cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Gottfried Heinrich Stölzel
Verk
I 1725 tonesatte Stölzel Barthold Heinrich Brockes pasjon Der für die Sünde der Welt gemarterte und sterbende JESUS (norsk: Den for verdens synder martrede og døende JESUS) («Brockes-Passion»), som ble uroppført langfredag i Schloss Friedensteins slottskirke. Rundt 1735 sendte Stölzel en avskrift av pasjonsoratoriet til Sondershausen, der den ble oppført en rekke ganger. Kopien i Sondershausen ble bevart, og i 1997 kunne man for første gang i nyere tid høre den igjen. Han skrev en Deutsche Messe – en luthersk messe (Kyrie og Gloria) på tysk språk for firstemmig kor, strykere og basso continuo. Weihnachtsoratorium, en kantatesyklus i ti deler som første gang ble oppført en gang mellom julaften 1736 og Helligtrekongersdag 1737, regnes som Stölzels mest betydningfulle verk.
Fra rundt 1730 utførte Stölzel en mengde komposisjonsoppdrag for hoffet i Sondershausen. Ved siden av leilighetsverk for festlige anledninger, dreide det seg framfor alt om kirkelige vokalverk.
Gåsvær (Tromsø)
Gåsvær er ei øy nord for Kvaløya i Tromsø kommune i Troms og Finnmark. Øya er lav, med høyeste punkt bare 21 moh. På Gåsvær finnes tre hus, et naust, et kapell og en kirkegård. Det er imidlertid ingen fastboende på øya nå.
Gottfried Heinrich Stölzel
Verk
Stölzel skrev også flere orkesterverk, blant annet fire concerti grossi, mange symfonier og en konsert for oboe d'amore. Dessuten kammermusikkverk, oratorier, messer, motetter, pasjoner og verdslige kantater. Størstedelen er tapt, deriblant alle hans fire operaer, Narcissus, Valeria, Artemisia og Orion.
Gåsvær (Tromsø)
På Gåsvær ligger Gåsvær kapell fra 1941. Det ble bygd av Gåsvær kirkeforening, som ble stiftet i 1931. Kirkeforeningen arrangerer Gåsværhelga med gudstjeneste i kapellet hvert år rundt 20. juli.
Gottfried Heinrich Stölzel
Verk
Abhandlung vom Recitativ («Avhandling om resitativet»), som Stölzel skrev rundt 1739, ble ikke publisert før i 1962.
Stölzel var også en god dikter, og skrev mye poesi han brukte i sine egne vokalverker.
Institutt for musikkvitenskap ved Ruhr-Universität Bochum og forskningsinstituttet ved Kloster Michaelstein arbeider med å bygge opp en internettbasert verkfortegnelse over Stölzels oeuvre. Store deler av hans instrumentalmusikk og hans operaer er gått tapt, men mer enn halvparten av hans over 1,200 kjente kirkekantater har overlevd. Det finnes også flere messer, pasjonsverker og serenader i behold.
Ettermæle
Enkelte, for eksempel Lorenz Christoph Mizler, regnet Stölzel som en bedre komponist enn Johann Sebastian Bach, og Mattheson regnet Stölzel som en av århundrets største musikere.
Nybegynnere ved pianoet kjenner kanskje Stölzel gjennom noen av stykkene i Anna Magdalena Bachs notebok hvor vi også finner hans sannsynligvis mest kjente verk: arien «Bist Du bei mir» («Om du er hos meg»). Stykket ble lenge tilskrevet Johann Sebastian Bach (BWV 508) fordi komponisten ikke var angitt i noteheftet. Arien stammer fra Stölzels opera Diomedes oder die triumphierende Unschuld, (meningsoversettelse: Diomedes og den triumferende uskyld) som ble uroppført i Bayreuth 16. november 1718. Partituret er forsvunnet. En kopi av arien lå i Sing-Akademie zu Berlins arkiv, og ble regnet som tapt i et alliert luftangrep under andre verdenskrig, men i år 2000 ble den gjenoppdaget i konservatoriet i Kiev. Continuostemmen i BWV 508 er forandret i forhold til Stölzels arie, og siden håndskriften er Anna Magdalena Bachs, er det usikkert hvem som skrev den.
Georg Benda, Stölzels etterfølger som kapellmester ved hoffet i Gotha, skrev i 1778: «... Bare de beste av min forgjengers arbeider, de som selv i dag kan brukes som kirkemusikk, er tatt vare på, siden jeg allerede for lenge siden skilte det ut fra det ubrukelige søppelet og oppbevarte det i huset mitt.» Dette kan tyde på at leilighetsmusikk (fødselsdagskantater, serenatas), operaer og lignende, og størstedelen av Stölzels instrumentalmusikk gikk tapt allerede i Bendas levetid. «Søppelet» ble åpenbart lagt på loftet i slottet hvor det utette taket eksponerte manuskriptene for regnvann, med mugg- og råteskader som resultat. Gnagere tok også for seg av papiret.
Hoveddelen av det bevarte materialet etter Stölzel kommer fra Sondershausen, der man i 1870 fant en kasse med manuskripter gjemt bak orgelet. I Sondershausen ble 339 kirkekantater, to pasjoner, en Te Deum og ti verdslige kantater reddet for ettertiden.
Aldrin
Aldrin er et insektsmiddel, som er veldig giftig. Middelet ble forbudt i Norge i 1971, men det er fremdeles mange land som bruker det. Aldrin gjør stor skade på dyr, og da spesielt fisk.
Vimercate
Vimercate (kommer fra det latinske ordet Vicus mercati, som betyr Markedsbyen), er en by i Monza og Brianza-provinsen i Italia. Den ligger 20 kilometer nordøst for Milano. Den har et innbyggertall på 25 787 innbyggere (2004).
Chaiyaphum
Chaiyaphum er provinshovedstaden i provinsen Chaiyaphum i det nordøstlige Thailand (kalt Isan-området). Befolkningen anslås (2005) til 58 400.
Byen ligger 340 km nordøst for Bangkok.
Senere ble byen underlagt det lokale fyrstedømmet med sete i Nakhon Ratchasima. Kommandør Phraya Phakdi Chumphon løsrev seg i 1824 og overgav byen (som da fremdeles het Ban Luang) til kong Rama III. Som takk ble han det første overhodet i byen, som nå fikk navnet Chaiyaphum. Da laotene kort tid etter angrep Bangkok, måtte de også kjempe mot Phraya Phakdi Chumphon. Laotenes hovedstyrke ble slått tilbake, men en rest av dem klarte å erobre Chaiyaphum og drepe Chumphon.
Bow Brickhill stasjon
Bow Brickhill stasjon er en jernbanestasjon i Bow Brickhill i Milton Keynes. Den betjener London Midlands lokaltog på Marston Vale Line.
