cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Christina Kubisch
Christina Kubisch (født 31. januar 1948) er en tysk komponist og lydinstallasjonskunstner. Hun ble født i Bremen og studerte fløyte og musikkomposisjon ved Hochschule fur Musik i Bremen og ved Jazz Academy i Graz, Østerrike. I 1980 fortsatte hun sine studier i eletronikk ved det Tekniske institutet i Milano, og begynte å bygge lydinstallasjoner.
Smallfoot
Smallfoot er både et verktøy for Rapid application development for UnixWare og Linux og et operativsystem og en tidligere Linuxdistribusjon produsert av SCO Group. Distribusjonen og verktøyet er konstruert for innebygde systemer som brukes til pengetransaksjoner og spill. Disse nedskalerte versjonene av operativsystemet gjør mindre bruk av memory footprint, herav navn som Smallfoot embedded UNIX og Smallfoot embedded Linux..
Mange av ideene i Linuxdistribusjonen ble hentet fra Caldera OpenLinux.
Distribusjonen ble lansert i 2001.
Bárdevuonjohka
Det ligger et par fritidseiendommer ved munningen, mens nedbørfeltet forøvrig er uten tekniske inngrep av betydning.
Banebakken (Tønsberg)
Banebakken (1–37, 4–54) er en 1,030 meter lang gate hvor 380 meter ligger i Færder kommune og 650 meter i Tønsberg kommune. Deler av veien tilhører fylkesvei 428.
NM i terrengsykling 2001
Norgesmesterskapet i terrengsykling 2001 ble avholdt 24. juni i Sandnes.
Mads Homdrom
Mads Homdrom (født 27. juli 1998) er en norsk ishockeyspiller. Han spiller løper for Lillehammer samt aldersbestemte landslag. Moderklubben er Ski Idrettslag. Homdrom kom til Lillehammer i 2014.
Hans Prade
Hans Orlando Prade (født 23. juni 1938 i Surinam, død 3. april 2020 i Rotterdam i Nederland) var en surinamsk diplomat. I sin tidlige diplomatiske karriere arbeidet han med Ronald Venetiaan. Senere ble Prade medlem av Progressieve Nationale Partij. Under kuppet i Suriname i 1980 var Prade kommentator på Suriname Radio.
Prade var Surinams ambassadør til Nederland fra 1981 til 1982.
I 1991 forsøkte han å vinne presidentvalget i Surinam, men tapte mot Ronald Venetiaan.
Prade døde 3. april 2020 i Rotterdam av covid-19, i en alder av 81 år.
Liste over stortingsrepresentanter for Kragerø
Liste over stortingsrepresentanter for Kragerø omfatter alle som representerte byen Kragerø på Stortinget fra det første overordentlige Storting i 1814 til og med 1921. Listen omfatter alle faste representanter og alle som møtte som suppleanter for regjeringsmedlemmer eller andre stortingsrepresentanter.
Fra det første overordentlige Stortinget i 1814 utgjorde kjøpstedene egne bykretser, til forskjell fra landkretsene (fylkene), ved stortingsvalg. Kragerø hadde hatt kjøpstadsrettigheter siden 1666 og byen hadde én representant til Riksforsamlingen i 1814. Til stortingene 1814-1838 hadde Kragerø og Østerrisør felles utsending, men fra 1839 hadde kjøpstedene hver sin.
Ved stortingsvalget i 1953 ble ordningen med bykretser avskaffet og Kragerø gikk inn i Telemark fylke.
Joshua Allaway
Joshua Allaway (født 24. november 1992) er en friidrettsutøver fra Guernsey som konkurrerer i sprintløp. Han har sølv på 100 meter fra De internasjonale øylekene 2017 som fremste internasjonale meritt.
2011
Allaway representerte Guernsey i De internasjonale øylekene 2011. Individuelt kom han på fjerdeplass på 200 meter, med tiden 22,30, og femteplass på 100 meter, med tiden 11,11. Guernsey kom på andreplass på 4 x 100 meter stafett. Her satte han ny personlig rekord på 100 meter med 11,11 sekunder i finalen, og på 200 meter med 22,25 i semifinalen.
Han kom på tredjeplass på 100 meter i Intertrust Open Channel Islands Championships, og på lokalt plan kom han på andreplass på 100 meter og femteplass på 200 meter i Hampshire County Championships.
2012
I det engelske U23-mesterskapet (Aviva England Athletics U20/U23 Championships) ble han slått ut i innledningsheatet både på 100 og 200 meter, og i Hampshire County Championships kom han på femteplass på 100 meter og åttendeplass på 200 meter.
2013
Han deltok igjen i De internasjonale øylekene 2013 på Bermuda. Guernsey kom på sjetteplass på 4 x 100 meter stafett i disse lekene, og individuelt kom han på fjerdeplass på 200 meter og sjetteplass på 100 meter. I Hampshire County Championships kom han på åttendeplass på 100 meter og sjuendeplass på 200 meter.
2014
I januar deltok Allaway i det sørengelske innendørsmesterskapet (South of England AA Championships). På 60 meter satte han personlig rekord med 7,04 i semifinalen, men gikk ikke videre til finalen. Også på 200 meter ble han slått ut i semifinalen. I februar deltok han i det skotske seniormesterskapet innendørs, og kom der på fjerdeplass på 60 meter. Han forbedret sin personlige rekord på 60 meter innendørs til 7,02 i Birmingham Games den 16. februar.
Marcel Wawrzynkiewicz
Marcel Wawrzynkiewicz (født 8. januar 1994) er en polsk fotballspiller som spiller for Lysekloster IL.
Joshua Allaway
2015
Allaway ble seniorutøver i 2015. Han deltok i det sørengelske innendørsmesterskapet i januar, og ble slått ut i innledningsheatet på 60 meter, og i semifinalen på 200 meter.
Marcel Wawrzynkiewicz
Han spilte for i 2013-sesongen.
Joshua Allaway
2015
I Guernseys uttakningskonkurranse for De internasjonale øylekene 2015 (Guernsey Island Games Selection) vant han 100 og 200 meter, og han kom på tredjeplass på 400 meter. Han ble dermed tatt ut til øylekene på Jersey. Der fikk han sølv på 100 og 200 meter, bak Tyrell Cuffy, og Allaway satte ny personlig rekord på 200 meter med 21,65 sekunder. Guerney vant 4 x 100 meter stafett i disse lekene, der Allaway løp sammen med Dale Garland, Sam Wallbridge og Alastair Chalmers.
