cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Sandra Dee
Karriere
Dees liv med Bobby Darin ble fortalt i filmen Beyond the Sea (2004), hvor hun ble spilt av Kate Bosworth og Darin av Kevin Spacey.
James McLane
James Price McLane (født 13. september 1930 i Pittsburgh, Pennsylvania) var en amerikansk svømmer som deltok i de olympiske leker 1948 i London og 1952 i Helsingfors.
McLane ble olympisk mester i svømming to ganger under OL 1948 i London. Han vant 1500 meter fri med tiden 19.18,6 foran australske John Marshall. Han var også med på det amerikanske laget som vant 4 x 200 meter fri med ny verdensrekord 8.46,0 foran Ungarn og Frankrike. De andre på laget var Walter Ris, Wallace Wolf og William Smith. McLane kom på andreplass på 400 meter fri bak sin landsmann William Smith.
Han vant to individuelle gullmedaljer, 400- og 1500 meter fri, under de Panamerikanske leker 1955 i Mexico by.
EPA-traktor
EPA-traktor er en personbil som er ombygd for landbruksformål. EPA-traktorer finnes bare i Sverige, der de ble innført under 2. verdenskrig for å bøte på mangelen på traktorer. Det var som regel gamle personbiler, eller av og til lastebiler, som ble ombygd og registrert som EPA-traktorer. De ombygde traktorene var enklere og billigere enn vanlige traktorer, så folk begynte å kalle dem EPA-traktorer, etter det svenske lavprisvarehuset EPA.
Krav til ombyggingen
For å hindre at EPA-traktorene ble brukt som personbiler, var det krav om at de skulle ha ramme og ikke selvbærende karosseri. Dessuten var det krav om at bakakselen ikke skulle ha fjæring. Det var ikke noen direkte begrensning av farten, men for å hindre for stor fart var det krav om at bakhjulene maksimalt skulle rotere én omdreining når veivakslen i motoren roterte 10 omdreininger.
Fra EPA-traktor til A-traktor
Fra 31. mars 1975 er EPA-traktorene erstattet av A-traktorer, men disse blir fremdeles kalt EPA-traktorer på folkemunne. EPA-traktorer er saktegående og hindrer flyten i trafikken og det er økende motstand mot dem i Sverige.
William Smith (svømmer)
William Smith (født 16. mai 1924 i Honolulu, død 8. februar 2013 samme sted) var en amerikansk svømmer som deltok i de olympiske leker 1948 i London.
Smith ble olympisk mester i svømming to ganger under OL 1948 i London. Han vant 400 meter fri med tiden 4.41,0 foran sin landsmann James McLane. Han var også med på det amerikanske laget som vant 4 x 200 meter fri med ny verdensrekord 8.46,0 foran Ungarn og Frankrike. De andre på laget var Walter Ris, James McLane og Wallace Wolf.
Smith satte sju verdensrekorder i løpet av sin svømmekarriere og i en periode var han innehaver av alle verdensrekorder på alle distanene mellom 200- og 1000 meter fri. Han døde den 8. februar 2013 i en alder av 88 år.
Tervo
Tervo er en kommune i landskapet Norra Savolax i Finland. Kommunen har cirka 1 750 innbyggere og et areal på 493,67 km². Tervo er en finskspråklig kommune som grenser til kommunene Keitele, Kuopio, Maaninka, Pielavesi, Rautalampi, Suonenjoki og Vesanto.
Alfonso La Marmora
Alfonso La Marmoras bror Alessandro La Marmora grunnla den italienske hæren som nå kalles Bersaglieri.
Liv og virke
La Marmora ble født i Torino i 1804. Han gikk inn i Sardinias hær i 1823.
Karrière i Kongeriket Sardinia
I mars 1848 var han kaptein i hæren og forfremmet til major da beleiringen av Peschiera startet. Han greide 5. august 1848 å få Karl Albert av Sardinia løslatt fra de revolusjonære i Milano. I oktober 1848 ble han forfremmet til general og utnevnt til krigsminister.
Kongeriket Italia
Etter dette var han guvernør i Milano og kongelige løytnant i Napoli før han i september 1864 etterfulgte Marco Minghetti som statsminister for Italia. La Marmora fikk endret omfanget av September-traktaten av 15. september 1864 inngått med Napoleon III av Frankrike. Han krevde i et notat full handlefrihet for Italia. Dette dro utenriksminister Emilio Visconti-Venosta senere fordel av etter okkupasjonen av Roma i 1870.
I april 1866 inngikk Marmora allianse med Preussen mot Keiserdømmet Østerrike. Da den tredje italienske frigjøringskrig mot Østerrike brøt ut i juni 1866 ledet han hæren. Han kan i stor grad klandres for den nølende opptreden i de første fasene av den italienske invasjonen, som til tross for det den italienske overlegenheten førte til nederlaget i slaget ved Custoza, 23. juni 1866. Han ble anklaget for forræderi av sine landsmenn (særlig av andre generaler i Italia) og for falskneri av prøysserne. Han publiserte i sitt forsvar av sin taktikk en rekke dokumenter med tittelen «Un po 'più di luce sugli eventi dell'anno 1866» («Mer lys på hendelsene i 1866»). Dette medførte irritasjon i Tyskland, og han ble anklaget for å røpe Italias statshemmeligheter.
La Marmora ble i 1867 sendt til Paris for å motvirke en fransk innmarsj i Roma.
Han døde i Firenze 5. januar 1878. Hans forfatterskap inkluderer blant annet «Un episodio di Risorgimento italiano» (1875) og «Il Segreto di stato nel Governo costituzionale» (1877)
Universitetet i Nordland
Universitetet i Nordland (UiN) var et universitet i Norge som eksisterte fra 1. januar 2011 til 31. desember 2015. Universitetet var et resultat av sammenslåinger av fire tidligere høgskoler.
Nordland distriktshøgskole ble etablert i Bodø i 1974. I 1985 fikk byen deretter landets andre sivilingeniørutdanning. I 1986 fusjonerte disse til Høgskolesenteret i Nordland med nye lokaler i Mørkved. Sykepleierhøgskolen i Bodø ble etablert i 1920 og flyttet i 1986 til Mørkved. Lærerutdanningen ble etablert i byen i 1951 og skiftet i 1981 navn til Bodø lærerhøgskole. Under Høgskolereformen i 1994 ble alle de fire tidligere skolene fusjonert til Høgskolen i Bodø. Den 1. januar 2011 fikk den status som universitet.
