cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
You Know My Name (Look Up the Number)
Den ble spilt inn i fem omganger uten vokal i mai og juni 1967. I april 1969 la Lennon og McCartney på vokal-sporene og la til diverse lydeffekter. Lennon fikk ideen til sangen etter å ha sett en telefonbok på McCartneys piano. Sangen er i slags komisk varieté-stil og er kanskje den aller tåpeligste sangen som The Beatles satte sin signatur på. Mal Evans bidro med bakgrunnsstemmer.
Sangen starter med en skarp stemme, men endrer seg etterhvert som også forandrer sangens følelse, mer grumset vokal og flere akkordendringer, kombinert med bakgrunnstøy som gir en noe ‘sinnssyk’ lyd. Helt til slutt bindes den opp med noe som minner om Monty Python, men mumlingen er kanskje et forsøk på å drive gjøn med jazzpianisten Errol Garner som alltid kunne høres gryntende og mumlende på sine innspillinger. Den eneste teksten som synges er gjentagelser av «you know my name, look up the number»:
Anant Sadashiv Altekar
Anant Sadashiv Altekar (født 1898, død 1960; Devanagari: अनंत सदाशिव आळतेकर) var en historiker, arkeolog og numismatiker fra Maharashtra, India. Han var Manindra Chandra Nandi professor og overhodet av Department of Ancient Indian History and Culture ved Banaras Hindu University i Varanasi, India, og senere direktør ved Kashi Prasad Jayaswal Research Institute og universitets-professor ved Ancient Indian History and Culture ved University of Patna, begge i Patna, India.
Arne O. Holm
Arne Oscar Holm (født 20. oktober 1956) er en norsk journalist og redaktør.
Holm var redaktør av universitetsavisa Universitas i Oslo (1979–1980) før han fikk ansettelse i Dagbladet, der han ble i 15 år, blant annet som leder av politisk avdeling og medlem av avisas «gravegruppe». Etterpå var han nyhetsredaktør i Dagens Næringsliv i fem år og redaktør av Svalbardposten i tre år. Han var fra 2002 til 2006 tilknytta Brennpunkt-redaksjonen i faktaavdelinga i NRK1, der han var redaktør og prosjektleder fra 2005 til programmet i daværende form ble lagt ned i november 2006.
Saab Kockums
Saab Kockums er et skipsverft og en virksomhet i Saab AB. Saab Kockums lager for det meste krigsskip og undervannsbåter.
Arne O. Holm
Holm har lang erfaring fra undersøkende journalistikk, og er kjent for flere avslørende og kritiske reportasjer og dokumentarer, blant annet om avsløringen av Pål Krabys fallskjerm i NAF og om det hemmelige nasjonalistmøtet på Godlia kino i Oslo i 1995.
Saab Kockums
Verftet sprang ut fra Kockums Mekaniske Werksted som ble grunnlagt i 1840 av Frans Henrik Kockum. Selskapet begynte hovedsakelig med produksjon til husholdninger og landbruket. I 1850 startet de med produksjon av jernbanevogner og i 1870 ble det et skipsverft i Malmö.
Verftet vokste kraftig, og i 1952 og 1953 leverte Kockums mest tonnasje av alle verftene i hele verden. På grunn av økonomiske problemer på 1970-tallet ble verftet overtatt av det statseide selskapet Svenska Verv AB, og den sivile produksjonen ble lagd ned i 1978. I 1987 endret Svenska Verv navn til Celsius AB. I 1989 gikk Kockums sammen med Karlskronavarvet. Da Saab kjøpte opp Celsius AB i 1999 solgte de videre Kockums til det tyske selskapet Howaldtswerke Deutsche Werft (HDW). HDW ble i 2005 kjøpt opp av ThyssenKrupp Marine Systems.
I 2004 omsatte verftet for cirka 1,2 milliarder svenske kroner, og i 2003 var det 1,200 som jobbet der.
I 2014 solgte ThyssenKrupp Marine Systems verftet tilbake til Saab. I 2015 signerte Saab Kockums en kontrakt med Försvarets materielverk om bygging, testing og leveranse av to undervannsbåter type A26.
Målselv kirke
Målselv kirke ligger på Storbakken, og er den tredje kirken som ligger omtrent på denne plassen. Den første kirken sto ferdig i 1825 etter at kolonistene i Målselvdalen hadde fått lov til å reise en kirke ved kongelig resolusjon av 11. januar 1820. Kirken ble imidlertid ikke innviet og tatt i bruk før i 1829. Dette var en åttekantet kirke som stod noe nord for dagens kirke. Denne kirken ble i 1883 erstattet av en stor, hvitmalt kirke som stod omtrent der dagens kirke står. Denne kirken hadde hele 800 sitteplasser, men brant ned etter et lynnedslag 29. juni 1972.
Bærums Skiklub
Bærums Skiklub er en skiklubb fra Bærum i Akershus, stiftet 19. desember 1885. Klubben er organisert i Akershus Skikrets i Norges Skiforbund.
Historie
To år etter at Christiania Skiklub ble stiftet, ble det i 1879 arrangert renn i Husebybakken. Her ble verdens første virkelige hopprenn arrangert i en kombinert variant med både langrenn og hopprenn i ett.
På 1880-tallet ble det vanligere at skiidretten ble organisert i egne idrettslag, og det var mye av grunnen til at Bærum skiklub ble stiftet 19. desember 1885 av 21 skientusiaster på Edvard Lillehagens malerverksted ved Kadettangen, og skiløperne fra skytterlaget søkte seg naturlig dit.
Klubben hadde lenge klubbhus på Sollihøgda med egen lysløype, men har i dag klubbhus og anlegget i Kirkerudbakken. Klubben har ca. 2 500 medlemmer innenfor langrenn, alpint, snowboard, telemarkskjøring og orientering.
I 1950, 1965 og 1985 arrangerte Bærums Skiklub NM på ski.
I 2004 ble Asker og Bærum Freestyleklubb slått sammen med Bærums Skiklubb.
Redgrave-familien
Redgrave-familien er en engelsk skuespiller-familie som strekker seg over flere generasjoner av britiske skuespillere. De fleste av medlemmene av denne familien har jobbet innen teater, film og på fjernsyn.
Mange av familiemedlemmene har bare vært skuespillere, mens noen av dem har jobbet som forfattere av både teaterstykker og av vanlige bøker. Deres familiehistorie går helt tilbake til den andre halvdelen av det 1800-tallet, det vil si fra før stumfilm-epoken begynte.
Det mest kjente medlemmet av familien er antagelig for tiden Vanessa Redgrave som har blitt nominert og har vunnet flere Oscar, Tony Awards, Golden Globe og Emmy Awards.