Ruta de los Pueblos Blancos
Ruta de los Pueblos Blancos (De hvite byene i Andalucía) er en landeveisrute i Andalucía i Sør-Spania. I et delvis fjellfullt landskap fører den gjennom en serie små byer og landsbyer. Disse er for det meste basert på tidligere fønikiske og romerske bosetninger, og ble videreutviklet av maurerne fra 800- til 1500-tallet (se også: al-Andalus).
Joshua Allaway
2015
Han vant 200 meter og fikk sølv på 100 meter i Hampshire County Championships, og i det sørengelske mesterskapet i juni ble han slått ut i semifinalen på 100 meter, men han stilte ikke til start i semifinalen på 200 meter.
2016
Allaway kom på fjerdeplass i det sørengelske mesterskapet innendørs i 2016, men ble slått ut i semifinalen på 60 meter. I det skotske mesterskapet innendørs fikk han bronse på 200 meter. Han satte personlig rekord på 60 meter i det britiske mesterskapet innendørs, med 6,98 i innledningsheatet, men ble slått ut i semifinalen der han løp på 7,05.
Ruta de los Pueblos Blancos
Typisk for de hvite landsbyene er de hvitkalkede husene og de trange, svingete gatene, som finnes i en lignende form i Nord-Afrika. I de fleste landsbyer er det også kirker (ofte bygget på stedet for tidligere moskeer) og herskapshus fra århundrene etter reconquista, hvis gotiske, renessanse- og barokkarkitektur utgjør en interessant kontrast til husenes mauriske karakter. Mange besøkende starter ruten i Arcos de la Frontera, som ofte regnes som utgangspunktet for Ruta de los Pueblos Blancos.
Marcel Wawrzynkiewicz
Karriere
Wawrzynkiewicz kom til Norge og da han var 14 år gammel, og spilte aldersbestemt fotball for Vålerenga frem til sommeren 2010, da han flyttet tilbake til Polen med familien.
Joshua Allaway
2016
Utendørs fikk han sølv på 100 meter i Hampshire County Championships, og han kom på fjerdeplass på 200 meter. Han deltok i Britisk mesterskap i friidrett 2016, men ble slått ut i innledningsheatet.
Marcel Wawrzynkiewicz
Karriere
Etter å ha hospitert for Vålerenga under Carnegie Elite Tournament og JET-turneringen flyttet Wawrzynkiewicz tilbake til Oslo høsten 2012, og ble en del av Vålerengas juniortropp.
Den 16. april 2013 fikk Wawrzynkiewicz sin debut for A-laget i første runde av NM 2013 mot Frigg, og sin første kamp i eliteserien kom mot Aalesund den 27. april 2013.
Joshua Allaway
2017
Han fikk bronse på 100 og 200 meter i Hampshire County Championships, og ble slått ut i innledningsheatet i det sørengelske mesterskapet utendørs. I De internasjonale øylekene 2017 vant han 100 meter. Han løp på sin raskeste tid noen sinne (10,55), men dette var med 5,2 m/s medvind, så det teller ikke som personlig rekord. Caymanøyene vant også bronse på 4 × 100 meter stafett, med Hyman på laget.
Marcel Wawrzynkiewicz
Karriere
Den 10. mai 2013 signerte Wawrzynkiewicz proffkontrakt med Vålerenga.
Den 14. januar 2014 signerte Wawrzynkiewicz for den polske klubben, Cracovia Kraków.
Caldera OpenLinux
Caldera OpenLinux er en tidligere Linuxdistribusjon som ble introdusert av selskapet Caldera Systems i 1997. Distribusjonen var basert på den tyske LST Power Linux i tillegg til den tidligere distribusjonen Caldera Network Desktop.
Distribusjonen var orientert mot næringslivet.
Elektrostatisk generator
En elektrostatisk generator eller elektrostatisk maskin er en type generator som produserer statisk elektrisitet, eller elektrisitet med høy spenning og lav strøm.
Kunnskapen om statisk elektrisitet kan dateres tilbake til de tidligste sivilisasjoner, men har i årtusener vært bare et interessant og mystisk fenomen, uten en teori for å forklare det som skjer, og ofte forvekslet med magnetisme. Ved slutten av 1600-tallet hadde forskere utviklet praktiske metoder for å generere elektrisitet ved friksjon, men utviklingen av elektromaskiner begynte ikke for alvor før på 1800-tallet, da grunnleggende konsepter og fenomener i studiet av den nye vitenskapen om elektrisitet ble kjent. En lang rekke vitenskapsmenn og oppfinnere forbedret de elektrostatiske maskinene frem til de maskinene som nå er i bruk.
Elektriske generatorer opererer generelt ved at mekanisk energi omdannes til elektrisk energi ved hjelp av elektromagnetisk induksjon. Elektrostatiske generatorer utvikler ladning kun ved hjelp av elektriske krefter i elementærpartiklene. De fungerer ved hjelp av bevegelige plater, trommer eller belter for å fremskaffe elektrisk ladning med en høy elektrisk spenning mellom elektrodene. Ladningen er generert ved hjelp av en av to metoder:
Elektrostatiske maskiner brukes i klasseromsundervisning for å demonstrere elektriske krefter og fenomener relatert til høye spenninger. Med de svært høye spenninger som kan oppnås, er de også brukt i en rekke praktiske anvendelser, som for eksempel drift av røntgenrør, medisinske anvendelser, sterilisering av mat og eksperimenter innenfor atomfysikk. Elektrostatiske generatorer som Van de Graaff-generatoren, og forskjellige varianter som pelletronen finner også sin anvendelse innenfor forskning.
Friksjonmaskiner
De første elektrostatiske generatorer er kalt friksjonmaskinener på grunn av bruk av friksjon for å generere elektrisitet. En primitiv form for friksjonsmaskin ble oppfunnet rundt 1663 av Otto von Guericke. Den fungerte ved at en kule av svovel dreies rundt eller blir gnidd for hånd. En kjenner ikke alle detaljer rundt denne. Det kan hende at den ikke ble dreid rundt under bruk, og at den heller ikke var ment for å produsere elektrisitet, «snarere kosmiske dyder». Imidlertid virket dens konstruksjon som inspirasjon for mange senere maskiner som brukte roterende kuler. Fysikeren Isaac Newton foreslo bruk av en glasskule i stedet for en kule av svovel. Vitenskapsmannen Francis Hauksbee forbedret den grunnleggende konstruksjonen med sin friksjonsmaskin der en glasskule roterte raskt mot et ulltøy.
