cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Colleen McCullough
Suksessen disse to bøkene førte med seg, gjorde at hun ga opp sin medisinsk-vitenskapelige karriere, og i stedet prøvde hun seg som forfatter på heltid. På slutten av 1970-tallet, etter et opphold i London og i Connecticut, USA, flyttet hun endelig til Norfolk Island, som ligger i Stillehavet. Der møtte hun Ric Robinson som hun giftet seg med den 13. april 1983, i en alder av 46 år.
Dybden av historisk forskning for romanene om antikkens Roma førte til at hun ble gitt en Doctor of Letters ved Macquarie University i 1993.
McCullough var medlem av New York Academy of Sciences og American Association for the Advancement of Science. Hun bodde i Sydney i Australia.
Hun skrev blant annet bestselgerromanen Tornefuglene (engelsk: The Thorn Birds).
Bothriospila
Bothriospila er en slekt av biller som tilhører den artsrike underfamilien Cerambycinae i familien trebukker (Cerambycidae).
Utseende
Middelsstore til nokså store, avlange, lysbrune eller brunrøde trebukker med lyse flekker. Antennene er tynne og mye lengre enn kroppen. Pronotum er bredere enn langt, med en spiss pigg midt på hver sidekant. Dekkvingene er parallellsidige, bakerst med en skarp pigg.
Utbredelse
Slekten forekommer i Brasil og Paraguay.
Farsund Idrettslag
Farsund Idrettslag (stiftet 20. august 1916) var et idrettslag fra Farsund i Agder. Klubbens aktiviteter bestod av bueskyting, fotball, håndball og volleyball. Farsund idrettslag ble 10. april 2019 slått sammen med Lista idrettslag og IK Borhaug. Den nye idrettsklubben fikk navnet Farsund og Lista idrettsklubb.
Fotball
A-laget i fotball for menn spilte i 2019-sesongen i 4. divisjon.
Linn Githmark
Linn Catharina Cavallius Githmark (født 26. september 1982 i Oslo) er en norsk curlingspiller.
Hun spiller til daglig for Bygdøy Curlingclub, og har tidligere spilt for Risenga Curlingklubb.
Ble under VM-2010 tildelt Frances Brodie-prisen for fremragende sportsånd.
Grace Park
Grace Park (født 14. mars 1974 i Los Angeles i California) er en canadisk skuespillerinne med koreansk avstamning. Hun er best kjent for rollen som «Sharon Valerii/Number Eight», en cylon i menneske-drakt i science fiction-serien Battlestar Galactica, og som «Shannon Ng» i den canadiske tv-serien Edgemont.
Tidlig liv og familie
Park er født i Los Angeles, California. Hun og hennes familie flyttet til Canada da hun var bare 22 måneder gammel. Hun vokste opp i et koreansk samfunn i Vancouver.
Mary Jane Kelly
Liket hennes ble funnet klokken 10:45 den 9. november 1888 av hennes huseier, John McCarthy, sin assistent Thomas Bowyer. Politiet ble kontaktet og inspektør Walter Beck ankom åstedet sammen med McCarthy og Bowyer kort tid senere. Beck lot være å gå inn i Kellys rom og tilkalte blodhunder for å mulig spore opp drapsmannen, men han visste ikke at hundene ikke lenger var i London. . De ventet i to timer på hundene før de brøt seg inn i rommet klokken 13:30. Kellys lik lå naken, oppskåret og blodig, på rygg i sengen. Lemlestelsen av liket hennes var den mest brutale av alle Jack the Rippers drap, trolig muliggjort av at han kunne utføre udåden i et privat rom og ikke på gaten, samt at han hadde mer tid til rådighet siden han ikke ble forstyrret. Hals, bryst, mage, buk og kjønnsorgan var oppskåret og organene var tatt ut og spredt rundt. Ansiktet var vansiret og gjort ugjenkjennelig.
Grace Park
Tidlig liv og familie
Park gikk ut fra Magee Secondary School i 1992, har en grad i psykologi fra University of British Columbia og snakker engelsk, koreansk, noe fransk og kantonesisk. Hun studerer for tiden spansk. I 2005 bodde hun i Vancouver sammen med sin mann Phil Kim.
Skuespillerkarriere
Park startet som en modell, men fortsatte som skuespiller.
Park har en rolle i filmen West 32nd fra 2007, en drama som handler med den koranske underverdenen i New York City.
Mary Jane Kelly
Doktor George Bagster Phillips foretok obduksjonen og kom frem til at Kelly ble drept mellom klokken 2:00 og 8:00 og morderen hadde brukt en kniv som var ca. 25 millimeter bred og 150 millimeter lang. Han trodde ikke at gjerningsmannen hadde noe form for medisinsk utdannelse eller kunnskap. Han skrev:
Grace Park
Skuespillerkarriere
Hun hadde også rollen som "Lt. Sandra Telfair" i Electronic Arts sitt spill Command & Conquer 3: Tiberium Wars, sammen med sin medspiller fra Battlestar Galactica co-star, Tricia Helfer.
Battlestar Galactica
I 2003 ble tv-serien fra 1970-tallet, Battlestar Galactica brakt tilbake til live, selv om det i første omgang var i form av en tre timer lang miniserie. Park spilte rollen som Raptor-piloten «Sharon Valerii», med kallenavn «Boomer», som seerne i siste scene lærer at egentlig er en cylon. Miniserien ble etterhvert en pilot for den nye science fiction-serien Battlestar Galactica, hvor Park fortsatte å spille «Boomer», samt andre utgaver av cylon modell «Nummer 8» gjennom alle fire sesongene. Hun fikk ros av produsentene for måten hun håndterte alle disse forskjellige utgavene. Battlestar Galactica ble filmet for det meste i Vancouver, Canada.
Utvalgt filmografi
Listene under er ikke komplett, se Internet Movie Database – Grace Park
Mary Jane Kelly
Kelly var rundt 25 år gammel og levde i fattigdom på det tidspunktet hun ble drept.
Grace Park
Trivia
Grace Park er ikke i slekt med Linda Park, en annen skuespillerinne av koreansk avstamning som har spilt i science fiction-serien Star Trek: Enterprise.
Hun ble rangert som nr 93 i Maxim Onlines "Hot 100" liste i 2006 List
Prosopocoilus wallacei
Prosopocoilus wallacei er en bille som hører til familien hjortebiller (Lucanidae) i gruppen skarabider (Scarabaeoidea).
