cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Daniel Owen (forfatter)
Forfatter
Etter hvert begynte han å skrive, og valgte å bruke sitt morsmål, walisisk. Han var den første som skrev romaner på dette språket, og regnes fortsatt som dets fremste romanforfatter. Han skrev først poesi under forfatternavnet Glaslwyn, fikk framført sine tekster i de lokale eisteddfodau (folkeminnefestivaler) og greide også å få utgitt en del av dem.
Han er kreditert for å ha begynt tradisjonen med walisiskspråklige romaner, Rhys Lewis ofte kreditert for å være den første. Han hadde innflytelse på mange senere romanforfattere som blant annet Kate Roberts og T. Rowland Hughes.
Baldwin Spencer
Winston Baldwin Spencer (født 8. oktober 1948) er en politiker fra Antigua og Barbuda. Han er leder for partiet UPP (United Progressive Party). Spencer var landets statsminister fra 24. mars 2004, da partiet hansfikk flertall ved parlamentsvalget, til 13. juni 2014. . Den 6. januar 2005 ble han også utenriksminister.
Spencer er gift og han har en sønn og en datter.
Francis Danby
Francis Danby (født 16. november 1793 nær Wexford, død 9. februar 1861 i Exmouth) var en britisk kunstner av irsk opprinnelse. Han tilhørte og var særs viktig i retningen kjent som Bristol School. Danby malte særlig landskapsmalerier, gjerne svært dramatiske, og mange med bibelske motiv.
Central Park undergrunnsstasjon
Central Park undergrunnsstasjon er en stasjon på linje 1 på Incheons undergrunnsbane.
Francis Danby
Bakgrunn
Francis Danby og hans tvillingbror ble født nær Wexford sør på Irland. Faren var gårdbruker med et ganske lite jordstykke. Familien hans flyttet til Dublin etter at faren døde i 1807. Francis Danby lærte å male ved Royal Dublin Society og av den unge maleren James Arthur O'Connor.
Karriere
Sammen med O'Connor og en annen kunstner, George Petrie, dro han til London i 1813. Etter dette, og fram til 1824, bodde Danby i Bristol, der han giftet seg.
For The Upas Tree (1820) og The Delivery of the Israelites (1825) ble Danby valgt inn i Royal Academy, og slo seg etter dette ned i London. Danby besøkte Norge i 1825, og lagde mange senere malerier med motiv herfra.
Danby hadde økonomiske og ekteskapelige problemer som toppet seg i 1829, da han samtidig ble forbigått som fullverdig medlem av Royal Academy til fordel for John Constable. En skandale som endte med at kona forlot han gjorde at Danby dro utenlands. Han bodde en tid i Paris før han slo seg ned ved Genfersjøen i Sveits.
Rundt 1840 dro Francis Danby tilbake til England ettersom sønnene James og Thomas, som begge skulle bli kunstnere, hadde vokst opp. Danby slo gjennom på nytt med verk som The Deluge, The Golden Age og The Evening Gun. Han bosatte seg i Exmouth i Devon, der han døde i 1861.
I ettertid er Francis Danby i stor glad blitt glemt av den britiske kunstverdenen, og mange av verkene hans er gått tapt.
In effigie
In effigie er et latinsk uttrykk for "i avbildning" og uttrykker gjerne noe som er laget til erstatning for det virkelig objektet.
In contumaciam
Begrepet er i rettshistorien gjerne brukt i forbindelse med såkalt dom in contumaciam, hvor den skyldige ikke lar seg pågripe. Det kan for eksempel forekomme at forbrytere har klart å rømme landet og finne seg et fristed i et annet land hvor det ikke er inngått noen utleveringsavtaler med stedet hvor ugjerningen er begått. En kan da stevne vedkommende og gjennomføre rettssaken uten at vedkommende dukker opp.
Fingert, billedlig dødsstraff
For å fullbyrde straffen kunne det bli laget en dukke eller en billedfremstilling av vedkommende, som på symbolsk vis ble henrettet in effigie. Opprinnelig har nok dette en viss sammenheng med billedmagi, hvor en kunne skade motstanderen gjennom å lage en avbildning som en påførte skade slik at samtidig ofret ble rammet på samme måte.
En folkelig forestilling går nemlig ut på at utseende er en avbildning av sjelen (Imago est animi vultus). En uttalelse fra den berømte, romerske juristen Marcus Tullius Cicero viser dessuten at forestillingen var kommet til praktisk anvendelse i retten,
Ved henrettelse in effigie går de folkelige forestillinger og rettspraksisen nærmest ut på det samme ved at gjenstanden (en figur, en avbildning eller en dukke) blir hengt, brent eller halshugd istedenfor lovbryteren. Slike symbolske henrettelser kunne også følges opp med seremonielle begravelser.
En liknende form for uthengning var i renessansens italienske bystater å lage et «ærekrenkende portrett» i fresko for å spotte vekommende «syndebukk» på sentral plass i byen. Slike pittura infamante ble gjerne utført for å sette nedsettende fokus på navngitte personer, enten de hadde gjort seg skyldig i forbrytelser mot samfunnet, eller de bare ble betraktet som motstandere.
Fylkesvei 432 (andre betydninger)
I Norge finnes fylkesvei 432 i de følgende fylkene:
Det akademiske kollegium (UiO)
Det akademiske kollegium (latin Collegium academicum) var fra 1813 til 2003 – i 190 år – det øverste organet ved Universitetet i Oslo (før 1939 Det Kongelige Frederiks Universitet), og fungerte både som universitetets styre og som øverste akademiske organ med ansvar for bl.a. tildeling av doktorgrader. Navnet reflekterer de akademiske, kollegiale tradisjonene.
Fra begynnelsen bestod Det akademiske kollegium av alle professorene ved universitetet. Gjennom kongelig resolusjon av 24. september 1816 ble det bestemt at kollegiet skulle bestå av de eldste professorer fra hvert av de fire fakultetene, med én fra det teologiske, juridiske og medisinske, og tre fra det filosofiske fakultet.
Gjennom universitetsloven vedtatt i 1824, Lov indeholdende Fundats for det Kongelige Frederiks Universitet, ble det bestemt at kollegiet skulle bestå av prokansleren og de årlig valgte dekaner for de fire fakultetene, samt ytterligere to medlemmer valgt av og blant professorene ved Det filosofiske fakultet.
Universitetsloven av 1845 endret valgperioden for kollegiemedlemmene til to år, og avskaffet prokanslerembedet. Mens prokansleren før var formann for Det akademiske kollegium ex officio, valgte kollegiet etter 1845 en formann i sin midte som satt for et år av gangen.