Generatorer av denne typen ble ytterligere forbedret da professor Georg Matthias Bose fra Wittenberg lagt en «samleleder» bestående av et isolert rør eller sylinder som støttes opp av silkesnorer. Bose var den første til å benytte en «hovedleder» i sammenheng med slike maskiner. Denne bestod av en jernstang som ble holdt i hånden av en assistent som sto på en blokk av harpiks. Dette for å være isolert fra omgivelsene. Jernstangen som ble holdt i hånden av personen, ble da akkumulator for ladningene som generatoren produserte. Senere forsøk førte frem til oppfinnelsen av Leidnerflasken av Ewald Georg von Kleist og Pieter van Musschenbroek uavhengig av hverandre i 1745. Eksperimentene med elektriske maskiner gjorde et stort fremskritt på grunn av denne oppdagelsen: at en flaske, eller bare en glassplate, som er belagt med metallfolie på begge sider, kan akkumulere elektrisk ladning når den kobles til en spenningskilde.
I 1746 konstruerte fysikeren William Watson en maskin med et stort hjul som fikk flere glasskuler til å rotere. Denne hadde et sverd og en pistol festet i silkesnorer fra maskinens terminaler. Fysikkprofessoren Johann Heinrich Winckler utvidet maskinen med en skinnpute for hånden. I 1746 oppfant vitenskapsmannen Jan Ingenhousz elektriske generatorer med roterende glassplater.
Den elektrostatiske maskinen ble ytterligere forbedret av benediktinermunken og professoren Andrew Gordon som benyttet en glassylinder i stedet for et glasskule. Samt av Giessing i Leipzig, som utviklet en «gnier» som bestod av en pute av ullstoff. Den såkalte oppsamleren som består av en serie av metallspisser, ble tilføyd av kunstneren og vitenskapsmannen Benjamin Wilson i 1746, og i 1762 kom fysikeren John Canton opp med ideen med å strø tinn på overflaten av gnideren. Matematikeren, astronomen og instrumentmakeren Jesse Ramsden konstruerte i 1768 en mye brukt versjon av en elektrostatisk generator, også den med plater.
I 1783 utviklet den forskeren Martin van Marum en stor elektrostatisk maskin av høy kvalitet med glasskiver med en diameter på 1,65 meter til sine eksperimenter. Med denne var han i stand til å produsere spenning med enten positiv eller negativ polaritet. Denne maskinen ble bygget under hans veiledning av instrumentmakeren John Cuthbertson det påfølgende år. Generatoren er i dag utstilt på Teylers Museum i Haarlem, Nederland.
Virkemåten til friksjonsmaskinen
Tilstedeværelsen av forskjellige overflateladninger betyr at gjenstander vil få forskjellige tiltreknings- eller forstøtningskrefter. Denne ubalansen i overflateladning fører til statisk elektrisitet, og kan enkelt genereres ved å trykke eller gni to ulike overflater sammen for deretter å skille dem. Disse fenomenene deles inn i berøringselektrisitet og triboelektrisk effekt.
Gnidning av to ikke-ledende gjenstander genererer en stor mengde statisk elektrisitet. Dette er ikke et resultat av friksjon; de to ikke-ledende overflatene kan bli ladet selv om de bare er plassert ved siden av hverandre. Siden de fleste overflater har en grov tekstur, tar det lengre tid å oppnå lading gjennom kontakt enn gjennom gnidning. Gnis legemer mot hverandre, øker tiltrekningen mellom flatene. Vanligvis vil isolatorer, altså stoffer som ikke leder elektrisitet, være gode til både å skape og holde på en overflateladning. Noen eksempler på slike stoffene er gummi, plast, glass og margved (kjernen av vekster). Elektrisk ledende legemer som kommer i kontakt, genererer ladningsubalanse, men beholder bare sine ladninger hvis de holdes isolert. Ladningen som er overført i løpet av berøringselektrifiseringen, blir lagret på overflaten av hvert enkelt legeme.
Selv om det går strøm i en leder, forringer dette ikke de elektrostatiske kreftene, gnister, koronautladninger eller andre fenomener. Begge fenomenene kan eksistere samtidig i det samme systemet, for eksempel på høyspentledninger.
Et utall av forbedringer
Friksjonsmaskiner ble med tiden gradvis avløst av den andre klassen av instrumenter nevnt innledningsvis, nemlig influensmaskinene. Disse opererer etter prinsippet om elektrostatisk induksjon og omdanner mekanisk arbeid til elektrostatisk energi ved hjelp av en liten startladning. Denne blir kontinuerlig opprettholdt og forsterket i maskinen. Det første forslaget til en influensmaskin ser ut til å være en videreutvikling av fysikeren Alessandro Voltas oppfinnelse av den såkalte elektrofor. Elektroforen består av en enkelt platekondensator som anvendes for å skape ubalanse i elektrisk ladning via elektrostatisk induksjon.
Neste skritt var da Abraham Bennet, oppfinneren av gullblad-elektroskopet, som beskrev en «dobler av elektrisitet». Dette apparatet lignet på en elektrofor, men den kunne forsterke en liten ladning ved hjelp av gjentatte manuelle operasjoner med tre isolerte plater. Resultatet kunne så gjøres observerbart med et elektroskop. Erasmus Darwin, W. Wilson, Gottlieb Christoph Bohnenberger, og J. C. E. Péclet utviklet ulike modifikasjoner av Bennets oppfinnelse. Fysikeren og oppfinneren Francis Ronalds automatiserte genereringprosessen i 1816 ved å bruke en pendelskive som en av skivene. Denne ble igjen drevet av et urverk eller en dampmaskin. Denne maskinene brukte han til å drive en telegraf. Vitenskapsmannen William Nicholson foreslo i 1788 en roterende dobler, som betraktes som den første roterende influensmaskin. Hans instrument ble beskrevet som «et instrument som ved å drive en vinsj produserer de to ladningene av elektrisitet uten friksjon eller forbindelse med jord». Nicholson beskrev senere en innretning basert på en «roterende kondensator» som et måleinstrument.