Utseende
En stor (hannene 37-68 millimeter), kraftig, blank, svart hjortebille, dekkvingene med gule kanter. Store hanner har kraftige, nokså rette kjever med tenner mest i den indre delen, både lang-kjevede og kort-kjevede former forekommer. Hodet er uten påfallende kjøler eller knøler, pannen foran bredt, U-formet innbuktet med et trekantet framspring i midten. Antennene har en tre-leddet vifte. Pronotum er betydelig bredere enn langt, rundet. Hunnen er mindre og bredere enn hannen, uten forstørrede kjever, svært blank. Hodet er grovt og kraftig punktert, kroppen er tett og kraftig punktert langs sidene, glatt og blank i midten.
Levevis
Larvene utvikler seg i råtne trestammer. Utviklingen tar trolig ett år. De voksne billene drikker gjerne sevje fra trær.
Utbredelse
Arten er utbredt på Molukkene.
Calvert DeForest
Calvert DeForest jr. (født 23. juli 1921 i Conestoga i Brooklyn i New York, død 19. mars 2007 i West Islip i New York ), også kjent som Larry "Bud" Melman, var en amerikansk skuespiller og komiker, best kjent fra Late Night with David Letterman og Late Show with David Letterman.
Calvert DeForest ble oppdaget av noen av David Lettermans tekstforfattere som hadde hatt han med i en studentfilm de laget. Filmen het King of the Z's. Letterman så filmen de hadde laget og bestemte seg for å ha ham med i sitt Late Night with David Letterman og kalte han Larry "Bud" Melman. Han var den første seerne av Late Night with David Letterman fikk se når han femførte en prolog som var en parodi av Boris Karloff Frankenstein.
DeForest var sammen med Dorothy Letterman Late Show with David Letterman utsending til OL på Lillehammer i 1994.
Calvert er i slekt med DeForest Kelley, Bebe Daniels og Lee De Forest.
Biografi
Calvert ble født 23. juli 1921 i Conestoga i Brooklyn i New York. Sønn av Calvert DeForest, som var doktor, som døde i 1949, og Mabelle Taylor, som døde i 1961.
Calvert gikk på Poly Prep Country Day School i Brooklyn i New York.
DeForest døde på Good Samaritan Hospital i Babylon, Long Island, New York.
Middelhavet
Middelhavet er havet mellom Europa, Afrika og Asia, med et areal på ca. 2,5 millioner km². Middelhavet er knyttet til Atlanterhavet gjennom Gibraltarstredet, til Svartehavet gjennom Bosporos og til Rødehavet gjennom Suezkanalen.
Det var en av hovedferdselsårene i antikken, og gjorde handel og kulturell utveksling mulig mellom de forskjellige folkeslagene i regionen: Egyptere, grekere, romere og kulturene i Midtøsten (arabere/persere/semitter).
Navnet
Navnet Middelhavet kommer fra det tyske Mittelmeer, «havet i midten». Dette er samme betydning som blir brukt i hebraiske «ha-Yam ha-Tichon».
Middelhavet har vært kjent under et antall alternative navn gjennom historien. Det var for eksempel ofte kalt Mare Nostrum (latin: vårt hav) av romerne. Bibelen henviser til det som det store hav eller det vestlige hav. Engelsk har hentet sitt Mediterranean Sea fra det latinske mediterraneus, der medius betyr «midten» og terra betyr «land». Fritt oversatt blir da betydningen «i midten av landene». Tyrkisk kaller det Akdeniz, «det hvite hav», mens det arabiske Al-BaHr Al-Abiad Al-Muttawasit (البحر الأبيض المتوسط) betyr «det midtre hvite hav».
Geografi
Middelhavet er forbundet til Atlanterhavet gjennom Gibraltarstredet i vest og til Marmarahavet og Svartehavet gjennom henholdsvis Dardanellene og Bosporos i øst. Marmarasjøen regnes ofte som del av Middelhavet, mens Svartehavet ikke regnes med. Den menneskeskapte Suezkanalen i sørøst forbinder Middelhavet med Rødehavet.
Land og territorier med kystlinje
De 21 selvstendige statene som i dag har kystlinje til Middelhavet er:
Flere andre territorier har også kystlinje til havet. Disse er (fra vest til øst):
Inndeling av havet
Middelhavet er delt opp i et antall mindre havområder (fra vest til øst):
Geologi
Middelhavets geologi er kompleks og involverer oppbruddet og senere kollisjonen mellom den afrikanske og eurasiske plate. Senere oppstod den messiniske salinitetskrisen sent i miocen-perioden da Middelhavet tørket ut.
Middelhavet har en gjennomsnittlig dybde på 1,500 m og det dypeste målte punktet er 5,267 m i Kalypsodypet i Det joniske hav. Kystlinjen er på 46 000 km. En grunn undersjøisk fjellrekke (Siciliastredet) mellom øya Sicilia og kysten til Tunisia deler sjøen inn i to regioner (som igjen deles i underregioner), det vestlige Middelhavet og det østlige Middelhavet. Det vestlige dekker et område på rundt 850,000 km² og det østlige dekker 1,650,000 km².
I de siste århundrene har menneskeheten gjort mye som har endret Middelhavets geologi. Bygninger har blitt bygget langs kystlinjene, utgravninger og omledede erosjonsmønster. Mange forurensende båter reiser over havet og forstyrrer balansen av de naturlige kjemiske sammensetningene i regionen. Strender har blitt feilbehandlet, og overbruk av sjøens naturressurser fortsetter å være et problem. Dette misbruket fortsetter å akselerere. Den faktiske geografien har også blitt forandret gjennom bygging av demninger og kanaler.
En antok tidligere at Middelhavet var restene av Tethyshavet. Det er nå anslått til å være et strukturelt yngre havbasseng kjent som neotethys. Neotethys ble dannet i den sene trias og tidlige jura-kløften av de afrikanske og eurasiske platene.
Økologi
Et resultat av opptørkingen av havet under den messinianske saltholdighetskrisen, var at det marine livet i Middelhavet hovedsakelig kommer fra Atlanterhavet. Nord-Atlanteren er betydelig kaldere og næringsrikere enn Middelhavet, og det marine livet i Middelhavet måtte tilpasse seg dets forskjellige forhold i de fem millioner årene etter at bassenget ble fylt på nytt.
