cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Cork
Cork (irsk: Corcaigh, fra corcach, som betyr «myrlendt sted») er den nest største byen i Irland og den tredje største byen etter befolkning på øya Irlands etter Dublin og Belfast. Det ligger sør-vest i Irland, er administrasjonsbyen i grevskapet grevskapet Cork i provinsen Munster. Etter en utvidelse av byens grense i 2019, er befolkningen over 222 000.
Sentrum er en øy plassert mellom to kanaler av elven Lee som møtes nedstrøms i den østlige enden av sentrum, der kaiene og bryggene langs elven fører utover mot Lough Mahon og Cork Harbour, en av de største naturlige havnene i verden.
Stedet var opprinnelig en klosterbosetning, men ble utvidet av norrøne bosettere og vikinger fra rundt 915. Byen fikk engelsk charter ble gitt av prins Johan i 1185. Cork-byen var en gang fullstendig omgitt av murer, og restene av det gamle middelalderske sentrum kan bli funnet rundt South og North Main Streets. Byens omtale om «opprørsbyen» har sin bakgrunn i dens støtte til yorkistene i de engelske rosekrigene. Byens borgere omtaler noen ganger byen som «den virkelige hovedstaden», en referanse til dens motstand mot den anglo-irske traktaten i den irske borgerkrigen.
Historie
Cork var opprinnelig en klosterbosetning, angivelig grunnlagt av den hellige Finbarr tidlig på 600-tallet. Cork ble (mer) urbanisert en gang mellom 915 og 922 da norrøne nybyggere og vikinger grunnla en handelshavn. Som sjøfarende folk var de norrøne tiltrukket av den naturlige havnen, longphort, irsk betegnelse for en norrøn kystfestning for beskyttelse av langskipene, og øya var velegnet av forsvarhensyn. Det har blitt foreslått at Cork, i likhet med Dublin, var et viktig handelssenter i det globale norrøne handelsnettverket. Den kirkelige bosettingen fortsatte ved siden av bosetningen og de to utviklet en type symbiotisk relasjon; nordboerne sørget for ellers uoppnåelige handelsvarer til klosteret, og kanskje også militærhjelp.
Byens charter ble gitt av prins Johan, i hans status som Lord of Ireland («herre av Irland), i 1185,, i forbindelse med hans besøk på den irske øya. Byen var en gang fullstendig omgitt av forsvarsmurer, og noen veggseksjoner og porter gjenstår i dag. I store deler av middelalderen var byen Cork en utpost for gammelengelsk kultur midt på et overveiende fiendtlig irsk-gælisk landskap og avskåret fra The Pale (irsk: An Pháil, «grense, restriksjon»; den delen av Irland som var direkte styrt av England) rundt Dublin. Naboene irsk-gæliske og hiberno-normanniske herrer utpresset «svart leie» fra innbyggerne i bytte fra å angripe byen. Den nåværende utstrekningen av byen har overskredet middelaldergrensene til baroniet i Cork City; det tar nå inn mye av det nærliggende baroniet Cork. Sammen ligger disse baroniene mellom barnoiet Barrymore i øst, Muskerry East i vest og Kerrycurrihy i sør
Tittelen som Mayor of Cork (borgermester i Cork) ble etablert ved kongelig charter i 1318, og tittelen ble endret til Lord Mayor i 1900 etter ridderkåringen av den sittende ordføreren av dronning Victoria på hennes besøk i byen.
Siden 1800-tallet har Cork vært en sterkt irsk nasjonalistisk by, med bred støtte til irsk selvstyre og det irske parlamentariske partiet, men sto fra 1910 solid bak William O'Briens avvikende All-for-Ireland Party (AFIL). O'Brien publiserte en tredje lokalavis, Cork Free Press . Cork ble forbigått av Belfast som Irlands nest største by i løpet av 1800-tallet.
I uavhengighetskrigen ble sentrum av Cork brent ned av britiske paramilitære styrker kalt Black and Tans etter fargen på uniformene, i en begivenhet kjent som «Brenningen av York» og opplevde harde kamper mellom irske geriljaer og britiske styrker. Under den irske borgerkrigen (1922-1923) ble Cork en tid holdt av anti-traktatstyrker, inntil den ble gjenerobret av den pro-traktaten nasjonale hæren i et angrep fra havet.
Grenseutvidelse
Bygrensen ble utvidet i 1840, i 1955 og i 1965.
I 2018 ble det gitt kabinettsgodkjenning for en ytterligere utvidelse av Corks bygrense, nå til å inkludere Cork Airport, Douglas, Ballincollig og andre omkringliggende områder. Lovgivning for å utvide grensen til byen, som ville øke området til 187 km2 og befolkningen innenfor dens grenser fra 125 000 til 210 000, ble diskutert og godkjent i Dáil Éireann i juni 2018. Tilsvarende lovgivning ble utarbeidet i løpet av juli 2018, og vedtatt som en del av kommuneloven 2019. Grenseendringen skjedde 31. mai 2019, etter lokalvalget i 2019.
Augusta av Danmark
Prinsesse Augusta av Danmark og Norge, hertuginne av Slesvig-Holsten-Gottorp, født 8. april 1580 på Koldinghus, død 5. februar 1639 på Husum slott, var kong Frederik IIs og dronning Sophies tredje datter, gift med hertug Johan Adolf av Slesvig-Holsten-Gottorp.
Ekteskap
Hun giftet seg 30. august 1596 på Københavns slott med sin halvonkel Johan Adolf, og fikk 8 barn med ham. Ekteskapet var til tider anspent, da de to var uenige i religiøse spørsmål. Han var kalvinist, og hun var glødende lutheraner. Johann Adolf innsatte kalvinisten Dr. Philip Cæsar som hoffprest, og Augusta nektet derfor i årene 1614-16 å gå til messe under ham. I stedet gikk hun, uansett vær, til fots til den lutherske kirken i Slesvig.
Enkestand
Som enke sparket hun Cæsar og gjeninnsatte Dr. Jacob Fabricius. Hun oppnådde politisk innflytelse under sønnen Frederik III. I enkestanden oppholdt hun seg på Husum slott som var hennes medgift, og der talte hun varmt for kunst og kultur, musikk, havearbeid, skole- og kirkevesen. Videre støttet og anbefalte hun den forfulgte forfatteren Anna Ovena Hoyers, da denne pga. sine skriverier, flyktet fra Holsten-Gottorp til den svenske dronning Maria Eleonora av Brandenburg i 1632.
Augusta er blitt beskrevet som grådig, og ble i 1631 uvenner med sin bror Christian IV over arven fra deres velstående mor. Hun ligger begravet i Slesvig domkirke.