Universitetet hadde filialer i Mo i Rana og Stokmarknes, samt undervisning i Steigen, Tysfjord, Sør-Helgeland og ved Vensmoen studiesenter. Frode Mellemvik var rektor frem til 31. juli 2007. For perioden 1. august 2007 til 31. juli 2011 hadde universitetet ansatt professor Pål A. Pedersen, tidligere dekan ved Handelshøgskolen i Bodø.
Universitetet tilbød vel 80 fag- og profesjonsstudier innen fiskeri- og naturfag, samfunnsfag, handelsfag, sykepleie og lærerutdanning. Disse kunne tas i varierende lengder fra halvårsenheter til bachelorgrader, mastergrader og enkelte doktorgradstudier, samt en rekke kurs-, etter- og videreutdanninger. UiN var medlem av European University Association.
Universitetet ble del av Nord universitet fra 1. januar 2016.
Historie
Stortinget vedtok 28. mai 1970 at Nordland distriktshøgskole skulle legges til byen og undervisningen startet høsten 1971 i provisoriske lokaler, men da lærerhøgskolen flyttet til Rønvika i 1972 overtok høgskolen de gamle lokalene i Torvgata. Sykepleierhøgskolen ble etablert i Bodø i 1920 og ble drevet av Norske kvinners Sanitetsforening, men kommunen overtok skolen i 1967.
Stefan Ingves
Stefan Nils Magnus Ingves (født 23. mai 1953 i Åbo, Finland) er sentralbanksjef i Sveriges Riksbank. Han tiltrådte i stillingen i 2006 etter Lars Heikensten. Ingves er også medlem av Den europeiske sentralbankens generalforsamling og sitter i styret til Den internasjonale oppgjørsbanken (BIS) i Basel.
Universitetet i Nordland
Siviløkonomutdanningen i Bodø 1985–1986
I 1985 fikk Bodø landets andre siviliøkonomutdanning etter Norges Handelshøyskole samtidig som Handelshøyskolen BI også fikk rett til å tildele tittelen til sine kandidater med tilsvarende utdanning.
Høgskolesenteret i Nordland 1986–1994
I 1986 ble Distriktshøgskolen i Bodø og Siviløkonomutdanningen i Bodø slått sammen til Høgskolesenteret i Nordland, med nye lokaler i bydelen Mørkved. Denne lokaliseringen ble besluttet tidligere på 1980-tallet, og første byggetrinn var avsluttet i 1986.
Høgskolen i Bodø 1994–2011
I forbindelse med Høgskolereformen, ble alle de fire høgskolene i Bodø fra 1. august 1994 slått sammen til én, og den nye skolen fikk navnet Høgskolen i Bodø (HIBO). Tre av de fire tidligere høgskolene var da allerede samlokalisert i bydelen Mørkved.
Etter en større utbygging i 2004 flyttet lærerutdanningen fra Rønvik til Mørkved. Dermed var all utdanning ved Høgskolen i Bodø blitt samlokalisert.
Universitetet i Nordland 2011–2015
Den 27. mars 2009 ble doktorgradsutdanningen i havbruk godkjent av NOKUT (Nasjonalt organ for kvalitet i utdanningen). Dette var den fjerde godkjente doktorgradsutdanningen, og var påkrevet for å kunne søke om status som universitet. Høgskolen i Bodø søkte om universitetsstatus den 8. september 2009. Under Jens Stoltenbergs andre regjering, ble Høgskolen den 19. november 2010 akkreditert som universitet. Den endret navn til Universitetet i Nordland fra 1. januar 2011, og ble organisert i fire fakulteter:
Samarbeid med andre universiteter og høgskoler
Universitetet i Nordland har et tett samarbeid med Høgskolen i Harstad, Høgskolen i Narvik og Høgskolen i Nesna. De har spesielt fokus på fire områder; teknologi og realfag, økonomi, ledelse og IKT, helse og sosialfag og pedagogiske utdanninger.
Andre eksempler på samarbeid er at Høgskolen i Narvik tilbyr ingeniørutdanning lagt til Universitetet i Nordland, campus Bodø. Her kan studenter blant annet ta forkurset, og Høgskolen i Narvik leier lokaler ved UiN. Høgskolen i Narvik og UiN samarbeider også om utvikling av master i ledelse og teknologi, og høgskolen i Harstad tilbyr vernepleierutdanning som er delvis lagt til Universitetet i Nordland.
Regjeringen har øremerket 5 millioner kroner til samarbeid mellom høgskolene og universitetene i nord.
Internasjonalt samarbeid
Universitetet i Nordland har en satsing på internasjonalisering gjennom et samarbeid mellom 90 høyere utdanningsinstitusjoner og nettverksorganisasjoner. Utvekslingsstudenter fra over 40 ulike land studerer ved UiN. Handelshøgskolen startet blant annet et samarbeid med Zhejiang Ocean University i Kina i 2003.
I forbindelse med utvekslingsprosjektene holder UiN en internasjonal uke som inneholder aktiviteter for norske og utenlandske studenter. Gjennom uka serveres det blant annet mat fra forskjellige deler av verden, og det legges vekt på de mulighetene man har til å studere utenlands.
Logo
Universitetets logo har et fargesprakende utseende som symboliserer variasjonen i Nordlands natur. Logen ble endret i forbindelse med at skolen ble et universitet i januar 2011. De fire forskjellige fakultetene i UiN har sine hovedfarger, Fakultet for biovitenskap og akvakultur har grønn, Fakultet for samfunnsvitenskap har rosa, Handelshøgskolen i Bodø har blå og Profesjonshøgskolen har orange.
Campusene
Universitetet i Nordland driver tre campuser i Nordland: Campus Bodø, Campus Helgeland i Rana kommune og Campus Vesterålen på Stokmarknes.
Campus Bodø er hovedcampus ved UiN og tilbyr en rekke studier. Det er planlagt en utvidelse av universitetsområdet ved Campus Bodø.
Campus Helgeland åpnet for første gang i år 20. august 2013 og tilbyr blant annet bachelor i økonomi og ledelse, bachelor i sykepleie, årsstudium i økonomi og ledelse, bedriftsøkonomi (deltid Helgeland over to år), master i klinisk sykepleie, bachelor i sosialt arbeid og MBA i teknologiledelse.1
Campus Vesterålen tilbyr studier som økonomi, sykepleie, barnehagelærer og sosionom, og er praksisregionen for de grunnskolelærerstudentene som tar sin studie nettbasert. Campus Vesterålen tilbyr også en rekke videreutdanninger.
