cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Pere Marquette (elv)
Pere Marquette River er ei elv i delstaten Michigan i USA. Elva er rundt 107 km lang, og renner fra Lake County like vest for Reed City til Pere Marquette-sjøen ved byen Ludington i Mason County, og derfra til Michigansjøen.
Elva er oppkalt etter en fransk jesuitt-misjonær ved navn Jacques Marquette, som utforsket områdene ved Great Lakes på 1600-tallet.
Den øvre delen av elva har status som National Scenic River. Like ved utløpet ligger Ludington Pumped Storage Plant, et av verdens største pumpekraftverk.
Pere Marquette er også kjent for å være stedet der ørret (Salmo trutta) først ble satt ut i USA. Arten fantes ikke naturlig på dette kontinentet, men en fiskeoppdretter tok med seg befrukta ørretegg fra Tyskland til Northville klekkeriet i Michigan på 1800-tallet. Klekkeriet introduserte litt senere arten til denne elva.
Armand Călinescu
Armand Călinescu (født 4. juni 1893 i Pitești i Romania, død 21. september 1939 i București) var en rumensk økonom og politiker. Ikke lenge etter at han ble rumensk statsminister, ble han myrdet.
Bakgrunn
Călinescu ble født i landsdelen Valakia, hans far var lege i hæren. Fra 1912 til 1918 studerte han juss og filosofi ved universitetet i București, hvorpå han fortsatte studiene i Paris og tok filosofisk doktorgrad i økonomi og politikk i 1921.
Politikk
Han gikk inn i politikken og i 1926 valgt til det rumenske parlamentet for «Det nasjonale bondepartiet». I 1928 ble han utnevnt til såkalt prefekt i fylket Argeș. Senere ble han generalsekretær i Landbruks- og landeiendomsdepartementet, for deretter å bli utnevnt til visestatsekretær i Innenriksdepartementet. Han var en sterk motstander av den fascistiske Jerngarden, og dette ledet i 1933 til at regjeringen han var med i gikk av.
Călinescu var en trofast alliert av Frankrike og Storbritannia og motstander av den protyske regjeringen i Romania.
Toppolitiker
I 1938 ble Călinescu innenriksminister under det autoritære styret til kong kong Carol II og brukte sin stilling til å slå ned Jerngarden, arrestere og henrette lederne.
Etter en kort periode som minister for helse og utdanning ble han den 7. mars 1939 statsminister, ansett som «stålmannen» som kunne slå ned politisk vold fra Jerngarden og holde Romania utenfor tysk innflytelse.
Etter Tysklands invasjon av Polen hevdet medlemmer av Jerngarden at Călinescu og kong Carol II, sammen med britisk etterretning planla å sprenge de rumenske oljefeltene for å hindre tysk nytte av oljen. Călinescu ble drept i București av medlemmer av Jerngarden; bilen han var med ble stoppet og Călinescu, livvakten og sjåføren ble myrdet.
Călinescu hadde en sønn, Barbu (1922- 2014), som befant seg i Storbritannia da faren ble myrdet, og som fortsatte å bo der til sin død.
Pim Ligthart
Pim Ligthart (født 16. juni 1988 i Hoorn) er en nederlandsk syklist. Karrierens hittil største seier tok han da han ble nederlandsk mester i landeveisritt i 2011.
Han la opp etter 2020-sesongen.
Caernarfon Castle
Caernarfon Castle er et slott i Caernarfon i det nordlige Wales. Det ble reist av Edvard I av England etter erobringen av Wales i 1277. Ifølge en tradisjon ble hans sønn Edvard II født der 1284, men det finnes ingen samtidig kilde som bekrefter dette.
Edvard I bygde flere slott i det nordlige Wales for å sikre området etter av han hadde slått Llywelyn ap Gruffydd. Andre viktige festninger i «jernringen» han opprettet var Beaumaris, Conwy og Harlech, men Caernarfon er det fremste av dem. Det ble påbegynt i 1283 under Llywelyns mislykkede opprør, og var ferdig i omtrent den tilstand det har i dag i 1323. Det ble aldri fullført, og det er tydelige spor på vegger etter slisser som det skulle være festet ytterligere bjelker i. Ifølge samtidige regnskaper kostet det 20 000 pund, noe som var en enorm sum, tilsvarende den årlige inntekten til det kongelige skattkammer.
Den konsentriske planen var avansert i forhold til tidligere britiske slott. Murene er inspirert av Konstantinopels bymurer, et resultatet av Edvard Is forkjærlighet for korstogene. Slottet kontrollerer Menaistredet, som var av stor strategisk betydning under Edvards felttog i Wales.
Slottet har blitt beleiret flere ganger. I opprøret 1294–1295 holdt garnisonen ut fordi den fikk forsyninger sjøveien slik at den kunne vente på forsterkninger som kom våren 1295. I 1403 og 1404 holdt den ut en beleiring under Owain Glyndŵrs opprør. Den siste beleiringen kom i 1646, da rojalistene ble beleiret og måtte overgi seg til parlamentarianerne.
US Amateur Championship
US Amateur Championship er den ledende amatør-turneringen i golf for herrespillere i USA. Den avholdes årlig og organiseres av United States Golf Association.
Caernarfon Castle
Slottet har dessuten blitt brukt til den formelle innsettelsen av fyrsten av Wales. I 1911 fant innsettelsen av den fremtidige Edvard VIII som fyrste av Wales sted ved slottet. Dette ble gjentatt ved innsettelsen av prins Charles i 1969.
US Amateur Championship
Turneringen ble første gang avholdt i 1895 på Newport Golf Club i Rhode Island. Det er ingen aldersgrense for påmelding, men det er begrensninger i handicap. Turneringen består av to dager med slagspill og deretter en konkurranse i matchspill blant de 64 beste for å kåre en vinner. Turneringen vinnes i dag som regel av spillere i begynnelsen av 20-årene som jobber mot en karriere som profesjonell turneringsspiller.
Caernarfon Castle
Slottet huser regimentsmuseet til Royal Welch Fusiliers, og er et verdensarvsted.
US Amateur Championship
Mange av de ledende skikkelsene i golfhistorien har vunnet US Amateur Championship, inkludert Bobby Jones (5 ganger), Jack Nicklaus (2 ganger) og Tiger Woods (3 ganger). Før den profesjonelle golfen ble dominerende var denne turneringen regnet blant major-turneringene. Dette er ikke tilfelle i dag, men vinneren blir fortsatt invitert til å spille i alle major-turneringenen unntatt PGA-mesterskapet.