Barn
Hun fikk 8 barn, fire jenter og fire gutter i ekteskapet med Johan Adolf.
Gjennom sin eldste sønn, ble Augusta bestemor til Hedvig Eleonora av Holstein-Gottorp, Karl X av Sveriges dronning.
Bror Pettersson
Bror Pettersson er en svensk tidligere fotballspiller. Pettersson, som var keeper, spilte seriekamper for Malmö FF i 1950 og 1951.
Petter Toppe
Petter Kristian Toppe (født 8. april 1982) er en norsk fotballdommer. Han representerer FK Bergen Nord og ble av Norges Fotballforbund satt opp til å dømme 1. divisjon fotball for herrer i 2006, og har dømt kamper der siden. Debutkampen i 1. divisjon var den 17. april 2006 i kampen mellom Sogndal og Tromsdalen. Han har siden dømt 71 seriekamper, samt to kamper under NM cupen 2007.
Country Girl
Country Girl er et musikkalbum med Heidi Hauge, utgitt i 2001. Albumet lå 10 uker på VG-lista i 2001/2002 og endte med 17.-plass som beste plassering.
Petter Toppe
I juli 2010 i oppgjøret mellom Alta og Nybergsund IL-Trysil gjorde Toppe det en feil som resulterte i at kampen måtte spilles på nytt. Etter Alta hadde tatt ledelsen 3-2 like før slutt, blåste han kampen i gang før samtlige Alta-spillere var ferdige med å feire scoringen og før de hadde kommet seg tilbake til egen banehalvdel. Nybergsund-Trysil utlignet dermed og kampen endte 3-3. Doms- og sanksjonsutvalget i NFF fant at det var «overveiende sannsynlig» at feilen hadde påvirket kampresultatet og kampen måtte derfor spilles på nytt.
I august 2010 konkluderte NFFs domsutvalg med at avgjørelsen til Toppe var en grov dommerfeil og kom med kraftig kritikk av kamplederen. Det ble dømt at kampen skulle spilles på nytt i Alta.
Ormøy kirke
Ormøy kirke er en langkirke fra 1893 på Ormøya i Oslo. Byggverket er i tømmer og har 130 plasser. Kirken ble tegnet av arkitekt Bernhard Christoph Steckmest og prefabrikert av Strømmen Trævarefabrik før oppførelsen på Ormøya. Kirken er preget av nygotikk og sveitserstil.
Kirken ble forsøkt påtent i september 1992, men brannen ble slukket før den rakk å gjøre større skade. Samme brannstifter prøvde senere samme måned å sette fyr på Kapellet på Kolbotn kirkegård i Oppegård, uten å lykkes. Det er ikke kirkegård på stedet. 3. oktober ble imidlertid Hauketo-Prinsdal kirke påtent og totalskadd av samme brannstifter.
Turrón
Turrón (spansk), torró (katalansk) eller torrone (italiensk) er en søtsak som fremstilles av mandler, honning, sukker og eggehvite. Den utformes gjerne som vinkelrette plater eller lange rektangler. Andre ingredienser kan alt etter variant være sjokolade, kandiserte frukter eller peanøtter.
Den stammer antagelig fra det arabiske kulturområdet og ble i så fall bragt over til Spania med maurerne. Man kan påvise turrónproduksjon i Spania minst siden 1500-tallet.
Den mest kjente turrón kommer nå fra Alicante og Xixona/Jijona i regionen Valencia.
Nært beslektet med turrón er halva.
Turrón spises særlig til jul i Spania.
Det er to hovedvarianter av turrón, den harde (Turrón Duro, eller Turrón de Alicante) og den mykere (Turrón Blando, eller Turrón de Jijona). Begge inneholder mandler, i første tilfelle gele og en hard sukkereggemasse, i andre tilfelle malte i en bløtere og lett fettet blanding. Ved siden av disse klassiske variantene finnes det utallige andre. De mest kjente er Turrón de Yema, som fremstilles med eggeplommer og ligner sterkt på marsipan, Turrón de Chocolate med sjokolade, og Turrón de Fruta med kandiserte frukter.
Turrón har mange likhetstrekk med den hvite franske «Nougat tendre» (myk variant), og med «nougat dur» (hard variant), særlig når nougaten tilberedes – slik den vanligvis blir – med mandler.
Tankefeltterapi
Tankefeltterapi (TFT) er en alternativ behandlingsform som ble utviklet av den amerikanske psykologen Roger Callahan fra 1979 og fremover. Metodens talsmenn hevder at den kombinerer psykologi med østlig forståelse av kroppens bioelektriske system, som også skal ligge til grunn for kinesisk akupunktur. Metoden brukes på alle former for følelser, inklusive smerter, men har ingen vitenskapelig dokumentert effekt.
Metode
I tankefeltterapi bruker man stimulering av såkalte «aku-punkter» med å banke på disse med fingrene («akupressur»), samtidig som den det gjelder holder mentalt fokus på det aktuelle følelsesmessige problemet. Callahan utviklet det han kalte algoritmer, det vil si bestemte mønstre man skal banke etter som han erfarte ga best effekt på de forskjellige traumer. De følelsesmessige traumene antas å være blokkeringer i tankefeltbanene. Teknikken innbefatter at pasienten etter hvert skal kunne utføre behandlingen på seg selv.
«Thought Field Therapy» er et registrert varemerke.
Norsk utbredelse
Mats J. Uldal brakte metoden til Norge i 1997, og han mente da at metoden ville revolusjonere psykologien i Norge i løpet av ti år. I tillegg til å praktisere metoden selv utsteder han sertifikater til såkalte tankefeltpedagoger, og har lært opp en stor del av dem som i dag praktiserer TFT i Skandinavia. Forbrukerombudet klaget Uldal inn for Markedsrådet i 2005, og rådets konklusjon var at det var ulovlig å påstå at TFT er effektiv ved behandling av fobier, traumer eller smerter.
Norsk Psykologforening hadde i åtte år TFT-kurs på sin liste over godkjente spesialistkurs for psykologer. Da fenomenet ble satt fokus på i media, ble kurset fjernet. Foreningen beklaget at dette kurset hadde stått på listen og forklarte dette som en rutinesvikt. Dette vakte sterke reaksjoner i det norske TFT-miljøet, men metoden fortsatte å tiltrekke seg behandlere.
Blant dem som har benyttet metoden er krisepsykolog Atle Dyregrov. TFT har også vært praktisert ved Sykehuset Innlandet.