Andre, inkludert naturfilosofen og fysikeren Tiberius Cavallo (som utviklet «Cavallo-multiplikatoren» i 1795), John Read, Charles Bernard Desormes, og Jean Nicolas Pierre Hachette, utviklet flere andre former for roterende forsterkere. Den tyske vitenskapsmannen og predikanten Gottlieb Christoph Bohnenberger beskrev i 1798 den såkalte Bohnenberger-maskinen, sammen med flere andre elektrostatiske forsterkere av typen utviklet av Bennet og Nicholson i en bok som han utga. Den mest interessante av disse ble beskrevet i Annalen der Physik i 1801. Fysikeren Giuseppe Belli utviklet i 1831 en enkel symmetrisk forsterker som bestod av to buede metallplater som mellom seg hadde et par roterende plater som var isolert fra resten av maskinen. Det var den første symmetriske influensmaskinen, med identisk utforming for både positive og negative terminaler. Dette apparatet ble forbedret i flere omganger av ingeniøren Cromwell Fleetwood Varley som patentert en høyeffektiv versjon i 1860. En forbedring kom i 1868 da fysikeren Lord Kelvin konstruerte «The Replenisher», og av A. D. Moore som laget sin «The dirod») enda noe senere. Lord Kelvin utviklet i 1867 også en kombinert influens- og elektromagnetisk maskin. Denne fikk tilnavnet «musemøllen», og var ment for elektrifisering av en «Syphon recorder», en annen maskin forbundet med en telegraf. Disse maskinene var igjen forbundet med en elektrostatisk vanndråpegenerator som han kalte «vanndråpe-kondensatoren», også kjent som kelvingeneratoren.
Mellom 1864 og 1880 konstruerte og beskrev den tyske fysikeren Wilhelm Holtz et stort antall influensmaskiner som ble betraktet som de mest avanserte nyskapninger på denne tiden. En av utgavene av Holtz-maskinen var en loddrett glasskive som drives rundt med stor hastighet med en drivreim. I forbindelse med disse var det faste induksjonsplater montert nær de roterende delene.
Wimshurst-maskinen
I 1878 begynte oppfinneren James Wimshurst sin utvikling av en elektrostatisk generator, basert på forbedringer av Holtz's influensmaskin. Han ville lage en kraftigere versjon med flere skiver. Den klassiske Wimshurst-maskinen ble den mest populære formen for influensmaskin, og ble rapportert inn til vitenskapsmiljøet i 1883. I 1885 ble en stor Wimshurst-maskinen bygget i England. Den er nå på Chicago Museum of Science and Industry. Wimshurst's maskin er en enkel maskin som fungerer, som alle influensmaskiner, med elektrostatisk induksjon av ladninger. Det betyr at den setter i gang ladeprosessen selv med en meget liten begynnelsesladning, og skaper stadig større ladninger så lenge maskinen er i drift.
Wimshurst-maskinen er sammensatt av to isolerte skiver festet til trinser som roterer i motsatt retning, Skivene har små ledende metallsegmenter på de ytre sidene - se figur til høyre. Den har videre to børster montert på en stang som ligger mot skivens ytterkanter. Disse fungerer som ladestabilisatorer og er også stedet hvor selve den statiske induksjonen finner sted. Generering av ny ladning samles inn i to par samlekammere, som er - som navnet antyder - samlere av den genererte elektriske ladningen. Dette er to leidnerflasker som lagrer ladningen.
Enkelheten til oppbygningen og komponentene til Wimshurst's maskin gjør den til en anvendbar innretning for hjemmeeksperimenter.
Maskiner med flerdoble skiver og "triplex" elektrostatiske maskiner ble utviklet rundt begynnelsen av 1900-tallet. I 1900 oppdaget F. Tudsbury at om en generator omsluttes av et metallisk kammer som inneholder trykkluft, eller enda bedre karbondioksid, vil gassens isolerende egenskaper skape en sterkt forbedret maskin på grunn av økningen av gjennomslagsspenningen til den komprimerte gassen, samt en reduksjon av ladningslekkasje på tvers av platene og isolerende støtter. Forbedrede utgaver med roterende skiver av ebonitt ble også lansert.
Moderne elektrogeneratorer
Elektrostatiske generatorer hadde en fundamental rolle i undersøkelsene av materiens oppbygging og natur på slutten av 1800-tallet. I 1920-årene var det behov for å få utviklet elektrostatiske maskiner som kunne produsere større spenninger. Utviklingen av Van de Graaff-generatoren ble startet i 1929 ved MIT. Den første modellen ble fremvist i oktober 1929. Den grunnleggende ideen var å bruke et isolerende belte (ladningstransportbelte) for å transportere elektrisk ladning til det indre av en isolert hul terminal, hvor ladningen kan slippes ut uten å bli hindret av potensialet som allerede finnes på terminalen. Ideen var ikke ny, men å anvende en elektrisk motor for drive rundt beltet var en fundamental forbedring. Den første maskinen benyttet et silkebånd som belte. I 1931 ble en slik generator i stand til å produsere en spenning på 1 000 000 volt, noe som er beskrevet i en patentbeskrivelsen.
Nikola Tesla skrev i 1934 en artikkel i Scientific American med tittelen «Muligheter for elektrostatiske generatorer». Den omhandlet Van de Graaff-generatoren. Tesla uttalte: «Jeg tror at når nye typer av Van de Graaff-generatorer er utviklet og tilstrekkelig forbedret, vil de få en stor fremtid». Høyeffektive maskiner ble snart utviklet. Det ble blant annet arbeidet med trykkbeholdere for å gi større ladningskonsentrasjon på flatene uten at ionisering oppstår. Varianter av Van de Graaff-generatorer ble også utviklet for forskning innenfor fysikk, som Pelletronen. Denne bruker en kjede med vekslende isolering og gjennomgående elektriske forbindelser for ladningstransport. Forenklede Van de Graaff-generator blir ofte brukt under demonstrasjoner av statisk elektrisitet, på grunn av sin evne til å skape høye spenninger uten personrisiko. Disse enkle maskinene kan gi en spektakulær effekt ved at håret på personer som berører terminalen, og som står på en isolerende flate, står rett ut.
Mellom 1945 og 1960 utviklet den franske forskeren Noël Felici en serie med høyeffektive elektrostatiske generatorer. Disse var basert på elektrisk eksitasjon og bruk av roterende sylindere med høy hastighet, og de gikk i trykkbeholdere med hydrogen.
Vagnfjordvatnet
Vagnfjordvatnet (nordsamisk: Bárdevuonjávri) er en innsjø i Sør-Varanger kommune i Finnmark. Den er den nederste av innsjøene i Vagnfjordvassdraget og har utløp mot nord til Bárdevuonjohka og Vagnfjorden.
Sparlösa
Sparlösa er en kirkeby i Sparlösa socken og Sparlösa distrikt i Vara kommune i landskapet Västergötland i Västra Götalands län. Statistiska centralbyrån har definert Sparlösa som et småsted siden 2015. Stedet hadde 55 innbyggere i 2015.
Anarisfjellene
Anarisfjellene, (svensk:Anarisfjällen) er et fjellmassiv nordøst for Lunndörrsfjällen sør i Åre kommune i Jämtlands län. Den høyeste toppen er Stor-Anahögen (1423 moh.).