1994 Shane
1994 Shane er en hovudbelteasteroide og går i bane innenfor asteroidefamilien Adeona. Den ble oppdaget 4. oktober 1961 av Indiana Asteroid Program ved Goethe Link Observatory i Brooklyn i Indiana.
Kimberlitt
Kimberlitt er en magmatisk bergart som kan inneholde diamant forekomster.
Funnhistorie
Kimberlitten er oppkalt etter gruvestedet Kimberley i Sør-Afrika. Det var her at bergarten først ble funnet, og her fant en gjeter av griquaetnisitet en 83.5 carat diamant kalt Star of South Africa i 1869. Dette utløste det store diamantrushet.
Sierra Leone fulgte i 1961. Det er videre blitt gjorrt funn i Pennsylvania og i Indiana i USA, Canada, Brasil, India og i Australia.
Bjørn Tangen
Bjørn Tangen (født 15. februar 1952) er en norsk politiker (AP) og tidligere norsk handikappidrettsutøver. Som idrettsutøver som har bl.a. deltatt i paralympiske sommerleker to ganger, der han har vunnet fem medaljer i friidrett, hvorav fire gull. Han har cerebral parese, og konkurrerte i klasse 7 da han var aktiv innen idretten.
Ved kommunestyrevalget 2007 ble han igjen innvalgt i kommunestyret, som en av Arbeiderpartiets seks representanter der. Han satt 2009 som nestleder i kontrollutvalget. Ved siden av politikken var han styremedlem i Halden Arbeiderblad, der han ble valgt inn i mai 2009.
Han er bosatt i Aremark. På fritiden drev han bl.a. med revy.
Mad-Croc
Mad-Croc Energy Drink er en nederlandsk energidrikk, som selges i få fylker i Norge. Grunnen til at flere fylker har sluttet med salg av drikken er på grunn av høyt koffein nivå. Drikken inneholder taurin, B-vitaminer og koffein.
Mad-Crock er involvert som sponsor i motorsport, blant annet Formel 1, rally, rallycross, NASCAR og Formel 1 H2O. I 2010 inngikk Mad-Croc en sponsoravtale med rallysjåføren Petter Solberg.
Holtekjæråsen
Holtekjæråsen er en ås på Tjøme i Færder kommune i Vestfold. Åsen har en høyde på 78,1 meter over havet og er Tjømes nest høyeste ås, etter Herkelås. Som resten av Tjøme består Holtekjæråsen av dypbergarten larvikitt.
Holtekjæråsen er en langstrakt ås i retningen nord-sør, ca. 2 km lang, og den ligger i utmarka mellom gårdene Holtane, Holtekjær og Grimestad på Tjømes østside, og Sandbekk og Gjervåg på øyas vestide. Åsens høyeste punkt ligger rett opp for Holtekjær, og åsen har sitt navn fra denne.
Det går skiltet sti over åsen i lengderetningen. Stien går fra sør med start på Tjøme ungdomsskole på Haug til Kynna og Sundene i nord.
En gravrøys (automatisk fredet) fra bronsealder eller jernalder ligger på toppen av åsen.
Los Cerrillos (Canelones)
Los Cerrillos eller Cerrillos er største by i kommunen Los Cerrillos i Canelones-departementet i det sørlige Uruguay. Byen har 2 508 innbyggere.
Byen er hovedstad (spansk: cabecera eller alcaldía) i kommunen Los Cerrillos.
Historie
Byen ble grunnlagt i 3. august 1896 av Uruguays president Máximo Tajes.
Befolkning
Cerrillos har 2 508 innbyggere (beregning 2011).
Kilde:
Kommune
Byens ordfører (alcaldesa) er Rosa Imoda (2010-2015).
Lantanoid
Lantanoider er en gruppe grunnstoffer med atomnummer fra og med 57 til og med 71. De er alle metaller. Grunnstoff nr. 61, promethium, er radioaktivt og har ingen stabile isotoper.
Lantanoidene tilhører periode 6 i periodesystemet, men er oftest plassert nedenfor resten av tabellen sammen med actinoidene.
Sjeldne jordmetaller
Scandium og yttrium kalles sammen med lantanoidene sjeldne jordmetaller, siden de har en tendens til å finnes i samme malmen og har lignende kjemiske egenskaper. Betegnelsen er misvisende, da flere av disse metallene er nokså vanlige. For eksempel er det mer lantan på kloden enn det er bly og sølv.
Sukhoj Su-30
Sukhoj Su-30 (NATO-kallenavn Flanker-C) er et multirolle jagerfly utviklet av Sovjetunionen og er i bruk i dagens Russland. Su-30 er som flere andre russiske fly basert på Sukhoj Su-27, og er dermed en del av Sukhoj Su-27-familien. Su-27-teknologien gir flyet svært gode luftkamp-egenskaper, mens modellen i seg selv er spesialisert for å ta ut mål på bakken. Flyet kan sånn sett sammenlignes med USAs F/A-18E/F Super Hornet og F-15E Strike Eagle.
Varianter
Flyet er en modernisert versjon av Su-27B og har flere varianter. Både Su-30K- og Su-30MK-seriene har hatt kommersiell suksess. Den mest avanserte Su-30-varianten som er i tjeneste er Su-30MKI– Su-30MK-varianten til India. Denne og videreutviklingene av den er svært spesialisert. Su-30MK-serien har lang rekkevidde og multirolleevne, og den er ansett å være det mest avanserte russisk-designede flyet som er i tjeneste i dag.
Lennox-Gastaut syndrom
Lennox-Gastaut syndrom er en alvorlig form for epilepsi. Anfall begynner vanligvis før 4-årsalderen. Anfalls typer varierer med toniske anfall (stivne i kroppen, oppovergående avdrift med øynene, utvidelse av pupillene, og endret pustemønster), atoniske anfall (korte tap av muskeltonus og bevissthet, forårsaker plutselige fall), atypisk fravær (stirrende), og myoklone anfall (plutselige rykk i muskler).
Det kan være perioder med hyppige anfall blandet med korte, relativt anfallsfrie perioder. De fleste barn med Lennox-Gastaut syndrom opplever noen grad av nedsatt intellektuell funksjon eller informasjonsbehandling, sammen med utviklingsmessige forsinkelser, og atferdsforstyrrelser. Lennox-Gastaut syndromet kan være forårsaket av misdannelser i hjernen, perinatal kvelning, alvorlig hodeskade, infeksjon i det sentrale nervesystemet og arvete degenerative eller metabolske forhold. I 30-35 prosent av tilfellene, kan ingen grunn bli funnet.
