cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Dødsetere i Harry Potter-bøkene
Krabbe
Krabbe Senior er faren til Vincent Krabbe. Sir Krabbe ble tatt til fange i Magidepartementet i forsøket på å stjele en profeti. Etter Fyrst Voldemorts fall, ble han frikjent i en rettssak og slipper dermed å sitte i Azkaban, men i Harry Potter og ildbegeret finner Harry Potter ut at han var en dødseter som hadde handlet av egen vilje. Men problemet er at magiministeren ikke tror på at dødseterne han røper, Averson, Lucifus Malfang, Wolmer McKnife, Nokk, Sir Krabbe og Sir Gurgel er dødsetere, og at de har vært utsatt for Martyrius- eller Befalius-Forbannelse, mens de egentlig har handlet av egen vilje. I slutten av Harry Potter og Føniksordenen sier magiministeren at Voldemort virkelig har kommet tilbake og sender dem til trollmannsfengselet Azkaban, da han har sett Voldemort i Magidepartementet.
Petter Pittelpytt
Petter Pittelpytt er en figur fra J.K. Rowlings bokserie om Harry Potter. Han er en liten, rotteaktig mann, og går under kallenavnet Ormsvans.
Geoff Hurst
Geoff Hurst var manager for Chelsea FC i årene 1979-81.
Jazzdans
Kritikere av jazzdans som kunstform har nettopp disse innvendingene; selve dansestilen er i våre dager sterkt inspirert av MTVs siste, hotte musikkvideoer, de følger ofte VG-listas siste musikk, etterlikninger eller pasticher av noe som har vært, gjerne noe som forlengst er innarbeidede klisjeer. Det hevdes derfor at jazzdansen dermed tilfører for lite av egen integritet, nyskapende og grensesprengende nyutvikling, til at den skal kunne betraktes som en egen seriøs retning innen den sceniske dansekunsten. KHIO er det eneste lærestedet i Norden som har likestilt klassisk, samtidsdansen og jazzdancen på bachelornivå.
Geoff Hurst
Hurst ble utnevnt til Knight Bachelor av dronning Elisabeth II og ble derved slått til ridder. Han har dermed rett til å føre tiltaleformen «sir» foran sitt navn. Hurst er også medlem av Order of the British Empire.
Dødsetere i Harry Potter-bøkene
Biografi
Petter Pittelpytt gikk på skolen samtidig som Jakob Potter, og var med i hans gjeng, som foruten de to besto av Sirius Svaart og Remus Lupus. Siden Lupus var en varulv, bestemte de tre andre seg for at de skulle prøve å bli animagere, slik at de kunne holde Lupus med selskap også når han var forvandlet til et villdyr. Dette lyktes de med i løpet av skoletiden, og Pittelpytts dyreform var en rotte. Han ble også kalt Ormsvans.
Jazzdans
Men danseformen har en enorm appell ute blant publikum i mange aldre, så der er absolutt et stort marked. Jazzdans blir kjennetegnet av rytme, energi og intrikate trinn og høye spark. Det er en danseteknisk stilart hvor det øves i "typiske" elementer som isolasjon, dynamikk, stretching, samt hurtige temposkifter og pardans. Jazzdans, som tidligere gikk under navner jazzballett, har siden begynnelsen av 70-tallet også vært en populær trim- og treningsform. Dette kan skyldes til at alle øvelser gjøres til suggererende musikk, nærmest danses, og det råder som oftest en inspirerende atmosfære under treningen.
Betydningsfulle personer i jazzdansens utvikling har vært Matt Mattox hovedsakelig verdenskjent pedagog, Luigi basert i New York, og koreografene Bob Fosse, Alvin Ailey og Katherine Dunham med hver sine distinkte stiler samt til mange flere, spesielt fra USA.
Dødsetere i Harry Potter-bøkene
Biografi
Dette viste seg å være en katastrofal tabbe av familien Potter, siden Pittelpytt allerede ett år tidligere, i frykt for sitt liv, hadde sverget troskap til Voldemort. Han avslørte familien Potters hjemmested i Gudriksdal til sin herre, som da drepte Jakob og Lilly og forsøkte å drepe Harry Potter, noe som som kjent førte til Voldemorts fall fra makten.
Jazzdans
I dag har jazzdansen kanskje størst eksponering gjennom TV-realityserien «So You Think You Can Dance» med høye seertall og ulike nasjonale TV-konkurranser over hele verden og inspirerer mange unge dansefans.
Dødsetere i Harry Potter-bøkene
Biografi
Da dette kom Sirius for øret, visste han at det bare kunne være Pittelpytt som hadde avslørt hemmeligheten, og tok opp jakten på ham. Pittelpytt hadde imidlertid regnet med at dette ville kunne skje, så da Sirius fant ham, brukte han en trylleformel som fikk dødelig utgang for en mengde gomper som dessverre befant seg i nærheten. Samtidig kuttet han av seg fingeren, og forsvant fra åstedet. Han ble «post mortem» tildelt Merlinordenen, som sammen med fingeren ble sendt hjem til hans mor. Sirius ble dømt for mordet på ham og de uskyldige gompene som sto i nærheten og sendt til Azkaban, og med ham den siste levende kunnskap om Petter Pittelpytts svik.
Pittelpytt som Skorpus
De neste tolv årene skjulte Ormsvans seg i rotteform. Han var nødt til å ligge lavt, for han visste at dødseterne ville være på jakt etter ham. Han skjulte seg for alle andre også, slik at de skulle tro han var død. På uvisst hvilket vis kom han så inn i Wiltersen-familiens eie, som kjæledyret til Perry Wiltersen. Perry kalte ham Skorpus. Da Ronny begynte på Galtvort, arvet han Skorpus.
Hermine Grangs katt Skeivskank var svært mistenksom overfor denne rotta, og forsøkte å angripe ham hver gang han fikk sjansen. Dette resulterte i at Pittelpytt nok en gang måtte late som han var blitt drept, noe som førte til en større krangel mellom Ronny og Hermine. Pittelpytt visste også at Svaart, som på dette tidspunktet hadde klart å rømme fra Azkaban, fortsatt var på jakt etter ham, og på slutten av Harrys tredje skoleår, avslørte Svaart og Lupus hele sammenhengen for Harry og hans venner. Til slutt klarte Pittelpytt igjen å slippe unna.
Tiden etter avsløringen
Pittelpytt returnerte deretter til Voldemort igjen. Han hjalp ham med å gjenoppstå ved å ofre sin høyre hånd. I Harry Potter og Halvblodsprinsen ble det avslørt at Pittelpytt skjuler seg hjemme hos Severus Slur på Voldemorts ordre. Petter Pyttelpitt ble drept av hånden han fikk i erstatning av Voldemort (etter å ha ofret sin ekte), som tok kvelertak på ham etter å ha hatt et sekunds medfølelse for Harry Potter ved å ikke drepe ham.