Fra 1861 bestod Det akademiske kollegium av dekanene for hvert av de da fem fakultetene, etter at det filosofiske fakultet var blitt delt i det historisk-filosofiske og det matematisk-naturvitenskapelige fakultet.
Gjennom universitetsloven av 1905, som trådte i kraft i 1907, ble embedet som rektor ved Det Kongelige Frederiks Universitet innført. Rektor ble valgt av alle professorene og var ex officio formann for Det akademiske kollegium. Rektor var i tillegg dekanus ved sitt eget fakultet. Kollegiet bestod dermed i tillegg til rektor av dekanene ved de andre fakultetene.
Med universitetsloven av 1955 ble kollegiet utvidet til å omfatte rektor, prorektor, dekanene, samt én representant for de vitenskapelige tjenestemenn og én for studentene.
Ved universitetsloven av 1975 ble det fastsatt at kollegiet skulle bestå av rektor, prorektor og dekanene samt representanter for de ikke-vitenskapelig ansatte og studentene. Ettersom kollegiet med dette fikk hele 33 medlemmer ble det etablert et arbeidsutvalg med 9 medlemmer, bestående av rektor, 5 dekaner, én representant for de ikke-vitenskapelig ansatte og to for studentene. Prorektor og de to andre dekanene deltok også på arbeidsutvalgets møter, men uten stemmerett.
Lov om universiteter og vitenskapelige høgskoler av 16. juni 1989 bestemte at styrene ved de norske universitetene skulle ha 9 eller 13 medlemmer. Universitetet i Oslo valgte å ha 9 medlemmer, og kollegiet kom til å bestå av rektor og prorektor, tre representanter for de vitenskapelig ansatte, to representanter for de ikke-vitenskapelig ansatte og to representanter for studentene. Dekanene, som tidligere hadde utgjort kollegiets kjerne, skulle ikke lenger være medlemmer av kollegiet. Det ble også opprettet et kollegieråd, som skulle være et rådgivende organ for kollegiet, og der dekanene var medlemmer.
Omdannelsen til Universitetsstyret
Det akademiske kollegium ble omdannet til Universitetsstyret i begynnelsen av 2003. Fra og med 2003 ble antallet medlemmer uten tilknytning til universitetet doblet. De vitenskapelig ansatte har derfor ikke lenger noe flertall i universitetets øverste organ.
Den første saken som ble behandlet med den nye ekstern-dominerte kollegiesammensetningen var organets navn.
De to studentrepresenantene i kollegiet fremmet forslag om at universitetets øverste organ fortsatt skulle ha navnet Det akademiske kollegium. Forslaget ble i tillegg til studentrepresentantene støttet av to representanter for de vitenskapelig ansatte, Kristian Gundersen og Harriet Bjerrum Nielsen, samt av den teknisk-administrative representanten Hanna Ekeli.
De eksterne reprentantene Paul Chaffey, Hilde Haugsgjerd, Helene Fladmark og Boel Flodgren sikret knappest mulig flertall (6–5) for navnet Universitetsstyret sammen med rektor Arild Underdal og den vitenskapelige representanten Gunnar Nicolaysen. Blant studenter og ansatte var det dermed egentlig flertall for det tradisjonsrike navnet Det akademiske kollegium.
Sandhurst
Sandhurst er en liten by med ca. 22 000 innbyggere vest for London. Sandhurst er kjent verden over som lokaliseringen av Royal Military Academy Sandhurst, det vil si den britiske hærens krigsskole, som ofte blir referert til ganske enkelt «Sandhurst», «The Academy» eller «The RMA». Til tross for dets nære beliggenhet til byen Camberley (som ligger rundt 50 km sørvest for sentrale London), har Sandhurst også utenfor byen en stor merkantil utvikling. Stedet er kalles «The Meadows» og har også et stort kjøpesenter, inkludert butikkjedene Tesco Extra og Marks and Spencer, to av de største i landet.
Liberias flagg
Liberias flagg har flere fellestrekk med USAs flagg, både i fargevalg, utforming og symbolikk. Begge flagg har røde og hvite striper, samt en blå firkant i øverste venstre hjørne. I Liberias flagg har denne firkanten en hvit stjerne. Før Liberias uavhengighet var det et hvitt, gresk kors. Bakgrunnen for likhetstrekkene er at tidligere amerikanske slaver etablerte landet og at USA og Liberia har et svært tett samarbeid i en rekke saker.
De elleve stripene symboliserer de elleve som skrev under på Liberias uavhengighetserklæring (26. juli 1847), rødt og hvitt representerer mot og moralsk styrke. Den hvite stjernen symboliserer friheten til de tidligere slavene, den blå firkanten representerer det afrikanske fastlandet.
Liberias flagg kan ses på mange skip rundt om i verden fordi Liberia tilbyr skipsregistrering under sitt lands flagg. Mange selskaper benytter seg av Liberias flagg som bekvemmelighetsflagg, dette for å unngå skatter og restriksjoner i andre land. Det antas at rundt 1600 skip seiler under Liberias flagg, noe som gir landet store inntekter.
Else Christie Kielland
Else Christie Kielland (født i Bergen 20. oktober 1903, død 25. september 1993 i Oslo) var en norsk maler, tekstilkunstner, kunstteoretiker og statsstipendiat.
Jack Günthard
Jakob «Jack» Günthard (født 8. januar 1920 i Hirzel, død 7. august 2016 i Biel/Bienne) var en sveitsisk turner.
Else Christie Kielland
Bakgrunn
Hun ble født i Bergen som datter av professor, arkitekt Jens Zetlitz Monrad Kielland (1866–1926) og Anna M. C. Christie (1869–1948). Moren var av slekten Christie. Familien flyttet til Trondheim da hun var åtte, og til Oslo da hun var 14 år gammel. Hun tok artium i 1922, studerte ved Statens håndverks- og kunstindustriskole 1922–1923 og ved Kunstakademiet 1923–27. Hun mottok korrektur fra Harriet Backer 1923–32, som hun hadde kjent siden tenårene.
Jack Günthard
Han deltok i OL i 1952, der han fikk to medaljer. Individuelt fikk han gull i svingstang, kun 0,05 poeng foran Alfred Schwarzmann og Josef Stalder som delte sølvet. I den individuelle mangekampen kom han på 17.-plass. I tillegg var han med og vant sølv i lagkonkurransen, bak Sovjetunionen.
Else Christie Kielland
Bakgrunn
Hun studerte en kort periode i Paris i 1934, og var elev av Georg Jacobsen 1935-38.
