cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Åpen liste
Valg med åpen liste er en variant av listevalg der velgere kan endre på rekkefølgen på stemmeseddelen. Alternativet er lukket liste, der bare de politiske partiene og deres aktive medlemmer har mulighet til å påvirke kandidatenes prioritering. Det finnes flere varianter av åpne lister, og de kan variere fra relativt lukkede lister der en kandidat må ha et viss antall stemmer (eller strykninger) for å bli valgt blant kandidatene på listen, til helt åpne lister der rekkefølgen på kandidatene fritt kan endres av velgerne. Ved bruk av frie lister kan også navn fra andre partier inkluderes på stemmeseddelen.
Vanderlei de Lima
Han tente den olympiske ild under Åpningsseremonien til OL i Brasil.
Sjel (film)
Sjel er en amerikansk animasjonsfilm som hadde premiere på strømmeplattformen Disney+ i desember 2020. Filmen ble produsert av Pixar Animation Studios, og ble lansert av Walt Disney Pictures.
Åpen liste
Forholdstallsvalg med åpen liste er utbredt i Europa og brukes blant annet i alle de nordiske landene. Bruk av åpne lister i praksis varierer, og i Finland skriver man et tresifret nummer ved kandidatene, mens i Italia skriver man navnet på ens ønskede kandidater i blanke felt under partinavnet.
Sjel (film)
Handling
Joe Gardner, en pianist og ungdomsskole-lærer bosatt i New York City, drømmer om å spille jazz på profesjonelt nivå. Hans mor Libba insisterer på at han begynner som lærer på heltid, og frykter for hans økonomiske sikkerhet. En dag får Joe vite om en åpning i bandet til jazz-legenden Dorothea Williams, som skal gjennomføre audition ved en musikk-klubb. Imponert over Joes piano-spilling, ansetter Dorothea ham til kveldens show. Men når Joe er på vei til klubben den kvelden, blir han distrahert og han faller ned i et mannhull.
Joe oppdager deretter at han har blitt til en sjel på vei inn i "The Great Beyond" men han er uvillig til å dø. Han forsøker å flykte, men havner i "Great Before" hvor en gruppe rådgivere - alle kalt Jerry - forbereder ufødte sjeler til livet ved hjelp av en mentor-sjel. Hver sjel bærer et merke som gir dem passasje til jorden når den er fullstendig fylt ut med ulike personlighetstrekk. Joe blir forvekslet som en mentor, og blir tildelt å trene nummer 22, en kynisk sjel som alltid har bodd i det "Great Before" men ønsker å unngå jorden.
Åpen liste
Bruk i Norge
I Norge brukes åpne lister til politiske valg, men reglene og graden av åpenhet er forskjellige ved stortings-, fylkestings- og kommunestyrevalg.
Sjel (film)
Handling
22 oppdager at Joe egentlig ligger i koma ved et sykehus, og går med på å hjelpe ham med å komme hjem. De møter også Moonwind, kaptein på en gallion sammen med en gruppe hippie-mystikere, som hjelper Joe med å finne igjen kroppen hans på jorden. Joe kommer tilbake til jorden, men bærer ved et uhell 22, noe som resulterer i at de to sjelene kommer inn i kroppene til en katt og Joe selv.
De finner Moonwind (på den daglige jobben hans på jorden) som godtar å møte dem senere ved jazz-klubben for å gjenopprette Joe til hans egen kropp. I mellomtiden oppdager Terry, en regnskapsfører, at Joe er savnet fra The Great Beyond. Terry reiser derfor til jorden, for å Joe tilbake til Great Beyond.
Roller
I originalversjonen får pianisten Joe Gardner, som er filmens hovedrolle, stemme av Jamie Foxx. Saksofonisten Dorothea Williams får stemme i filmen av Angela Bassett, mens rollefigurens saksofon får lyd av Tia Fuller, musikkprofessor ved Berklee University i California. Andre stemmeskuespillere er Tina Fey, Graham Norton, Alice Braga, Richard Ayoade og Phylicia Rashad.
Mottagelse
Filmen ble svært godt mottatt både i hjemlandet USA og over resten av verden. Også i Norge var anmelderne begeistret. «Modent, musikalsk og underholdende om å være menneske» mente NRK Filmpolitiet.
Albert Eide Parr
Albert Eide Parr (født 15. august 1900 i Bergen, død 16. juli 1991 i Wilder, Vermont) var en norsk zoolog, marinbiolog og oseanograf, kjent som sjef for American Museum of Natural History fra 1942 til 1959.
Faren var venn av sjefen på Bergens Museum, han Jørgen Brunchorst som vekket Alberts interesse for dyr i sjøen. Det ble examen artium 1921, studier ved Det Kongelige Frederiks Universitet i Kristiania fra 1921 til 1924 der han fikk cand.mag. 1925.
Han giftet seg i 1925 flyttet til USA omkring 1926, ble kjent med Harry Payne Bingham som tok ham med på vitenskapelige ekspedisjoner som fant dyr i sjøen og skjønte hvordan havstrømmene gikk. Han fikk jobb ved New York Acquarium i 1926 samt ble kurator ved Bingham Oceanographic Collection i 1927. Ved Yale University ble han 1931 assisterende professor i zoologi, i staben ved Peabody Museum. Fra 1938 var han professor i oseanografi, altså kartleggingen av havene. Fra 1942 til 1959 ledet han American Museum of Natural History, kjent fra boken Night at the Museum i 1993. I 1980 fikk han Distinguished Service Medal fra American Association of Museums.
Familie
Han var sønn av Thomas Parr (1862–1935) og Helga Eide (1865–). Faren var av Parr (slekt) fra Drøbak og jobbet ved Bergen katedralskole. I 1926 giftet han seg med Ella Hage-Hanssen (1903–1991), datter av eiendomsmegler og stortingsmann Peder Hanssen (1859–1924) og Hedvig Stølen (1870–1931). Hun døde bare en og en halv måned før ham.
Aase Refsnes
Aase Refsnes (født 1984) er en norsk politiker fra Berg i Oslo, bosatt i Leines i Steigen, som representerer Sosialistisk Venstreparti. Refsnes ble valgt til ordfører i Steigen for perioden 2019–2023.
Refsnes er utdannet siviløkonom med bachelor fra Universitetet i Bergen og master fra Copenhagen Business School i København. Hun var ansatt som rådgiver i Naturvernforbundet fra 2011 til 2014, og ble deretter prosjektmedarbeider for Lev i Steigen frem til hun ble heltidspolitiker i 2017. Fra 2017 til 2019 var hun fylkesråd for kultur, miljø og folkehelse i Nordland, og i 2019 ble hun valgt inn i kommunestyret i Steigen som representant fra SV.