Stasjonen åpnet i 1900-årene, langt senere enn de fleste andre stasjoner på linjen. Den var bemannet frem til 1980-årene, men har siden da kun hatt to sikkerhetskameraer. Frem til 2004 var den unik blant engelske jernbanestasjoner ved at den har to plattformer som ikke ligger side ved side. Årsaken til dette er at det skal være mulig å ha to tog stående der uten at biltrafikken i plankrysset stoppes. Fra 2004 har en rekke andre stasjoner på linjen også fått tilsvarende plattformer.
Plankrysset er også spesielt, ved at det ligger en rundkjøring på Brickhill Street fra Milton Keynes rett utenfor jernbanelinjen. Dette fører ofte til trafikkorker som er svært vanskelige å løse opp når rundkjøringen fylles opp fordi bommene er stengt.
Mutsubukta
Mutsubukta (japansk: 陸奥湾 – Mutsu-wan) er ei havbukt på nordenden av øya Honshu i Japan. Bukta dannes av to halvøyer, Tsugaruhalvøya i vest og Shimokitahalvøya i øst og nord. Byen Aomori ligger i sørenden av bukta, der Natsudomarihalvøya skiller Aomoribukta i vest fra Nohejibukta i øst. Sør for nordenden av Shimokitahalvøya ligger Ominatobukta.
General Santos
Barangayer
General Santos City er inndelt i 26 barangayer per 30. september 2019.
Jean Seberg
Jean Seberg (født 13. november 1938 i Marshalltown i Iowa, død 30. august 1979 i Paris i Frankrike) var en amerikansk skuespillerinne.
Familien hennes var luthersk og av svensk, engelsk og tysk avstamning. Seberg studerte ved University of Iowa før hun begynte som skuespiller. Seberg spilte i til sammen 37 filmer vekselvis i Hollywood og Frankrike, deriblant Jean-Luc Godards Til siste åndedrag (1960), westernmusikalen Paint Your Wagon (1969) og katastrofefilmen Airport (1970). På toppen av karrieren sluttet Seberg å opptre i Hollywood-filmer. Hun var misfornøyd med rollene hun ble tilbudt og bemerket at noen av dem var på grensen til pornografi. Enkelte har hevdet at hun ble svartelistet fra filmindustrien som følge av en svertekampanje fra FBI, blant annet fordi hun støttet det politisk radikale Black Panthers Party på 1960-tallet. Andre har avvist at svartelisting noensinne fant sted.
I august 1979 ble Seberg funnet død i baksetet på bilen sin, som var parkert nær leiligheten i Paris. Politirapporten slo fast at hun hadde tatt en overdose av barbiturater og alkohol og at dødsårssaken var «sannsynlig selvmord». Imidlertid er det blitt stilt spørsmål ved hvordan hun kunne ha ført en bil med så store mengder alkohol som ble funnet i kroppen, og uten kontaktlinsene hun trengte for å kjøre. Et år senere begikk den franske forfatteren Romain Gary, som Jean Seberg var gift med fra 1963 til 1970, også selvmord. Seberg ble gravlagt på Cimetière du Montparnasse i Paris.
I 1995 laget regissøren Mark Rappaport en dokumentarfilm om Jean Seberg.
Radosław Matusiak
Matusiak var en del av det polske U-16 laget som ble nummer to i Euro U-16 cupen i 1999. I 2006 fikk han sin debut med det. Han skåret sitt første mål for landslaget den 6. september 2006 i en gruppekamp mot for å kvalifisere seg til Euro 2008. 15. november 2006 scoret han også det eneste målet i en kvalifiseringskamp mot og beholdt derfor håpet om å kvalifisere seg til Euro 2008.
Matusiaks bidrag på landslaget fanget oppmerksomheten til en rekke storklubber i Europa. I ljanuar 2007 signerte han en 3,5 års kontrakt med den sicilianske klubben US Città di Palermo. Matusiak debuterte i startoppstillingen 13. mai, 2007 i en ligakamp mot Ascoli, i samme kamp scoret han sitt først Serie A-mål.
Den 24. august 2007 undertegnet Matusiak en tre-års kontakt med hollandske SC Heerenveen.
Mukdahan
Mukdahan ( มุกดาหาร ) er provinshovedstaden i provinsen Mukdahan i det nordøstlige Thailand (kalt Isan-området). Befolkningen anslås (2005) til 40 500.
Byen ligger ved Mekongelven som skiller Thailand fra nabolandet Laos. På den andre bredden av Mekong er en av Laos' viktigste byer, Savannakhet.
Defaka
Defaka er et språk som utgjør en egen grein av den ijoide språkgruppa av niger-kongospråk. Språket tales av 200 mennesker i den nigerianske delstaten Rivers. Språket er utrydningstrua.
Defakafolket er etnisk sett forskjellig fra nkoroofolket, men de har assimilert seg med nkorookulturen i en så stor grad at det språket er det eneste vitnet om en egen defaka-identitet. Bruken av defaka er på tilbakegang, da brukerne går over til nkoroo. I dag er de fleste defakatalende eldre mennesker, og også blant dem er det liten bruk av språket; det er på det meste 200 igjen som kan språket.
Defaka utgjør én av to greiner av ijoide språk, den andre greina er ijo-språka. Defaka har flere leksikale, grammatiske og fonologiske likheter med ijo-språka. Noe av det felles ordforrådet kan tilegnes låning (siden defaka har hatt geografisk kontakt med ijo i mer enn 300 år), men spesielt de grammatiske og fonologiske likhetene peker på et genetisk slektskap. For eksempel har begge greinene ordstillinga SOV (subjekt–objekt–verbal), som ellers er sjelden i niger-kongofamilien (det finnes ellers i familien i mande-språka og dogon). Språket skiller også mellom naturlige kjønn, noe som også er sjelden blant andre niger-kongospråk. I likhet med de fleste andre språk i Afrika sør for Sahara er defaka et tonespråk; det har to tonemer, høy og lav.
Gåsvær kapell
Gåsvær kapell er en langkirke fra 1941 på øya Gåsvær i Tromsø kommune, Troms og Finnmark fylke. Kapellet ble bygd av Gåsvær kirkeforening, som ble stiftet i 1931.
Gåsvær er i dag ubebodd, men kapellet blir brukt et par ganger i året. Blant annet arrangerer kirkeforeningen Gåsværhelga med gudstjeneste i kapellet hvert år rundt 20. juli.
Byggverket er i tre og har 186 plasser.
Plenlufter
En plenlufter er et hageredskap som kan finnes i flere forskjellige former. Den kan forekomme som en valse, en sylinder med pigger som rulles over en gressplen for å perforere og lufte den, eller i form at et rive-liknende redskap som også skal bidra til å gjøre jorda mer porøs. Ikke bare gjør dette at luft og vann lettere finner veien ned til gressrøttene; mer porøs jord gjør det også lettere for meitemark å fortsette jordforbedringsprosessen med å trekke mer plantemateriale (eks. avklippet gress) ned i de øvre jordlagene.