Den nordlige delen av fjellmassivet ligger i Vålådalens naturreservat. Her ligger også Gröndalen med et stort iselvsdelta og dødisgroper.
Under Anarisulykken i februar 1978 frøs åtte personer i hjel. Én person overlevde og kunne fortelle om tragedien.
Partido Acción Ciudadana
Partido Acción Ciudadana, forkorta PAC, er et sosialdemokratisk og progressivt politisk parti i Costa Rica. Det blei grunnlagt i 2000 av tidligere medlemmer av Partido Liberación Nacional (PLN), og har hovedkontor i Montes de Oca. Partiets farger er gult og rødt.
Ved valget i 2014 blei PAC landets nest største parti med 14 seter i den lovgivende forsamlinga, en oppgang på to seter fra valget i 2010. I tillegg ble partiets presidentkandidat, Luis Guillermo Solís, valgt til landets nye president, med 77,8 av stemmene i andre valgrunde. Han ble dermed partiets første president. I 2018 vant også partiets presidentkandidat, denne gang Carlos Alvarado Quesada, valget, noe som dermed sikra PAC en ny periode som regjeringsparti.
Curtiss-Wright Junior
Curtiss-Wright CW-1 Junior, opprinnelig kalt Curtiss-Robertson CR-1 Skeeter er et lett sportsfly, produsert i USA i 1930-årene. Det var opprinnelig ment til å kunne selges for prisen til en middels dyr bil.
Noach Dear
Noach Dear (føde 20. november 1953 i New York City i USA, død 19. april 2020 i New York City) var en amerikansk advokat, demokratisk politiker og jurist.
Curtiss-Wright Junior
Junior hadde en toppfart på 120 km/t, hadde plass til en pilot og en passasjer, en rekkevidde på 200 km, og kunne klatre til 4000 meters høyde.
Noach Dear
Han satt som dommer i New York Supreme Court. Dear ble i 2008 til dommer i sivilretten, i 2010 som en Acting Supreme Court Justice. I 2015, nle han dast høyesterettsdommer. Han var medlem av New York City Council fra 1983 til 2001.
Curtiss-Wright Junior
Curtiss-Wright Junior hadde to problemer som førte til at produksjonen stoppet opp: Den tre-sylindrede Szekely SR-3 stjernemotoren hadde en tendens til at sylindrene løsnet fra veivhuset. I tillegg forårsaket Pusher-konfigurasjonen med den uventede plasseringen av propellen ulykker på grunn av folk som gikk nær flyet på bakken.
Noach Dear
Noach Dear døde 18. april 2020 av COVID-19 i New York City i en alder av 66 år.
Curtiss-Wright Junior
Noen Juniorer ble fortsatt fløyet i 2012.
Konstruksjon og produksjon
Utformet som et minimalistisk, rimelig fly, ble Junior markedsført som «bygget for å selges for prisen av en bil i middels prisklasse». Curtiss-Robertsons planer om å bygge flyet ble fremskyndet på grunn av at Aeronca C-2 og American Eagle kom på markedet. I håp om å konkurrere i samme klasse, kjøpte selskapet rettighetene til Snyder Buzzard, men oppdaget snart at den rett og slett ikke kunne bygges godt nok. For å erstatte den ble Skeeter produsert med et helt nytt design som beholdt Buzzards grunnleggende konfigurasjon. Flyet hadde et skrog med kvadratisk tverrsnitt laget av stålrør dekket med stoff. Toppen av flykroppen var åpen hvor hensikten var å skape en åpen førerkabin for pilot og passasjer plassert i tandem. Den lille pushermotoren var montert på den øvre overflaten av en parasollvinge. Understellet var fast med halehjul.
Curtiss fusjonerer med Wright
Da flyet ble klart for markedet i 1931 hadde Curtiss-Robertsons morselskap fusjonert inn i Curtiss-Wright, og Skeeter fikk ny betegnelse og ble hetende CW-1 Junior. Salget gikk relativt bra i 1931 med 270 fly som ble solgt for 1490 dollar, men suksessen varte ikke lenge. Pusherpropellen var kilden til to alvorlige problemer. Først, den valgte motoren: en tre-sylindret Szekely SR-3 stjernemotor som hadde en kjent tendens til å kaste sylindrene. Junioreierne løste dette problemet ved å feste en stålledning rundt motoren, slik at kastede sylindere ble holdt på plass til flyet var trygt på bakken. Det andre problemet var ikke så lett løse. Juniors lave stilling på bakken og tilstedeværelsen av en propell i en posisjon der folk ikke var vant til å finne den, førte til en rekke ulykker hvor personer på bakken gikk inn i den roterende propellen, spesielt da passasjerer gikk i land. Disse problemene, kombinert med et svært omtalt fatalt havari, forårsaket slutten på Juniors salg. I begynnelsen av 1932 hadde salget nesten stoppet, og Curtiss-Wright besluttet å avslutte produksjonen.
Museale fly
Flere Juniorer ble fortsatt fløyet av private eiere i 2012. En rekke Juniorer er bevart som museumsfly, hvorav noen er i flyvedyktig tilstand. De finnes i National Air and Space Museum, Fantasy of Flight, Old Rhinebeck Aerodrome, Carson City (Nevada), Yesterday's Flyers, og Pioneer Flight Museum.
Don’t Go Near the Indians
«Don't Go Near the Indians» er en amerikansk countrysang, skrevet av Lorene Mann.
Innspillingen til Rex Allen med The Merry Melody Singers ble utgitt på singlen Mercury 71997 i 1961. Produsent var Jerry Kennedy. B-siden var «Touched So Deeply».
Handling
En «far» forteller sin «sønn» at han ikke må gå nær indianerne. Et stykke ut i teksten får vi vite hvorfor.
Svensk versjon
Britt Lindeborg har skrevet en svensk tekst. Den svenske tittelen er «Akta dej för indianerna».
Listeplasseringer
Versjonen til Allen lå som # 4 på Billboard Hot C&W Sides-listen og som # 17 på Billboard Hot 100-listen i 1961.
Musikkåret 1698
Musikkåret 1698 er en oversikt over hendelser, ny musikk, fødte og avdøde musikkpersonligheter i 1698.
Hartvig Svendsen
Hartvig Svendsen (født 22. desember 1902, død 24. februar 1971) var en norsk bygningsmann, fagforeningsleder og politiker fra Aremark i Østfold. Han representerte Arbeiderpartiet på Stortinget fra 1945 til 1965. Han var sønn av stortingsmann August Svendsen og oldefar til William Thanoothong Svendsen, politiker og leder av Unge Pirater.
