cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Konkret musikk
Konkret musikk er betegnelsen på musikalske komposisjoner med utgangspunkt i opptak av naturlige lyder som bearbeides elektronisk og settes inn i musikalske sammenhenger der lyden får en selvstendig verdi. I mer eller mindre bearbeidet form kan musikken vekke helt andre assosiasjoner enn lyden gjorde i utgangspunktet. Musique concrète ble lansert av Pierre Schaeffer i Paris i 1950-årene.
I musique concrète, som var lyttestyrt, ønsket man å eksperimentere med lydene og se hva man klarte å få til mens man lagde musikken. For musique concrète innebar dette en større grad av prøving og feiling, i motsetning til elektronische musik hvor man på forhånd visste hva man var ute etter og hadde en større grad av kontroll over musikken. I musique concrète lå fokuset på å manipulere allerede eksisterende lyd (naturlig eller akustisk lyd).
Både innen elektronische musik og musique concrète er den metriske takten vi kjenner fra tradisjonell musikk helt fraværende.
Gjesteopptreden II
«Gjesteopptreden II» er en sang med den norske humortrioen Prima Vera, opprinnelig utgitt 20. september 1977 på debutalbumet Prima Vera. Jonas Fjeld Band spilte inn kompet 19. august 1977. Vokal ble lagt på 20.-21. august 1977.
På dette sporet kaller trioen seg Harry Worrieds Quartet og de parodierer improvisert fri jazz med spredte innslag av applaus. Jahn Teigen improviserer scat-sang, mens Tom Mathisen fungerer som konferansierer til slutt på sporet.
«Gjesteopptreden II» ble også utgitt september 2000 på Rest of the best vol 2,5.
Ittre
Ittre er en kommune i den belgiske provinsen Vallonsk Brabant.
Assanisk
Assanisk (russisk: Ассанский язык) er et utdødd språk innenfor den jenisejiske språkfamilien som døde ut omkring 1800.
Språkforskere antar at assanisk og kottisk, skilte lag som to adskilte språk og utgikk fra et felles kottisk-assanisk urspråk omkring 1200. Assanisk var også nært beslektet med ketisk, som fortsatt blir talt lenger nord langs elven Jenisej.
Enkelte forskere har også fremmet hypotesen om at assanisk og kottisk var restene av et språk som en gang ble talt av en av stammene i føderasjonen som utgjorde Xiongnu nord for Kina.
Warcraft: Orcs & Humans
Warcraft: Orcs & Humans er et strategispill (sanntidsstrategispill) utviklet av selskapet Blizzard Entertainment, utgitt til PC og Mac i 1994.
Spillets formål er å bygge opp en by eller base, fullt utstyrt med blant annet forsvarsverk og produksjonsanlegg for ulike typer soldater. Målet er deretter å eliminere motstandernes soldater og rasere deres bygninger, når man har rasert alle fienders bygninger har man vunnet. mat må man ha for å skaffe soldater maten kan skaffes av å lage farms (humans) eller å lage orc burrows (orcs)
Spillet har vært et av de mest populære spillene i mesterskap innen videospill (world cyber games).
Andre Warcraft-spill
Blizzard har produsert fire oppfølgere, i tillegg til utvidelsespakker. Alle er satt i det samme universet. Det nyeste spillet i serien, World of Warcraft, er i motsetning til resten ikke et strategispill, men et MMORPG. Hearthstone er et selvstendig spin-off-spill som er satt i Warcraft-universet med basis i World of Warcraft, og har gjerne alternative, ofte komiske versjoner av Azeroth som ikke nødvendigvis er kanoniske til World of Warcrafts Azeroth.
Mottagelse
Warcraft: Orcs & Humans ble med god margin Blizzards beste suksess. I november 1995 rapporterte Entertainment Weekly at spillet hadde blitt rangert som det 19. mest solgte produktet distribuert med CD.
Gnathocera flavovirens
Utseende
En middelsstor (ca. 15 millimeter), litt flat, blank, brunlig til grønnlig gullbasse. Oversiden er gjerne skinnende grønn, gulbrunlig langs kantene, eller brun med grønnskjær. Hodet har to små tenner foran. Dekkvingene har to brede, lave lengderibber, mellom disse er de ganske kraftig punkterte. Beina er mørke. Undersiden er blankt grønn med store, gulhvite flekker på sidene.
Levevis
Arten er knyttet til gressenger. De voksne billene finnes gjerne på aksene til ulike gress.
Utbredelse
Arten er utbredt i Togo, Benin og Elfenbeinskysten.
Vitenskapsåret 1862
Vitenskapsåret 1862 er en oversikt over hendelser, prisvinnere, fødte og avdøde personer med tilknytning til vitenskap i 1862.
Roing under Middelhavslekene 1993
Roing under Middelhavslekene 1993. Roing var en av flere sporter under de tolvte middelhavslekene som ble arrangert i Languedoc-Roussillon i Frankrike i perioden 16. til 27. juni 1993. Det var sjette gangen som roing var med på programmet under middelhavslekene. Det var seks øvelser, kun for menn. Frankrike ble beste nasjon med fire gullmedaljer foran Italia med to.
Drac
Drac er ei elv i departementene Hautes-Alpes og Isère i den sørøstlige delen av Frankrike. Den er ei venstre sideelv til Isère, og er 130 km lang, med et nedbørfelt på 3 350 km². Elva dannes ved samløpet av elvene Drac Noir og Drac Blanc, som begge har sitt utspring i den sørlige delen av Massif des Écrins. Den renner gjennom flere reservoarer, inkludert Monteynard-demningen. Den munner ut i Isère ved Grenoble. Den største sideelva er Romanche.
Navnet Drac, opprinnelig Drau, kommer fra det oksitanskske drac – «smådjevel», som igjen stammer fra det latinske dracō – «drage». Det er dokumentert i formene Dracum (c. 1100), Dravus (1289), og ribière dou Drau (1545). I mange legender er «drac occitan» en ond vannånd, eller endog en form av Satan, som trekker til seg barn og drukner dem.
Artsiom Salavjej
Artsiom Viktaravitsj Salavjej (belarusisk: Арцём Віктаравіч Салавей; født 1. november 1990) er en belarusisk fotballspiller som spiller for fotballklubben Neman Grodno.
Under Sommer-OL 2012 i London deltok han for landet sitt der laget hans ble utslått i gruppespillet.
Nargis Nabiyeva
Nargis Nabiyeva (født 21. september 1966) er en tadsjikisk tidligere bueskytter. Hun representerte landet sitt under Sommer-OL 2004 i Aten, der hun blant annet var flaggbærer for sin nasjon under åpningsseremonien.