Byleist
Byleist eller Byleift (norrønt Byleistr, Byleiptr, «bilyn», «den som bier/demper lynet/stormen») var bror av Loke i norrøn mytologi. Hans andre bror var Helblinde, og foreldrene til de tre brødrene var jotnen Fårbaute og Lauvøy. Det er mulig at moren Lauvøy ikke var jotne, men kom fra gudene. Av disse er det Loke som er av betydning, og bortimot ingenting er kjent om Byleist til tross for hans navn går igjen i flere tekster, Voluspå (51), Hyndluljod (40) Skaldskaparmål (16) og Gylvaginning. Byleist nevnes i Den yngre Edda som en kjenning for Loke i uttrykket «Byleists bror» (bróðir Býleists).
Chateau Neuf
Chateau Neuf er tilholdssted for Det Norske Studentersamfund på Majorstua like nedenfor universitetet på Blindern i Oslo. Bygningen er tegnet av arkitektkontoret Kjell Lund og Nils Slaatto og var ferdigstilt i 1973. Chateau Neuf ble innviet 3. september 1971, etter at Studentersamfundet hadde ført en omflakkende tilværelse siden 1918.
Craig Eastmond
Craig Leon Eastmond (født 9. desember 1990 i Battersea i London) er en engelsk fotballspiller som spiller for Sutton United. Eastmond spiller både defensiv midtbane og høyre back. Han kom fra Millwall til Arsenals ungdomslag i 2002 og ble en del av A-stallen i 2009. I 2010–2011 var han utlånt til Millwall.
Aomoribukta
Aomoribukta (japansk: 青森湾 – Aomori-wan) ei havbukt inne i Mutsubukta på nordenden av øya Honshu i Japan. Byen Aomori ligger i sørenden av bukta. Natsudomarihalvøya skiller Aomoribukta i vest fra Nohejibukta i øst.
Chateau Neuf
Navnet betyr «Det nye slott», men har en underforstått betydning. Studentersamfundets orden heter Hans Majestet Den Gyldne Gris' Orden med «HM Grisen» som høyeste beskytter. Ordet «Neuf» (uttales «nøff») henspiller på ordenen, men uttrykker samtidig tilfredshet med at Samfundet omsider hadde fått sitt eget, nye tilholdssted innkjøpt for midler (innsamlede midler først lagt på en sparegris- som dermed ble studentenes symbol og et symbol på innsamlingsaksjonen).
I 2015 vedtok Det Norske Studentersamfund å lete etter alternative lokaler for studenthuset. I 2017 ble det bestemt at prosessen rundt et bestemt bygg som ble utpekt som mulig arvtager skulle avsluttes.
Forløpere
Innsamlingssaksjoner pågikk på 1850-tallet for å skaffe et eget velferds- og møtelokale for studentene i Oslo. Symbolet på innsamlingen ble sparegrisen, og den 9. april 1859 ble den satiriske ordenen H.M.Grisen innviet. Derav navnet Chateau Neuf. Studentersamfundet fikk sitt første permanente møtested i Universitetsgata 26, og festsalen stod ferdig allerede i 1861 til universitetets 50-årsjubileum. To etasjer og høy kjeller stod ferdig i 1871. Bygningen var reist for formålet etter tegninger av den svenske arkitekten Victor Emil Langlet, som også tegnet Stortingsbygningen. Fra 1879-94 holdt Deichmanske bibliotek til i loftsetasjen. Samfundet og dets bygning spilte en vesentlig rolle som debattforum, ikke minst i årene omkring unionsoppløsningen. Våren 1905 var møtene i Studentersamfundet med talere som Fridtjof Nansen og Georg Stang viktige for opinionsdannelsen, og bidro vesentlig til den politiske samlingen som førte til unionsbruddet.
Bygningen og møtesalen ble etter hvert alt for liten, og det ble lenge diskutert å skaffe større lokaler. I 1918 ble bygningen solgt for å skaffe midler til et nybygg, men i mellomkrigstiden lyktes det aldri å realisere planen. Studentersamfundet hadde sine møter på ulike steder i Oslo; Uranienborgveien 11, Dovrehallen og den Gamle Logen.
Studentersamfundet ble rett før krigen tilbudt Den Gamle Logen som gave fra Oslo kommune. Dette skulle opp i kommunestyret 9. april 1940, men ble naturlig nok utsatt på grunn av tyskernes invasjon av Danmark og Norge. I krigsårene ble en rekke av studentene og lærerne ved Universitetet deportert. Etter krigen ble det Norske Studentersamfund igjen tilbudt lokaler i Den Gamle Logen, men bygningens dårlige forfatning gjorde at Studentersamfundet ikke hadde god nok økonomi til å overta dem.
Nye byggeplaner
I Studentersamfundets storhetstid på 1950-tallet ble det på nytt bestemt at man skulle samle inn penger til et eget bygg for studentene. På denne tiden hadde man kontorer i Uranienborgveien 11, mens lørdagsmøtene ble holdt i Dovrehallen i Storgata. I 1953 ble det, etter initiativ fra blant andre Jan P. Syse, nedsatt en Huskomité som skulle planlegge finansieringen av et nytt studentenes hus. Et av tiltakene som ble iverksatt for å skaffe penger, var UKA (forløperen til STUDiO – Studentfestivalen i Oslo). Det viste seg imidlertid at det var lite å tjene på selve UKA.
En rekke alternativer til plassering av studenthuset var oppe til diskusjon, men i 1960 ble det klart at tomten i Slemdalsveien var den best egnede, ettersom Universitetet på denne tiden hadde planer om å bygge nedover mot dagens «Friggfeltet». Universitetet ombestemte seg senere, og Chateau Neuf kom derfor til å bli liggende litt avsides i forhold til brukerne. Dette visste man imidlertid ikke i 1963, da grunnsteinen til Chateau Neuf ble nedlagt under Studentersamfundets 150-årsjubileum av C.J. Hambro. Bygningen ble tegnet av arkitektene Kjell Lund og Nils Slaatto. Etter mange års arbeid stod huset klart i 1971, og i 1973 ble det offisielt åpnet.