Andre kjene medlemmer av Redgrave-familien er:
Nicolai Johansen
Birger Nicolai «Nicken» Johansen (født 29. november 1917 i Skien, død 24. oktober 1999) var en norsk fotballmann, kjent som generalsekretær i Norges Fotballforbund.
Han var aktiv i fotball for lagene Fram og Skiens Ballklubb, samt i friidrett for Odd Friidrettsklubb. Etter examen artium (handelsgym) jobbet han i Norsk Hydro frem til 1939.
Den 1. mars 1939 begynte han i Norges Fotballforbund som assistent til daværende generalsekretær Asbjørn Halvorsen. I 1955 ble Johansen selv generalsekretær i forbundet. Han ble sittendet i denne stillingen frem til 1983.
I 1982 utga Petter Larsen Med norsk fotball på offensiven, som var en biografi om Nicolai Johansen. Etter at han gikk av som generalsekretær i 1983 ble Johansen utnevnt til Fotballforbundets andre æresmedlem. I 1985 ble Nikken-prisen stiftet, og Nicolai (Nicken) Johansen mottok selv den første prisen som ble utdelt. Han ble utnevnt til ridder av St. Olavs Orden (1988). Han var formann i Norsk Fotballs Venner og engasjert i Norges idrettsforbund og Norges olympiske komité.
Callicolaspis
Callicolaspis er en slekt av biller som tilhører familiegruppen bladbiller (Chrysomelidae).
Utseende
Middelsstore, avlangt ovale, skinnende metallisk fargede bladbiller med gulrøde bein. Antennene er tynne og noe over halvparten så lange som kroppen. Oversiden er grovt og ujevnt punktert. Pronotum er litt uregelmessig firkantet. Dekkvingene er noe hvelvede, grovt punkterte, punktene danner ujevne, doble rader. Beina er ganske lange og kraftige.
Levevis
Både larvene og de voksne (imago) er planteetere som lever på trær og busker i skog.
Utbredelse
Slekten er utbredt i Mellom- og Sør-Amerika, i alle fall i Ecuador og Bolivia.
Systematisk inndeling
Artene har gjerne vært plassert i slekten Lycaste, men i 2003 fikk slekten tilbake sin status
Austre Moland prestegjeld
Austre Moland prestegjeld og dets sogn er nå en del av Arendal kirkelige fellesråd, som er underlagt Aust-Nedenes prosti i Agder og Telemark bispedømme i Den norske kirke.
Historikk
Ved kgl. res. 2. mars 1742 ble det vidløftige Holt prestegjeld delt i to, Østre Moland ble skilt ut som eget sognekall, med Tromøy og Barbu som annekssogn. Delingen trådte i kraft 30. juni 1747.
Østre Moland prestegjeld dannet grunnlaget for Østre Moland formannskapsdistrikt, som ble opprettet i 1837.
Ved kgl. res. 11.09.1877, gjeldende fra 1. januar 1878, ble prestegjeldet delt i tre: Østre Moland, Barbu og Tromø. Stokken fikk egen kirke i 1879 og ble da regnet som kirkesokn under Austre Moland. Ved kgl. res. 1963 ble det bestemt at Flostad sokn fra 1. januar 1972 skulle overføres fra Dypvåg til Austre Moland prestegjeld.
Ved avviklingen bestod Austre Moland prestegjeld av menighetene i Austre Moland, Stokken og Flosta.
Fra 2004 ble prestegjeldene som administrativ enhet faset ut av Den norske kirke, og fra 2012 gikk de også ut av lovverket.
Universitetet i Szczecin
Universitetet i Szczecin (polsk Uniwersytet Szczeciński) er Szczecins største høyskole, grunnlagt i 1984 som etterløper til Den pedagogiske høyskole i samme by. Det består av ni fakulteter og har over 34 000 studenter.
Eksterne lenker
Universitetets hjemmesider
Vartdal kraftverk
Vartdal Kraftverk er et vannkraftverk i Vartdal i Ørsta kommune i Møre og Romsdal.
Kraftverket utnytter et fall på 392 meter fra Risaskardvatnet som er regulert mellom 518 og 508 moh.
Midlere årsproduksjon er på 3,5 GWh og installert effekt er på 400 kW.
Kraftverket startet produksjonen i 1934 og ble modifisert i 1978
Krafverket er revet. Det bygges nytt i 2019. Ny dam, rørgate og kraftstasjon. Det vil yte 2,5 MW, 9 GWh.
Dave Johnson
Dave Johnson (født 7. april 1963) er en amerikansk friidrettsutøver.
Et siste ansikt
Et siste ansikt er en roman av Arne Lygre, utkommet på Aschehoug i 2006. Lygre er mest kjent som dramatiker, og Et siste ansikt er den første romanen hans.
The Cossack Whip
The Cossack Whip er en amerikansk stumfilm fra 1916, regissert av John H. Collins.
Dave Johnson
Han representerte USA under Sommer-OL 1992, hvor han tok bronse i tikamp.
Et siste ansikt
Romanen åpner på en benk i parken, der en eldre mann nærmer seg og tar kontakt med en enda eldre dame, etter – som det viser seg – å ha spionert på henne i lengre tid. De to oppnår en viss menneskelig kontakt, men kontakten avbrytes. For det meste har de sittet sammen i taushet, men han har fått vite at hun har sangstemme, og at hun holder en spesiell form for konserter: Hver kveld går hun ned i kjelleren i blokka der hun bor, og synger inn i ventilasjonsanlegget, slik at det kan høres som et svakt ekko på alle bad i blokka.
The Cossack Whip
Handling
Feodor Turov, sjef for den russiske tsarens hemmelige politi, beordrer kosakker til å angripe en landsby han påstår er befengt med opprørere. Kosakkene angriper landsbyen og massakrerer nesten alle, og den unge Katerina blir pisket til døde. Før hun kommer seg unna til England, sverger søsteren Darya å hevne søsterens død.
Et siste ansikt
Etter at de en stund ikke har sett hverandre, oppsøker mannen badet i leiligheten hennes på det tidspunktet da hun er i kjelleren og synger. Hun overrasker han sovende på badegolvet. Fra nå blir han en daglig gjest i stua. En skjønner at de begge holder tilbake opplysninger om seg sjøl, og lengter etter å åpne seg. En dag sier hun at hun har drept, for deretter å kaste han ut og nekte han å komme igjen.
The Cossack Whip
Handling
Mange år senere – nå som en av verdens mest kjente prima-ballerinaer – vender Darya tilbake til Russland, hvor Turov forelsker seg i henne.