Bobby Vee
Bobby Vee (født 30. april 1943 i Fargo i Nord-Dakota i USA, død 24. oktober 2016 i Rogers i Minnesota) var en amerikansk popsanger. Singelen «Take Good Care of My Baby» fra 1961 toppet Billboardlistene i hjemlandet. Han hadde dessuten en rekke andre internasjonale hits på 1960-tallet, blant annet «Rubber Ball» og «Poetry in Motion».
Mæl kirke
Mæl kirke (Mæl kyrkje) er en langkirke fra 1839 i Tinn kommune, Vestfold og Telemark fylke.
Byggverket er i tre og har 120 plasser. Kirken erstattet en nedslitt stavkirke på samme sted.
Helgåa
Helgåa er ei elv i Verdal kommune i Trøndelag. Den har utspring fra Veresvatnet, og renner i strie stryk ned gjennom Helgådalen. Ved Holmen gård i Vuku renner den sammen med Inna og danner Verdalselva. Helgåa er 45,67 km lang (73,26 km medregnet Strådøla), og har et nedbørfelt på 894,72 km². Middelvannføringen ved munningen er 38,20 m³/s. De største sideelvene er Skjækra og Tverråa, som begge kommer inn fra nord.
Granfossen er en større foss i Helgåa. Her er bygd en av Europas største laksetrapper.
Sykling under Middelhavslekene 1993
Sykling under Middelhavslekene 1993. Sykling var en av flere sporter under de tolvte middelhavslekene som ble arrangert i Languedoc-Roussillon i Frankrike i perioden 16. til 27. juni 1993. Det var ellevte gangen som sykling var med på programmet under middelhavslekene. Det var en individuell- og en lagkonkurranse for menn i landeveissykling. Italia ble beste nasjon, de vant begge gullmedaljene.
Ivan Popov (general)
Ivan Todorov Popov (Иван Тодоров Попов, født i Svisjtov, død 16. april 1925 i Sofia) var en bulgarsk generalmajor. Popov tjenestegjorde blant annet som kommandør for en bulgarsk infanteridivisjon under den andre Balkankrigen.
Judo under Sommer-OL 1996 – 48 kg kvinner
48 kg for kvinner i judo under Sommer-OL 1996 i Atlanta ble arrangert i juli 1996 på Georgia World Congress Center.
Kerem Ersü
Kerem Ersü (født 25. april 1967) er en tyrkisk tidligere bueskytter. Han representerte landet sitt under Sommer-OL 1992 i Barcelona, der han blant annet var flaggbærer for sin nasjon under åpningsseremonien.
Frederick Dean
Frederick Dean (født 1. september 1880 i Plymouth, død 1. september 1946 i Plymouth) var en britisk rugbyspiller som deltok i de olympiske leker 1908 i London. Dean vant en olympisk sølvmedalje i rugby union under OL 1908 i London. Han var med på det britiske laget som kom på andreplass i rugbyturneringen. Det var kun to lag som deltok og det ble kun spilt en kamp. Storbritannia tapte kampen med 3-32 mot Australasia.
Rino Fisichella
Rino Fisichella (født Salvatore Fischella den 25. august 1951 i Codogno i provinsen Lodi i Italia) er katolsk erkebiskop tilknyttet den romerske kurie. Han er president for Det pavelige akademi for livet.
Bakgrunn
Rino Fisichella nedstammer fra en gammel siciliansk adelsfamilie- Når han er født i Codogno nord i Italia skyldes det at hans far Paolo hadde flyttet tid i 1948 fra Militello i Val di Catania på Sicilia.
Prest
Rino Fisichella ble presteviet 13. mars 1976 i Roma av kardinal Ugo Poletti. I 1980 tok han doktorgrad ved Det pavelige lateranuniversitet med et arbeid over teologen Hans Urs von Balthasar.
Biskop
I 1998 ble han utnevnt av pave Johannes Paul II til hjelpebiskop i Roma; han ble bispeviet den 12. september 1998 av kardinal Camillo Ruini.
Han var president for bispedømmet Romas kommisjon for økumenikk og interreligiøs dialog, og ble i Vatikanet medlem av Kongregasjonen for Troslæren og Kongregasjonen for salig- og helligkåringer. Fisichella var involvert i forfatterskapet av encyklikaen Fides et Ratio (1998) av pave Johannes Paul II.
Fisichella var i mange år professor for fundamentalteologi ved en rekke pavelige universiteter. I 2002 bler han rektor for Lateranuniversitetet. Han er også den offisielle geistlige for det italienske parlament.
Den 17. juni 2008 løste pave Benedikt XVI ham fra hans oppgaver som hjelpebiskop i Roma og utnevnte ham til etterfølger av biskop Elio Sgreccia som president for Det pavelige akademi for livet. Samtidig ble han promovert til erkebiskops rang.
Den 24. januar 2009 oppfordret han USAs president Barack Obama om å lytte til alle stemmer i Amerika, uten «den arroganse som preger dem som, fordi de er kommet til makt, tror at de kan bestemme over liv og død».
Episkopalgenealogi
Hans episkopalgenealogi er:
Mont-Saint-Guibert
Mont-Saint-Guibert er en kommune i den belgiske provinsen Vallonsk Brabant.
Sandy Denny
Sandy Denny (født Alexandra Elene MacLean Denny, 6. januar 1947, død 21. april 1978) var en engelsk sanger og låtskriver, mest kjent som soloartist og vokalist i det britiske folkrockbandet Fairport Convention. Hun har blitt beskrevet som «the pre-eminent British folk rock singer». Denny er også kjent for sin duett med Led Zeppelins vokalist Robert Plant på låten «The Battle of Evermore» fra albumet Led Zeppelin IV i 1971.
Denny døde 31 år gammel i 1978 på grunn av skader og helseproblemer knyttet til alkoholmisbruk.
Oppvekst og skole
Denny studerte klassisk piano som barn. Hennes bestemor var en skotsk-gælisk sanger og i en tidlig alder viste Denny interesse for sang. Etter grunnskolen begynt Denny på videregående skole ved Royal Brompton Hospital for å bli sykepleier. Sykepleierkarrieren hennes ble kortvarig, men hun fikk plass på et grunnkurs ved Kingston College of Art i september 1965, og ble involvert i folkemusikk-klubben ved skolen.
Etter hennes første offentlige opptreden på Barge i Kingston begynte Denny å jobbe i klubber om kveldene, med et amerikansk-inspirert repertoar sammen med tradisjonelle folkesanger. Denny gjorde sin første av mange opptredener for BBC i Cecil Sharp House 2. desember.