Bygget i bruk
Chateau Neuf var etter arkitektenes og huskomiteens planer tenkt å skulle være et palass for samfunnsdebatter og akademisk diskusjon, og bygningen ble utformet med dette mål for øye. Storsalen var lokalet for de store lørdagsmøtene, mens man i Lillesalen, på Teaterscenen og i Biblioteket skulle avholde mindre debatter og foredrag. I det som i dag er kontorgangene i 3. og 4. etasje, var det åpne ganger hvor lys utenfra skinte ned i de mindre foredragssalene. Her var det kun utplassert sittegrupper, og meningen var at man her skulle ha sosialt samvær og uformelle møter, mens man gjennom glassveggene kunne se ned på dem som foretrakk å debattere eller høre på foredrag. Chateau Neuf fungerte imidlertid aldri slik som det opprinnelig var tenkt. For å realisere prosjektet måtte Studentersamfundet påta seg stor gjeld, noe som førte til at Storsalen nesten umiddelbart ble leid ut til kommersiell teatervirksomhet for å betjene lånene.
Det viste seg at heller ikke dette var nok for å bedre økonomien, og ettersom Universitetet hadde behov for lokaler, leide man ut gangene i 3. og 4. etasje til Universitetet, som bygget dem om til kontorer. Studentersamfundet drev på denne tiden sin aktivitet i kjelleren og i BokCaféen.
Studentersamfundet solgte Chateau Neuf til Universitetet i Oslo våren 1998, og den er gjennom en fristasjonsavtale med Universitetet stilt vederlagsfritt til studentforeningenes disposisjon. Det Norske Studentersamfund forvalter bygningen.
Ang Thong
Ang Thong er provinshovedstaden i provinsen Ang Thong i det sentrale Thailand. Befolkningen anslås (2005) til 14 400. Byen ligger ved den store elven Chao Phraya, drøyt 100 km nord for hovedstaden Bangkok.
Hovedproduktet i jordbruket i Ang Thong er ris. Det produseres og selges også regionalt kunsthåndverk, særlig små dukker og håndtrommer av forskjellig størrelse. I byen ligger tempelet Wat Pa Mpok, med en 22 meter lang liggende Buddha.
I Ayutthaya-tiden var Ang Thong en viktig utpost og spilte en viktig rolle ved kampene mot burmesiske invasjonsforsøk.
Tittinger
dialekter: "titting" (entall) svensk: "tättingar"
Titting
dialekter: "titting" (entall) svensk: "tättingar"
Jimmy Cobb
Jimmy Cobb (1929–2020) var en amerikansk jazztrommeslager som er kjent for samarbeidet med Miles Davis, John Coltrane og Cannonball Adderley i 1950- og 1960-årene.
Cobb begynte karrieren i Washington, D.C., hvor han spilte med blant andre Billie Holiday og Pearl Bailey. I 1950 var han med på sin første plateinnspilling med saksofonisten Earl Bostic. Senere spilte han med artister som Dinah Washington, Clark Terry og Cannonball Adderly, før ham kom med i Miles Davis’ kvintett i 1957. Høydepunktet i karrieren kom med Davis-innspillingen Kind of Blue i 1959, som regnes som et av de store mesterverkene innen jazzen. Andre kjente Davis-plater han deltok på er Someday My Prince will Come (1958), Sketches of Spain (1960) og Porgy and Bess (1961).
I 1964 sluttet Cobb hos Miles, men rytmeseksjonen fra sekstetten holdt sammen, under navnet Wynton Kelly Trio. Bandet, som i tillegg til Cobb besto av Wynton Kelly på piano og Paul Chambers på bass, holdt på til slutten av 1960-årene, og de laget flere plater både som trio og sammen med andre artister.
Etter trioen ble oppløst, spilte Cobb med Sarah Vaughan i ni år. I tillegg jobbet han freelance med ulike artister. I den senere tiden hadde Cobb også sitt eget band i New York, under navnet Cobb’s Mob.
Tove Beate Pedersen
Tove Beate Pedersen (født 26. august 1950) er en norsk psykolog med embedseksamen innen psykologi, etter studieopphold ved University of California, Los Angeles.
På slutten av 1990-tallet var hun generalsekretær i Human-Etisk Forbund og leder for Likestillingsrådet. I 1998 ble hun leder av Sekretariatet for kvinneforskning i Norges forskningsråd. Hun er i dag seniorrådgiver i Norsk Psykologforening.
Volleyball under Sommer-OL 1992 – Volleyball kvinner
Volleyball for kvinner under Sommer-OL 1992 fant sted fra 29.. juli til 8... august 1992 i Barcelona.
Floressjøen
Floressjøen (indonesisk: Laut Flores) er havområdet sør for den indonesiske øya Sulawesi, mot Flores og Sumbawa. Mot vest går Floressjøen over i Javasjøen og Balisjøen; mot øst i Bandasjøen.
Floressjøen har et areal på 240 000 km². Den regnes som en del av Stillehavet, og har forbindelse med Indiahavet mellom Flores og Sumbawa.
På en av øyene i Floressjøen ligger vulkanen Batu Tara.
Min båt er så liten
«Min båt er så liten» har vært kjent som søndagskolesang siden 1870-årene. Melodien er av svensk opphav, og brukes også til skillingsvisen «Det vokste en lilje ved grantreets fot». Visa er innspilt på Frem fra Glemselen kap.11 med Rita Engebretsen.
Teksten
men Jesus har grepet min hånd. Når han styrer båten så går det så bra på veien til himmelens land. men Jesus meg hjelper hver dag. Hver morgen meg bønnen til himmelen bær, jeg sovner hos Jesus hver kveld.
Erik Mo
Erik Dagfinn Mo (født 23. september 1921 i Lillehammer, død 24. mai 2006) var en norsk jurist. Han var stortingsdirektør fra 1987 til 1990.
Erik Mo var polititjenestemann i Gudbrandsdalen og på Romerike fra 1940 til 1955, og fikk graden cand.jur. i 1955. Fra 1958 var han førstesekretær i Stortinget, fra 1962 Stortingets fullmektig, og fra 1977 kontorsjef.
Tramatza
Tramatza (sardisk: Tramàtza) er en italiensk kommune i provinsen Oristano i regionen Sardinia. Den har 977 innbyggere og ligger rundt 19 meter over havet.
Back
Back, uttales bækk eller (oftere) bekk på norsk, er en forsvarsspiller i bakerste rekke i lagidretter som håndball, fotball, ishockey og liknende.
I håndball og fotball er backene de to ytterste spillerne i forsvarsrekka (høyre og venstre back), i ishockey er det de to spillerne som er nærmest sitt eget mål. I håndball kan også midtre bakspiller benevnes midtback.
Arvika HC
Arvika HC er en ishockeyklubb i Arvika som ble grunnlagt i 1960. Foreningen ble fusjonerte i 1962 med Arvika BK og Arvika FF, hvorved IFK Arvika, med fotball og ishockey som idrett, ble dannet. Ishockeyseksjonen brøt seg deretter fra IFK Arvika i 1971 og reformet Arvika HC. Klubben spiller hjemmekampene sine i Sparbanken Arena i Arvika. Klubben har spilt i Divisjon I i perioden 1989 - 1996 og 1999 - 2004. Siden 2006 spiller de i divisjon 2.