Karriere
Hun debuterte med separatutstilling på Kunstnernes Hus, Oslo i 1929, og deltok på Høstutstillingen første gang i 1930.
Jack Günthard
I EM-sammenheng har han vunnet to medaljer, begge i 1957. Her fikk han gull i svingstang og skranke (delt med Joaquim Blume fra Spania).
Else Christie Kielland
Karriere
Et gjennomgående motiv i Kiellands virke som kunstner og kunstteoretiker er en søken etter bærende prinsipper og formell lovmessighet. De tre bøkene geometry in … art, som har fellestittelen Depth and Movement, er et resultat av dette arbeidet. Kielland mener å finne et gjennomgående mønster av geometrisk lovmessighet fra egyptisk kunst, via gresk kunst og frem til norrøn kunst i førkristen tid og tidlig middelalder.
Som utøvende kunstner arbeidet hun både med billedvev og med maleri. Hennes viktigste tema som maler var de store vidsyn over dramatiske landskaper, med mennesker som små maur under naturens velde. Hun har malt fra Bergen, Jølster, Røldal, Valdres og Svalbard. Hennes delvis abstrakte portretter av Fartein Valen (1934) og David Monrad Johansen (1948) er nevneverdige; det samme er tre selvportretter fra 1929, 1933 og 1940, og en trilogi bilder på Universitetet i Bergen: Balders død, Årle i old da ørnane gol, Tid er med å ride rødnande braut (1933-1975).
Blant hennes vevnader må nevnes Til minne om dem som gav sitt liv på havet (1962, Bergen Sjøfartsmuseum) og trilogien Riket og mennene (1967, Utenriksdepartementet). Det siste består av motivene Riket og mennene, Skjebnen, Fisken dras opp av havet.
Hun var ugift; og søster av arkitekt Jacob Christie Kielland. Moren var av slekten Christie.
Generalfeltmarskalk
Den tilsvarende graden i marinen var storadmiral. Disse gradene er ikke blitt anvendt siden andre verdenskrig, og de høyeste gradene i den tyske hæren og marinen idag er general og admiral.
Graden som generalfeltmarskalk eksisterte i kurfyrstendømmet og kongeriket Sachsen uavhengig av Preussen inntil sistnevnte ble en del av det republikanske Tyskland i 1918.
Under følger en liste over alle generalfeltmarskalker, sortert etter deres land og utnevnelsestidspunkt.
Tyskland (1936-1945)
- (L) = tilhørende Luftwaffe -
Østerrike-Ungarn (1. verdenskrig)
se også:
Story of the Year
Story of the Year er et amerikansk band fra St. Louis i Missouri. Bandet ble stiftet i 1995, som 67 North, men skiftet navn til Big Blue Monkey, før de i 2002 fikk navnet Story of the Year. Etter å ha vært et lokalt band i 7 år skrev de under en kontrakt med plateselskapet Maverick. Deres første album het Page Avenue etter det har de sluppet ut 3 album til.
Paul Davis (seiler)
Paul Martin Davis (født 10. februar 1958 i Toronto i Canada) er en norsk-canadisk seiler. Han representerer Asker Seilforening, som han også har vært formann for. Davis ble verdensmester i båtklassen Soling for Canada i 2002 og i 2009.
Han deltok under sommer-OL for Norge i 1996 i Atlanta med 9.-plass i Soling, og i 2000 i Sydney der han tok bronse sammen med Herman Horn Johannessen og Espen Stokkeland. Sammen med Johannessen og Stokkeland tok han også sølv i EM i Soling i 1995 samt bronse i 1997.
TV-aksjonen 2008
TV-aksjonen 2008 var den 35. TV-aksjonen og ble arrangert til inntekt for Blå Kors Norge. Mottoet for aksjonen var «I sentrum står et menneske». Kong Harald var høy beskytter for årets TV-aksjon.
Formål
NRKs TV-innsamling høsten 2008 ble 14. juni 2007 tildelt Blå Kors og organisasjonens arbeid med forebygging, behandling og oppfølging av enkeltpersoner og familier som sliter med alkohol- og narkotikamisbruk. I tillegg skal det rettes et nytt og sterkt fokus på tilsvarende arbeid i land i Afrika, Asia og Øst-Europa der Blå Kors er representert.
Blå Kors sier de vil bruke de innsamlede midlene fra aksjonen til følgende tre hovedmål: - Barn og unge fra hjem med rus skal løftes fram og gis nye tilbud. - Flere som trenger det skal få etablere seg med nytt nettverk og egen bolig. - Gjennom rusfaglig arbeid i institusjoner og kompetansesentra i utviklingsland og Øst-Europa vil en bidra til å få i stand positive endringer i folks helse- og livssituasjon.
Bøssebærere
TV-aksjoner er avhengige av frivillige bøssebærere.
Amherstsendeferden
Amherstsendeferden var et mislykket diplomatisk handelspolitisk fremstøt fra Storbritannias side overfor Kina i 1816. Oppdraget ble gitt av prinsregent Georg IV i hans fars navn, kong Georg III.
Britene hadde store store forhåpninger til denne sendeferden, ledet av William Pitt Amherst. Det var det første britiske forsøk siden den mislykkede Macartney-sendeferden av 1792/93 på å etablere regulære handelsforbindelser med Qing keiserriket Kina.
Sendeferden gikk i land i Kina i Tianjin, ikke langt fra hovedstaden Beijing. Ettersom William Pitt Amherst allerede i forkant nektet å utføre kowtow foran en dragefigur som var ment å symbolisere den kinesiske keiser, var utsiktene til noe gjennombrudd små. Amherst hadde på sin side så forlangt at en av de utsendte mandariner skulle knele ned på ett ben foran et portrett av den britiske konge, noe som ble nektet.
Også Macartney hadde i sin tid nektet å gjøre kowtow, og dette var en av grunnene til at han hadde feilet. Da Amherst-sendeferden ankom Beijing, og de reisende var slitne og fremdeles i sine nedsvettede og tilskitnede reiseklær, forlangte det keiserlige hoff umiddelbart at Amherst skulle innfinne seg til keiserlig audiens. Den utslitte Amherst nektet, og oppgav først at han var trett, deretter at han var syk. Jiaqing-keiseren sendte da straks en hofflege til Amherst. Denne meldte så tilbake til keiseren at Amherst bare simulerte.
Keiseren gav da uttrykk for spontant raseri, og nektet å motta Amherst i noen audiens overhodet. Han forviste sendefølget fra hovedstaden.
Uten å ha kunnet utrette noe av sitt oppdrag måtte Amherst så forlate Kina.
