cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Helena Shuuladu
I Norge er hun representert med salmen «Vår himmelske Far, kom nær oss i nåde» i salmeboken Salmer 1997 og Norsk salmebok 2013.
Primera Junta undergrunnsstasjon
Primera Junta undergrunnsstasjon er en stasjon på Linje A på Buenos Aires’ undergrunnsbane. Den ligger mellom Acoyte og Puan undergrunnsstasjoner. Fram til Puan og Carabobo undergrunnsstasjoner åpna i desember 2008 var Primera Junta endestasjon på linje A.
Primera Junta ligger under krysset mellom Avenida Rivadavia og Del Barco Centenera, i bydelen Caballito. I nærheten av stasjonen ligger mange butikker og skoler.
Den første linjen, Linje A, ble bygget og i begynnelsen også drevet av et privat selskap kalt for Anglo Argentine Tramway Company og åpnet i 1913. Stasjonen ble åpna som del av tredje etappe på linje A, den 1. juli 1914, og gjorde at Linje A strakte seg fra Primera Junta til Plaza de Mayo. Den planlagte linje I vil ha en stasjon med tilknytning til Primera Junta, Rivadavia.
Mara Rosa
Mara Rosa er en kommune i delstaten Goiás i sentral-vestregionen av Brasil.
Frederic von Rosenberg
Frederic «Hans» von Rosenberg (født 26. desember 1874 i Berlin, død 30. juli 1937 i Fürstenzell i Landkreis Passau) var en tysk jurist, diplomat og politiker. Han var fra 1922 til 1923 riksutenriksminister i Wilhelm Cunos regjering.
Liv
Rosenberg var sønn av generalmajor Johann von Rosenberg. Han gikk på Friedrich-Wilhelms-Gymnasium i Berlin, Stadtschule i Wismar, Großherzogliche Gymnasium i Neustrelitz og Wilhelms-Gymnasium i Königsberg. Etter gymaset (abitur) studerte han i Bonn, Genève og ved Humboldt-universitetet i Berlin. I Bonn ble han medlem av studentforeningen Corps Borussia Bonn. Senere var han diplomat i Antwerpen og Berlin. Han var fra 1918 til 1919 leder av politisk avdeling i Tysklands utenriksministerium, fra 1920 til 1921 var han tysk sendeman i Wien og fra 1921 til 1922 tysk sendemann i København.
Emmaboda kommune
Emmaboda kommune er en kommune i Kalmar län i landskapet Småland i Sverige. Kommunen grenser til nabokommunene Nybro, Kalmar og Torsås i Kalmar län, Karlskrona og Ronneby i Blekinge län og Tingsryd og Lessebo i Kronobergs län. Kommunens administrasjonssenter ligger i Emmaboda.
Tettsteder
Emmaboda kommune har fem tettsteder. I tabellen oppgis antall innbyggere per 31. desember 2010.
Frederic von Rosenberg
Liv
Han ble 22. november utnevnt som utenriksminister i regjeringen Cuno. Regjeringen gikk av i august 1923 og von Rosenberg ble i 1924 sendemann i Stockholm. Han var fra 1933 til 1935 ambassadør i Ankara.
Mads Eriksen (tegneserieskaper)
Mads Eriksen (født 15. juli 1977) er en norsk tegneserieskaper fra Malvik i Trøndelag. Han er kjent for seriene Gnom og M. Mads er medlem av Trondheimstegnerne.
Han tegnet de første to sidene av Gnom i 2000 og sendte dem inn til Bladkompaniet, hvor han fikk god respons. Gnom ble trykt i Smult, og M var en av de faste stripene i avisen Dagbladet, i tegneseriebladet Pondus, og til slutt i tegneseriebladet M utgitt fra 2005 av Schibstedforlagene. I juni 2006 tok M over Blondies plass i Adresseavisen.
Eriksen tegnet i en periode serien M på fulltid. Serien handlet om hans eget lett surrealistiske liv, med noen overnaturlige innslag. Serien var krydret med obskure, «nerdete» referanser, og Star Wars og ninjaer spiller her ofte en hovedrolle.
Eriksen sluttet å levere tegneseriestriper sommeren 2008. Leveringspress fra til forlaget og sykdom ble oppgitt som grunnen for dette. I et intervju med Dagens Næringsliv i september 2009 fortalte han at han var igang med å tegne nye striper, men bladet ble nedlagt i 2012, og etter flere pauser ble de siste stripene av serien tegnet i 2014. Eriksen oppga utbrenthet som grunn, og tegnet i mange år ikke tegneserier.
Høsten 2021 vendte Mads Eriksen tilbake, nærmere bestemt 14 nye M-striper i Pondus nr. 10. Han har levert striper til hver utgave siden da.
Motala kommune
Geografi
Kystlinje mot innsjøen Vättern i vest. Skjærgården i Motalabukten er naturreservat. Elva Motala ström renner ut av Vättern og til innsjøen Boren sentralt i kommunen. Kupert og skogskledd morenelandskap.
Riksväg 50 og Göta kanal går gjennom kommunen. Motala er knytta til det svenske jernbanenettet gjennom Godsstråket genom Bergslagen.
Tettsteder
Motala kommune har ni tettsteder. I tabellen oppgis antall innbyggere per 31. desember 2010.
Jæren våtmarksystem
Områdene har siden 1985 hatt felles status som ramsarområde, på grunn av sin betydning for trekkfugler. Antall delområder ble utvidet i 2002. Vernekonglomeratet Jærstrendene landskapsvernområde, som ble opprettet i 2003, omfatter flere vernetyper, blant annet åtte fuglefredningsområder. Seks av disse åtte inngår i Jæren våtmarkssystem, og de to siste – Raunen og Håstein-Kjør – vurderes også oppgradert til Ramsarstatus.
Jærstrendene er et svært viktig rasteområde for trekkende fugl, særlig vadefugl. Det er dessuten et viktig hekkeområde og det viktigste overvintringsområdet for vannfugler i Sørvest-Norge.
Aron Baynes
Aron Baynes (født 9. desember 1986) er en australsk basketballspiller. Han representerte landet sitt under Sommer-OL 2012 i London, der han endte på syvendeplass med det australske landslaget.
Europavei 802
E802 eller Europavei 802 er en europavei som går mellom Bragança og Ourique i Portugal. Veiens lengde er rundt 590 km.