Vitenskap
Selv om det finnes enkeltstudier som påviser effekt av TFT, regnes ikke metoden for vitenskapelig dokumentert. Det finnes heller ingen plausibel forklaring på virkningsmekanismene bak en eventuell effekt av behandlingen utover placebo. I 2001 trykket Journal of Clinical Psychology noen av studiene til Callahan til tross for at disse ikke var fagfellevurderte. Publiseringene ble ikke tatt vel imot av fagmiljøet, og psykologiprofessor Richard J. McNally mente at det var unødvendig for psykologstanden å forholde seg til arbeidene fordi studiene ikke holdt vitenskapelig standard.
En blindet test gjennomført i 2005 viste ingen forskjell mellom banking gjennomført etter instruks fra høyt utdannede tankefeltpedagoger og banking i tilfeldig mønster.
Some Broken Hearts...
Some Broken Hearts... er et musikkalbum med Heidi Hauge, utgitt i 2007. Albumet lå 4 uker på VG-lista og endte med 16.-plass som beste plassering.
Arendalskrakket
Arendalskrakket i oktober 1886 ble utløst av banksjef og skipsreder Axel Nicolai Herlofson, eier av Arendal Privatbank. Han underslo penger som tilhørte bankens kunder for å dekke underskudd i egen forretningsvirksomhet. Han hadde da i lengre tid drevet et bedrageri med likheter til en Ponzi-svindel.
Feilinvesteringer i seilskip?
Arendalskrakket har lenge blitt forklart med feilinvesteringer i skipsfartsnæringen. Til tross for at de nye dampskipene utviklet seg raskt, og snart viste seg å være seilskutene fullstendig overlegne, hadde sørlandsrederne valgt å satse på seilskip. Da rederne omsider begynte å forstå hvilken vei utviklingen tok, hadde de mistet så mye av konkurranseevnen at de ikke hadde finansiell styrke til å investere i dampskip, og da Herlofson i Arendal ble tatt for svindelvirksomhet i 1886, utløste det et krakk i hele næringen i landsdelen fordi byens kjøpmenn og skipsredere i stor grad hadde kausjonert for hverandres lån.
Underslag i Arendals Privatbank
Forfatter Johannes G. Torstveit har skrevet bok om hendelsen og mener at årsaken var en annen. Rederienes regnskaper fra 1870 til 1885 viser årene 1870-1874 var meget innbringende, med 17% fortjeneste, 1876-1880 med 9,5% og 1881-1885 med 11%. Årsaken til krakket var etter Torstveits mening at Herlofson kontrollerte seg selv og aldri utarbeidet vedtekter for driften i Arendal Privatbank. Kun to år etter starten i 1874 var banken i realiteten konkurs, men banken ble drevet videre i ni år grunnet korrupsjon og dårlige rutiner eller mangel på rutiner. Gjelden til Herlofson, broren Oskar og Strømsbu sag var til slutt på 12 millioner kroner, tilsvarende hele formuen til Kristiansands befolkning, eller seks milliarder 2012-kroner. Axel Herlofson ble dømt til seks års straffarbeid for bedrageri, for blant annet å ha forfalsket regnskapstall og underslag av 900,000 kroner fra Arendals Privatbank.
Konsekvens
Arendalskrakket førte til en rekke konkurser, og førte til arbeidsløshet i omegnskommunene. Flere banker gikk overende, bl.a. Arendals Privatbank og Arendals Sparebank. Spesielt hardt ble Barbu kommune rammet. Arendalskrakket fant sted kort tid etter at de første politiske partiene Venstre og Høyre ble stiftet, og hadde etablert lokallag mange steder, også i Arendalsområdet. Krakket førte til politisk debatt, og det ble stiftet nye arbeiderforeninger med navnet Samhold. Disse foreningene tok initiativ som førte til at Arbeiderpartiet ble stiftet i 1887. Stiftelsesmøtet fant sted i Barbu kommune, rett utenfor Arendals bygrense.
Det er påstått at det tok mer enn 80 år før de økonomiske skadevirkningene etter krakket fullt ut var overvunnet.
Jens Otto Krags tredje regjering
Jens Otto Krags tredje regjering var Danmarks regjering 11. oktober 1971 – 5. oktober 1972.
Den besto av følgende ministre fra Socialdemokratiet:
Richard Thompson (baseballspiller)
Richard Graeme Thompson (født 1. juli 1984 i Sydney), australsk baseballspiller som deltok i de olympiske leker 2004 i Athen.
Thompson vant en olympisk sølvmedalje i baseball under sommer-OL 2004 i Athen. Han var med på det australske laget som kom på andreplass i turneringen bak Cuba. Australia tapte finalen til Cuba med 2-6.
Mörr
Mörr er det svenske punkbandet Sune Studs & Grönlandsrockarnas første EP, utgitt i 1981.
Bradycnemidae
Bradycnemidae er datert til sen kritt, nærmere bestemt til Maastricht (71–65 Ma).
Bradycnemidae er søstergruppen til Heterostrigidae (33,9–28,4 Ma), Protostrigidae (50,3–28,4 Ma) og Sophiornithidae (58,7–55,8 Ma), samt de to eksisterende familiene Strigidae (uglefamilien) og Tytonidae (tårnuglefamilien).
Atrevs
Atrevs (gresk: Ἀτρεύς, Atreús, «fryktløs») var i henhold til gresk mytologi urkonge av Mykene på Peloponnes, sønn av Pelops og Hippodamia og far til Agamemnon og Menelaos. Kollektivt er hans etterkommere kjent som atreidene. Atrevs og tvillingbroren Thyestes ble forvist av deres far etter å ha myrdet deres halvbror, Krysippos, i deres ønske om å overta tronen i Olympia. De søkte tilflukt i Mykene hvor de inntok tronen i fraværet til kong Eurysthevs som kjempet mot herakleidene. Eurysthevs hadde ment at deres forvaltning av herredømmet skulle være midlertidig, men ble endelig da han død i kampen.
I henhold til de fleste antikke kildene var Atrevs far til Pleisthenes, men en del lyriske poeter som Ibykos og Bakkhylides var Pleisthenides også benyttet som et alternativt navn for Atrevs selv.
I slekt med gudene
Den tragiske skjebnen til Tantalus' slekt ga rikelig med litterært materiale til greske poeter, men jo oftere emnet ble behandlet, jo større ble endringene. Hovedpunktene er dog samlet hos Hyginus' Fabulæ.
Atrevs' slekt begynner med bestefaren Tantalos som var sønn av Zevs. Tantalos hadde et godt forhold til gudene inntil han satte dem på en prøve ved å slakte sin sønn Pelops og servere ham som et måltid. Gudene lot seg ikke lure, kastet Tantalos i Hades, og gjenoppvekket Pelops.
Pelops giftet seg med Hippodamia etter å ha vunnet hesteveddeløp i konkurranse med hennes far Oinomaos. Pelops og Hippodamia fikk mange sønner, blant dem Atrevs tvillingbroren Thyestes. Avhengig av hvilken versjon av myten drepte de sin halvbror i kamp om tronen på oppfordringen av moren Hippodameia, og de ble forvist fra Olympia.