Karrierestart
Hennes første innspillinger ble gjort i midten av 1967, det var tradisjonelle sanger og coverlåter av samtidige folk-musikk. De ble gitt ut på albumene Alex Campbell and His Friends og Sandy and Johnny med Johnny Silvo.
Hun ble oppdaget av the Strawbs og spilte inn et album med dem i Danmark i 1967, men albumet Sandy Denny and the Strawbs: All Our Own Work ble utgitt først i 1973. Albumet inneholder en tidlig soloversjon av hennes mest kjente (og mye covrede) sang, «Who Knows Where the Time Goes?» Judy Collins hørte en demo av den og valgte å bruke den som tittelsporet på sitt et eget album i 1968, og dermed ble Denny internasjonal kjent som låtskriver før hun hadde blitt allment kjent som sanger.
Fairport Convention og solokarriere
Fairport Convention gjennomførte auditions i mai 1968 for en erstatter etter Judy Dyble som var vokalist på debutalbumet, og Denny ble det opplagte valget. Ifølge gruppens medlem Simon Nicol fikk hennes personlighet og musikalitet henne til å skille seg ut fra de andre på audition «som et rent glass i en vask full av skitten oppvask».
What We Did on Our Holidays var det første av tre albumene hun laget med bandet på slutten av 1960-tallet. Denny blir kreditert for å ha oppmuntret Fairport Convention til å utforske det tradisjonelle britiske folkerepertoaret, og blir dermed sett på som en nøkkelfigur i utviklingen. av britisk folkrock. Hun hadde med seg det tradisjonelle repertoaret hun hadde utviklet på klubbene, inkludert «A Sailor's Life» som var med på albumet Unhalfbricking, Dennys fremføring av denne sangen med sine egne elektriske improvisasjoner ble inspirasjonen til et helt album, den innflytelsesrike Liege & Lief, fra 1969. Denny forlot Fairport Convention i 1969.
Hun dannet det kortvarige bandet Fotheringay, som inkluderte hennes fremtidige ektemann australske Trevor Lucas, før hun fokuserte på en solokarriere. Hun spille inn sitt første soloalbum, The North Star Grassman and the Ravens, som ble utgitt i 1971. Høydepunktene inkluderte «Late November» og «Next Time Around». Albumet Sandy fulgte i 1972 og var den første av albumene hennes som ble produsert av Trevor Lucas. I tillegg til åtte nye originale komposisjoner, var albumet hennes siste med en tradisjonell sang, «The Quiet Joys of Brotherhood». Melody Maker leserne kåret henne to ganger til beste britiske kvinnelige sanger, i 1970 og 1971, og sammen med blant andre Richard Thompson og Ashley Hutchings, deltok hun engangsprosjektet Bunch som spilte inn en samling av kjente rock and roll-sanger på albumet Rock On.
I 1971 sang Denny duett med Robert Plant på «The Battle of Evermore» på Led Zeppelins album fra 1971, Led Zeppelin IV. Hun var den eneste gjestevokalisten noensinne som var med på et Led Zeppelin album. I 1972 hadde Denny en liten opptreden på Lou Reizners symfoniske arrangement av The Whos rockopera Tommy. Hennes korte opptreden var på slutten av sporet «It's a Boy», som også har vokal av Pete Townshend. I 1973 giftet hun seg med sin kjæreste og produsent Trevor Lucas. Hun spilte inn et tredje soloalbum, Like an Old Fashioned Waltz. Sangene fortsatte å omhandle mye av hennes personlige uroer: tap, ensomhet, frykt for mørket, tidens forløp og skiftende årstider. Albumet inneholdt en av hennes mest elskede komposisjoner, «Solo».
I 1974 returnerte hun til Fairport Convention sammen mannen hennes som også var blitt medi bandet. De var med på en verdensturné, der innspillinger fra turneen ble utgitt på konsertalbumet Fairport Live Convention i 1974, og spilte inn et studioalbum, Rising for the Moon i 1975. Syv av de elleve sporene på Rising for the Moon ble enten skrevet av henne alene eller med henne som medkomponist. Denny og Lucas forlot Fairport Convention i slutten av 1975 og begynte på det som skulle bli hennes siste album Rendezvous. Da albumet ble utgitt i 1977 solgte det så dårlig at Denny mistet platekontraktetn med Island Records. Etter å ha flyttet til landsbyen Byfield i Northamptonshire på midten av syttitallet, fødte Denny sitt eneste barn i juli 1977, datteren Georgia.
En britisk turné for å promotere Rendezvous høsten 1977 ble hennes siste offentlige opptredener. Avslutningskvelden på Royalty Theatre i London 27. november 1977 ble spilt inn for et konsertalbum, Gold Dust, som på grunn av tekniske problemer med innspillingen av den elektriske gitaren først ble utgitt i 1998 etter at de fleste gitarene hadde blitt re-innspilt av Jerry Donahue.
Slutten
Linda Thompson sa at «det virkelig begynte å gå nedoverbakke med Denny i 1976 og hennes maniske og depressiv oppførsel eskalerte». At hun var gravid la ingen demper på Dennys hensynsløse livsstil, som ble forsterket av økende depresjon, humørsvingninger og avsløringen om hennes «rotete» ekteskap med Trevor Lucas. Hun misbrukte narkotika og alkohol mens hun var gravid med datteren Georgia, som ble født for tidlig i juli 1977. I likhet med humørene hennes, syntes Dennys interesse for datteren å svinge mellom tvangstanker og bekymringsløse. Venner husket både hektiske midt på natten telefonsamtaler om tenner, samt at Denny krasjet bilen og at hun etterlot babyen på puben.
I slutten av mars 1978, mens hun var på ferie med foreldrene og babyen Georgia i Cornwall, ble Denny skadet da hun falt ned en trapp og slo hodet på betong. Etter hendelsen led hun av intens hodepine; en lege foreskrev henne smertestillende dekstropropoksyfen, et medikament som man vet har dødelige bivirkninger når det blandes med alkohol. 1. april, flere dager etter fallet i Cornwall, utførte Denny en veldedighetskonsert på Byfield. Den siste sangen hun fremførte var «Who Knows Where the Time Goes?»
Da Denny oppdaget at Lucas og Georgia var reist, flyttet hun hjem til venninnen Miranda Ward. På et tidspunkt mellom klokka 8 og 15 den 17. april hadde Denny falt ned trappen mellom første og andre etasje, og hun ble funnet bevistløs ved foten av trappen. Hun ble kjørt med ambulanse til Queen Mary's Hospital i Roehampton. 19. april ble hun overført til Atkinson Morley Hospital i Wimbledon. Etter å ha mottatt nyheter om at Denny var i koma, kom Lucas tilbake fra Australia. Ved ankomst til sykehuset informerte legene ham om at Denny var hjernedød, og at tilstanden hennes derfor ikke ville bli bedre. Han var enig i legenes anbefaling om å slå av livsstøttende maskiner, og Sandy Denny døde kl. 21.50 den 21. april 1978. Begravelsen fant sted 27. april 1978 på Putney Vale Cemetery. En fløytespiller spilte yndlings salmen hennes, «Flowers of the Forest», en tradisjonell sang til minne om de falne ved Flodden Field. Sangen var med på Fairport Convention-albumet Full House fra 1970.