DNA-mikromatrise
DNA-mikromatrise er en teknologi som brukes innen molekylærbiologi og medisin for å måle mengden av bestemte DNA-fragmenter i en biologisk prøve. Teknologien utnytter det at DNA har to tråder eller strenger som er komplementære. Komplementariteten betyr at dersom man har den ene strengen, så kan man alltid utlede den andre. Disse to trådene binder seg til hverandre ved hybridisering, og dette blir utnyttet i mikromatriseteknologien. Fragmenter fra en av DNA-trådene til for eksempel et gen eller en annen del av DNA som man ønsker å måle, festes til mikromatrisen. Disse fragmentene kalles prober. Probene er små, og en mikromatrise kan inneholde fra noen titalls tusen til noen få millioner prober. For å måle genuttrykk i humane prøver brukes prober for alle de ca. 22 000 proteinkodende genene i mennesker. Selve mikromatrisen er vanligvis en fast overflate av glass eller en nylon-membran. Andre typer mikromatriser, som Illumina, bruker mikroskopiske kuler som sitter i små brønner i stedet for den faste overflaten.
Fragmentene man ønsker å måle mengden av varierer etter hva målet med forsøket er. Dersom man er interessert i genuttrykket isoleres mRNA, som så blir reverstranskibert til cDNA. cDNAet blir vanligvis farget med en rød eller grønn fluoreserende farge før de tømmes på mikromatrisen. Her flyter de rundt til de finner sin komplementære probe på matrisen og binder seg fast. Det cDNA som ikke fester seg blir så vasket bort før matrisen skannes. Under skanningen sender man lys ned på matrisen, som gjør at de fluoreserende molekylene lyser opp. Styrken på lyssignalet gir et mål på mengden av cDNA som har bundet seg.
Historie
DNA-mikromatriseteknologien er sprunget ut fra Southern blot, som er en molekylærbiologisk metode som brukes til å påvise bestemte DNA-fragmenter i en prøve. Den første samlingen av spesifikke DNA-fragmenter brukt til profilering av genuttrykk ble beskrevet i 1987 i en studie hvor de ønsket å identifiserte gener hvis genuttrykk moduleres av interferon. De første DNA-mikromatrisene ble laget ved å trykke cDNA ned på filterpapir. De første mikromatrisene for profilering av genuttrykk ble rapportert i 1995 , og komplett eukaryotisk genom (Saccharomyces cerevisiae) på en mikromatrise ble publisert i 1997.
Bruksområder og typer DNA-mikromatriser
DNA-mikromatriser kan brukes til å detektere DNA (som i Comparativ Genomic Hybridisation) eller RNA (som regel cDNA etter reverstranskripsjon).
Jules Clévenot
Jules Clévenot (født 20. august 1876, død 1939) var en fransk sportsutøver som deltok i de olympiske leker 1900 i Paris.
DNA-mikromatrise
Bruksområder og typer DNA-mikromatriser
Siden en mikromatrise inneholder titusener av prober gjør man i praksis titusener av tester parallelt. Mikromatrisene har derfor ført til at det er mulig å se sammenhenger mellom forskjellige gener som det ikke var mulig å oppdage tidligere. DNA-mikromatriser har i tillegg akselerert mange typer metoder:
Jules Clévenot
Clévenot vant en olympisk bronsemedalje i vannpolo under Sommer-OL 1900 i Paris. Sju lag var med i vannpoloturneringen, fire franske og Tyskland, Storbritannia og Belgia stilte med et lag hver. Clévenot spilte på det franske laget Pupilles de Neptune de Lille som tapte semifinalen med 1-10 til Osborne Swimming Club fra Storbritannia. Begge tapende semifinalelagene fikk bronsemedaljer.
DNA-mikromatrise
Mikromatriser og bioinformatikk
Anvendelse av mikromatriser i forskningen har skapt flere statistiske og bioinformatiske utfordringer:
Eksperimentel planlegging
Kompleksiteten av genuttryksdata gjør at det er viktig å planlegge forsøket nøye for at det skal være mulig å dra biologiske slutninger som er statistisk gyldige. Mye av grunnen til dette er en sensitiv teknologi sammen med mengden data som gjør at systematiske støy i dataene blir tydeligere. Eksperimentell planlegging i denne sammenhengen er svært omfattende og dekker alt fra design av prober og produksjon av matrisene til prøvebehandling, prøvetaking, rensing av RNA samt stegene som omfatter selve mikromatriseforsøket.
Standardisering
Sammenligning av resultater fra forskjellige mikromatriseforsøk kan ofte by på store utfordringer på grunn av manglende standarder både når det gjelder produksjon av matriser, protokoller brukt under forsøket, og et hav av analysemetoder som kan brukes i etterkant. Dette byr på bioinformatiske utfordringer og flere prosjekter er satt igang for gjøre det lettere å utveksle data, samt analysere data som kommer fra forskjellige plattformer:
Statistiske analyser
Før man analyserer data fra forskjellige fysiske mikromatriser må man som regel normalisere dataene for å sikre at de er sammenlignbare. Der er flere måter å normalisere dataene på, og det kan noen ganger være vanskelig å vite hvilke metoder som er best å bruke. Dersom man har brukt det som kalles "Spike-ins", som er eksternt DNA fra feks plante dersom man jobber med DNA fra menneske eller dyr, så kan man se på hvordan dataene fra dette DNAet oppfører seg under diverse normaliseringsmetoder. Man tilsetter det eksterne DNAet i kjente mengder, sånn at det er mulig å sammenligne på tvers av mikromatriser.
Når man gjør statistiske analyser beregnes ofte en p-verdi som sier noe om sannsynligheten for å få dette resultatet ved en tilfeldighet. Normalt sett gjør man noen få tester om gangen. Det som er litt spesielt når det gjelder de statistiske analysene av mikromatrisedata er at man gjør mange tester samtidig. Når man gjør mange tester så øker sannsynligheten for at man gjør et funn, helt tilfeldig. P-verdiene blir derfor ofte justert for å ta høyde for multippel testing problematikken.
Forholdet mellom prober og gener
Forholdet mellom probene og genene de er forventet å detektere kan være noe problematisk. Noen mRNA molekyler kan binde seg til flere prober enn de er tenkt å hybridisere til. Dette kalles krysshybridisering. Disse mRNA molekylene vil da bidra til signal for prober som egentlig er ment å skulle detektere et helt annet mRNA molekyl.
Hultsfred kommune
Hultsfred kommune er en kommune i Kalmar län i landskapet Småland i Sverige. Kommunens administrasjonssenter ligger i Hultsfred.
Tettsteder
Hultsfred kommune har åtte tettsteder. I tabellen oppgis antall innbyggere per 31. desember 2010.