Roterende referansesystem
Fiktive krefter
Alle ikke-treghetssystemer innehar fiktive krefter. Roterende referansesystemer karakteriseres av tre fiktive krefter:
Gremjatsjinsk
Den ble grunnlagt i 1941 som en bosetning ved en kullgruve. Bystatus ble innvilget i 1949.
Roterende referansesystem
Fiktive krefter
Forskere på et slikt roterende referansesystem kan måle farten og retningen til rotasjonen sin ved å måle disse fiktive kreftene. For eksempel kunne Léon Foucault vise corioliskraften som kommer av jordrotasjonen ved å bruke Foucaults pendel. Dersom jorden plutselig begynte å rotere tusen ganger raskere (slik at hver dag bare ble ca. 86 sekunder lang), ville folk lett ha merket de fiktive kreftene som drar i dem, akkurat som på en roterende karusell.
Forhold mellom posisjoner i to referansesystem
For å utlede disse fiktive kreftene er det lurt å kunne transformere ligningene mellom koordinatene i det roterende referansesystemet og koordinatene  i et treghetssystem med samme opphav. Dersom rotasjonen er om z-aksen med vinkelfarten \omega og de to referansesystemene samsvarer ved tiden t=0, så kan transformasjonen fra de roterende koordinatene til treghetskoordinatene skrives:
og den reverse transformasjonen er
Dette resultatet får man ved å bruke en rotasjonsmatrise.
Generell utledning i et roterende referansesystem
Dersom man har enhetsvektorene i, j, k til å representere de tredimensjonale vektorene, kan vi la disse rotere fordi de vil bli værende normalisert. Dersom vi lar de rotere med farten \omega så blir hver enhetsvektor styrt av ligningen: der l=\{i,j,k\}. Så om vi da har en funksjon, og vi vil utforske den førstederiverte, har vi: Der er endringsraten med hensyn på det roterende koordinatsystemet. Det vil si at dersom f(t) roterer med samme fart som enhetsvektorene (\omega) så er.
Forhold mellom raskhet i de to referansesystemene
Raskheten til et legeme er den tidsderiverte av posisjonen til lekamet eller
Den tidsderiverte til posisjonen i et roterende referansesystem har to komponenter, en fra den tidsderiverte i treghetssystemet, og en annen fra sin egen rotasjon. Forholdet mellom disse har mani ligningen
der vektoren peker i samme retning som rotasjonsaksen med samme størrelse som vinkelfarten. Derfor er forholdet mellom raskheten i de to referansesystema:
Bevis for ligningen
Etter svært kort tid δ t, har vi at vektoren Q0 Qδ t er ved å bruke noen enkle vektoroperasjoner har vi deriverer vi på tid får vi og ser at
Forhold mellom akselerasjon i de to systemene
Akselerasjon er den andre tidsderiverte av posisjon, eller den første tidsderiverte av raskhet
Ved å utføre deriveringen og omarrangere noen av leddene får man akselerasjonen i det roterende referansesystemet
der er den tilsynelatende akselerasjonen i det roterende referansesystemet.
der m er massen til legemet disse tre fiktive kreftene virker på.
Treghetsakslerasjonen kan man finne ut fra den totale fysiske kraften  (for eksempel den totale kraften fra fysiske vekselvirkninger som elektromagnetisme) og bruke Newton sin andre bevegelseslov.
Medfødte misdannelser
Medfødt (lat. congenit) brukes for å omtale sykdom som er til stede ved fødselen. Det kan enten være snakk om arvelig (genetisk) sykdom eller noe som har oppstått under svangerskapet (f.eks. ved infeksjoner eller dårlig ernæringstilstad hos mor).
Eksempler:
Guo Zhendong
Guo Zhendong (født 4. august 1984 i Shashi i Jingzhou i Hubei i Folkerepublikken Kina) er en kinesisk badmintonspiller. Han blant annet en bronse fra VM 2010, og fikk sin olympiske debut da han representere Kina under Sommer-OL 2008 i Beijing, Kina, der han ble slått ut i andre runde.
Pass (enhet)
Pass (latin: passus; engelsk: pace) er et urgammel lengdemål, men det er ikke kjent om det har vært brukt i Europa og Skandinavia som sådan, herunder også i Norge. Substantivet er kommet til Norge via lavtysk fra fransk, pas, «skritt, passende mål, mengde».
I det gamle Romerriket ble pass kalt passus og inndelt som 1/2 pertica (stang), 2 skritt eller 5 romersk fot, tilsvarende 1,48 meter. Pass er derfor også kjent som 1/1000 romersk mil.
Opprinnelsen til uttrykket er et fullt pass (ett skritt med hvert ben eller en omgang) for en voksen mann, altså 2 skritt eller steg. Det latinske ordet passus er således opphavet til uttrykket (melde) pass(e) (stå over, underforstått en omgang) i kortspill.
Greci (Campania)
Greci (arbereshe-albansk: Katundi) er en arbëreshë-by og kommune i provinsen Avellino i Campania i Italia.
The Dawn of a Tomorrow
The Dawn of a Tomorrow er en amerikansk stumfilm fra 1915, regissert av James Kirkwood.
Handling
En ung jente, som bor i den lutfattige slummen i London, blir forelsket i en utspekulert kriminell. Hun overtaler tyven til å gi opp livet som kriminell. I mellomtiden blir en eksentrisk millionær, som har blitt diagnostisert med en uhelbredelig demens, så motløs at han bestemmer seg for å begå selvmord. Han forkler seg som omstreifere, og vandrer rundt i slummen. Samtidig som han forsøker å finne motet til å drepe seg selv, blir han møtt av den unge jenta.
Dragon (andre betydninger)
Ordet Dragon har flere betydninger
Mathias Wichmann
Mathias Wichmann Andersen (født 6. august 1991 i Aalborg) er en dansk fotballspiller som spiller for. Foran 2021-sesongen ble den danske midtbanespilleren forfremmet som kaptein for Grimstad-laget.
Gigantotrichoderes
Gigantotrichoderes er en slekt av biller som tilhører den artsrike underfamilien Cerambycinae i familien trebukker (Cerambycidae).
Utseende
Nokså store (men tross navnet ikke kjempestore, gjerne ca. 25 millimeter), avlange, lysbrunlige trebukker, hode og pronotum kan være mørkere. Antennene er kamformede hos hannen, sagtakkede hos hunnen, litt over halvparten så lange som kroppen. Pronotum er avrundet uten tenner på sidene. Dekkvingene er parallellsidige eller litt utvidete bakover, rundet i spissen.
Utbredelse
Slekten er utbredt i Mellom- og Sør-Amerika, fra det sørlige Mexico i nord til Bolivia i sør.