Brødrehat
Atrevs sverget å ofre sitt beste lam til Artemis, men i saueflokken sin hadde han en gave fra Hermes, et lam med ull av gull. Han ga det til sin hustru Aerope for å skjule det for gudinnen. Hun ga det til Thyestes som hun hadde en affære med. Thyestes fikk broren til å gå med på at den som hadde et gyllent lam skulle bli konge. Sikker på å vinne gikk Atrevs med på det, men da framskaffet Thyestes lammet og tok tronen.
Atrevs tok tronen tilbake ved å benytte det råd han hadde fått fra Hermes. Thyestes gikk med på avtalen å gi kongeriket tilbake om solen gikk baklengs over himmelen. Det var en bedrift som Zevs gjennomførte, og Atrevs tok tronen. Deretter fikk han vite om Aeropes utroskap, og besluttet å ta hevn. Han drepte Thyestes' sønner, kokte dem og serverte dem som mat til broren. Thyestes ble tvunget i landsforvisning for å ha spist menneskekjøtt. Han ba orakelet om råd, som svarte at han skulle skaffe seg en sønn med sin datter Pelopia som deretter ville drepe Atrevs. Da Aigisthos ble født ble han forlatt av sin mor som skammet seg over incesten. En gjeter fant gutten og ga ham til Atrevs som oppfostret ham som sin egen. Først da Aigisthos var blitt voksen avslørte Thyestes sannheten om Aigisthos' bakgrunn og at han var guttens far (og bestefar). Aigisthos drepte deretter Atrevs, men da hadde han allerede med Aerope fått to sønner, Agamemnon og Menelaos, foruten også en datter, Anaxibia eller Astyokhe, som ble gift med Strofios, konge av Fokis.
Agamemnon giftet seg med Klytaimnestra, og Menelaos giftet seg med Helena, Klytaimnestras søster. Også disse ekteskapene endte i utroskap og drap, og Helena ble årsak til Trojakrigen som både Agamemnon og Menelaos kjempet i.
Omtaler i oldtiden og antikken
Det er en mulig henvisning til Atrevs i en hettittisk tekst i dag er kjent som «Madduwattas anklage». Anklagen beskrev flere kamper mellom grekere og hettittere som skjedde en gang på slutten av 1400- eller tidlig på 1300-tallet f.Kr. Grekernes hærfører var en mann som hettittene kalte for Attarsiya eller Attarissiya. En del forskere har spekulert om dette var en hettittisk transkripsjon av det greske navnet Atrevs. Andre forskere har argumentert at selv om navnet sannsynligvis er gresk (ettersom denne figuren ble beskrevet som en ahhiyawa, hettittisk for akajere, det vil si grekere), og beslektet med navnet Atrevs, er det likevel ikke nødvendigvis identisk med den kjente Atrevs.
Platon fortalte i sin dialog Politikos («Statsmannen») en «berømte fortelling» om da «solen og stjernene en gang steg opp i vest, og gikk ned i øst, og at gudene reverserte deres bevegelse, og ga dem det som de nå har som et vitnemål på retten til Atrevs.»
Vergil ga en henvisning til Atrevs' slekt i fjerde sang av Æneiden, og særlig Orestes i beskrivelsen av Didos død.
Bråsvellbreen
Bråsvellbreen er en isbre på Nordaustlandet på Svalbard. Breen er 45 kilometer lang og 20 km bred. Den strekker seg sørover fra Sørdomen på Austfonna til den ender i Erik Eriksenstretet på sørkysten av øya. Under arealoppmålinger på Svalbard foretatt av ekspedisjonen til Norges Svalbard- og Ishavsundersøkelser i 1938 ble det observert at breen nylig hadde gjort et stort fremstøt og dannet en ti kilometer lang tunge ut i havet.
Kapittel (kristendom)
Kapittel (Latin capitulum) betegner visse ekklesiologiske organisasjoner innen de katolske, anglikanske og nordiske lutherske kirker.
Betegnelsen sies å være avledet fra kapitlene i regelboken: Det er vanlig i henhold til reglene til Benedikt av Nursia at munkene samles daglig for å diskutere spørsmål knyttet til driften av klosteret, følge messen eller en forelesning, eller få instruksjoner fra abbeden. Siden møtet begynner med lesning fra et kapittel i regelboken, har møtet selv fått navnet «kapittel», og stedet hvor det holdes «kapittelrom».
Begrepet ble så utvidet til å gjelde andre møter. Begrepet generalkapittel angir generalforsamlingen til en munkeorden, som vanligvis omfatter representanter fra alle klostrene innen ordenen.
Aasiaat musikkskole
Aasiaat musikkskole (dansk: Aasiaat Musikskole) er en musikkskole i Aasiaat på vestkysten av Grønland som ble etablert i 1986.
Det er en fritidsskole, og tilbyr undervisning i både sang, kalattuut (tradisjonell grønlandsk dans), moderne dans, musikkteori, musikkhistorie, bildekunst, medievitenskap og instrumenter. Skolen er primært for barn og unge, men er åpen for alle aldersgrupper.
AHL (andre betydninger)
AHL kan bety:
Rånåsfoss
Rånåsfoss er et sted og en grunnkrets i Nes kommune som grenser til Lillestrøm kommune. Rånåsfoss ble overført fra Sørum til Nes kommune 1. januar 2020 sammen med områdene Neslerud og Simarud. Deler av stedet inngår i tettstedet Aulifeltet.
Historikk og samfunnsliv
Raanaas var det gamle navnet frem til 1921 etter gården Raanaas. Rånåsfoss kraftstasjon, en del av Akershus Energi (opprinnelig kalt Akershus elektrisitetsverk), ligger her. Rånåsfoss bestod før utbyggingen i hovedsak av noen gårdsbruk og mindre småbruk. Rånåsfoss ble i stor grad utviklet som tettsted i forbindelse med byggingen av Rånåsfoss kraftstasjon, tegnet av Thorvald Astrup og oppført i perioden 1917–1922 med Augustin Thoresen Paus som utbyggingsleder, administrerende direktør og mangeårig «enevoldshersker» i industrisamfunnet som oppstod rundt daværende Akershus elektrisitetsverk. Utbyggingen tok flere år og var et stort prosjekt i regional sammenheng. Kraftverket er det største i Akershus og sysselsatte i mange tiår flesteparten av beboerne på Rånåsfoss, og var også et av de største og mest moderne for sin tid. Kraftverket bygget boliger for ansatte som i dag er solgt til private, og det ble også bygget post, telegraf, sykestue, skole, butikk, samfunnshus og jernbanestasjon. Kraftverket bygget ny administrasjonsbygning på 1980-årene. Utenfor bygget står det utstilt en stor Francisturbin fra den eldste delen av kraftverket. Man kan se groper i metallet etter gjenstander og luftbobler med meget stor hastighet som har truffet skovlhjulene i vannet før den ble skiftet.