Et siste ansikt
Kontakten gjenopptas etter at hun har falt og brukket lårhalsen og trenger hans hjelp. Det viser seg at ”drapet” skjedde under krigen, i en tysk konsentrasjonsleir, der hun en gang for å redde livet måtte peke ut en annen kvinne til å bli ofra i hennes sted. Nå har hun fått invitasjon til en minnemarkering i den samme leiren – som eneste gjenlevende fange. Det er snakk om en 70-årsmarkering, og her blir det klart at romanhandlinga ikke foregår i samtida, men noen år inn i framtida.
Kvinnen er avvisende til å takke ja til invitasjonen – av prinsipielle grunner. Erkjennelsen av at dagens statsledere tillater at det også i dag skjer etnisk rensing med tilhørende konsentrasjonsleirer – er for henne et bevis på at minnemarkeringer er uten verdi.
Mannens bitre hemmelighet er at han en gang var med på å mobbe en arbeidskamerat med døden til følge. Det viser seg at han hele tida har visst at kvinnen er mor til den døde, og at det er den egentlige grunnen til at han har oppsøkt henne. Nå får han mulighet til å sone sin skyld, når kvinnen blir stadig svakere, og han blir hennes oppofrende pleier like inn i døden. Etter at kvinnen er død, antar imidlertid mannens behov for soning groteske og makabre former.
Et siste ansikt skifter mellom to stemmer og to synsvinkler – hans og hennes. Mannens historie gjengis i tredje person, mens kvinnens del av historia kommer som gjenfortelling. Et særegent grep fra forfatterens side er å la jeg-fortellinga holde fram etter døden – ikke som en sjel eller ånd fra det hinsidige, men som kropp som dekomponeres.
Rent typografisk bryter romanen seg ut av sine sjangergrenser. Den er satt med ujevn høyremarg, og kan dermed minne om prosadikt. I tillegg inneholder den lange replikkvekslinger som stedvis får den til å minne om en tekst for scenen.
Et hovedtema i Et siste ansikt er hvilken skyld vi bærer for andre menneskers skjebne når omstendighetene presser oss inn i ekstreme situasjoner, og hvilke lærdommer vi trekker av fortidige handlinger – egne og andres.
Liste over kringkastere for Sommer-OL 2008
Dette er en liste over de internasjonale kringkasterne som sendte Sommer-OL 2008
Grønlands flagg
Grønlands flagg er på grønlandsk Erfalasorput og betyr «vårt flagg». Flagget symboliserer en oppstående sol over isen, der det hvite står for lyset og det røde for varmens tilstedeværelse ved midtsommer. Flaggets to farger, rød og hvit, skal symbolisere tilknytningen til Danmark og Norden.
Det grønlandske flagg ble først heist den 21. juni 1985 som er Grønlands nasjonaldag. Flagget er tegnet av den grønlandske maleren og politikeren Thue Christiansen (1940-2022). Han har selv forklart at symbolikken er at den hvite fargen symboliserer innlandsisen, mens landets utallige fjorder er representert ved den røde del av sirkelen. Fargen rød symboliserer havet og den hvite delen av sirkelen isfjellene og pakkisen. Den røde og hvite delen av sirkelen symboliserer samtidig en opp- og nedgående sol. Fargene er de samme som Dannebrog og er også symbol på tilknytningen til Danmark.
Likheter med andre merker
Sven-Erik Hendriksen anklaget i 2006 Thue Christiansen for å ha kopiert logoen til Hjortshøj Egå Idrætsforenings Rosport, som er identisk utenom formen. Flagget er for øvrig også meget likt FFKs logo. Likheten med klubbvimpelen for Hjortshøj Egå Idrætsforenings Rosport ble raskt påpekt da Grønland innførte sitt flagg i 1985, uten at noen antok annet enn at dette var en tilfeldighet. Sven-Erik Hendriksen har heller ikke kunnet belegge at Thue Christiansen har hatt noe som helst kjennskap til den danske båtforeningens vimpel. Anklagene om plagiat ble på denne bakgrunn avvist av Doris Jakobsen, Grønlands Landsstyremedlem for kultur.
Liste over sørkoreanske filmer fra 2011
Liste over sørkoreanske filmer fra 2011 er en kronologisk liste over filmer som ble lansert i Sør-Korea i 2011.
Amulett
Amulett (av gresk amuletum) er en gjenstand som noen bærer med seg i den tro at den kan gi beskyttelse.
Amulettene kan både bæres i hånden, legges i lomma, bæres som et smykke rundt halsen eller bli lagt inn i en ring for i den tro at den kan verge personen mot ulykker og farer langs veien, folk som forsøker å kaste trolldom på en, eller mot skader, sår og alle slags sykdommer. Henrik Wergeland gjør i sin diktning bruk av begrepet «Amuletkraft».
Erling Audensen
Erling Alf Audensen (født 17. desember 1894, død 28. juni 1978) var en norsk politiker. Han ble valgt inn i Hamar bystyre i 1927 for Arbeiderpartiet. Han ble ordfører i 1946, da Kristian Bakken trakk seg, og var det i 21 år, fram til 1967.
Et av høydepunktene var under Hamars kombinerte 100- og 900-årsjubileum 13. mai 1949, da nærmere 30 000 samlet seg på Stortorget. Kongen og statsministeren var blant talerne. Han arbeidet i NSB fra 1911 til 1961.
Audensen ble arrestert av de tyske okupasjonsstyrkene 23. desember 1943 for illegalt arbeid. Han ble overført til Tyskland sommeren 1944 der han satt i konsentrasjonsleir ut krigen.
Fredensborg (Oslo)
Fredensborg er et strøk i Oslo, som ligger i indre by, rett nord for sentrum. Området består dels av leiegårder fra rundt 1890 (murbyen), dels av nyere leilighetsbygg og en god del eldre småhus i tre, tegl eller bindingsverk. Strøket ligger i bydelene St. Hanshaugen og Grünerløkka.
Fredensborg var opprinnelig ei løkke som lå mellom Krist kirkegård og dagens Rosteds gate, Møllergata og Fredensborgveien. I dag brukes betegnelsen gjerne om bebyggelsen mellom Fredensborgveien (begge sider) og Akerselva og mellom Rosteds gate og Møllerveien. Grensa mot Hammersborg i sør kan være noe uklar. Likeså vil mange regne småhusbebyggelsen i Damstredet som en del av Fredensborg.
Fredensborg grenser dermed mot Gamle Aker i nordvest og vest, Hammersborg i sørvest og sør, Hausmannsområdet i sørøst, Grünerløkka i øst og nordøst, og Vulkan-området (intet strøksnavn) i nord.
