, dene suline, dogrib og sør og nord slavey. I dogrib heter byen Somba K'e («hvor pengene er»). Byen ble først bosatt i 1935, etter at gull hadde blitt funnet i området. Byen vokste frem som en viktig regional handelsstad, og ble hovedstad i 1967. Etter at gruvedriften ble redusert, vokste Yellowknife på 1980-tallet frem mer som en administrasjonsby. Nye funn av diamanter nord for byen kan få denne trenden til å endres.
Gabrielle Roy
Gabrielle Roy (født 22. mars 1909 i Saint-Boniface i provinsen Manitoba, Canada, død 13. juli 1983 i Quebec by, Canada) var en fransk-kanadisk forfatter.
Romanen Bonheur d'Occasion (1945) ble hennes skjønnlitterære debut. I engelsk oversettelse (1947) fikk debutromanen tittelen The Tin Flute, og i 1950 ga Gyldendal Norsk Forlag ut romanen på norsk med tittelen Blikkfløyten. Senere utga hun en lang rekke romaner og noveller samt to selvbiografier (fra to ulike perioder av sitt liv). Hun mottok flere priser for sine bøker, og regnes i dag som en av Canadas fremste forfattere.
I mai 1983 åpnet byen Quebec et nytt bibliotek som bærer hennes navn.
I perioden 2001-2006 hadde den kanadiske 20-dollarseddelen et sitat av Gabrielle Roy på baksiden: «Could we ever know each other in the slightest without the arts?» (Ville vi hatt noen som helst mulighet til å lære hverandre å kjenne om vi ikke hadde hatt kunsten?)
Fylkesvei 2872
Frem til 2019 hadde veien betegnelsen fylkesvei 172.
Det tidligere navnet på denne gamle veien var «Vestsideveien», men fra 2013 heter både veien og bygdene videre nordover langs vestsiden av Ådalselva og Sperillen «Vestre Ådal».
Henri Navarre
Henri Eugène Navarre (født 31. juli 1898 i Villefranche-de-Rouergue, Aveyron, død 26. september 1983 i Paris) var en fransk hærgeneral. Han deltok i første verdenskrig, andre verdenskrig og var den syvende kommandanten av de franske kolonistyrkene under den første indokinesiske krig. Han var derfor den franske øverstkommanderende under det franske nederlaget i slaget ved Dien Bien Phu.
Bakgrunn
Navarre ble uteksaminert fra École spéciale militaire de Saint-Cyr i 1917 og tjenestegjorde deretter i et husar-regiment. I årene 1919 til 1921 deltok han i den franske kampanjen i Syria og var deretter stasjonert i et jegerkompani i Tyskland. I 1927 påbegynte han høyere militær utdannelse ved École de guerre. I årene 1930 til 1934 tjenestegjorde han ved Atlasfjellene i kolonien Marokko i Fransk Nord-Afrika. Deretter var han i to år tilknyttet kavaleriregimentet 11e régiment de cuirassiers, og i årene 1938 til 1940 var han leder for den franske hærens militær etterretningsvirksomhet rettet mot Tyskland. Navarre snakket flytende tysk.
Andre verdenskrig
Etter våpenstillstandsavtalen etter slaget om Frankrike flyktet Navarre til Maxime Weygand i Nord-Afrika og ble sjef for Vichy-regimets Deuxième Bureau og arbeidet med kontraspionasje i Alger. Han ble tilbakekalt i 1942 for sitt anti-tyske arbeid og gikk inn i hemmelig arbeid for den delen av den franske motstandsbevegelsen som var innen hæren. Han deltok i frigjøringen av Sør-Frankrike under Jean de Lattre de Tassigny i hans 1re armée («den første armé»).
I tiden etter krigen deltok han i de franske okkupasjonsstyrkene i Tyskland, som nestkommanderende for de franske styrkene.