Fakulteter
Universitetets fire fakulteter er:
Studentmedier
Universitetets studenter lanserte 1. mars 2007 Ventus, Studentmediehuset i Bodø. Studentavisen Bodøstudenten og Studentkanalen slo da sine redaksjoner sammen og dannet et mediehus med én ansvarlig redaktør. Nettsiden ventusmedia.no er kjernen i mediehuset, i tillegg kommer et månedlig magasin i papir.
Den oppadstigende sols orden
Den oppadstigende sols orden (japansk: 旭日章, kyokujitsu shō) er en japansk orden. Den ble innstiftet 10. april 1875 av Mutsuhito, Meiji-keiseren, som den første orden i Japan. Den kan tildeles japanere, såvel som utenlandske statsborgere, og for både sivile og militære fortjenester. Fra 2002 kan ordenen også tildeles kvinner. Ordenen er oppkalt etter soloppgangen, motivet i Japans flagg, og henviser til opphavsmyten der det japanske folk sies å stamme fra solgudinnen Amaterasu. Den oppadstigende sols orden rangerer etter Krysantemumsordenen og er jevnbyrdig med Den hellige skatts orden.
Insignier
Ordenstegnet for Den oppadstigende sols orden består av en midtmedaljong med en rød glasskabosjon omgitt av en gullkant. Denne er innsatt i en stjerne med 32 hvitemaljerte stråler av gull eller sølv. Ordenstegnet er opphengt i båndet i et ledd dannet av et paulowniablad i grønn emalje med blomster i fiolett. Antallet blomster varierer. For de fire høyeste klassene er det 15 blomster (arrangert fire over sju over fire), mens de to laveste gradene har 11 blomster (arrangert tre over fem over tre). Paulownia-blomsten er et keiserlig emblem.
Ordensstjernen har ordenstegnet satt på en ekstra sol med grupper av ni stråler.
Ordensbåndet er hvitt med røde kanter, de japanske flaggfargene.
Tildeling
Den oppadstigende sols orden tildeles i hovedsak medlemmer av Japans nasjonalforsamling og viktige personer i næringslivet. Fra 2002 kan den også tildeles kvinner. Ordenene tildeles ordinært to ganger om året, 29. april og 3. november. Ekstraordinære tildelinger kan skje utenom dette, for eksempel til utlendinger i forbindelse med statsbesøk. Det er ingen tallmessige begrensninger på tildeling av Den oppadstigende sols orden.
Norske innehavere
Også nordmenn er tildelt Den oppadstigende sols orden. Blant disse er Svenn Stray, Åge Bernhard Grutle, Henry Henne, Kirsti Koch Christensen. Harry Solvang og Ole Petter Ottersen ble tildelt ordenene i 2023.
Maktfordelingsprinsippet
Maktfordelingsprinsippet er en doktrine som innebærer at den makten i en stat deles mellom forskjellige myndigheter for at disse skal oppveie og utøve kontroll over hverandre. Det har som formål å forhindre maktmisbruk. Maktfordelingsprinsippet er et fundamentalt begrep i moderne demokrati. Prinsippet sikrer at maktutøvelse er delt på tre uavhengige myndigheter:
De tre statsmaktenes oppgaver er likevel ikke helt atskilt. Hver av statsmaktene skal til en viss grad ta del i de andre statsorganenes oppgaver innen begrensninger som statsforfatningen angir. Denne typen samspill skal sikre balanse mellom statsmaktene.
Historikk
Tanker om maktfordeling er å finne i Platons bok lovene og Aristoteles' omtaler av styresett. Det finnes eksempler på maktfordelingsprinsipper i middelalderen og prinsippet ble omtalt av John Locke på slutten av 1600-tallet. Men maktfordelingsprinsippet er først og fremst knyttet til den franske filosofen og rettslærde Montesquieu. Montesquieu var påvirket av Polybs (eller Polybios, født 200 år f.Kr.) historie om veien til Romas verdensherredømme. Polyb påvirket også de amerikanske grunnlovsfedrene For Montesquieu som levde på 1700-tallet, var det viktig å begrense korrupsjon blant kongen og adelen i det franske samfunnet. I 1748 formulerte han maktfordelingsprinsippet, som skulle sikre at statsmakten ble delt på tre uavhengige organer: en lovgivende, en utøvende og en dømmende makt. Disse organene skulle være uavhengige av hverandre, og ingen skulle dominere over noen av de andre. Det var derfor viktig at de balanserte hverandre, gjennom adskilte myndighetsområder og en helt klar oppgavefordeling dem i mellom.
For å hindre maktmisbruk skulle statsmaktene holde hverandre i sjakk gjennom et system av vekt og motvekt. Den lovgivende makt skulle tilligge folket selv gjennom valgte representanter. Den utøvende makt skulle kongen ha, «fordi denne del av regjeringen, som nesten alltid krever rask handling, blir bedre utført av én enn flere.» For at ikke den lovgivende forsamlingen skulle bruke lovgivningen til å gi seg selv all makt og derved sette de andre statsmakter ut av spillet, måtte kongen ha vetorett. Den dømmende makt kunne på sin side ta stilling til eller avgjøre om en ny lov som var gitt av de folkevalgte var i samsvar eller i strid med grunnloven.
Parlamentarisk suverenitet i form av parlamentarisme er et inngrep i maktfordelingsprinsippet.
Maktfordelingen i norsk statsforfatning
Middelalderens Norden var preget av avtaler som fordelte makt mellom kirka, kongemakt og gruppen av de mektigste blant de adelige. Disse avtalene ble gjerne reforhandlet fast ved tronskifte («riksrådskonstitusjonalisme»). I perioden 1665-1814 var prinsippet om maktfordeling mellom statsorganer avskaffet, ettersom Kongeloven samlet all makt i kongens person.
§ 3 (utøvende makt) i Grunnloven er sammen med § 49 (lovgivende makt) og § 88 (dømmende makt) uttrykk for maktfordelingen i Norge. Grunnlovsutkastet utarbeidet av Christian Magnus Falsen og Johan Gunder Adler før riksforsamlingen på Eidsvoll hadde en mer eksplisitt formulering i artikkel 32 (etter amerikansk forbilde med en ordrett oversettelse av Massachusetts grunnlov fra 1780):
Maktfordelingen er fortsatt en del av den norske statsforfatningen, men kan bare delvis sies å være uavhengig av hverandre, se Grunnloven. Parlamentarismens gjennombrudd i 1884 sørget for det. Dermed er den utøvende myndighet avhengig av den lovgivende myndighet gjennom at Stortingets ikke nedlegger et mistillitsforslag, og den dømmende myndighet blir innsatt av utøvende myndighet i råd med Kongen. Denne formen for parlamentarisme blir i statsforfatningen kalt negativ parlamentarisme, se parlamentarisme. Parlamentarismen i Norge kjennetegnes også av maktintegrering, dvs. at interesseorganisasjoner er organisatorisk knyttet til den utøvende makt.