Wu
WU, Wu, wU og wu kan bety:
Patrick Wackström
Patrick Rafael Wackström (født 6. september 1958 i Borgå), er en finsk tidligere syklist.
Wackström ble finsk mester i landeveissykling i 1980 og 1981. Han representerte Finland under sommer-OL i 1980 og 1984, uten å vinne noen medaljer.
Patrick Wackström er sønn av syklisten Ole Wackström.
Simon Billy
Simon Billy (født 1991 i Montpellier) er en fransk speedskiløper som innehar verdensrekorden for høyeste hastighet på ski.
Eysturoyar prestagjalds kommuna
Eysturoyar prestagjalds kommuna var en kommune på Færøyene. Den ble opprettet som én av en rekke kommuner basert på øyrikets prestegjeld i 1872. Kommunen omfattet øya Eysturoy. Eiðis kommuna ble utskilt i 1894, Sjóvar kommuna og Nes og Gøtu kommuna i 1896, og Funnings kommuna i 1906. De siste delene av den opprinnelige kommunen ble delt inn i Oyndarfjarðar kommuna, Leirvíkar kommuna og Fuglafjarðar kommuna i 1918.
Simon Billy
Han er sønn av speedskiløpern Philippe Billy, tidligere verdensrekordholder på 243,902 km/t. Simon Billy gikk på ski fra en tidlig alder og ble trent av sin far. Hans yngre bror Louis Billy er også en speedskiløper (pers. rekord 241,125 km/t.)
Billy bor i Vars, Hautes-Alpes, hvor verdens raskeste speedskibane ligger.
22. mars 2023 satte Simon Billy ny verdensrekord med 255,500 km/t.
Rolf Folland
Rolf Folland (født 28. januar 1968) er en norsk offiser i Luftforsvaret. Han ble utnevnt til generalmajor 4. juni 2021.
Folland har utdannelse fra U.S. Air Force Command and Staff College, sjefskurset ved Forsvarets høgskole og Royal College of Defence Studies.
Han tiltrådte som Sjef Luftforsvaret i august 2021.
Jake Vincent
Jake Vincent (født 24. juni 1989) er en britisk vannpolospiller. Han representerte landet sitt under Sommer-OL 2012 i London, der han endte på sisteplass med det britiske landslaget.
Robert Parker (vannpolospiller)
Robert Parker (født 4. desember 1987) er en britisk vannpolospiller. Han representerte landet sitt under Sommer-OL 2012 i London, der han endte på sisteplass med det britiske landslaget.
Innvik kirke
I middelalderen skal det ha stått en stavkirke på gården Hilde i Innvik, på Hilde ble det funnet et klebersteinskors som nå står ved inngangen til dagens kirke. Stavkirken ble i 1580 flyttet nærmere sjøen der dagens kirke står.
Jørgen Flood
Jørgen Pedersen Flood (født 28. desember 1793,1 død 28. juni 1867) var en norsk kjøpmann og konsul.
Flood var sønn av kjøpmann Peder Jørgensen Flood i Skien og hustru Inger Jørgensen Wesseltoft. Han giftet seg i 1818 med Hanna Aall (1796–1863) – datter av Eidsvollsmannen Jørgen Aall. Paret slo seg ned på Søndre Tveten i Eidanger, hvor flere av barna ble født.
I 1837 ble Jørgen Flood valgt til Porsgrunds første ordfører. I 1841 kjøpte han Bolvig Jernværk og flyttet dit i 1847. Hustruen døde her i 1863, hvoretter Jørgen Flood flyttet til Grimstad, hvor han selv døde i 1867. Paret ligger begravet på Solum kirkegård ved Skien.
Paret fikk flere barn, deriblant skipsmegler Fritz Trampe Flood og dansk visekonsul Jørgen Aall Flood.
Fylkesvei 5432
Fylkesveg 5432 går mellom Byrkjeland og Bernes i Osterøy kommune. Veien er 1,6 km lang.
Frem til 2019 hadde veien betegnelsen fylkesvei 372 (Hordaland).
Ljosheim kapell
Kapellet ligger i Nordfjord prosti i Bjørgvin bispedømme.
Xie Zhongbo
Xie Zhongbo er en kinesisk badmintonspiller. Han har ingen større internasjonale resultater, og fikk sin olympiske debut da han representere Kina under Sommer-OL 2008 i Beijing, Kina, der han ble slått ut i andre runde.
Roderick Murchison
Murchinson var Fellow av Royal Society og ble innvalgt i 1855 som utenlandsk medlem av Kungliga Vetenskapsakademien i Sverige.
Murchisonfallene på Den hvite Nil i Uganda er oppkalt etter Murchison.
Rettskildeprinsipp
Et rettskildeprinsipp er et prinsipp for rettslig argumentasjon for å klargjøre hva som er gjeldende rett.
Geoffrey av Monmouth
Geoffrey av Monmouth (latin: Galfridus Monemutensis, Galfridus Arturus, Galfridus Artur, walisisk: Gruffudd ap Arthur, Sieffre o Fynwy) (født ca. 1100, død ca. 1155) var kronikør, skribent og katolsk biskop og er en av de fremste i utviklingen av britisk historiografi og popularisering av myten om kong Arthur. Han er best kjent for Historia Regum Britanniae («Historien om kongene i Britannia»), som ble meget lest i sin tid og sitert ukritisk fra til langt inn på 1500-tallet før den ble avvist som pseudohistorie, Den innflytelsesrike boken, som blant annet William Shakespeare hentet inspirasjon fra, ble skrevet på latin, men ble oversatt til en rekke språk, også engelsk.
Etter å ha studert ved University of Oxford ble han erkediakon i Landaff og/eller i Monmouth. I 1152 ble han biskop av St Asaph bispedømme. Den første av hans bøker var Prophetia Merlini («Merlins profetier»), som ble skrevet før 1135. Boken er en serie apokalyptiske visjoner tilskrevet Merlin. Dette er første gang formen «Merlin» brukes. Det neste verket, som for ettertiden står som hans viktigste og mest kjente, var Historia Regum Britanniae (De britiske kongenes historie), skrevet omkring 1136. Det er en krønike over de tidligste britiske konger fram til de angelsaksiske konger i 600-tallet. Det er ingen tvil om at verket ikke er et historieverk i moderne forstand, men en fantasifull pseudohistorie; Geoffrey starter med trojanerne som grunnleggere at de britiske kongehusene. Krøniken har vært en viktig inspirasjonskilde for engelske nasjonallegender, ettersom den er den eldste bevarte tekst som nevner kong Arthur og Kong Lear. Det siste kjente verket er Vita Merlini (Merlins liv), skrevet mellom 1149 og 1151. I verket gjenforteller Geoffrey den tidligere Merlin-legenden fra den walisiske tradisjon. Som de andre bøkene av Geoffrey ble den skrevet på latin.
