cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Elo-rating
Historie
Fra et moderne perspektiv var Elos forenklende antagelser ikke nødvendige siden regnekraft er svært billig og tilgjengelig i dag. Selv innen den forenklede modellen er mer effektive estimeringsteknikker godt kjent. Flere, kanskje særlig Mark Glickman, har foreslått å bruke mer avanserte statistiske metoder for å estimere de samme variablene. På den andre siden har graden av enkelhet i beregningene i Elosystemet vist seg å være en av dets sterkeste sider. Med hjelp av bare en enkel kalkulator kan man beregne sin rating innen ett poengs feilmargin. Dette støtter opp under oppfatningen av at systemet er godt.
Implementasjon av Elos formel
USCF implementerte Elos forslag i 1960, og systemet ble raskt anerkjent som både bedre og mer presist enn Harkness' system. Elos system ble også tatt i bruk av FIDE i 1970. Elo beskrev sitt arbeid i mer detalj i boka The Rating of Chessplayers, Past and Present, publisert i 1978. Ivar M. Dahl skrev en kort presentasjon av Elos ideer i Norsk Tidsskrift for Sjakk nr 1, 1970, og på styremøtet i NSF 2. januar 1971 nedsatte forbundet sin første Elo-komité. Den første norske ratinglisten ble offentliggjort i Norsk Tidsskrift for Sjakk nr. 1/2-1972, og omfattet 37 spillere – alle med rating på minst 2000.
Senere statistiske tester har vist at sjakkprestasjonen nesten helt sikkert ikke er normalfordelt. Svakere spillere har signifikant større vinnersjanser enn det Elos modell anslår. Derfor har både USCF og FIDE gått over til formler basert på en logistisk fordeling. Dog, i anerkjennelse av Elos bidrag til ratingsystemene slik vi kjenner dem i dag, sier begge organisasjonene at de bruker «Elo-systemet».
Forskjellige ratingsystem
Frasen «Elo-rating» er ofte brukt om en spillers sjakkrating gitt av FIDE. Dessverre er denne bruken forvirrende og ofte misvisende, fordi Elos generelle idéer har blitt tatt i bruk av mange forskjellige organisasjoner, inkludert USCD, FIDE, NSF, NFSF, internettsjakklubben ICC, Yahoo! Games, og det nå oppløste Professional Chess Association (PCA), for å nevne noen. Hver organisasjon har en unik implementering, og ingen av dem følger eksakt Elos opprinnelige forslag. Det ville vært mer presist å kalle alle de ovennevnte ratingene for varianter av Elo-rating, uten å framheve én enkelt av dem som «selve» Elo-ratingen.
I stedet for å si Elo-rating, kan man referere til organisasjonen som gir ratingen, for eksempel «Per juli 2008 har Magnus Carlsen en FIDE-rating på 2775 og en NSF-rating på 2792.» Det bør bemerkes at selv om alle er Elo-ratinger, er disse ikke direkte sammenlignbare. For eksempel vil en spiller med NSF-rating på 1800 ha en FIDE-rating på rundt 2000 og en ICC-rating i området fra 2000 til 2300.
FIDE-rating
For toppspillere vil den viktigste ratingen være deres FIDE-rating. FIDE publiserte tidligere offisielle ratinglister 4 ganger i året, men fra og med september 2009 ble de utgitt 6 ganger i året, og fra juli 2012 har de blitt publisert månedlig.
Følgende analyse av januar-listene til FIDE fra 2006 gir et grovt inntrykk av hva en gitt FIDE-rating vil si:
Den høyeste FIDE-ratingen noensinne oppnådd er 2882, og ble oppnådd av Magnus Carlsen 1. mai 2014.
I hele FIDEs historie har kun 48 spillere (per oktober 2007), ofte referert til som superstormestere, hatt en topprating over 2700, og kun 6 spillere (Garri Kasparov, Vladimir Kramnik, Veselin Topalov, Viswanathan Anand, Levon Aronjan og Magnus Carlsen) har noen gang passert 2800.
Prestasjonsrating
En «prestasjonsrating» er en hypotetisk rating som ville vært resultatet av kun en enkelt begivenhet. En prestasjonsrating, ofte bare referert til som en spillers «prestasjon», for en begivenhet er beregnet ved å ta (1) ratingen til alle spillerne man har beseiret og legge til 400, (2) ratingen til alle spillerne man har tapt mot og trekke fra 400, (3) ratingen til alle spillerne man har spilt remis mot, og (4) summere sammen alle disse tallene og dele på antall spilte partier.
Turneringskategorier
FIDE klassifiserer sine turneringer i kategorier avhengig av gjennomsnittsratingen til de deltagende spillerne. Hver kategori dekker 25 ratingpoeng. Kategori 1 er en turnering med en gjennomsnittsrating mellom 2251 og 2275, kategori 2 er mellom 2276 og 2300, og så videre. Den høyeste ratede turneringen til dags dato var Grand Slam Chess Final Masters i Bilbao i september 2008. En kategori 22 turnering med en gjennomsnittsrating på 2775,63. De øverste kategoriene er:
Liverating
FIDE oppdaterer sine ratinglister hver måned, og det er disse tallene som gir grunnlag for beregninger. Siden turneringsresultater blant verdenseliten publiseres åpent, er det fritt frem for andre å beregne uoffisielle liveratinger for spillerne etter hvert avsluttede parti. Disse er basert på siste offisielle listen publisert av FIDE, slik at en spillers liverating korresponderer med FIDEs utregninger dersom de skulle offentliggjort nye lister den dagen. Slike lister ble en gang vedlikeholdt av Hans Arild Runde, idag er 2700chess en av sidene som tilbyr dette.
Selv om liveratingen er uoffisiell har interessen rundt disse økt enormt. Noe av grunnen til dette er at flere store sjakknettsteder refererer til denne listen. I august og september 2008 var det hele 5 forskjellige spillere som var på førsteplass på denne listen.
De uoffisielle liveratingene blir publisert på https://web.archive.org/web/20080603001814/http://chess.liverating.org/. Kun spillere over 2700 er listet opp.
Norsk rating
Norges sjakkforbund publiserte sin første ratingliste 1. juli 1972. Nå publiseres ratinglister fire ganger i året, og det har de siste årene vært ca. 2000 spillere på listen. Ratingen avgjør klassetilhørigheten, noe som bestemmer hvilke premier en spiller kan vinne, og i hvilken gruppe spilleren kan spille i landsturneringen.