På andre siden av hovedveien gjennom Rånåsfoss sett fra administrasjonsbygningen er det et gammelt bomberom inne i fjellet.
Arbeidsplassene ved kraftverket sørget for tilflytting til Rånåsfoss, også personer med høyere utdannelse som for eksempel ingeniører. Dette medførte i flere henseende to sosiale lag på Rånåsfoss fordelt etter hvorvidt man tilhørte en familie der en eller begge foreldrene hadde høyere utdannelse, eller ingen i familien hadde høyere utdannelse. Dette kom i tillegg til den sosiale lagdelingen som eksisterte allerede før kraftverksutbyggingen, fordelt etter familiene som eide stor gård og de som ikke gjorde det.
En stor lokal bedrift var Alna teglverk i Nes kommune, nær ved Rånåsfoss og Auli.
Det gamle jaktslottet som lå ved Kjensmo gartneri brant ned på slutten av 1990-årene. Det var en flott nærliggende severdighet.
I dag arbeider mange beboere i Oslo, Lillestrøm eller andre steder i retning av Oslo, og må dermed pendle. Det bygges hvert år boliger på Rånåsfoss slik at tettstedet vokser. Beliggenheten mellom Oslo og Oslo lufthavn, Gardermoen gjør at Rånåsfoss er attraktivt for flere boliginteresserte.
Kommunikasjon
Det går to broer over Glomma ved Rånåsfoss. Den gamle hengebroen stod ferdig oppført i 1927 og ble bygget for å dekke ferdselsebehovet til det nye kraftverket og annen trafikk. Fergevirksomhet ble tidligere benyttet for å krysse elven, blant annet ved Blaker skanse. Hengebroen er i dag stengt for biltrafikk. Den nyere broen stod ferdig på begynnelsen av 1990-tallet og utgjør en viktig del av veinettet i denne delen av Akershus, med en betydelig andel biltrafikk.
Rånåsfoss stasjon er en stasjon på Kongsvingerbanen, åpnet i 1918. 122,5 moh. Stasjonsbygningen på Rånåsfoss stasjon har ikke vært åpen for reisende siden 1960-årene. Toget bruker 37 minutter til Oslo sentralstasjon gjennom Romeriksporten, og toget går en gang hver time. Se rutetabell.
Det går busser til og fra nærområdene. Fra Rånåsfoss til Oslo sentrum bruker man 45 minutter med bil utenom rushtidene.
Skoler
Nærmeste barneskole er Haugtun skole på Blaker. Bingsfoss ungdomsskole på Sørumsand er nærmeste ungdomsskole. De nærmest liggende videregående skolene er Sørumsand videregående skole på Sørumsand, Hvam videregående skole på Hvam, Lillestrøm videregående skole på Lillestrøm, Nes videregående skole på Årnes, og Bjørkelangen videregående skole på Bjørkelangen. Høgskolen i Akershus som ligger på Kjeller ved Lillestrøm er nærmeste lærested for høyere utdanning.
Rånåsfoss skole ble bygget i forbindelse med kraftverksutbyggingen, men ble nokså tidlig nedlagt og elevene var allerede på 1950-årene flyttet til Svarstad skole (eldre skole på Blaker, ikke lenger eksisterende). Rånåsfoss skole ble en rekke år leid ut til blant annet danseundervisning i regi av Grethe Bi's Danseskole drevet av Grethe Biseth Karlsen. Skolen er også brukt som forsamlingslokale for Rånåsfoss Vel og den årlige juletrefesten. Skolen med hagen leies også ut til barnehage, og eies av Akershus Energi.
Kirker
Rånåsfoss sokner til Blaker kirke. Sørum kirke samt Udnes kirke og Auli kirke i ligger også i nærheten.
Handelsvirksomhet
Rånåsfoss Handel drev matbutikk ved togstasjonen i mange år, og var det naturlige knutepunktet for stedets beboere. Butikkbygningen ble brent etter avviklingen av driften.
Blaker Sparebank drev en bankfilial i administrasjonsbygningen til Akershus Energi. Posten hadde også filial i samme bygg, med postnummer 1927.
Fritidstilbud
Rånåsfoss familiebad (Bader'n) er et utendørs badeanlegg fra 1961 med eget bassengområde for de minste. Kraftverket bygget badeanlegget etter en badeulykke ved kraftstasjonen i Glomma.
En fotballbane med belysning islegges om vinteren og brukes som skøytebane. Det er lysløype for ski fra Rånåsfoss mot nabobygda Blaker. Et stykke over jorder mot Blaker Skytebane uten lys forbinder lysløypen på Rånåsfoss med lysløypen på Blaker.
Strandulveedderkopp
Strandulveedderkopp (Pardosa agricola) er en av edderkoppene i gruppen ulveedderkopper (Lycosidae). De jakter vanligvis på jordbunn, de spinner ikke fangstnett. Det latinske navnet agricola kan oversettes med kultivert eng.
Rånåsfoss
Fritidstilbud
Det er godt fiske i elven Glomma med mulighet for å få stor fisk. Fisken kan passere demningen ved kraftverket på Rånåsfos via en egen fisketrapp. Overfor kraftverket kan man kjøre båt helt til henholdsvis Svanfossen i elven Vorma og Funnefossen i Glomma i Nes kommune. Nedenfor demningen kan man ta båt til Bingsfoss kraftverk ved Sørumsand.
Strandulveedderkopp
Utbredelse
Strandulveedderkopp er utbredt i Europa. Den finnes særlig langs kysten i Norge.
Rånåsfoss
Fritidstilbud
Overfor Rånåsfoss er det en forholdsvis stor skog med turområder, og et populært turmål er Svarstadtjernet der man kan bade og grille. Småbruket Kroken (Rånåsfoss) har siden slutten av 1800-tallet og frem til i dag utgjort siste bebyggelse før dette skogsområdet.
Strandulveedderkopp
Utseende
Strandulveedderkopp er lyst eller litt mørkere brun eller brunsvarte, med lysere eller mørkere flekker. Hannen er mindre noe mørkere farget enn hunnen. Den ligner ganske mye på åkerulveedderkopp, men har tydeligere ringer på beina, og den lyse midtstripen på forkroppen er smalere. Mørke individer ligner litt på Pardosa amentata. Som voksne (imago) er hunnen omtrent 8 mm, mens hannen er omtrent 6,5 mm lang (kroppens lengde).