Anders Jacobson (fotballtrener)
Anders Jacobson er en svensk fotballtrener som fra januar 2017 til juli 2022 var assistenttrener for Norges kvinnelandslag i fotball.
Linköpings FC
Jacobson jobbet sammen med Martin Sjögren i Linköping i fire år.
Norges kvinnelandslag
Anders Jacobson signerte kontrakten med landslaget i desember 2016, og overtok som assistenttrener, også denne gangen sammen med Martin Sjögren som hovedtrener, i januar 2017. Det var et halvt år før EM i Nederland i 2017. I det mesterskapet tok Norge 0 poeng og scoret 0 mål.
Trenerduoen klarte å snu dette, og landslaget kvalifiserte seg til VM i Frankrike i 2019. Da kom Norge til en kvartfinale. Den daværende elitedirektøren, Lise Klaveness, sa at det var ingen tvil om at både Jacobson og Sjögren fikk fortsette etter mesterskapet. I en lengre artikkel med nettavisen, roste hun jobben som var gjort de siste to årene. Klaveness var spesielt imponert over grundigheten, kvaliteten og bredden i arbeidet som hadde blitt lagt ned. Hun trekker videre frem hvor trygge spillerne har blitt og hvor godt de er involvert, blant annet ved bruk av kapteinsteamet som et mellomledd mellom spillerne og trenerne.
Høsten 2020, kvalifiserte landslaget seg igjen til neste EM.
I september 2021, forlenget både Jacobson og Sjögren kontrakten med landslaget. De hadde egentlig kontrakt til og med EM i 2021, men da mesterskapet ble utsatt et år, var det naturlig å signere duoen frem til og med VM i 2023.
I 2021 fikk Jacobson og Sjögren også med seg Lena Tyriberget i trenerteamet, også hun er assistenttrener.
Jacobson, sammen med Martin Sjögren, ble enige med Norges fotballforbund om å avslutte arbeidsforholdet etter at Norge ikke gikk videre fra gruppespillet i EM i 2022.
Annet
Jacobson har vært med som foredragsholder på blant annet cupfinaleseminaret i 2021 og på etterutdanningen av trenere med UEFA A- og PRO-lisens i Norge i 2019.
Søppelspann
Søppelspann, søppeldunk, søppelbøtte eller søppelcontainer er en beholder og lastbærer som blir brukt til midlertidig oppbevaring av søppel. Disse er robuste og slitesterke enheter som også kan tilpasses etter behov.
Søppelspann
Vanlig husholdningsstørrelse er ca. 140L. Disse beholderne finnes i alle slags farger og fasonger, avhengig av hva slags bruk de er beregnet til. Søppelspann fungerer som et viktig mellomledd fra forbruker til avfallsanlegg. Man deler også søppelspann inn i ulike kategorier med egne fargekoder for å gjøre det enklere å kildesortere avfallet. En vanlig norsk husholdning har som regel to søppelspann hvor det ene er til restavfall, og det andre kun til papir og papp. Restavfall er avfall som ikke kan kildesorteres eller resirkuleres. Søppelspann er en viktig del av et effektivt gjenbruk innad i et samfunn. Man er avhengig av at hver enkelt husholdning har ulikt kategoriserte søppelspann for å opprettholde en korrekt kildesortering. Kildesortering vil si å sortere ulike materialer i egne kategorier slik at de kan smeltes om og brukes på nytt. Dette er for å begrense forbruket av de materialene det gjelder, hovedsakelig for å redusere forurensning og generelt forbruk. Resirkulering er mer et samlet begrep for kildesortering, da resirkulering i bunn og grunn betyr gjenbruk, og er en grunnleggende del av kildesorteringen.
Søppeldunk
En søppeldunk er en beholder av plast eller metall av en viss størrelse som skal brukes til å oppbevare avfall. De er laget for å stå utendørs og plasseres helst lett litgjengelige for søppelmenn, og har gjerne en viss fasong eller design som skal passe til søppelbilens utforming. Søppeldunken er avfallets siste stoppested før det fraktes med søppelbil til søppelanlegget.
Anne drar fra Bjørkely
Anne drar fra Bjørkely (engelsk Anne of the island) er en kanadisk barnebok fra 1915; det er den fjerde av Lucy Maud Montgomerys bøker om Anne fra Bjørkely. Det er den tredje av de seks Anne-bøkene som er utgitt på norsk.
I boken har Anne blitt 18 år, og studerer ved universitetet i Kingsport, der hun leier et hus sammen med venner. Hun har tettere kontakt med Gilbert, og da han blir alvorlig syk, forstår hun hva han betyr for henne.
Steven Burke
Steven Burke (født 4. mars 1988) er en britisk syklist som spesialiserer seg i banesykling. Han representerte landet sitt under Sommer-OL 2012 i London, der han tok gull i lagforfølgelse.
I OL i Rio i 2016 tok han gull i lagforfølgelse sammen med Owain Doull, Ed Clancy og Bradley Wiggins.
Greven (film)
The Count er en amerikansk stumfilm fra 1916, regissert av Charlie Chaplin.
Roman Tmetuchl internasjonale lufthavn
Roman Tmetuchl internasjonale lufthavn, også kjent som Palau internasjonale lufthavn, er hovedflyplassen på republikken Palau. Den ligger i nærheten av den tidligere hovedstaden Koror, like nord for Airai på øya Babeldaob. Flyplassen er oppkalt etter politikeren og forretningspersonen Roman Tmetuchl.
Greven (film)
Handling
En altmuligmann som arbeider for en skredder (spilt av Charlie Chaplin) ødelegger en greves bukser som han stryker, og han får sparken. Hans overordnede (spilt av Eric Campbell) oppdager en melding som forklarer at greven ikke kan delta på en fest, og han kler seg derfor ut som en greve for å ta hans plass.
Men både skredderen og altmuligmannen blir interessert Miss Moneybags (spilt av Edna Purviance) frem til Charlie blir distrahert av en ung sigøyner-kvinne. Den virkelige greven dukker endelig opp. Men han får vite om den falske greven, og kontakter politiet.
Beda den ærverdige
Beda den ærverdige, Beda Venerabilis, (engelsk: Venerable Bede) (født ca. 672, død 25. mai 735) var en angelsaksisk munk og forfatter. Beda bodde og virket først i et kloster viet apostelen Peter i Wearmouth i Northumbria (i dag i Sunderland i England) og deretter i datterklosteret viet apostelen Paulus i dagens Jarrow.