For de sterkeste norske spillerne er gjerne NSF-ratingen sammenlignbar med den internasjonale FIDE-ratingen, men blant amatører er det ofte et stort sprik mellom disse, i mange tilfeller er FIDE-ratingen flere hundre poeng høyere. Etter hvert som flere spillere får FIDE-rating er det sannsynlig at NSF-ratingen vil bli avviklet slik at kun FIDE-ratingen blir brukt.
Rating på sjakkmotorer
Siden 2005-2006 har menneske mot sjakkmotor demonstrert at sjakkmotorer er sterkere enn de sterkeste menneskelige spillerne. Imidlertid er ratingen til sjakkmotorer vanskelige å kvantifisere. Det har vært alt for få turneringspartier mot sjakkmotorer til å gi dem en presis rating. I tillegg vil ratingen til en sjakkmotor være svært avhengig av styrken til datamaskinen motoren kjører på.
Matematiske detaljer
Prestasjoner kan ikke bli målt absolutt, den kan kun bli anslått fra seire og tap. Rating har derfor kun mening relativt til andre ratinger. Derfor kan både gjennomsnitt og spredningen av ratingen bli vilkårlig valgt. Elo foreslo å skalere ratingen slik at en forskjell på 200 ratingpoeng ville bety at den sterkere spilleren ville ha en forventet score på omtrent 0,75.
En spillers forventede score er dens sannsynlighet for å vinne pluss halve sannsynligheten for å spille remis. Med andre ord, en forventet score på 0,75 kunne representere 75 % sannsynlighet for å vinne, 0 % for å spille remis, og 25 % for å tape. På en annen ytterkant kan det representere 50 % sannsynlighet for å vinne, 50 % for å spille remis, og 0% for å tape. Sannsynligheten for å spille remis, i motsetning til å få et avgjort resultat, er ikke spesifisert i Elo-systemet. I stedet teller remis som en halv seier og et halvt tap.
På samme måte for spiller Bs
Merk at. I praksis, siden den virkelige styrken til hver spiller er ukjent, blir den forventede scoren beregnet ved å bruke spillerens aktuelle rating.
Når en spillers score i en turnering overgår den forventede, tolker Elo-systemet dette som en indikasjon for at spillerens rating er for lav, og må justeres oppover. På samme måte, dersom en spillers turneringsscore ligger under den forventede score må denne spillerens rating justeres nedover. Elos opprinnelige forslag, hvilket fortsatt er i utstrakt bruk, var en enklere lineær justering, proporsjonal med hvor mye spilleren spilte bedre eller dårligere enn forventet. Den maksimale justeringen per parti (ofte kalt K-verdien) ble satt til K=16 for mestere og K=32 for svakere spillere.
Anta at spiller As forventede score er E_A poeng, men at spilleren kun fikk S_A poeng. Formelen for å oppdatere spillerens rating er
Denne oppdatering kan bli gjort etter hvert spill eller etter hver turnering, eller etter en annen passende ratingperiode. Et eksempel for å klargjøre dette. Anta at spiller A har 1613 i rating og spiller i en turnering med fem runder. Han taper mot en spiller ratet 1609, spiller remis mot en spiller ratet 1477, slår en spiller ratet 1388, slår en spiller ratet 1586, og taper mot en spiller ratet 1720. Spillerens faktiske score ble 0 + 0,5 + 1 + 1 + 0 = 2,5. Spillerens forventede score, beregnet etter formelen gitt over, var 0,506 + 0,686 + 0,785 + 0,539 + 0,351 = 2,867. Derfor blir hans nye rating 1613 + 32·(2,5 - 2,867) = 1601.
Merk at selv om to seire, to tap og en remis virker som en par score, var dette verre enn forventet for spiller A fordi motstanderne var gjennomsnittlig lavere ratet. Derfor blir spilleren litt straffet. Dersom spilleren hadde spilt to seire, ett tap, og to remis, altså en total score på 3 poeng og litt over par, ville dette resultert i en lett belønning, og spillerens nye rating ville blitt 1613 + 32·(3 − 2.867) = 1617.
Denne oppdateringsprosedyren er kjernen i ratingene brukt av de forskjellige sjakkorganisasjoner eller forbund. Imidlertid har hver organisasjon forskjellige måter å håndtere ratingens iboende usikkerhet, spesielt ratingen for nykommere, og håndteringen av inflasjon/deflasjon. Nye spillere blir tildelt foreløpige ratinger som blir justert mer drastisk enn etablerte ratinger. Forskjellige metoder (ingen fullstendig suksessfulle) har blitt introdusert for å injisere poeng inn i ratingsystemet slik at ratingen fra forskjellige æraer er omtrent sammenlignbare.
Matematiske problemer
Det er hovedsakelig tre matematiske bekymringer relatert til professor Elos opprinnelige arbeid, nemlig den korrekte kurven, den korrekte K-faktoren, og perioden med provisoriske, grove beregninger for nye spillere.
Den mest nøyaktige fordelingsmodellen
Den første matematiske bekymringen tatt opp av FIDE var bruken av normalfordelingen. Det ble oppdaget at denne ikke representerte de virkelige resultatene som ble oppnådd av spillerne, spesielt de lavere ratede. I stedet byttet de til en logistisk fordelingsmodell, hvilket tilsynelatende passet bedre til de faktiske resultatene.
Den mest nøyaktige K-faktoren
Den andre store bekymringen er bruken den korrekte K-faktoren. Sjakkstatistikeren Jeff Sonas anser at den opprinnelige verdien K = 10 (for spillere ratet over 2400) er unøyaktig i Elos verk. Dersom K-faktoren er satt for høyt vil det bli for stor sensitivitet i systemet med tanke på den store utvekslingen av poeng. En for lav K-verdi vil medføre at sensitiviteten blir minimal og vil føre til at det blir for vanskelige å oppnå nok poeng til å vinne ratingpoeng.
Elos opprinnelige estimat av K-faktoren var basert uten fordelen av enorme databaser og statistiske bevis. Sonas indikerte at en K-faktor på 24 (for spillere over 2400) ville være mer nøyaktig både som et verktøy til å anslå fremtidig prestasjon, og også mer sensitiv til nåværende prestasjon og form.