Åpningen av Suezkanalen i 1869 skapte den første saltvannspassajen mellom Middelhavet og Rødehavet. Rødehavet ligger noe høyere enn det østlige Middelhavet, derfor fungerer kanalen som en saltvannsvei som tømmer vann fra Rødehavet inn i Middelhavet. Bittersjøene, som er svært salt naturlige innsjøer som er del av kanalen, blokkerte migrasjonen av arter i Rødehavet til Middelhavet i mange tiår, men ettersom saltholdigheten gradvis har blitt utjevnet med Rødehavet, ble barrieren for migrasjon fjernet. Dette førte til at planter og dyr fra Rødehavet har begynt å kolonisere det østlige Middelhavet. Rødehavet er jevnt over saltere og næringsfattigere enn Atlanterhavet, derfor hadde artene fra Rødehavet en fordel overfor de atlantiske artene i Middelhavet. Byggingen av Aswandammen over Nilen i 1960-årene reduserte tilførselen av ferskvann og næringsrik slam fra Nilen til det østlige Middelhavet, noe som har gjort forholdene der enda mer likt forholdene i Rødehavet. Denne utskiftningen av arter er kjent som Lessepsmigrasjonen etter Ferdinand de Lesseps, ingeniøren som ledet byggingen av kanalen.
Paris–Nice 2007
Paris-Nice 2007 pågikk fra den 11. til den 18. mars 2007 og markerte starten på UCI ProTour 2007. Etter mye frem og tilbake ble det klart at alle ProTour-lagene stilte til start i Paris den 11. mars. Selv om løpet stod på ProTour-kalenderen hadde det ikke ProTour-lisens.
160 ryttere var påmeldt. I tillegg til ProTour-lagene, stilte også Astana Team fra Sveits og franske Agritubel
Alberto Contador fra Discovery Channel tok hjem sammenlagtseieren, samt ungdomstrøya. Han var kun den andre spanjolen i historien til å vinne Paris-Nice, etter at Miguel Indurain vant løpet i 1989 og 1990.
Franco Pellizotti vant poengtrøya, mens hjemmeyndlingen Thomas Voeckler sikret seg klatretrøya. Caisse d'Epargne vant lagkonkurransen, mens Discovery Channel tok flest etappeseire med sine 3.
Prolog: Issy les Moulineaux, 4.7 km (tempo)
11-03-2007
1. etappe: Cloyes sur le Loir-Buzançais, 186 km
12-03-2007
2. etappe: Vatan-Limoges, 177 km
13-03-2007
3 etappe: Limoges-Maurs, 215.5 km
14-03-2007
4. etappe: Maurs-Mende, 169.5 km
15-03-2007
5 etappe: Sorgues-Manosque, 178 km
16-03-2007
6 etappe: Brignoles-Cannes, 200 km
17-03-2007
Se også
Paris-Nice
Pjotr Kozlov
Bakgrunn
Pjotr Kuzmitsj Kozlov kom fra en familie av storfe-forhandlere. Som barn ledsaget han ofte sin far på hans reiser i Lille-Russland, da kanskje ble hans lidenskap for reiser født. Peter studerte ved Aleksander-realskolen i Smolensk.
Mot sine foreldres ønske, som var at han skulle velge den militære karrierevei, valgte Kozlov noe som passet med hans reisetrang.
Forsningsreisende
Kozlov ledsaget Prsjevalskij, som ble hans mentor, på hans ekspedisjoner østover. Etter at denne døde i Karakol i 1888 fulgte Kozlov hans etterfølgere Pevtsov og Roborovskij på deres ekspedisjoner i Asia. I 1894 oppdaget Koslov og Roborovskij på sin ekspedisjon i Nanshanfjellene en dverghamster som skulle bli kjent under navnet Roborovskihamster.
I 1895 overtok Kozlov for første gang ledelsen for en ekspedisjon, ettersom Roborovskij var sykdomssvekket.
Årene 1899–1901 utforsket Kozlov elveløpene til de store hovedelvene Gulelven, Yangtze og Mekong.
Under de første årene av 1900-tallet, da rivaliseringen mellom maktene i det som ble kalt The Great Game («det store spillet»), var Pjotr Kozlov i en slags kappestrid mot forskerne Sven Hedin og Aurel Stein om utforskningen av Xinjiang. Han stod på god fot med Hedin og andre utenlandske oppdagelsesreisende og forskere, og britene, representert med deres konsul i Kashgar, George Macartney, holdt øye med deres virksemhet så godt han klarte. I 1905 hadde Kozlov et møte med den 13. dalai-lama i Urga, noe som «gav det britiske War Office kaldsvette».
Under en ekspedisjon årene 1907–1909 i Gobiørkenen oppdaget han restene etter Khara-Khoto, en sagnomspunnet by grunnlagt av det vestlige Xia, og som var et rikt handelssentrum på Marco Polos tid. Den var blitt inntatt av Mingdynastiets kinesiske styrker i 1372 og senere forlatt.
Under den påfølgende tid viet Kozlov seg til utgravningene av Khara-Khoto, og kunne derfra bringe med seg mer enn 2.000 bøker på det tangutiske språk tilbake til St. Petersburg.
Kozlovs siste ekspedisjon til Tibet og Mongolia resulterte i oppdagelsen av flere Xiongnu-gravsteder (kurganer); ennvidere fant Kozlov over 2.000 år gamle tekstiler fra Baktria.
Vest-Norge
Vest-Norge er en region i Norge, som snevrest forstått utgjøres av fylkene Møre og Romsdal, Vestland og Rogaland utfra en tradisjonell inndeling av landet i fem landsdeler.
I mange andre sammenhenger (som språklig og kulturgeografisk) regnes Vest-Telemark, Hallingdal, Valdres og Gudbrandsdalen fra Nord-Fron til Dovrefjell som en del av Vest-Norge. Til gjengjeld regnes Nordmøre og delvis Romsdal til Midt-Norge. Sørlandet ligger mulig også innenfor Vest-Norge, fordi begrepet Sør-Norge ofte betegner hele Norge sør for Midt-Norge.
Kvalifisering til EM i fotball 2000
I kvalifiseringsspillet til EM i fotball 2000 var landene delt inn i ni grupper på fem eller seks lag. Alle gruppevinnerne gikk til sluttspillet. Videre gikk også det beste toerlaget, basert på resultatene mot lag nummer 1, 3 og 4 i sin gruppe, direkte til sluttspillet. De øvrige åtte gruppetoerne måtte ut i en runde med playoff-kamper spilt over to kamper, hvor sammenlagtvinnerne gikk til sluttspillet. Det var som ble det beste toerlaget da gruppespillet var ferdigspilt.