Radamsus DeMons
Radamsus DeMons er en fiktiv figur i Harry Potter-bøkene og er dødseter. Han er broren til Rodolfus DeMons som er gift med Bellatrix DeMons, som også er dødsetere, begge to.
Et år etter at Fyrst Voldemort forsvant, prøvde de tre, og Bart Kroek Jr., å skaffe opplysninger om hvor Voldemorts sjel befant seg, ved å torturere Frank og Alinda Langballe med Martyriusforbannelsen. De to ofrene ble torturert til sinnssykdom og har siden det vært innlagt på St. Mungos hospital for magiske sykdommer og skader. For denne grusome handlingen ble de fire dødseterne dømt til livstid i Azkaban.
Fjorten år senere var Bellatrix, Rodolfus og Radamsus blant de fengslede dødseterne som brøt seg ut av fengselet og slo seg sammen med Fyrst Voldemort igjen. Familien DeMons blir ansett som noen av Voldemorts mest lojale tilhengere.
Rodolfus DeMons
Rodolfus DeMons er en fiktiv person fra bok- og filmserien Harry Potter, skrevet av J.K. Rowling. Rodolfus er gift med Bellatrix DeMons, og er bror til Radamsus DeMons. De to brødrene var med på tortureringen av Frank og Alinda Langballe sammen med Bellatrix og Bart Kroek jr., en torturering som førte til at Frank og Alinda ble sinnssyke.
Roldolfus blir møtt for første gang av leserne i bok nummer 4 med navn.
Alle de tre DeMonsene var tidligere fengslet i Azkaban inntil de rømte sammen med flere andre dødsetere. Ved slutten av Harry Potter og Føniksordenen er Bellatrix skyldig i at Sirius Svaart dør i slaget i mysterieavdelingen i Magidepartementet.
Alfred Jochim
Alfred «Al» Jochim (født 12. juni 1902 i Berlin i Tyskland, død mars 1980 i Lodi i New Jersey) var en amerikansk turner som deltok i de olympiske leker i 1924 i Paris, 1928 i Amsterdam og 1932 i Los Angeles.
Jochim vant to olympiske sølvmedaljer i turn under OL 1932 i Los Angeles. Han kom på andreplass i hopp bak Savino Guglielmetti fra Italia. Han var også med på det amerikanske laget som kom på andreplass i lagkonkurransen bak Italia.
Æsholman naturreservat
Æsholman naturreservat ligger i Vestvågøy kommune i Nordland. Naturreservatet omfatter øyområdet Æsholman, nordvest for Utakleiv. Området ar et areal på 1 315 dekar, hvorav 1 176 dekar sjøareal. Området er vernet for å ivareta et viktig hekkeområde for sjøfugl.
Anatolisk ormeøgle
Anatolisk ormeøgle er en ormeøgle som er utbredt i det østlige middelhavsområdet.
Den minner om iberisk ormeøgle og blir ca. 20 cm lang. Et sikkert kjennetegn er at snuten stikker langt foran underkjeven. Hos iberisk ormeøgle stikker derimot snuten og underkjeven omtrent like langt fram. Fargen er ofte blåaktig brun eller rødlig grå. Hunnen legger ett til to egg. Arten lever gravende eller under steiner i områder med åpen middelhavsvegetasjon. Den foretrekker løs og fuktig sandjord, gjerne med høyt innhold av humus.
Underarter
Anatolisk ormeøgle deles i tre underarter med følgende utbredelse:
Stordulykken 2006
Stordulykken 2006 eller Atlantic Airways Flight 670 skjedde 10. oktober 2006, da et BAe 146 (registrert OY-CRG og rutenummer RC 670) fra Atlantic Airways kjørte av rullebanen etter landing og tok fyr klokken 07.35 på Stord lufthavn, Sørstokken. Flyet var på vei fra Stavanger til Molde med mellomlanding på Stord.
Ombord i flyet var det 12 passasjerer og en besetning på fire. Tre av besetningsmedlemmene var fra Færøyene og en var dansk statsborger. 11 av passasjerene var nordmenn, mens den siste passasjeren var utenlandsk statsborger. Fire omkom i ulykken, og alle ble funnet inne i flyvraket. Flyet var for anledningen chartret av Aker Kværner.
Ulykken på Stord er den alvorligste som har rammet det færøyske flyselskapet.
Flyet
Flyet var en British Aerospace BAe-146-200A operert av Atlantic Airways. Det var registrert OY-CRG, og hadde serienummer E.2075. Flyet fløy for første gang 23. juni 1987, og var dermed 19 år og 4 måneder gammelt. Det hadde vært i lufta i 39,829 timer, fordelt på 21,726 flyvninger.
Branislav Miličević
Branislav Miličević (født 23. juli 1983) er en serbisk fotballspiller.
Junicode
Junicode (kort for Junius-Unicode) er en åpen Unicode-font for middelalderinteresserte laget av Peter Baker. De latinske tegnene er basert på en skrifttype brukt av Clarendon Press i det 17. århundre.
Tomboy
Tomboy var et norsk pop/soul-band fra Askøy utenfor Bergen. Bandet eksisterte i perioden 1983 til 1991 og brukte et tidsriktig lydbilde preget av synthesizere og trommemaskiner. I løpet av karrieren ga de ut fire album og solgte totalt rundt 300 000 eksemplarer i Norge. Deres andre album, Back to the Beat fra 1987, ble deres største suksess med totalt 150 000 solgte. Albumet vant i tillegg Spellemannprisen 1987 i klassen pop. Bandet ble frontet av vokalist Torhild Sivertsen mens ektemannen Per Hansmark var hovedlåtskriver.
Bandet ble gjenforent og spilte en konsert for Lost Weekend festivalen på Askøy den 8. august 2009.
Fylkesvei 5462
Fylkesveg 5462 går mellom Vågseidet og Sævråsvåg kai i Alver kommune. Veiens lengde er 4,1 km.
Før ferjesambandet Leirvåg–Sløvåg ble åpnet 1980 var veien del av riksvei 57.
Frem til 2019 hadde veien betegnelsen fylkesvei 396 (Hordaland).
Fylkesvei 5450
Fylkesveg 5450 går mellom Konglevoll og Furuberget i Alver kommune.
Frem til 2019 hadde veien betegnelsen fylkesvei 390 (Hordaland).
Pickup (bil)
En pickup, eller pickuptruck, er en liten lastebil med åpent lasteplan og et førerhus med én eller to seterekker.
I Asia er ofte pickupene små mens amerikanske pickuper er noe større, enkelte som små lastebiler. Pickupene er ofte robust bygget med god bakkeklaring og enkelte har firehjulstrekk.