Nesten alt man vet om ham kommer fra et avsnitt han la inn i sin kirkehistorie. Han forteller at han ble satt i kloster da han var syv år gammel, ble diakon da han var 19, og prest da han var 30. Han studerte under Benedict Biscop (628-90) og Ceolfrid av Wearmouth (642-716), og flyttet antagelig til Jarrow sammen med sistnevnte i 682, da var han rundt ti år gammel. Der viet han sitt liv til studier, forelesninger og skrivearbeid. Hans viktigste verk er Historia ecclesiastica gentis Anglorum (Anglernes kirkes historie, norsk oversettelse i 1979)). Han skrev også om en rekke andre temaer, som musikk, metrikk og kommentarer til Bibelen. Han skal også ha vært svært opptatt av sine religiøse plikter.
Bedas verker viser at han hadde svært god kjennskap til tidligere forfatteres verker. Han siterer blant andre Plinius den yngre, Vergil, Ovid, Horats og andre klassiske forfattere. I tillegg til latin, som var språket han selv skrev mest på, og som han behersket svært godt, kunne han gresk og noe hebraisk. Han skrev også på sitt morsmål, angelsaksisk (gammelengelsk), og er blant de tidligste kjente forfattere som skrev på dette språket.
Bedas verker
Hans verker kan deles i tre kategorier: Vitenskapelige, historiske og teologiske.
De vitenskapelige verkene inkluderer en grammatikkbok han skrev for sine elever, et verk om naturfenomener (De rerum natura) og to om tidsregning (De temporibus og De temporum ratione). Det er interessant å merke seg at Beda skrev at jorden er rund «som en ball til å leke med», og ikke rund «som et skjold» slik andre hevdet.
Bede gjenoppdaget Plinius den eldre og siterte ham ofte ordrett. Dette gjaldt også tanken om at jorden er rund. Bede holdt likevel fast på tanken om vannmasser som befant seg over himmelhvelvingen, og at den sørlige halvkule ikke var befolket, ettersom menneskene der ikke kunne nedstamme fra Adam og Eva, og heller ikke blitt frelst av Kristus.
Munken Dionysius Exiguus hadde i 525 utarbeidet en tidsregning med utgangspunkt i året han antok at Kristus ble født, til avløsning av en tidsregning basert på keiser Diokletians regjeringstid. Bede tok i bruk denne tidsregningen, og ett av hans verker har det tidligste kjente eksempel på uttrykket anno Domini («Herrens år», dvs. «etter Kristus»).
Den tallmessig største delen av hans produksjon er de teologiske skriftene. De inkluderer kommentarer til Bibelens bøker, prekener og avhandlinger over utvalgte avsnitt i Bibelen. Hans siste verk, fullført på dødsleiet, var en oversettelse av Johannesevangeliet til angelsaksisk. Han kopierte også verker og en kopi av Apostlenes gjerninger på latin og gresk som oppbevares i Bodleian Library i Oxford, regnes som ett av hans verker.
Bedas hovedverk, Historia ecclesiastica gentis Anglorum, som er i fem bind og var ferdig i 731, kalte han selv for «kirkehistorie», men det dekker langt mer enn tittelen skulle tilsi. Fordi historien om den engelske kirke fram til hans tid i stor grad dreide seg om misjonsvirksomhet, der kongene ble helt sentrale, skriver han mye om politikk, krigføring og annet, og er derfor en av de viktigste kildene til kunnskap om de angelsaksiske kongedømmene.
Død
Beda var aktiv inntil det siste. På dødsleiet fullførte han sin oversettelse av Johannesevangeliet, og arbeidet også med en oversettelse av Isidor av Sevillas verker til angelsaksisk. Ifølge St. Cuthbert rakk han akkurat å bli ferdig med å diktere siste setning i det han arbeidet med, før han døde, sittende på gulvet i sin munkecelle. Datoen for hans død, onsdag 25. mai, er kjent fordi det ble notert at han døde dagen før Kristi himmelfartsdag, som det året falt på 26. mai. Han tilskrives også diktet Bedas dødssang, et kort dikt skrevet på gammelengelsk.
En oversettelse til moderne engelsk av Brice Stanford lyder:
Helgen
Etter at Bede ble presteviet, fikk han tittelen «den ærverdige». Dette er i Den katolske kirke normalt en tittel som forbindes med helligkåringsprosessen, men i hans tilfelle ble den altså gitt mens han levde. Det ser ut til at dette ble gjort fordi han ble presteviet, noe som ikke var så vanlig for munker på den tiden.
Innen fem år etter hans død hadde en helgenkult oppstått. Alkuin av Tours skrev at det skjedde undere ved hans relikvier. Det finnes relikvier bevart i både Fulda og York, og hovedparten av hans jordiske levninger hviler sannsynligvis i Durham-katedralen.
Fra Durham-katedralen opplyses at hans levninger kom dit i 1022, fraktet fra Jarrow av en munk ved navn Alfred som lot dem begrave ved Cuthberts relikvier, der de ble liggende til de ble flyttet til «damenes kapell» på 1300-tallet. Dette kapellet i romansk stil ble bygd i katedralen 1175-89 for at kvinner skulle ha et sted å være i en katedral tilknyttet et munkekloster. Fra Durham hevdes også at tittelen «den ærverdige» stammer fra inskripsjonen på Bedes gravstein i katedralen: HIC SUNT IN FOSSA BEDAE VENERABILIS OSSA (= Her er den ærverdige Bedes knokler gravlagt).
Ved et konsil i Aachen i 836 ble tittelen «den ærverdige» offisielt gitt til ham, og han har hele tiden vært regnet som helgen. Men det var først 13. november 1899 at det kom en formell helligkåring da pave Leo XIII utnevnte ham til kirkelærer. Etter dette ble flere kirker og skoler i England viet til ham.
Han er den eneste munk som er blitt utnevnt til «kirkelærer», og den eneste engelskmann Dante nevner i Paradiso, der Bede omtales som en av tre menn som «innenfor tenkning overgikk mennesket».
Festen for Beda ble opprinnelig feiret 26. mai, men dette kolliderte med festen for Augustin av Canterbury, og den ble derfor flyttet til 27. mai. I 1969 ble den flyttet til 25. mai.
Espen Bredesen
Espen Odd Bredesen (født 2. februar 1968 i Oslo) er en norsk tidligere skihopper som representerte Oppsal IF/Kollenhopp.
Karriere
To ganger forbedret han verdensrekorden i skihopping, til 209 og 210 meter, i henholdsvis 1994 og 1997. I 1993 ble han tildelt Stiftelsen Morgenbladets gullmedalje (Aftenpostens gullmedalje) og i 1994 ble han tildelt Holmenkollmedaljen sammen med Ljubov Jegorova og Vladimir Smirnov.