Enkelte sjakksider på internett unngår en tredelt K-faktor basert på rating. For eksempel virker det som ICC bruker en global K = 32 med unntak av spill mot spillere med provisorisk rating. USCF (som bruker en logistisk fordeling i stedet for en normalfordelig) har delt K-faktoren i tre ratingområder.
FIDE bruker følgende oppdeling
I «over brettet»-sjakk er oppdelingen av K-faktoren viktig for å forsikre en minimal inflasjon i toppsjiktet av ratingskalaen. Dette burde i teorien gjelde like mye på en online sjakkserver. I teorien vil denne oppdelingen av K-faktoren gjøre det vanskeligere for spillere å oppnå de virkelig ratinghøydene dersom K-faktoren blir redusert fra 32 til 16 når de når en rating på 2400. Til tross for dette indikerer ICCs hjelp om sin K-faktor at det kan være spillernes mulighet til å velge motstandere som muliggjør 2800+ spillere å fortsette å klatre med relativ letthet. Dette kan virke sannsynlig. Dersom man analyserer motstanderhistorikken til en stormester på ICC vil man finne mange motstandere som alle er 3100+. I «over brettet»-sjakk vil dette kun forekomme i kategori 18+ -turneringer, der stormesteren vil finne en stødig strøm av motstandere på 2700+. Dersom spilleren deltok i en vanlig Monradturnering i kategori 10 vil spilleren mest sannsynlig spille mot mange motstandere under 2500. Ett enkelt tap eller en remis kan føre til store ratingtap.
Selv om K-faktoren er 16 og spilleren har slått en 3100+ -spiller flere ganger på rad vil ratingen stige signifikant over en kort periode grunnet hastigheten i lynpartier, hvilket gir spilleren muligheten til å spille svært mange partier på svært kort tid. Det kan diskuteres for at K-faktoren kun kan senke farten på ratingstigningen per parti. Beviset gitt i ICCs artikkel på K-faktoren omhandler autoparingssystemet, der maksimalratingen oppnådd ser ut til å stagnere på 1500. Det kan derfor synes at tilfeldig paring, i motsetning til selektiv paring, er nøkkelen i kampen mot inflasjon i toppskiktet av ratingspekteret, og i mye mindre grad, en lavere K-faktor for spillere over 2400.
Aktivitet versus beskyttelse av egen rating
Generelt har Elo-systemet økt konkurransemiljøet i sjakk, og inspirert spillere til å studere spillet dypere for å forbedre eget spill. I enkelte tilfeller kan sjakkrating allikevel virke som en demper på sjakkaktiviteten til spillere som ønsker å «beskytte» ratingen sin.
Eksempel:
I disse eksemplene kan «ratingagendaen» komme i konflikt med fremmingen av sjakkaktivitet og ratede partier.
Denne kampen mellom spilleaktivitet og ratinghensyn kan også sees på mange online servere som har implementert Elo-systemet. For eksempel vil høyt ratede spillere være mye mer selektive i valg av motstander og vil sitte å vente på en «overratet» motstander som de tror de kan slå. Høyt ratede spillere vil også være svært forsiktige med å spille mot svært mye lavere ratet motstand av ratinghensyn. Dersom man skulle tape vil dette straffe ratingen betydelig. Dette er eksempler på hvordan Elo-rating kan motvirke høy aktivitet.
Angående bevaring av høye Elo-ratinger versus oppfordring til høy spillaktivitet har den britiske stormesteren John Nunn kommet med et interessant forslag til en verdensmesterskapsmodell basert på kvalifisering ved Elo-rating. Nunn påpeker i avsnittet «Utvelgelse av spillere» at deltagerne ikke bare skal vurderes fra Elo-rating, men også fra spillaktivitet (antall spilte partier). Nunn skiller klart «aktivitetsbonusen» fra Elo-ratingen og mener at den kun skal brukes for å skille to like spillere.
Når Elo-systemet brukes på «avslappede» online sjakkservere er det minst to store praktiske problemer som må takles. Dette er misbruk av sjakkmotorer og selektiv paring.
Sjakkmotorer
Det første og største problemet er spillere som tar i bruk sjakkmotorer for å øke ratingen sin. Dette er spesielt et problem i korrespondansesjakk-servere og -organisasjoner, der bruken av et bredt spekter av motorer i samme parti er fullt mulig. Dette gjør det nytteløst å prøve å bevise at noen har jukset. Lyn-servere slik som FICS eller ICC forsøker å minimere bruken av motorer ved å klart si ifra om forbudet mot bruken av sjakkmotorer når man logger på deres servere.
Selektiv paring
Et mer subtilt problem er relatert til paring. Når spillere kan velge sine egne motstandere, kan de velge motstandere med minimal risiko for å tape og maksimal gevinst for vinne. En slik luksus ved å kunne håndplukke sine motstandere er ikke tilstede «over brettet» i Elo-kalkulasjoner kan være en del av forklaringen på at Elo-ratinger på ICC er høyt over 2800.
Spesielle eksempler på spillere ratet 2800+ som velger motstandere med minimal risiko og maksimal ratinggevinst inkluderer: Valg av sjakkmotorer spilleren vet den kan slå med en viss strategi, valg av motstandere spilleren tror er overratet, eller å unngå å spille sterke underratede motstandere som kan holde sjakktitler som IM eller GM. I kategorien av overratede motstandere finnes nye spillere med færre enn 50 partier som har fått en svært høy provisorisk rating. ICC kompenserer for dette ved å gi en lavere K-faktor til etablerte spillere dersom de vinner mot nye spillere. Denne K-faktoren er en funksjon av antall ratede partier spilt av den nye spilleren.
På grunn av dette må Elo-rating på online sjakkservere taes med en klype salt. Faktisk kan også denne muligheten til å velge sine motstandere ha stor underholdningsverdi for tilskuere. For eksempel kan man observere en svært sterk GM ratet 3100+ utfordre en annen sterk GM ratet 3100+. Slike motstandere, som de høyest ratede spillerne på online sjakkservere velger å spille mot for å opprettholde sin rating, vil ofte være mye sterkere motstandere enn dersom de spilte i en åpen turnering med «Sveitsisk»-paring. I tillegg forsikrer det at spillhistorikken til dem med svært høy rating inneholder motstandere med rating på eget nivå.
På dette grunnlag tilbyr Elo-ratinger fortsatt en nyttig mekanisme for å tildele rating basert på motstanderens rating. Imidlertid må dens samlede troverdighet sees i kontekst av de to største problemene beskrevet over; misbruk av sjakkmotorer og selektiv paring.