Hans skip, Alceste, drog først langs Koreas og Ryukyuøyenes kyster før det satte skipet mot England. Men det gikk på et undervannsskjær i Gasparstredet i 1817. Amherst og en del av hans skipbrudne ledsagere ble reddet fra båtene og bragt til Batavia, og derfra ble det sendt ut en ekspedisjon for å berge resten. Han dro så hjem med et annet skip. På veien var han innom St. Helena og hadde der flere samtaler med den forviste fangen Napoleon der.
Incheon National University undergrunnsstasjon
Incheon National University undergrunnsstasjon er en stasjon på linje 1 på Incheons undergrunnsbane.
Nijmegen
Nijmegen (nedersaksisk: Nimwèèghen, tysk: Nimwegen, fransk: Nimègue, spansk: Nimega) er den niende største byen i Nederland og har 150 630 innbyggere (pr 1/1 2009). Byen ligger i provinsen Gelderland på sørbredden av elven Waal. En del av kommunen ligger også på motsatt side av elven.
Nijmegen er kjent for den fire dager lange Nijmegenmarsjen som avholdes i byen hvert år.
Den andre verdenskrig
22. februar 1944 fikk Nijmegen store skader under et alliert bombardement som ble utført av 16 amerikanske bombefly. Bombene var egentlig ment for en tysk by. Man formoder at Nijmegen ble forvekslet med byen Kleve, som også ligger ved en elv og har et markant kirketårn. Ved bombardementet ble nesten hele den gamle bydelen ødelagt og nesten 800 mennesker omkom.
I september 1944 var det heftige kamper i Nijmegen-området. De allierte forsøkte lenge å erobre broen over elven Waal. En student fra Nijmegen, Jan van Hoof, hadde som medlem av undergrunnsbevegelsen samlet informasjon om broen. 18. september 1944 demonterte van Hoof eksplosivene som var festet under broen, slik at de allierte styrker to dager senere kunne erobre broen uskadd. Nijmegen lå i flere måneder ved krigsfronten, noe som førte til ytterligere skader på den allerede hardt skadde byen.
Giovanni Benelli
Giovanni Benelli (født 12. mai 1921 i Poggiole di Vernio i Italia, død 26. oktober 1982 i Firenze) var en av Den katolske kirkes kardinaler. Han arbeidet i høye stillinger i Vatikanet før han ble erkebiskop i Firenze.
Prest
I 1950 ble han sekretær ved det pavelige nuntiatur i Irland. Senere ble han postert i Frankrike, Brasil og Spania. Fra 1965 til 1966 var han Den hellige Stols observatør ved UNESCO i Paris.
Biskop
I 1966 ble han titularerkebiskop og apostolisk pronuntius til Senegal.
Deretter kom han tilbake til Vatikanet, og fikk den meget sentrale stilling som sostituto i Statssekretariatet, som gjorde ham til en nøkkelperson mht. koordineringen av hele Den romerske kuries arbeide.
I 1977 ble han utnevnt til erkebiskop av Firenze. Spekulasjonene den gang gikk ut på at pave Paul VI enten ville fjerne ham fra Roma fordi han hadde gjort seg mektig upopulær i andre deler av byråkratiet, som ikke likte hans lederstil og reformtiltak, eller at han ble sendt til et større erkebispedømme for å få en genuin erfaring som overhyrde for sjelesorg, slik at han skulle bli mest mulig "papabile" ved neste pavevalg.
Kardinal
Paven kreerte Benelli til kardinal i juni 1977, med Santa Prisca som tittelkirke.
Han ble ikke valgt til ny pave og forble i Firenze til sin død.
Episkopalgenealogi
Hans episkopalgenealogi er:
Zhang Baoshun
Han er for tiden (2013) partisekretær i provinsen Anhui.
Fra januar 2004 var han først viseguvernør, fungerende guvernør og deretter guvernør av Shanxi, frem til juli 2005. Da ble han i stedet kommunistpartiets sekretær for Shanxi – dette er en viktigere post enn guvernørposten.
Moderne femkamp under Sommer-OL 1980
Moderne femkamp under Sommer-OL 1980. Moderne femkamp var med som olympisk øvelse for femtende gang under Sommer-OL 1980 i Moskva. Det var en individuell og en lagkonkurranse begge for menn. Konkurransene ble gjennomført i perioden 20. til 24. juli.
Paamiut
Paamiut (dansk: Frederikshåb, tidligere stavet Pâmiut) den største byen og administrativt sentrum i Paamiut kommune sydvest på Grønland. Byen ligger på en slette, omkranset av fjell.
Navnet betyr «de som bor ved munningen», og gjenspeiler at byen ligger ved munningen av Kuannersooqfjorden. Klimaet her gjør at havet ikke fryser til om vinteren.
Byen ble etablert i 1742 av Jakob Severin, som en handelsplass, og er en av Grønlands eldste byer. Den vokste senere på grunn av handelen med skinn og hvalprodukter. Den ble også kjent for sine klebersteinprodukter. På 1950-tallet utviklet byen en blomstrende torskeindustri, som varte til 1989, da torskebestanden falt.
Byen hadde 1 817 innbyggere pr 2005.
Hubert Lyautey
Hubert Lyautey (født 1854, død 1934) var en fransk offiser og kolonisator. I 1912 ble han medlem av det franske akademi. Han var generalresident i Marokko fra 1912 til 1916, og la grunnlaget for den aktive franske politikk i området gjennom avtaler med sultanen.
Paamiut
Byens folkeskole heter Atuarfik Tuiisak (Tuiisak skole). I tillegg har de en handels- og sjøfartsskole; Imarsiornermik Ilinniarfik.
Byens sykehus heter «Dronning Magrethep peqqissaavia» (Dronning Magrethes helsesenter). Dette ble innviet i 1990. Det gamle sykehuset var i bruk fram til 1998. Det nye sykehuset har ti sengeplasser, og bl.a. egen operasjonsavdeling, røntgenavdeling og fødestue.
Hubert Lyautey
I slutten av 1916 og i begynnelsen av 1917 var han krigsminister, etter at den første verdenskrig var over ble han igjen generalresident i Marokko til 1925. Til 1925 fortsatte han koloniarbeidet og han sørget blant annet for en utvikling av kommunikasjonene og de økonomiske ressurser.
I 1921 ble han marskalk av Frankrike. Han ga også ut noen bøker, blant annet Lettres du Tonkin et de Madagascar som kom ut i 1920. Han døde 80 år gammel.