Svendsen arbeidet som bygningsmann i Mysen til 1928. De neste tre årene var han gårdsarbeider i Ås i Akershus. Deretter var han snekker i Oslo fra 1931 til 1937. Han engasjerte seg i fagforeningen, noe som senere førte til at han ble formann i Norsk Bygningsarbeiderforbund.
Han bosatte seg i Ski i Akershus, der han fra 1937 representerte Arbeiderpartiet i herredsstyret, i første omgang til 1940. I 1942 ble han arrestert av nazi-styresmaktene og satt fanget på Grini fram til våren 1945. Senere i 1945 ble han valgt til ordfører i Ski, et ombud han hadde ut 1947. Den neste fireårsbolken, 1948-51, var han med i formannskapet. Toårsbolken 1956–57 var han ordfører igjen og satt siden i formannskapet i Ski ut året 1963.
Svendsen ble valgt til stortingsrepresentant fra Akershus høsten 1945, og ble valgt fire ganger. På Stortinget var han til januar 1949 medlem i Kommunalkomiteen og så 1949-53 formann i den samme komiteen. De to valgperiodene 1954-57 og 1958-61 var han medlem i Finans- og tollkomiteen. Til sist hadde han 1961-65 plass i Samferdselskomiteen.
Perioden 1946-52 var Svendsen formann i Norsk boligbyggelags landsforbund. Han var formann 1952-60 i Akershus Arbeiderparti, og medlem 1953-57 i sentralstyret i Det norske Arbeiderparti.
Eredivisie 2021–2022
Eredivisie 2021–2022 var den 66. sesongen i Eredivisie. Regjerende mester forsvarte tittelen og vant sitt 36 seriemesterskap. Sesongen begynte 13. august 2021 og avsluttet 15. mai 2022.
Gordon Monahan
Gordon Monahan (født 1956 i Kingston i Ontario) er en kanadisk pianist og komponist av eksperimentell musikk. Han har vært aktiv siden 1978. I tillegg til sitt eget arbeid har han fremført verk av komponister som John Cage, James Tenney Udo Kasemets og Roberto Paci Dalò. I senere tid har han også laget sted spesifikke lydinstallasjoner.
Neonisotoper
Alle andre har halveringstider under et minutt, og de fleste under et sekund. Den minst stabile er 15Ne med en halveringstid på 770 oktosekunder (7.7 s). Lette radioaktive neonisotoper forfaller vanligvis til fluorin eller oksygen, mens tunge forfaller til sodium.
Gudbrandsdalens Uldvarefabrik
Gudbrandsdalens Uldvarefabrik er en tekstilbedrift på Lillehammer i Innlandet, grunnlagt 1998. Den ble etablert som Gudbrandsdalens Uldspinderi i 1887, og produserte først tråd og deretter tekstiler og særlig ullvarer.
Elverum Bilruter
Elverum Bilruter, først A/L, seinere A/S, var et rutebilselskap som ble startet i 1951 med utgangspunkt i lokale rutebileiere i Elverum-området i Østerdalen.
Bakgrunn
Norges første bilrute kom i gang i Molde i mai 1908 da Aarø Automobilselskap begynte å kjøre mellom Molde og Batnfjordsøra. Men allerede 25. august samme år fikk Elverum Automobilselskap v/ hotelleier Olav Haagensen tillatelse til rutekjøring Elverum-Trysil og ruta kom straks i drift. Det ble mange som begynte å kjøre dette strekningen og trakk seg ut etter en stund. Det kom også i gang flere bilruter til og fra Elverum. På slutten av 1940-tallet begynte Hedmark fylke å arbeide for færre og større enheter i rutebilnæringen. Det første til en rekke fusjoner rundt om i fylket.
Elverum Bilruter
1. februar 1951 gikk fem konsesjonshavere med i alt 23 busser sammen i stiftet Elverum Bilruter A/L. Alle seks gikk inn i selskapet som andelseiere, og bussene de hadde ble med inn i det nye selskapet. Det omfattet følgende andelseiere (antall andeler i parentes bak):
Unsan (Nord-Pyongan)
Unsan (Unsan kun) er et fylke i provinsen Nord-Pyongan i Nord-Korea.
Elverum Bilruter
Elverum Bilruter
Disse hadde etablert og drevet ulike ruter fram til 1951:
Unsan (Nord-Pyongan)
Fylket grenser til Hyangsan i øst, Kujang og Nyongbyon i sør, Tongchang og Taechon i vest, samt Huichon og Songwon i Chagang-provinsen.
Elverum Bilruter
Elverum Bilruter
Gudbrand Bækken, Elverum, begynte å kjøre lastebil i april 1923. Seinere kom Bækken i gang med ulike ruter: Bækken hadde seks rutevogner da han gikk inn i Elverum Bilruter i 1951.
Henrik Flygind, Elverum, starter bilrute i 1934. Han drev følgende ruter: Flygind hadde tre busser og en lastebil da han gikk inn i Elverum Bilruter i 1951.
Unsan (Nord-Pyongan)
70 prosent av det kultiverte arealet benyttes til husdyrhold, avlinger med mais, soyabønner, søtpoteter, ulike grønnsaker og ris.
Langs fjellene Kubongfjellet finnes flere graver fra Goguryeoperioden. En grav er antatt å være den til Gojoseonherskeren Wiman.
Administrativ inndeling
Fylket er delt inn i en ŭp (småby), en rodongjagu (arbeiderdistrikt) og 27 ri (landsby).
Torstein Bye
Torstein Bye (født 17. januar 1952 i Malm i Nord-Trøndelag) er en norsk økonom som var fagdirektør for personstatistikk i Statistisk sentralbyrå.
Han er utdannet cand.oecon. ved Universitetet i Oslo.
Han har vært forsker og forskningssjef i Statistisk sentralbyrå og professor i energiøkonomi ved Norges miljø- og biovitenskapelige universitet i Ås. Han var seniorrådgiver i Finansdepartementet i perioden 1993-1994. Han var fagdirektør for økonomisk statistikk, energi og miljøstatistikk fra 2008 til 2016. Han var fagdirektør for personstatistikk i SSB fra 2016- 2019. Fra 2020 leder han de to store moderniseringsprosjektene MOD/SIRIUS og Microdata.no i SSB. Han ledet også et nordisk doktorgradsprogram finansiert av Nordisk Ministerråd på 1990-tallet og begynnelsen 2000-tallet.
Elverum Bilruter
Elverum Bilruter
Martin Lindberg, Sørskogbygda, startet i 1928 med to ruter: Lindberg hadde tre busser og en lastebil da han gikk inn i Elverum Bilruter i 1951. Han drev snøbrøyting i Sørskogbygda til høsten 1940. Hadde avtale om godssamtrafikk med NSB fra 1936.