Et kort stykke om Sandy Dennys død er blitt publisert på nettet av Veronica Jill Broun, en nær venn av Sandy Denny. Utdraget er hentet fra boka Peregrine - A Pilgrimage to a Holy Place og tar opp hendelser rundt de siste dagene i Dennys liv.
Ettermæle
Selv om Sandy Denny hadde noen trofaste fans i løpet av livet, opplevde hun ikke å bli «allemannseie». I årene siden hennes død har hennes popularitet økt og en mengde album er utgitt. En stor del uutgitt materiale har blitt funnet og det gitt ut på både samlealbum og nyutgivelser i mer enn 40 år etter hennes død, inkludert en samleboks med 19 CD-er som ble utgitt i november 2010.
Etter å ha flyttet til Australia og giftet seg på nytt, døde Trevor Lucas av et hjerteinfarkt i 1989. Dennys rettigheter forvaltes nå av Lucas' enke, Elizabeth Hurtt-Lucas.
Sandy Dennys datter, Georgia, har sjelden snakket om sin mor i offentlige forum og avviste på midten av 2000-tallet en invitasjon til å skrive noen ord på omslaget til Sandy Denny Live at the BBC. I 2006 fløy hun imidlertid til Storbritannia for å på sin mors vegne motta BBC Radio 2 Folk Awards-prisen for «Most Influential Folk Album of All Time», som ble gitt for Fairport Conventions album Liege and Lief. Georgia fødte tvillingdøtre 29. april 1997, og et hyllestalbum, Georgia on Our Mind, med mange av Sandy Dennys tidligere bandkamerater og venner, ble gitt ut til barnas ære. Hun administrerer også Facebook-siden Sandy Denny and Family dedikert til minne om moren, og nylig har hun under navnet Georgia Katt gitt ut noe av sin egen DJ-baserte musikk.
Siden hennes død har det vært mange hyllester til Denny. Dave Pegg fra Fairport Convention spilte inn hyllesten «Song for Sandy» på soloalbumet The Cocktail Cowboy Goes It Alone i 1983. Dave Cousins ​​fra The Strawbs skrev «Ringing Down the Years» til minne om Denny kort tid etter hennes død. Sanger som var mer spesifikke skreve om dødsfallet var Bert Jansch' «Where Did My Life Go» og Richard Thompsons «Did She Jump or Was She Pushed?». De britiske folkemusikerne Spriguns endret tittelen på sitt album i 1978 til Magic Lady etter å ha hørt om Dennys død mens albumet ble spilte inn. Kate Bush nevnte Denny i teksten til «Blow Away (For Bill)», et spor på hennes album Never for Ever fra 1980. I 1984 ga Clann Eadair ut singelen «A tribute to Sandy Denny», med Phil Lynott på vokal.
Dennys sanger har blitt covret av mange artister i årene siden hennes død. Noen av de mest kjente som har covret musikken hennes inkluderer Yo La Tengo, tidligere Marillions frontfigur Fish som ga ut «Solo» på albumet Songs from the Mirror, Cat Power, Judy Collins, Eva Cassidy, 10,000 Maniacs, Nanci Griffith og Nina Simone.
Flere radio- og TV-spesialer er produsert om Dennys liv og musikk, inkludert BBC Radio 2s The Sandy Denny Story: Who Knows Where the Time Goes. I 2007 fikk Dennys sang «Who Knows Where the Time Goes?» BBC Radio 2s 2007 Folk Award pris «Favorite Folk Track of All Time». I 2010 var hun med på NPRs serie 50 Great Voices. I april 2008 ble det arrangert en hyllestkonsert på The Troubadour i London for å markere trettiårsdagen for Dennys død. En mer omfattende hyllest ble gitt senere på året i desember i Southbank i Queen Elizabeth Hall, konserten The Lady: A Tribute to Sandy Denny med et band bestående av medlemmer av Bellowhead. På konserten medvirket en blanding av unge folkemusikkutøvere som Jim Moray og Lisa Knapp sammen med flere som hadde kjent og jobbet med Denny som Dave Swarbrick og Jerry Donahue. Konserten, som hovedsakelig inneholdt sanger skrevet av Denny, fikk en firestjerners anmeldelse i The Guardian. I mai 2012 ble South Bank-konserten utvidet til åtte-dagersturneen The Lady: A Homage to Sandy Denny. Turneen omfattet Dennys sanger med Fairport Convention, Fotheringay, solokarrieren og de nye sangene som ble fullført av Thea Gilmore på albumet Don't Stop Singing. Bandet var sammensatt av medlemmer av Bellowhead. Andre artister inkluderer ovennevnte Thea Gilmore, Lavinia Blackwall fra Trembling Bells, Blair Dunlop og Sam Carter, sammen med mer etablerte stjerner som Maddy Prior, Dave Swarbrick og Jerry Donahue. Det var også med artister som normalt ikke var tilknyttet folk-scenen som Green Gartside, Joan Wasser og PP Arnold. Turnen ble godt mottatt og fikk en firestjerners anmeldelse i Times. London-konserten på Barbican ble filmet av BBC4 og sendt i et 90-minutters program kalt 'The Songs of Sandy Denny' i november 2012.
Sandy Dennys låt «Who Knows Where the Time Goes» ble brukt i den irske filmen Silence (Harvest Films & South Wind Blows) i 2012.
I april 2016 ble Denny innlemmet i BBC Radio 2 Folk Awards Hall of Fame. Musikkmagasinene Uncut og Mojo har begge ment at Sandy Denny er Storbritannias beste kvinnelige singer-songwriter.
Alela Diane spilte inn hyllesten «Song for Sandy» på albumet Cusp som ble utgitt i februar 2018. Sangen omhandler Dennys siste tragiske dager og hennes foreldreløse babydatter.
Med andre (utvalg)
Denny var med i flere band og samarbeidet med flere andre artister, inkludert Alex Campbell, Strawbs, Fairport Convention, Fotheringay, og The Bunch.
Al-Halladj
Al-Halladj (‏منصور الحلاج, ; født august 858 i al-Bayḍā' i Fars i Iran, død 26. mars 922 i Bagdad) var en dikter og mystiker som i 922 ble henrettet i Bagdad for blasfemi.