Don Stephen Senanayake
Don Stephen Senanayake (født 20. oktober 1884, død 22. mars 1952) var en uavhengighetsaktivist, som til slutt ble den første statsministeren på Sri Lanka fra 14. oktober 1947 til 22. mars 1952.
Kvalifisering til EM i fotball 2000
Kvalifiseringsspillet forløp uten de store overraskelsene, selv om skapte sensasjon ved å slå. og var blant nasjonene som ikke klarte å bli blant de to beste i sin kvalifiseringsgruppe. Det ble også regnet som en liten overraskelse at slo ut  i playoff-kampene. klarte denne gangen å kvalifisere seg til sluttspillet – for første og hittil eneste gang. Etter en treg start vant Norge sine sju siste kamper, og ble til slutt en suveren gruppevinner. Også våre naboer og  kom til sluttspillet, og dette var første gang at tre nordiske land deltok i et internasjonalt sluttspill for herrer, først i 2020 var det igjen tre nordiske land med i et mesterskap.
Don Stephen Senanayake
Da den første verdenskrig brøt ut i 1914 ble han med i Colombo Town Guard, men han ble fengslet i løpet av de singalesiske muslimske opptøyene (kjent som 1915-opptøyene), og ble møtt med store utsikter til å bli henrettet. I 1931 ble han valgt inn til den srilankiske lovgivende forsamling.
Senanayakes eldre bror, Frederick Senanayake var en av de største og mest ivrige uavhengighetsforkjemperne på Sri Lanka. Etter Fredericks død, tok Don Stephen over hans plass i parlamentet og kampen for uavhengighet fra Storbritannia. Etter andre verdenskrig grunnla han partiet United National Party, og ett år senere ble han valgt til Sri Lankas første statsminister. I 1952 ble han rammet av slag og døde i en alder av sektisju.
Kvalifisering til EM i fotball 2000
Gruppe 2
Don Stephen Senanayake
Senanayake er far til Dudley Shelton Senanayake som tok over som statsminister etter hans død.
Kvalifisering til EM i fotball 2000
Gruppe 4
Gruppe 5
Gruppe 6
Gruppe 7
Gruppe 9
Playoff
* videre på bortemål
Nedarassus
Nedarassus er en slekt av små, rødlige eller brunlige biller, der mange av artene er knyttet til maur.
Utseende
Små, ganske brede køllebiller. Oversiden er ofte grovt punktert, eller med påfallende groper eller furer. Hodet er forholdsvis stort og bredt med velutviklede fasettøyne. Antennene er forholdsvis korte, de to ytterste leddene danner en kraftig klubbe. Palpene er små og lite påfallende. Pronotum er mer eller mindre rundet, omtrent så bredt som hodet, dekkvingene bredt rundede, forholdsvis korte.
Levevis
I alle fall noen av artene lever i huler.
Utbredelse
Arten lever i Sørøst-Asia (Malaysia).
Vår Frue av Lourdes i Shanghai
Vår Frue av Lourdes er en katolsk kirke i de ytre deler av distriktet Pudong i Shanghai. Den ble bygget i 1898 i nygotisk stil. Med plass til 2000 er den den største av bispedømmet Shanghais kirker i Shanghais østlige utkant. Den er bispedømmets nest mest populære valfartsmål, etter basilikaen i Sheshan.
Doug Stanhope
Stanhope har gjort opptredener på flere store komedie-festivaler, inkludert Montreal Just For Laughs, US Comedy Arts Festival i Aspen, Chicago Comedy Festival og Edinburgh Fringe Festival i Skottland, hvor han vant Strathmore Press Award i 2002.
Dangyang
Dangyang (kinesisk: 当阳; pinyin: Dāngyáng) er et byfylke i byprefekturet Yichang i provinsen Hubei i Folkerepublikken Kina.
Rottekenguruer
Rottekenguruer (Potoroidae) er en familie av pungdyr som omfatter ti arter i fem slekter. De minner om små kenguruer, og noen ganger regnes de med til kengurufamilien. De har litt andre tenner enn de egentlige kenguruene og er tilpasset en allsidig kost.
Dangyang
Befolkningen var på 494,566 innbyggere i 1999.
Margrethe Pape
Margrethe Pape (født 1620 i Itzehoe i hertugdømmet Holstein, død 1684 i Holsten) er kjent som elskerinne til hertug Frederik, fra 1648 kong Frederik III av Danmark og Norge, fra hans tid som ungkar i 1637. Resultatet av forholdet var sønnen Ulrik Frederik Gyldenløve, som ble født i 1638. 15. september 1683 ble Margrethe Pape utnevnt til baronesse av Løwendal av kong Christian V.
Margrethe Pape var også mor til Casper Herman Hausmann.
Luse-Frants
Luse-Frants, egentlig Fridtjof Kristiansen (født 1. mai 1883 i Kristiania, død 30. mars 1958 i Oslo) var en av Oslos byoriginaler i 1930-, 1940- og 1950-årene.
Livet som byoriginal
Frants levde siden av å gå rundt med kjerren sin og kjøpe metall, flasker og så videre. Angivelig var han naiv og lot seg ofte lure. Enkelte trodde at han var full av lus, derav tilnavnet Luse-Frants, mens andre mente at det ikke var tilfelle. Sannsynligvis hadde han en nervesykdom som gjorde at han stadig hufset og ristet på seg, som om han klødde.
Frants var ute hver dag, iført en gammel fillete frakk, en gammel skyggelue, og med kjerra si trekkende etter seg. Noen ganger hadde han en fillete sekk på ryggen. Han sto ofte foran Gustavs gate 2 om morgenen og banket ut metallplater. Folk noterte seg at han virket sky, og blikket han møtte menneskene med var ofte fullt av mistenksomhet, særlig hvis folk ble nærgående. Men Frants var tvers igjennom ærlig og nøye med å betale for alt han fikk. Hvis noen ikke ønsket betaling, tok han heller ikke skrapet. Det viste seg at Frants var sparsom, og tross utseende var han mer holden enn de fleste var klar over. Slik sett ble han husket for å ha donert penger, en gang femti kroner til folk som hadde det verre enn han selv. Dette utgjorde to dagslønner på den tiden, det vil si rundt 2,500 kroner i 2020. I tillegg nektet han å ta imot alderspensjon.