Liang Zhongxing
Liang Zhongxing (født 23. desember 1986 i Guangdong) er en kinesisk profesjonell vannpolospiller som representerte Kina under Sommer-OL 2008 i Beijing. Her endte laget på sisteplass av 12 lag, etter å ha tapt alle kampene sine.
Marzagão
Marzagão er en kommune i delstaten Goiás i sentral-vestregionen av Brasil.
Ragnhild Knagenhjelm
Ragnhild Knagenhjelm (født Ragnhild Sverdrup Fearnley 29. desember 1916 i Mosjøen, død 3. januar 1975 i Oslo) var en norsk barnebokforfatter, låtskriver og programleder i NRK.
Som «Tante Ragnhild» var hun kjent leder av Barnetimen for de minste på 50-tallet. Hennes utgivelser derfra i 1956 ble av VG karakterisert som «Morsomt», men tegningene var groteske. Tre år senere kom en serie rim fra samme radioprogram, som samme avis mente var en «opplagt julepresangsuksess». Da NRK startet i 1960 ledet hun tidvis Kosekroken, som var det første ukentlig sendte program for barn. I 1961 forfattet hun pedagogiske tekster om trafikk-sikkerhet, utgitt av Landsrådet for Trygg Trafikk og finansiert av Storebrand, og i 1963 startet hun som programleder for radioprogrammet Trafikkhjørnet sammen med trafikksekretær Arne Foss. Året etter fikk hun lederansvaret for Fra 1 til 10 på topp sammen med Kjell Edlund. I 1969 var hun og Bjørn Egil Eide leder for radioprogrammet Spøkefuglen: Oss problembarn imellom, og i 1970 startet hun Som du vil, skjemtespalte for jenter og gutter som gikk til 1974.
Knagenhjelm var datter av stadslege Arild Fearnley (1885–1918) og Ragnhild Sverdrup (1893–1980), som igjen var tremenning til Otto Sverdrup. Hun tok artium på latinlinjen ved Haagaas Artiumskursus i 1936. Ragnhild giftet seg 1945 i Stockholm med departementsråd Kai Ludvig Jakob Knagenhjelm (1898–1987) fra Oslo.
Lagtingsvalget på Færøyene 1906
Lagtingsvalget på Færøyene 1906 ble avholdt 18. juli 1906. Man praktiserte enda personvalg, men Færøyenes to eldste partier, Sambandsflokkurin (Sambandspartiet) og Sjálvstýrisflokkurin (Selvstyrepartiet), ble stiftet senere samme år. Etter partistiftelsene valgte samtlige av Lagtingets medlemmer å tilslutte seg et av disse, slik at man fikk et topartisystem. Disse partiene var i første rekke uenige om tilknytningen til Danmark, noe som fremdeles er den viktigste skillelinjen i færøysk politikk.
Lagtinget hadde 20 mandater i 1906.
Al-Muqtadir
al-Muqtadir (arabisk: أبو الفضل المقتدر بالله جعفر بن أحمد المعتضد ; Abū l-Faḍl al-Muqtadir bi-'llāh Ǧaʿfar b. Aḥmad al-Muʿtaḍid; født 14. november 895; død 31. oktober 932 i Mosul) var abbasidenes 18. kalif (908–932).
Bakgrunn
Den fremtidige al-Muqtadir var sin fars kalifen (regj. 892–902) Al-Mu'tadids annen sønn. Hans mor var en gresk bysantinsk slavinne-konkubine, Shaghab. Al-Mu'tadid var sønn av al-Muwaffaq, en abbasideprins som skulle bli kalifatets viktigste miliære kommandant, og som var dets de facto regent, under broren al-Mu'tamids regjeringstid. Al-Muwaffaqs makt var i høy grad avhengig av ghilmānstyrkene. Dette var de utenlandsfødte profesjonelle slavesoldater som på denne tiden utgjorde ryggraden i den abbasidiske hær. Ghilmānerne var svært sterke og dyktige militært sett, men de var også meget kostbare i drift, en potentiell oplitisk risikofaktor, idet det som var viktigst for dem var deres soldatlønn. De hadde heller ingen problemer med å styrte noen vesir eller til og med noen kalif for å sikre sine mål, noe som hadde vist seg under anarkiet i Samarra (861–870), da fem kalifer fulgte på hverandre i rask rekkefølge.
Kalif (908)
Med Abu l-Fadl Gafar ibn al-Mutadid al-Muqtadir som ny kalif, en av Al-Mu'tadids sønner, begynte den raske indre oppløsning av kalifatet. Kort etter at han tiltrådte som kalif måtte han sette seg til verge mot et opprør mot hans myndighet sin hans fetter Ibn al-Mutazz satte i gang. Han klarte seg, takket være evnukken al-Munis al-Muzaffar, som reddet ham.
Under al-Muqtadir herskerperiode gikk volgabulgarene ved floden Volgas midtre løp den islamske tro i året 922. Dette ble den første gangen at en folkegruppe som ikke bodde innenfor kalifatets grenser gikk over til islam.
al-Muqtadir ble myrdet i 932 i Mosul av egne troppestyrker, som gjorde opprør fordi de ikke hadde fått utbetalt sin lønn. Den neste kalifen ble al-Muqtadirs bror, al-Qahir (932–934).
Ongjin (Sør-Hwanghae)
Ongjin (Ongjin kun) er et fylke i provinsen Sør-Hwanghae i Nord-Korea.
Fylket ligger på Ongjinhalvøya som ligger i Vesthavet, og grenser i vest til fylket Kangryong.
I Incheonprovinsen i Sør-Korea finnes det et fylke med tilsvarende navn.
Ongjinhalvøya ligger sør før den 38. breddegrad og var derfor opprinnelig en del av Sør-Korea. Noe det første Nord-Korea gjorde ved innledningen av Koreakrigen var å isolere halvøya, som ikke hadde fastlandsforbindelse til resten av Sør-Korea og dermed var vanskelig å forsvare. Våpenhvileforhandlingene gjorde at halvøya ble liggende i Nord-Korea.
Administrativ inndeling
Fylket er delt inn i en ŭp (småby), tre rodongjagu (arbeiderdistrikt) og 24 ri (landsby).
Kongernes Nordsjælland nasjonalpark
Kongernes Nordsjælland nasjonalpark er en dansk nasjonalpark innviet i mai 2018. Parken omfatter noen av Danmarks artsmessig mest mangfoldige løvskoger, blant annet Gribskov, men også Esrum Sø og Arresø. Den er med et areal på ca. 26 250 hektar den neststørste nasjonalparken i Danmark.