Fenny Stratford stasjon
Fenny Stratford stasjon er en jernbanestasjon i Fenny Stratford i Milton Keynes. Den betjener London Midlands lokaltog på Marston Vale Line mellom Bletchley og Bedford.
Nohejibukta
Nohejibukta ei havbukt inne i Mutsubukta på nordenden av øya Honshu i Japan. Byen Noheji ligger i sørenden av bukta. Natsudomarihalvøya skiller Aomoribukta i vest fra Nohejibukta i øst.
Fenny Stratford stasjon
Stasjonen er ikke betjent, og stasjonsbygningen er nå i privat eie. Frem til 1960-årene var det to plattformer, men den ene har blitt fjernet. Stasjonsbygningen er vernet (Grade II).
Jakob Haugaard
Haugaard startet sin karriere i Akademisk BK før han i desember 2011 gikk til. Sommeren 2015 gikk han så til hvor han gjennom fire sesonger bare spilte noen få kamper. Han var også en kort periode på lån i. Fra 2020 var han så i svenske, før han 25. januar 2022 ble presentert som ny keeper for.
Det indre marked
Medlemskap i det indre marked forutsetter gjennomføringen av de fire friheter, som er fri bevegelse av varer, tjenester, kapital og personer, slik de ble forutsatt i Romatraktaten.
Det indre marked omfattet per 2023 440 millioner mennesker, hvorav 17 millioner arbeidet i et annet land enn deres eget. Markedets bruttonasjonalprodukt var 14 trillioner euro og det var registrert 24 millioner selskaper innenfor markedet. Av verdens handel med varer kom 15 % fra land innenfor dette markedet. Den årlige eksport mellom landene i det indre markedet var 3 400 billioner euro i 2023, mot 691 billioner euro i 1993.
For Norges del faller EUs traktatbestemmelser om en økonomisk og monetær union utenfor EØS-samarbeidet. Utenfor faller også bestemmelsene om EUs handelspolitikk, EUs bistandspolitikk, EUs tollunion, den felles landbrukspolitikken, den felles fiskeripolitikken, EUs justis- og innenrikspolitikk og EUs felles utenriks- og sikkerhetspolitikk.
Messina-konferansen
Det europeiske kull- og stålfellesskap fra 1951 etablerte et felles marked for kull og stål. Tanken om et felles marked (engelsk: common market) også for andre varer, og i tillegg tjenester, kapital og personer, hadde en av sine fremste talsmenn i den nederlandske utenriksminister Johan Willem Beyen. Under Messina-konferansen i 1955 fikk han gjennomslag for dette. Konferansen ga Paul-Henri Spaak oppdraget med å lede arbeidet videre, og dette førte til Roma-traktaten og Fellesmarkedet (EEC). Betegnelsen «Fellesmarkedet» ble de kommende år brukt om handel og næringsvirksomhet mellom medlemslandene.
Tilblivelse
Da Jacques Delors overtok som leder for kommisjonen 1. januar 1985 hadde han ambisjon om å skape en økonomisk union. Han ville også trekke forsvar og sikkerhet inn i arbeidet. I første omgang konsentrerte han seg om å etablere det indre markedet med ønske om å stimulere økonomien i medlemslandene. Ved toppmøtet i Brüssel i mars 1985 fikk kommisjonen i oppdrag å utarbeide et detaljert program for iverksetting av det indre markedet. Arbeidet med det indre markedet ble godkjent på toppmøtet i Fontainebleau i juni 1984. Til toppmøtet i Milano i juni 1985 var hvitboken klar og Bettino Craxi fikk vedtatt (mot stemmene til Storbritannia, Danmark og Hellas) å avholde en konferanse som skulle forberede endringer i Romatraktaten. Storbritannia, Danmark og Hellas mente det var unødvendig å endre Romatraktaten. Enhetsakten ble vedtatt på toppmøtet i Luxembourg i desember 1985 og de innebar en forenklet beslutningsprosess internt i EF. Med enhetsakten kunne saker som gjaldt det indre markedet avgjøres med kvalifisert flertall (tre fjerdedeler) i ministerrådet, unntatt fra dette var skatteharmonisering, grensekontroll for personer og arbeidstakernes rettigheter. Enhetsakten fastsatte også frist for iverksetting av det indre marked (artikkel 8A).
Målsetting
Tanken var å fjerne hindre for handel over landegrenser innenfor EF noe som var ventet å skape mer konkurranse blant bedrifter i alle medlemsland. Et mål var å møte utfordringen fra USA og Japan, og gjøre Europa til en ledende økonomiske region. De største konsekvensene var ventet for næringer som var skjermet mot utenlandsk konkurranse gjennom politisk bestemte reguleringer inkludert toll, kvotebegrensninger, konsesjonsplikt eller standardisering. I 1990 ble det anslått at tjenesteytende næringer (særlig finanssektoren og forretningsmessig tjenesteyting) i største grad ville merke økt konkurranse ved innføring av det indre marked. Et mål var å stimulere til økonomisk vekst i medlemslandene. EF ble sammenlignet med USA der handel og annen næringsvirksomhet over delstatsgrensene kunne skje uten vesentlige hindringer. Paolo Cecchini anslo 1988 anslått at det indre markedet i løpet av 5-6 år etter iverksetting ville bidra til 5 % vekst i BNP og 6 % lavere priser.
Jon Erik Dølvik nevner at det utover de overordnete mål om økonomisk vekst og styrking overfor Japan og USA var få omforente målsettinger. Dette skyldes at medlemslandene har ulike interesser og EFs institusjoner var innbyrdes uenige. Noen betraktet det indre marked som et steg på veien mot politisk og økonomisk institusjon, mens blant andre statsminister Margaret Thatcher betraktet det indre markedet som sluttpunktet for integrasjon i EF.
Ifølge Dølvik var fire delmål i diskusjonene før innføringen av det indre marked:
Handelshindre
EF-kommisjonens hvitbok fra 1985 beskrev tre hovedtyper handelshindringer som måtte fjernes:
I 1980-årene var det allerede gjennomført mange tiltak for varehandel: Toll og kvoter ble avviklet internt i EEC i 1968 (tollunionen), mens grensekontroller i stor grad skyldtes medlemslandenens ulike tekniske standarder som ikke var gjensidig anerkjent. Tollunionen medførte at medlemslandene hadde samme tollsats overfor tredjeland. Romatraktaten hadde allerede et prinsipp om fri bevegelse av arbeidskraft, men hadde i praksis mange begrensninger i form av blant annet ulike utdanningssystemer og krav til godkjenning i visse yrker. Passkontroll var heller ikke fjernet fordi felles yttergrense og felles fremmedpolitikk. Handel med tjenester kan skje på to måter: Leverandøren kan etablere seg i et annet land (under vertslandets lover) og selge tjenester der; eller leverandøren kan selge tjenester fra sitt hjemland til kunder i andre land. Et indre marked forutsetter at det siste er mulig og mer krevende fordi det krever omfattende harmonisering av lovverket. For handel med varer var i 1980-årene ulike standarder og avgifter de vesentligste hindrene. For tjenester (som bank, forsikring og transport) var offentlige reguleringer viktigste hindre. Regler for offentlige innkjøp ble oppgitt som hinder innenfor telekommunikasjon, energi og transport.