Frants bodde hvor det falt seg. Lenge bodde han under en veranda i Oscarsgate 37. Han var religiøs, from, og ofte innom Frelsesarmeens lokaler, eller til messe i kirkene omkring i byen. Det var i Trefoldighetskirken den senere biskop Wisløff kom i prat med ham. Frants ønsket å ta del i nattverden, men mente han var for dårlig kledt. Wisløff sørget dermed for å holde nattverd for Frants alene, en seanse den kommende biskopen aldri glemte.
Siste leveår og død
De siste årene bodde han i en kjeller i Kristian Augusts gate, og senere i Universitetsgata. Det siste stedet han holdt til var på et loft i Pilestredet. Heller ikke her ville han ta imot almisser. På senvinteren 1958 ble han funnet i Kristian Augusts gate, avkreftet og syk, og ble bragt til Ullevål sykehus, der han døde noen dager etter. En av de siste som hadde kontakt med han var løytnant i Frelsesarmeen, Johan Grytten, som besøkte han på hans dødsleie. Han hadde da to ønsker: det første var samtale og bønn. Det andre var å få komme ut av sykehuset for å tilbringe sine siste dager på gata.
I dødsannonsen stod det:
''Vår kjære Fridtjof Kristiansen – Frants, fikk hjemlov i dag nær 75 år. Oslo 30. mars 1958. For Trefoldighets menighet N. Høimyr. – Begraves på Vestre Gravlund.'' Da Frants skulle jordfestes, var kapellet på Vestre Gravlund overfylt. Det var ikke plass til alle, og mange måtte stå utenfor. Hans død ble også nevnt i en lederartikkel i Aftenposten. Det ble også holdt en minnesamling med 500 mennesker for han I Templet i Frelsesarmeen i Oslo, hvor han hadde vært fast møtebesøkende og hadde mange av sine beste venner.
Molten Man
Molten Man, kalt Smeltemannen på norsk, er en tegneseriefigur skapt av Stan Lee og Steve Ditko.
Karakteren opptrådte for første gang i Amazing Spider-Man nr. 28 (1965). Molten Man er en superskurk som figurerer i Marvel Comics' superheltserier, først og fremst i Spider-Man-seriene.
Utdypende handling
Mark Raxton ble født i New York City. Han var en vitenskapsmann som arbeidet ved Oscorp Industries or Dr. Spencer Smythe, skaperen av Spider-Slayers. Raxton og Smythe utviklet en eksperimentell ny flytende metallisk legering for Spider-Slayers, fra materialer en radioaktiv meteor. Men Raxton forsøkte å stjele oppfinnelsen, og selge den. I den påfølgende konflikten mot Smythe i laboratoriumet sølte Raxton den flytende legeringen over seg sel. Huden hans absorberte stoffet, og ble gyllen.
Når han innser det store potensialet hans nye evner gir ham, begynner Raxton med kriminalitet. Han gir seg selv kallenavnet den smeltede mannen. Peter Parker, som Spider-Man, gikk nesten glipp av en eksamen på videregående skole fordi han var alt for opptatt av å forhindre Molten Mans kriminalitet. Raxton blir senere løslatt fra fengsel, men han fortsetter snart sine kriminelle aktiviteter. Imidlertid ble han nok en gang beseiret av Spider-Man.
I løpet av Molten Mans tredje møte med Spider-Man, blir det avslørt at Parkers venn Liz Allan egentlig var Raxtons ste-søster. Den smeltede mannens metalliske hud har begynt å avgi intens varme, og begynner å smelte. Så han stjeler meteor-fragmenter fra et museum, i forsøke på å skape en fungerende kur. Raxton bryter seg også inn i et farmasøytisk selskap, for å stjele kjemikalier som kunne reversere tilstanden hans permanent. Men prosedyren mislyktes, og han går berserk igjen.
Men senere ble Raxton bortført av Norman Osborn, som Green Goblin, og utsatt for hjernevasking. Under tankekontroll angriper og dreper den smeltede mannen en av Osborns håndlangere Alison Mongraine. Selv om den smeltede mannen siden kommer seg etter tankekontrollen, bærer han fremdeles en tung byrde av skyldfølelse over hendelsen. En gang etter Harry Osborns død, blir Raxton igjen tilkalt når mystiske styrker kidnapper Liz Allans sønn, Normie Osborn. The Molten Man forsøker å hjelpe Spider-Man og Daily Bugle-reporter Ben Urich med å avdekke hva som egentlig skjedde.
Raxton blir senere presset til å bli medlem av en superskurk-gruppe som truer med å drepe Normie, dersom Raxton ikke slutter seg til hans Exterminators og han blir tvunget til å angripe Liz Allan. Når Liz Allan ble sjef for Alchemax, bruker hun selskapets banebrytende teknologi for å kurere Raxton for hans tilstand. Dermed blir han ikke lenger noen trussel mot samfunnet, og begynte å arbeide som medlem av Alchemax sin sikkerhetsstyrke.
Luse-Frants
Siste leveår og død
«Luse-Frants» er Lillebjørn Nilsens sang om Luse-Frants. Sangen ble gitt ut i albumet Hilsen Nilsen fra 1985. Lillebjørn var blant de mange som opplevde Frants i barndommen.
Kategoria Superiore 2020–2021
Kategoria Superiore 2020–2021, var den 82 offisielle sesongen, eller 85 sesongen av den albanske topp divisjonen (inkludert 3 uoffisielle under 2. Verdenskrig). Sesongen skulle begynne i september 2020, men seriestarten be utsatt i to måneder til 4. november etter at ligaens klubber boikottet serieåpningen. Ligaen avsluttes 22. mai 2021. Regjerende mestere Tirana klarte ikke å forsvare tittelen, og Teuta vant sitt andre seriemesterskap.
John Magee (katolsk biskop)
John Magee S.P.S. (født 24. september 1936 i Newry i Nord-Irland) er emeritert katolsk biskop av Cloyne. Han var først misjonær i Nigeria, så generalprokurator for den irske misjonsordenen han tilhørte, medlem av den romerske kurie, privatsekretær til tre paver, før han ble biskop.
Bakgrunn
John Magee gikk på St. Colman's College i Newry i Nord-Irland. Han trådte inn i misjonskongregasjonen St. Patrick's Society (Kiltegan Fathers) i Kiltegan i County Wicklow. Han studerte så filosofi ved University College Cork og ved Lateranuniversitetet i Roma.
Prest
Den 17. mars 1962 ble han presteviet. Deretter var han i seks år misjonær i Nigeria. Så ble han valgt til generalprokurator i Roma for sitt ordenssamfunn. I 1969 ble Magee utnevnt til sekretær for Kongregasjonen for folkenes evangelisering i Roma.