ICC har nylig introdusert en egen rating for «auto-paring» som er basert på tilfeldig paring av motstandere, men der hver seier på rad forsikrer en statistisk hardere motstander som også har vunnet x parti på rad. Med potensielt hundrevis av spillere involvert tilbyr dette utfordringer i en stor «Sveitser»-turnering der rundevinnerne møter andre rundevinnere. Denne paringsmåten maksimerer ratingrisikoen for høyt ratede deltagere som kan møte sterk motstand i lavt ratede spillere. Dette er en separert rating fra den vanlige på ICC, og faller i samme kategori som «1-minuttere» og «5-minuttere». I disse tilfellene er det ekstremt sjeldent at spillere når en maks rating på over 2500.
Inflasjon og deflasjon
Det primære målet til Elo-ratinger er å presist anslå resultatet i parti mellom samtidige spillere, og FIDE-ratinger utfører denne oppgaven relativt godt. Et sekundært, og mer ambisiøst, mål er å sammenligne spillere fra forskjellige æraer. Det ville vært praktisk at en FIDE-rating på 2500 betydde det samme i 2008 som i 1978. Dersom ratingsystemet er blitt utsatt for inflasjon, vil en moderne rating på 2500 være verdt mindre enn en historisk rating på 2500. Det motsatte vil gjelde dersom ratingsystemet er blitt utsatt for deflasjon. Blant dem som mener rating fra forskjellige æraer skal bety det samme er det uenighet om hvorvidt en gitt rating skal representere et gitt absolutt ferdighetsnivå eller et gitt relativt ferdighetsnivå.
Tilhengerne av absolutt ferdighet, deriblant FIDE, foretrekker at moderne ratingtall gjennomsnittlig ligger høyere enn historiske ratingtall, dersom moderne stormestere faktisk spiller bedre sjakk. Med dette tankesettet vil et perfekt ratingsystem tilsi at en moderne spiller med 2500 og en historisk spiller med 2500 ha like store sjanser til å vinne, dersom det var mulig å gjennomføre en slik kamp. Sterke sjakkmotorers inntog i sjakkverden har tillatt en noe objektiv vurdering av det absolutte ferdighetsnivået til en historisk spiller ved å se på arkiverte partier.
Tilhengerne av relativ ferdighet vil foretrekke at medianratingen, eller en annen sammenligningsrating, fra alle æraer forblir den samme. Med dette tankesettet vil et perfekt ratingsystem tilsi at en moderne spiller blant de 20% beste i verden ha samme rating som en historisk spiller blant de 20% beste. Ratingen bør indikere omtrent hvor en spiller står i sjakkhierarkiet i sin egen æra.
Den gjennomsnittlige FIDE-ratingen til toppspillere har stødig klatret de siste tyve årene. Dette er et eksempel på inflasjon, hvilket er uønsket fra perspektivet til en tilhenger av et relativt ferdighetsnivå. Imidlertid er det plausibelt at FIDE-rating ikke har blitt utsatt for inflasjon fra perspektivet til en tilhenger av et absolutt ferdighetsnivå. Moderne spillere kan tenkes å være bedre enn sine forgjengere grunnet mye større kunnskap om åpningsteori og computer-assistert taktisk trening.
Både tilhengere av absolutt og relativt ferdighetsnivå er enige om at ratingnedgang er uønsket, eller at alt for rask oppgang enn det som kan tilskrives en generell økning i ferdighetsnivå. Begge gruppene ville beskrevet det første som deflasjon og det siste som inflasjon. Ikke bare gjør rask inflasjon og deflasjon det umulig å sammenligne forskjellige æraer, men kan også introdusere unøyaktigheter mellom aktive og mindre aktive samtidige spillere.
Den mest logiske løsningen for å forhindre inflasjon/deflasjon er å la hvert parti ende i en jevn transaksjon av ratingpoeng. Dersom vinneren får N ratingpoeng, mister taperen N ratingpoeng. Meningen med dette er å holde gjennomsnittsratingen konstant ved å forhindre poeng i å komme inn i eller forlate systemet. Dessverre fører denne typen løsning ofte til ratingdeflasjon. USCF ble tidlig rammet av dette før de byttet til Elo-systemet.
NSF er også kjent med problemet, spillere forlater som regel systemet med flere poeng enn det de kom inn med. Dermed synker det gjennomsnittlige ratingtallet over tid. Blant tiltakene til NSF som motvirker dette er en høyere k-faktor for juniorspillere, samt at fremgangen deres kan dobles dersom de presterer vesentlig bedre enn ventet.
Praktiske hensyn
På grunn av den signifikante endringen i timingen av når inflasjon og deflasjon oppstår, og for å nedkjempe deflasjon, har de fleste implementasjonene av Elo-rating en mekanisme for innsprøyting av poeng til systemet for å opprettholde relativ rating over tid. FIDE har to inflasjonsmekanismer. Den første, prestasjoner under et visst nivå blir ikke tatt hensyn til slik at en spiller med et virkelig ferdighetsnivå under dette nivået er enten ikke ratet eller er overratet, aldri korrekt ratet. Den andre, etablerte og høyt ratede spillere har en lavere K-faktor. Det finnes ingen teoretisk grunn til at disse mekanismene tilbyr en passende balanse til et ellers deflasjonspreget opplegg. Overkorreksjon kan resultere i en netto inflasjon forbi sjakkmiljøets økning i absolutt ferdighet. På den andre siden finnes det ingen åpenbart bedre alternativer. Spesielt online sjakkservere har lidd minst like mange inflasjons- og deflasjonsproblemer som FIDE, til tross for alternative stabiliseringsmekanismer.
Elo-rating i sjakk
Det utgis kvartalsvis oppdaterte ratinglister fra sjakkforbundet i Norge. I Norge er det NSF som gir ut Elo-ratinglistene. Per januar 2012 ser listen slik ut:
Internasjonalt er det FIDE som gir ut og oppdaterer ratinglistene. Disse kommer seks ganger i året og per januar 2012 ser de 10 øverste plassene slik ut:
Elo-rating i andre spill
Nasjonale Scrabbleorganisasjoner beregner normaldistribuerte Elo-ratinger, med unntak av Storbritannia hvor et annet system blir brukt. Det nordamerikanske Scrabble-forbundet hadde den største populasjonen i tidlig 2006 med over 11000 ratede medlemmer. Scrabulous bruker også ELO-systemet.