En pickup kan defineres som en liten lastebil, men en liten lastebil er ikke nødvendigvis en pickup. Forskjellen ligger i at en pickup har en lasteplan som er utformet som en del av bilens karosseri med lave sider og bakluke som forenkler lasting og lossing. Mens en lastebil har påbygg i form av en plan, dumperkasse, skap eller kapell som gjerne er levert av et firma som spesialiserer seg på slike.
I Australia og New Zealand kaller man det ikke pickup men «ute» (utility) og i Sør-Afrika kalles den «bakkie» etter det afrikanske ordet for "skål" eller "beholder".
Navnet pickup er en sammensetning av de engelske ordene pick og up (plukke opp), og henviser til at man plukker opp varene fra lasteplanet.
Historie
I tidlig periode av bilproduksjon ble kjøretøyer kun solgt som et chassis, og andre firmaer bygde på karosserier. Bønder og småindustri i Amerika etterspurte en bil med innebygget førerhus og en kasse bak hvor man kunne frakte varer, materialer eller verktøy.
I 1913 bygde Galion Allsteel Body Company trekkbokser på noen modifisert Ford Model T-chassis, og fra 1917 på Model TT. Dodge ønsket også en del av dette markedet og introduserte en 3/4-tonns pickup i 1924, hvor førerhus og karosseri konstruert utelukkende av tre. I 1925 fulgte Ford opp med en halvtons Model T-basert, den hadde stålchassis, kraftige bakfjærer og avtagbar bakluke. Denne "Ford Model T Runabout with Pickup Body" ble solgte for 281 amerikanske dollar og det ble bygget 34.000 eksemplarer. Man kunne velge mellom enten bakseksjon med bakseter (Phaeton), lasteplan (Pickup) eller bare et skjold som dekket bakramma (Runabout). Det fantes også et chassis med lavere utveksling i bakakselen som var dedikert til lastebilbruk, disse bilene ble kalt TT-Ford. I 1928 ble den erstattet av Model A, som hadde lukket førerhus, nedrullbare sidevinduer og tre-trinns girkasse. Pickupen ble populære og ble ikke bare brukt til arbeid men også til kirken på søndag.
I Australia ble det i 1933 utviklet en variant som hadde to seterader i kupéen og som ble svært populær på gårdsbruk, siden den kunne brukes både som familiebil og nyttekjøretøy. Denne løsningen ble senere tatt opp av produsenter verden over, og kalles på norsk «dobbelkabiner». I Tyskland brukes ofte forkortelsen «doka» (for doppelkabiner) På engelsk «double cab» eller «crew cab».
På 1950-tallet ble pickupen en livsstil for noen amerikanere, og på 1990-tallet rapporterte mindre enn 15 % av eierne at de først og fremst brukte pickupen i arbeid. Pickuper og SUV-er er en viktig inntektskilde for store bilprodusenter som GM, Ford og Stellantis, og står for mer enn to tredjedeler av deres globale inntekter før skatt, selv om de utgjør bare 16 % av nordamerikansk bilproduksjon. Disse kjøretøyene har en høy fortjenestemargin og en høy prislapp.
I Europa har pickupene gjennomgående vært mindre nyttekjøretøy for gårdsbruk, småbedrifter og håndverkere. Citröen 2CV er laget som pickup, på samme måte som Morris Mini pickup var populær. Disse to må ha vært blant de minste. Fiat har sin Strada, Lada har sin Niva og Opel har sin Corsa, alle levert i pickupversjon. Det samme gjelder Škoda Felicia, Volkswagen Caddy og Peugeot 504/404.
I de senere årene har pickupen, på samme måte som personbilene, gått mer og mer over til elektriske motorer isteden for bensin eller diesel-motorer.
Joe Orlando
Joseph Orlando (født 4. april 1927 i Vari i Italia, død 23. desember 1998 i The Bronx i New York City) var en italiensk-amerikansk tegneserieskaper og redaktør. Han er mest kjent for sitt arbeid som tegner for EC Comics i 1950-årene og som redaktør og visepresident for DC Comics i 1970- og 80-årene.
Orlando begynte å tegne for det katolske serieheftet Treasure Chest i 1949. I første halvdel av 1950-tallet tegnet han for forlaget EC Comics', der han i særlig grad gjorde seg bemerket med sitt arbeid for science fiction-heftene Weird Science og Weird Fantasy samt humorbladet Mad. Orlando var i starten av EC-perioden assistent for tegneren Wally Wood, og hans tegnestil kunne minne mye om Woods på 1950-tallet.
Drake Hogestyn
Drake Hogestyn (født 29. september 1953 i Fort Wayne, Indiana) er en amerikansk skuespiller. Han er særlig kjent for sin rolle som John Black i den amerikanske såpeoperaen I gode og onde dager.
Joe Orlando
Fra 1956 til 1959 tegnet Orlando for Classics Illustrated der han laget tegneserieadapsjoner av blant annet A Tale of Two Cities, Ben Hur og Kim. I 1964 begynte han, som en av flere EC-veteraner, å tegne for forlaget Warrens skrekkserier Creepy og Eerie. I 1968 begynte han å arbeide som redaktør for DC Comics. Der er han særlig kjent for sitt arbeid med forlagets skrekktegneserier, blant annet antologihefteneHouse of Mystery og House of Secrets. Han redigerte også hefter som Weird War Tales, Plop! og Forbidden Tales of Dark Mansion.
I 1988 tegnet Orlando en fire hefters miniserie om The Phantom etter et manuskript av Peter David.
Donnie Allison
Donnie var aldri en heltidsfører i NASCAR.
Allison konkurrerte også i Indianapolis 500 to ganger, med en fjerdeplass i 1970 og en sjetteplass i 1971.
Buldring
Buldring (fra engelsk boulder, «stor stein») er klatring uten tau på store steiner eller lavere klippevegger, eller kunstige formasjoner laget for å ligne slike. Buldring er klatring i sin mest tilgjengelige og tilnærmet reneste form, og kan i utgangspunktet gjøres relativt trygt alene og uten spesialutstyr. Det er likevel vanlig å benytte klatresko og kalk, i tillegg til en spesiallaget matte («crash pad») på bakken for å dempe støtet ved fall.
Buldring er en sport i seg selv, men brukes også som en effektiv form for trening for klatring med tau. Ulikt klatring med tau, hvor man definerer veien opp som en «rute», snakker man i buldring om «problemer» eller «buldreproblemer». Tidligere kalte man det gjerne «nøtteklatring» (å klatre, eller løse, en vanskelig «nøtt», på samme måte som man løser et «problem»), styrkeklatring eller kortklatring. Buldring fokuserer på høy ytelse og de enkelte bevegelsene, fremfor utholdenhet som i større grad kreves i sportsklatring.