Pave Paul VI valgte ham så ut til sin privatsekretær. Etter pave Paul VIs død fortsatte han som privatsekretær for henholdsvis pave Johannes Paul I og pave Johannes Paul II - sammen med Diego Lorenzi og Stanisław Dziwisz.
Den 28. april 1981 reiste Magee, uten Vatikanets kjennskap eller godkjenning, til Long Kesh-fengselet utenfor Belfast i Nord-Irland for å møte den sultestreikende IRA-fangen Bobby Sands. Magee forsøkte å overbevise ham om å avbryte sultestreiken; han lyktes ikke, og Sands døde en uke etter.
Biskop
Den 17. februar 1987 ble Magee utnevnt av pave Johannes Paul II til biskop av Cloyne i Irland. Bispevielsen den 17. mars 1987 ble foretatt av Johannes Paul II selv; medkonsektratorer var kurieerkebiskopen Eduardo Martínez Somalo, og biskopen av Dromore, Francis Brooks. Fra juni 1994 til mars 1996 var han apostolisk administrator av Limerick. Fra 1992 til 1997 var han medlem av Bispekongregasjonen i Vatikanet, og han var også formann for den irske bispekonferanses liturgiske kommisjon.
Den 7. mars 2009 ble biskop Magee fritatt for sviktende behandling av påstander om seksuelle overgrep mot mindreårige; det skjedde ved at pave Benedikt XVI samme dagen utnevnte biskop Dermot Clifford til apostolisk administrator sede plena av Cloyne - det vil si til å overta styringen selv om Magee fortsatt i navnet. Et år etter søkte biskop Magee om aldersbetinget avskjed, og den ble innvilget den 24. mars 2010 av pave Benedikt XVI.
Episkopalgenealogi
Hans episkopalgenealogi er:
St. Peters kirke i Shanghai
St. Peters kirke er en katolsk kirke i Huangpu-distriktet sentralt i Shanghai i Folkerepublikken Kina. Den ble først reist i 1933 i bysantinsk stil. Under kulturrevolusjonen ble den benyttet til andre formål. I desember 1984 ble sakristiet og en del av det opprinnelige korrommet gitt tilbake til bruk av bispedømmet Shanghai. Da Chongqinggaten skulle utvides, ble kirken revet i januar 1995, men en ny tomt rett ved ble stilt til disposisjon. Den nye kirken ble reist i omtrent samme arkitektoniske stil i 1996, og er senere blitt hjem ikke bare for et vanlig territorialsogn, men også et tilholdssted for Shanghais utenlandske katolikker for messer på engelsk og koreansk.
Gul Liste
Gul Liste (GL) er en av de politiske valglistene som studenter ved Universitetet i Bergen kan stemme på ved valg til Studentparlamentet ved Universitetet i Bergen. Gul Liste ble opprettet i Bergen i 2018 som et nytt sentrumsalternativ.
Ideologisk grunnlag og kjernesaker
Gul Liste er et sentrumsalternativ ved Studentparlamentet ved Universitetet i Bergen og har hatt fokus på at UiB skal ha:
Codex Sinaiticus
Codex Sinaiticus (London, British Library, Add. 43725; Gregory-Aland no. \aleph (Aleph) eller 01) er en Bibel skrevet med greske uncialer på pergament en gang mellom år 330 og år 350. Opprinnelig var boken komplett, men kun deler av Det gamle testamente (eller Septuaginta) har overlevd sammen med en komplett utgave Det nye testamente, samt Barnabasbrevet og deler av Hermas' hyrde. Sammen med Codex Vaticanus er Codex Sinaiticus det mest verdifulle manuskriptet for tekstkritiske analyser av både Det greske gamle testamentet og Det nye testamentet som eksisterer.
Beskrivelse
Hele avskriften består av 342 ½ folier, skrevet i fire kolonner. Av disse tilhører 199 til Det gamle testamentet og 147 ½ til Det nye testamente, sammen med to andre bøker; Barnabasbrevet og deler av Hyrden Hermas. Det nye testamente har følgende orden: De fire evangelier, Paulus' brev, Apostlenes gjerninger, De katolske epistler og Åpenbaringen.
Verkets første historie er uklar, men det er spekulert på at det er skrevet i Egypt og det er noen ganger blitt assosiert med de 50 avskriftene som ble bestilt av den romerske keiseren Konstantin den store etter at han konverterte til kristendommen.
En paleografisk studie ved Det britiske museum i 1938 avslørte at flere tekster hadde fått flere korreksjoner. De første korreksjonene ble gjort av flere skrivere før manuskriptet forlot scriptoriumet. På 500-tallet eller 600-tallet ble det gjort flere endringer. I henhold til en kolofon på slutten av Esras bok og Esters bok fastslår at kilden for disse endringene var «et meget gammel manuskript som hadde blitt korrigert ved hånden til den hellige martyren Pamphylus». Av dette er det konkludert at det hadde blitt gjort i Caesarea Palaestina på 500-tallet eller 600-tallet.
Oppdagelse
Codex Sinaiticus ble gjenfunnet av Constantin von Tischendorf på det tredje besøket hans i Katarina-klosteret, som ligger ved Sinaifjellet, i 1859. På de to første besøkene hadde han oppdaget deler av Det gamle testamente, og noe ble funnet i en avfallsdynge (se Codex Frederico-Augustanus). Det var tsar Alexander II av Russland som hadde gitt von Tischendorf oppdraget å lete etter manuskripter.
Etter forhandlinger kunne von Tischendorf overta dokumentene, overrekke dem til tsaren som fullt ut forsto betydningen deres og fikk dem utgitt i faksimile. Tsaren sendte 9000 rubler til klosteret som kompensasjon for klenodiet som havnet i St. Petersburg.
Det har vært delte meninger om von Tischendorfs rolle i overførelsen til St. Petersburg. Klosteret selv har oppgitt at manuskriptet ble stjålet, et syn som har blitt betvilt av lærde i Europa. Det har blitt påstått at von Tischendorf utnyttet munkenes naivitet og gode vilje. En kvittering antyder at manuskriptene også var lovt å bli returnert til klosteret etter en viss tid. Manuskriptet ble uansett oppbevart i flere tiår i Nasjonalbiblioteket i Russland, men i 1933 solgte Sovjetunionen det til British Library for £100,000.