Den populære backgammonserveren First Internet Backgammon Server beregner ratinger basert på et modifisert Elo-system. Nye spillere starter med 1500, og de beste spillerne og motorene kan oppnå ratinger på 2000+. Den samme formelen har blitt tatt opp av flere backgammonservere som Play65, DailyGammon, GoldToken og VogClub (Vinco Online Games). Vog setter nye spilleres rating til 1600.
I andre sporter bruker enkelte individ rankingsystem basert på Elos algoritme. Disse er som oftest uoffisielle og ikke godkjent av den gjeldende sportens hovedorgan. «World Football Elo Ratings» rangerer nasjonale herrefotballag. Jeff Sagarin publiserer lagratinger for amerikansk college fotball og basketball, med «sjakk-Elo» som ett av de to ratingsystemene han presenterer. I 2006 ble Elo-rating tilpasset for lag i «Major League Baseball» av Nate Silver hos Baseball Prospectus. Baseball Prospectus bruker, basert på denne tilpasningen, Elo-baserte Monte Carlo-simuleringer for å angi odds for hvilke lag som når finalen. Ett av de få hovedorganene til en sport som bruker Elo-systemet er FIFAs rankingliste for verdens kvinnelige fotballag. FIFA bruker en forenklet versjon av Elo-algoritmen, og bruker dette som sitt offisielle ratingsystem for nasjonale lag i kvinnefotball.
I strategispillet Tantrix vil en Elo-rating gitt i en turnering endre den totale ratingen, ifølge forholdet mellom spill spilt i turneringen og det totale antallet spilte spill. For hvert år som går fjernes vektingen til den forsvinner fullstendig og blir tatt over av den nye ratingen. I strategispillet Arimaa brukes en type Elo-rating. I dette ratingsystem benyttes det i tillegg en ekstra parameter kalt «rating-usikkerhet», hvilket dobler K-faktoren.
Diverse online rollespill (MMORPGs) bruker Elo-ratinger for spiller-mot-spiller rating. I Guild Wars brukes Elo-rating for å bestemme «guild rating» tapt og vunnet gjennom kamper mellom to «guilds». K-verdien er 5 per 2007. Vendetta Online bruker Elo-rating for å rate slåssegenskapene til spillere når to spillere har avtalt en duell. World of Warcraft bruker Elo-ratingsystemet når det setter sammen lag og sammenligner «Arena»-spillere.
<!--Jeg har problemer med dette avsnittet her... Hjelp er mer enn velkomment!
Trading-card game manufacturers often use Elo ratings for their organized play efforts. The DCI (formerly Duelists' Convocation International) uses Elo ratings for tournaments of Magic: The Gathering and other games of Wizards of the Coast. Pokémon USA uses the Elo system to rank its TCG organised play competitors. Prizes for the top players in various regions include holidays and world championships invites. Similarly, Decipher, Inc. used the Elo system for its ranked games such as Star Trek Customizable Card Game and Star Wars Customizable Card Game.
FoosballRankings.com has applied the Elo Rating System to the game of foosball by offering a free Elo ranking tool that can be used in Foosball tournaments and leagues. The ranking tool can even be modified by the players so that they have more control over the math behind it.
WeeWar uses a modified Elo Rating System to rank the players of its online turn based strategy game. The only difference is that rankings are unaffected by a draw.
Chuma Anene
Chuma Emeka Uche Anene (født 14. mai 1993) er en norsk fotballspiller som spiller for den kypriotiske klubben Omonia Aradippou.
Klubb
Anene kom fra guttefotball i Holmlia Sportsklubb til junior- og 2. divisjonsfotball med Vålerenga Fotball i 2009-sesongen, og begynte samtidig på Wang Toppidrettsgymnas.
Elo-rating
Elo-rating i andre spill
Golden Tee Golf uses an ELO rating system. Generally, any rating of 3000 or higher, the player is considered one of the elite of the game. This player usually places top 3 in tournaments on a regular basis A rating of 2900-2999, this player will generally score in the top 5 with top 3 finishes about 60% of the time. A rating between 2750-2900, this player will score top 10 on a regular basis with a top 5 finish 40-50% of the time and a top 3 finish 20% of the time. A rating of 2750 and below, the player will generally finish in the top 20 on a regular basis, the top 10 on a 40%-50% basis, the top 5 on a 15% basis and will finish in the top 3 on a 5% basis. --> Under følger en liste over noen kjente spill som bruker en form for Elo-system:
Chuma Anene
Klubb
20. august 2011, fikk Anene sin debut for Vålerengas A-lag, borte mot Sarpsborg 08 Fotballforening.
Landslag
G16-landslagstrener Knut Torbjørn Eggen tok Anene ut til troppen for Åpent Nordisk Mesterskap i juli/august 2009.
Billion Dollar Babies
Billion Dollar Babies er et album av det amerikanske hardrock-bandet Alice Cooper, utgitt i mars 1973. Det er vidt sett på som et av de beste Alice Cooper-albumene og viser gruppen på deres artistiske og kommersielle topp. Mange av sangene fra dette albumet er fast inventar i Alice Coopers liveshow fram til i dag, særlig «I Love the Dead» er ofte assosiert med Coopers falske henrettelse, mens «Elected» er ofte brukt som ekstranummer.
Billion Dollar Babies var også navnet på bandet stiftet av Michael Bruce, Mike Marconi, Dennis Dunaway, Bob Dolin og Neal Smith etter de skilte lag med Alice Cooper i 1974. Dette bandet var involvert i en rettssak over bruken av navnet. De ga bare ut et album; Battleaxe fra 1977, før de skilte lag.
Billion Dollar Babies nådde nummer 1 på Billboard 200. Fire singler ble gitt ut fra albumet: «Elected», som nådde nummer 26 på Billboard Hot 100, «Hello, Hooray», 35.-plass, «No More Mr. Nice Guy», 25.-plass, og «Billion Dollar Babies», 57.-plass.
Tittelsporet er en duett mellom Alice Cooper og Donovan.
«Hello, Hooray» er kreditert til Rolf Kempf, som egentlig er et alias brukt av produsent-låtskriver Kim Fowley, av årsaker som aldri er blitt forklart av Fowley eller bandet. Fowley kom til å skrive eller samskrive sanger for Alices soloalbum etter den originale Alice Cooper-gruppen ble splittet.