Området ble i 2008 utpekt til kommende nasjonalpark. Opprinnelig antok man at opprettelsen ville bli påbegynt i 2009, men forberedelsene tok lengre tid enn forventet. Den 11. desember 2012 besluttet partiene bak nasjonalparkloven, at prosessen rundt Nationalpark Kongernes Nordsjælland skulle gjenopptas. Opprettelsen av nasjonalparken ble vedtatt i desember 2017.
Wu Zhiyu
Wu Zhiyu (født 9. september 1983 i Shanghai) er en kinesisk profesjonell vannpolospiller som representerte Kina under Sommer-OL 2008 i Beijing. Her endte laget på sisteplass av 12 lag, etter å ha tapt alle kampene sine.
Han var med på det kinesiske vannpolo-laget som vant gull i de femtende Asialekene 2006 i Doha i Qatar. Kina vant finalen med 9-8 over Japan.
Kármánlinjen
Kármánlinjen er en tenkt flate om lag 100 km over havoverflaten som brukes for å definere grensen mellom jordens atmosfære og det ytre rom.
Denne definisjonen brukes av Fédération aéronautique internationale (FAI), som er en internasjonal organisasjon som fastsetter regler for, kontrollerer og godkjenner nye rekorder innenfor aeronautisk og astronautisk virksomhet.
Kármánlinjen er oppkalt etter den ungarsk-amerikanske forskeren Theodor von Kármán.
David Andersen (basketballspiller)
David Andersen (født 23. juni 1980) er en australsk basketballspiller. Han representerte landet sitt under Sommer-OL 2012 i London, der han endte på syvendeplass med det australske landslaget.
Skjellkrypdyr
Skjellkrypdyr er en av de fire gruppene som nålevende krypdyr deles inn i, og omfatter omtrent 96 % av alle nålevende krypdyrarter. De øvrige nålevende krypdyrene tilhører gruppene skilpadder, krokodiller og broøgler.
Det har vært vanlig å fordele skjellkrypdyrene på tre delgrupper: stort sett firbente øgler, og lemmeløse slanger og ormeøgler. Alle har en hud som er dekket av skjell eller plater. Med over 8000 arter utgjør de en stor del av de landlevende virveldyrene. Til sammenligning er det ca. 5500 arter av pattedyr, ca. 6500 amfibier, og ca. 10 000 fuglearter.
Utbredelse
De fleste skjellkrypdyr lever i tropene, og artsantallet avtar mot polene. De eneste større landområdene helt uten skjellkrypdyr er Alaska, det meste av Canada, det nordligste Sibir, Antarktis, og øyene i polhavene. Island er den eneste staten helt uten skjellkrypdyr. I Europa vest for Russland finnes det 95 arter, men de fleste er begrenset til middelhavsområdet. Det er fem arter i Norge: firfisle, stålorm, hoggorm, buorm og slettsnok.
Firfisla finnes helt nord til Finnmark, og går der lengst nord av alle verdens skjellkrypdyr. Det ser ut til at hoggormen går lenger nord i de østlige nabolandene enn i Norge, men det er ubekreftede funn fra Sør-Varanger. I tilfelle har også slangene sin nordgrense i verden på norsk område. Det sørligste skjellkrypdyret er iguanen Liolaemus magellanicus, som lever i Patagonia og på Ildlandet. Noen øgler lever opp til 5000 meter over havet i Tibet og Andesfjellene.
De nåværende familiene av øgler oppstod allerede i trias og jura. På det tidspunktet var alle kontinentene samlet i én landmasse, Pangea. Oppsplittingen av superkontinentet i kritt hadde stor betydning for utviklingen og utbredelsen til pattedyrenes delgrupper, men var ikke like viktig for skjellkrypdyrene. Gekkoer, skinker og flere andre grupper har kolonisert oseaniske øyer ved å seile på flåter av vegetasjon. Skjellkrypdyr er også i stand til å krysse verdenshavene mellom kontinentene på denne måten. Sør-Amerika er for eksempel flere ganger blitt kolonisert av gekkoer fra Afrika.
Stoppeklokke
En stoppeklokke er en klokke som måler tiden fra den blir startet til den blir stoppet. Stoppeklokken kan være innebygd i en annen klokke eller være selvstendig. Stoppeklokker blir mye brukt innen sport, som for eksempel sprint eller alpin. Tradisjonelt brukte man analoge stoppeklokker, men i dag bruker man som regel digitale.
Skjellkrypdyr
Utbredelse
Skjellkrypdyr finnes i alle typer terrestriske habitater. De er de viktigste virveldyrene i tropiske ørkener, der de har fordel av den tette huden, og av at de er vekselvarme. Mange lever på marka, mens andre klatrer på steiner og i trær. Det finnes også gravende skjellkrypdyr, og arter som er knyttet til ferskvann. Haviguan finner mat i havet, og tilbringer derfor mye tid under vann. I tropiske kystfarvann i Det indiske hav og Stillehavet lever havslangene. De er enda bedre tilpasset et liv i havet, og de fleste artene kommer aldri på land.
Generelt
Kroppslengden måles som regel fra snutespissen til bak kloakkåpningen. Dette målet kalles SVL, fra engelsk snout-vent length. Totallengden måles fra snutespiss til tippen av halen.
De største øgleartene finnes på isolerte øyer. Stor kroppsstørrelse kan være en fordel der det ikke er konkurranse fra store planteetende pattedyr, og det ikke er behov for å gjemme seg for rovpattedyr. Lignende kjempeformer er kjent hos skilpadder, gnagere og fugler. Også de minste artene lever på øyer, og overtar da kanskje økologiske nisjer som ellers fylles av virvelløse dyr.
Skallen hos skjellkrypdyr har to åpninger bak øynene, så de hører til diapsidene, men det er skjedd endringer i forhold til den opprinnelige diapsideskallen. Den nedre kinnbuen mangler, og hos slanger, blindøgler og noen lemmeløse skinker mangler også den øvre kinnbuen. Tapet av disse buene gjør at quadratum-beinet, som er festet til underkjeven, kan beveges svært fritt. I tillegg har ofte skallen fleksible ledd. Dette gjør at for eksempel slanger kan svelge byttedyr som er svært store i forhold til hodet.
Alle skjellkrypdyr har hale, men tykkelse, lengde og form varierer mye. Mange øgler kan kaste halen når en fiende angriper, og en ny hale gror i stedet ut, såkalt autotomi. Halebeinet regenereres ikke, og den nye halen har i stedet en bruskstreng innvendig. Noen arter bruker halen til å lagre fett, og tykkelsen kan variere med årstidene. Gripehale er utviklet hos noen få øgler, for eksempel hos kameleoner. Skjellkrypdyr som svømmer mye, har ofte en hale som er flattrykt fra siden, og som fungerer som en halefinne.