Kavaler
Kavaler, kommer av det franske chevalier (og det engelske cavalier) som betyr «rytter» og er dannet av det latinske ordet for «hest». Kavaler har flere betydninger på norsk:
Hákun Djurhuus’ regjering
Hákun Djurhuus' regjering var Færøyenes regjering fra 4. januar 1963 til 12. januar 1967. Den bestod av Fólkaflokkurin, Tjóðveldisflokkurin og Sjálvstýrisflokkurin, og hadde dessuten parlamentarisk støtte fra Framburðsflokkurin, et utbryterparti fra Fólkaflokkurin i Tórshavn.
Transgen
Et transgen er et kunstig gen. Transgenet er en DNA-bit med syntetisk rekombinant DNA, som blir flettet inn i DNAet i genomet hos en plante eller dyr.
De første mus som ble født etter å ha fått innsatt et transgen ved mikroinjeksjon, kom i ca. 1980.
Ny-Caledonia
Ny-Caledonia (fransk: Nouvelle-Calédonie) er et fransk territorium i Stillehavet. I 2017 var innbyggertallet beregnet til 278,500. Hovedstaden heter Nouméa og hadde i 2014 99,926 innbyggere. To tredeler av befolkningen i Ny-Caledonia bor i Stor-Nouméa.
Ny-Caledonia tilhører Frankrike, men har omfattende indre selvstyre. Siden 1986 har FNs komité for avkolonisering inkludert Ny-Caledonia på FNs liste over ikke-selvstyrte områder. I folkeavstemninger 4. november 2018 og 4. oktober 2020 ble det flertall mot at Ny-Caledonia skulle bli en selvstendig stat.
Ny-Caledonia består av hovedøya Grande-Terre, Loyautéøyene og en rekke mindre øyer. Det har et landområde på til sammen på 18 576 km². Myntenheten er CFP-franc.
Geografi
Landet dekker en flate på 18,576 km².
Etter fransk lov omfatter Ny-Caledonia øya Grande-Terre, île des Pins, Bélep-øyene, Huon og Surprise, Chesterfieldøyene og Bellone-revene, Loyautéøyene, Walpole, Astrolabe-revene, Matthew og Hunter. Vanuatu gjør også krav på Matthew og Hunter.
Geologi og landformer
Geologisk er Ny-Caledonia en del av Norfolkryggen. I Grande-Terres lengderetning går en fjellkjede. Høyeste punkt er Mont Panié i nord på 1628 moh. Andre fjelltopper i nord er Mont Colnett på 1505 m og Mont Ignambé på 1311 m. I sør er Mont Humboldt høyeste punkt med 1618 meters høyde. På østsiden av fjellkjeden er landskapet bratt opp mot fjellene. På vestsiden flater fjellene ut i sletter. Jordsmonnet er rikt på mineraler og er næringsfattig. Om lag en tredel av jorda er ultramafisk.
Grand-Terre er rik på naturressurser. Det finnes store forekomster av nikkel. Forekomsten av garnieritt har et høyt nikkelinnhold på inntil 3 %. Ny-Caledonia har 16 % av verdens nikkelreserver. Det finnes også krom, jern, gull, kopper, bly, sink, sølv, mangan og kobolt.
I forlengelsen av Grande-Terre ligger mindre øyer: île des Pins i sør og i nord Bélep-øyene og d'Entrecasteaux-revene. Øygruppen Loyautéøyene ligger øst for Grande-Terre. Disse koralløyene er opprinnelig vulkanske og et resultat av hevning. Øyene er en del av Loyautéryggen, som løper parallelt med nordenden av Norfolkryggen.
Klima
Årsnedbøren er på 1700 mm, med stor lokal variasjon. Det er fem ganger mer nedbør på østsiden enn på vestsiden.
Plante- og dyreliv
Ny-Caledonia har et distinkt plante- og dyreliv. Artsrikdommen, med endemiske og relikte arter, er særskilt stor for en øy av denne størrelsen. Ny-Caledonia er den minste enkeltstående globale biologiske hotspot.
Det biologiske mangfoldet er svært stort, både på land og i havet. Floraen har en av de høyeste andelene endemiske arter i verden. Plantemangfoldet er stort med 3,261 stedegne arter. Det finnes 106 endemiske reptilarter, blant annet Rhacodactylus leachianus, den største gekkoen i verden. Seks endemiske flaggermusarter finnes. 90 % av de 4,500 artene virvelløse dyr er endemiske. Blant de 23 endemiske fugleartene finnes den flygeudyktige kaguen (Rhynochetos jubatus) og goliatkeiserdue (Ducula goliath).
Ny-Caledonia har vært isolert siden oppsplittingen av Gondwana for 80 millioner år siden. Tidligere ble artsmangfoldet med de mange endemiske og relikte artene forklart som et resultat av isolasjonen som fulgte ved oppsplittingen av Gondwana. Imidlertid lå Ny-Caledonia for mellom 65 og 45 millioner år siden under havnivå og relikte arter er ikke eldre enn 40 millioner år. Artene på Ny-Caledonia er spredt fra nærliggende områder, og har utviklet seg lokalt i et mangfoldig og spesielt miljø, med mulighet for at det kan ha eksistert refugier.
Grande-Terre har både regnskog og tørr skog. Videre finnes det områder med krattskog (maki), mangrove og sump. Østsiden av Grande-Terre har et fuktig klima med regnskog, fra 300 meters høyde og oppover til de høyeste punktene. Regnskogen dekker 21 % av arealet.
Vestsiden av øya ligger i le for vinden og er tørrere enn østsiden. Opprinnelig vokste det her tørr skog fra havnivå opp mot 400 meters høyde. Denne typen skog har 262 endemiske plantearter. Treet som står som symbol for Ny-Caledonia, Melaleuca quinquenervia, hører hjemme på vestsiden. 60 plantearter finnes bare i disse skogsområdene. De tørre skogene er også habitat for særegne reptiler, virvelløse dyr og fugler. 33 sommerfuglarter lever kun i disse skogene. Den sklerofylliske skogen med eviggrønne trær på 10-15 meter er den mest truede vegetasjonstypen. Mye av den tørre skogen er erstattet av savanne med lave planter. Spredte områder av den tørre skogen er bevart, til sammen 50 km² fordelt på 253 steder.
I krattskogen er 89 % av planteartene endemiske, mens andelen er 82 % i regnskogen og 57 % i sklerofyllskogen. På savannen er derimot 6 % av planteartene endemiske. Av 19 arter i apeskrekkslekten (Araucaria), er 13 endemiske på Ny-Caledonia. Amborella trichopoda er det eneste medlem av familien Amborellaceae, søstergruppen til alle resterende blomsterplanter.