Historie
Klatring på steiner har eksistert lenge før fjellklatring og buldring ble begreper, og har vært brukt som «trening for fjellet» så lenge man har bedrevet tindesport. Det er kjent at fjellførere i Alpene benyttet regnværsdager til å trene på steiner så tidlig som midt på 1800-tallet, og klatring på steinene i Fontainebleau-skogen utenfor Paris – en av verdens mest kjente destinasjoner for buldring den dag i dag – er registrert så tidlig som 1874.
Også i norsk sammenheng var det vanlig å trene både buldring og klippeklatring med tau på lavlandsklipper, for eksempel på Kolsåstoppen i Bærum, som forberedelse til turer i høyfjellet, lenge før klippeklatring ble et mål i seg selv.
Italiensk Somaliland
Italiensk Somaliland var en italiensk koloni på Afrikas horn, som eksisterte, bortsett fra et kort mellomspill under andre verdenskrig, da det sto under britisk styre, fra slutten av 1800-tallet til 1960, da det ble en del av dagens Somalia.
Italia tok kontroll over ulike deler av Somalia på 1880-tallet og fremmet italiensk bosetting i området. I 1936 ble området innlemmet i Italiensk Øst-Afrika etter den andre italiensk-abyssinske krig.
I 1941 ble området okkupert av britiske styrker, og britene fortsatte å administrere området fram til november 1949, da det ble et FN-tilsynsområde under italiensk administrasjon.
1. juli 1960 ble Italiensk Somaliland gitt uavhengighet og ble umiddelbart slått sammen med naboområdet Britisk Somaliland (som hadde fått uavhengig 26. juni) for å danne Somalia.
Buldring
Gradering
Som i andre former for klatring finnes det egne graderingssystemer for buldring. Det finnes mange lokale varianter, men de fleste steder i verden benytter i dag ett av to graderingssystemer: den amerikanske V-skalaen, eller standarden som er utviklet for klatringen i Fontainebleau. V-skalaen ble dannet med utgangspunkt i klatringen i Hueco Tanks i Texas, navngitt etter klatreren John «Vermin» Sherman, som i 1980-årene begynte å sette grader på buldreproblemene der, og som publiserte den første klatreføreren for området i 1991. V-skalaen benyttes i Nord-Amerika, Brasil og Oseania, mens Fontainebleau-skalaen etter hvert har blitt normalen de fleste andre steder i verden, også i Norge.
Fontainebleau-skalaen ligner til forveksling det franske systemet for rutegrader (et tall og bokstavene a, b og c). For lettere å skille disse systemene skrives normalt gradene for buldring med store bokstaver. Et buldreproblem gradert for eksempel 7C innebærer normalt betydelig hardere bevegelser enn en rute gradert 7c.
De antatt hardeste buldreproblemene som er klatret pr. 2023 er den finske klatreren Nalle Hukkataivals Burden of Dreams i Lappnor i Finland, klatret i 2016, og amerikanske Daniel Woods' Return of the Sleepwalker i Colorado, USA, klatret i 2021, begge med foreslått grad 9A (V17). Det finnes et fåtall problemer i verden gradert 8C+/V16. Tilsvarende for sportsklatring på tau er den hardeste ruta gradert 9c.
IPEA
IPEA AS var en norsk teleoperatør som tilbød mobil- og bredbåndstelefoni. IPEA hadde administrasjon i Bergen, teknisk avdeling i Oslo, og kundestøtte i Bergen og Alta.
Den 11. januar 2008 ble IPEA oppkjøpt av Network Norway og ble dermed innelemmet i One Call.
Bokmålsforbundet
Bokmålsforbundet er en organisasjon som arbeider for å fremme moderat bokmål. Organisasjonen ble etablert 21. februar 1990 i Bergen, der det har hovedkontor. Initiativtaker og formann er Steinar Øksengård, mens viseformann er Arve Waage, begge bosatt i Bergen. Forbundet har også et lokallag med sete i Ålesund, Bokmålsforbundet Sunnmøre, som ledes av Kristin Gaaseide Aure.
I et intervju med Bergensavisen i 2013 oppgav formann Øksengård omkring 1000 medlemmer. Forbundet fører språkstatistikk basert på offentlige tall, som det samler inn og publiserer på hjemmesida si, og gir dessuten ut nettavisen Mål for Norge.
Bakgrunn og språkpolitikk
Bakgrunnen for initiativet var at Øksengård mente at eksisterende språkorganisasjoner ikke var i stand til å ivareta bokmålets interesser.
Forbundet er sterkt kritisk til at nynorsk har større andel i offentlig forvaltning enn tilslutningen i folket tilsier og er samtidig motstander av en tilnærming mellom de to offisielle språkformene bokmål og nynorsk.
I 2017 foreslo Bokmålsforbundet å legge ned Språkrådet, fordi det etter forbundets mening har gått i retning av å bli et aktivistorgan for nynorsk.
Asaphomorpha
Asaphomorpha er en slekt av biller som hører til gruppen oldenborrer (Melolonthinae) i den store gruppen skarabider (Scarabaeoidea).
Utseende
Middelsstore (ca. 15 millimeter), avlange, rødbrune til svarte oldenborrer, pronotum ofte noe mørkere. Oversiden er hårløs og meget tett og kraftig punktert.
Hermod Skånland
Hermod Skånland (født 15. juni 1925 i Tromsø, død 16. april 2011 på Jaren ) var en norsk samfunnsøkonom og sentralbanksjef fra 1985 til 1994.
Bakgrunn
Hermod Skånland var sønn av skolerektor Peder Skånland (1885–1958) og lærerinne Margit Maurstad (1893–1977). Han tok sin examen artium i 1944, studerte sosialøkonomi med studieopphold i Nederland og USA under Ragnar Frisch, og avla eksamen ved Universitetet i Oslo i 1951.
Karriere
Han begynte som forsker i Statistisk Sentralbyrå, men ble allerede etter ett år ansatt som konsulent i Finansdepartementet. Dette var ikke ukontroversielt, for han kunne vel regnes blant de minst erfarne blant søkerne. Allerede i 1953 hadde han fast ansettelse som fungerende assisterende sekretær. Han forble i Finansdepartementet i mange år, unntatt et studieavbrudd i USA midt i 1950-årene.
Skånland satt som sentralbanksjef fra 1985 til 1994, etter 14 år som visesentralbanksjef.
Han ledet en rekke offentlige utvalg, blant annet Prisproblemutvalget, Energiøkonomiseringsutvalget, Kredittstrukturutvalget og Tempoutvalget.