EØS-samarbeidets tilknytning
EØS-samarbeidet trådte i kraft 1. januar 1994, og har som et overordnet mål å gi adgang til det indre marked. For Norges del faller EUs traktatbestemmelser om en økonomisk og monetær union utenfor EØS-samarbeidet. Utenfor faller også bestemmelsene om EUs handelspolitikk, EUs bistandspolitikk, EUs tollunion, den felles landbrukspolitikken, den felles fiskeripolitikken, EUs justis- og innenrikspolitikk og EUs felles utenriks- og sikkerhetspolitikk.
I justissektoren reguleres Norges samarbeid med EU gjennom Schengen-tilknytningsavtalen og andre avtaler. Norge samarbeider også med EU på det utenriks- og sikkerhetspolitiske området.
EØS-avtalen har egne bestemmelser om handel med fisk og landbruksvarer. Disse bestemmelsene bygger ikke på EU-traktatenes bestemmelser om den felles fiskeripolitikken og den felles landbrukspolitikken.
EØS hadde bakgrunn i Luxembourg-erklæringen (1984) etter ministermøte mellom EF og EFTA. Erklæringen beskrev ambisjonen om å opprette EØS med blant annet fri bevegelse av industrivarer. Innenfor tollunionen EF-EFTA var det handelshindringer i form av ulike standarder, fysiske handelshindringer og ulike ordninger for offentlig innkjøp. Erklæringen hadde ingen tidsplan. EØS ble konkretisert på toppmøtet i Oslo i mars 1989 og EFTAs ministermøte med EF samme år. EF ønsket at EØS skulle være en assosieringsavtale med svært begrensede mulighet for unntak fra reglene for det indre markedet. Ambisjonen var at både EF- og EFTA-landene skulle være omfattet av det indre markedet fra 1993.
Odd Erik Lothe
Odd Erik Lothe (født 25. mars 1972) vokste opp i Kjølsdalen i Eid kommune i Nordfjord. Han er mest kjent som frontfigur og låtskriver i bandet Fabel, som ble nominert til Spellemannprisen i 1997 og Årets beste album 1997 og 1999 på NRK P1. Han er også med i Finn-Erix og Green Granadas.
Find a Grave
Find a Grave er et amerikansk kommersielt nettsted med en database over graver ved gravsteder.
Historie
Nettstedet ble opprettet i 1995 av Jim Tipton, bosatt i Salt Lake City, for å støtte behovet for et nettsted av nytte for kunne besøke gravene til kjendiser.
Nettstedet inneholder oppføringer av kirkegårder og graver fra hele verden. Individuelle oppføringer inneholder fødsels- og dødsdato, føde- og dødssted, biografisk informasjon, gravstedsinformasjon, fotografier og opplysninger om den som har bidratt med informasjon. Nettstedet har også et diskusjonsforum.
Alværn
Alværn er et strøk som ligger vest på Nesodden i Akershus, mellom Nesoddtangen og Fjellstrand, med adkomst fra fylkesvei 157. Navnet Alværn kommer av alle svabergene rundt bukta, som ga vern/beskyttelse mot vær og vind. Området var opprinnelig del av gårdsnummer 30 i Nesodden, To gård, men utgjør idag en sørvestlig utløper av tettstedet Nesoddtangen.
Alværn hadde sin storhetstid da det var oljelager og raffineri på øygruppen Steilene. På denne tiden bodde hundrevis av mennesker, særlig industriarbeiderfamilier, nede i Alværn. Samfunnet hadde egen skole, Alværn brugsskole, og det fantes postkontor og butikk.
Tidligere ble navnet Alværn brukt bare om dette strøket rundt Alværnbukta. Etter omfattende boligbygging gjennom de siste 40-50 år, er øvre deler av Alværn nå mer eller mindre vokst sammen med Bjørnemyr.
Det er en ungdomsskole der. Den heter Alværn ungdomsskole. Dagens lokalbutikktilbud finnes i Bjørnemyrområdet.
Fra Alværn brygge går det båt ut til Steilene. Av Steilene er det kun øya Knerten og halve Fyrsteilene som har ferdselesforbud (fuglereservat), de øvrige kan benyttes til blant annet bading.
Nesodden Idrettsforening har en grusbane på Alværn. I 2010 ble det her lagt kuntsgress. I 2022 ble kunstgresset fjernet.
Taillebourg (Charente-Maritime)
Taillebourg er en kommune i departementet Charente-Maritime i vestlige Frankrike. Det er bygd på en fjellknaus med utsikt over elven Charente. I landsbyen bor i dag 733 innbyggere (2006 ) og stedet ligger 9 km fra Saintes. Byen har to restauranter. Slottet Château de Taillebourg har faste utstillinger fra stedets til dels dramatiske historie.
Etymologi
Terra Talleburgi i 1267.
Fra fransk taille (tailler « stusse, snitte ») og bourg « by ».
Slagene i Taillebourg
Stedet var lokalitet for tre slag som alle er karakterisert som slaget ved Taillebourg på grunn av dets strategisk betydningsfulle posisjon som krysningspunkt over elven. Det første sto i 808, deretter et i 1242 som også er kjent fra et berømt maleri av Eugène Delacroix fra 1837, og det siste og minste slaget skjedde i 1351. Det var også en fjerde militære konflikt ved stedet, en beleiring i 1358.
Et festning, Château de Taillebourg, dominerer landsbyen og var garnison for Ludvig IX av Frankrike, også kjent som «Ludvig den hellige», før slaget i 1242.
Oldtidsbroen over Charente har siden blitt ødelagt, men det er en lang veifylling som strekker seg over de omliggende myrlandet og tjener til å holde vegen åpen, også i løpet av tider med oversvømmelser.
Angus Scrimm
Angus Scrimm (født 19. august 1926 i Kansas City i Kansas, død 9. januar 2016 i Los Angeles i California) var en amerikansk skuespiller.
Imperfekte sopp
Se tekst.
Angus Scrimm
Scrimm var kanskje mest kjent for å spille karakteren «Tall Man» i skrekkfilmen Phantasm fra 1979 og i denne filmens oppfølgere. Scrimm var opprinnelig journalist og han skrev og redigerte artikler for blant annet TV Guide, Cinema Magazine og Los Angeles Herald Examiner, og han hadde mange publikasjoner i flere andre aviser og magasiner.