Indokina
I mai 1953 overtok Navarre kommandoen etter Raoul Salan for Det franske ekspedisjonskorps i Det fjerne østen i Fransk Indokina, mens kampene mot Viet Minh gikk dårlig for franskmennene. Navarres oppdrag var å få til en løsning hvor franskmennene kunne beholde æren. Han endret derfor umiddelbart den franske militære strategien, fra defensive tiltak til mer offensive operasjoner. Navarre skapte en mobil kampstyrke og bygget opp en stor styrke ved Dien Bien Phu under kommando av Christian de Castries, hvor de kunne blokkere en viktig transportrute for Viet Minh. Slik ønsket han å trekke Viet Minh inn i et større åpent slag hvor de franske styrkene kunne utnytte sitt luftherredømme og artilleristyrke. Han trodde han ville påføre Viet Minh store tap ved sitt sterke forsvar av området ved hjelp av en sikker tilførsel av forsyninger luftveien.
Dette bygget imidlertid på en undervurdering av Viet Minhs kapasiteter. Da kampene brøt ut var den franske garnisonen på ca 13.000 mann. Viet Minh hadde klart å bringe mer enn 50.000 mann i posisjon. De lyktes dessuten å sette de franske styrkene under tung artilleribeskytning. Viet Minhs seier ved Dien Bien Phu markerte avslutningen på krigen.
Pensjonist
Navarre gikk av med pensjon i 1956. Samme året ga han ut boken Agonie de l'Indochine, hvor han la ansvaret for nederlaget i Indokina på det franske politiske systemet, de intellektuelle, politikere, journalister og kommunister. Videre advarte boken mot et militærkupp mot Den fjerde franske republikk.
Ambroise
Ambroise eller Ambrosius (virksom rundt 1190, død etter 1195) var en normannisk poet og kronikør av det tredje korstog, forfatter av et verk kalt L'Estoire de la guerre sainte, som i på franske rim beskrev hendelsene om Richard Coeur de Lion, Rikard Løvehjerte, som korsfarer. Diktet er kjent for ettertid kun gjennom et manuskript fra Vatikanet og var lenge ukjent for historikere.
Æren for å ha oppdaget manuskriptets verdi tilhører Gaston Paris, skjønt hans utgave fra 1897 ble delvis foregrepet av redaktørene av Monumenta Germaniae Historica, som utga en del utvalg i det 27 binds store verket Scriptores (1885). Ambroise fulgte Rikard I av England som ikkekjempende, og ikke usannsynlig som en hoffprest. Han snakker som et øyevitne av kongens gjøremål ved Messina, på Kyrpos, ved beleiringen av Akko, og i det avbrutte hærtoktet som fulgte erobringen av denne byen
Ambroise er overraskende nøyaktig i sin kronologi, skjønt han fullførte ikke sitt verk før 1195, noe som er åpenbart fra notater som han hadde gjort i løpet av sin pilegrimsreise. Han viser ingen større politisk innsikt enn hva vi kan forvente fra en i hans posisjon, men forholder seg til hva han har sett og hørt som en naiv livlighet som krever oppmerksomhet. Han er på ingen måte en nøytral kilde, han er partisk mot muslimene, mot franskmennene, og mot alle rivaler eller fiender av sin herre, blant annet den gruppe som støttet Konrad av Montferrat mot Guy av Lusignan. Han bør heller bedømmes som en biograf enn som en historiker av korstoget i dens bredere aspekter. Uansett er han en interessant hovedkilde for hendelsene i årene 1190-1192 i kongedømmet Jerusalem.
Itinerarium Regis Ricardi, en prosafortelling på latin om de samme hendelsene er åpenbart satt sammen av Richard, en kannik ved Holy Trinity i London, er tett knyttet til Ambroises dikt. Det ble tidligere sett på som en førstehåndsfortelling som Ambroise baserte sitt verk på, men det er en antagelse som nå ikke lenger kan opprettholdes.
Naten
Naten er en innsjø som ligger ved Stjärnhov i Gnesta kommune i landskapet Södermanland, Sverige.
Natens hovedtilløp er Nässelstaån, som forbinder Naten med den oppstrøms beliggende innsjøen Kyrksjön. Her ligger restene etter en gammel kvern, Nässelstakvarnen, som var i drift fra 1600-tallet og fram til 1973, i naturskjønne omgivelser.
Natens utløp går via Natenån til Båven.
Andre severdigheter
Ved Naten ligger Stjärnhovs säteri. I nærheten finnes det også en gammel borg fra fortidshistorisk tid. Fra borgen har man bra utsikt ut over Naten.