Behandling
Behandling for Lennox-Gastaut syndrom inkluderer anti-epileptiske medisiner som valproat, lamotrigin, felbamat, eller topiramat. Det er vanligvis ikke en enkelt antiepileptiske medisiner som skal kontrollere anfall. Barn som blir bedre i utgangspunktet kan senere vise toleranse for et stoff og få anfall som ikke kan kontrolleres.
Prognose
Prognosen for personer med Lennox-Gastaut syndrom varierer. Det finnes ingen kur for sykdommen. Komplett helbredelse, herunder frihet fra anfall og normal utvikling, forekommer omtrent aldri.
Forskning
Det gjennomføres et bredt program av grunnforskning og klinisk forskning på epilepsi inkludert Lennox-Gastaut syndrom. Disse studiene er rettet mot å finne årsakene til disse lidelsene, forbedre diagnose, og utvikle nye medisiner og annen behandling.
Pinghai kullkraftverk
Operatør er Guangdong Yudean Group Co.
UDP
UDP tilbyr et veldig enkelt grensesnitt mellom nettverkslaget og applikasjonslaget i TCP/IP-modellen. UDP gir ingen garantier for at en melding (pakke) skal bli levert og ingen tilstand om UDP-meldinger lagres hos avsender etter at meldinga er sendt ut på nettverket. UDP legger kun til applikasjonsmultipleksing og sjekksumming av data på toppen av en IP-pakke.
UDP-hodet (header) består av kun 4 felt som vist i figuren til høyre. To av disse felta er valgfrie. Source Port, kildeport og Destination Port, destinasjonsport er begge på 16-bit og identifiserer sender- og mottakerprosessene. Siden UDP er tilstandsløs og en sender ikke nødvendigvis krever noe svar så er det valgfritt om senderporten fylles ut. Hvis feltet ikke benyttes bør det settes til 0. Etter portfelta følger UDP Length feltet som spesifiserer den totale lengda på UDP-pakka (inkludert hodet) i antall 8-bit tegn. Minimum lengde er på 8 tegn og omfatter kun UDP-hodet uten noe nyttelast. Det siste feltet i UDP-hodet, UDP Checksum er en 16-bit sjekksum som dekker hodet og nyttelasta. Sjekksummen er også valgfri, men nesten alltid brukt i praksis.
Siden UDP ikke tilbyr pålitelighet så må applikasjoner som benytter protokollen akseptere litt tap, feil eller duplisering. Noen applikasjoner som Trivial File Transfer Protocol kan implementere enkle mekanismer for å oppnå pålitlighet i applikasjonslaget etter behov. Som regel krever ikke applikasjoner som benytter UDP pålitlighet og kan i noen tilfeller forstyrres av det (uforutsigbar forsinkelse). Eksempler på applikasjoner som ofte benytter UDP er multimediastrømmer, sanntidsspill og IP-telefoni. Hvis en applikasjon krever høy grad av pålitlighet så kan en protokoll som TCP benyttes i stedet.
UDP har ingen innebygd funksjonalitet for å unngå og kontrollere metning, så enheter i nettverket implementerer gjerne mekanismer for å kontrollere UDP-trafikk for å unngå overbelastning. Dette kan gjøres i enheter som rutere ved hjelp ulike pakke-køer og pakkekastings-teknikker. DCCP er en alternativ transportlagsprotokoll som har blitt utvikla som en erstatning for UDP, som beholder mange av egenskapene, men implementerer metningskontroll.
Selv om UDP-trafikk ofte står for noen få prosent av nettverkstrafikken så bruker flere viktige applikasjoner protokollen. Blant annet DNS, SNMP, DHCP og RIP.
Johann Strauss d.e.
Johann Strauss den eldre (født 14. mars 1804, død 25. september 1849) var en østerriksk komponist, dirigent, bratsjist og fiolinist. Han var far til Johann Strauss d.y. og Josef Strauss.
Strauss begynte sin karriere som bratsjist i Joseph Lanners kvintett, som senere ble et stort orkester. Her delte Strauss dirigentopgavene med Lanner. I 1825 dannet han imidlertid sitt eget orkester. Han begynte selv å komponere, og sammen med Lanner gav han wienervalsen dens endelige utforming.
CenpacNet
CenpacNet Incoroporated er den eneste nauriske internettleverandøren. Firmaet ble startet i 1998. Hovedkvarteret ligger i bygningen Civic Centre i Aiwo, hvor de også driver en internettkafé.
Nauru har hatt internettforbindelse siden 1997, da landet fikk et nytt kommunkasjonssystem, som inneholdt en satellittforbindelse. En fusjon mellom Nauru Telecom Corporation og Nauru Phosphate Royalties Trust skapte CenpacNet i 1998.
CenpacNet tilbyr tre forskjellige abonnementer: Vanlig bruker ($ 75 for 30 timer/måned), seriøs bruker ($ 150 for 50 timer/måned), og profesjonell bruker ($ 300 for 75 timer/måned). Kun ett abonnement per bruker per måned er lov. Det er imidlertid ukjent hva fordelene for en profesjonell bruker er.
22. mars 2004 reduserte CenpacNet båndbredden på internettilkoblingen, da kostnadene ved å leie satellitt (leid siden november 2003) ble for høye, samt den ustabile strømtilkoblingen på Nauru.
Okka
Okka (utt.: åkka) er et dialektord fra deler av Sørvestlandet. Det kommer fra norrønt okkar (genitiv av vit «vi to») med samme betydning som eiendomspronomenet «vår», «vårt» eller «våre» på bokmål (som f.eks. okka by, okka hus og okka ræge, for henholdsvis «vår by», «vårt hus» og «våre reker»). Det brukes også i førsteperson flertall, «okke» (oss). I eldre setesdalsdialekt fantes også okkon og dekon (vi og dere); likeledes i noen bygder i vest-Telemark økkun og dikkun.
Eigersund kommune hadde ordet i sitt slagord, Okka by e dokka by («Vår by er deres by»). Tidligere ordfører John Skaara (H) likte det ikke, og stoppet den offisielle innføringen av slagordet.