Mellom 150 og 200 km² av kysten er dekket av mangrove.
Livet i havet
Barriererevet er med 1,600 km verdens nest lengste. Revet omgir en lagune på 23,400 km². Barriererevet og lagunen inneholder til sammen 14,280 km² rev. En tredel av bunnen i lagunen er dekket av sjøgras. Barriererevet er siden 2008 et verdensarvområde.
Artsmangfoldet i havet er også stort, men andelen endemiske arter er mindre enn på land (5 %). En opptelling av livet i havet fant 15,000 arter, inkludert 1,950 fiskearter, 5,500 arter bløtdyr, 5,000 arter krepsdyr, 600 svampearter og 300 arter koralldyr.
Det finnes omkring et dusin marine pattedyr. Blant disse er den truede dugong (Dugong dugon). Tre skilpaddearter yngler i Ny-Caledonia: suppeskilpadde (Chelonia mydas), karett (Eretmochelys imbricata) og glattkarett (Caretta caretta).
Miljøtrusler
Gruvedrift som miljøtrussel i form av forurensing og sedimentering. Dumping av masse fra nikkelgruvene har et sted skapt et 3 km bredt delta som strekker seg 300-400 meter ut i lagunen.
På 1800-tallet ble store deler av landet avskoget på grunn av tømmerhogst, rydding av jordbruksland, dyrehold og skogbrann. Av den opprinnelige tørre skogen er rundt 1 % bevart. Regnskogen på østsiden dekket opprinnelig 70 % av arealet, sammenlignet med 21 % i dag. Skogbrann, hovedsakelig skapt av mennesker, er den største trusselen mot vegetasjonen. Plante- og dyrelivet er under press fra invaderende arter, slik som hjort (Rusa timorensis), gris, hund, rotter og maur (Wasmania auropunctata). Invaderende plantearter som Lantana camara og guava (Psidium guajava) er også et problem. Maur introdusert i 1960 rammer både mennesker og dyr, samt leddyr på en måte som kan få følger for hele næringskjeden.
Skogbrann, kvegdrift med nedbeiting og gruvedrift fører til erosjon og bidrar til sedimentering som truer lagunen og revene. Problemet forverres av tropiske stormer og er særlig merkbart på østkysten.
Demografi
Beregnet folketall for 1. januar 2017 var 278,500. Folketellingen i 2014 viste et innbyggertall på 268,767.
To tredeler av landets befolkning bor i Stor-Nouméa, som i 2014 hadde en befolkning på 179,509. Hovedstaden Nouméa hadde samme år 99,926 innbyggere.
Etniske grupper
Kanakene er den opprinnelige befolkningen. Kolonisering med innvandring fra Frankrike og andre land har gjort at kanakene er i mindretall. Kanakene talte ved folketellingen i 2014 i alt 104,958 personer, en andel på 39,1 % av innbyggertallet. Europeerne talte 73,199 personer eller 27,2 %. Personer fra Wallis- og Futunaøyene utgjorde 8,2 % av befolkningen, franskpolynesiere 2,1 %, indonesiere 1,4 %, vanuatuere 1, % vietnamesere 0,9 %, asiater 0,4 % og andre 1,3 %. 8,6 % av befolkningen identifiserer seg som tilhørende mer enn én folkegruppe. 7,4 % oppga kaledonsk tilhørighet.
Kanakene er i mindretall i den folkerike provinsen Sud, der 33 % er europeere, 26 % kanaker og 11 % fra Wallis- og Futunaøyene. I provinsen Nord er kanakene i flertall (70 % kanaker, 12 % europeere). Andelen kanaker er 86 % i kommunene på østkysten av hovedøya, 53 % i kommunene på vestkysten. På Loyautéøyene utgjør kanakene 94 % av befolkningen.
Språk
Fransk er offisielt språk. Blant kanakene tales det 28 forskjellige språk.
De kanakiske språkene tilhører den austronesiske språkfamilien og gruppen av oseaniske språk. Alle, bortsett fra ett språk, hører hjemme i undergruppen Ny-Caledonia og Loyautéøyene-språk. Unntaket er fagauvea, som tilhører den kjernepolynesiske undergruppen av polynesiske språk. Videre finnes det franskbaserte kreolspråket tayo.
Mange av de kanakiske språkene tales av få personer. UNESCO regnet i 2014 med at 16 av de kanakiske språkene er truet. Status for noen av språkene er usikker. Folketellingen i 2009 viste at 19 personer over 14 år talte språket sîshëê, men språket kan imidlertid faktisk være utdødd. Académie des langues kanak er et språkakademi som arbeider for å kodifisere og fremme kanakspråkene.
Kanakiske språk etter antall brukere over 14 år ifølge folketellingsdata fra 2009 er:
Religion
Omkring 60 % av befolkningen er katolikker, mens 30 % er protestanter. Tradisjonell religion praktiseres også. Det er skille mellom kirke og stat. Staten er sekulær og det er ikke religionsundervisning i den offentlige skolen.
Fra 1840 sendte London Missionary Society (LMS) protestantiske misjonærer fra Samoa. Fransk katolsk misjon tok til i 1843. Da Frankrike tok kontroll i 1853, ble virksomheten til LMS forbudt på Grande-Terre. Imidlertid fortsatte LMS sin aktivitet på Loyautéøyene. Det oppsto konflikt med franske katolske misjonærer og i 1895 ble den protestantiske virksomheten overtatt av den franske reformerte kirke.
Den katolske kirke etablerte i 1847 et apostolisk vikariat. Dette ble i 1966 opphøyet til erkebispedømmet Nouméa. Fra 1946 har Den katolske kirke presteordinert kanaker.
Da landet var straffekoloni kom det også muslimer fra Algerie. Omkring 2,5 % av befolkningen er muslimer. Da straffearbeidere ikke lenger var tilgjengelig, ble det lagt til rette for arbeidsinnvandring fra Vietnam og slik kom buddhismen til Ny-Caledonia.
Sjuendedagsadventistene etablerte seg i 1925. Jehovas vitner begynte misjonsvirksomhet i 1950 og i 1961 ankom mormonene. I 1982 etablerte Den nyapostoliske kirke seg. Pinsebevegelsen, med Assemblees de Dieu, El Shaddai-forsamlingen og Neil Thomas Ministries, er også til stede og har opplevd vekst.