Biografi
Geoffrey var antagelig født en gang mellom 1100 og 1110 i Wales eller Welsh Marches (grenseområdene mellom Wales og England). Han må ha kommet i myndig alder ved 1129 da han er nedtegnet som vitne til et charter. I hans Historia refererer Geoffrey til seg selv som Galfridus Monumetensis, «Geoffrey av Monmouth», hvilket indikerer en betydningsfull forbindelse til Monmouth i Wales, og som kan være en referanse til hans fødested. For sine samtidige var Geoffrey kjent som Galfridus Artur(us) eller varianter av dette. «Arthur» i disse versjonene av navnet kan muligens indikere navnet på hans far, eller et tilnavn grunnet Geoffreys lærde interesser. Tidligere forskere antok at Geoffrey var waliser eller i det minste snakket walisisk. Imidlertid synes det som om hans kunnskap i walisisk har vært begrenset, og det er i dag anerkjent at det ikke finnes noen virkelig bevis for at Geoffrey var waliser eller av cambro-normannisk avstamning, i motsetning til eksempelvis Gerald av Wales. Det er sannsynlig at hans bakgrunn er fra den samme fransktalende eliten ved den walisiske grensen som andre skribenter i samtiden som Gerald av Wales og Walter Map, og Robert, 1. jarl av Gloucester, som Geoffrey dediserte versjoner av sin Historia Regum Britanniae til. Det har blitt argumentert, blant annet av historikeren Frank Stenton, at Geoffreys foreldre kan ha tilhørt de mange bretonere som deltok i Vilhelm Is erobring av England i 1066 og deretter bosatte seg i den sørøstlige delen av Wales. Monmouth ble kontrollert av bretonske herrer siden 1075 eller 1086 og navnene Galfridus og Arthur (om tolket som patronymisk var mer vanlige blant bretonere enn walisere.
Den 21. februar 1152 vigslet erkebiskop Theobald av Bec Geoffrey som biskop av St Asaph i Wales etter at han hadde blitt ordinert som prest kun ti dager i forvegen. «Det er ingen bevis for at han noen gang besøkte sitt sete,» skrev Lewis Thorpe, «og faktisk gjorde krigføringen til Owain Gwynedd det meget usannsynlig.» Han synes å ha dødd en gang mellom 25. desember 1154 og 24. desember 1155. I henhold til walisiske krøniker overtok hans tilsynelatende etterfølger i St Asaph posisjonen i 1165.
Historia Regum Britanniae
Geoffrey skrev flere interessante tekster, alle på latin, samtidens språk for lærdom og litteratur i Europa. Hans fremste verk var Historia Regum Britanniae («Historien til kongene av Britannia»), og det verket som best kjent for dagens lesere. Det er den påståtte historien til Britannia, fra den første bosetningen til Brutus, en etterkommer av den trojanske helt Aineias, og fram til kong Cadwallader dør på 600-tallet. I fortellingen finnes Julius Cæsars to faktiske invasjoner av Britannia vevd inn, to konger Leir og Cymbeline, som senere ble udødeliggjort av William Shakespeare, og en av de første utviklede fortellinger om kong Arthur.
Historia Regum Britanniae er i dag akseptert ikke som et historisk verk, men som et litterært verk om nasjonale myter som inneholder svært lite pålitelig historie. Det har siden ført til at mange moderne forskere til å si seg enig med William av Newburgh som skrev en gang rundt 1190 at «det er ganske klart at alt som denne mannen skrev om Arthur og hans etterfølgere, eller faktisk om hans etterfølgere fra Vortigern og framover, ble diktet opp, delvis av ham selv og delvis av andre.» Andre på Geoffreys samtid var tilsvarende lite overbevist av hans «historie». Eksempelvis minnes Gerald av Wales erfaringen av en mann besatt av demoner: «Om onde ånder beklemte ham for mye, ble Johannesevangeliet plassert på hans bryst og da, som fugler, forsvant de øyeblikkelig, men når boken ble fjernet, Historien til britene av «Geoffrey Arthur» (som Geoffrey kalte seg selv) ble erstattet i dens sted, kom de tilbake i større antall, og forble i løpet av lengre tid enn vanlig i hans legeme og på boken.»
Imidlertid ble hans bok i omfattende grad spredt over hele Vest-Europa i middelalderen. Acton Griscom har listet 186 bevarte manuskripter av boken i 1929, og andre har blitt identifisert siden, hvilket gjør Geoffreys bok til en bestselger i middelalderen. Boken fikk også et betydelig etterliv i en rekke former, blant annet som oversettelser eller omforminger som i den anglo-normanniske Roman de Brut av Wace, den mellomengelske tekstsamlingen Layamons Brut og flere andre anonyme mellomwalisiske versjoner kjent som Brut y Brenhinedd («Kongenes Brut»). hvor den generelt ble antatt å være en faktisk historie framfor en oppdiktet fiksjon.
Andre skrifter
Det tidligste av Geoffreys skrifter som kom var antagelig Prophetiae Merlini («Merlins profetier») som han skrev en gang før 1135 og som synes både å være uavhengig og bli benyttet i Historia Regum Britanniae. Det består av rekke uklare profetiske ytringer tilskrevet Merlin og som Geoffrey hevdet at han kun hadde oversatt fra uspesifisert språk. I dette verket bearbeidet Geoffrey den allerede etablerte walisiske tradisjonen med spådomsskrifter tilskrevet vismannen Myrddin, skjønt hans egen kunnskap om Myrddins fortelling på dette tidspunkt i hans skribentkarriere synes å ha vært svak. Mange av spådommen viser til historiske og politiske hendelser som ledet fram til Geoffreys egen tid kan bli identifisert – eksempelvis at Det hvite skip som sank i 1120, middelalderens «Titanic», og hvor William Adelin, sønn og arveprins til kong Henrik I av England, døde.
Geoffrey introduserte stavingen «Merlin», avledet fra walisiske «Myrddin». Den walisiske forskeren Rachel Bromwich observerte at denne «endringen fra midtre «dd» til «l» er underlig. Det ble forklart av Gaston Paris som i en årsak fra en uønsket assosiasjon til det franske ordet merde». Det første verket om denne legendariske profeten i et annet språk enn walisisk ble lest — og trodd — i vide kretser, tilsvarende som spådommene til Nostradamus ble det noen århundrer senere. Forskerne John Jay Parry og Robert Caldwell har merket seg at Prophetiae Merlini «ble tatt meget seriøst, selv av lærde og kloke mennesker i mange nasjoner», og lister eksempler på denne godtroenheten så sent som 1445.