Siden ordet ikke forekommer i hverken bokmål eller nynorsk, er det ikke noen offisiell rettskrivning av ordet. Som et dialektord, kan man forestille seg at ordet like godt kunne vært skrevet åkka, som okka. Likevel er det okka som er den allment aksepterte skrivemåten. Gitt at ordet stammer fra norrønt okkr, er det kanskje ikke så unaturlig at ordet skrives med o, siden å tilsvarer norrønt á. Skrivemåten okka har også lang historisk bruk: I en «oversettelse» av Romerbrevet til Jær-dialekt fra 1698, omtales Kristus som okka herræ («vår herre»). Også Ivar Aasen, i sin Prøver af Landsmaalet i Norge (1853), skriver okka med o. I hans fotnote til vendingen hjå okke skriver han at det betyr «hos oss» og legger til «''Lyder sædvanlig isj’okke. I Hardanger hedder det; isjaa aako (isj’aako, el. sjaako). I det gamle Sprog: hjá (í hjá) okkr.''» Man ser her i klartekst at ordet på det tidspunktet også ble brukt i Hardanger, noe som det fortsatt er langs Sørfjorden i Hardanger.
Allan Kardec
Hippolyte Léon Denizard Rivail (født 3. oktober 1804 i Lyon, død 31. mars 1869 i Paris) var en professor emeritus og kjent pedagogisk forfatter, hadde en bachelorgrad i språk og realfag, og en doktorgrad i medisin. I 1854 begynte han sitt verk i spiritismen under psevdonymet Allan Kardec og ble kjent etter sin død i den vestlige verden ved å definere begrepet spiritisme i 1857 og organisere den spiritistiske lærdommen.
Liv og virke
Han studerte ved Yverdun i Sveits under Johann Heinrich Pestalozzi, og ble senere dennes medarbeider. Han engasjerte seg for et nytt undervisningssystem som utøvde stor innflytelse på undervisningsreformen i Frankrike og Tyskland. Han var en ansett språkforsker og talte foruten morsmålet også tysk, engelsk, italiensk, spansk og nederlandsk. Han oversatt til tysk en rekke utdrag fra franske klassiske verker, spesielt fra verker av Fénelon (François de Salignat de la Mothe).
I 1826 åpnet han og hans hustru Amélie Gabrielle Boudet et etablissement i Paris som hadde mange likhetstrekk med undervisningsstedet i Yverdun. Han utga 22 lærebøker i grammatikk og matematikk samt om pedagogiske teorier og metoder. Han oversatte også engelske og tyske bøker til fransk. I sitt eget hjem ga han gratisundervisning i kjemi, fysikk, astronomi og sammenlignende anatomi.
Rivail var medlem i atskillige vitenskapelige selskaper, herunder det franske Vitenskapsakademiet og det kongelige akademiet i Arras.
Som spiritist grunnla han én av de to spiritualistisk retningene som fikk størst utbredelse rundt om i den vestlige verden; den andre, kjent som spiritualismen, ble utviklet av Margaret Fox og Kate Fox i Hydesville i New York fra 1848 og fremover. Det er flere likhetstrekk mellom de to retningene, men i motsetning til Fox omfattet spiritisme forestillinger om reinkarnasjon og karma. Han tok sitt nye navn Kardec etter at han hadde fått meddelt at det hadde vært hans navn i et tidligere liv. Han organiserte de fem bøkene som er spiritismens byggestener, og grunnla den første spiritistiske foreningen i 1858 i Paris. Hovedverket Åndenes Bok inneholder 1,019 spørsmål som han hevdet at åndene hadde besvart ved hjelp av tusen medier fra ulike land; han hevdet at denne spredningen av medier sikret at svarene ble avgitt av uavhengige kilder. Utdrag fra hans hovedverk Åndenes bok er utgitt på norsk i antologien New Age (2007).
Colin Murphy
Colin Addison (født 21. januar 1950 i Croydon, Stor-London, England) er en tidligere engelsk fotballmanager. Han var manager for fem engelske fotballklubber i årene 1976 til 1996.
Biografi
Colin Murphy spilte aldri ligafotball selv om han var tilknyttet klubbene Crystal Palace, Cork Hibernian, Wimbledon og Hasting United. På 70-tallet jobbet han som trener for reservelaget til Nottingham Forest da Dave Mackay var manager, og da Mackay gikk til Derby County fikk Murphy også ansvar for Derbys reservelag.
I november 1976 fikk Mackay sparken som manager i Derby og den 25. november 1976 ble Murphy ny sjef i klubben. Han ledet laget til september 1977 da han fikk sparken, kun seks ligakamper ut i 1977/78 sesongen, og Tommy Docherty overtok. Året etter ble Colin Murphy manager i Lincoln City og denne jobben hadde han fram til mai 1985. Deretter ble hans neste arbeidssted Stockport County, og han var i denne klubben i to perioder i årene 1985 til 1987.
Solsystemet
Solsystemet er det sol-planetsystemet som består av solen, jorden og månen, og andre kjente himmellegemer i det nærmeste verdensrommet. I dette systemet er solen i sentrum med de himmellegemer som den binder til seg gjennom gravitasjon, og har sin opprinnelse i en gravitasjonskollaps av en gigantisk gass- og støvsky for 4,6 milliarder år siden. Solsystemet befinner seg i Orion-armen i galaksen Melkeveien.
Rundt solen kretser en rekke himmellegemer i en nærmest flat skive i ekvatorbaneplanet som kalles ekliptikken. Utenfor solen finnes det meste av solsystemets masse i de åtte planetene, som har tilnærmet sirkulære omløpsbaner. De fire indre planetene Merkur, Venus, jorden og Mars består i stor grad av stein og metall og kalles steinplanetene. De fire ytre planetene Jupiter, Saturn, Uranus og Neptun består i stor grad av hydrogen og helium. De kalles ofte gasskjempene, da de har en mye tykkere atmosfære bestående av ulike gasser, og de er i tillegg mye tyngre og større enn steinplanetene.
Det finnes to områder med mindre himmellegemer. Asteroidebeltet mellom Mars og Jupiter består av mindre legemer av metall og stein slik som steinplanetene. Kuiperbeltet utenfor Neptuns omløpsbane består hovedsakelig av himmellegemer av frossent vann, ammoniakk og metan. Innenfor disse beltene er det kjent ti større objekter, Ceres, Pluto, Haumea, Makemake, Eris, Orcus, Quaoar, Varuna, Sedna og (225088) 2007 OR 10. De kalles dvergplaneter siden de er store nok til å ha blitt runde som en følge av sin gravitasjon. I en avstand av 0,8–1,6 lysår fra solen antar man at det finnes en Oorts sky, som kan være opprinnelsen til de langperiodiske kometene.
Seks planeter og tre dvergplaneter har naturlige satellitter (måner) i omløpsbane rundt seg. De fire ytre planetene har ringer av støv og andre partikler rundt seg.