Bevegelse
Skjellkrypdyr beveger seg ved å grave, krype, gå, løpe, klatre, glidefly og svømme. Beina hos øgler sitter på siden av kroppen, ikke under kroppen som hos pattedyr. Når en øgle går sakte, er tre av beina alltid i kontakt med underlaget. Kroppen beveges i en bølgende bevegelse, og tyngdepunktet ligger alltid i trekanten mellom de tre bena som er på bakken. Hvis farten øker, utføres de samme bevegelsene med kroppen og beina, men tyngdepunktet kan flyttes ut av trekanten. Noen agamer, iguaner og varaner kan løpe raskt på to bein. Marklevende slanger beveger seg i en bølgende bevegelse, og bruker de store bukskjellene til å skyve seg framover. Enkelte ørkenlevende slanger løfter kroppen, og ruller seg sideveis.
Øgler har som regel klør av keratin på tærne, som er til hjelp når de klatrer i trær og på steiner. De aller beste klatrerne blant øglene har utviklet festeskiver på tærne som fester seg til underlaget ved hjelp av Van der Waalske krefter. Slike skiver er best kjent hos gekkoene, men forekommer også hos anoleøgler og grønnblodskink. Klatrende slanger er ofte svært tynne, og har en lang gripehale. Øgler som lever oppe i trær har ofte en kropp som er flattrykt fra siden, mens øgler som gjemmer seg i fjellsprekker, derimot ofte er dorsiventralt flattrykt.
Flere grupper som lever i regnskogene i Sørøst-Asia, har utviklet glideflukt. Flygegekkoer og flygeagamer har flygehud, mens snokene i slekten Chrysopelea skaper en bæreflate ved å klemme flat kroppen, og ved å bevege seg i en bølgende bevegelse under glideflukten. I de afrikanske regnskogene finnes det to glideflygende firfisler i slekten Holaspis.
Hud
Det ytterste laget av overhuden består av keratin, som danner et tett lag som gjør at oksygen og vann i liten grad kan transporteres gjennom huden. Skjellene er fortykkelser i keratinlaget, og er en integrert del av huden i motsetning til fiskeskjell. Antall og mønster som dannes av skjellene er viktig for å skille ulike arter fra hverandre. Den ytterste overhuden skiftes regelmessig, og erstattes med et nytt lag som gror fram på innsiden. Slanger og gekkoer skifter hele huden på en gang, mens de fleste øgler skifter huden i deler.
Huden har få kjertler, sammenlignet med amfibier og pattedyr. Selv om huden er tørr, gjør ofte skjellene at den glinser, og føles glatt. Hvis det finnes hudkjertler, sitter de som regel på lårene, preanalt, eller i kloakkåpningen. Noen snoker kan skille ut illeluktende sekret fra kloakkåpningen for å skremme bort rovdyr. Mange skjellkrypdyr er svært fargerike, og somme kan raskt skifte farge. De ulike fargene har betydning i forbindelse med kamuflasje, beskyttelse mot ultrafiolett stråling, regulering av kroppstemperatur, samspill med andre individer, og kjønnsforskjeller.
Tenner
Alle skjellkrypdyr, unntatt ormeslanger, har godt utviklede tenner. De kan deles i to typer, pleurodonte og akrodonte. Alle slanger, og de fleste øgler, har pleurodonte tenner. De gror fram på tungesiden av kjeven, og vokser sammen med kjevebeinet. Agamer, kameleoner og noen ormeøgler har akrodonte tenner, som er festet oppe på kanten av kjeven. Ingen av disse typene sitter i fordypninger i kjevebeinet. Pleurodonte tenner skiftes ut regelmessig, og beveger seg bakover i munnen. Akrodonte tenner byttes ikke ut, sitter på samme plass, og slites ned så de får en skarp kant. Hos øgler er alle tennene som regel like, mens slanger har mer spesialiserte tenner. I den siste gruppen er det vanlig med lange, tynne, krokete tenner for å holde på byttet, og mange har gifttenner for å sprøyte inn gift.
Giftkjertler
En har tradisjonelt antatt at evnen til å produsere gift har oppstått minst to ganger: én gang hos de avanserte slangene, og én gang hos giftøglene. I 2003 ble det oppdaget at nesten alle slanger produserer gift, og seinere forskning har påvist gift også hos agamer og varaner. Det antas nå at evnen til å produsere gift bare har oppstått én gang hos skjellkrypdyrene, og at dette hendte i overgangen mellom trias og jura for omtrent 200 millioner år siden.
Giftkjertlene er omdannede spyttkjertler. Agamene har det mest opprinnelig systemet med giftkjertler både i under- og overkjeven. Hos varaner og giftøgler produseres giften i underkjeven, mens slangene har giftkjertler i overkjeven. Øglene må tygge på byttet for å føre inn giften, mens slangene har muskler rundt giftkjertlene, som pumper gift inn i byttet. Giften er en blanding av en rekke ulike stoffer som virker på forskjellige måter. Noen senker blodtrykket, og fører til bevisstløshet, mens andre gjør at blodplatene ikke koagulerer, så byttet blør i hjel. Det finnes også sterke nervegifter, og mange andre typer gift.
Indre organer og stoffskifte
Hjertet har to forkammer, og to hovedkammer, men skilleveggen mellom hovedkamrene er ikke fullstendig. Dette medfører noe blanding mellom venøst og arterielt blod i hjertet. Oppbygningen av lungene varierer fra enkle lunger, som ligner på dem hos amfibier, til varanenes lunger som er delt i flere kammer. Lungevolumet er større enn hos pattedyr med tilsvarende kroppsmasse, men arealet er bare en hundrededel, ettersom stoffskiftet hos de vekselvarme skjellkrypdyrene krever mindre oksygen. Det er ikke noe mellomgulv, så åndedrettet skjer ved at muskler trekker sammen og utvider brystkassen. Hos slanger, og andre langstrakte skjellkrypdyr, er venstre lunge redusert, eller mangler helt.
Regulering av kroppstemperaturen bestemmer mye av adferden. Kroppen varmes opp ved å sole seg, eller ved å presse kroppen mot varme overflater. Når ønsket kroppstemperatur er nådd, flytter dyret seg mellom sol og skygge for å holde temperaturen på riktig nivå. Mange øgler får en mørk farge mens de soler seg, for å få oppta maksimalt med varme. Noen arter, spesielt nattaktive, gravende, tropiske eller akvatiske, gjør ikke noe forsøk på å regulere kroppstemperaturen, og har samme temperatur som omgivelsene. Hunnene hos pytonslanger ruger på eggene sine, og trekker sammen musklene i en slags skjelving for å øke kroppstemperaturen.