Bredesen var norsk flaggbærer i vinter-OL 1998 i Nagano.
Bredesen la opp samme år grunnet en nakkeskade han hadde pådratt seg under trening fire år før.
I 13 år til 2014 var han engasjert av NRK som ekspertkommentator i skihopping.
Acanthonitis
Acanthonitis er en slekt av biller som hører til familien skarabider (Scarabaeidae) i gruppen skarabider (Scarabaeoidea).
Utseende
Middelsstore, svarte gjødselbiller. Kroppsformen er påfallende firkantet, nærmest prismeformet.
Utbredelse
Slekten er utbredt i Afrika.
Brick Lane
Brick Lane er ei gate på Londons East End, i det strøket som kalles Spitalfields. Brick Lane har gjennom det meste av sin historie hatt et ikke-britisk preg, ved at immigranter av skiftende nasjonaliteter og kulturer har kommet og gått. I dag er Brick Lane ei hovedgate for londonere av bangladeshisk herkomst, med et stort antall indiske og bengalske restauranter. I seinere år er Brick Lane blitt populært blant studenter, kunstnere og turister som befolker gatas mange nye og moteriktige barer, kafeer, bagelsbakerier og nattklubber.
Historie
Brick Lane har navn etter teglverkene som på 1500-tallet lå i dette landlige området rett nordøst for City of London. Området ble bebygd av flamske og franske hugenotter som på 1600-tallet var på flukt fra forfølgelse i hjemlandet. Mange hugenotter var spesialister på framstilling av silke, og mange ble rike på å forsyne byen med silke. Mens de velstående silkeveverne etablerte seg i kvartalene vest for Commercial Street, ble Brick Lane gata for de fattige.
Brick Lane har også lange bryggeritradisjoner. Black Eagle Brewery ble etablert på hjørnet av Brick Lane og Hanbury Street i 1724, og fortsatt ruver bygningene etter det nedlagte Truman Brewery i Brick Lane.
På 1800-tallet ble Brick Lane og kvartalene rundt et nytt hjem for tusenvis av nord- og østeuropeiske jøder på flukt fra de tiltakende pogromene hjemme. De fleste av disse ble sugd opp av tekstilindustrien som hadde tatt over for det gamle silkehandverket.
Etter andre verdenskrig mista Brick Lane sin jødiske karakter da mange av jødene flytta ut og spredte seg til andre deler av London. I deres sted kom nye innvandrere fra Øst-Bengal (Bangladesh) og tok deres plass som underbetalte industriarbeidere og fattige småhandverkere. Halalslaktere erstatta kosherslakterne, og karrirestauranter kom opp der det før hadde vært kosherrestauranter.
Brick Lane var også området hvor den beryktede Jack the Ripper drepte sine ofre, og idag kan man melde seg på guidede turer som forteller hans historie.
Brick Lane i dag
Brick Lane er et meget populært turistmål så vel som å være et populært område for de lokale. Området rundt Truman Brewery brukes som galleriplass og utstillingsområde. På våren finner man utallige utstillinger her for kunst og designskoler fra hele Storbritannia. Området er også kjent for sitt søndagsmarked, som opprinnelig var kjent som tyvenes marked. Idag selges alt fra verktøy til brukte klær og leker på markedet. Søndag er nok den mest populære dagen å besøke Brick Lane, etter at markedet stenger rundt kl. 15.00 nyter gjerne de lokale en «Pint» (halvliter) på en av de lokale barene: Cafè 1001, Vibe Bare og 93 ft. East. På matfronten er Brick Lane-området mest kjent for de utallige indiske restaurantene. Brick Lane er også et yndet for de som liker eldre klær, og det er ikke langt mellom vintage-butikkene.
Parken Altab Ali Park, som har fått navnet sitt etter en mann fra Bangladesh som ble drept der, ligger i enden av gaten.
Fremstillinger i kulturelle verk
Brick Lane spiller en sentral rolle i boka av samme navn som ble utgitt av Monica Ali i 2003. Boka følger livet til en Nazneen, en kvinne fra Bangladesh som 18 år gammel flytter til Tower Hamlets for å gifte seg med en eldre mann. I 2007 kom den britiske filmen Brick Lane regissert av Sarah Gavron som er bygget på handlinga i boka.
Mark Hoppus
Mark Allan Hoppus (født 15. mars 1972 Ridgecrest i California, USA) er amerikansk musiker, produsent og en av grunnleggerne av bandet Blink 182. Han er mest kjent som bassist og vokalist i punkbandet Blink 182. I februar 2005 dannet han og Travis Barker fra Blink 182 bandet +44. På gitar er også tidligere Transplants medlem Craig Fairbaugh og også på gitar Shane Gallagher, som spilte i bandet The Nervous Return. De ga ut debutalbum i oktober 2006.
Blink 182 startet i 1992 med Mark Hoppus, Tom DeLonge og daværende trommis Scott Raynor. Men Scott Raynor sluttet i 1998 pga. alkoholproblem. Travis Barker, som da spilte i The Aquabats, fikk da ny jobb. I 2005 ga Blink 182 ut Greatest Hits, men bandet sluttet i februar 2005, den offisielle grunnen er at de ønsket mer tid til familien. Men mye tyder på at Tom DeLonge ville ha sitt eget band der han bestemte ene og alene. I februar 2009 ble de venner igjen, og bandet holder på å lage et nytt album.
Kristina Vogel
Kristina Vogel (født 10. november 1990) er en tysk tidligere syklist som spesialiserer seg i banesykling. Hun representerte landet sitt under Sommer-OL 2012 i London, der hun tok gull i lagsprint.
Hun tok gull under Sommer-OL 2016.
Vogels idrettskarriere tok brått slutt i juni 2018 etter et stygt fall under banetrening i Cottbus, hvor hun mistet førligheten i begge beina.
Bombshell
Bombshell er en amerikansk romantisk dramakomedie fra 1933, regissert av Victor Fleming og produsert av Metro-Goldwyn-Mayer. I hovedrollene spiller Jean Harlow og Lee Tracy. Filmen handler om en berømt skuespillerinne som blir utnyttet av alle rundt seg. Manus er skrevet av John Lee Mahin, Jules Furthman og Norman Krasna, basert på et uprodusert teaterstykke skrevet av Caroline Francke og Mack Crane.