I mai 1975 gjorde munkene ved Katarina-klosteret en del utbedringsarbeid og da oppdaget de et til da ukjent rom under St. Georgs kapell. Her lå det flere deler av pergamenter, blant disse lå de tretten manglende sidene fra Codex Sinaiticus’ Det gamle testamentet.
Nåværende sted
I juni 2005 ble det dannet et fellesprosjekt for å lage en digital utgave av manuskriptet som involverte alle de fire bibliotekutgavene og i tillegg en serie med andre studier. Prosjektet kommer til å inkludere bruken av hyperspektral metode for fotografering av manuskriptene for å kunne søke etter mulig skjult informasjon som slettet eller falmet tekst. Prosjektet blir koordinert av British Library. Endelig ferdiggjøring er ikke annonsert.
Scorpion Offshore
Scorpion Offshore er et bermudaregistrert drilling-selskap notert på Oslo Børs. Kjøpt opp av Seadrill i 2010.
De har 6 nye ultra-premium LeTourneau Super 116 jackup-rigger som alle er sysselsatt. I tillegg har de en av samme type under bygging som de for tiden prøver å få solgt for å bedre sin finansielle situasjon. Denne riggen har fått et LOI for en jobb for et amerikansk oljeselskap ved ferdigstillelse.
Rigger
Selskapet kansellerte en bestilling i januar 2009 på tross av at den hadde kontrakt fra ferdigstillelse. Årsaken til kanselleringen var mangel på fullfinansiering.
Eiere
Seadrill er største eier med 39,9% av aksjene, mens Christen Sveaas eier rett over 17%. Fortune Super Equity Management la i begynnelsen av 2008 inn et frivillig bud på 80 kr pr aksje, men budet ble senere trukket. Seadrill la inn bud på 36 kroner aksjen den 10. mai 2010. Det London-baserte riggselskapet Ensco la den 27. mai 2010 inn bud på Scorpion på 39,5 kroner per aksje. Seadrill kjøpte seg opp til over 50% og la inn bud på hele selskapet i juni 2010.
Jan Tomasz Gross
Virke
Gross studerte først i Warszawa. Etter å ha blitt fengslet under den politiske krisen i Polen i 1968, der studenter demonstrerte mot kommunistregimet og regimet svarte med en antijødisk kampanje, flyttet han i 1969 til utlandet. Han tok doktorgraden ved Yale University i 1975, og underviste siden der. I 1992 ble han professor i statsvitenskap i New York, og fra 1994 til 1998 var han sjefredaktør for tidsskriftet East European Politics and Societies. Senere deltok han i grunnleggelsen av tidsskriftet Aneks. Fra 2003 har han undervist i historie ved Princeton University.
Gross har skrevet en rekke arbeider om Polens historie under andre verdenskrig. Monografien Neighbors (2001) presenterte drapene på jøder utført av vanlige polakker i Jedwabne for et bredere publikum. Dette førte til en opphetet debatt i Polen. Den polske regjeringen ville i 2016 inndra en polsk utmerkelse fra Gross på grunn av boken. Han fikk støtteerklæringer også fra polske akademikere. Han ble etterforsket for fornærmelser mot den polske nasjon. Påtalemakten i Polen henla saken i november 2019.
I boken Fear: Anti-Semitism in Poland After Auschwitz beskriver han polsk antisemittisme i årene 1945-1946. Han konsentrerer seg spesielt om pogromen i Kielce 4. juli 1946, men beskriver også flere hendelser der jøder ble drept, blant annet i Kraków.
Massakren i Jedwabne
I den polske landsbyen Jedwabne ble minst 300 jødiske polakker drept da de ble låst inne i en låve som ble satt fyr på 10. juli 1941. Gjerningsmennene var deres etnisk polske naboer i landsbyen og noen av jødene ble torturert før de ble drept. Syv personer unnslapp massakren selv om polakkene holdt vakt. Antallet drepte kan ha vært så mange som 1600 ifølge Gross. Han kom tilfeldigvis over dokumentasjon av hendelsen i et polsk arkiv på 1990-tallet. Han skrev om massakren i boken Neighbors: The Destruction of the Jewish Community in Jedwabne, Poland (2001; opprinnelig på polsk som Sąsiedzi i 2000) som innledet en opphetet diskusjon i Polen om polakkers medvirkning til holocaust. Noen kilder oppgir at 1100 av byens 2700 innbyggere var jøder og alle ble drept. Noen av gjerningsmennene skal ha vært så fanatiske at SS-menn reagerte. Ingen tyske enheter var involvert i massakren.
Etter krigen satte polske myndigheter opp et minnesmerke over massakren der tyskerne ble fremstilt som gjerningsmenn. Noen av gjerningsmennene ble tiltalt og dømt i 1949 og senere. Gross ble i Polen gjenstand for en svertekampanje etter at boken kom ut, særlig i regi av Lov og rettferdighet som ble dominerende i polsk politikk fra 2015. En polsk dommer skrev antisemittiske kommentarer i 2015 i forbindelse saken. I en seremoni i 2001 ledet av kardinal Jozef Glemp ba den katolske kirken om tilgivelse for blant annet massakren i Jedwabne.
Prosopocoilus zebra
Utseende
En middelsstor (hannene 21-60 millimeter), kraftig, blank hjortebille, gul eller oransje med variable, svarte tegninger. Store hanner har kraftige, lange, krumme kjever med noen få tenner, hos mindre hanner er kjevene korte og knivformede. Hodet har en vag, V-formet tverrkjøl i den bakre delen, pannen foran er bredt, U-formet innbuktet. Antennene har en tre-leddet vifte. Pronotum er betydelig bredere enn langt, rundet. Hunnen er mindre enn hannen, uten forstørrede kjever, svært blank, svart med mørkrøde kanter. Hodet er grovt og kraftig punktert. Arten kjennes lett på sitt "harlekin"-utseende som skiller den fra alle andre hjortebiller.
Euporus
Euporus er en slekt av biller som tilhører den artsrike underfamilien Cerambycinae i familien trebukker (Cerambycidae).
Prosopocoilus zebra
Levevis
Larvene utvikler seg i råtne trestammer. Utviklingen tar trolig ett år. De voksne billene drikker gjerne sevje fra trær.
Euporus
Utseende
Middelsstore, slanke og langbeinte, vanligvis blanke og metalliske fargede trebukker. Hodet er noe snuteformet forlenget. Antennene er vanligvis lengre enn kroppen, nokså tynne. Pronotum er rundet uten tenner på sidene. Dekkvingene er nesten jevnbrede. Bakbeina er særlig lange, lårene fortykket i spissen.