Kilder
Gnesta kommuns hemsida
Summer City
Summer City er en australsk thriller og ungdomsfilm fra 1977 regissert av Christopher Fraser. Filmen handler om fire tenåringsgutter som drar ut av byen en weekend for å surfe. Den ene av dem roter seg inn i bråk med en av de lokale beboerne. Derfra blir det mer dramatisk. Hovedrollene spilles av John Jarratt, Steve Bisley, Mel Gibson og Phillip Avalon.
Handling
Handlingen er lagt til Australia på begynnelsen av 1960-tallet: Fire tenåringsgutter fra Sydney reiser ut av byen en weekend for å surfe og treffe jenter. Den ene av dem havner i trøbbel etter å hatt sex med datteren til en av de lokale beboerne. Derfra utvikler det hele seg i en mer dramatisk retning.
Om filmen
Summer City var en lavbudsjettfilm, men det hersker usikkerhet om hvor mye den kostet å lage. Anslagene går fra 66 000 til 200 000 AUD. Den ble en moderat kinosuksess i Australia hvor den innbrakte over en million australske dollar.
Mel Gibson hadde sin debut i denne filmen. Han fikk 20 dollar i honorar for sin innsats i filmen.
Bobby Rogers
Bobby Rogers (født Robert E. Rogers 19. februar 1940 i Detroit i Michigan, død 3. mars 2013) var en USA-amerikansk soul-sanger, best kjent som medlem av vokalgruppa The Miracles, som var Motown Records' første store suksess.
Rogers var med Smokey Robinsons gruppe The Matadors, og blei så med i The Miracles fra starten i 1956. Han var den av de opprinnelige medlemmene som var med lengst, fram til 2011. I gruppas gullalder sang han hovedstemmen på blant annet «You've Really Got a Hold on Me» (1962) og «You're So Fine And Sweet» (1964).
Han har skrevet eller bidratt til ei rekke hitlåter for ulike Motown-artister, for eksempel:
Rogers var gift med Wanda Young, førstesangeren i The Marvelettes, fra 1963 til 1975. Han er fetter av Claudette Rogers, som også sang i The Miracles og som seinere var gift med gruppas leder, Smokey Robinson.
I 2012 blei The Miracles innvotert i Rock and Roll Hall of Fame, en heder Smokey Robinson aleine hadde fått alt i 1987. Rogers døde etter lengre tids sykdom den 3. mars 2013, i en alder av 73 år.
Skazji ej
Handling
På 1990-tallet husker gutten Sasja nesten ikke at foreldrene hans Sveta (spilt av Svetlana Khodtsjenkova) og Artjom var lykkelige sammen. Familien bor i St. Petersburg, og Artjom arbeider som lærer. Sveta er lei av problemene deres i hverdagen, og ektemannens manglende ambisjoner om et bedre liv. Hun forlater ektemannen sin, til fordel for amerikaneren Michael (spilt av Wolfgang Cerny) men Sasja har fremdeles et veldig varmt forhold til faren sin.
Men situasjonen forverres når Sveta forteller sønnen sin, at hun planlegger å flytte til USA. Artjom er selvfølgelig kraftig imot disse planene.
Tennålsgevær
Tennålsgeværet (tysk: Zündnadelsgewehr) var en type bakladet rifle, kjent for å være det fremste mest moderne infanterivåpenet da det ble introdusert i den i Den prøyssiske armé. Våpenet ble utviklet av Johann Nikolaus von Dreyse, og prøysserne tok det inn i tjeneste som «leichtes Perkussionsgewehr Model 1841» i 1841.
Utvikling
Navnet var for å skjule den innovative nye mekanikken våpenet brukte. Navnet tennålsgevær kommer fra det nåleliknende tennstemplet som blir drevet gjennom papirhylsen av slagfjæren for å antenne tennhetten bak prosjektilet. Selve patronen var av papir satt inn med salpeter, som brant opp i kammeret, og er et tidlig eksempel på hylseløs ammunisjon. Fenghetta satt ved basis av prosjektilet og fulgte med dette ut når skuddet gikk av, slik at kammeret var tomt etter avfyring.