Skjellkrypdyr kan skaffe mye energi ved anaerob forbrenning av glykogen som er lagret i kroppen. Denne type energi brukes for eksempel når en firfisle piler unna, eller når en buorm dykker. Prosessen danner melkesyre, som må brytes ned etterpå. Dette gjør at skjellkrypdyr ikke er så utholdende som varmblodige dyr, selv om noen kan klare seg 20 til 90 minutter uten oksygen.
Sanser
Øynene hos dagaktive arter er forholdsvis små, og har rund pupill, mens nattaktive arter har større øyne med vertikal pupill. Hos øgler er rund pupill vanligst, men de fleste gekkoer har en avlang, vertikal pupill som trekker seg sammen til fire runde åpninger i sterkt lys. Slanger har også som regel runde pupiller, men noen har avlange, vertikale pupiller, for eksempel pytonslanger og hoggormer. Årehinnen er ofte omdannet til et reflekterende lag, tapetum lucidum. Dette laget «lyser» i mørket, akkurat som hos mange nattaktive pattedyr.
Mange øgler har et svært godt utviklet fargesyn, der netthinnen har fire typer tapper, men ingen staver. Dette gjør at de kan se ultrafiolett lys, og signaler i denne delen av spektret har stor betydning i sosiale forhold hos mange øgler.
Luktesansen er viktig for mange skjellkrypdyr, mens smakssansen er lite utviklet. Jacobsons organ har stor betydning for mange grupper, og tunga stikkes ofte ut av munnen for å kunne dra duftstoffer fra omgivelsene inn i munnen så stoffene kan registreres av organet. Tungespissen er ofte delt i to, noe som gir bedre mulighet for å avgjøre hvilken retning lukten kommer fra.
Kjønnsorganer og formering
Skjellkrypdyr har en såkalt kloakk, altså en felles kroppsåpning som brukes til både å skille ut avføring og urin, og som i tillegg fungerer som kjønnsåpning. Det finnes to av hvert kjønnsorgan. Hunnene har to eggstokker og to eggledere, mens hannene har to testikler og to hemipeniser. Det sistnevnte organet er analogt med pattedyrenes penis, og svulmer ved paring opp på grunn av økt blodtilførsel slikt at den vrenges ut av kroppen. Hannen fører en av hemipenisene inn i hunnens kloakk, og befruktningen skjer inne i kroppen til hunnen. Paringen skjer fra siden, og hemipenisen har ofte tagger eller kroker for å holde fast i hunnen. Formen på hemipenisen varierer ofte mye mellom nært beslektede arter, og er viktig ved artsbestemmelse. Hos mange skjellkrypdyr har hunnene et mindre organ, som tilsvarer hannenes hemipenis. Dette organet kalles hemiklitoris, og har en ukjent funksjon.
De fleste arter er eggleggende. Skallet er som regel mykt og pergamentaktig, men de fleste gekkoer legger egg med hardt, kalkholdig skall. Levendefødsel har utviklet seg over 100 ganger innenfor gruppen. Eggene kan da utnytte hunnens kroppstemperatur mens de utvikles. Skjellkrypdyr som lever i kaldt klima er som regel levendefødende, men levendefødsel forekommer også hos tropiske arter. Den mest opprinnelige formen for levendefødsel innebærer at eggeskallet er redusert til en tynn membran slik at gass kan utveksles mellom ungen og livmorveggen. Næring til ungen kommer fra en stor plommesekk. Hos noen er utviklingen gått et steg videre, og plommesekken utveksler næring med livmorveggen. Noen skinker har gått enda lenger, og utviklet en virkelig morkake, slik at all næring tilføres ungen fra moras kropp.
Kjønnsbestemmelse kan skje både genetisk, og på grunn av faktorer i omgivelsene. De fleste øgler har ikke egne kjønnskromosomer, og detaljene i den genetiske kjønnsbestemmelsen varierer mye. Hos slangene kan en se en utvikling mot spesialiserte kjønnskromosomer. Pytonene, som også har andre opprinnelige trekk, har ikke kjønnskromosomer. Hannene hos snokene har to like kjønnskromosomer (ZZ), og hunnene to ulike (ZW). Kraiten Bungarus caeruleus har et mer komplisert system der hannene har Z1Z1Z2Z2, og hunnene Z1Z2W. Temperatur er den viktigste faktoren i omgivelsene for kjønnsbestemmelse. Ofte fører en høy temperatur til at hunner klekkes, mens en lavere temperatur fører til hanner. Hos den australske skinken Bassiana duperreyi bestemmes kjønnet både av kromosomer, temperatur og størrelse på egget.
Hos mange øgler finnes det populasjoner med bare hunner, der eggene ikke befruktes av en hann. Dette kalles partenogenese, og skyldes ofte at individer fra to nærstående arter har paret seg. De resulterende hybridene er polyploide, og kan av ukjent grunn formere seg uten befruktning av egget. Blant slangene er det bare kjent én partenogenetisk art, blomsterpotteslange (Ramphotyphlops braminus).
Sosial adferd
Sosial adferd hos skjellkrypdyr omfatter kurtise og paring, aggresjon mot artsfrender, omsorg for avkom, og i en begrenset grad også samling i grupper og felles aktiviteter.
Under kurtisen inntar ofte øgler spesielle positurer, og viser fram deler av kroppen med spesiell farge eller utseende. Ofte brukes de samme bevegelsene både til å skremme rivaler, og til å lokke til seg en partner. Hannene hos slanger kjemper ofte ved at de løfter sitt eget hode, samtidig som de prøver å trykke ned hodet og nakken på motstanderen.
Både hanner og hunner hos øglene kjemper om territorier. Hvis det er trangt om plassen, kan de slutte å kjempe. Det oppstår i stedet et hierarki der dominerende individer får fordelen av gode plasser for å finne føde, pare seg, og sole seg. Slanger har generelt større territorier enn øgler, og de deler ikke territoriet med andre individer.
Omsorg for avkommet begrenser seg som regel til å finne et trygt sted å legge eggene, som deretter overlates til seg selv. Noen arter vokter eggene, og eventuelt også nyklekte unger.
At mange individer samles er som regel et kortvarig og sesongavhengig fenomen. I områder med vinter hender det at hundrevis av individer, ofte av forskjellige arter, samles for å gå i dvale på gunstige steder. De store samlingene av strømpebåndsnoker i Nord-Amerika er kanskje mest kjent. I Norge overvintrer ofte flere titalls hoggormer, buormer og stålormer på det samme stedet, i såkalte ormebol.