Imperfekte sopp
Imperfekte sopp (Deuteromycota eller Fungi Imperfecti) er en samlebetegnelse på sopper som ikke kan plasseres i noen av de taksonomiske gruppene innenfor soppenes klassifikasjon. Klassifikasjon av sopp har vært basert på morfologi knytta til seksuell reproduksjon, så som hvordan seksuelle sporer dannes og på deres morfologi. De soppene der seksuell reproduksjon ikke har vært observert (herav navnet imperfekte), har vært samla i denne gruppa.
Tidligere ble denne gruppa gitt et formelt klassifiseringsnivå som en divisjon innen soppriket (Deuteromycota), men gruppa brukes nå som en uformell samling av aseksuelle sopper som trolig hører til sekksporesoppene eller stilksporesoppene. Ca 25 000 arter har vært plassert i denne gruppa.
Marc Singer
Marc Singer (født 29. januar 1948 i Vancouver, Britisk Columbia) er en canadiskfødt amerikansk skuespiller.
Singer ble født i en familie av musikere. Hans far, Jacques Singer, var en symfoni-dirigent, og hans moren, Leslie, var en konsert-pianist. Singers søster, Lori Singer, er også skuespiller og spilte blant annet rollen som Ariel i filmen Footloose. Marc vokste opp i Texas, USA. Singer er gift med skuespillerinnen Haunani Minnesota. Singer er mest kjent for sine roller i BeastMaster-filmserien og som karakteren Mike Donovan i den originale TV-serien V fra 1984 og senere i oppfølgeren The Final Battle, og i TV-serien  The Series. Singer har vært gjesteskuespiller i flere TV-serier, blant annet Dallas, The Twilight Zone, The Hitchhikers, Murder, She Wrote, The Young and the Restless, The Ray Bradbury Theater og Highlander: The Series. Singer var samtidig aktiv på teater og opptrådte i flere teater-oppsetninger.
Tratalias
Tratalias (sardisk: Tratalìas) er en italiensk kommune i provinsen Sud Sardegna i regionen Sardinia. Den har 1 085 innbyggere og ligger rundt 17 meter over havet.
Hippolyte Delaroche
Hippolyte Delaroche, vanligvis kjent som Paul Delaroche, (født 17. juli 1797 i Paris i Frankrike, død 4. november 1856 samme sted) var en fransk maler.
Bakgrunn
Delaroche ble født inn i en velstående familie og ble utdannet av Gros, som da malte legemsstore historiemalerier og hadde mange studenter.
Kunstnerisk karriere
Det første Delaroche-maleri som ble utstilt var det store «Josabeth redder Joas» (1822). Denne utstillingen ledet til hans bekjentskap med Théodore Géricault og Eugène Delacroix, med hvem han ble venner. De tre var den sentrale gruppen av en stor gruppe historiemalere.
Han besøkte Italia i 1838 og 1843, da hans svigerfar, Horace Vernet, var leder for det franske akademiet i Roma.
Hans arbeidsverksted i Paris var i rue Mazarine. Hans motiver ble malt med en fast, solid, myk overflate. Teksturen var dagens manér og ble også funnet i verkene til Horace Vernet, Ary Scheffer, Louis-Leopold Robert og Jean Auguste Dominique Ingres.
Delaroche kom med tiden å bli betraktet som lederen av det såkalte juste milieu-maleriet i Frankrike. Juste milieu («den gyldne middelvei») var en betegnelse som i sin politiske betydning ble popularisertav kong Ludvig Filip, som i 1831 kunngjorde sitt ønske å unnvike såvel et overmål av folkelig makt som kongelig maktmisbruk. Genren krevde detaljrikdom - lokalkoloritt i både litterær og kunstnisk mening - og detaljene skulle gjengis med illusjonistisk sannhetstrohet. Kunstnererne måte vie seg til historiske studier for å unngå anakronismer.
Delaroches arbeider var ikke alltid historisk korrekte. «Cromwell løfter kistelokket og beskuer Charles kropp» er en hendelse ifølge en usannsynlig tradisjon, og «Kongen i vaktrommet, med puritanske soldater som blåser tobakkrøk i pasientens ansikt», er heller ikke korrekt. «Dronning Elizabeth dør på bakken» er oppsiktsvekkende; mens «Lady Jane Greys henrettelse» finner sted i et fangehull, noe som er svært unøyaktig.
Det sistnevnte maleri, «Lady Jane Greys henrettelse», var en av de mest berømte av hans malerier klart komponert og malt med fullendt teknisk dyktighet. Belysningen er dramatisk, konsentrert på heltinnen i skimrende hvit silkekjole. Virkningen kunne jamføres med finalescenens i et skuespill eller en opera, en tragedie som livfullt ble spilt av virkelige mennesker av kjøtt og blod.
Samut Prakan
Samut Prakan er provinshovedstaden i provinsen Samut Prakan i det sentrale Thailand. Befolkningen anslås (2005) til 388.900.
Den er en kystby og ligger ved elvemunningen til elven Chao Phraya ved Bangkokbukten nord i Siambukten (som er del av Sør-Kina-havet)
Amphoe Mueang Samut Prakan サムットプラーカーン
Satyricon (band)
Bandoppstart
Bandet ble startet opp av Wargod og Carl-Michael Eide (kunstnernavn «Exhurtum»). Kort tid etter ble Håvard Jørgensen («Lemarchand») medlem. I begynnelsen kalte de seg «Eczema» og konsentrerte seg om sjangeren death metal; de var påvirket av band som Cadaver, Carcass og Napalm Death. De spilte inn sin første demo Omnipotence i 1991. Den hadde to spor og ble aldri utgitt. I 1991 bestemte de seg for å spille i black metal-sjangeren, skiftet navn til Satyricon og fikk Sigurd Wongraven («Satyr») som medlem. Etter den første demoen ble Exhurtum kastet ut av bandet, mens Wargod sluttet. Etter den andre demoen,The Forest Is My Throne, ble Lemarchand kastet ut av bandet. Omtrent samtidig fikk bandet tilbud fra det svenske plateselskapet No Fashion Records om en platekontrakt. Bandet takket ja til tilbudet. På den tiden var det vanskelig for black metal-band å få platekontrakt.