Francesco Gabriotti
Francesco Gabriotti (født 12. august 1914, død 1988) var en italiensk fotballspiller som deltok i de olympiske leker 1936 i Berlin.
Billion Dollar Babies
Megadeth covret sangen «No More Mr. Nice Guy» til filmen Shocker.
Tittelsporet var med i Xbox 360-versjonen av videospillet Guitar Hero II, feiltitulert i manualen som «Million Dollar Babies».
Den kvadrafoniske LP-en har unike mikser og versjoner av sangene, som ikke er tilgjengelig noen andre steder. Forskjellene er lengre sangfadinger og slutter, forskjellig sangtekst («Raped And Freezin'»: «Alone with a bloody nose» på siste vers, mot «Alone down in Mexico» på Stereo LP og CD versjoner, som et eksempel), og fades erstattet av overganger i følgende sanger: «Generation Landslide» og «Sick Things».
Deluxeversjon CD bonusspor
CD gjenutgivelsen fra 2001 inneholder en bonus-CD med følgende spor:
Singler
Billboard (North America)
Dorothea av Danmark (hertuginne av Preussen)
Dorothea (født 1504 på Gottorp, død 1547 i Königsberg) var datter av kong Frederik I og hans første kone Anna av Brandenburg.
Etter farens tronbestigelse var det tale om ekteskap for Dorothea med den engelske tronpretendent hertug Richard av Suffolk, støttet av kong Frans I av Frankrike. Planen ble imidlertid oppgitt, og siden meldte hertug Albrecht av Preussen, tidligere stormester for Den tyske orden seg som frier. I 1526 ble ekteskapskontrakten beseglet, og Dorothea fikk en medgift på 20000 gylden, hvorav kun halvdelen ble utbetalt. 22. juni samme år seilte Dorothea med et tallrikt følge til Königsberg.
Hun opprettholdt en god kontakt med familien i Danmark, og især etter Christian IIIs tronbestigelse foregikk det en stor og personlig brevveksling mellom de to hoff. Dorothea og hennes mann viste seg som ivrige rådgivere for kong Christian, og i 1537 overvar de kroningen av ham. Dorotheas yngre halvbror hertug Hans ble i årene 1536-42 oppdratt hos hertugparet i Königsberg. 11. april 1547 døde Dorothea i samme by, hvor det ble oppsatt et praktfullt monument over henne og hennes mann, som døde først 20 år senere.
Fylkesvei 5682
Fylkesvei 5682 går mellom Sunde og Masdal i Sunnfjord kommune. Veien er 7,0 km lang.
Rathmannsdorf
Rathmannsdorf er en kommune i Landkreis Sächsische Schweiz-Osterzgebirge i Direktionsbezirk Dresden i Fristaten Sachsen i nærheten av byene Hohnstein og Pirna. Fra kurbyen Bad Schandau ligger kommunen omkring 2 km langs elven Elben i naturområdet Elbsandsteingebirge, og grenser til nasjonalparken Sächsische Schweiz. Sammen med de tre andre kommunene Bad Schandau, Porschdorf og Reinhardtsdorf-Schöna danner Rathmannsdorf forvaltningsfellesskapet Bad Schandau. Rathmannsdorf har 1 030 innbyggere (31. desember 2009).
Rathmannsdorf var en kommune i Kreis Pirna fra 1952 til 1990, og i Landkreis Pirna fra 1990 til 1994. Fra 1. august 1994 frem til 1. august 2008 var den en del av i Landkreis Sächsische Schweiz, og siden 1. august 2008 har den vært en del av Landkreis Sächsische Schweiz-Osterzgebirge.
Franz Fuchsberger
Franz Fuchsberger (født 28. september 1910, død 1992) var en østerriksk fotballspiller som deltok i de olympiske leker 1936 i Berlin.
Fuchsberger vant en olympisk sølvmedalje i fotball under OL 1936 i Berlin. Han var med på det østerrikske laget som kom på andreplass i fotballturneringen bak Italia. Østerrike vant kvartfinalen over Peru med 4-2 og i semifinalen beseiret de Polen med 3-1. I finalen, som ble spilt 15. august 1936 med 85 000 tilskuere, møtte de Italia, Østerrike tapte finalen med 1-2. Fuchsberger spilte alle fire kampene i OL-turneringen.
Totoral del Sauce
Totoral del Sauce er en by i kommunen Pando i Canelones-departementet i det sørlige Uruguay. Byen har 746 innbyggere.
Befolkning
Totoral del Sauce har 746 innbyggere (beregning 2011).
Transport
Ruta 7 forbinder Totoral del Sauce (km. 34.500-37) med Migues, Casupá og Melo.
Elizabeth I av England
Elizabeth I av England (1533–1603) var regjerende dronning av England fra 1558 til sin død i 1603. Hun var datter av Henrik VIII og hans andre hustru, Anne Boleyn, og ble den femte og siste monarken fra huset Tudor. Hun hadde tilnavn som The Virgin Queen/Maiden Queen («jomfrudronningen»), Gloriana og Good Queen Bess.
Etter at Henrik VIII fikk annullert ekteskapet med Anne Boleyn, ble Elizabeth og halvsøsteren Maria erklært å være født utenfor ekteskap, og fjernet fra arverekkefølgen. Deres yngre halvbror Edvard VI av England etterfulgte Henrik VIII på tronen. Da den femten år gamle Edvard døde i 1553 ble Maria hans etterfølger. I Marias regjeringstid ble Elisabeth først satt i Tower of London og deretter i husarrest, fordi Maria mistenkte henne for delaktighet i et protestantisk opprør.
Maria døde allerede i 1558, og Elizabeth kunne innta tronen, fast bestemt på å lytte til gode råd under utøvelsen av sin dronninggjerning. Hun lente seg tungt på en gruppe betrodde rådgivere ledet av William Cecil, 1. baron Burghley. En av hennes første handlinger som dronning var å støtte etableringen av en engelsk protestantisk kirke, som hun selv ble øverste leder av; hennes tittel som kirkeleder var «Supreme Governor». Denne religionspolitikken håndhevet hun fast under hele regimet, og den ble senere videreført til dagens Den engelske kirke. Det ble forventet at Elizabeth giftet seg og fikk barn for å sikre Tudor-dynastiets framtid, men tross flere beilere forble hun ugift. Etterhvert som hun ble eldre, vokste det fram en jomfrukult rundt henne som gav seg utslag i portretter, festspill og litteratur.