Liv og virke
En av de viktigste kilder til al-Halladjs liv er den biografiske skildring som hans sønn Hamd utarbeidet. På grunnlag av denne teksten og andre kilder har blant annet Louis Massignon oppstilt en kronologi.
Bakgrunn
Al-Halladj var sønn av en bomullskarder som levde et enkelt liv, en livsstil som meget tiltalte den unge Al-Halladj. Allerede som ung lærte han seg Koranen utenat, og trakk seg ofte tilbake fra sine verdslige sysler for studier sammen med andre mystikere.
Virke
Al-Hallaj foretok en pilgrimsferd til Mekka, der han ble i et år ved moskéen i faste og total stillhet. Etter sitt opphold i byen reiste han meget rundt omkring og skrev og underviste på veien. Han reiste helt til India og Sentralasia og fikk mange tilhengere, hvorav mange fulgte ham på hans andre og tredje reise til Mekka. Etter denne perioden av reiser, bosatte han seg i den abbasidiske hovedstaden Bagdad.
Blant andre sufier var Al-Hallaj en anomali. Mange sufimestre anså at det var upassende å dele mystikk med massene, men Al-Hallaj gjorde dette åpent i sine skrifter og sin lære. Han begynte derfor å få fiender. Dette ble forverret ved de anledninger da han kunne falle i transer som han betegnet som Guds nærvær.
Sin gudsopplevelse formulerte han i utsagnet: «jeg er Virkeligheten» (Anā l-ḥaqq, أنا الحقّ). Denne identifikasjonen med Gud ble betraktet som en gudsbespottelse, og han ble avrettet som kjetter i 922.
Chattanooga
Chattanooga er en by i sørøstre Tennessee, mot grensen til Georgia. Byen er sete for Hamilton County. Chattanoogas bykjerne ligger på østsiden av Tennesseelven. Byen hadde ved folketellingen i 2000 et folketall på 170 880, noe som gjør byen til Tennessees fjerde største (etter Memphis, Nashville og Knoxville.) Med forsteder omfattet Chattanooga bebyggelsen («Metropolitan Statistical Area») 476 531 innbyggere i 2000.
Historie
Tennesseelven var en viktig del av en fransk handelsrute på 1600-tallet. Strid mellom franskmennene og engelskmennene endte med at engelskmennene vant kontroll over handelsstedene langs elven i 1760. Byen het opprinnelig «Ross's Landing» etter John Ross. Navnet «Chattanooga» er fra 1838. I 1860, nær utbruddet av den amerikanske borgerkrig hadde byen et folketall på 2 000. Byen var et viktig jernbaneknutepunkt, og ble åsted for en rekke slag under krigen. De to første var angrep fra nordstatene på byen 7.-8. juni 1862 og 21. august-8. september 1863. Det store slaget ved Chattanooga ble utkjempet i oktober og november i 1863. Konfødersjonens tap av Chattanooga gjorde at Tennessee ble helt overtatt av unionsstyrker, og Chattanooga ble en base for fremstøtet i Georgia.
Etter borgerkrigen var Chattanooga et viktig transportknutepunkt og industrisenter. Industriell utbygging førte til alvorlig luftforurensning, og i 1969 ble Chattanooga utnevnt til USAs mest skitne by. Byen gikk gjennom revitaliseringsprosjekter på 1980- og 90-tallet.
Økonomi
Chattanooga har idag en variert økonomi. Posisjonen til industriell produksjon har sunket og utgjør nå 16,5% av arbeidsstyrken. Transport, handel, og energi har blitt viktigere for byen, og Tennessee Valley Authority har en avdeling basert i Chattanooga.
Byen er godt betjent av motorvei og jernbane (sistnevnte kun for godstrafikk.) Byen er også betjent av flyplassen Chattanooga Metropolitan Airport på østsiden av byen. Chattanooga Area Regional Transportation Authority står for kollektivtrafikken i byen.
Mørket faller som regn
Mørket faller som regn er en roman av den norske forfatteren Knut Meling, utgitt på Gyldendal i 1982. Dette var hans første på bok på Gyldendal forlag. Romanen ble i 1989 utgitt på det nederlandske forlaget Uitgeverij Het Spectrum under tittelen De nacht valt als regen. Romantittelen ble inspirasjon for en sang med samme tittel som visesangeren Finn Kalvik publiserte i 2004.
Handling
Boken er utformet som en til dels springende og usammenhengende monolog. Stemmen tilhører en 77-årig mann som ligger kreftsyk på et sykehjem i New York, byen han alltid har bodd i. Legene har sagt at han ikke kan gjøre seg noe håp om å bli frisk, og mens han venter på å dø tenker han tilbake på sitt liv. Det fremstår som grått og kjedelig, og når han får en ung forfatter som låner ham øre, begynner han å pynte på sannheten. Gjennom å konstruere en alternativ livshistorie tegner han et bilde av hvordan han ønsker at livet hans skulle eller kunne ha blitt.
Fakir Musafar
Fakir Musafar (født 10. august 1930 i Aberdeen i Sør-Dakota, død 1. august 2018 i Menlo Park, California ) er regnet som far til den moderne primitive bevegelsen. Han eksperimenterte på sin egen kropp med kroppens modifikasjonsteknikker som piercing, tatovering og festing. Han underviste andre mennesker som en del av hans livsverk, som gjorde ham til en av de underjordiske ikoner i BDSM, som er et kink- og fetisj-lokalsamfunn.
I en alder av fire år hevdet Musafar å ha hatt drømmer om sitt tidligere liv. Han fikk tak i sin første piercing da han var tolv år gammel. Han utførte O-Kee-Pa-oppheng i 1966 eller 1967. Hans første offentlige opptreden var på First International Tattoo Convention i Reno i Nevada i 1977.
Farringdon stasjon
Farringdon stasjon er en jernbane- og undergrunnsstasjon i London. Den ligger i Farringdon, i bydelen Islington rett nord for City of London. Stasjonen er i kollektivsone 1.
Den betjener undergrunnslinjene Circle, Hammersmith & City og Metropolitan, samt Thameslink-togene mellom Brighton og Bedford og mellom Luton og Sutton. Førstnevnte rute stopper blant annet ved London Gatwick Airport.
Historie
Stasjonen ble åpnet 10. januar 1863 som endestasjon på Metropolitan Railway, som var verdens første undergrunnsbane og som etterhvert ble til Metropolitanlinjen. Den het opprinnelig Farringdon Street, og lå like ved dagens bygning. Linjen gikk fra Farringdon til Paddington, over en avstand på ca. 6 km. Den ble flyttet til det nåværende stedet allerede 23. desember 1865, i forbindelse med utvidelsen av Metropolitan Railway til Moorgate. 26. januar 1922 fikk den navnet Farringdon and High Holborn, og 21. april 1936 fikk den sitt nåværende navn.