Historie
Det vestlige Stillehavet ble først befolket av mennesker rundt 3000 år siden. Lapitafolket, som den gruppen mennesker som bosatte seg i den melanesiske skjærgården, ble kalt. De kom til øyene, som i dag utgjør Ny-Caledonia, rundt 1500 f.Kr. Lapitafolket var meget dyktige sjøfarere og navigatører, og i jordbruksfolk som hadde innflytelse over et stort område av Stillehavet.
Fra omkring det 1000-tallet kom også polynesiere og blandet seg med de opprinnelige beboerne av øygruppen. Europeerne oppdaget først Ny-Caledonia på slutten av det 1700-tallet. Den britiske oppdageren James Cook fikk øye på øya Grande-Terre i 1774 og kalte den Ny-Caledonia.
Britiske og amerikanske hvalfangere var de første kommersielle sjøfarerne som tok inn på øya, mens de opererte utenfor Ny-Caledonia på 1800-tallet. De ble etterfulgt av handelsmenn av sandeltre, som var de første til å påvirke øyboerne i noe grad. Da lageret av sandeltre begynte å minke, ble handelsmennenes holdning mer truende og arrogant. I tillegg brakte europeerne med seg nye sykdommer, som kopper, meslinger, dysenteri, influensa, syfilis, og spedalskhet. Mange mennesker døde som følge av disse sykdommene. Spenningene mellom øyboerne og handelsmennene utviklet seg til fiendtligheter, og i 1849 ble mannskapet på det amerikanske skipet «Cutter» drept og spist av Pouma-klanen.
Ettersom handelen med sandeltre avtok, ble det erstattet av en ny form for handel, «blackbirding». Blackbirding var en engelsk eufemisme (forskjønnende omskrivning) for å lure og kidnappe folk til slaveri, blant annet fra Ny-Caledonia, for å arbeide på sukkerrørplantasjer. Slavehandelen opphørte på begynnelsen av det 1900-tallet. Ofrene for denne handelen ble kalt kanakas, likt som alle folkeslagene i Oseania ble kalt, etter det hawaiiske ordet for «menneske», «mann». Dette kallenavnet ble senere forkortet til kanak, og overtatt av lokalbefolkningen etter den franske anneksjonen, da landet ble en koloni under Frankrike.
Etter krigen ble de alliertes militære hovedkvarter – et femkantet bygningskompleks – overtatt som hovedkontor for en ny regional mellomstatlig utviklingsorganisasjon: Kommisjonen for Sør-Stillehavet, senere kjent som Secretariat of the Pacific Community og Pacific Community.
Ny-Caledonia har vært på FNs liste over ikke-selvstyrte områder siden 1986. Kampen for å bli uavhengig stat begynte i 1985 ved Front de libération nationale kanak et socialiste (FLNKS). FLNKS, som ble ledet av Jean-Marie Tjibaou som ble myrdet i et attentat i 1989, tok til orde for opprettelsen av en uavhengig stat av kanaker. Problemene kulminerte i 1988 med et blodig gisseldrama på Ouvéa.
16. århundre f.Kr.
Fødsler
...
Ny-Caledonia
Historie
Uroen førte til en avtale om økt selvstyre i Matignon-avtalen fra 1988 og Nouméa-overenskomsten i 1998. Denne overenskomsten beskrev fristillingsprosessen som «ikke reverserbar» og skaffet til veie et lokalt ny-caledonsk statsborgerskap, egne offisielle symboler på ny-caledonsk identitet (som et nasjonalt flagg), samt få til en folkeavstemning om det omstridte spørsmålet om uavhengighet fra den franske republikk en gang etter 2014.
16. århundre f.Kr.
Dødsfall
...
Ny-Caledonia
Politikk og administrasjon
En høykommissær er representant for den franske stat.
Ny-Caledonias kongress er indirekte valgt og består av representanter valgt til provinsforsamlingene. Senatet består av representanter for kanakbefolkningen. Regjeringen, ledet av en president, utgår fra kongressen og er sammensatt av representanter for alle de største partiene. Ny-Caledonia har to deputerte i Frankrikes nasjonalforsamling og to senatorer i Senatet.
Velgerne er representert i Europaparlamentet ved den ene av tre seksjoner i valgkretsen for det oversjøiske Frankrike. Seksjonen består av Ny-Caledonia, Fransk Polynesia og Wallis- og Futunaøyene og har ett mandat. Ordningen med egne regionale seksjoner ble første gang benyttet ved valget i 2009. Tidligere stemte velgerne i alle franske oversjøiske områder sammen.
Administrativ inndeling
Parallelt med den administrative inndelingen i provinser og kommuner, er landet for kanakbefolkningen inndelt i tradisjonelle områder, som igjen er inndelt i tradisjonelle distrikter og stammer. Det er åtte tradisjonelle områder: Hoot Ma Whaap, Paicî-Cèmuhi, Ajië Aro, Xârâcùù, Drubea-Kapumë, Nengone, Drehu og Iaai.
Avkolonisering
Ny-Caledonia står på FNs liste over ikke-selvstyrte områder. FNs spesialkomité for avkolonisering overvåker implementeringen av Erklæringen om uavhengighet for koloniland og -folk og følger den politiske utviklingen. Frankrike er som administrasjonsmakt forpliktet til å rapportere til avkoloniseringskomiteen.
Generalsekretær Ban Ki-moon bekreftet i august 2013 FNs forpliktelse til arbeidet med å få slutt på kolonialisme og tok til orde for uavhengighet for de gjenværende ikke-selvstyrte områdene. Samtidig anerkjente han at folket i de ikke-selvstyrte områdene ikke nødvendigvis ønsker uavhengighet, men la vekt på at de må få et valg. FN anser retten til selvstyre folket i et område som Ny-Caledonia har for å være oppfylt dersom folket fritt kan velge mellom tre alternativer: 1) bli en selvstendig stat, 2) bli en assosiert stat i tilknytning til en annen uavhengig stat, eller 3) bli helt integrert i en annen uavhengig stat.
Folkeavstemninger om uavhengighet i 2018, 2020 og 2021
Frankrikes statsminister Jean-Marc Ayrault gjentok i juli 2013 løftet om å holde folkeavstemning om uavhengighet for Ny-Caledonia. Datoen for folkeavstemningen ble senere satt til 4. november 2018. Det foreløpige valgresultatet viste at 56,4 % stemte nei til selvstendighet, mens 43,6 % stemte ja. Det var flertall for selvstendighet i de to provinsene Nord og Loyautéøyene, mens det var flertall mot uavhengighet i den folkerike provinsen Sud.
Foreløpig resultat fra folkeavstemningen om uavhengighet 4. oktober 2020 viste at 53,26 % av velgerne stemte nei til selvstendighet, 46,74 % ja. Valgdeltakelsen var 85,64 %.