J. E. Nordset, Sandbakken, Elverum, hadde to ruter fra 1930: Nordset hadde fire busser da han gikk inn i Elverum Bilruter i 1951.
Kristian Stenshjemmet, Øksna, hadde rute Elverum-Rustad-Bråten fra 1947. Han hadde en buss da han gikk inn i Elverum Bilruter i 1951.
Tom Wintringham
Thomas Henry (Tom) Wintringham (født 15. mai 1898, død 16. august 1949) var en britisk offiser, militærhistoriker, journalist, dikter, marxist, politiker og forfatter. Han var en betydningsfull figur i opprettelsen av Home Guard, den britiske hjemmefronten, under den andre verdenskrig, og var en av de som grunnla det sosialistiske partiet Common Wealth Party i 1942. Etter krigen fungerte partiet hovedsakelig som en politisk pressegruppe.
Elverum Bilruter
Elverum Bilruter
Selskapet fikk bygd nytt anlegg med kontor, verksted og garasjeplass i Elverum.
Tom Wintringham
Tidlig liv
Mot slutten av krigen var han involvert i en kortvarig barakkeopprør, en av mange mindre forseelser som gikk ubemerket på denne tiden. Han vendte tilbake til Oxford, og under en lang ferie besøkte han Moskva på flere måneder. Da han vendte tilbake til England dannet han en gruppe studenter som hadde det mål å etablere en britisk seksjon av den tredje internasjonale, det vil si et kommunistisk parti. Da partiet ble opprettet hadde Wintringham tatt sin eksamen ved Oxford og flyttet til London, opprinnelig for å bli advokat, men arbeidet isteden fulltid med politikk.
Elverum Bilruter
Videre utvikling
Elverum Bilruter fikk en historie på 25 år. 1. januar 1976 overtok Norges Statsbaner alle aksjene i Elverum Bilruter A/S. Fra 1. januar 1977 ble selskapet fullverdig innlemmet under navnet NSB Elverumsrutene. 1. januar 1992 ble Elverumsrutene innlemmet i Kongsvingerrutene og senere i NSB Biltrafikk Lillestrøm. I 2000 ble NSB Biltrafikk til Nettbuss.
Tom Wintringham
Politisk karriere og den spanske borgerkrig
I 1923 gikk Wintringham inn i det nyopprettede britiske kommunistpartiet. I 1925 var han en av tolv partimedlemmer som ble fengslet for opprørsk virksomhet. I 1930 var han med på å stifte kommunistavisen Daily Worker og var en av få skribenter som satte sitt egentlige navn på artiklene. Da han skrev for partiets teoretiske tidsskrift Labour Monthly etablerte han seg selv som partiets militære ekspert. Han dannet argumenter mot flyangrep og oppfordret til forberedelser for luftangrep flere år før den tyske bombingen av Guernica. Hans argumenter var grunnlaget for den mest suksessfulle av partiets kampanjer og bidro til formet myndighetenes politikk fram til utbruddet av krigen. Selv om han satt i sentrum av kommunistpartiet, var han ofte på kant med partiets politikk da han trodde på en kommunisme av allianse og samarbeid framfor autoritære ideologi om klasse mot klasse. Wintringhams meninger ble dog partidogme da Komintern innførte «folkefront», en form for kommunisme som Wintringham var foreberedt å slåss for.
I 1934 ble han grunnlegger, redaktør og hovedbidragsyter av Left Review, det første britiske litterære tidsskrift med et uttalt marxistisk hensikt. Selv om det var utgitt av Wintringham og finansiert av kommunistpartiet omfavnet bladet skribenter av alle former for sosialisme, uavhengig av deres partitilknytning. Bladet etablerte et mønster som kom til å bli kjent som kulturstudier (se eksempelvis Raymond Williams).
Ved begynnelsen av den spanske borgerkrigen, dro Wintringham til Barcelona som journalist for Daily Worker, men han gikk inn i og til sist kommanderte den britiske bataljonen til de internasjonale brigadene. En del sosialistiske kommentatorer har kreditert ham med hele ideen om «internasjonale» brigader. Han hadde også en intim affære med en amerikansk journalist, Kitty Bowler, som han senere giftet seg med. I februar 1937 ble han såret i slaget ved Jarama. Mens han lå såret ble han venn med Ernest Hemingway som senere baserte en av sine litterære figurer på ham. Han tilbrakte en del tid som instruktør av maskingevær, og da han vendte tilbake til bataljonen den neste sommeren ble han smittet av tyfus, ble såret på nytt ved Quinto i august 1937 og ble hjemsendt i oktober. Hans senere bok English Captain er basert på disse erfaringene.
I 1938 fordømte kommunistpartiet hans hustru som en trotskistisk spion, men han nektet å forlate henne. Isteden forlot han partiet. Han kom generelt til å mistro partiets underdanighet til Josef Stalin og Komintern. Tilbake i England rekrutterte Tom Hopkinson ham til å arbeide for avisen Picture Post.
Den andre verdenskrig
I England begynte Wintringham å oppfordre til et bevæpnet sivilforsvar for å slå tilbake en fascistisk invasjon av Storbritannia, og så tidlig som 1938 begynte han å drive kampanje for hva som ble det britiske heimevernet.
Ved utbruddet av den andre verdenskrig søkte Wintringham om en posisjon som offiser, men ble avvist. Da kommunistpartiet kunngjorde sin politikk om å holde seg utenfor krigen grunnet Molotov–Ribbentrop-pakten, fordømte han det i sterke ordlag. Grunnet den unnfallende pasifistiske politikken til statsminister Neville Chamberlain, betraktet han de konservative som mulige nazisympatisører og skrev at de burde bli fjernet fra sine posisjoner. Han skrev for avisene Picture Post, Daily Mirror, og hadde bidrag i Tribune og New Statesman.
I mai 1940 etter å ha unnsluppet fra slaget om Dunkerque, begynte Wintringham igjen å skrive for støtte av Local Defence Volunteers, en forløpet for Home Guard. Den 10. juli åpnet han den private treningskole Home Guard ved Osterley Park i London. Hans treningsmetoder var hovedsakelig basert på hans krigserfaringer fra Spania. Han fikk til og med veteraner som hadde slåss sammen med ham til å trene frivillige i antitank-krigføring og sprengning. Han lærte også bort gatekamp og gerilja. Han skrev mange artikler i Picture Post og Daily Mirror som fremmet hans syn på heimevernet under mottoet «folkets krig for folkets fred».