Stasjonsbygningen er fra begynnelsen av det 20. århundre, og er et godt bevart eksempel på Londonundergrunnens arkitektur fra denne perioden. Den har beholdt de opprinnelig skiltene, til tross for at disse forteller at stasjonen heter Farringdon and High Holborn. På utsiden står det også et skilt om at det er et Parcel office (pakkekontor), noe som er en levning fra tiden hvor Metropolitan Railway forsøkte å bli den ledende transporttjenesten innen London.
Fremtid
To store jernbaneprosjekter i Stor-London involverer Farringdon stasjon. Crossrail er en ny jernbanelinje som bygges under det sentrale London. I tillegg utbedres den eksisterende Thameslink-linjen. Når disse prosjektene står ferdig i 2018 vil Farringdon være den eneste stasjonen som tilbyr overgang mellom disse to henholdsvis øst/vest- og nord/sør-gående linjene. Stasjonen er under ombygging for å kunne takle de økte passasjertallene.
Den Danske Salmebog
Den Danske Salmebog er den salmeboken som benyttes i den danske Folkekirken. Salmeboken er kommet i flere versjoner og den seneste er fra 2003. Den er den 15. autoriserte danske salmebok siden reformasjonen i 1536.
Salmeboken inneholder 791 salmer. Salmeboken inneholder også Folkekirkens liturgier, alterbok, bønnebok og utdrag av Luthers lille katekisme.
Serbias progressive parti (2008)
Serbias progressive parti (SNS) (kyrillisk: Српска напредна странка, vestlig: Srpska napredna stranka) er et nasjonalkonservativt, populistisk og proeuropeisk politisk parti i Serbia, etablert 21. oktober 2008 av Tomislav Nikolić og 20 andre parlamentsmedlemmer fra Srpska radikalna stranka. Partiets leder har fra 2012 vært Aleksandar Vučić.
Nikolić var partileder fra starten og vant presidentvalget i 2012, med over 1,5 millioner stemmer.
Den Danske Salmebog
Inndeling av salmeboken
Salmene i Den Danske Salmebog fra 2003 er inndelt i følgende kategorier:
Serbias progressive parti (2008)
Ved valget til Serbias parlament i mai 2012 ble SNS, med 24 % av stemmene og 73 mandater det største partiet i parlamentet. Ved parlamentsvalget i 2014 oppnådde partiet absolutt flertall ved å vinne 157 av parlamentets 250 mandater.
I parlamentsvalget 24. april 2016 oppnådde partiet 48,24% prosent av stemmene og absolutt flertall med 131 av 250 representanter.
I det neste valget, som opprinnelig var berammet til 26. april 2020, men ble avholdt 21. juni 2020 på grunn av koronaviruspandemien, oppnådde SNS-koalisjonen med Aleksandar Vučić i spissen 60,70 % av stemmene og 191 seter i parlamentet, en økning på 30. Valget ble boikottet av deler av opposisjonspartiene, deriblant det største av dem, Савез за Србију (Alliansen for Serbia). Ifølge valgobservatører ble valget i store trekk gjennomført effektivt og innenfor demokratiske rammer, men mangelen på balansert pressedekning ble kritisert. Valgdeltagelsen var den laveste siden 1990.
Tsjirgiltsjin
Tsjirgiltsjin (russisk: Чиргилчин, engelsk: Chirgilchin, «dansen av luft i dagens varme» eller «mirakel» på tuvinsk) er en gruppe tuvinske musikere som fremfører tradisjonell tuvinsk musikk, som var etablert i 1996. Manageren til gruppa er Alexander Bapa, et tidligere medlem av Huun-Huur-Tu.
Gruppen har samarbeidet med Laurie Anderson på hennes album Homeland, samt den puertoricanske rapperen Residente, som Igor Kösjkendej vant en «Latin Grammy Award for Best Urban Song» for.
Medlemmer
Gruppa består av Igor Kösjkendej, Möngun-ool Ondar, Aldar Tamdyn og Ajdysmaa Kösjkendej.
Igor Kösjkendej vant «Grand Prix of the International Throat Singing Competition» i 1998, 2000 og 2002, og er kjent for sin bruk av forskjellige stiler, men spesielt «oidupaa»-stilen, som er en type kargyraa unik til sangeren Vladimir Ojdupaa.
Acobamba (distrikt i Sihuas)
Acobamba er et distrikt i provinsen Sihuas i regionen Ancash i Peru. Distriktets nasjonale statistikkode er 021902 og hovedstaden er Acobamba. Distriktet ble opprettet den 22. juni 1962.
Tsjirgiltsjin
Medlemmer
Möngul-oon Ondar vant samme konkurranse i 1992 da han var 16 år gammel. Han er kjent for å ha mestret seks forskjellige strupesangstiler, og har ogås utviklet sin egen stil.
Aldar Tamdyn er en etablert instrumentskaper, og lager alle instrumentene gruppen bruker. Han vant også prisen for beste instrumentalist ved «International Folk Music Festival» i Tuva.
Ajdysmaa Kösjkendej er det eneste kvinnelige medlemmet av Tsjirgiltsjin, og har vunnet flere vokalistkonkurranser i Tuva.
Mikhail Hardziejtsjuk
Mikhail Mikalajevitsj Hardziejtsjuk, belarusisk Міхаіл Мікалаевіч Гардзейчук (født 23. oktober 1989) er en belarusisk fotballspiller som spiller for fotballklubben BATE Borisov.
Frederik Vilhelm I av Slesvig-Holsten-Sønderborg-Beck
Frederik Vilhelm (født 2. mai 1682, død 16. juni 1719) var fra 1689 til 1719 den tredje hertug av Slesvig-Holsten-Sønderborg-Beck, en sidelinje til det oldenborgske kongehus.
Han var sønn av hertug August og Hedvig Louise av Lippe-Alverdissen (1650–1731) og etterfulgte sin far som hertug i 1689. Han konverterte til katolisismen, gikk i keiserlig tjeneste hvor han primært virket i Ungarn og Italia. Han giftet seg 8. februar 1708 med den italienske grevinne Marie Antonie Josefa Isnardi di Castello di Sanfre (1682–1762). To av deres barn, døtrene Maria Anna Leopoldine (1717–1789) og Johanna Amalie (1719–1774) nådde voksen alder.
Frederik Vilhelm døde som feltmarkskalk på Sicilia i 1719. Ettersom han ikke etterlog seg mannlige arvinger, ble han etterfulgt som hertug av sin farbror Frederik Ludvig.