Enn videre førte Geoffreys struktur og omforming av mytene om Merlin og Arthur til den store populariteten for disse mytene i senere litteratur, en popularitet som eksisterer den dag i dag. Geoffrey er anerkjente av forskere som den som hovedsakelig har etablert de litterære forestillingene om Arthur. Historias effekt på legenden om kong Arthur er så stor at man kan katalogisere denne litteraturen som før og etter Geoffrey avhengig om de har vært påvirket eller ikke av hans tekster.
Det tredje verket som er tilskrevet Geoffrey er et dikt i heksameter, Vita Merlini («Merlins liv»). Denne er basert langt tettere til det tradisjonelle materialet om Merlin enn hans andre verker. Her er han kjent som «Merlin av skogene» (latin: Merlinus Sylvestris, engelsk: Merlin of the Woods) eller «den skotske Merlin» (Merlinus Caledonius), og er framstilt som en gammel mann som lever som en manisk og sorgtung utstøtt mann i skogen. Fortellingen er plassert i tid etter den tidsramme som Merlin er plassert i Historia, men forfatteren har forsøkt å synkronisere verkene med referanser til den gale profetens tidligere handlinger med Vortigern og Arthur. Vita Merlini ble ikke sirkulert i større grad, og tilskrivelsen til Geoffrey som forfatter opptrådte kun i ett manusskrift fra sent på 1200-tallet, men det inneholder gjenkjennbare elementer hos Geoffrey i henhold til struktur og innhold, og de fleste forskere anerkjenner teksten som tilhørende ham.
Maze Runner: The Death Cure
Maze Runner: The Death Cure er en amerikansk dystopisk science fiction-film fra 2018. Regissør var Wes Ball, og manus ble skrevet av T.S. Nowlin. Filmen er basert på en roman fra 2011, "The Death Cure" skrevet av forfatter James Dashner.
Filmen er en oppfølger til Maze Runner: The Scorch Trials fra 2015, og den tredje og siste filmen i Maze Runner-filmserien. Hovedrollene spilles av blant andre Dylan O'Brien, Kaya Scodelario, Thomas Brodie-Sangster, Dexter Darden og Will Poulter.
Handling
De tre vennene Thomas, Newt og Frypan er de tre siste av de fri "Gladers" som er helt immune mot Flare-viruset som har drept store deler av verdens befolkning. Gjengen forsøker å slå til mot et tog som drives av WCKD, en organisasjon som er ansvarlige for å fange og eksperimentere på immune ungdommer.
Thomas, Newt og Frypan oppdager at Minho, en annen "Gladers" som WCKD tidligere hadde fanget, som var på vei til "Last City" som var WCKD sin operasjonsbase. Gjengen forsøker å redde Minho, som blir utsatt for tortur av WCKD fordi de ønsker å utvikle en ordentlig vaksine mot Flare-viruset.
Men de blir angrepet av folk som kalles for "Cranks" mennesker som allerede er smittet av Flare-viruset. Imidlertid blir de reddet av Jorge og Brenda, som slår seg sammen med dem. Thomas og vennene møter også en annen bekjent, Gally, som tar dem med for å møte Lawrence, en opprørsleder. Newt betror til Thomas at han har blitt smittet. Forkledd som WCKD-soldater forsøker Thomas, Newt og ett par andre å komme seg inn på WCKDs hovedkvarter.
MT «Amoco Cadiz»
«Amoco Cadiz» var en supertanker som grunnstøtte på Men Goulven revet ved Portsall Rocks i Frankrike den 16. mars 1978. Båten grunnstøtte 2 km fra fastlandet og ble først kløvet i to deler og senere tre.
Ulykken resulterte i det femte største oljeutslippet gjennom tidene. Bretagnes kyst ble sterkt forurenset av olje.
Casalvecchio di Puglia
Casalvecchio (arbereshe-albansk: Kazallveqi) er en arbëreshë-kommune og landsby i provinsen Foggia i Puglia i det sørlige Italia. De fleste er etterkommere fra en albansk flyktningstrøm fra Balkan i det 15-århundre. Mange innbyggere i området benytter fortsatt det arbëreshë-albanske språket.
Chris Tilley
Michael Christopher Tilley (født 6. mai 1985 i Winston-Salem, Nord-Carolina) er en amerikansk sportsskytter og stormester i USPSA. Han tok gullmedalje i Open Junior-kategorien i IPSC Handgun World Shoot i 2002 og 2005. Han er også kjent for å ha deltatt i sesong 2 av History Channel sin TV-serie Top Shot.
Chris viste interesse for og dyktighet med skytevåpen fra veldig ung alder, og da Chris var 11 år gammel bygde faren hans en innendørs skytebane i Raleigh, Nord-Caroline, hvilket gav Chris muligheten til å trene på skyting. Ett år etterpå som 12 år gammel begynte han å konkurrere i IPSC-stevner.
Tilley nevner at en av farens første ansatte, en tidligere marineinfanterist ved navn Cazz, hadde en betydelig innflytelse på hans sportsskytekarriere. Cazz tok Tilley med på hans IPSC-stevne, og drog ham med videre i konkurranseskyting. Som 14 år gammel ble Tilley stormester i USPSA, hvilket gjorde han til en av de yngste stormestrene i historien.
I 2011 vant han områdetittelen i USPSA Area 6 i Open-divisjonen fremfor Max Michel. I september samme år tok han en 6. plass i IPSC Handgun World Shoot i Hellas.
I 2016 tok han 1. plass i Open-divisjonen som gjesteskytter i IPSC Australasia Championship. Tilley jobber som våpenhandler og skyteinstruktør.
Veronica Isabel Pedersen
Veronica Isabel Pedersen (født 9. juli 1990) er en norsk politiker (FrP) og kommunikasjonsrådgiver. Hun var statssekretær for statsråd Per Sandberg i Nærings- og fiskeridepartementet fra 2017 til 2018. Fra 2021 er hun rådgiver i kommunikasjonsbyrået Kruse Larsen.
Pedersen var gruppeleder for FrPs kommunestyregruppe i Rana og medlem av fylkestinget i Nordland. Hun var også vara til Stortinget for Nordland i perioden 2013–2017.
Verdenscupen i alpint 1993/94
Sesongen 1993/1994 i verdenscupen i alpint startet 30. oktober 1993 i Sölden, og ble avsluttet 20. mars 1994 i Vail. Det ble arrangert 33 renn for herrene (11 utfor, 5 Super-G, 9 storslalåm, 8 slalåm). For damene ble det arrangert 32 renn (7 utfor, 6 Super-G, 9 storslalåm, 10 slalåm). I tillegg kom to kombinasjonskonkurranser.