Mange av artene i slekten Pardosa er ganske lik hverandre og er variable i farge, selv om enkelte kan ha artstypiske flekker (mønster). For sikker artsbestemmelse kreves ofte nærmere undersøkelse av de kjønnsmodne edderkoppens kjønnsorganer, hos hunner epigynet og hos hanner pedipalpenes siste ledd.
Kroppen er todelt i en bakkropp (abdomen) og et hode-bryst parti (prosoma eller cephalothorax). Foran på hodet er det åtte øyne, hvorav de to midterste er langt større enn de andre.
David Banks
David Banks (født 30. august 1983) er en amerikansk roer som spesialiserer seg i åtter. Under Sommer-OL 2012 i London representerte han landet sitt, der han ble nummer 4.
Hørkelgaddan
Hørkelgaddan er en folkemusikkgruppe fra Tingvoll på Nordmøre, stiftet i 1974. Gruppen har gitt ut fem album med folkemusikk fra Nordmøte og deltatt på mer enn 25 radio- og TV-program. I tillegg til konserter og dansetilstellinger i Norge, har gruppen spilt en rekke konserter for Rikskonsertene og dessuten opptrådt i Polen, Sverige og USA. Gruppen vant Spellemannprisen 1981 i klassen folkemusikk/gammeldans for albumet Tøffelmusikk.
City of Canterbury
City of Canterbury er et administrativt distrikt i Kent, England. Administrasjonssenter og viktigste by er Canterbury.
Distriktet ble opprettet 1. april 1974 ved at Canterbury ble slått sammen med Whitstable og Herne Bay, samt Bridge-Blean landdistrikt. Distriktet har 26 verdslige sogn, samt flere byer. Distriktet har et areal på 308.85 km² og hadde 151 145 innbyggere i 2011.
Egentlige beinfisker
De egentlige beinfiskene hører til de strålefinnede fiskene og omfatter nær 28 000 beskrevne arter, deriblant de fleste fisk med økonomisk betydning. Antallet er forventet å øke til omkring 32 500 arter som følge av mer forskning.
Selv om gruppens stamart ser ut til å ha levd i ferskvann, lever flertallet av dagens arter i havet.
Det marine leveviset må ha oppstått flere ganger uavhengig. Den siste og mest omfattende tilpasningen til havet skjedde for ca. 55 millioner år siden da Acanthomorpha utviklet potensialet til å gyte direkte i havet. Den eldste nålevende gruppen av beinfisk (inkludert de kvastfinnete) med denne evnen er Elopomorpha, som ålene og tarponene tilhører. Samtlige av de mer primitive strålefinnede fisk og mange av de mer moderne er nødt til å gyte i ferskvann (blåfisken er riktignok fullstendig marin, men den føder levende unger i stedet for å gyte).
Gruppen er veldig variert og forekommer i alt fra små bekker til dyphavet, fra −2 °C kaldt vann under den antarktiske isen til tropiske korallrev eller mangroveskoger, og til og med i varme kilder som er to til tre ganger saltere enn havvann. Mens det fins flere arter som er mindre enn 1 cm lange og under 1 g tunge, blir sildekongen 8 m lang og månefisken 900 kg tung.
Blant egenskaper som er unike for de egentlige beinfiskene, kan man nevne at kroppen som regel er dekt av elasmoide skjell, som er tynne og har en annerledes oppbygning enn de mer opprinnelige cosmoide og ganoide skjellene. Denne forandringen skyldes at skjellene hos mer primitive grupper i tillegg til å tjene til beskyttelse også fungerte som feste for kroppsmuskulaturen. Etter at en forsterket ryggrad og ribbeina overtok som festepunkt for muskulaturen hos forfedrene til de strålefinnede fiskene, kunne de utvikle tynnere og mindre kompakte skjell, hvilket gjorde dem både hurtigere og smidigere. I halen har antallet virvler blitt redusert fra ti, som hos andre strålefinnede fisker, til to.
Heian-kyō
Heian-kyō 平安京, ordrett «ro og fred-hovedstaden», var et av flere av de tidligere navn for den by som i dag er kjent som Kyoto. Den var hovedstad i Japan i over tusen år, fra 794 til 1868.
Ettersom ingen lovendring fulgte opp keisermaktens flytting til Tokyo i 1868, er det dem som mener at Kyoto i strikt lovmessig eller offisiell forstand er Japans hovedstad fremdeles.
Klosterkirken Saint-Denis
Klosterkirken Saint-Denis (fransk: Basilique de Saint-Denis eller Basilique Saint-Denis) i byen Saint-Denis ved elven Seine, i dag en forstad nord for Paris i Frankrike. Kirken var de franske kongenes gravkirke. Med tre unntak ble samtlige franske konger fra 900-tallet og fram til den franske revolusjonen gravlagt her. I forbindelse med revolusjonen ble gravene åpnet og levningene ble lagt i en massegrav.
Kirken er oppkalt etter Sankt Dionysius som var en helgen i Frankrike og i henhold til legenden den første biskop i Paris. Dagobert I, frankernes konge som regjerte mellom år 628 og 637, grunnla benediktinerklosteret i Saint-Denis. Helligdommen i seg selv ble skapt av Eligius, en gullsmedlærling, men ingenting av dette finnes lengre.
Kirken er et arkitektonisk landemerke og deler av den blir ansett for å være den først arkitekturen som ble bygget i gotisk stil. Disse ble oppført av abbed Suger omkring år 1136, men større deler av kirken sto ikke ferdig før på 1200-tallet.
Bakgrunn
Klosterkirken eller katedralkirken Saint-Denis (fransk Cathédrale royale de Saint-Denis, eller ganske enkelt Basilique Saint-Denis, tidligere Abbaye de Saint-Denis) fikk status som katedral i 1966, og er setet for biskopen i Saint-Denis, Pascal Michel Ghislain Delannoy. Bygningen er av unik betydning både historisk som arkitektonisk.
Den ble grunnlagt på 600-tallet av Dagobert I på gravstedet til Sankt Dionysius (Saint Denis), skytshelgen for Frankrike. Den ble et sted for pilegrimsreiser og gravsted for de franske kongene, nær alle kongene fra 900-tallet og fram til 1700-tallet ble gravlagt her, foruten også mange fra foregående århundrer. Det ble ikke benyttet for å krone konger. Den rollen var utsett for katedralen i Reims. Dronningene ble derimot vanligvis kronet her. Kirken ble snart en klosterkirke i et voksende klosterkompleks. På 1100-tallet ombygde abbed Suger deler av klosterkirken ved å benytte nyskapende strukturelle og dekorative trekk som var lånt fra en rekke kilder. I dette er det blitt sagt at han skapte den første sanne gotiske bygning. Basilikaen er også prototype for en særegen gotisk stil (Rayonnant), og fremmet en arkitektonisk modell for katedraler og klostre i nordlige Frankrike, England og andre steder.