Solsystemets oppdagelse og utforskning
Helt fra antikken av var det en vanlig antakelse at jorden var stasjonær i sentrum av universet. Stjerner, og særlig planeter, ble ansett som guddommelige eller åndelige objekter som beveget seg over himmelen, og derved vesensforskjellig fra jorden. Noen få mente imidlertid at jorda ikke nødvendigvis var verdens sentrum. Den indiske astronomen Aryabhata og den greske filosofen Aristarkhos hadde et heliosentrisk verdensbilde, med solen i sentrum og jorden i bane rundt denne.
Forbedringer av de første primitive teleskopene førte til et akselererende tempo av funn av både større og mindre himmellegemer i solsystemet, deriblant planetene Uranus og Neptun og utallige asteroider. I den senere tid har bedre utstyr gitt detaljerte studier av solsystemets himmellegemer som fjell, daler og krater samt værfenomen som skydannelse på Venus og sandstormer på Mars.
Struktur
Solen er en hovedseriestjerne av spektralklasse G2 som inneholder 99,86 % av solsystemets kjente masse og dominerer solsystemets gravitasjonelt. Jupiter og Saturn, de to største legemene i bane rundt solen, står tilsammen for over 90 % av solsystemets resterende masse.
De fleste av de større objektene i bane rundt solen ligger nær ekliptikken, det vil si et plan definert av jordens omløpsbane. Kometer og objekter i Kuiperbeltet har ofte betydelige vinkler mot denne. Samtlige planeter og de fleste øvrige objekter i solsystemet har en bane rundt solen i samme retning som solens rotasjon; mot klokken sett fra solens nordpol. Det finnes unntak, som for eksempel Halleys komet.
Keplers lover beskriver ulike objekters omløpsbaner rundt solen. Ifølge disse ferdes hvert objekt langs en ellipse med solen i det ene brennpunktet. Objekt nær solen (med kortere store halvakse) har kortere år enn objekt lengre bort. På en elliptisk omløpsbane varierer avstanden fra solen over objektets år. Det nærmeste punktet fra solen kalles for perihelium mens punktet lengst bort kalles aphelium. Hvert objekt beveger seg raskest ved dets perihelium og langsomst ved dets aphelium. Planetenes omløpsbaner er nesten sirkelrunde, mens mange kometer, asteroider og kuiperbelteobjekter følger svært elliptiske baner.
For å illustrere solsystemet i samme bilde, vises ofte planetenes baner med lik avstand fra hverandre. I virkeligheten øker generelt sett avstanden jo lengre ut i solsystemet man beveger seg. For eksempel befinner Venus seg cirka 0,33 Astronomisk enhet (AU) fra Merkur, mens Saturn befinner seg 4,3 AU lengre ut enn Jupiter og Neptun 10,5 AU fra Uranus. Forsøk har blitt gjort for å bestemme en sammenheng mellom avstandene (se Titius–Bodes lov), men ingen modell har blitt akseptert.
De fleste planetene har egne system med måner, og for kjempeplanetene kan det minne om solsystem i miniatyr. Enkelte av månene er nesten like store eller til og med større enn den minste planeten Merkur. De fleste befinner seg i en synkron rotasjon, der den ene siden hele tiden er vendt mot planeten. Vår egen måne er et eksempel. De fire største planetene har også planetariske ringer som i hovedsak består av små finkornede partikler som beveger seg rundt planeten.
Terminologi
Uformelt deles solsystemet inn i separate områder. Det indre solsystemet består av de fire steinplanetene og asteroidebeltet. Det ytre solsystemet ligger utenfor asteroidebeltet, med de fire gasskjempene. Siden oppdagelsen av Kuiperbeltet regnes de ytterste delene, utenfor Neptun, som et eget område.
Dynamisk og fysisk klassifiseres objekter som kretser rundt solen i planeter, dvergplaneter, småplaneter og kometer. En planet er et himmellegeme som kretser rundt solen og som har tilstrekkelig masse for å ha blitt sfærisk og har renset sin egen omløpsbane for mindre objekt. Gjennom denne definisjonen har solsystemet åtte kjente planeter; Merkur, Venus, jorden (Tellus), Mars, Jupiter, Saturn, Uranus, og Neptun. Pluto når ikke opp til denne definisjonen da den ikke har renset det omgivende Kuiperbeltet fra andre mindre himmellegemer.
I planetarisk astronomi brukes termene gass, is og stein for å betegne ulike typer av materialer i solsystemet. Stein brukes for å beskrive materialer med høyt smeltepunkt, høyere enn 500 Kelvin (K), slik som silikater. Slike materialer er dominerende i det indre solsystemet blant steinplanetene og asteroidene. Med gass menes materialer med lavt smeltepunkt, for eksempel molekylær hydrogen, helium og edelgass. Disse materialer dominerer mellomregionen der Jupiter og Saturn for det meste består av slikt materiale. Med is menes vann, metan, ammoniakk og karbondioksid som har smeltepunkter på opp til noen få hundre Kelvin. De fleste gasskjempenes satellitter, planetene Uranus og Neptun samt det store antallet mindre objekter utenfor Neptuns omløpsbane består for det meste av slikt materiale. «Flyktige materialer» er alt materiale med lavt smeltepunkt (mindre enn noen hundre Kelvin), inkludert både gass og is som i ulike former kan finnes en rekke steder i solsystemet.
Solen
Solen er stjernen i solsystemet, som de øvrige delene av solsystemet kretser rundt. Dens store masse på omtrent 333,000 jordmasser gir dens indre en tetthet som er høy nok til kontinuerlig fusjon av hydrogen til helium. Fusjonen avgir enorme mengder energi til rommet gjennom elektromagnetisk stråling, slik som synlig lys.
Solen klassifiseres som en moderat stor gul dverg. Den er imidlertid relativt stor og lyssterk, og solen er større enn 85 % av stjernene i Melkeveien.
Gjennom klassifisering i Hertzsprung-Russell-diagramet, en graf som bestemmer lysstyrken til stjerner mot deres overflatetemperatur, fremgår det at solen ligger nøyaktig i midten av den såkalte hovedserien. Stjerner som er varmere og lyssterkere er uvanlige mens kjøligere og lyssvakere er vanligere.
Fordi solen befinner seg midt i hovedserien, antas det at den befinner seg i sin beste alder for en stjerne siden den enda ikke har brukt opp lageret av hydrogen som brukes ved fusjonen. Solen lyser nå sterkere, mot tidligere i dens historie hvor den lyste med 70 % av den styrken den har i dag.
Solen er en populasjon I-stjerne og ble dannet i de senere stadier av universets vekst. Den inneholder derfor flere elementer som er tyngre enn hydrogen og helium («metaller» i astronomisk språkbruk) enn populasjon II-stjerner.