Sesongens høydepunkt var OL 1994 på Lillehammer.
Baard Larsen
Baard Arvid Larsen (født 25. mars 1975 i Arendal) er en norsk journalist, fotograf og redaktør. Han jobbet fra 2002 til 2012 i Grimstad Adressetidende, hvor han jobbet primært med nyhetssaker (krim) og biltester. Etter å ha jobbet som frilanser for avisen i over ett år, var Larsen fra 2013 til 2014 vikar i redaksjonen i Fædrelandsvennen.
Han var redaktør i Åmliavisa fra oktober 2014 til mai 2015, og siden mai 2015 redaktør i Frolendingen. I januar 2021 fikk han ett års vikariat fra jobben i Frolendingen, for å gå tilbake til Grimstad Adressetidende i en prosjektstilling.
I det private har Baard Arvid Larsen siden februar 2008 vært fylkesleder av Foreningen for hjertesyke barn i Aust-Agder.
Han driver sammen med kona firmaet Homdal & Larsen AS, som leverer biltester og påtar seg droneoppdrag. .
Isegran fort
Øya Isegran stikker ut fra Kråkerøys østside og deler Glommas utløp i to, Østerelva og Vesterelva. Jarlen av Borgarsyssel, Alv Erlingsson, hadde en liten festning her bygget i tre og stein på slutten av 1200-tallet. Tømmerborgen ble ødelagt i 1287 av kongens store hærstyrke.
I dag er det ingen synlige spor av Alv Erlingssons festning, men restene av skansen ble bygget ut og ble en del av Fredrikstads forsvarsverker etter at byen ble etablert i 1567. Tårnet på Isegran ble bygd i tidsrommet 1674-1742, og senere betydelig restaurert. I 1670-årene ble Isegran forsterket for moderne krigføring, og admiral Peter Wessel Tordenskiold brukte det som en viktig base under den store nordiske krig. Isegran var fram til 1680 også landets eneste orlogshavn. På Isegran står for øvrig Fredrikstads eldste trebygning – det over 300 år gamle «Empirehuset».
Opprinnelsen til navnet «Isegran» er uklar, men det kan være en forvanskning eller avledning av Île Grand, fransk for den store øya.
Coenraad Hiebendaal
Coenraad Christiaan Hiebendaal (født 10. april 1879 i Gorinchem, død 3. juni 1921 i Amsterdam) var en nederlandsk roer som deltok i de olympiske leker 1900 i Paris.
Hiebendaal vant en olympiske sølvmedalje i roing under Sommer-OL 1900 i Paris. Han var med på båten med roere fra roklubben Minerva Amsterdam som kom på andreplass i den andre finalen i firer med styrmann bak Tyskland. De andre roerne var Geert Lotsij, Paul Lotsij, Johannes Terwogt og Hermanus Brockmann som var styrmann.
Ulvesommer
Ulvesommer er et norsk eventyrdrama- og familiefilm fra 2003 regissert av Peder Norlund. Hovedrollen spilles av Julia Pauline Boracco Braaten.
Filmen fikk Amandaprisen i kategorien Beste barne- og ungdomsfilm. Den ble også tildelt en rekke utenlandske priser, blant annet i Tyskland.
Handling
Når utendørskurset i klatring blir avlyst bestemmer den tolvårige Kim seg for å klatre Østveggen, en bratt og farlig klatrevegg, slik hennes avdøde far gjorde da han var tolv. Hun overbeviser moren om at hun trygt kan dra utenlands. Etter å ha laget en dekkhistorie som innbefatter vennen Mads, tar Kim bussen til Nes, den nærmeste landsbyen til Østveggen. Der møter hun for første gang ulvejegerne, som senere blir den andre part i konflikten i filmen. Etter å ha klatret nesten hele veggen opp faller Kim ned, slår hodet mot en stein og besvimer. Fortumlet tar hun seg inn i en gammel sammenrast hytte, som blir hennes overnattingssted. Når hun våkner oppdager at hun har sovet i et ulvehi. Hun får god kontakt med ulvene, dette utvikler seg senere til et meget spesielt forhold. Senere hentes Kim av moren, som har vært innom vennen Mads’ landsted i Stavern. Når Kim har kommet hjem, ser hun ett innslag på nyhetene, hvor den ene jegeren svært overdrevet forteller om ulvesituasjonen i området. Etter dette starter ett kappløp, hvor Kim prøver å beskytte ulvene mot jegerne. Dette tar henne med på en heseblesende flukt mot grensen til Sverige, med jegerne hakk i hel.
Geert Lotsij
Gerhard Oswald «Geert» Lotsij (født 13. januar 1878 i Dordrecht, død 29. juni 1959 i Hilversum) var en nederlandsk roer som deltok i de olympiske leker 1900 i Paris.
Lotsij vant en olympiske sølvmedalje i roing under Sommer-OL 1900 i Paris. Han var med på båten med roere fra roklubben Minerva Amsterdam som kom på andreplass i den andre finalen i firer med styrmann bak Tyskland. De andre roerne var Coenraad Hiebendaal, broren Paul Lotsij, Johannes Terwogt og Hermanus Brockmann som var styrmann.
Neoscutopterus
Neoscutopterus er en slekt av biller og tilhører familiegruppen vannkalver.
Utseende
Nokså store (13,5-16,7 millimeter), avlange, mørkt rødbrune til svarte vannkalver. Fasettøynen har en innhakk ved antenneroten. Dekkvingene har en nokså grov nettskulptur og er derfor temmelig matte.
Levevis
Artene i denne slekten lever i kalde myrpytter.
Ludwig Uhland
Johann Ludwig Uhland (født 26. april 1787 i Tübingen, død 13. november 1862) var en tysk, romantisk dikter, forfatter, professor, advokat og politiker.
Neoscutopterus
Utbredelse
Slekten er utbredt i Nord-Amerika (Alaska, Canada og det nordøstlige USA).
Ludwig Uhland
Han studerte juss og språk/klassisk litteratur i perioden 1802–1808. Under et studieopphold i Paris (1810/1811) fordypet han seg i gamle, franske og tyske skriftsamlinger. I 1810-1814 arbeidet han som sekretær i Justisdepartementet, deretter som advokat i Stuttgart. I 1829 fikk han et professorat i tysk og litteratur i Tübingen. I perioden 1832-1838 arbeidet han som politiker. I 1850 reiste han tilbake til sin fødeby, Tübingen, og bodde der til sin død.