I 1994 tok han til orde for at tempoet i petroleumsutvinning burde reduseres. Hovedargumentet var todelt: dels mente at han politikerne ikke greide å frikoble bruken av petroleumsformuen fra kontantstrømmen fra den løpende utvinningen, og dels mente han at ny teknologi ville føre til at man ville kunne utvinne mer senere.
Utmerkelser
Skånland mottok en rekke norske og utenlandske ordener og priser for sitt virke. Han ble i 1987 utnevnt til kommandør av St. Olavs Orden. I 1998 ble han hedret med utnevnelse til kommandør med stjerne av Finlands løves orden, og han ble samme år utnevnt til kommandør med stjerne av Den islandske falkeorden. Skaanland ble i 1990 utnevnt til kommandør av Luxembourgs Fortjenesteorden. Han ble i 1980 hedret med Fritt Ords honnør, og i 1998 ble han tildelt Sosialøkonomprisen.
Wilhelm Matheson
Wilhelm Eger Matheson (født 5. mai 1955 i Oslo ) er en norsk jurist og dommer i Høyesterett. Han ble utnevnt til høyesterettsdommer den 31. oktober 2008 og tiltrådte 1. november 2009.
Utdanning
Wilhelm Matheson tok juridisk embetseksamen ved Universitetet i Oslo i 1982. Han har tidligere arbeidet som førstekonsulent og lovrådgiver i Justisdepartementets lovavdeling og som gjesteforsker ved Max-Planck-instituttet i Freiburg i Tyskland. I perioden 1987 til 1988 var han dommerfullmektig ved Lier, Røyken og Hurum sorenskriverembete. I 1989 ble han advokatfullmektig i advokatfirmaet Mellbye, Schjoldager, Sejersted, Tenden. Fra 1990 til 2009 arbeidet han som advokat og partner i advokatfirmaet Wiersholm, frem til han ble utnevnt til høyesterettsdommer.
Utnevning til Høyesterett
Matheson ble utnevnt til høyesterettsdommer den 31. oktober 2008, samtidig med Bergljot Webster og Erik Møse. Prosessen rundt tilsettingen av Matheson, Webster og Møse som høyesterettsdommere ble kritisert av professor i sammenlignende politikk ved Universitetet i Bergen Gunnar Grendstad, for å være «lite gjennomsiktig.» Journalist Hanne Skartveit fra avisa Verdens Gang ønsket å avdekke Matheson og de to andre høyesterettsdommerne som ble utnevnte sammen med han til, deres politiske holdninger i saker av særskilt offentlig interesse. Matheson ønsket ikke å binde seg til posisjoner eller ta stilling til saker han senere kunne komme til diskutere i Høyesterett.
Dommergjerning
I et portrettintervju i 2011 ga Matheson uttrykk for troen på idealet om «en fordomsfri dommerstand», men fremholdt at det var selvsagt at en rettsavgjørelse viser dommeren sine holdninger, ikke «den såkalt sanne juss».
Pr. januar 2011 hadde Matheson tatt dissens i to høyesterettsdommer:
Åholmen naturreservat
Åholmen naturreservat ligger i Andøy kommune i Nordland. Naturreservatet består av neset Åholmen sør for Å på østsiden av Andøya. Området har et areal på 1 956 dekar, hvorav 1 325 dekar landareal, 25 dekar ferskvann og 606 dekar sjøareal. Området er vernet for å bevare et viktig våtmarksområde med naturlig tilhørende vegetasjon og dyreliv. Særlig viktig er området som trekkområde for kortnebbgås og hekkeområde for våtmarksfugl.
Moritz av Sachsen
Moritz av Sachsen (født 21. mars 1521 i Freiberg, død 11. juli 1553 i slaget ved Sievershausen), av den albertinske linje av huset Wettin, var hertug (fra 1541) og kurfyrste (fra 1547) av Sachsen. Han var en av historiens mest betydningsfulle saksiske fyrster.
Liv
Moritz av Sachsen ble født 21. mars 1521 som sønn av hertug Henrik V av Sachsen (Henrik den Fromme) og Katharina av Mecklenburg.
Keiser Karl V gav Moritz i oppdrag å utføre «riksakten» (prosessen) mot sin fetter i Kursachsen og mot sin svigerfar i Hessen. Moritz utsatte det så lenge som mulig. Men da keiserens bror, Ferdinand I, selv ville innlede et felttog mot Kursachsen, måtte han komme ham i forkjøpet, for ikke å tape initiativet i sine egne land.
Han okkuperte nesten uten motstand Kursachsen, hvor han sikret religionsfrihet, men måtte trekke seg tilbake til Bøhmen. Da grep keiser Karl V, hans bror Ferdinand og hertug Alba selv inn. De seiret sammen med Moritz i slaget ved Mühlberg i 1547. Keiseren utnevnte Moritz til ny saksisk kurfyrste, og Moritz sikret seg en stor del av de ernestinske landene og den ernestinske andel av de saksiske sølvminer i Erzgebirge.
I tillegg holdt keiseren Moritz' svigerfar, landgreve Philipp av Hessen, i fangenskap, til tross tross for at Moritz hadde garantert hans frie leide. Etter tysk rettsoppfattelse gikk keiseren utover sine fullmakter overfor fyrstene, noe riksdagen i Augsburg i 1548 og fengslingen av lederne for Schmalkalden-forbundet tydelig viste.
Den synkende støtten for keiseren gjorde det lettere for den saksiske kurfyrsten å skifte side. Moritz forberedte en kursendring i hemmelighet, og knyttet kontakter til andre protestantiske fyrster og til Frankrike (traktaten i Chambord med kong Henrik II i 1552). Fyrstenes krav var slutt på forfølgelsen av protestantisk adel, slutt på den urettmessige fengsling av Hessens landgreve Philipp og større frihet for den tyske nasjon innenfor det tysk-romerske rike.
Da han fikk i oppdrag å utføre riksakten mot Magdeburg, samlet han isteden en hær mot keiseren. Dermed marsjerte han overraskende mot Syd-Tyskland og tvang den uforberedte Karl V på flukt. Keiserens bror Ferdinand forholdt seg nøytral, og forhandlet senere med protestantene, slik at det kom til Passau-traktaten i 1552 og senere religionsfreden i Augsburg i 1555.
Den 9. juli 1553 fant et av de blodigste slag under religionskrigene i det 16. århundre sted, slaget ved Sievershausen. Moritz seiret med sin forbundsfelle i dette store slaget mot markgreve Albrecht Alcibiades av Brandenburg-Kulmbach. Denne var en tidligere forbundsfelle av Moritz, som ikke hadde anerkjent Passau-traktaten, hovedsakelig av egeninteresser, men muligvis også som verktøy for keiseren. Moritz ble imidlertid sterkt skadet av et skudd i ryggen. To dager senere døde han i feltleiren. Hans gravmæle, domen i Freiberg, ble et av de mest omfattende noen Wettiner noen gang har fått.