Økologisk nisje
Små øgler og ormeslanger er rovdyr som lever av insekter og andre virvelløse dyr. Slanger og store øgler tar amfibier, andre krypdyr, fugler og pattedyr, og akvatiske arter fanger fisk. Alle slanger er rovdyr, men noen få øgler er rene planteetere, blant annet haviguan, og noen store australske skinker. Hos noen øgler er ungene insektetere, mens de voksne er altetere eller planteetere. Øgler på isolerte øyer eter ofte nektar og frukt og er viktige for pollinering og frøspredning.
De fleste skjellkrypdyr er forholdsvis små, og er derfor ettertraktet av større predatorer. Blant dyr som jakter på dem er fugler som varslere, kråkefugler, haukefugler, ugler, storker og trapper, og pattedyr som rotter, piggsvin, rever, villsvin, mindre kattedyr, mårdyr, snikekatter og manguster. Mange slanger har spesialisert seg på å fange øgler, men ellers er det få dyr som hovedsakelig eter skjellkrypdyr. Et unntak er slangeørnene.
Innledning
Skjellkrypdyrene er en godt definert naturlig gruppe, og regnes i linneansk systematikk som ordenen Squamata. Denne ordenen deles tradisjonelt i tre underordener: øgler (ca. 4750 arter), slanger (ca. 3000 arter) og ormeøgler (ca. 160 arter).
En antar at slangene og ormeøglene er monofyletiske grupper, og at de nedstammer fra øgler. Dette gjør øglene til en parafyletisk gruppe, noe som ikke ønskes i moderne systematikk. Inndelingen i tre underordener har likevel en del praktiske fordeler, og blir fortsatt mye brukt.
Stamtre basert på morfologi
Mange forskere har prøvd å sette opp stamtrær for skjellkrypdyrene ved å studere morfologiske trekk. Gruppen Iguania omfatter iguaner, agamer og kameleoner. Iguania har, i likhet med broøglene, en myk tunge som brukes til å holde på byttet. Dette ble ansett for å være en opprinnelig egenskap, og Iguania ble regnet som søstergruppen til alle andre skjellkrypdyr.
De andre skjellkrypdyrene kalles Scleroglossa, og holder byttet med tennene og kjeven, mens den harde tunga brukes som et kjemisk sanseorgan. Gekkoene har mange spesielle trekk, og må tidlig ha skilt lag med resten av Scleroglossa. Plasseringen av blindøgler og ormeøgler er svært usikker. Resten av Scleroglossa regnes til gruppen Autarchoglossa. Systematikken innenfor Autarchoglossa er omstridt, men stamtreet nedenfor viser de gruppene det var enighet om tidlig på 2000-tallet.
Hvilken gruppe av øgler som er slangenes nærmeste slektninger er svært omdiskutert. Både ormeøgler, blindøgler, varaner og de utdødde mosasaurene har vært foreslått. Det er funnet få fossile slanger, og den molekylære klokken til gruppen går raskere enn hos andre skjellkrypdyr. En teori er at slangene stammer fra akvatiske øgler, som sto nært mosasaurene. Varanene er mosasaurenes nærmeste nålevende slektninger, og varanene ligner på flere måter slanger. Molekylærgenetiske undersøkelser tyder derimot på at slanger og varaner bare er fjernt beslektet. Dette brukes som støtte for en teori om at slangene stammer fra gravende øgler.
Stamtreet viser alle familier av øgler, mens familiene av slanger og ormeøgler er omtalt i artiklene om disse gruppene. Ringøgler og kinesisk krokodilleøgle regnes ofte til underfamilier av henholdsvis belteøgler og xenosaurier. Anniella blir av og til skilt ut fra stålormene til en egen familie, Annielidae. Posisjonen til den øreløse varanen har vært usikker, og den har vært regnet til en egen familie, Lanthanotidae, men det er nå vist at den hører til varanfamilien. Iguaner og gekkoer blir nå ofte splittet i mange familier, som omtalt i artiklene om gruppene.
Stamtre basert på genetiske data
De to første omfattende studiene av nukleært DNA hos skjellkrypdyr kom i 2004, og inneholdt overraskende resultater. Nicolas Vidal og S. Blair Hedges publiserte i 2005 en klassifikasjon av skjellkrypdyrene, som avvek sterkt fra tidligere arbeider. Denne klassifikasjonen er vist i kladogrammet nedenfor. I 2009 publiserte de samme forskerne en artikkel der klassifikasjonen videreutvikles med blant annet en ny inndeling av slangene.
Den nye klassifikasjonen samsvarer også med morfologiske og adferdsmessige trekk, som det tidligere ikke var lagt vekt på. Blindøglene har ikke todelt tunge, og skilte seg ut først. Todelingen varierer fra et lite hakk hos gekkoene til den dypt splittede tungen hos slanger og varaner. Det eneste unntaket er kameleonene som har en spesialisert tunge, som brukes til å fange bytte. Broøglene har ikke todelt tunge, så en delt tunge er et avledet trekk.
Blindøgler og gekkoer er de eneste skjellkrypdyr som har to eggtenner, så det må være et opprinnelig trekk. De resterende skjellkrypdyrene fordeles på to grupper: Scinciformata og Episquamata. Den sistnevnte gruppen har høyt stoffskifte, en dypt splittet tunge, og et velutviklet Jacobsons organ. Episquamata deles igjen i Toxicofera og Laterata. Alle skjellkrypdyr som kan produsere gift tilhører gruppen Toxicofera, som omfatter 58 % av alle arter av skjellkrypdyr. De nærmeste slektningene til slangene er enten Anguimorpha eller Iguania. Å holde byttet med tungen er en egenskap som broøglene og Iguania har utviklet uavhengig av hverandre.
Denne systematikken er ikke godttatt av alle. I 2008 ble det publisert en klassifikasjon basert på omfattende morfologiske studier av nålevende og utdødde arter med Iguania i en basal posisjon. Det finnes også alternative klassifikasjoner basert på molekylærgenetikk. En gruppe spanske forskere har publisert en studie der Acrodonta og slanger danner en klade som er søstergruppen til alle andre skjellkrypdyr.
Evolusjon og fossiler
Gruppen Eolacertilia, som levde fra perm til tidlig kritt, kan være skjellkrypdyrenes forfedre. Fossiler er funnet i Sør-Afrika, Storbritannia og USA. Skjelettet hos denne gruppen har opprinnelige trekk, som mangler hos nålevende skjellkrypdyr.
The Open Championship 1923
The Open Championship 1923 ble arrangert på Royal Troon Golf Club i Troon, South Ayrshire i Skottland i 1923.