Et praktisk eksempel på maktfordelingen finnes i lov om nasjonal sikkerhet, som kun har anvendelse for Stortinget og Stortingets organer så langt Stortinget selv bestemmer det.
Citroën
Citroën (utt: Sitråénn) er et fransk bilmerke som ble grunnlagt i 1919 av André Citroën. Etter fusjonen mellom Groupe PSA og Fiat Chrysler Automobiles i 2021 er Citroën en del av konsernet Stellantis.
Historie
André Citroën hadde prøvd seg i bilbransjen tidligere, men under første verdenskrig omstilte han tannhjulsfabrikken sin til å produsere artillerigranater. I 1919 begynte han bilproduksjon i de samme lokalene.
Citroëns første modell het Type A, og ble produsert i 24 000 eksemplarer fram til 1921. Da ble den avløst av B-serien, og i 1922 C-serien. B-serien var første europeiske bil med helstål-karosseri.
Fram mot 1930-tallet hadde fabrikken økonomiske problemer, og i 1934 tok hovedkreditoren Michelin over og kastet ut Citröen selv. Den nye modellen Traction Avant ble satt i produksjon.
I 1948 kom den store klassikeren, Citroën 2CV (1948–1990) på markedet.
I 1955 kom D-modellene (1955–1975), med skivebremser, hydropneumatisk fjæring og nivåregulering, noe som var svært avansert på den tiden.
Fiat gikk sammen med Michelin om eierskapet i 1966. Fram mot 1974 hadde fabrikken igjen økonomiske problemer, og eierskapet gikk til Peugeot. I dag er Citroën en del av konsernet PSA Peugeot Citroën, tidligere kjent som Peugeot Société Anonyme.
Lonchopteroidea
Lonchopteroidea er en gruppe (overfamilie) av fluer som bare omfatter den artsfattige, men vanlige familien spissvingefluer. Disse fluene kan kjennes på sine tilspissede vinger, er rødbrune på farge og lever tallrikt i strølaget på bakken.
Citroën
Historie
I 2014 skilte de DS-modellene ut i eget selskap DS Automobiles.
I Norge
Direktører i Citroën Norge AS
Eksterne lenker
Norske Citroën-klubber:
Mørk fiber
Mørk fiber er innen telekommunikasjon enkeltfiber eller fiberpar i fiberkabler som ikke er tilkoblet transmisjonsutstyr.
Opprinnelig ble begrepet brukt om ledige fibre i infrastruktur for telekommunikasjon, fibre som var reservert for fremtidig bruk. I dag refererer begrepet som regel til den økende utbredelse av utleie av fiberpar som et eget produkt fra nettoperatører, som kunden selv tilkobler fiberoptisk utstyr.
Bakgrunn
Fiberoptiske kabler ble vanlig i bruk tidlig på 1990-tallet og hadde da et lite antall enkeltfibre, for eksempel åtte. På denne tiden hadde selve fiberen en relativt stor kostnad av den totale kabelen, og fiberantallet ble dermed begrenset. Etter dereguleringen av telemarkedet rundt 1997/98 i Europa og USA økte investeringene kraftig i fremføringsveier (røranlegg), sjøkabler og fiberkabler og naturlig nok i fabrikkanlegg for fiber og kabelproduksjon. De sterkt fallende prisene for fiber medførte at det sent på 1990-tallet var vanlig å etablere fiberkabler med 96 eller flere enkeltfibre i stamnett i byområder.
Den økte investeringen i fiberkabler medførte at det ble en økende mengde ledig fiberkapasitet, mørk fiber. Tidligere var nettoperatører lite villig til å leie ut slik basis infrastruktur, både fordi kabelsystemene tradisjonelt hadde lite ledig kapasitet, og fordi det var en frykt for at slik utleie ville konkurrere med kapasitetstjenestene som nettoperatørene leverte. Mange av de nye aktørene i Europa, og spesielt i de større byene, hadde imidlertid investert i større fiberinfrastruktur enn de hadde behov for, og kunne dermed tjene inn deler av investeringen ved å leie den ut som mørk fiber. Kundene av mørk fiber var andre nettoperatører, tjenesteleverandører og store bedrifter, som alle dro nytte av sterkt fallende priser på fiberoptisk utstyr for å etablere egne nett innad i byene.
I enkelte byer ble det etablert dedikerte selskaper, ofte drevet av offentlige etater, som bygget og leide ut mørk fiber.
Norge
I Norge har markedet for mørk fiber vært mindre utviklet, men det er et voksende marked for mørk fiber, spesielt i Oslo-området.
I praksis er det kun single-modus fiber som leies ut som mørk fiber.
Markedet for mørk fiber
Mørk fiber regnes som overføringskapasitet av Nasjonal kommunikasjonsmyndighet. I 2008 ble det omsatt mørk fiber i Norge for 332,8 millioner kroner. Dette utgjorde ca. 24% av hele markedet på 1365 millioner. Det var 4715 utleide mørk fiber forbindelser pr 31. desember 2008. Gjennomsnittsprisen for en mørk fiber-forbindelse var dermed kroner 5878 pr måned.
Mørk fiber er et overføringsprodukt som består av optiske fiberforbindelser der kjøper selv står fritt til å sette på eget overføringsutstyr. Dette gir kjøper full frihet til å anvende utstyr med ønsket kvalitet og kapasitet, og fiberforbindelsen deles ikke med noen andre brukere. I Norge tilbys mørk fiber i dag i hovedsak innad i et byområde. For eksempel anvendes mørk fiber for tilknytning mellom datasenter og ekomtilbyderes knutepunkt i samme by. Mørk fiber er priset utfra avstand.
Optisk kanal (bølgelengder) frembringes ved at ekomtilbydere og/eller kunder som kjøper mørk fiber, anvender såkalt bølgelengdemultipleksing (WDM) av et antall optiske kanaler på fiberen for å få ønsket kapasitet til et datasenter. En kunde som kjøper en bølgelengde, har tilgang til hele kapasiteten i bølgelengden (typisk 10 Gbit/s) uten noen form for deling med andre, men forskjellige bølgelengder på samme fiber har som regel forskjellige anvendelsesområder eller kunder. Optisk kanal er gjerne priset mindre avhengig av avstand enn mørk fiber.