Moritz forbedret skatt-, berg-, hytte- og krigsvesenet. Han reorganiserte forvaltningen i Kursachsen (kanselli- og hoffordning av 1549), og befestet Dresden, Leipzig og Pirna. Videre utbygget han den protestantiske landskirke og stiftet de fyrstelige skolene Pforta, Meissen og Grimma som utdannelsesinstitusjoner for den saksiske adel. Dessuten bygget han en rekke slott, bl.a. Schloss Moritzburg. Han var også fjernere engasjert i tyrkerkrigene.
Moritz hadde med sin kone Agnes av Hessen en sønn, som døde tidlig, og en datter, Anna av Sachsen, som ikke var arveberettiget. Han ble derfor etterfulgt som kurfyrste av sin bror August I av Sachsen, som førte en vesentlig fredeligere regjering.
Klassisk latin
Klassisk latin er den formen for latin som ble brukt av antikkens Roma til det som regnes som «klassisk» latinsk litteratur. Den klassiske latinen var i bruk i Gullalderen i latinsk litteratur, det vil si i det 1. århundre f.Kr. og i begynnelsen av det 1. århundre e.Kr., med forekomster inn i Sølvalderen, i det første og andre århundre.
Det som i dag kalles «klassisk latin» var et svært stilisert skriftspråk brukt i litteraturen konstruert ut ifra gammellatin. Språket er en rekonstruksjon av gammellatinen med attisk gresk som forbilde. Klassisk latin skiller seg fra den gamle latinen, som sett hos Cato den eldre, Plautus og delvis Lucretius, både i ordforråd og morfologi; de gamle andredeklinasjonsendelsene -os og -om i henholdsvis nominativ og akkusativ entall ble til de karakteristiske -us og -um.
Talespråket til det romerske folk kalles, særlig fra 100-tallet, for vulgærlatin. Vulgærlatinen skilte seg fra klassisk latin både i ordforråd og grammatikk, og med tiden også i uttale.
Gullalderlatin
«Gullalderen» i latinsk litteratur (latinitas aurea) er perioden fra omtrent 75 f.Kr. til ca. 14, altså de siste årene til den romerske republikk og regjeringstiden til Augustus. Dette regnes ofte som høydepunktet i latinsk litteratur, og latinen fra denne perioden er normen for undervisning verden over fortsatt.
Poesi
Lucretius regnes som den tidligste gullalderdikteren, særlig for sitt dikt De rerum natura om epikurismen. Catull skrev litt senere, og pilte en avgjørende rolle når det gjaldt å ta i bruk greske versemål på latin. Gresk versekunst øvde stor innflytelse på den latinske diktning helt til kristendommens fremvekst krevde nye former. De greske tendensene i klassisk latinsk dikting nådde nye høyder med Vergils Aeneiden, som var et episk dikt i stil med Homer. Liknende trekk synes hos Horats. Hans oder og satirer alle fulgte greske forbilder i formen. På samme måte skrev Ovid sin lange dikt om mytologiske emner og sin Ars Amatoria - Kunsten å elske. Også Tibull og Properts hadde greske forbilder for sin diktning.
Prosa
Gullalderprosaens fremste eksempler er Commentarii de Bello Gallico (Kommentarer til gallerkrigen) av Julius Cæsar, med sin lakoniske, presise, militære stil, og Marcus Tullius Cicero, hvis rettstaler og politiske taler, og da særlig talene mot Catilina, i mange hundre år ble regnet som de beste eksempler på latinsk prosa.
Historieskrivingen var også en viktig del av gullalderens litteratur, ikke minst Livius' Ab urbe condita (Fra byens grunnleggelse), et stort verk om Romas historie fra grunnleggelsen i 753 f.Kr. og frem til augusteisk tid).
Grammatikk
Klassisk latin skiller seg fra vulgærlatin gjennom den omfattende bruken av kasus fremfor preposisjoner.
Liste over Afghanistans statsoverhoder
Liste over Afghanistans statsoverhoder omfatter statsoverhodene fra den første afghanske statsdannelsen, Hotaki-dynastiet i 1709 fram til i dag.
Hotaki-dynastiet ble herskende i området etter en vellykket oppstand blant de afghanske klanene ledet av Mir Wais Hotak. Oppstanden førte til at Mogulriket og Perserriket måtte trekke seg ut.
Etter en lang periode med kriger ble hotakiene slått tilbake av Durrani-dynastiet som ble grunnlagt av Ahmed Shah Durrani i 1747.
Etter at Durrani-dynastiet kollapset i 1823 overtok Barakzai-dynastiet makten og grunnla Emiratet Afghanistan som ble omformet til Kongedømmet Afghanistan fra 1926. Kongene styrte landet fram til statskuppet i 1973. Statskuppet ble ledet av Mohammed Daoud Khan, et søskenbarn av kong Mohammed Zahir Shah. Daoud Khan brøt med tradisjonen ved ikke å kalle seg sjah, men etablerte i stedet Republikken Afghanistan med seg selv som president. Republikken besto til Saur-revolusjonen i 1978.
Etter 1978 har landet vært preget av kontinuerlig indre uro og invasjoner. Den tidligere president Hamid Karzai ble det første demokratisk valgte statsoverhodet i Afghanistan 7. desember 2004. Fra 29. september 2014 til 15. august 2021 var landet ledet av president Ashraf Ghani Ahmadzai.
Under følger liste over Afghanistans statsoverhoder
Den islamske republikken Afghanistan 2004–
{{legend|#ECB176|angir I opposisjon}}
Memorabilia
Memorabilia er et engelsk lånord i betydningen «ting verdt å huskes», som har sitt opphav i latinske memorabilia, «bemerkelsesverdige hendelser». Det engelske begrepet, som på norsk, brukes om suvenirer og minnegjenstander, men også minneverdige begivenheter eller erindringer. Disse må ha betydning utover det helt private, ved at enten person eller begivenhet er av offentlig interesse.
Spesielt når det gjelder Beatleseffekter snakker vi om Beatlesabilia eller beatlesiana. Tilsvarende også Elvisabilia (elvisiana), Ibsenabilia (ibseniana), og lignende.
Paul Meng Qinglu
Paul Meng Qinglu (født 1963) er en kinesisk katolsk biskop. Han er den syvende biskop av Hohhot, hovedstaden i den autonome region Indre Mongolia i Folkerepublikken Kina. Hans var den første bispevielse i Kina siden desember 2007. Hovedordinator var biskop Paul Pei Junmin av Liaoning, og biskopene John Liu Shigong av Jining, Matthias Du Jiang av Bameng (begge bispedømmer i Indre Mongolia) og Joseph Li Jing av Ningxia koncelebrerte. Utnevnelsen har fått approbasjon både av Pavestolen og den kinesiske regjering.