Elizabeth Is regjeringstid er kjent som den elisabethanske epoken, og var for det engelske folket allerede tyve år etter hennes død blitt selve innbegrepet på en gullalder. I hennes tid blomstret det engelske renessansedramaet, preget av dramatikere som William Shakespeare og Christopher Marlowe, og England begynte å gjøre seg gjeldende på verdenshavene takket være dyktige sjøfarere og eventyrere som sir Francis Drake.
Elizabeth videreførte den såkalte Tudorplanen, en økonomisk politikk etablert av Henrik VII i 1485, som gikk ut på å industrialisere England og stenge ute konkurrerende kontinental tekstilindustri, en tydelig merkantilistisk politikk. Under Elizabeth ble eksporttollen på utførsel av råull fra England avløst av fullt eksportforbud, og kampen mot import av billig spansk råull utviklet seg etterhvert til en regelrett handelskrig, og England var i konflikt med Spania nesten hele Elizabeths regjeringsperiode. Politikken under Elizabeth videreførte lenge den sterke økonomiske veksten som kjennetegnes av Tudor-perioden, og dette ble videre utnyttet i byggingen av en sterkere marineflåte og en mer ekspansiv handelspolitikk. Slutten av Elizabeths regime var skjemmet av en rekke økonomiske og militære problemer, og populariteten hennes sank som følge av dette.
Oppvekst
Elizabeth ble født den 7. september 1533 mellom klokken 3 og 4 om ettermiddagen i slottet Greenwich Palace, nærmere bestemt et værelse som ble kalt Chamber of Virgins – Jomfrukammeret. Hun ble oppkalt etter begge sine bestemødre, Elizabeth av York og Elizabeth Howard. Hun var det andre av Henrik VIII av Englands barn som overlevde spedbarnsalderen; hennes mor var Henriks andre hustru, Anne Boleyn.
Anne hadde blitt kronet med Sankt Edvards kongekrone, som den eneste gemalinne i Englands historie, mens hun var gravid med Elizabeth. Historikeren Alice Hunt har antydet at dette skjedde på grunn av at Annes graviditet var synlig under kroningen og at man håpet hun bar på en mannlig arving. Imidlertid maktet dronning Anne heller ikke å framskaffe en mannlig arving, tross minst to spontanaborter, en i 1534 og en annen i begynnelsen av 1536. Den 2. mai 1536 ble hun arrestert og fengslet. Hun ble i all hast domfelt på oppdiktede anklager, blant annet for utroskap, hekseri og incest, og ble halshogd den 19. mai 1536.
Elizabeth var to år og åtte måneder gammel da moren ble henrettet. Elizabeth ble deretter erklært som illegitim (født utenfor ekteskap) og fratatt tittelen prinsesse. 11 dager etter at Anne Boleyn var død giftet Henrik seg med Jane Seymour, som døde kun tolv dager etter fødselen av deres sønn, prins Edvard. Elizabeth ble anbragt ved Edvards hoff, og ved hans dåp var det hun som bar dåpskledet.
Elizabeths første guvernante var lady Margaret Bryan, som skrev at hun var «så likefrem et barn og av natur så mild som noe barn jeg har kjent i mitt liv». Fire år gammel kom Elizabeth i Blanche Herbert, lady Troys omsorg; hun forble Elizabeths guvernante inntil 1545/1546. Catherine Champernowne ble Elizabeths tredje guvernante i 1537. Etter lady Troys død rykket Champernowne opp, og hun forble Elizabeths venn til sin død i 1565. Da ble hun etterfulgt av Blanche Parry som fikk tittelen Chief Gentlewoman of the Privy Chamber. Av Champernowne lærte Elizabeth fransk, flamsk, italiensk og spansk.
Da den lærde William Grindal fra Cambridge-universitetet overtok ansvaret for Elizabeths undervisning i 1544 kunne den tiårige Elizabeth alt skrive engelsk, latin, og italiensk. Under Grindal gjorde hun også store fremskritt i fransk og gresk. Etter at Grindal døde i 1548 fikk Elizabeth Roger Ascham som lærer. Han var en sympatisk lærer som mente at det skulle være morsomt å tilegne seg kunnskap. Da hennes formelle utdannelse ble avsluttet i 1550 var hun ifølge historikeren Loades en av de best utdannede kvinner i sin generasjon.
Thomas Seymour
Henrik VIII døde i 1547 da Elizabeth var 13 år gammel. Hennes yngre halvbror Edvard VI ble ny konge.
Katarina Parr, Henriks siste hustru og dronning, giftet seg snart på nytt med Thomas Seymour, 1. baron Seymour av Sudeley, som var onkel av Edvard VI og bror av riksforstanderen (Lord Protector) Edward Seymour, 1. hertug av Somerset. Paret tok med seg Elizabeth til sitt hus i Chelsea. Der opplevde Elizabeth en følelsesmessig krise som en del historikere har ment påvirket henne for resten av hennes liv. Seymour var snart 40 år, men hadde sjarm og «en sterk seksuell tiltrekningskraft». Han innledet et upassende forhold til den 14 år gamle Elizabeth, blant annet ved å komme inn i hennes soverom i bare nattskjorten, kile henne og daske henne på baken. Katarina Parr deltok også i denne spesielle leken, blant annet deltok hun ved to anledninger selv i kilingen, og en gang holdt hun ungpiken fast mens ektemannen klippet Elizabeths svarte kjole «i tusen biter.» Etter at Katarina Parr oppdaget Elizabeth og Seymour i en omfavnelse satte hun imidlertid foten ned.
Marias regime
Edvard VI døde, antagelig av tuberkulose, den 6. juli 1553, 15 år gammel. Hans testamente satte til side Forordningen om tronetterfølgelsen (Succession to the Crown Act) av 1543, ved at han ekskluderte både Maria og Elisabeth fra arverekkefølgen til tronen, og i stedet utropte lady Jane Grey, barnebarn av Henrik VIIIs søster Maria Tudor, hertuginne av Suffolk, til tronarving. Jane Grey ble imidlertid avsatt etter ni dager, og den 3. august 1553 red Maria inn i London for å bli kronet til ny dronning.