Høgskolen i Finnmark
Høgskolen i Finnmark (HiF) ble etablert 1. august 1994 og var en middels stor norsk høgskole, med rundt 2 000 studenter og 250 ansatte. Høgskolen var en av 24 statlige høgskoler i Norge og var et resultat av at tre statlige høgskoler i Alta og Hammerfest ble slått sammen som en del av Høgskolereformen i 1994. Høgskolene som fusjonerte var Finnmark sykepleierhøyskole, Finnmark distriktshøgskole og Alta lærerhøgskole. 1. august 2013 fusjonerte Høgskolen i Finnmark med Universitetet i Tromsø under navnet Universitetet i Tromsø – Norges arktiske universitet.
Hovedcampus
Høgskolen hadde to hovedcampuser – Alta og Hammerfest og en campus i Kirkenes. I tillegg ble det tilbudt desentraliserte studier i Lakselv, Kirkenes,Tromsø og Bardufoss/Finnsnes.
Høgskolen i Finnmark tilbød vel 60 fag- og profesjonsstudier innen pedagogikk og humanistiske fag, samt nærings- og sosialfag. Disse kunne tas i varierende lengder fra halvårsenheter til bachelorgrader, mastergrader og enkelte doktorgradstudier, samt en rekke kurs-, etter- og videreutdanninger.
Høgskolen tilbød også semester i Cabarete som et ledd i idrett- og friluftsliv-utdanningen.
Bo-tilbud
Studenter ved Høgskolen i Finnmark kunne få boplass gjennom Studentsamskipnaden i Finnmark i Alta og Hammerfest. I tillegg tilbød SIF barnehageplass til den som trengte det i både Alta og Hammerfest.
Lorentz Dietrichson
Lorentz Henrik Segelcke Dietrichson (født 1. januar 1834 i Bergen, død 6. mars 1917 i Kristiania) var en norsk kunsthistoriker og forfatter.
Bakgrunn og virke
Etter examen artium ved Bergen katedralskole 1852 ble han student 1853 og tok levende del i sin tids studenterliv med dets estetiske og skandinaviske interesser, mens han mindre ivrig dyrket sitt påbegynte teologiske studium, som han også etter en tid byttet med fagstudiet litteratur og estetikk. Da Stortinget i 1857 under innflytelse av datidens skandinavisme hadde bevilget et universitetsstipendium i nordisk litteratur, konkurrerte han til denne stillingen med avhandlingen «Læredigtet i Nordens poetiske Litteratur», men uten å oppnå stillingen. Han reiste så 1859 til Uppsala, hvor han kort etter holdt en rekke «Forelæsninger over Danmarks Litteratur i vort Aarhundrede» ved universitetet (1860).
Året etter ble han ansatt som dosent ved Uppsala universitet, hvor han så i en rekke forelesninger ga en lignende «Indledning i Studiet af Sveriges Litteratur i vort Aarhundrede». Imidlertid bestemte han seg 1862 for å forlate litteraturhistorien for å ofre seg helt for kunsthistoriske studier, som lå hans interesser nærmere. Samme år giftet han seg med malerinnen Johanne Mathilde Bonnevie og dro om høsten 1862 på en lang reise til Syden, over München og Venezia til Roma, hvor han var bosatt til 1865.
Det følgende tiåret 1866–76 var han igjen ved bosted, stillinger og vennskapsforbindelser (bl. a. med den kunstelskende Karl XV) knyttet til Sverige, hvor han fra 1866 var amanuensis ved Nasjonalmuseet, og lærer ved Kunstakademiet i Stockholm. Der ble han 1869 ekstraordinær professor. I Stockholm var han en meget populær personlighet, som øvde en vidstrakt innflytelse gjennom sine forelesninger og sin deltagelse i alle foretak som arbeidet for kunsthåndverkets fremme.
Bjørnstjerne Bjørnson og M.J. Monrad som ellers var skarpe motstandere, forente sine krefter for å få Dietrichson til Kristiania universitet, og da Stortinget i 1875 bevilget en gasje for ham som ekstraordinær professor ved universitetet, fortsatte han sin virksomhet i Kristiania, hvor han hadde betydelig del i opprettelsen av Kunstindustrimuseet, samt i styrelsen av Skulpturmuseet og Nasjonalgalleriet. Gerhard Gran mislikte ham sterkt og anså ham for en trangsynt, affektert nasjonalromantiker. Dietrichson ble av diktere og forskere ansett som en slags amatør, og han var mislikt av de fleste kunstmalerne, enda han fikk opprettet et kunsthistorisk institutt og en kobberstikk- og håndtegningsamling.
Han var ofte og lenge på reiser i fremmede land for å studere deres kunstsamlinger, i offentlige og private gallerier. Etter sitt første opphold i Italia foretok han særlig to slike reiser, som ga frukter i større litterære arbeider. 1880–81 reiste han til Italia, Hellas, Palestina og Egypt og 1884 til Russland, Polen, Schlesien og England for å studere middelalderens trekirkearkitektur. For øvrig besøkte han nesten alle Europas land og som foredragsholder nesten alle større byer i Norge, Sverige og Finland.
Hans grunnleggende verk De norske stavkirker (1892) var den første sammenhengende fremstilling av stavkirkenes historie. Bokens katalog er den mest omfattende innen sitt emne. Boken vakte internasjonal interesse. Det store verket Die Holzbaukunst Norwegens in Vergangenheit und Gegenwart (1893), ble også anerkjent internasjonalt. Dietrichson fryktet at uvitenhet skulle føre til at de gamle kirkelige kulturminnene gikk tapt.
Møllefaret (Oslo)
Møllefaret (7–9, 10A–72G) er en vei i Bydel Ullern i Oslo. Den går som blindvei vestover fra Vækerøveien. Bydelsgrensen går like nord for veien, slik at adressene på nordsiden (7–9) ligger på Røa i bydel Vestre Aker.
Navnet ble vedtatt i 1981 og viser til tidligere tiders mølledrift langs Lysakerelva.
Veien har bebyggelse i OBOS-borettslagene Elvefaret og Rønningen.