Uhland giftet seg med en svært rik kvinne i 1820, og kunne forfølge sine politiske og litterære ambisjoner uten økonomiske bekymringer. Han var spesielt opptatt av germanske sagaer, folkediktning og middelalderpoeten Walther von der Vogelweide. Uhland er mest kjent for sine romantiske dikt og historiske ballader, bl.a. «Roland», «Graf Eberhard», «Ich hatt' einen Kameraden» and «Der Wirtin Töchterlein».
Mange komponister har tonesatt hans dikt, blant andre Franz Schubert, Robert Schumann og Edvard Grieg.
Atomic Blonde
Atomic Blonde er en amerikansk action-spionthriller fra 2017, regissert av David Leitch, i sin første film som han har regissert helt alene. Filmmanuset er skrevet av Kurt Johnstad. Den er basert på Antony Johnstons og Sam Harts 2012 grafiske roman The Coldest City, utgitt av Oni Press, som dreier seg om en spion som må å finne en liste over dobbeltagenter som blir smuglet inn i Vesten, på randen av kollapsen av Berlinmuren i 1989. Filmens stjerner er Charlize Theron og James McAvoy, med John Goodman, Til Schweiger, Eddie Marsan, Sofia Boutella og Toby Jones i biroller.
Atomic Blonde hadde sin verdenspremiere på South by Southwest den 12. mars 2017, og hadde sin kinodebut i USA den 28. juli 2017 av Focus Features. Den har spilt inn over USD 95 millioner over hele verden, og fikk generelt positive anmeldelser fra kritikerne, som roste dens action-sekvenser, Theron og McAvoy sine prestasjoner, samt lydsporet, selv om enkelte kritiserte manus og pacing, samt at mange har sammenlignet filmen til actionserien om John Wick, hvor Leitch var en ukreditert med-regissør på den første filmen i tillegg til å være produsent.
Plott
I 1989, før kollapsen av Berlinmuren, er MI6-offiseren James Gascoigne skutt og drept av KGB-agenten Yuri Bakhtin, som stjeler Listen, en mikrofilm som er skjult i et armbåndsur som inneholder navnene på alle aktive agenter i felten i Sovjetunionen. Ti dager senere blir Lorraine Broughton, en toppnivå spion for MI6, hentet inn for å bli avhørt av MI6-sjefen Eric Gray og CIA-agenten Emmett Kurzfeld om hennes oppdrag til Berlin.
Dagen etter at Gascoigne er død blir Lorraine sendt til Berlin for å ta tilbake listen og henrette Satchel, en dobbeltagent som har solgt etterretning til russerne i mange år og som forrådte Gascoigne. Når hun kommer til Berlin blir hun umiddelbart overfalt av KGB-agenter som arbeider for våpenforhandleren og KGB-støttespilleren Aleksander Bremovych, men er i stand til å rømme ved hjelp av hennes kontakt David Percival. Etter å ikke umiddelbart ha klart å finne noen ledetråder, søker Lorraine igjennom Gascoignes leilighet og oppdager et bilde av ham og Percival, og er deretter overfalt av politiet i Vest-Berlin. Hun innser at bare Percival visste at hun ville være i leiligheten, og begynner å mistenke ham for å være Satchel. Lorraine møter også Delphine Lasalle, en naiv fransk agent, og inngår i et forhold med henne.
Bakhtin erklærer sin intensjon om å selge listen til den høyeste tilbyderen. Percival, etter å ha blitt tipset om dette, dreper ham og tar listen selv. Han møter da med Bremovych for å avtale overføringen av listen til ham, som Lasalle fotograferer. Percival tilbyr å eskortere avhopper som stjal og memorert listen, en Stasi-offiser ved kodenavn Spyglass, og hans familie over grensen til Vest-Berlin. Men han tipser Bremovychs menn og skyter Spyglass mens Lorraine eskorterte ham over grensen, og på tross av Lorraines beste innsats er Spyglass drept. Percival deretter går til Lasalles leilighet og dreper henne for å dekke sine egne spor. Når Lorraine kommer for sent til å redde henne, oppdager hun fotografier tatt av Lasalle som beviser at Percival er Satchel. Når Percival brenner sitt dekningshus og forsøk på å flykte, sporer Lorraine ham opp, dreper ham, og tar listen.
Lorraine returnerer tilbake til MI6 debriefing og presenterer bilder så vel som sammensatte lydopptak som maler Percival som en forræder, og nekter for å vite av listens nåværende lokasjon og tvinger etteretningsorganisasjonen til å lukke saken. Tre dager senere, møter hun med Bremovych i Paris, og tilkjennegir seg som Satchel. Lorraine gir ham en falsk liste, men Bremovych innrømmer han vet at hun forsøker å lure ham. Lorraine dreper hans håndlangere, og før hun dreper ham avslører hun at hun helt fra begynnelsen hadde manipulert hendelsene. Senere i Paris, møter hun med Kurzfeld, som åpenbarer seg selv som en amerikansk trippelagent plantet av CIA, før hun returnerer med ham til Langley.
Produksjon
Produksjonen er en tilpasning av den grafiske romanen The Coldest City ble annonsert i mai 2015. Prosjektet ble beskrevet av Variety som et «lidenskapsprosjekt» for Theron. Hun kom først over historien fem år tidligere, da hennes produksjonsselskap Denver and Delilah Productions ble sendt den da ikke publiserte grafiske romanen. Therons interesse for den første John Wick-filmen inspirerte henne til å få David Leitch, en av regissørene, til å lede prosjektet. Leitch forlot til slutt John Wick Chapter 2 for å ta regien over filmen. I henhold til Theron bidro suksessen til Mad Max: Fury Road til å styre utviklingen av Atomic Blonde. Filmen har et bifilit subplott som ikke var i den opprinnelige boken. Dette kom fra manusforfatteren Kurt Johnstad, som foreslo dette etter at Theron «tenkte på hvordan man gjør dette forskjellig fra andre spionfilmer». Leitch har insistert på at scenene ikke er der for å være «provoserende», men «er mer om hvis du er en spion du vil gjøre hva som helst for å få informasjon», og hvordan hovedpersonen «finne[r] sine intimiteter og sitt vennskap i små doser».
Therons casting som hovedrolleinnehaveren ble annonsert i mai 2015, mens James McAvoys ble annonsert oktober samme år. I november ble John Goodman rapportert som også å være i forhandlinger om å bli med i filmen. Det ble opprinnelig håpet på at David Bowie ville spille en rolle i filmen, selv om han takket nei til tilbudet kort tid før sin død. For å forberede seg til rollen jobbet Theron med åtte personlige trenere, som «i utgangspunktet gjorde at [hun] spydde hver eneste dag». I løpet av prosessen skadet Theron sine tenner ved å hun presse kjeven hardt sammen og måtte å få dem kirurgisk fikset. Ettersom Therons trening til filmen overlappet med Keanu Reeves' trening til John Wick Chapter 2, utviklet de to et konkurranseforhold, som inkluderte å sparre sammen.