Maria, landets første dronningregent, ville knuse den protestantiske tro som Elizabeth var blitt opplært i, og hun beordret at alle skulle feire katolsk messe. Også Elisabeth var omfattet av dette pålegget, og utad måtte hun tilpasse seg den nye politiske virkeligheten. Marias innledende popularitet fordampet da det ble kjent at hun planla å gifte seg med prins Filip av Spania. Siden starten av 1500-tallet hadde England vært i økonomisk konflikt med Spania, ofte i allianse med Portugal. Misnøyen spredde seg hurtig, og mange begynte å se Elizabeth som en mulig utfordrer til Marias religionspolitikk. I januar og februar 1554 brøt det ut opprør i flere deler av England og Wales, under ledelse av Thomas Wyatt den yngre.
Etter at opprøret var slått ned ble Elizabeth avhørt, og den 18. mars ble hun fengslet i Tower of London, hvor lady Jane Grey hadde blitt henrettet den 12. februar. Elizabeth fastholdt heftig at hun var uskyldig. Selv om det er usannsynlig at hun hadde konspirert med opprørerne, er det kjent at en del av dem hadde henvendt seg til henne. Marias nærmeste fortrolige, keiser Karl Vs ambassadør Simon Renard, argumenterte for at Marias trone aldri ville være trygg så lenge Elizabeth levde; og kansleren Stephen Gardiner bestrebet seg på å få Elizabeth stilt for en domstol. Elizabeths tilhengere i regjeringen, blant dem William Paget, argumenterte for at det manglet håndfaste bevis for Elizabeths skyld, og overbeviste Maria om å spare søsterens liv. Isteden ble Elizabeth den 22. mai flyttet fra Tower of London til Woodstock, der hun tilbrakte mer enn ett år i husarrest.
Tiltredelse på tronen
Elizabeth ble dronning i en alder av 25 år. Den 15. januar 1559, ble Elizabeth kronet i Westminster Abbey og salvet av Owen Oglethorpe, den katolske biskopen av Carlisle. Hun ble deretter presentert for folket i en øredøvende støy av lirekasser, fløyter, trompeter, trommer og bjeller.
Religion
Et av Elizabeths mottoer var «video et taceo» (norsk: «jeg ser og tier»), og hun var en langt mer moderat hersker enn faren og de to halvsøsknene hadde vært. Til forskjell fra halvsøsteren med tilnavnet «Bloody Mary» forsøkte Elizabeth å unngå å sette i gang systematisk forfølgelse på religiøst grunnlag. Etter at paven hadde ekskommunisert henne i 1570 og løst alle katolske undersåtter fra sine troskapsbånd til henne, ble hun utsatt for flere komplott, men klarte å forpurre alle.
I religiøse anliggender var Elizabeth en utpreget pragmatiker. Spørsmålet om hennes egen rett til tronen var et eksempel på dette. Formelt var hun født utenfor ekteskap i henhold til både protestantiske og katolske lover, men det var i hennes øyne mindre alvorlig at den protestantiske, engelske kirken etter hennes fødsel hadde trukket tilbake hennes status som ektefødt datter av kongen, enn at den katolske kirke anså at hun aldri hadde vært ektefødt fordi hennes far ikke hadde vært fri til å inngå lovlig ekteskap med moren Anne Boleyn. Dette alene var nok til å feie enhver tvil til side om at Elizabeth ville omfavne protestantismen.
Elizabeth og hennes rådgivere fryktet et mulig katolsk korstog mot et kjettersk England. Hun søkte derfor å etablere en protestantisk kirkeorden som ikke ville vekke for stort anstøt i katolikkenes leir, samtidig som hun kom de engelske protestantene i møte. Hun ville derfor ikke tolerere de mer radikale puritanernes press for å få gjennomført mer omfattende reformer og endringer. Følgelig begynte det engelske parlamentet fra 1559 av å vedta lover som baserte seg på forgjengeren Edvard Is kirkeordning, der monarken var kirkens overhode, men flere katolske elementer ble beholdt, blant annet de geistliges pontifikalier (regler for liturgi og verdighetstegn for biskopene).
Polyamori
Polyamori (av gammelgresk πολύ poly-, «mange» og latin  amor, kjærlighet) eller flerforhold er betegnelsen for å ha eller ønske å ha flere enn én informert og samtykkende partner. Personer som betegner seg som polyamorøse søker forhold utenfor den monogame malen for kjærlighetsforhold.
Elizabeth I av England
Religion
Underhuset ga uforbeholden støtte til forslagene, men loven om monarkens overhøyhet møtte motstand i Overhuset, særlig fra biskopene. Elizabeth var i dette tilfelle heldig ved at mange av biskopembetene stod ubesatt på denne tiden, derunder det viktige Canterbury erkebispedømme. Dette gjorde det mulig for hennes støttespillere blant adelen å komme i stemmemessig overvekt mot biskopene og de konservative adelige. Uansett ble Elizabeth tvunget til akseptere tittelen Øverste leder av Englands kirke (Supreme Governor of the Church of England) framfor den tittelen som Henrik VIII hadde hatt som Øverste overhode (Supreme Head), en tittel mange mente var uakseptabelt for en kvinne å inneha. Den nye Forordningen om overhøyhet (Act of Supremacy) ble lov den 8. mai 1559. Alle offentlige myndigheter måtte nå sverge troskapsed til monarken som den øverste leder, eller risikere å bli fjernet fra sin stilling. Videre ble kjetterlovene opphevet, slik at man kunne unngå en gjentagelse av Marias forfølgelse av dissentere. Elizabeths søster hadde ikke uten grunn fått tilnavnet «Maria den blodige»; hun brente 280 protestanter på bålet for kjetteri, og da Elizabeth overtok var flertallet av befolkningen fortsatt katolikker, til tross for tredve år med religiøs strid. Å lese Bibelen på engelsk ble tillatt under Edvard VI, forbudt under Maria, og igjen tillatt under Elizabeth. Kun fire personer ble brent som kjettere under Elizabeths langvarige regime, og disse var alle protestantiske ekstremister, dog ble flere fra katolske deler av England henrettet for forredæri. Også en ny Forordning om (religiøs) ensretting (Act of Uniformity) ble vedtatt; den påla befolkningen kirkegang minst en gang i uken og fastsatte at det var obligatorisk å anvende en tilpasset versjon av Den allmenne bønneboken av 1552. De som ikke møtte i kirken ble avkrevet en mulkt, som nok kunne være vanskelig å betale for de fattigere lag av befolkningen, men straffene for å unnlate å etterkomme den nye loven var ikke ekstreme.