Referanser
.
Imperial Airways
Imperial Airways var Storbritannias nasjonale flyselskap mellom 1924 og 1939 som betjente deler av Europa, men spesielt det britiske imperium med ruter til Sør-Afrika, India og Det fjerne østen. Imperial samarbeidet lokalt med Qantas (Queensland and Northern Territory Aerial Services Ltd) in Australia, og TEAL (Tasman Empire Airways Ltd) i New Zealand.
Selskapet dannes
Som følge av råd og anmodning fra den britiske regjeringen sluttet de viktigste eksisterende engelske flyselskaper seg sammen for å danne et selskap, hvis mål skulle være å bli sterkt nok til å utvikle Storbritannias luftfart til å bli bindeleddet innen Imperiet. Regjeringen tilbød å subsidiere det nye selskapet med 1 million Pund over ti år. Imperial Airways Limited ble grunnlagt 31. mars 1924. De selskap som slo seg sammen var British Marine Air Navigation Company Ltd (med tre flybåter), Daimler Airway (fem fly), Handley Page Transport Ltd (tre fly) og Instone Air Line Ltd (to fly). Selskapets base var på Croydon Airport.
Den første kommersielle flyvning fant sted i april 1924, da en daglig London-Paris rute ble åpnet. Flygninger til andre byer i Europa startet over sommeren. Imperial Airways fikk sine første fly i november 1924. I løpet av selskapets første driftsår ble det transportert 11 395 passasjerer og 212 380 brev.
Forlengelsen av rutenettet til Imperiet startet først i 1927 da seks nye fly ble anskaffet med flyvninger fra Kairo til Basra. men de første flyvninger fra London til Karachi startet ikke før i 1929 med de nyinnkjøpte Short S.8 Calcutta sjøfly. Passasjerene ble transportert med tog fra Paris til Middelhavet hvor Short sjøflyene hadde sin base. I februar 1931 startet en ukentlig rute mellom London og Tanganyika som et ledd i den påtenkte forbindelse til Cape Town og i april ble en prøveflyvning med post London-Australia foretatt; Anskaffelsen av åtte Handley Page H.P.42 fire-motors fly ble tatt i bruk i 1932, og flygningene til Afrika ble forlenget til Cape Town.
When the Red, Red Robin (Comes Bob, Bob, Bobbin’ Along)
«When the Red, Red Robin (Comes Bob, Bob, Bobbin' Along)» er en amerikansk populærmusikksang fra 1926, skrevet av Harry M. Woods. Den ble en umiddelbar hit for sangere som Whispering Jack Smith, Cliff Edwards og the Ipana Troubadors. Al Jolson fikk imidlertid størst suksess med sin innspilling, som nådde en førsteplass på Billboard-listen.
Imperial Airways
Selskapet dannes
I 1934 dannet Imperial Airways Qantas Empire Airways Limited for å utvide rutenettet i Sørøstasia. Men det var ikke før i 1937 med introduksjon av Short Empire sjøfly at Imperial kunne tilby gjennomgående rute fra Southampton til Imperiet. Turen til Kappstaden gikk via Marseille, Roma, Brindisi, Athen, Alexandria, Khartoum, Port Bell, Kisumu og videre med landbaserte fly til Nairobi, Mbeya og tilslutt Cape Town. Prøveflyvninger ble også fortatt over Atlanterhavet og til New Zealand. Sommeren 1937 hadde Imperial gjennomført sin flygning nr 1 000. til Englands oversjøiske besittelser.
Air Mail
Empire Air Mail Programme begynte i juli 1937. portotaksten, for brev hvor som helst var 1½ pence per ounce. Halvveis inn i 1938 hadde hundre ton luftpost blitt sendt til India og et tilsvarende kvantum til Afrika. Samme år begynte byggingen av Empire Terminal i Victoria Station, London, tegnet av A. Lakeman og med en statue av Eric Broadbent, Speed Wings Over the World over hovedinngangen. Fra terminalen gikk det egne tog til Southampton som var utgangspunktet for sjøflyene og til den nå nedlagte Croydon Airport. Terminalen var i bruk senest i 1980.
When the Red, Red Robin (Comes Bob, Bob, Bobbin’ Along)
Jolson framførte sangen i kortfilmen A Plantation Act (1926), hvor lyden var på plater.
Imperial Airways
Sammenslutning
Sammenlignet med andre selskaper (Air France, KLM, Lufthansa) lå Imperial etter i Europa. Det ble satt frem forslag om at all europisk trafikk skulle overføres til konkurrenten British Airways Ltd. (grunnlagt i 1935). Dette selskapet hadde en mer moderne flåte og bedre organisasjon. Men i november 1939 ble både Imperial og British Airways Ltd slått sammen i et nytt statlig eid selskap: British Overseas Airways Corporation (BOAC). Det nye selskapet overtok Imperials Speedbird logo, som er videreført i dagens British Airways Speedmarque, og uttrykket (Speedbird) er fremdeles BAs kallesignal.
When the Red, Red Robin (Comes Bob, Bob, Bobbin’ Along)
Den ble signatursangen til sangeren og skuespilleren Lillian Roth, som ofte fremførte den på høyden av sin musikalske karriere fra slutten av 1920-årene til slutten av 1930-årene. Sangen ble senere fremført av Susan Hayward, i rollen som Roth, i den biografiske filmen Imorgen kan jeg gråte (I'll Cry Tomorrow) (1955).
Den ble spilt inn på plate av Doris Day i 1953 og oppnådde en betydelig suksess på hitlistene.
Også i 1950-årene ble en versjon utgitt av Peter Pan Records med «Rock-a-Bye Your Baby with a Dixie Melody» på den andre siden av singlen.
Sangen hjalp til med å inspirere navnet på den amerikanske restaurantkjeden Red Robin. Eieren av den opprinnelige restauranten sang i en barbershopkvartett som jevnlig fremførte den. Han omdøpte i 1940-årene sin restaurant til Sam's Red Robin.
Den engelske fotballklubben Charlton Athletic spiller Billy Cottons versjon av sangen, mens laget går ut på hjemmebanen The Valley.
Norsk versjon
Prima Vera har skrevet en norsk tekst. På norsk bærer den tittelen «Når den lille rødstrupen synger høyt i det blå».
John Ryg
Utmerkelser
For sin innsats under andre verdenskrig, ble Ryg tildelt St. Olavsmedaljen med ekegren. Utmerkelsene som er registrert på denne siden, er basert på et maleri som henger hos Luftforsvarsstaben på Rygge Flystasjon. Av maleriet ser det ut til at Air Crew Europe Star har rosett, men det er usikkert hvilken annen stjerne Ryg mottok - sannsynligvis Atlantic Star. Ryg mottok også nederlandske Airman's Cross, som sannsynligvis eneste nordmann. Han mottok også en annen orden med rosett, som ikke er identifiserbar.