Meng Qinglu var allerede blitt valgt som bispekandidat i juni 2005, en måned etter ha hans forgjenger, John Baptist Wang Xixian, døde, i en alder av 79 år. Da hadde fader Meng allerede ledet bispedømmets affærer i om lag et år, på oppdrag av biskop Wang etter at han var blitt alvorlig syk.
Biskopen hadde mottatt pavelig mandat for ordinasjon og var likeså godkjent av myndighetene, etter en mer langvarig prosess fra den regjeringskontrollerte bispekonferansen som tok en lang pause rundt sommerlekene i Beijing 2008.
Han stammer fra en katolsk familie. I 1985 begynte han på Indre Mongolias katolske presteseminar, og han ble presteviet fire år etter. Han underviste i moralteologi og andre emner og var studierektor frem til 1999.
Biskop Wang assignere ham til å bygge nye kirker og til å tjene som sogneprest fra 2000 til 2003. Han innehadde også ledende stillinger i den regjeringsstyrte katolske patriotiske forening i Indre Monolia fra 2001.
Erkebispedømmet Hohhot har 65.000 katolikker og 21 prester (2010).
Rongdi-demningen
Demningen er en betong gravitasjonsdam av typen RCC. Dammen er 53 meter høy og 136 meter lang. Den gir også flomkontroll og irrigasjon til landbruket.
Keiji Fukuda
Keiji Fukuda (født 1955) er en amerikansk medisiner med ekspertise innen forskning på influensaepidemiologi. I mars 2009 ble han utnevnt til assisterende generaldirektør ad interim for Verdens helseorganisasjons avdeling for «Health, Security and Environment». Han er basert i Genève i Sveits.
Biografi
Fukudas foreldre var leger; faren emigrerte fra Japan til Vermont i USA under sin utdannelse, og tok etterpå arbeid ved et sykehus i Barre i Vermont. Keiji Fukuda tok sin høyere utdannelse ved Oberlin College, University of Vermont College of Medicine (1983) og Mount Zion Hospital i San Francisco og ved University of California, Berkeley. Under studiene arbeidet han i en periode blant stammefolk i Sør-India.
Han har fokusert på influensa siden 1996, og ledet team som forsket på utbrudd av fugleinfluensa og SARS.
Den 28. april 2009 fastslo han at det allerede var for sent å prøve å demme opp for en internasjonal spredning av svineinfluensaen som var brutt ut i Mexico.
Haakon H. Bartnæs
Haakon Henrik Bartnæs (født 27. mai 1873 i Beitstad, død 18. august 1935 i Honningsvåg) var en norsk skolelærer, internatskolebestyrer og ordfører. Han ble født på Beitstad i nåværende Steinkjer kommune og vokste opp på gården Øvre Bartnæs. Hans yrkesmilitære karriere ble kort. Isteden utdannet han seg til lærer ved seminaret i Tromsø i 1897. Han hadde lærerposter først på Senja, senere i Lakselv i Finnmark, hvor han lærte seg både samisk og kvensk.
Internatskolen i Lakselv var en stor hvitmalt trebygning med to etasjer, med lite ressurser. Mange av elevene var så dårlig kledd at de måtte låne varme plagg fra et reservelager Bartnæs fikk etablert. Første verdenskrig førte til akutt matmangel på skoleinternatet, og det ble klaget til skolestyret på Bartnæs for dårlig kosthold. Da saken kom opp for retten ble skoleinternatet frikjent for anklagene da det ble slått fast at betjeningen kun hadde gjort så godt de evnet i en vanskelig tid. Lærerne spiste nøyaktig det samme som elevene og måtte i tillegg betale 1 krone og 25 øre døgnet for kost og losji.
Medio november 1919 mottok Haakon Henrik Bartnæs en lærerpost ved folkeskolen i Honningsvåg, og fra 1922 var han skolens bestyrer. Her ble han også formann i fattigstyret og fra 1929 til 1931 ordfører i Kjelvik kommune, det som nå heter Nordkapp. Bartnæs døde i Honningsvåg i 1935.
Villum Christensen
Villum Christensen (født 31. juli 1954 i Slagelse) er en dansk hotelleier og politiker (LA).
Av utdannelse er han cand.phil. fra Københavns Universitet fra 1980, cand.scient.pol. fra Aarhus Universitet fra 1981 og Master of Public Administration fra Syddansk Universitet fra 2005. Han var rektor ved Handelshøjskolecentret i Slagelse 1996–2006 og direktør ved Syddansk Universitet 2007–2008. I slutten av 1990-årene brant slektsgården ned, og Villum Christensen og ektefellen bygde Vilcon Hotel og Konferencegaard på stedet. I 2014 eide Vilcon-gruppen fire hoteller.
Fylkesvei 5474
Fylkesveg 5474 går mellom Valle og Seim i Alver kommune.
Frem til 2019 hadde veien betegnelsen fylkesvei 402 (Hordaland).
Thor-Rune Haugen
Thor-Rune Haugen (født 1956) er en norsk TV-programleder. Han ble kjent som «Haugen i bua» på gameshowet Casino på TVNorge, og var kommentator på fotball­kamper fra FA Premier League og Serie A på Canal+.
Haugen arbeidet fra 1977 som journalist for flere aviser før han ble heltids frilanser i 1984. Fra 1984 til 1989 arbeidet han med musikk- og sportsprogrammer i NRK-radio. I tiden 1989 - 1993 arbeidet han i TVNorge før han i 1993 ble Premier League-kommentator av daværende FilmNet, og fra 1997 Canal+.
Haugen er mangeårig speaker for SFK Lyn. Han ga seg som speaker for det norske landslaget i 2012 etter over 100 kamper.
Han har også skrevet en samlet diskografi over norske rockeplater som ble lansert i årene fra 1955 til 1977 ved navnet Riller over fjord og fjell (2006).
Thor-Rune Haugen er sønn av trekkspilleren Arnt Haugen.
South Lanarkshire
South Lanarkshire (skotsk-gælisk: Siorrachd Lannraig a Deas; skotsk: Sooth Lanrikshire) er en av Skottlands regioner. Den grenser sørøst for byen Glasgow og inneholder noen av Stor-Glasgows forstadsbyer, og som også består av en rekke rurale byer og landsbyer. Regionen grenser også mot Dumfries and Galloway, East Ayrshire, East Renfrewshire, North Lanarkshire, Scottish Borders og West Lothian. Administrasjonsbyen er Hamilton. Regionen inneholder det meste av det tradisjonelle gravskapet Lanarkshire.