Riflen var våpensmeden Johann Nikolaus von Dreyses (1787–1867) oppfinnelse og han begynte i 1824 å utføre flere eksperimenter som kulminerte i det endelige geværet i 1836. Dreyse ble adlet i 1864.
Tennålgeværet i bruk
Dreyses design var den første bakladete riflen som brukte sylinderlås for å åpne og lukke kammeret, og ble gjort ved å snu og dra hevarmen. Bakladere har en taktisk fordel på slagmarken mot fiender som brukte forladere. Skuddtakten til tennålgeværet var høyere, og fienden måtte måtte stå mens de ladet. Mekanismen tillot (som andre bakladermekanismer) de prøyssiske soldatene å ligge mens de ladet. Dette var en av flere momenter som bidro til prøyssisk seier i den andre slesvigske krig mot Danmark i 1864.
Miss Dulcie from Dixie
Miss Dulcie from Dixie er en amerikansk stumfilm fra 1919, regissert av Joseph Gleason.
Handling
For å motta de 5 000 dollar som ble lovet i hennes onkel Stephens testament, må Dulcie Culpepper bo sammen med onkelen John i New York i seks måneder slik at faren hennes - en oberst, kan bli forsonet med broren sin hvis ekteskap med en kvinne fra Nordstatene mange år tidligere siden hadde forårsaket problemer mellom dem.
Men onkel Johns andre kone og ste-sønnen hans Orrin behandler Dulcie dårlig. Etter at Dulcie later som hun har en forstuet ankel for å oppnå Orrins oppmerksomhet, lykkes hun snart med å vinne hans kjærlighet også. Men en tante ønsker at Orrin heller burde gifte seg med en velstående ung kvinne, som hun mener er mer passende for ham.
VM i friidrett 2007
VM i friidrett 2007 ble arrangert i tidsrommet 24. august til 2. september i den japanske byen Osaka. USA ble beste nasjon med 26 medaljer hvorav 14 gull. Tyson Gay og Allyson Felix tok begge tre gullmedaljer. Norske Andreas Thorkildsen tok sølv i spydkast.
Norske deltakere og øvelser
Menn:
Kvinner:
Stavsprang
Dato: 1. september
Tikamp
Dato: 31. august & 1. september
1500 meter
Jelena Soboleva ble diskvalifisert i ettertid på grunn av bloddoping.
Evangeliesalen Berøa
Evangeliesalen Berøa eller Pinsemenigheten Berøa er en pinsemenighet i Oslo. Menigheten har en lang historie med røtter i vekkelsesbevegelsen i 1880-årene. Menigheten hadde 448 tilskuddstellende medlemmer i 2019 og er engasjert i Centrum TV.
Neiden- og Munkefjord naturreservat
Neiden- og Munkefjord naturreservat er et naturreservat i Sør-Varanger kommune som ble opprettet ved kongelig resolusjon 12. desember 1991.
Evangeliesalen Berøa
Historie
Evangeliesalen Berøa har røtter tilbake til to ulike menigheter eller misjoner i Oslo. Den ene går tilbake til Plymouthbevegelsen, som etablerte seg som Menigheten Berøa, i Oslo i 1895. Den andre går tilbake til Kristiania Fellesmisjon i 1880-årene. Rundt 1908 (? 1916) ble en ny virksomhet av Kristiania Fellesmisjon etablert i byen, en ny familiemenighet med en sterke indre åndelige og sosiale bånd og der misjonsarbeid var sentralt. Fordi de la vekt på at hele familien skulle være med, vokste det frem et rikt barnearbeid. I 1908 ble en søndagsskole grunnlagt.
I 1922 ble Menigheten Berøa og Kristiania Fellesmisjon enige om å slå seg sammen til en menighet under navnet Kristiania Fellesmisjon Berøa. Den bestod av 200 medlemmer. Sammenslutningen var ikke helt problemfri, blant annet fordi menighetene hadde ulike dåpssyn, noe som førte til at flere etter hvert trakk seg vekk. I 1929-30 ble menigheten reorganisert, med navnet Menigheten Berøa. Den praktiserte det baptistiske dåpssyn. De medlemmer fra tidligere som ikke hadde vært døpt som troende, fikk fortsette å ha sitt medlemskap. Dermed ble begge dåpssyn representert i en overgangsperiode.