Gnathocera submarginata
Utseende
En middelsstor (ca. 20 millimeter), litt flat, blank, brunlig gullbasse. Hodet er svart med to hvite flekker, pronotum svart med tre brede, hvite lengdestriper. Hodet har to små tenner foran. Scutellum er svart med hvit midtstripe. Dekkvingene er brungule med hvite sidestriper. Beina er brune.
Levevis
Arten er knyttet til gressenger. De voksne billene finnes gjerne på aksene til ulike gress.
Utbredelse
Arten er utbredt i Elfenbeinskysten, Kamerun og Kongo.
Systematisk plassering
Arten blir noen ganger plassert som en underart av Gnathocera trivittata.
Afonso Cunha
Afonso Cunha er en kommune i delstaten Maranhão i nordøstregionen av Brasil.
Sickla kanalbro
Sickla kanalbro er ei bru i Stockholm, Sverige. Den går over Sickla kanal og forbinder Södra Hammarbyhamnen til Nacka.
Den opprinnelige brua ble bygget 1954-1955 og var ei ståldragerbru på fire fundamenter med en veibane av betong. Brua var 60 meter lang og 10,3 meter bred, og hadde en maksimal høyde over kanalen på 4,6 meter. Brua ble bygget med henblikk på framtidig utvidelse, men dette skjedde ikke før i 1979 da en 2,6 meter bred gangvei ble lagt til på sørsida av veibanen.
Fra 1998 til 2003 ble den nye Sickla kanalbro bygget. Den nye brua, som egentlig er to bruer ved siden av hverandre, er en seksfelts motorveibru som ble ferdigstilt i 2004 som en del av Södra Länken. På hver side av brua krysses motorveien av økodukter, og gang- og sykkelbruer ligger både øst og vest for motorveibrua. Den nye Sickla kanalbro var imidlertid tre meter lavere enn den gamle, og dermed for lave til at båter kunne passere på kanalen under den. Det måtte derfor bygges en ny sluse oppstrøms for bruene, slik at vannstanden under bruene kunne senkes til et nivå som igjen gjorde det mulig for båter å passere. En nybygd kanal forbinder den nedre og øvre slusen.
Den gamle Sickla kanalbro kollapset 26. juni 2001.
Łukasz Kohut
Łukasz Marcin Kohut (født 10. september 1982) er en polsk politiker av Wiosna-partiet som har tjent som et Medlem av EU-Parlamentet siden 2019-valget.
I parlamentet har Łukasz Kohut siden sittet i Komiteen for Industri, Forskning og Energi. I tillegg til hans komite-oppdrag, er han en del av parlamentets delegasjoner til EU-Serbia Stabilisation and Association Parliamentary Committee for forbindelser med Sveits og Norge, og til EU-Island Joint Parliamentary Committee og det Europeiske Økonomiske samarbeidsområde (EØS) Joint Parliamentary Committee. Han er også medlem av den URBANE Intergroup.
Nadja Bertelli
Nadja Bertelli (født 16. juni 1971) er en norsk-iransk musiker, låtskriver, pianist og sanger. Hennes fulle navn er Nadja Ann Hajatpour Bertelli, og hun er født og oppvokst i Trondheim, Norge, med norsk mor og iransk far. Hun er lektor i musikk.
Bakgrunn
Bertelli vokste opp i Trondhjem, og gikk i musikkbarnehage på Persaunet, før hun begynte med el-orgelundervisning med Svein Væren ved Trondheim kommunale musikkskole. Hun sang flere år i Strindheim skoles pikekor, med Lita Gjerding som dirigent. Som 13-åring byttet Bertelli ut orgelet med piano, og fikk undervisning av pianolærer Gunn Sivertsen ved TKMK. Fra 1987-1990 gikk hun musikklinjen ved Heimdal videregående skole, med piano som hovedinstrument. Hun sang også flere år i Jonsvatnet sangkor.
Musikkarriere
Som 18-åring begynte Bertelli å spille piano i barer og restauranter, samt å ta jobber ved diverse events. Etter flere år som underholdningsmusiker begynte hun sin musikkutdanning i musikkvitenskap ved NTNU, med hovedinstrument jazzpiano, med lærerne Vigleik Storaas og Ivar Antonsen. Hun tok mastergrad i musikkvitenskap, og bygget på med utdanning fra PPU lærerutdanning. Bertelli begynte ikke for alvor å synge før hun var rundt 30 år. Hun begynte også relativt sent å skrive låter, etter å ha blitt inspirert gjennom sine musikkstudier i komposisjon ved musikkonservatoriet.
I 2008 dannet hun Nadja Bertelli Band, og spilte konserter rundt om i Trondheim og omegn. I 2011, kom bandets første EP, Yesterday's dreams, og i årene som fulgte ble det skrevet en rekke låter. I 2014 kom debutplata Mystery Unsolved. I årene som fulgte skrev Bertelli fortsatt på engelsk, før hun i 2016/2017 skiftet kursen i retning fokus på norsktekstlig materiale. Første låtene med trøndersk tekst kom i 2017, «Vi to» og «Aldri reis».
I 2020 skrev Bertelli låta «Byen min», som ble utgitt sommeren 2020. Det ble også spilt inn en musikkvideo til denne låta.
To nye julelåter ble utgitt til jul 2020, og musikkvideo produsert av Instinct productions.
Sommeren 2021 skrev Bertelli fire nye Trondhjemslåter, som ble spilt inn våren 2022, og utgitt som en Trondhjemslåtserie, med tilhørende musikkvideoer, bildeserier og tekster. Den første av låtene, «Brusteinsgatan», utkom 3. juni 2022.
Andres plater
Nadja Bertelli har deltatt på disse innspillingene for følgende artister:
Begravelsestripper
Begravelsesstrippere er erotiske dansere, vanligvis unge kvinner, som synger og danser og tar av seg klær ved en begravelse eller i en prosesjon til en begravelse som en måte å feire den avdødes liv og å tiltrekke seg sørgende. Begravelsesstripping stammer fra og er vanligst i Taiwan, men det er ukjent hvordan tradisjonen ble til. Den spredte seg til landlige regioner på fastlands-Kina, men den kinesiske regjeringen har forsøkt å avslutte denne praksisen, og anser den som støtende og uanstendig.
Orp-Jauche
Orp-Jauche er en kommune i den belgiske provinsen Vallonsk Brabant.