Handling
Den berømte skuespillerinnen Lola Burns (Jean Harlow) forsørger sin far, Pops Burns (Frank Morgan), og bror, Junior Burns (Ted Healy), som også bor hjemme hos henne. Selv om de bruker store summer av det hun tjener, er hun likevel glad i dem på grunn av at de er hennes eneste familie. Hun er derimot ikke fornøyd med filmene hun spiller i, der det først og fremt fokuseres på hennes sexy utseende, og ønsker seg mer sofistikerte roller. Det som irriterer henne aller mest er likevel filmselskapets pressesekretær, E.J. «Space» Hanlon (Lee Tracy), som sørger for at pressen stadig skriver sensasjonelle og oftest løgnaktige historier om henne.
Etter et intervju med kvinnemagasinet Ladies Home Companion innser Lola at det hun ønsker seg aller mest er å bli mor. Hun besøker et barnehjem og faller pladask for en baby som hun ser der. Det går ikke lang tid før Space blir oppmerksom på planene hennes, og han mener at dette ikke er bra for karrieren hennes. I håp om å sabotere sørger han for at hennes ekskjæreste og en flokk journalister dukker opp hjemme hos henne samtidig som hun får besøk av to representanter fra barnehjemmet for å vurderes. En annen ekskjæreste dukker også opp og de to ekskjærstene hennes havner i slagsmål. Som om ikke dette var nok, dukker også hennes fulle far, bror og hans nye kjæreste opp. De to representantene fra barnehjemmet synes da at de har sett nok og forlater stedet.
Lola blir rasende og bestemmer seg for å reise fra alt sammen. Filmselskapet prøver desperat å få tak i henne siden hun er midtveis i innspillingen av en film, og de kommer til å tape store penger dersom denne ikke blir fullført. Space får et tips om at hun befinner seg på et hotell og oppsøker henne der. Hun vil ikke ha noe med ham å gjøre og drar på ridetur. Et stykke fra hotellet møter hun tilfeldigvis den høflige og sofistikerte Gifford Middleton (Franchot Tone), som er alt hun har drømt om. Han blir svært betatt av henne og ikke lenge etter har de bestemt seg for å gifte seg. Han forteller henne at foreldrene hans skal komme til hotellet neste dag og at hun skal få møte dem.
Møtet med herr og fru Middleton (C. Aubrey Smith og Mary Forbes) går bra helt til Lolas far og bror, som har blitt informert av Space om hvor hun befant seg, dukker opp. Bedre blir det ikke da det blir klart for de konservative herr og fru Middleton at Lola faktisk er den skuespillerinnen som de har lest så mange skandaler om. Til tross for at Space oppsøker dem på hotellrommet og prøver å fortelle dem at han har vært ansvarlig for alle historiene, mener de at hun er uegnet som svigerdatter. Gifford avslutter forholdet til Lola der og da. Senere dukker Space opp igjen på hotellrommet til familien Middleton og det blir klart at de bare var skuespillere som han hadde betalt for.
Lola er svært skuffet over å ha blitt avvist av den sofistikerte familien som hun så gjerne ville bli en del av. I en samtale med Space forklarer hun at hun ikke synes at det ikke er noe galt med hennes yrke. Hun bestemmer seg derfor for å reise tilbake til Hollywood. En dag på filmsettet hører hun stemmene til familien Middleton, og innser at de er skuespillere og at Space lurte henne slik at hun skulle komme tilbake.
Produksjon
Mahin skrev det nye manuset i samarbeid med Jules Furthman. Bow hadde kallenavnet «It-jenten», mens rollefiguren i filmen, Lola Burns, fikk kallenavnet «If-jenten». Bow hadde vært under kontrakt med Paramount Pictures, mens Lola Burns hadde kontrakt med det fiktive Monarch Studios. Bow hadde flere udresserte grand danoiser, men Lola Burns hadde store fårehunder. Manuset hadde også flere referanser til hovedrolleinnehaver Jean Harlows liv. Morris Abrams, som jobbet i MGM, har uttalt at Harlow, i likhet med Lola Burns, jobbet hardt, men at familien hennes tok alle pengene hun tjente. Han omtalte Harlows familie som «parasitter». Rollefiguren Lola Burns hadde også et hvitt hus som lignet veldig på Harlows hvite hus. Harlows hus var designet for å passe til hennes bleke hud og platinablonde hår. I filmen blir det også referert til to av Harlows virkelige filmer: Rollefiguren Lola Burns må spille inn en scene fra Fristelser (1932), og det blir også vist et klipp fra En dame med erfaring (1933).
Lee Tracy ønsket egentlig ikke å spille i filmen, fordi han mente at rollefiguren hans var for liten sammenlignet med Harlows rollefigur. Norman Krasna ble derfor innleid for å skrive om manuset for å fremheve Tracy mer.
Før filmen ble utgitt giftet Harlow seg med kameramannen Harold Rosson, som også hadde filmet henne i Rødt hår, Fristelser og En dame med erfaring. Ekteskapet varte rundt et år.
Mottakelse
I forbindelse med filmens premiere i Los Angeles ble Harlows hånd- og fotavtrykk plassert i sementen utenfor Grauman's Chinese Theatre. Kritikerne hyllet rolletolkningen hennes og filmen spilte inn mer enn det dobbelte av produksjonskostnadene. Mordaunt Hall i The New York Times likte filmen og mente den var en «komediefarse» som «gjør narr av Hollywood». Harlow fikk ros sin innsats, og Hall mente hun «var i sitt rette element» i rollen som Lola. Også Tracy ble trukket frem og ble beskrevet som «strålende». Richard Watts jr. i New York Herald Tribune lot seg også imponere over Harlows innsats. Han mente at det som fikk henne til å skille seg ut var evnen til å kombinere sofistikert sexkomedie med en oppriktig uskyld.
Papuana lansbergei
Papuana lansbergei er en bille som hører til underfamilien hornbiller (Dynastinae) i familien skarabider (Scarabaeidae).
Utseende
En middelsstor (ca. 20 millimeter), avlang, matt mørkbrun til svart hornbille. Hannen har et nokså kort horn i pannen, men ingen uthuling på pronotum, som er jevnt rundet. Dekkvingene har tydelige punktrader. Hunnen mangler hornet i pannen, og er blankere og litt bredere enn hannen.
Levevis
Larvene lever i jorda der de spiser råtnende plantemateriale. De voksne billene kan gjøre en del skade, særlig på taro, men også på andre rotfrukter som søtpoteter, ved at de ganger ganger i røttene. I tillegg til selve gnagskadene forårsaker der dermed også betydelige råteskader. Dette er et stort problem siden taro er en svært viktig avling i de aktuelle områdene.
Utbredelse
Arten er utbredt fra Java i vest til Salomonøyene i øst.