Skjellkrypdyr
Evolusjon og fossiler
Tikiguania estesi fra sen trias i India har vært regnet som det eldste kjente skjellkrypdyret, men det er nå vist at dette fossilet er langt yngre. Først i sen jura blir fossiler av gruppen vanligere, og de kan allerede regnes til nålevende grupper som Gekkota, Scincomorpha og Anguimorpha. Analyse av mitokondrielt DNA tyder på at skjellkrypdyrene oppstod i sen perm, og at de nålevende familiene av øgler ble dannet i trias og jura. De nålevende familiene av fugler og pattedyr oppstod til sammenligning langt seinere.
Fossiler fra jura omfatter blant annet Bharatagama fra India, mens den glideflygende Xianglong er kjent fra tidlig kritt i Kina. Disse to slektene hadde akrodonte tenner, og tilhørte antakelig Iguania. Tejuer og iguaner hadde i sen kritt mange arter i Nord-Amerika og Mongolia. Fra samme tid stammer de første stålormene, xenosauriene, giftøglene og varanene. Det var også i kritt at slangene utviklet fra en gruppe gravende eller akvatiske øgler.
De fleste funn fra mesozoikum er gjort i Europa, Gobiørkenen, USA og Canada. Hvilke skjellkrypdyr som levde på det sørlige superkontinentet Gondwana er nesten helt ukjent, men en kjenner flere slanger fra Argentina, og det er gjort enkelte funn av øgler i Brasil og India.
I jura og kritt tilpasset noen skjellkrypdyr, aigialosaurene og mosasaurene, seg til et liv i havet. I sen kritt spilte mosasaurene en viktig rolle i de marine økosystemene, og overtok den økologiske nisjen til fiskeøglene. Selv ble mosasaurene offer for masseutryddelsen i overgangen kritt-tertiær, og seinere har antakelig haier og tannhvaler overtatt den samme nisjen.
En trodde tidligere at andre skjellkrypdyr ble lite påvirket av masseutryddelsen. En revisjon av den nordamerikanske faunaen viser derimot at masseutryddelsen også var katastrofal for skjellkrypdyr. 83 prosent av artene ble utryddet, og det tok 10 millioner år før artsrikdommen var like høy som før masseutryddelsen. Det var de minste artene som overlevde. De hadde antakelig en fordel i at de kunne ete døde dyr og planter, og at de lettere kunne finne skjul for nedslagsmateriale og frost.
De eldste fossile ormeøglene er fra paleocen, og i eocen dukker de første ormeslangene og snokene opp. Giftsnoker og hoggormer er derimot først kjent fra miocen. Mangfoldet av avanserte slanger har utviklet seg forholdsvis nylig, i koevolusjon med smågnagerne, som er de viktigste byttedyrene. Havslangene og de australske giftsnokene er en ung gruppe, som har utviklet i løpet av de siste ti millioner år.
Mosasaurene kunne bli opptil 17 m lange, og er de største skjellkrypdyr som noen gang har levd. Også andre utdødde arter var større enn de nålevende, som slangene Gigantophis (10,7 m), og Titanoboa (13 m). Den store varanen Varanus priscus (tidligere Megalania prisca) levde i Australia i pleistocen. Størrelsen på denne øglen er omstridt, men den nyeste forskningen antyder en lengde rundt 7 m, og en vekt på nesten 2 tonn.
Skjellkrypdyr og mennesker
For mennesker er giftslanger de mest betydningsfulle skjellkrypdyrene. Det finnes ingen sikre oversikter over antall bitt og dødsfall, men det er ingen tvil om at bitt av giftslanger er et alvorlig helseproblem i tropiske land. Frykten for slanger er antakelig medfødt hos mennesker. En slangekult har forekommet i religionen mange steder, og forestillingene om draker bygger delvis på utseendet til skjellkrypdyr.
Ellers har skjellkrypdyr liten direkte betydning for mennesker. Noen steder blir slanger og øgler spist, men de er aldri viktig i kostholdet. I Sør-Amerika jaktes det på tejuer både for kjøttet og for å bruke skinnet. Skinnet til varaner utnyttes i Sørøst-Asia.
I Norge er det forbudt å holde skjellkrypdyr i fangenskap, men i mange andre land er det en populær hobby. Innsamling av dyr for å selge dem som terrariedyr utgjør en trussel for enkelte arter. En studie fra Arizona i USA viser at innsamlingsmetodene er så hardhendte at habitatet til krypdyrene ødelegges.
Skjellkrypdyr har også hatt fordel av menneskelig aktivitet. For eksempel byr dagens landskap i middelhavsområdet med åpne områder, steinrøyser og natursteinmurer på fine levesteder, som forekom mye sjeldnere i det opprinnelig skogkledde landskapet. Noen arter har spredd seg til nye verdensdeler med menneskelig hjelp, for eksempel mange gekkoer.
Innførsel av fremmede arter er mange steder en trussel for skjellkrypdyrene, spesielt på tidligere isolerte øyer. Katter, hunder, griser, manguster og rotter jakter på dem, og innførte skjellkrypdyr fortrenger de innfødte artene fra sine økologiske nisjer. Snoken Boiga irregularis har via transportfly spredt seg til øya Guam i Stillehavet, noe som har fått katastrofale følger for opprinnelige fugler og øgler.
Tolentino
Tolentino er by i nordøst Italia. Den ligger i regionen Marche i provinsen Macerata. I 2004 hadde byen nærmere 20 000 innbyggere.
Fylkesvei 2698
Fylkesvei 2698  går mellom Delekant og Sylling i Lier kommune.
Frem til 2019 hadde veien betegnelsen fylkesvei 20.
Ángel Di María
Ángel Fabián Di María Hernández (født 14. februar 1988) er en argentinsk fotballspiller som spiller for den portugisiske klubben.
Han spilte for SL Benfica fra sommeren 2007 til sommeren 2010, og har tidligere spilt for klubben Rosario Central i sitt hjemland.
Klubbkarriere
Di María begynte sin karriere som ungdomsspiller i Torito i 1991 til 1992 da han begynte å spille for Rosario Central i 1992, og han gikk gradene i klubben frem til han fikk sin debut på førstelaget i 2005. Etter å ha spilt for Central i to sesonger, hvor han spilte over 30 seriekamper og bidro med fire mål, ble han solgt til Benfica i slutten av juli 2007. Og etter at han storspilte i 2009 sesongen gjorde at Manchester United og Real Madrid prøvde å sikre seg Midtbanespilleren, Real Madrid vant til slutt kampen om Di María