Stryker
Stryker er en familie med hjulgående pansrede personellkjøretøyer produsert av General Dynamics Land Systems og i bruk av den amerikanske hæren. Stryker er basert på den kanadiske LAV III, som igjen er bygget på MOWAG Piranha. Den fremste talsmannen for Strykers innføring i det amerikanske forsvaret var den nå pensjonerte hærsjefen Eric Shinseki.
Stryker har navnet sitt etter to amerikanske soldater: Robert F. Stryker, som fikk Kongressens æresmedalje for sin innsats under Vietnamkrigen, og Stuart S. Stryker som fikk samme medalje for sin innsats under andre verdenskrig. Begge ble drept i kamphandlinger.
Flere medlemmer i Stryker-familien har den fjernstyrte våpenstasjonen Protector RWS fra norske Kongsberg Defence Systems.
Historie
Stryker ble tatt fram som en komponent i den amerikanske hærens doktrine om brigade combat team. En brigade er den minste deployerbare manøveravdelingen i den amerikanske hæren, og har nok støttelementer, som forsyningstjenester og artilleri, til at den kan operere uavhengig av den overliggende divisjonen.
Under denne doktrinen ble det tatt fram lettere brigader knyttet sammen i digitale nettverk. General Shinseki var en pådriver for at disse skulle utstyres med hjulgående kjøretøyer, og valget falt på en variant av canadiske LAV-III, som igjen er bygget på sveitsiske MOWAG Piranha.
Stryker var det første nye kjøretøyet i den amerikanske hæren siden M2 Bradley stormpanservogn ble innført på 1980-tallet. Som med innføringen av Bradley ble innføringen av Stryker plaget av noen kontroverser, ikke minst med tanke på at det er et forholdsvis lettpansret hjulgående kjøretøy i en armé som i etterkrigstiden har konsentrert seg om tunge panserstyrker.
I 1999 kom den amerikanske hæren med et ønske om anbud på kjøretøyer for å utstyre det som på den tiden het Interim brigade combat team (IBCT). Kjøretøyet ble først kjent som Interim Armored Vehicle. Stryker ble stillet som kandidat av General Motors og General Dynamics Land Systems, og den vant konkurransen mot flere andre hjuldrevne og beltegående kjøretøyer. De beltegående variantene var Bionix fra Singapore, M113-varianter fra Tyrkia, og MTLV, IFB og M113A3 fra United Defense. Den eneste hjulgående varianter var M8 Buford, også fra United Defense. I en relatert konkurranse vant Stryker i MGS-utgave (Mobile Gun System) også anbudet for en annen kontrakt.
I november 2000 erklærte hæren at GM/GDLS hadde vunnet konkurransen. Den første kontrakten var på 4 milliarder USD og gikk på produksjon av 2131 Strykere over seks år. Den første brigaden med Strykere ble satt opp på Fort Lewis. Hver brigade skulle ha med en 300 kjøretøyer, og i alt seks brigader skulle utrustes i første runde.
United Defense protesterte på utfallet av konkurransen, men det første ikke fram. Problemer med Stryker-programmet, både ting som gjelder hjulgående kjøretøy generelt og Stryker spesielt, ble tatt opp i den amerikanske kongressen.
Stryker kom i tjeneste i mai 2002. De første Stryker PPKene hadde en kostnad uten tilleggsutstyr på USD 3 millioner i april 2002. Innen mai 2003 var produksjonskostnaden per kjøretøy nede i USD 1,42 millioner.
Det første større oppdraget utenfor Fastlands-USA kom i 2003. For første gang siden første verdenskrig ble 3. brigade av 2. infanteridivisjon sendt over havet. De deployerte til Kuwait hvor de ankom 12. november 2003 på USNS Shugart og USNS Sisler etter en treukers reise fra Fort Lewis, Washington. I august samme år hadde en tropp fra hærens første Stryker-brigade kjørt en demonstrasjon i Sør-Korea.
Teknisk
Vognføreren sitter framme i skroget.
Bevæpning er enten en M2 12,7 mm mitraljøse eller Mk 19 40 mm automatisk granatkaster i en PROTECTOR fjernstyrt våpenstasjon på enkelte modeller. Skytteren sitter inne i vogna og styrer våpenet på toppen med en joystick, og bruker enten et konvensjonelt dagkamera eller et termisk kamera for å sikte. M1134 er bestykket med BGM-71 TOW-missiler, M1129 har en 120 mm bombekaster og M1128 har en kanon i stedet for.
Motoren er en Caterpillar diesel som også brukes på hærens middelstunge lastebiler, noe som muliggjør bruk av felles deler og personell. Den driver en girkasse med høy- og lavserie. Hjuldriften er 8×4 i høyserien og 8×8 i lavserien.
Tykkelsen på pansringen til Stryker er øket fra MOWAGs opprinnelige design, og kan stoppe prosjektiler fra 14,5 mm mitraljøse. Pansringen kan utøkes med et metallgitter hvis hensikt er å detonere hulladninger før de når skroget.
Showgirl: The Greatest Hits Tour
Showgirl: The Greatest Hits Tour er en konsertturne av den australske sangeren Kylie Minogue. Minogue planla opprinnelig konserter i Australia og Asia under turneen, men hun ble tvunget til å avbryte da hun ble diagnostisert med brystkreft. Hun gjenopptok turneen den 11. november 2006 med en konsert i Sydney med en revidert settliste og nye kostymer. Turneen er beregnet til å ha spilt inn over 19,9 millioner dollar i Storbritannia alene.
Sporliste
Act 1: Showgirl
Act 2: Smiley-Kylie
Act 3: Denial
Act 4: What Kylie Wants, Kylie Gets
Act 5: Dreams
Act 6: Kyliesque
Act 7: Minx in Space
Ekstranummer
Meridian (astronomi)
På himmelen er en meridian en tenkt storsirkel på himmelkulen. Den passerer gjennom nordpunktet på horisonten, gjennom himmelpolen, opp til senit, gjennom sørpunktet på horisonten, og gjennom nadir, og står vinkelrett på den lokale horisonten.
Fordi den er «festet» til den lokale horisonten, vil stjerner synes å bevege seg forbi den lokale meridianen etter hvert som jorden roterer. Du kan bruke et himellegemes rektascensjon og den lokale sideriske tiden til å avgjøre når legemet vil krysse din lokale meridian, eller kulminere (se timevinkel).
Den øvre meridianen er halvdelen over horisonten; den nedre meridianen er halvdelen under den.