Sternocolaspis
Utseende
Middelsstore (7-10 millimeter), avlangt ovale, purpuraktig eller grønnlig metallisk fargede bladbiller. Antennene er tynne og noe over halvparten så lange som kroppen. Pronotum er litt uregelmessig klokkeformet, fint punktert. Dekkvingene er noe hvelvede, grovt punkterte, med litt opphøyde lenderibber mellom punktene.
Levevis
Både larvene og de voksne (imago) er planteetere som lever på trær og busker i skog. Artene kan gjøre noe skade i landbruket.
Cansanção
Gårdsbruket Cansanção ble anlagt i andre halvdel av 1800-tallet, med produksjon av kassava, mais og bønner. Det var også hesteoppdrett. Det første kapellet ble bygget i 1919. Stedet hadde da 25 hus.
Kommunen ble første gang opprettet ved lov 28. november 1952, ved utskilling fra Monte Santo. Kommunen ble gjeninnlemmet i Monte Santo ved lov av 27. desember 1954, og opprettet for andre gang ved lov av 12. august 1958.
Liste over presidentene for Østerrikes Herrenhaus
Presidenten for Herrenhaus var leder for overhuset i Østerrikes Reichsrat under keiserriket.
Wang Feng (padler)
Wang Feng (født 14. november 1985 i Ya'an i Folkerepublikken Kina) er en kinesisk padler som padler flatvann. Hun representerte Kina under Sommer-OL 2008, der hun ble slått ut i de innledende rundene.
Olympiaparken konferansesenter
Olympiaparken konferansesenter (tradisjonell kinesisk: 国家会议中心, pinyin: Guójiā Huìyì Zhōngxīn, engelsk: Olympic Green Convention Center eller National Convention Center er et nytt konferansesenter ved Olympiaparken i Beijing. Det ble designet av RMJM og var brukt for Sommer-OL 2008, der det arrangerte fekting og en del av moderne femkamp.
Miriam Welte
Miriam Welte (født 9. desember 1986) er en tysk syklist som spesialiserer seg i banesykling. Hun representerte landet sitt under Sommer-OL 2012 i London, der hun tok gull i lagsprint.
Arendals Dampskibsselskab
Arendals Dampskibsselskab AS (ADS) er et norsk rederi, og senere rutebilselskap, som ble stiftet første gang 9. mars 1857 i Arendal. Gjennom mer enn 100 år drev selskapet rutetrafikk langs kysten. Den mest kjente ruten gikk mellom Oslo og Bergen og var kjent under navnet Kystruta Oslo-Bergen eller hurtigruten. Rederiet hadde lenge sitt hovedkontor ved dampskipskaia i Arendal, og bygningen har stadig navn etter rederiet ADS.
Dampskipsrutene
Selskapets første skip, DS «Nedenæs», ble satt i trafikk på strekningen Oslo-Kristiansand. Fra 1865, da DS «Arendal» ble levert, ble ruten forlenget vestover til Bergen. Tonnasjen ble raskt forsterket med DS «Motala». ADS drev helårs rutetrafikk mellom landets to største byer frem til 1969. Kystruten var lenge et samarbeidsforetak mellom ADS og Det Stavangerske Dampskibsselskab.
Brevikruta, drevet av ADS, forbandt byene på Sørlandet med hovedstaden. I Brevik korresponderte rutebåtene med jernbane til hovedstaden. Dette var lenge den raskeste måten å reise fra Sørlandet til hovedstaden. En ny æra begynte da Arendal i 1935 fikk jernbaneforbindelse til Oslo via Sørlandsbanen. Jernbanen overtok da mye av den trafikken som tidligere gikk med dampskip, spesielt passasjertrafikken.
Rederiets skip
I alt eide rederiet 21 skip. Det siste, MS «Oslo», ble bygd i 1962 og solgt allerede i 1969. Selskapets mest berømte skip er trolig DS «Galtesund» som hadde en dramatisk historie knyttet til 2. verdenskrig. Skipet som var på vei vestover forbi Jæren ble kapret av norske kommandosoldater og ført til Skottland. Året etter ville man gjenta bedriften og igjen skulle et ADS-skip kapres, denne gang DS «Tromøsund». Denne kapringen endte med katastrofe. Skipet ble bombet av tyske fly og senket i Nordsjøen. Ingen overlevde.
Rederiets verste forlis skjedde i 1928 da DS «Norge» sank utenfor Haugesund og ni personer omkom. Skipet ble berget og fikk nytt navn, DS «Bjørgvin».
Rutebilvirksomhet
ADS startet rutebilvirksomhet i 1927 da de kjøpte selskapet Arendal og Omegns Automobilruter. ADS satset tidlig på landeveistransport og drev en rekke gods- og passasjerruter. Den mest kjente bussruta var Porsgrunnsruta mellom Kristiansand og Porsgrunn. Etter krigen utvidet ADS rutetilbudet ved å kjøpe opp flere lokale rutebilselskaper. Hisøyruta (1952), Molandsruta (1966), LFBs rutebiler (1968), Fevikruta (1969), Tromøyruta (1974), Rykeneruta (1977) og Grimstad og Omegn Bilruter (1986). Rutebilvirksomheten i ADS ble 1. januar 1986 skilt ut og med nye eiere forvandlet til Aust-Agder Trafikkselskap (ATS) med NSB Biltrafikk som en av eierne. Dette selskapet skiftet som en del av Nettbuss navn til Nettbuss Sør i februar 2000, og hadde busstrafikken i området helt til utgangen av 2014.
Ny rederivirksomhet
Rederivirksomheten i ADS ble tatt opp igjen i 2008. Selskapet har i dag interesser i og drift av skip hovedsakelig innenfor offshore. Selskapet har fortsatt hovedkontor i Arendal, og eies i dag av B.T. Larsen & Co AS.
Arkivet
Arkivet etter Arendals Dampskibsselskab befinner seg på KUBEN i Arendal. Arkivet omfatter både rederi- og rutebilvirksomheten. Arkivet strekker seg fra perioden 1870-2001 og inneholder bl.a. aksjeprotokoller, styreprotokoller, kopibøker, brevjournaler, korrespondanse, inngående brev, sakarkiv, styresaker, erstatningsjournaler/saker, havarier, skipspapirer/bøker, regnskapsbøker, pakkesaker, statistikk, vareprotokoller, billetter/telegrammer, kvitteringsbøker, avisutklipp, tegninger, foto og reklame.
Erhard Heiden
Erhard Heiden (født 23. februar 1901, død september 1933) var et tidlig medlem av det tyske nasjonalsosialistiske partiet NSDAP (nazistene), og tredje Reichsführer-SS, det vil si kommandant for Schutzstaffel (SS). Han ble myrdet av sine egne i 1933.