Neiden- og Munkefjord naturreservat
Området ligger ved munningene til Neidenelva og Munkelva på sørsiden av Varangerfjorden. Det er for det meste fjære- og gruntvannsområder, kun en liten del er landareal.
Elvene legger opp sand- og mudderbanker, som delvis tørrlegges ved lavvann. Stor ferskvannstilførsel og sterke tidevannsstrømmer gir næringsrike forhold. Området har flere sjeldne plantearter, som finnmarksnøkleblom, kolamelde og ikke minst neidensaltgras, som ikke er funnet noe annet sted i verden. Om våren er det mye smålom og storlom, mens laksand er en tallrik art om sensommeren. Om høsten og vinteren er det store flokker med ærfugl, havelle og stellerand i reservatet.
Evangeliesalen Berøa
Historie
Etter ble virksomheten preget av pinsevekkelsen, og i 1939 fikk menigheten sin tilknytning til den norske Pinsebevegelsen, med navnet Pinsemenigheten Berøa.
Ved årsskiftet i 1945 talte menigheten 500 medlemmer og menigheten opplevde en spesiell tid med vekkelse.
På begynnelsen av 1990-tallet ble menigheten preget av en sterk utadvendt virksomhet i samarbeid med Evangeliesentrene. Lise og Ludvig Karlsen var forstanderpar fra 1990 og fram til 2004. I denne perioden ble mer enn 650 medlemmer blitt lagt til menigheten, de fleste ved dåp.
Misjon
Evangeliesalen Berøa er engasjert med misjonsarbeid i Israel, Filippinene og Kenya.
Ab initio
ab initio er et latinsk uttrykk som betyr fra begynnelsen og er brukt i flere kontekster:
Friedrich Thinnes
Friedrich Thinnes (født 25. januar 1790 i Merscheid som senere ble Ortsteil i Morbach i Hunsrück i Kurfyrstedømmet Trier i Tyskland; død 15. oktober 1860 i Würzburg i kongedømmet Bayern) var en katolsk prest, domkapitular i de bayerske bispedømmer Speyer, Eichstätt og Würzburg, og dessuten deputert til Nasjonalforsamlingen i Frankfurt og Bayerischer Landtag.
Bakgrunn
Friedrich Thinnes ble født som det niende av tolv barn til en bondefamilie. Den gang tilhørte hans hjemsted Merscheid politisk fortsatt kurfyrstedømmet Trier, etter den franske okkupasjon fra 1798 var det del av det franske département de la Sarre, fra 1815 tilhørte det kongeriket Preussen.
Prest
Kirkelig tilhørte området bispedømmet Trier, for hvilket Thinnes etter skolegang i Trier på Friedrich-Wilhelm-Gymnasium og et fireårig studium i filosofi og katolsk teologi ble presteviet den 11. mars 1815.
Fra 1815 til 1818 virket han som sogneprest i Kusel, som på den tid fortsatt tilhørte bispedømmet Trier, slik som også hans neste menighet i Blieskastel gjorde. I 1816 ble Kusel og Blieskastel politisk lagt til kongedømmet Bayern, og med nyopprettelsen av bispedømmet Speyer (rettslig i 1817, faktisk først i 1821) havnet begge steder i dette kirkedistriktet. Friedrich Thinnes fulgte med og ble da prest for Speyer, som territorielt dekket seg med den bayerske såkalte Rheinkreis. Fader Thinnes bar sogneprest fra 1818 til 1828 i Blieskastel, og ble også dekan for landkapittelet Zweibrücken og distriktsskoleinspektør.
Deputert, domherre
Fra 1825 til 1828 satt han i den bayerske landdagen. Den 24. juli 1829 kalte kong Ludwig I av Bayern ham til domkapitular i Speyer.
Den 15. mars 1835 tiltrådte Friedrich Thinnes en stilling han ble tilbudt som domkapitular i Eichstätt. Her ble han i 1848/49 representant for valgkretsen Mittelfranken i det tyske Paulskirchenparlament i Frankfurt. Fra 1849 til 1855 var han atter medlem av Landdagen i München og da blant annet med i komiteene for behandling av det tyske spørsmål (1849/50), for skattene (1849/50) og for finanser of statsgjeld (1853–55).