Den tredje og siste folkeavstemningen ble gjennomført 12. desember 2021. Da stemte 96,5% av velgerne nei uavhengighet fra Frankrike, med en valgdeltakelse på 43,9%. Kanakene ønsket å utsette avstemningen, da den ble gjennomført i den 12 måneder lange sørgeperioden til minne om ofrene for Koronapandemien. Da folkeavstemningen likevel ble gjennomført ble det oppfordret til boikott.
Valuta
Stillehavsfranc (CFP-franc) er i bruk i Ny-Caledonia, samt også i Fransk Polynesia og på Wallis- og Futunaøyene. Stillehavsfrancen er bundet til euro med en kurs der 1 stillehavsfranc er verdt 0,00838 euro (eller 1000 stillehavsfranc = 8,38 euro).
Sentralbanken er Institut d'émission d'Outre-Mer. Den har kontor i Nouméa.
Samferdsel
Inntil andre verdenskrigs slutt gikk det jernbanetrafikk mellom Nouméa og Païta.
Utdanning
Université de la Nouvelle-Calédonie ble til i 1999, ved deling av fellesuniversitet for Ny-Caledonia og Fransk Polynesia, Université française du Pacifique.
Hans Schwarzentruber
Johannes «Hans» Schwarzentruber (født 25. mars 1929 i Luzern, død 23. november 1982) var en sveitsisk turner.
Han har vunnet medaljer i ett OL og ett turn-VM for Sveits. Han deltok i OL i 1952, der han var han med og vant sølv i lagkonkurransen, bak Sovjetunionen. Individuelt fikk han 18.-plass i skranke som beste resultat. Han deltok også ved OL i 1960, der han fikk 31.-plass i skranke som beste resultat individuelt, og Sveits kom bare på 8.-plass i lagkonkurransen.
Isfjorden
Isfjorden kan sikte til:
Åbot
Åbot er et gammelt norsk rettsuttrykk. Det kunne i en betydning betegne vedlikehold eller istandsettelse av hus og gjerder på leilendings- eller embetsgårder. I en annen betydning kunne det betegne erstatningen som bruker eller leilending måtte betale til gårdeieren eller etterfølgeren i tilfelle av forsømt vedlikehold.
Leilendinger, forpaktere av visse offentlige eiendommer samt embetsmenn på sine embetsgårder hadde «åbotsansvar», dvs. plikt til vedlikehold, eller i mangel av dette istandsettelse eller ytelse av erstatning. Dersom man ikke kom til minnelig overenskomst når eiendommen ble fratrådt, ble alle spørsmål vedrørernde åboten avgjort ved en «åbotsforretning», som ble bestyrt av sorenskriveren.
Begrepet åbot er i våre dager mer eller mindre fraværende, både i dagligtale og fra lover, siden det ikke lengre er i bruk.
Sachsens store landslosje
Sachsens store landslosje (tysk: Die Große Landesloge von Sachsen) var en storlosje innenfor tysk frimureri med hovedsete i Dresden, som ble grunnlagt den 27. september 1811. Storlosjen ble nedlagt i 1935 under det tyske rike. Etter andre verdenskrig ble den ikke gjenopprettet. Storlosjen hadde sin største utbredelse i 1930 med 7 200 medlemmer fordelt på 46 losjer. Den var en av de såkalte «humanitære» storlosjer. Den 19. juni 1949 ble dens losjer tilsluttet Den tyske storlosje av gamle, frie og anerkjente murere.
BIT Zone undergrunnsstasjon
BIT Zone undergrunnsstasjon er en stasjon på linje 1 på Incheons undergrunnsbane.
The Pros and Cons of Hitch Hiking
The Pros and Cons of Hitch Hiking er et konseptalbum fra den engelske musikeren Roger Waters, utgitt i april 1984. Medvirkende på dette albumet er også kjente personer som dirigenten Michael Kamen, skuespilleren Jack Palance, saksofonisten David Sanborn og gitaristen Eric Clapton.
Albumet handler om Reg, en mann som opplever en midtlivs-krise. Han har fantasier om utroskap og at han opplever en rekke spennende ting, men alt er i form av en drøm. Alle opplevelsene beskrives i realtid mellom klokken 04.30 og 05.12.
I 1978 presenterte Waters ideen til The Pros and Cons of Hitch Hiking for sine daværende band-kollegaer i Pink Floyd sammen med konseptet til albumet The Wall. De andre i bandet fikk velge hvilket konsept som skulle bli bandets neste album, og de valgte The Wall. Bandets manager Steve O'Rourke var uenig, og mente de burde satset på Pros and Cons. Etter at Waters forlot Pink Floyd, bestemte han seg raskt for at Pros and Cons skulle bli hans debutalbum som soloartist.
Musikk-kritikere var delte i synet på albumet, da noen mente det var langtekkelig og kjedelig, mens andre syntes det var stemningsfullt og nyskapende. Albumet solgte relativt godt i Norge og havna på fjerde plass på VG-lista.
Sporliste
Alle sangene er skrevet av Roger Waters.
Peter Eriksson
Peter Eriksson er navnet til flere personer:
Coraline
Coraline er en fantasy/grøsser-kortroman skrevet av den britiske forfatteren Neil Gaiman, publisert i 2002. Den har vunnet: Hugos pris for beste kortroman i 2003, Nebulas pris for beste kortroman i 2003, og Bram Stokers pris for beste verk av unge lesere i 2002. Boken har blitt sammenlignet med Lewis Carrolls Alice i Eventyrland, og ble filmatisert som Coraline og den hemmelige dør - av Henry Selick.
Handling
Coraline Jones og hennes foreldre flytter inn i et gammelt hus som er delt inn i forskjellige leiligheter. De andre leietakerne inkluderer Miss Spink og Miss Forcible, to pensjonerte kvinner, og Mr. Bobo, opprinnelig referert til som "den sprø gamle mannen ovenpå" som påstår å trene et sirkus med mus. Leiligheten ved siden av Coraline er ikke bosatt, og en liten dør i leiligheten viser seg å være murt igjen. Coraline besøker sine nye naboer. Mr. Bobo formidler en melding fra musene til henne: "Ikke gå gjennom døren!" Coraline drikker også te med Miss Spink og Miss Forcible, og Miss Spink mener at det finnes en stor fare i Coralines fremtid etter å ha spådd i tebladene sine. Til tross for alle disse advarslene bestemmer Coraline seg for å låse opp døren når hun er alene hjemme. Men denne gangen oppdager hun at murveggen bak døren er forsvunnet.