Opptaksstart på filmingen av filmen begynte den 22. november 2015 i Budapest, og flyttet senere til Berlin.
Soundtrack
Helt fra begynnelsen følte Leitch at det var avgjørende å bruke de riktige sangene i prosjektet. En del av dette var å forsøke å besvare spørsmålet «Hvordan klarer du å være nyskapende i relasjon til denne trykkende spionfilmen satt under den kalde krigen?» Lydsporet bruker en kombinasjon av 1980-tallets sanger så vel som coverlåter av dem. De sistnevnte ble brukt til å legge til «en samtidsfølelse av 1980-tallet». Filmens produsenter var i utgangspunktet bekymret for at de ikke ville være i stand til å få rettighetene til alle sangene som Leitch ønsket å bruke, men Leitch selv har anslått at rundt 75% av hans valg kom med i det endelige produktet.
Finansielt
Atomic Blonde spilte inn USD 51,6 millioner i USA og Canada, samt USD 44,1 millioner i andre områder, for et verdensomspennende totalbeløp av USD 95,7 millioner satt opp mot et produksjonsbudsjett på USD 30 millioner.
Atomic Blonde ble anslått til et bruttosalg på rundt USD 20 millioner fra 3 304 kinoer i løpet av den første helgen. Den spilte inn USD 1,52 millioner fra torsdag kvelds forhåndsvisninger på 2 685 kinoer. Etter at filmen spilte inn USD 7,1 millioner på sin første dag (inkludert forhåndsvisninger), spilte filmen inn USD 18,3 millioner kroner åpningshelgen, og endte på 4.-plass, bak Dunkirk, The Emoji Movie og Girls Trip. I sin andre helg falt filmen 55% til USD 8,2 millioner, og endte på 7.-plass i salgsstatistikken. Den spilte inn USD 4,5 millioner i sin tredje uke og USD 2,2 millioner i sin fjerde, avsluttet 10.- og 13.-plass på salgsstatistikken, henholdsvis.
Kritikernes respons
I gjennomgangsaggregering til nettstedet Rotten Tomatoes har filmen en oppslutning på 76% basert på 249 omtaler, med en gjennomsnittlig gradering på 6,4/10. Nettstedets kritiske konsensus leser, «Atomic Blonde får nok effekt ut av sine stilistiske action-sekvenser – og alltid magnetiske stjerne – som plaster på såret til en fortelling som er noe mindre hardtslående enn hovedpersonen». På Metacritic, som tildeler en normalisert vurdering av anmeldelser, filmen har en score på 63 av 100, basert på 50 kritikere, som indikerer «generelt gode anmeldelser». Publikum ble spurt av CinemaScore ga filmen en gjennomsnittlig karakteren «B» på en skala fra A+ til F.
Richard Roeper fra Chicago Sun-Times ga filmen 3,5 av 4 stjerner, og sa: «Låne fra Bourne og Bond. Skyll og gjenta. Dette er oppskriften for ganske latterlig, ultra-voldelig og utrolig underholdende Atomic Blonde, en lekker kanal for magnetiske, badass-sjarmen til Charlize Theron, som er nå offisielt en A-listet action-stjerne på basert styrken av denne filmen, og Mad Max: Fury Road.» Peter Travers skriver for Rolling Stone at rolleinnehaverne og slåsscenene, noe som gir den en 3-stjerners klassifisering av 4 og sa: «Det er kampscener som teller – og de er utrolig gode, fra en mano-a-mano beatdown som involverer Therons stiletto hæl og en bølles vena jugularis til en klimatisk fritt-for-alle i en stilig hotellsuite hvor 99 Luftballons treffer hver skudd og mageslag.»
Jake Coyle i Associated Press ga filmen 2/4 stjerner, kaller den «i stor grad en tom, hyper-stilistiske tumling som handler på tykke atmosfæren fra den kalde krigen til langt bedre filmer».
Sagaen om øyrbyggene
Sagaen om øyrbyggene eller Eyrbyggja saga / Øyrbyggja saga (norrønt Eyrbyggja saga, egentlig Þórsnesinga, Eyrbyggja ok Álptfirðinga saga) er en islendingesaga fra 1200-tallet. Historien foregår ved Breiðafjörður og Snæfellsnes fra ca. 880 til 1031 og handler om uenighet mellom personer og slekter i landnåmstiden. Sagaen har blitt beskrevet som en god kulturhistorisk kilde der «forfatterens kunnskaper, saklighet og fortelleglede gir den detaljrike sagaen en viss intensitet».
Det eldste kjente håndskriftet til sagaen var Vatnshyrna, men flere andre håndskrifter finnes også. Det er en viss uenighet om dateringen av sagaen: Finnur Jónsson mente at den var skrevet før 1200, mens andre mener at den bygger på Laksdøla saga, og derfor må være yngre enn 1240. Sagaen har en episodisk form som kan tyde på at den bygger på eldre muntlig tradisjon. Fire bruddstykker fra vellumhåndskrifter fra middelalderen er bevart. Det eldste av de fire kan dateres ytterligere ut fra omtalen av 1200-tallets islendinger ved navn. Else Mundal foreslo en datering etter 1262/64, da Island ble underlagt Norge, ut fra landnåmet fra Norge beskrevet som mindre idealistisk motivert enn de andre sagaene beskriver det.
Sagaen er oversatt til bokmål som Eyrbyggja saga i 1926, og som Sagaen om Øyrbyggjene i 1953, begge oversettelsene ved Sigurd Angell Wiik. Den er oversatt til nynorsk som Soga om øyrbyggjene av Jakob Sverdrup i 1912 og som Soga om øyrbyggjerne av Jostein Høgetveit i 1939. Siste oversettelse av Arnhild Mindrebø som Sagaen om øyrbyggene i fembindsverket Islendingesagaene, 2014.
Stang
Stang (av norrønt stǫng) er et urgammel lengdemål som har vært brukt i Europa og Skandinavia, herunder også i Norge. I det gamle Romerriket kalt pertica, inndelt som 2 passus (pass), 4 skritt eller 10 romerske fot, tilsvarende 2,96 meter.
Det er stor usikkerhet omkring stang som lengdemål i Norge. I Skandinavia var ei stang opprinnelig lik 8 tommelalen eller ca. 3,792 m, men ble senere lik 6 sjællandske alen eller ca. 3,765 m. Senere ble stangen omdefinert som 4 stikker (blant annet i Trøndelag) eller 3,5 sjællandske alen, tilsvarende ca. 2,212 m. Lengden kan imidlertid ha variert utover dette.