Geografi
South Lanarkshire er et stort og variert geografisk område med rurale og høylandsområder, markedsbyer, som Lanark, Strathaven og Carluke, de urbane bydelene Rutherglen, Cambuslang og East Kilbride som var Skottlands første planlagte nyby.
Viktige bosetninger
Befolkningsstatistikk fra National Records of Scotland
Porsgrunn
Porsgrunn er en by og en kommune i Grenland i Vestfold og Telemark fylke. Kommunen omfatter de tidligere bykommunene Brevik og Porsgrunn og landkommunen Eidanger. Porsgrunn grenser i nord til Skien og Siljan, i øst mot Larvik i Vestfold, og i vest mot Bamble. Høyeste punkt er Fjerdingen, 360 moh. Kommunen er en del av det området som kalles Grenland.
I selve bykjernen bor det rundt 13,000 innbyggere.
Porsgrunn by ligger ved utløpet av Telemarksvassdraget og er en viktig industriby.
Av næringsvirksomhet i Porsgrunn er det prosessindustrien som dominerer. Tidligere var denne virksomheten en del av Norsk Hydro, men i dag er det Yara og Ineos som driver prosessanleggene for kunstgjødsel og polymer, og er Porsgrunns største industriarbeidsgivere. Yara, en av verdens største mineralgjødselfabrikker, er lokalisert her. Bilfinger Industrial Services Norway AS, Equinor, RHI Normag AS, Porsgrunds Porselænsfabrik, Isola, BEHA, Eramet og Norcem er andre viktige industrielle aktører i Porsgrunn. Mange av virksomhetene er lokalisert i Herøya Industripark. For industrien er all infrastruktur på plass; kraftnett, damp, gassforsyning og havner. Det er derfor attraktivt for bedrifter å etablere seg i kommunen.
2300 studenter går på Universitetet i Sørøst-Norge, studiested Porsgrunn.
En dobbeltsporet jernbane mellom Porsgrunn og Larvik sto ferdig i 2018. Det jobbes med en sammenkopling av Vestfoldbanen og Sørlandsbanen via Grenlandsbanen. En slik sammenkopling vil gjøre Porsgrunn til ett av Østlandets viktigste knutepunkter.
Porsgrunn inngår som en del av Gea Norvegica Geopark.
Historie
Det har blitt hevdet at Porsgrunn opprinnelig var navnet på en av tre små øyer som lå der hvor kjøpesenteret Down Town ligger i dag. Selv om det synes riktig at en av disse øyene har blitt omtalt som «Postgrund», er det trolig, som Tønnesen hevder i byhistorien, at navnet opprinnelig er blitt brukt om Vestsida. I middelalderen var dette et sumpområde hvor pors-planten (Myrica gale) vokste villig, og planten ble sanket her av nonnene fra Gimsøy kloster. Det er overveiende sannsynlig at disse ga det navnet til stedet som ordrett betyr «grunn hvor det vokser pors».
Porsgrunn er nevnt første gang i litteraturen av Peder Claussøn Friis i boka «Norrigis Beschrifuelse» som utkom i 1613, i en passasje som trolig er skrevet i 1576 da Friis besøkte Skien: «2½ Mile ind fra Haffuit kommer Skiene-Elff ud i den Fiord, oc kaldis det Sted Porsgrund». Allerede på det tidspunkt betegnet sannsynligvis navnet et større område rundt utløpet av elven. Porsgrunn vokste for alvor fram som havneby for trelast på 1600-tallet, da elven oppover til Skien dels var fylt opp av sagflis, og dels var blitt grunnere som følge av leirras langs elvebreddene mot Skien. Da tollboden ble flyttet fra Skien til Porsgrunn i 1653, førte det til ytterligere oppblomstring av havnen. Byen utviklet seg etter hvert til et ladested med stadig økende handels- og håndverksvirksomhet.
I 1764 ble stedet skilt ut fra de omkringliggende landherredene Eidanger, Solum og Gjerpen som eget prestegjeld. Da hadde byborgerne allerede bygd seg kirke på begge sider av elven, Vestre Porsgrund kirke i 1758 og Østre Porsgrund kirke sto ferdig i 1760.
I 1807 fikk Porsgrunn kjøpstadsrettigheter, og i 1842 ble den egen bykommune. På 1700-tallet ble en rekke skipsverft opprettet og etterhvert fikk de store trelasthandlerne som dominerte byens næringsliv en betydelig seilskipsflåte. Fra 1850-årene ble det fart i industrialiseringen med skipsbyggerier og sagbruksvirksomhet. Seilskipsfarten var på hell mot slutten av århundret og flere redere satset på land og omstillingen i næringslivet førte bl.a. til etablering av Norrøna Fabrikker (bryne- og slipesteiner) i 1884 og Porsgrunds Porselænsfabrik A/S med sin første produksjon i 1887. Noen redere satset på store, gamle seilskuter som var blitt erstattet av dampbåter i utlandet. Dermed ble Porsgrunn Norges største seilskuteby tidlig på 1900-tallet, men etter 1. verdenskrig var den tid forbi. Da hadde allerede industrien med elektro-, jern- og metallindustri blitt de dominerende arbeidsplasser. I 1929 anla Norsk Hydro sitt fabrikkanlegg på Herøya for produksjon av kunstgjødsel.
I 1964 ble Porsgrunn slått sammen med kommunene Eidanger og Brevik, samt mindre deler av Solum, Gjerpen, Hedrum og Brunlanes. Porsgrunn har utviklet seg som utdanningsby de siste årene. Teknisk utdannelse startet med Skiensfjordens Tekniske Fagskole i 1884. I dag er Universitetet i Sørøst-Norge etablert i Porsgrunn, også med sivilingeniørutdanning og doktorgrad. Sykepleieutdanning og helsesøsterutdanning er også etablert ved Høgskolens avdeling i Porsgrunn.
Tettstedet Porsgrunn/Skien
Statistisk sentralbyrå (SSB) definerer en stor sammenhengende tettbebyggelse gjennom kommunene Skien, Porsgrunn og Bamble som ett tettsted. Dette tettstedet hadde innbyggere per, fordelt på Skien kommune med , Porsgrunn kommune med  og Bamble kommune med. I rang betrakter Statistisk sentralbyrå tettstedet Porsgrunn/Skien som.
Sentrum
Porsgrunn sentrum har i dag ca 350 foretak på gateplan med mange utesteder, serveringsteder, nattklubber og underholdningssteder. Her ligger også Porsgrunns største kjøpesenter, «Down Town». Porsgrunn er også kjent for Porsgrunds Porselænsfabrik, Winterfestival, DuVerden vitensenter, Ølfestival, Porsgrunn Internasjonale Teaterfestival og mer. Porsgrunnminby er sentrums felles organisasjon for næring, gårdeiere og kommunen.