I 1942 gikk Wintringham videre med å opprettet Common Wealth Party sammen med Vernon Bartlett, Richard Acland og J.B. Priestley. Han fikk 48 prosent av stemmene i et skotsk valgdistrikt ved suppleringsvalget i 1943 som tidligere hadde vært solid konservativt. Hans hustru Kitty sto i den samme valgkretsen som han hadde kommet nær med å vinne, men ingen ble valgt. Etter krigen gikk Wintringham og de andre partistifterne inn i Labour Party.
Senere liv
Tom Wintringham døde den 16. august 1949 etter et hjerteanfall mens han arbeidet sammen med sin søster på hennes gård i Owmby, Lincolnshire.
H. Meyers Trikotasjefabrikk
H. Meyers Trikotasjefabrikk  var en tekstilbedrift i Fredensborgveien 11 i Oslo. Den ble etablert i 1888, og produserte trikotasje og sportsklær.
Avenue Jules Janin
Avenue Jules Janin er en 150 meter lang og 7 meter bred avstengt privatgate og eksklusiv boligadresse i det 16. arrondissement i Paris. Den begynner ved hus nr 12 i Rue de la Pompe og ender ved hus nr 32 av samme gate.
Historie
Gaten ble åpnet i 1884 og er oppkalt etter forfatteren og kritikeren Jules Janin (1804–1874), som bodde fra 1856 og til sin død på sitt landhus under nr 11 i Rue de la Pompe tett ved.
Adresser
På husnumrene 10–12 er Villa Jules Janin.
På husnummer 20 har den eksklusive parisiske hotellkjede Les Hôtels de Paris sitt hovedsete.
På nummer 22 bodde dramatikeren Henry Kistemaeckers (1872–1938).
Marie Tjosevik
Marie Tjosevik (født 14. juni 1983) er en norsk tidligere styrkeløfter fra Klepp som representerte KK-67.
Hun vant to NM-gull og to NM-sølv i perioden 2008–2011.
Lemminkäinen
Lemminkäinen var et finsk konsern.
Vitenskapsåret 1988
Vitenskapsåret 1988 er en oversikt over hendelser, prisvinnere, fødte og avdøde personer med tilknytning til vitenskap i 1988.
Lemminkäinen
Norge
Lemminkäinen Norge AS er en landsdekkende entreprenør innen asfalt, tunnel og veivedlikehold, samt en betydelig aktør innen leveranser av pukk og grus til de fleste formål. Selskapet ble etablert i 2001 og er en del av det finske entreprenørkonsernet Lemminkäinen Corporation.
Vitenskapsåret 1988
Dødsfall
|| lege, nobelprisvinner 1944 ||align=center|89 ||align=center|1898 ||
Lemminkäinen
Norge
Lemminkäinen Norge AS har 34 avdelinger fordelt over hele Norge. Hovedkontoret ligger på Helsfyr i Oslo, og er samlokalisert med søsterselskapet Lemminkäinen Anlegg AS. I tillegg til egen virksomhet har Lemminkäinen Norge AS flere datterselskaper; Nordasfalt AS (50 % eierandel), Martin Haraldstad AS (50 % eierandel).
Vitenskapsåret 1988
Dødsfall
|| fysiolog, nobelprisvinner ||align=center| ||align=center|1895 ||
vitenskapelig og ingeniørmessig troverdighet ||align=center| ||align=center|1907 ||
Dan van Husen
Dan van Husen (føds 30. april 1945 i Gummersbach i Tyskland, død 31. mai 2020 i Ilminster i England) var en tysk skuespiller.
Lemminkäinen
Norge
I 2012 hadde Lemminkäinen Norge AS 612 ansatte og en omsetning på 1 926 millioner norske kroner.
Dan van Husen
Han spilte i mange Hollywood-filmer. Van Husen var kjent som sine roller i Fellinis Casanova av Federico Fellini, i Salon Kitty av Tinto Brass og en rekke andre spaghetti westerns, og Nosferatu – Nattens vampyr redigert av Werner Herzog.
Raymond Williams
Raymond Henry Williams (født 31. august 1921, død 26. januar 1988) var en britisk akademiker, romanforfatter og litteraturteoretiker. Han var også en innflytelsesrik aktivist i det nye venstre og innenfor bredere kulturaktiviteter. Hans skrifter om politikk, kultur, massemedia og litteratur var betydelige bidrag til marxistisk kritikk av kulturen og kunsten. Hans arbeid la grunnlaget for en materialistisk tilnærming av kulturen.
Det er vanlig at man daterer begynnelsen for den akademiske tradisjonen til den britiske kulturforskningen til 1958 da Williams' Culture and Society ble utgitt. Han er kanskje den enkeltstående teoretiker som har utøvet størst innflytelse innenfor dette feltet i Storbritannia. I sin bok undersøkte han forholdet mellom kultur og samfunn gjennom å analysere et antall litterære tekster skrevet av britiske forfattere mellom 1780-1950 for blant annet å se hvordan samfunnsbevegelser avspeiles i tekstene. Han utgikk fra blant annet antagelsen at en mengde betydningsfull ord i språket i løpet av den undersøkte epoken fikk sin nåværende betydning i forbindelse med det samfunn hvor disse ble benyttet også ble utviklet og endret. Han skilte særskilt fem ord: «industri», «demokrati», «klasse», «kunst» og «kultur». I Keywords (1976) utviklet han sin interesse for oppkomsten av ordenes betydning i relasjon til den store samfunnsutviklingen.
Lemminkäinen
Norge
Lemminkäinen Corporation er i dag en av Finlands største entreprenører, samt Nordens nest største aktør innen asfaltmarkedet. I 2011 var omsetningen til konsernet 17 milliarder kroner.
Raymond Williams
Williams er kritisk til begrepet «masse», hvilket han mener er nytt ord for «pøbel» og som betegner omtrent samme negative egenskaper som det sistnevnte ordet. I henhold til ham finnes det ingen masser, kun ulike måter å betrakte mennesker på. I en viss utstrekning avfeier han også den såkalte massekulturkritikken og sådde et frø til et langt mer positivt måte å betrakte populærkulturen på og de som anvender den.
I Culture and Society (1958) og The Long Revolution (1961) er han også kritisk mot den amerikanske forskningen på den såkalte mediaeffekten som hevder at TV og andre massemedier har en determinerende effekt eller påvirkning på menneskers oppførsel. Denne type av «teknologisk determinisme» kjenner man igjen fra debatter som tidvis dukker opp i den offentlige diskusjonen om eksempelvis voldsfilmer, videospill og hardrockens påståtte skadelige innflytelse på først og fremst ungdommen.