De elementene som er tyngre enn hydrogen og helium dannes i kjernene i urgamle eksploderte stjerner, noe som gjør at den første generasjonen av stjerner måtte dø før universet ble anriket med disse atomene. De eldste stjernene inneholder få metaller, mens nyere stjerner har flere. Denne høye metallisiteten antas å ha vært avgjørende for at solen utviklet et planetsystem, siden planeter formes gjennom akkresjon av metaller.
Interplanetarisk materie
Sammen med lys stråler det også ut en kontinuerlig strøm av ladete partikler (plasma) som kalles solvind. Denne strømmen spres ut fra solen i en hastighet av cirka 1,5 millioner km/t, og skaper en tynn atmosfære (heliosfæren) som trenger gjennom solsystemet og ut til minst 100 AU (se heliopause). Dette er kjent som den interplanetariske materie. Geomagnetiske stormer på solens overflate, for eksempel solfakler og koronamasse-utbrudd, forstyrrer heliosfæren og skaper romvær.
Den første strukturen innenfor heliosfæren er det heliosfæriske strømningssjiktet, en spiralform som dannes når solens roterende magnetfelt virker sammen med den interplanetariske materien.
Jordens magnetfelt forhindrer dens atmosfære fra å blåse bort på grunn av solvinden. Venus og Mars har ikke magnetfelt, og solvinden får deres atmosfære til å suksessivt forsvinne ut i rommet. Ladde partikler fra solen (solvinden) akselererer når de fanges inn av jordens magnetfelt. Når de kolliderer med partikler i jordens atmosfære dannes det polarlys. Ettersom slike akselerasjoner kun skjer i visse områder av magnetosfæren forekommer polarlys hovedsakelig i ringformede områder rundt jordens to magnetiske poler (nordlys og sørlys).
Stavdalen
Stavdalen er et område 2 km fra sentrum av Naustdal i Sunnfjord kommune. Stavdalen ligger på østsiden av Naustdal. I dag er det et byggefelt der som ble bygget på 1970-tallet.
Solsystemet
Interplanetarisk materie
Kosmisk stråling har sin opprinnelse utenfor solsystemet. Heliosfæren beskytter delvis solsystemet, og planetene som har magnetfelt får også en viss beskyttelse av dette. Tettheten av kosmisk stråling i det interstellare materiet og styrken til solens magnetfelt endres over svært lange tidsskalaer, slik at nivået av kosmisk stråling i solsystemet varierer. Hvor mye er imidlertid ukjent.
Stavdalen
Helgåsvegen
Helgåsvegen sees som «hovedveien» gjennom boligfeltet dette boligfeltet, den fikk nytt veidekke i 2004.
Solsystemet
Interplanetarisk materie
I den interplanetare materien finnes minst to skiveformede områder med kosmisk støv. Den første, det interplanetare støvskyen, ligger i den indre delen av solsystemet og forårsaker zodiakallys på stjernehimmelen på grunn av at solens stråler reflekteres av støvet. Støvskyen ble trolig dannet gjennom kollisjoner i asteroidebeltet siden banene deres forstyrres av de nærliggende planetene.
Johan H. Grimstad
Johan H. Grimstad (født 31. august 1924 i Hareid, Sunnmøre, død 8. mars 2006 i Hareid) var komponist av korverker. Grimstad var også politiker, billedkunstner, lyriker, dirigent, solist, tekstforfatter og arrangør.
Solsystemet
Interplanetarisk materie
Det andre området med støv strekker seg fra omkring 10 AU til omkring 40 AU og ble sannsynligvis dannet av lignende kollisjoner innen Kuiperbeltet.
Det indre solsystemet
Det indre solsystemet er den tradisjonelle benevnelsen for den regionen som består av steinplanetene og asteroidene. Objektene i det indre solsystemet ligger nær solen og består først og fremst av silikater og metaller. Radien av hele regionen er mindre enn avstanden mellom Jupiter og Saturn.
Johan H. Grimstad
Komposisjoner
Hans kanskje mest kjente verk er mannskorsatsen «Høgt frå den himmelske klåra» som ble skrevet i perioden i Volda. Grimstad-koret som ble startet opp på denne tida hadde for en stor del medlemmer som enten bodde på eller var av Grimstad-slekta. Koret hadde flere TV-opptredener på 1960-tallet.
Solsystemet
De indre planetene
De fire indre planetene (steinplanetene) har høy tetthet med en sammensetning som domineres av stein og metaller, få eller ingen måner og ingen ringsystemer. De består hovedsakelig av mineraler med høyt smeltepunkt, for eksempel silikater som dominerer i planetenes skorper og mantler, og metaller som jern og nikkel, som først og fremst samles i kjernene. Tre av fire indre planeter har en betydelig atmosfære, og samtlige har en rik og varierende geologi med flere fremtredende fenomener som nedslagskrater og vulkaner.
Merkur
Merkur (0,4 AU) er den planeten som ligger nærmest solen og er den minste planeten (0,055 jordmasser). Den er også mindre enn to av solsystemets måner – Titan (Saturns største måne) og Ganymede (Jupiters største måne). Merkur har ingen naturlige satellitter og den eneste kjente geologiske strukturen foruten nedslagskrater er åser, klipper og daler, som trolig ble dannet i løpet av dens tidlige historie. Merkurs nesten ubetydelige atmosfære består av atomer som har blitt blåst fra solen av solvinden. Den relativt store jernkjernen og tynne mantelen har ikke kunnet forklares, men den fremste hypotesen er at de ytre lagene forsvant fra planeten etter en enorm kollisjon med et annet planetarisk objekt.
Johan H. Grimstad
Komposisjoner
Ellers var Grimstads utgangspunkt for sine komposisjoner spent såvidt vidt som tekster fra Salmene til Jim Reeves-schlageren «I love you because».
Solsystemet
Merkur
Merkur er en av de fire terrestriske planetene. Den har en ekvatordiameter på 4 879 kilometer, som er omtrent 40 % av jordens. Merkur består av omtrent 70 % metallisk materiale og 30 % silikater. Massetettheten er den nest høyeste i solsystemet med 5,427 g/cm³, noe som er marginalt mindre enn jordens 5,515 g/cm³.
Johan H. Grimstad
Komposisjoner
Mannskoret Frendar har flere Grimstad-komposisjoner på sin seneste CD, Strö lite rosor.
Solsystemet
Merkur
Merkur er også alltid varm på en side og kald på den andre. den kalde siden er i gjennomsnitt -163 *C.