Arkitektur
Klosterkirken Saint-Denis er en arkitektonisk landemerke da det var den første betydelig strukturen hvor en betydelig del var formgitt og bygd i gotisk stil. Både stilistisk og strukturelt bebudet den en endring fra romansk arkitektur til gotisk arkitektur. Før begrepet «gotisk» ble vanlig var stilen kjent som «den franske stilen» (Opus Francigenum).
Som den står i dag er kirken en stor korsformet bygning i basilikaform, det vil si at den har en sentral midtskip med lavere sideskip og vinduer i klerestorium (rekke med høytsittende vinduer over triforium). Den har et sideskip i tillegg på den nordlige siden formet som en rekke med kapeller. Den østlige enden, som er bygd over en krypt, er apsis, omgitt av en omgang og av ni utstående kapeller.
Abbed Suger (1081–1155), venn og fortrolig av de franske kongene Ludvig VI og Ludvig VII, besluttet en gang i 1137 å ombygge den store klosterkirken som lå tilknyttet klosteret som også fungerte som kongelig bolig. Suger begynte med vestfronten, rekonstruerte den opprinnelige karolingske fasaden med dens enslige dør. Han formga fasaden til å være et ekko av Konstantinbuen, romerske triumfbuen i Roma, med dens tredelte inndeling og tre store portaler for å lette belastningen. Det er et rosevindu over vestportalen. Selv om runde vinduer i denne posisjonen var vanlig i italiensk romanske kirker, er det antatt å være det første rosevindu i denne posisjonen i Frankrike, og kom til bli et dominerende trekk i gotiske fasader i nordlige Frankrike, snart til å bli etterlignet i Chartreskatedralen og mange andre kirker.
Da vestfronten var fullført i 1140 gikk abbed Suger videre til rekonstruksjonen av den østlige enden, etterlot den karolingske midtskipet i bruk. Han forga et kor som ville bli gjennomstrømmet med lys. For å oppnå sine mål benyttet Sugers murere flere nye trekk som utviklet eller hadde blitt introdusert til romansk arkitektur: spissbuen, ribbehvelv, omgangen med utstående kapeller, søyleknipper som støttet ribbene som gikk i ulike retninger og strebebuene som tillot store høytsittende vinduer.
Dette var første gangen som disse trekkene hadde blitt satt sammen. Erwin Panofsky har argumentert for at Suger var inspirert til å skape en fysisk representasjon av Det himmelske Jerusalem, men i hvilken grad som Suger hadde høyere mål enn estetisk behag har blitt betvilt av senere kunsthistorikere på grunnlag av Sugers egne skrifter.
Den nye strukturen ble ferdig og innviet den 11. juni 1144 i nærvær av kongen. Klosteret i Saint-Denis ble således modellen og prototypen for framtidige bygninger i de kongelige besittelser i nordlige Frankrike. Fra 1231 ble de gamle midtskipet i klosterkirken ombygd og introduserte en ny fransk gotikk (Rayonnant), og fikk i dens tverrskip to spektakulære rosevinduer
Gjennom styret til Angevin-dynastiet (Huset Plantagenet) ble stilen innført i England og spredde seg gjennom hele Frankrike, Nederlandene, Tyskland, Spania, nordlige Italia og Sicilia.
Blant andre betydningsfulle arkitektoniske trekk var statuesøylene som flankerte portalene på vestfasaden (i dag ødelagt, men kjent fra tegningene til Bernard de Montfauchon). En plan fra slutten av 1600-tallet av André Félibien viser en stor gravkapell i form av en kuppelformet preget av en søylegang, tilstøtende til det nordlige tverrskipet og inneholdt gravene til Huset Valois. Bygningen har beholdt glassmalerier fra mange tidsepoker, blant annet også moderne glassmalerier og et sett med tolv misericordia.
Kongelig gravsted
Klosteret er hvor Frankrikes konger og deres familier i flere århundrer ble gravlagt og er derfor tidvis blitt referert til som «det kongelige nekropolis i Frankrike». All bortsett fra tre franske monarker fra 900-tallet og fram til 1789 har deres levninger her. En del monarker som Klodvig I ble ikke i utgangspunktet gravlagt her, men overført fra det plyndrete klosteret i Sainte-Geneviève i Paris som han hadde grunnlagt.
Napoléon Bonaparte åpnet kirken på nytt i 1806, men lot de kongelige levningene bli i massegravene. I løpet av Napoleons eksiltid på Elba beordret restaurasjonen i Frankrike en søkning etter likene til Ludvig XVI og Marie Antoinette. Noen få levninger, noen få beina som antagelig var kongens og en klump av grå materie som inneholdt en kvinnes strømpebånd ble funnet 21. januar 1815, ble ført til klosterkirken i Saint-Denis og gravlagt i krypten. I 1817 ble massegravene åpnet, men det var umulig å skille noen av beinene fra hverandre. Levningene ble derfor plassert i et beinhus i kirkens krypt bak to marmorplater med navnene på de flere hundre medlemmene av de franske kongene og deres familier som hadde ble gravlagt i kirken i årenes løp.
Kong Ludvig XVIII av Frankrike som døde i 1824 ble gravlagt i kryptens sentrum, nær gravene av Ludvig XVI og Marie Antoinette. Kistene til de kongelige familiemedlemmer som døde mellom 1815 og 1830 ble også plassert i velvet. Under ledelse av arkitekt Eugène Viollet-le-Duc, berømt for hans arbeid på Notre-Dame i Paris, ble kirkemonumenter som var blitt flyttet til Museum av franske monumenter levert tilbake til kirken. Liket til kong Ludvig VII, som hadde blitt gravlagt i klosteret Saint-Pont og hans grav således ikke ødelagt av de revolusjonære, ble ført til Saint-Denis og gravlagt i krypten. I 2004 ble det mumifiserte hjertet til dauphin, gutten som ville ha blitt Ludvig XVII, forseglet i kryptens vegg.
Gravene
Alle de franske kongene, unntatt tre, ble gravlagt i klosterkirken, foruten også noen få andre monarker. Levingene av tidligere monarker ble fjernet fra den ødelagte klosteret Sainte-Geneviève. De mest prominente er:
Calomicrus pinicola
Calomicrus pinicola (Marsham 1802) er en bille som tilhører familiegruppen bladbiller (Chrysomelidae).