Pave Pius IX utnevnte prelaten den 22. mars 1850 til domprost i Würzburg, og han bodde da i Palais «Marmelstein». Den 6. august 1850 tok han doktorgraden i teologi ved Universitetet i München.
I Paulskirken inntok han et liberalt og konfesjonelt avdempet standpunkt. I et lengre bidrag avviste han en deling av hertugdømmet Posen i et tysk og et polsk område, og støttet et uavhengig Polen. Han gikk dessuten inn for religions- og samvittighetsfrihet, og for deling av stat og kirke. I avstemningene i Frankfurt og som formann for komiteen om Det tyske spørsmål i München gikk han inn for at man rettslig forpliktet seg på de avfattede bestemmelser av det tyske folks grunnrettigheter, støttet det konstitusjonelle monarki med et sterkt parlament og støttet likesom det aller fleste bayerske deputerte den stortyske løsning der Østerrike var med, for å forhindre at det protestantisk pregede Preussen skulle bli dominerende.
I 1860 var Friedrich Thinnes i lengre tid på hjemstedet Merscheid for å komme til hektene. Bar to uker etter døde han i Würzburg den 18. oktober.
Elsrud
Elsrud (gnr. 294) nord i Vestre Ådal er en gammel matrikkelgård og er ei lita grend, i Ringerike kommune. Stedet ligger i nordenden av Vestsideveien, mellom Vikerfjell og Sperillen. Det er også tilkomst via avkjøring fra europavei 16 ved Ringmoen i Ådal og brua over Killingstrømmen.
Beinvev
thumb|300px|Tverrssnitt av beinvev (kompakt bein), ca 100x forstørret Beinvev er en type vev som bygger opp skjelettet. Beinvev er det hardeste og mest kompakte støttevev som eksisterer. Det inneholder foruten organiske stoffer også uorganiske mineralsalter. Rundt fiberne av kollagen har det lagrets kalksalter, derav hovedsakelig kalsiumholdig hydroksylapatitt, noe som gir beinveven og dermed skjelettet stabilitet.
Kompakt og svampaktig (spongiøst) beinvev
Kalksaltene ligger i lag rundt en serie kanaler i knoklene kalt havesiske kanaler. Disse inneholder både celler og blodårer som forsyner vevet med næring. Mengden blodårer og beinmarg avgjør styrken til strukturene. Der det er stor belastning vil knoklene i stor grad bestå av kalk og proteiner og lite kanaler. Løsere beinvev er mer eller mindre svampaktig, og består av broer og buer av bein i en matriks av beinmarg. Vanligvis vil knokler ha et dekke av kompakt, blodårefattig beinvev.
Utviklingshistorie
Beinvev finnes bare hos virveldyr, men ikke alle virveldyr utvikler virkelig beinvev. Skjelettet hos bruskfisk og kjeveløs forbeines aldri og består av brusk, slik at det bare er beinfisker og firbeinte dyr som utvikler virkelig beinvev i skjelettet. tenner betsår imidlertid av dentin som er beslektet med beinvev, og dette finnes hos alle virveldyr.
Mošovce
Mošovce er en landsby i sentral-slovakia med 1 345 innbyggere (2017). Landsbyen har mange historiske minnesmerker, og er fødestedet til den kjente slovakiske dikteren Ján Kollár.
Lineær transformasjon
I matematikken er en lineær transformasjon en funksjon mellom to vektorrom som bevarer operasjonene vektoraddisjon og skalarmultiplikasjon. Også begrepene lineær avbilding, lineær funksjon, lineær mapping og lineær operator blir brukt, i samsvar med språkbruken for funksjoner.
Formell definisjon
La V og W være to vektorrom definert med samme kropp K, og la T' være en funksjon mellom de to vektorommene, T: V → W''. Funksjonen er en lineær transformasjon hvis det for alle vektorer x og y i V og alle skalarer a i K gjelder at
Dette er ekvivalent med å si at T bevarer lineærkombinasjoner: Dersom x1,..., xm er vektorer i V og a1, ..., am er skalarer i K, så er