Venus
Venus (0,7 AU) er den andre planeten i solsystemet fra solen, og den har nesten samme størrelse som jorden (0,815 jordmasser). Venus er også lik jorden på mange andre måter da den har en tykk silikatmantel rundt en jernkjerne, en betydelig atmosfære og en sannsynlig geologisk aktivitet. Men det finnes også store forskjeller; Venus er mye tørrere enn jorden og dens atmosfære er nesten 90 ganger så tett. Venus har ingen naturlige satellitter og er den varmeste planeten i solsystemet med en overflatetemperatur på over 400 °C. Den høye temperaturen kommer hovedsakelig av mengden drivhusgasser, først og fremst karbondioksid, i atmosfæren.
Johan H. Grimstad
Dirigent
De fleste av korverkene hans er utgitt på Norske Komponisters Forlag.
Solsystemet
Venus
Det finnes ingen definitive bevis på at Venus fremdeles er geologisk aktiv i dag, men den har ikke noe magnetfelt som hindrer atmosfæren fra å forsvinne ut i verdensrommet. Dette skulle kunne bety at atmosfæren regelmessig fylles av vulkanutbrudd. Med unntak av solen og månen, er Venus det mest lyssterke objektet på vår himmel. Siden Venus går i bane innenfor jordbanen, vil den sett fra jorden alltid holde seg innenfor en viss avstand (elongasjon) fra solen. Dette gjør at Venus bare kan sees i øst i demringen eller i vest i skumringen, avhengig av om den er vest eller øst for solen. Når den er synlig i demringen, kalles den Morgenstjernen, og når den er synlig i skumringen, kalles den Aftenstjernen.
Jorden
Jorden (1 AU) er den tredje planeten i solsystemet regnet fra solen, og har den største diameteren, massen og massetettheten av steinplanetene. Jorden er en av planetene som har konstatert geologisk aktivitet, og som hjemsted for millioner av arter, herunder mennesket, er den også den eneste planeten der med sikkerhet er liv.
Planeten ble dannet for 4,54 milliarder år siden, og de første spor av liv kom i løpet av de første milliard årene. Siden da har jordens biosfære i betydelig grad endret atmosfæren og andre abiotiske betingelser på planeten slik at aerobiske organismer har kunnet utbrede seg. Derfor har også et ozonlag blitt dannet, som sammen med jordens magnetfelt blokkerer skadelig stråling og tillater liv på landjorden.
Dens flytende hydrosfære er unik blant steinplanetene og jorden er også den eneste planeten hvor platetektonikk er observert. Jordens atmosfære skiller seg markant fra de andre planetene siden nærværet av levende organismer har forandret atmosfæren til å inneholde 21 % fritt oksygen. Jordens fysiske egenskaper, dens geologiske utvikling og dens omløpsbane har således gjort liv mulig i denne lange perioden, og de naturlige betingelsene for liv forventes å vedvare i ytterligere 500 millioner til 1 milliard år, hvorpå biosfæren vil gå til grunne som følge av solens økende stråling, og livet på jorden vil opphøre.
Månen
Den 24. september 2009 rapporterte India at NASAs radar Mini-SAR ombord i landets første månefartøy Chandrayaan-1 hadde påvist store mengder vann i form av is i området rundt månens nordpol, og at is fortsatt blir dannet. Forskere som har undersøkt dataene fra radarmålingene, anslår at det kan være mer enn 600 millioner tonn is på månen.
Mars
Mars (1,5 AU) er den fjerde planeten fra solen i solsystemet. Den er mindre enn både jorden og Venus (0,107 jordmasser). Den har en tynn atmosfære som hovedsakelig består av karbondioksid. Overflaten er dekket med vulkaner (for eksempel Olympus Mons) og forkastningssenkninger (som for eksempel Valles Marineris), og viser en geologisk aktivitet som kan ha pågått inntil ganske nylig. Overflatearealet er bare en fjerdedel av jordens, men hvis en bare ser på landarealet (over vann) på jorden er det omtrent det samme som arealet på Mars. Massen er kun 10 % av jordens. Atmosfæren er svært tynn, og trykket på overflaten er bare om lag 750 Pa, ca. 0,75 % av jordens. Atmosfæren er 95,3 % karbondioksid, 2,7 % nitrogen, 1,6 % argon og 0,4 % oksygen, karbonmonoksid og sporgasser. I 2003 ble også metan oppdaget fra jordbaserte teleskop, bekreftet i mars 2004 av ESAs romsonde Mars Express.
En stor del av overflaten dekkes av et dypt lag av fint støv som blant annet inneholder mye jern(III)oksid som gir Mars den rødaktige fargen. På grunn av denne fargen har den fått navn etter den romerske krigsguden Mars. Mars har to små naturlige satellitter, Deimos (skrekk) og Phobos (frykt). De er sannsynligvis asteroider, som har blitt fanget opp av Mars' gravitasjon. Begge er små og med ujevn fasong. Den utdødde vulkanen Olympus Mons er med sine 24,000 m det høyeste fjellet i solsystemet. Kløften/riftdalen Valles Marineris er solsystemets største. Dalen er 4,000 km lang og opp mot sju km dyp, og kan sammenlignes med riftdalen i Afrika.
Asteroidebeltet
Asteroider er hovedsakelig mindre legemer som består av ikke-flyktige materialer som stein og metall.
Medlemmene av asteroidebeltet ligger i omløpsbaner mellom Mars og Jupiter, fra 2,3 til 3,3 AU fra solen. Disse antas å være rester fra tiden da solsystemet ble dannet, og materialet er trolig deler av restene etter en steinplanet som aldri ble dannet. Denne ville etter beregningene vært omtrent fem ganger så masserik som jorden, men påvirkningen fra Jupiters gravitasjon har gjort at materialet i beltet aldri har kunnet samles for å vokse til en vanlig planet.
Asteroider kan være fra flere hundre kilometer i diameter til å ha en mikroskopisk størrelse. Alle asteroider er klassifiserte som småplaneter, men bare Ceres har samtidig status som dvergplanet. Vesta og Hygiea kan imidlertid klassifiseres som dvergplaneter om man kan vise at de har oppnådd hydrostatisk likevekt, det vil si at deres form (nesten sfærisk) er et resultat av småplanetenes egen gravitasjon.
Asteroidebeltet inneholder trolig millioner av objekter med en størrelse på over en kilometer i diameter. Den totale massen er likevel sannsynligvis bare en brøkdel av jordens. Til tross for det store antall objekter er beltet tynt befolket. Romsonder passerer gjennom det regelmessig uten at noen hendelser har inntruffet. Legemer med en diameter på mindre enn ti meter regnes vanligvis som meteoroider.