Calomicrus pinicola er mellom 3-4 mm lang. Den har et svart hode, med noe utstående fasettøyne. Halsskjoldet (pronotum) er tofarget i en brunrød grunnfarge og går gradvis over i en mørk, nær svart farge, i framkanten. Dekkvingene har en metallisk glans og er mørke, svarte på farge. De har en uregelmessig svak punktur. Kroppen er litt langsmal og ikke så oval som bladbillene ofte er. Beina er lyst brunlig, alle lår har en mørk flekk, mens baklåret er nær helt mørkt (svart), unntatt på spissen.
Både larvene og de voksne (imago) billene lever av å spise blad på næringsplanten.
Calomicrus pinicola tilhører gruppen av insekter med fullstendig forvandling (holometabole insekter), som gjennomgår en metamorfose i løpet av utviklingen. Larvene er radikalt forskjellige fra de voksne i levevis og i kroppsbygning. Mellom larvestadiet og det voksne stadiet er et puppestadie, en hvileperiode, der billens indre og ytre organer endres.
Howard Keel
Howard Keel (født Harold Clifford Keel 13. april 1919 i Gillespie i Illinois, død 7. november 2004 i Palm Desert i California) var en amerikansk skuespiller og musicalartist.
Howard Keel forteller selv at han hadde en forferdelig dårlig, "rotten", barndom med en brutal far og en meget religiøs og streng mor. Han karakteriserer seg selv som en ondsinnet opprører med et skrekkelig temperament. Han flyttet til Los Angeles i 20-årsalderen og begynteå å ta sangundervisning. På denne tiden turnerte mange teatergrupper rundt i USA med musikalen Oklahoma! og Keel fikk rollen som Curly i en av disse gruppene. Dette førte til at han fikk rollen da stykket skulle settes opp i London.
Han hadde bare spilt i en film da MGM ga ham rollen som Frank Butler da Annie Get Your Gun. Judy Garland skulle spille Annie, men hun ble etter kort tid byttet ut med Betty Hutton. Filmen ble en stor suksess. I 1951 spilte han sammen med Kathryn Grayson og Ava Gardner i en meget populær og vellykket nyinnspilling av Jerome Kern og Oscar Hammerstein II's Show Boat. I 1953 laget Warner, med stor suksess, western-musicalen Calamity Jane med Doris Day og Howard Keel. Etter Seven Brides For Seven Brothers som var Keels egen favoritt, gikk musikaltiden mot en slutt og dermed også Keels karriere. Han begynte å reise på turneer og han spilte i noen westernfilmer, blant annet The War Wagon med John Wayne og Kirk Douglas.
I 1981, Keel var da 64 år gammel, fikk han rollen som han vel i dag er mest kjent for i Norge: Clayton Farlow i TV-serien Dallas. Han fortalte selv at rollen forandret livet hans totalt; plutselig var han igjen stjerne, og nå meget større enn noen gang. Han spilte i denne TV-serien helt til serien ble avsluttet i mai 1991.
Etter at hans popularitet fikk den kraftige oppturen på grunn av TV-serien, begynte han også å gi ut egne album med blant annet musikalsanger.
Howard Keel var gift tre ganger, men gjennom hele sin karriere holdt han fast ved at hans privatliv var hans privatliv. Han har fått en stjerne på Hollywood Walk of Fame.
Craig Anderson
Craig Anthony Anderson (født 30. oktober 1980 i Gosford i New South Wales), australsk baseballspiller som deltok i de olympiske leker 2000 i Sydney og 2004 i Athen..
Anderson vant en olympisk sølvmedalje i baseball under Sommer-OL 2004 i Athen. Han var med på det australske laget som kom på andreplass i turneringen bak Cuba. Australia tapte finalen til Cuba med 2-6.
Erik Moltke
Erik Moltke (født 4. april 1901 i Laurbjerg, død 19. oktober 1984 på Frederiksberg) var en dansk runolog.
Livsforløp
Moltke var sønn av stasjonsforstander Carl Frederik Moltke (død 1944) og hustru Frederikke Marie f. Johnsen (død 1950). Han ble student ved Aalborg Katedralskole 1919; cand.mag. 1926; medudgiver af Danmarks Runeindskrifter 1927–42. Han var Nationalmuseets konsulent i runologiske og epigrafiske spørgsmål og fra 1971 leder af museets runologisk-epigrafiske laboratorium. Dr.phil. 1959. Medl. af Vetenskapssocieteten i Lund og af Dansk Selskab for Oldtids- og Middelalderforskning.
Erik Moltke utga sammen med Lis Jacobsen Danmarks Runeindskrifter (1941–42), som var basert på grundige undersøkelser av alle runeinnskrifter fra det eldre dansk territorium. Moltke utviklet og forbedret undersøkelsesmetodene ved sin innovative anvendelse av kunstlys til runefotografering. Gjennom utgivelse av tallrike artikler og bøker stod Moltke sentralt på dette felt, bl.a. i hovedverket Runerne i Danmark og deres opprinnelse (1976), hvor han alfabethistorisk forsøkte å påvise den latinske bakgrunn for runeskriften.
Han ytte også bidrag til kunsthistorien som redaktør ved Nationalmuseets publikasjon Danmarks Kirker fra 1937 og ledende redaktør 1948-71.
Han var gift 1. gang 13. april 1927 med aktuar cand.aet. Inger M., f. 12. september 1902, datter av nasjonalbankdirektør Jak. Kr. Lindberg (død 1932) og hustru Inger f. Tornøe (død 1935); 2. gang 23. desember 1949 med arkitekt, redaktør Elna Møller.
Nord-Koreas olympiske komité
Nord-Koreas olympiske komité (eller Den demokratiske republikken Koreas olympiske komité, Chosŏn'gŭl: 조선민주주의인민공화국 올림픽 위원회) (IOC kode: PRK) er den nasjonale olympiske komiteèn som representerer Nord-Korea.
Den ble etablert i 1953 og anerkjent av Den internasjonale olympiske komité i 1957. President er Hak Son-pak, mens generalsekretær er Nam Chol-ri.
Kevin Trudeau
Kevin Mark Trudeau (født 6. februar 1963 i Massachusetts) er en amerikansk forfatter og forretningsmann.
Trudeau stod også bak selskapet Global Information Network, et pyramidespill som involverte 35.000 personer og rundt en milliard norske kroner.
Aldamir
Aldamir er en figur fra J.R.R. Tolkiens fiktive verden Midgard. Han var den 23. kongen av landet Gondor (siden Castamir blir regnet som den 22. til tross for at han ranet til seg tronen).
Han var den andre sønnen til Kong Eldacar av Gondor og etterfulgte sin far som konge av Gondor i år 1490 i det tredje tidevervet fordi hans eldre bror Ornendil ble drept av Castamir.