Finn Amundsen
Finn Amundsen er navnet til flere personer:
Mats Selbekk
Mats Selbekk (født 16. januar 1987 i Oslo) er en norsk tidligere ishockeyspiller og trener. Han spilte løper for moderklubben Furuset Ishockey fra 2003 til 2010, på grunn av en kneskade måtte han legge opp. Etter det ble han trener for Furuset sitt U19 lag. Før 11/12-sesongen var han hovedtrener for A-laget til Furuset Ishockey. Han har også spilt på aldersbestemt landslag.
Bonfire (album)
BonFire er et samlealbum fra bandet AC/DC.
Bayram Şit
Bayram Şit (født 1930 i Acıpayam, død 29. mai 2019 i Ankara) var en tyrkisk bryter som deltok i de olympiske leker i 1952 i Helsingfors og 1956 i Melbourne.
Tuusniemi
Tuusniemi er en kommune i landskapet Norra Savolax i Finland. Kommunen har cirka 2 900 innbyggere og et areal på 700 km². Tuusniemi er en finskspråklig kommune som grenser til kommunene Heinävesi, Juankoski, Kaavi, Kuopio, Leppävirta og Outokumpu.
NATO-patron
NATO-patron kan referere til:
Finn Amundsen (sportskommentator)
Finn Amundsen (født 29. mai 1897 i  Kristiania, død 18. mai 1958 i Oslo) var en norsk sportsjournalist og sportskommentator i radio. Han var kjent under navnet Niff, som også var hans signatur i Morgenbladet.
Finn Amundsen virket hele sitt yrkesaktive liv som sportsjournalist og ble som 23-åring ansatt i bladet Idrætsliv hvor han senere ble redaktør, frem til bladet ble slått sammen med Sportsmanden i 1933. Han ble deretter sportsredaktør i Morgenbladet, en stilling han hadde til sin død i 1958.
Under andre verdenskrig flyktet han til Sverige og var militær pressesensor.
Ved siden av arbeidet i avisen ble Amundsen knyttet til NRK tidlig i 1930-årene. Han huskes kanskje mest som sportskommentator fra skøyteløpene under Vinter-OL i Oslo i 1952.
Bibliografi
Amundsen skrev en rekke idrettsbøker:
Bressay Sound
Bressay Sound er et sund som skiller Shetlands hovedøy, Mainland, og Bressay. Sundet forbinder Lerwick havn med Nordsjøen, og det krysses av et fergesamband mellom Lerwick på Mainland og Maryfield på Bressay. Sundet har blitt benyttet som en nødhavn for skip, også lenge før Lerwick ble grunnlagt i det 17. århundre.
Thorvald Erichsen
Thorvald Erichsen (født 18. juli 1868 i Trondheim, død 23. desember 1939 i Oslo) var en norsk maler.
Han studerte rettsvitenskap fra 1886, men avbrøt studiene og begynte på Bergsliens malerskole, samtidig som han var elev ved Kunst- og håndverksskolen. Senere oppholdt han seg i København, hvor han ble elev av Zahrtmann, som kom til å øve stor innflytelse på hans kunstneriske utvikling. Under studieopphold i Paris og Italia ble han også merkbart påvirket av fransk senimpresjonisme.
Han debuterte 1891 med bildet «Høststemning». Av hans bilder fra denne perioden kan også nevnes «Landskab fra Vaage» (1898).
Omkring 1900 gjør et sterkt omslag seg gjeldende i hans kunst, som fra da av preges av en sterk interesse for farge, som han rendyrker i tydelig opposisjon mot den naturalisme, som hadde hersket i den foregående perioden. Sammen med Oluf Wold-Torne sto han fra da av som en av førerne i tidens moderne norske malerkunst. I denne perioden malte han interessante aktbilder («Nøgen Mand og to Kvinder», 1903, og «Nøgne Mennesker omkring en Gud», 1906), men mest fargerike, ekspressive landskaper fra Telemark, som «En Fjelddal» (1900) og «Skovinteriør» (1900).
En samling av Erichsens bilder finnes i Holmsbu billedgalleri. Galleriet er hovedsakelig viet til Henrik Sørensens bilder, men har også verk av Erichsen og Oluf Wold-Thorne.
Telesphore Placidus Toppo
Telesphore Placidus Toppo (født 15. oktober 1939 i Chainpur i Britisk India) er en av Den katolske kirkes kardinaler og erkebiskop av Ranchi.
Liv og virke
Toppo ble presteviet i 1969 og har fordypningsstudier i teologi fra Det pavelige universitet Urbaniana i Roma. Etter noen år i sjelesorgen ble han i 1978 biskop av Dumka. I 1984 ble han koadjutor av Ranchi og overtok som erkebiskop der året etter.
Han ble kreert til kardinal i 2003.
Kardinal Toppo tilhører stammen oraon (kuruk), som sammen med santalene (en gruppebetegnelse som omfatter flere stammer), var målgruppe for Den norske santalmisjonen. Erkebispedømmet Ranchi og bispedømmene Dumka og Gumla ligger i disse folkenes kjerneområder. Oraon-stammen tilhører gruppen adivasi. Toppo er den første indiske kardinalen fra disse stammefolkene.
Episkopalgenealogi
Hans episkopalgenealogi er:
Radioavisen
Radioavisen er et dansk nyhetsprogram på radio som har blitt sendt på Danmarks Radio (DR) siden 1926. Med nesten tre millioner daglige lyttere er Radioavisen Danmarks største nyhetsmedium og det danske søsterprogrammet til NRKs Dagsnytt. Programmet sendes hver hele time på DR P1 og DR P4 hele dagen, samt på DR P2 og DR P3 mellom kl. 18 og 5. P3 fikk sitt eget nyhetsprogram på dagtid, P3 Nyheder, i 1999, og i 2007 fikk også P2 sin egen radioavis tilpasset kanalen.
Radioavisen ble første gang sendt i 1926, da under navnet Pressens Radioavis. I 1964 ble navnet endret til Radioavisen.
Frem til november 2006 ble Radioavisen sendt fra Radiohuset. Nå sendes programmet fra DRs nye hovedkvarter DR Byen.
Nordre Lindeberg gård
Nordre Lindeberg gård, også kjent som 4H-gården (en betegnelse som ikke lenger stemmer), ligger på Lindeberg i bydel Alna i Oslo. Gården eies av Oslo kommune, drives av Bymiljøetaten, og har status som besøksgård.