Debutalbumet
Satyr skrev de aller fleste tekstene til debutalbumet Dark Medieval Times. De første tekstene hans hadde mange referanser til middelalderen. På grunn av pengemangel måtte bandet ta en pause i innspillingen av albumet. Satyr og Frost klarte å skaffe tilveie penger til å fullføre innspillingen, dels ved å bruke egne sparepenger, dels ved å ta opp private lån. Da alle låtene var spilt inn reiste Satyr til Grieghallen i Bergen for å mikse albumet. Etter noen dager fant han ut at miksejobben kunne gjøres bedre i det studioet han kom fra, og reiste tilbake igjen. Bandet hadde nå ikke noe plateselskap, derfor sendte de ut albumet til mange selskap. De fleste selskapene ønsket å gjøre endringer i albumet. Det var noe Satyr ikke ønsket, så han gikk aktivt ut for å finne noen som ville gi ut albumet slik det forelå. Slik kom han i kontakt med plateselskapet Tatra Productions. Samtidig med dette var interessen for norsk black metal økende, og raskt etter utgivelsen av debutalbumet ble Satyricon sett på som en av de viktigste black metal-bandene i Norge.
Dark Medieval Times ble gitt ut på Satyricons eget plateselskap Moonfog Productions. Da albumet ble utgitt, var Satyr bare 18 år.
Senere album
Senere kom albumet The Shadowthrone. De valgte også å gi ut demoen The Forest Is My Throne på LP og senere CD, fordi interessen var så stor. Etter studioalbumet Nemesis Divina var det mange låter som ikke var blitt publisert. Det resulterte i EP-en Megiddo i 1997.
Supercalifragilisticexpialidocious
«Supercalifragilisticexpialidocious» er en 34 bokstaver lang amerikansk sangtittel fra filmen Mary Poppins (1964), hvor sangen ble fremført av Julie Andrews og Dick Van Dyke. Den finnes også i sceneversjonen. Melodi og tekst er skrevet av Richard B. Sherman og Robert M. Sherman.
Satyricon (band)
Den første USA-turneen
I mars og april 2004 var Satyricon på turne i USA. Før turnéen fikk ikke trommeslager Frost visum og arbeids/oppholdstillatelse. Dette førte til at Trym Torson fra Zyklon og tidligere Emperor, spilte i stedet. Satyricon valgte å turnere sammen med bandet Morbid Angel. Under turnéen deres ble bussen stormet av et SWAT-team uten at det ble noen siktelse. Senere fikk de problemer med turnémanageren som forsvant midt i turnéen med alle pengene. Til tross for alt dette var plateselskapet fornøyd med resultatet. Byene Satyricon besøkte var blant annet Orlando, Atlanta, Baltimore, Saratoga, Worchester, New York, Philadelphia, Cleveland, Cincinnati og Hollywood.
Supercalifragilisticexpialidocious
Siden handlingen til Mary Poppins var lagt til 1910, ble det ønsket sanger som lød som om de kom fra denne perioden, slik som de samtidige music hall-sangene «Boiled Beef and Carrots» samt «Any Old Iron».
Satyricon (band)
Den andre USA-turneen
Satyricon ble seinere i 2004 invitert tilbake til USA til en turné med bandene Fear Factory og Machine Head, men det kunne de ikke på grunn av problemet med Frost sin arbeidstillatelse, samtidig som de skulle på Wacken Open Air i Tyskland 7. august. I desember samme år reiste de på enda en USA-turné, med navnet «Return of the Antichrist». Det førte til sesongansettelsen av Joey Jordison fra bandet Slipknot. Omkring midten av turnéen ble to av de innleide gitaristene siktet for voldtekt i Toronto, noe som førte til at resten av turnéen ble avlyst. Frost og Satyr skrev en melding, her er et utdrag: «Vi har som resultat av at disse sitter anholdt i Toronto, blitt nødt til å kansellere resten av vår Nord-Amerika-turné. Dette beklager vi på det sterkeste på vegne av fansen, våre samarbeidspartnere og ikke minst gruppen selv» Åtte dager senere ble en spillejobb avlyst fordi Satyricon skulle opptre på samme scene der tidligere turné-partnere i bandet Damageplan (under turneen Pantera) ble skutt på nattklubben Alrosa Villa i Columbus, Ohio.
Supercalifragilisticexpialidocious
Ifølge Richard B. Sherman, som skrev sangen sammen med broren Robert M. Sherman, skapte de ordet på to uker, hovedsakelig fra kaudervelsk.
Satyricon (band)
Andre turneer
Et utdrag av turnéer Satyricon har utført:
Supercalifragilisticexpialidocious
Roten til ordet har blitt definert som super- («over»), cali- («skjønnhet»), fragilistic- («delikat»), expiali- («godtgjøre») samt docious- («utdannelsesverdig»).
Satyricon (band)
Festivaler
Et utdrag av festivaler Satyricon har vært på:
Supercalifragilisticexpialidocious
Det skulle bety noe slikt som «Gottgjør for ekstrem og delikat skjønnhet med å være høyst utdannelsesverdig». Dette er et perfekt ord for Mary Poppins å anvende, da hun ikke bare synes hun er utrolig vakker, men også ekstremt intelligent.
Satyricon (band)
Utmerkelser
Bandet har vunnet Alarmprisen 2001 i klassen beste konsert-band, Spellemannprisen 2002 i klassen metal for albumet Volcano, Alarmprisen 2003 i klassen metal for samme album, og klassen beste låt for «Fuel For Hatred» under samme utdeling. I 2011 fikk de Gammleng-prisen i klassen «metal». De har også vært nominert til Spellemannprisen 2013 for Satyricon og Spellemannprisen 2017 for Deep Calleth Upon Deep, begge i klassen «metal».
Supercalifragilisticexpialidocious
Ifølge filmen blir ordet definert som «hva du sier når du ikke vet hva du skal si».
Satyricon (band)
Utmerkelser
Bandet var på forsiden av det britiske musikktidsskriftet Kerrang! i 2008, i utgaven som ble utgitt i uke 44.
Supercalifragilisticexpialidocious
I filmen
«Supercalifragilisticexpialidocious» beskriver bruken av ordet som en måte å mirakuløst å prate seg ut av vanskelige situasjoner og til og med en måte å endre sitt liv på.
Ominatobukta
Ominatobukta er ei havbukt inne i Mutsubukta på nordenden av øya Honshu i Japan. Bukta ligger sør for norddelen av Shimokitahalvøya. Marinebasen Ominato og byen Mutsu ligger ved bukta.
Supercalifragilisticexpialidocious
I filmen
Sangen blir fremført i filmens animerte sekvens, hvor Mary Poppins blir omringet av reportere etter å ha vunnet et hesteløp. Én av reporterne hevder at det ikke kan finnes ord for hvordan hun føler seg, men hun hevder det motsatte og begynner på sangen om ordet hun kan anvende.
Norsk versjon
Per Lekang har skrevet en norsk tekst. På norsk bærer den tittelen «Superoptikjempefantafenomenalistisk». Sangen er innspilt med Rolf Just Nilsen på singlen Nor-Disc NOR 112 i 1965.