Ceres
Ceres (2,77 AU) er det største legemet i asteroidebeltet. Den har en diameter på rett under 1,000 kilometer, tilstrekkelig for at dens egen gravitasjon har gitt den en rund form som en dvergplanet. Da Ceres ble oppdaget i 1801 ble den regnet som en planet. Den ble omklassifisert til asteroide på 1850-tallet, etter at en rekke andre asteroider hadde blitt oppdaget. I 2006 ble den klassifisert som dvergplanet.
Grupper og familier av asteroider
Asteroider blir delt inn etter sine baneelement eller etter sitt opphav. De jordnære asteroidene bruker man å dele inn i fire grupper: Apohele-astereoidene som har hele sin omløpsbane innenfor jordens. Aten-asteroidene og Apollo-asteroidene som krysser jordens omløpsbane. De førstnevnte har sin middelavstand innenfor jordens omløpsbane mens de siste har sin middelavstand utenfor. Amor-asteroidene har hele sin omløpsbane utenfor jordens, men deres perihelium finnes like utenfor. Objekt hvis omløpsbane tar dem nærmere jorden enn 0,05 AU bruker betegnes som potensielle farlige objekt (PFO).
I asteroidebeltet bruker man ofte å dele inn asteroidene i asteroidefamilier. Medlemmene i disse familiene antas å ha et felles opphav i en kollisjon lengre tilbake i asteroidebeltets historie, og har visse likheter i kjemisk og geologisk sammensetning. Man bruker ofte også å dele visse grupper av legemer i asteroidebeltet etter deres baneelement. Et eksempel er Hilda-asteroidene som befinner seg 2:3 baneresonans med Jupiter. Det betyr at de gjør tre runder rundt solen på samme tid som Jupiter gjør to. Det finnes flere slike grupper. Mens Hilda-gruppen har stabile omløpsbaner som en konsekvens av baneresonansen, så forstyrres for eksempel Griqua-asteroidene slik at de risikerer å bli kastet ut av sine omløpsbaner. I asteroidebeltet finnes også nyoppdagete asteroidebeltekometer som har befunnet seg på omtrent samme sted i rundt fire milliarder år, men som fremdeles fremstår som kometer med typiske koma og hale. Det er mulig at tilsvarende kometer fra solsystemets barndom er opphavet til det vannet som finnes på jorden i dag.
De trojanske asteroidene befinner seg i planetenes lagrange-punkt, 60° før og etter planetene i samme omløpsbane. De første trojanerne finnes i Jupiters omløpsbane, men man har også funnet fire trojanske asteroider i to av Mars' lagrange-punkter og seks stykker i en av Neptuns. Neptun har kanskje tusenvis av trojanske asteroider som enda ikke er oppdaget. Teoretisk kan det finnes trojanske asteroider til alle planeter, men man regner med at en trojansk asteroide til Uranus og Saturn ikke skulle kunne opprettholde en stabil omløpsbane over lengre tidsperioder.
Det ytre solsystemet
Den ytre regionen i solsystemet er hjemmet til gasskjempene og deres satellitter som iblant er like store som de mindre planetene. Mange kortperiodiske kometer og kentaurer har sine omløpsbaner her. De faste objektene her består ofte av en større andel flyktig materiale (som vann, ammoniakk og metan) enn det de steinete himmellegemet i det indre solsystemet gjør.
De ytre planetene
De fire ytre planetene (gasskjempene) utgjør 99 % av all masse som finnes i omløpsbane rundt solen. Jupiter og Saturn består hovedsakelig av hydrogen og helium, mens Uranus og Neptun har større andel is. Det har blitt antydet at de to sistnevnte tilhører en egen kategori, «iskjemper», men det er ennå ikke en allmenn definisjon. Alle fire har ringer, men det er bare Saturns ringer som er lette å observere fra jorden.
Jupiter
Jupiter (5,2 AU) er den femte planeten fra solen, og er den største planeten i solsystemet. Med sine 318 jordmasser har den 2,5 ganger så mye masse som alle de andre planetene til sammen. Jupiter består hovedsakelig av hydrogen og helium. Jupiters høye indre varme skaper en rekker halv-permanente innslag i dens turbulente atmosfære som for eksempel den store røde flekken. Jupiter har 67 kjente måner. De fire største, Ganymedes, Callisto, Io og Europa, viser klare fellestrekk med steinplanetene, for eksempel vulkanisme og en varm kjerne. Ganymedes, den største av solsystemets måner, er større enn Merkur.
Jupiter har en relativt liten steinkjerne, omgitt av metallisk hydrogen, flytende hydrogen, og til slutt hydrogen i gassform. Det er ingen tydelig grense mellom de forskjellige hydrogenfasene, overgangen er helt jevn. Kjernetemperaturen er på ca. 20 000 °C. Atmosfæren inneholder derimot cirka 75 % hydrogen og 24 % helium hvis man ser på massen, der 1 % er andre gasser. Atmosfæren inneholder spor av metan, vanndamp, ammoniakk, og steindamp eller -støv. Det finnes mindre mengder av karbon, etan, hydrogensulfid, neon, oksygen og svovel. I den ytterste delen av atmosfæren finnes det krystaller av frossen ammoniakk.
Saturn
Saturn (9,5 AU) er den sjette planeten fra solen, og er lett å kjenne igjen på sitt karakteristiske ringsystem. Den likner i stor grad på Jupiter, særlig i sammensetningen av atmosfæren og dens magnetosfære. Selv om Saturn har 60 % av Jupiters volum så er dens 95 jordmasser mindre enn en tredjedel av Jupiters masse, noe som gjør Saturn til den planeten i solsystemet med lavest tetthet. Saturn har 62 kjente måner (og tre som ennå er ubekreftet). To av månene: Titan og Enceladus viser tegn på geologisk aktivitet, selv om de hovedsakelig består av is. Titan er større enn Merkur og er den eneste månen i solsystemet med en betydelig atmosfære.
Saturn er tydelig flatere ved polene enn ved ekvator; denne fasongen kalles en flattrykt sfæroide. De ekvatoriale og polare diametrene varierer med nesten 10 % (120 536 km mot 108 728 km), dette skyldes den raske rotasjonen og den relativt lette sammensetningen. Saturn er den eneste planeten i solsystemet som har mindre gjennomsnittstetthet enn vann.
Saturns ringer kan være rester av en eller flere måner som har gått i oppløsning. Ringene består også mye av gasser. Man tror at mange meteorioder kommer fra beltet, når deler av det går i oppløsning. Ringsystemet består av minst 5 ringer – Ring A, B, C, D og F. Ringene kommer i rekkefølgen DCBAF.