Gården har opprinnelse fra middelalderen. Den var kirkegods driftet under Nonneseter kloster inntil reformasjonen hvor driften ble tatt over av kronen og senere solgt. Fra 1749 var gården eid av bønder. Deler av hovedhuset er trolig fra 1700-tallet. Det var da et enetasjes bygg med svalgang. En ny etasje ble senere bygget på, før bygget midt på 1800-tallet ble utvidet. Den nye låven ble bygget i 1997.
Drabantbyenes utbygging på 1960- og 1970-tallet tok over deler av gårdens arealer. I 1979 ble gården drevet av ungdomsorganisasjonen, 4H-klubben og Oslo kommune. Den ble med det Norges første 4H-gård. Fra 1988 tok Bydel Furuset over deler av driften på vegne av Oslo kommune. Bydelens logo var et stilisert bilde av tårnet på Nordre Lindeberg gård.
Bilruta Fana-Os-Milde
Bilruta Fana–Os–Milde L/L (FOM) så dagens lys i 1965 da de tre ruteselskapene Automobilruta Fana-Bergen, Bilruta Os-Bergen og Bilruta Milde-Bergen slo seg sammen til ett. Det nye selskapet videreførte rutetilbudet i Os og Fana kommuner og mellom disse og Bergen. Selskapets ruter mellom Bergen og fergekaiene Halhjem, Hatvik, Krokeide og Hjellestad fungerte som kombinerte lokalruter og tilbringerruter til Hardanger Sunnhordlandske Dampskipsselskaps og Øygarden-Sotra Rutelags (ØSR) båter og ferger. Selskapet drev Flybussen mellom Bergen og Flesland Flyplass på kontrakt med SAS og Braathens S.A.F.E. FOM hadde turkise busser med sort og rød dekor. Hovedkontoret lå først på Nesttun, senere på Fana, mens avdelingskontorene lå på Fana, Os og Søreide.
Busstrafikk var kjerneområdet til selskapet, men de hadde i tillegg godstrafikk med egne biler samt bensinstasjon på Osøyro. Denne delen av virksomheten ble avviklet da selskapet slo seg sammen med Åsane Billag og dannet Pan Trafikk i 1992.
Self-Monitoring, Analysis, and Reporting Technology
Self-Monitoring, Analysis, and Reporting Technology, eller S.M.A.R.T. er en teknologi som kan analysere en harddisk og forutse 70% av alle feil. Alle nyere harddisker har denne teknologien innebygd, men man må ha et program for å kunne utnytte denne teknologien.
Koptere
Kopter (koptisk: ⲚⲓⲢⲉⲙ̀ⲛⲭⲏⲙⲓ ̀ⲛ̀Ⲭⲣⲏⲥⲧⲓ̀ⲁⲛⲟⲥ, NiRemenkīmi enKhristianos; أقباط, Aqbāt) er en etniskreligiøs gruppe innfødt i Nord-Afrika som hovedsakelig bor i dagens Egypt hvor de er den største kristne befolkningen i landet som ellers er dominert av muslimer. Koptere er også den største kristne gruppen i Sudan og i Libya. Historisk snakket de koptisk, som er en direkte etterkommer av demotisk egyptisk, som ble snakket i senantikken.
I den moderne betydning av ordet refererer koptere til innfødte kristne i Egypt, hvor flertallet av dem er medlemmer av den koptiske ortodokse kirke, og i mindre grad i den koptiske katolske kirke, og den koptiske protestantiske kirke. Mens det nøyaktige antallet er omdiskutert, angir koptiske kilder antallet til mellom 7 og 15 millioner mennesker. En beregning fra 2005 oppgir antallet til nærmere 5 millioner, hvilket tilsvarer noe i underkant av 10 % av den totale egyptiske befolkningen, som teller i overkant av 70 millioner. En beregning har kommet fram til 10–15 % av den egyptiske befolkningen. Koptere i Sudan er det største kristne samfunnet i landet, men kun beregnet til 1 % av landets befolkning. Koptere i Libya utgjør det største kristne samfunnet i Libya, noe som er beregnet til utgjøre 1 % av den libyske befolkningen. Det betyr at kopterne er det største kristne samfunnet i Midtøsten og i Nord-Afrika, den største arabisktalende, men ikke-muslimske gruppen i verden.
De fleste koptere i Egypt er medlemmer av den koptiske ortodokse kirke i Alexandria, og i mindre grad i den koptiske katolske kirke, og den koptisk-protestantiske kirke.
Koptere av egyptisk avstamming har opprettholdt en særskilt etnisk identitet fra muslimske egyptere: de avviser en arabisk identitet. Generelt er koptere en særskilt del av befolkningen, men likevel mer beslektet med den muslimske befolkningen i Egypt enn noen annen befolkning. Som andre egyptere er koptere også en mangfoldig befolkning med betydelige genetisk, etnisk og kulturelle forskjeller mellom koptere fra Nedre og Øvre Egypt.
Koptisk språk
Koptisk språk representerer det siste utviklingstrinnet av det som var oldtidens egyptiske språk. Selv om koptisk er utdødd som levende talespråk, er det fortsatt i behold som liturgisk språk for den koptisk ortodokse kirke og forvalter en rik arv av skrevne dokumenter fra oldtiden og middelalderen. Koptisk språk har flere dialekter.
Begrepet koptisk refererer også til det alfabet som benyttes for å skrive på det koptiske språk. Koptisk blir skrevet med en variant av gresk alfabet, men utvidet med seks eller sju bokstaver for spesielle lyder hentet fra demotisk, det siste utviklingsstadiet i den egyptiske hieroglyf-skriften. Kjennskap til koptisk språk var avgjørende for lingvistisk analyse av oldtidens egyptiske språk i tidligere fases og for forskernes tolkning av egyptiske hieroglyfer på 1800-tallet.
Koptisk inndeles i fem dialekter, men forskjellene mellom dem er små. Hovedforskjellen er grafiske konvensjoner og mindre variasjoner i morfologi (formlære) og ordtilfang, mens syntaksen varierer lite. De fem dialektene er sahidisk, bohairisk, akhmimisk, lycopolitansk, fayyumisk og oxyrhynchite.
Etymologi
Ordet kopter kom til vestlige språk på 1600-tallet fra nylatinske coptus, som er avledet fra det arabiske kollektive qubṭ / qibṭ قبط, «koptere», en arabisering av det koptiske ordet kubti (bohairisk) eller kuptaion (sahidisk). Arabisk har ingen /-p-/ og ofte erstatter det med /-f-/ eller /-b-/ for det. Det koptiske ordet er i seg avledet fra det greske begrepet for innfødte i Egypt, Aigýptios (Αἰγύπτιος).