Prosopocoilus zebra
Utbredelse
Arten er vidt utbredt i Sørøst-Asia fra Myanmar i vest til Java i øst.
Euporus
Levevis
Larvene utvikler seg i ved av løvtrær.
Utbredelse
Slekten er vidt utbredt i Afrika.
Lars Filip Paulsen
Lars Filip Paulsen (født 8. august 1979) er en norsk, samisk politiker (H) fra Tysfjord. Han satt som representant på Sametinget for Høyre i Vesthavet valgkrets 1913–1921. Fra desember 2016 til oktober 2017 var han medlem av Sametingsrådet, fra mars 2017 som nestleder i rådet.
I 2011 ble han valgt inn i kommunestyret i Tysfjord på en fellesliste for H, KrF, V og uavhengige. For tiden jobber han som rådgiver ved Árran lulesamiske senter på Drag.
Den ukjente Prøysen
Den ukjente Prøysen er en samleplate med Alf Prøysen, utgitt i 1973.
Keiserkanalen
Keiserkanalen, også kalt Den store kanal (kinesisk: 京杭大运河, pinyin: Jīng Háng Dà Yùnhé), er den lengste vannveien som er bygd av mennesker. Den har en lengde på mer enn 1800 km og en bredde på inntil 40 m. Den knyttet Beijing nord i Kina sammen med det fruktbare området rundt elven Chang Jiangs munning, og med storbyen og til tider hovedstaden Hangzhou. Høydeforskjellen på kanalstrekningen er 42 meter. Kanalen var 3 til 9 m dyp.
Keiserkanalen er innlemmet på UNESCOs verdensarvliste.
Kanalens historie langs de tidlige kanaltraseer
Enkelte deler av kanalen oppstod allerede mot slutten av Vår- og høstannalenes tid i staten Wu. Den eldste kunstige vannveien i Kina skal ha vært Hong-Gou-kanalen, som stammer fra 6.-4. årh. f.Kr. I Qin- og Han-tiden tok man fatt på en rekke kanalprosjekter, både av transportmessige grunner og for å bringe vann ut til åkermarkene.
Mellom 584 og 610 lot Sui-keiserne (særlig Yangdi) bygge et mer omfattende kanalnettverk. Det knyttet sammen de viktigste byene ved Guleelven og Weielven med Yangtses lavere løp, og videre med Hangzhou i sør, og med områdene rundt det nåværende Beijing i nord. Keiser Yangdi selv reiste i 605 med en 105 km lang flåte fra Luoyang ned til Jiangdu (Yangzhou), noe som drev matvareprisene langsetter hans ferd i været. Kanalavsnittet Guangtongqu knyttet i 584 hovedstaden Chang'an 584 til Weielven og dermed til Guleelven, mens Tongjiqukanalen (også kalt Bianhe) knyttet i 605 området rundt Luoyang til elven Huai Hes nedre løp. Derfra knyttet Shanyangdukanalen i 606 dagens Huai'an til Yangtse ved Yangzhou, mens Jiangnanhe i 610 løp derfra sørover til Hangzhou. I nord fikk man i 608/09 Yongjiqu som skapte kanalforbindelsen til området rundt Beijing. Under Tang-dynastiet tilkom en del nye strekk, som for eksempel Guangjiqu ved Huai'an (742).
Det ble bygget veier parallelt med kanalene, og det ble også anlagt reléstasjoner med regelmessige mellomrom, ettersom man ikke kunne se bort fra behovet om å omlaste varene. I nærheten av de daværende hovedsteder Luoyang og Chang'an var det store lagre for varestrømmen. En stor del av varene som ble fraktet nordover var silke, korn og senere ris.
Kanalene var ikke bare viktige for varetransport og handel. De fikk også vesentlig strategisk betydning idet militære styrker kunne fraktes på dem. For eksempel i Xuzhou ble det anlagt en stor garnison, og derfra kunne man raskt sende tropper til mange steder i området rundt. Garnisonskommandantene ble etterhvert meget viktige for rikets enhet.
Etter at skipsslusen ble oppfunnet av Qiao Weiyue i 984 ble kanalene gradvis oppgradert med sluseanlegg. Tidligere måtte man løse de problemer som høydeforskjellene utgjorde (Keiserkanalens høyeste punkt var 42 moh) med rutsjebaner eller ramper, noe som slet sterkt på skipene og som bragte med seg tyveri fra lasten. I tørkeperiodene måtte man dessuten innskrenke bruken av rutsjebaner sterkt.
Den moderne kanalen - mer direkte fra Yangtzeområdet til Beijingområdet
Da Yuan-dynastiet på 1200-tallet gjorde Dadu (ved dagens Beijing) til sin hovedstad, ble Keiserkanalen forlenget dit, og den fikk også en tildels ny trasé (Tonghuikanalen og Huitongkanalen i 1289). Den gamle ruten var blitt for lang for tidens behov, og den var heller ikke tilstrekkelig seilbar lenger. Parallelt til kanalen begynte man særlig fra 1280-årene å transportere varer sjøveien.
I mer enn 600 år var kanalen den viktigste transportåren for Beijings forsyninger av korn, særlig ris, ris og andre varer. Storparten av det trevirket som ble benyttet ved byggingen av Den forbudte by ble fraktet på kanalen. Det samme gjaldt teglstenen som ble produsert i Linqing.
Etter at Guleelven rundt 1855 forandret sitt løp og nå rant nordover, var ikke lenger kanalen farbar på enkelte strekninger. Dermed avtok dens betydning kraftig. Samtidig var den havgående skipstransporten og etterhvert også de begynnende jernbanelinjene (Tianjin-Pukou-jernbanen og Beijing-Hankou-jernbanen) blitt mektige konkurrenter.
Den arbeidsløsheten som disse alternative transportmåtene utløste blant båtmenn og andre som betjente kanalen ble faktisk en del av det kruttet som ble antent og flammet opp som opprør i den senere del av Qingdynastiets år.
Etter at skattesystemet med skattlegging i naturalier bortfalt i 1901 avtok transportvolumet vesentlig, og kanalen tapte ytterligere betydning.
Etter grunnleggelsen av Folkerepublikken Kina i 1949 satte man Keiserkanalen delvis i stand igjen. Den har deretter gjenvunnet en del av sin betydning, særlig som regional transportåre. Kanalens økonomiske betydning vil ventelig tilta ettersom provinsregjeringene for Shandong, Jiangsu og Zhejiang har besluttet å drenere og tildels utvide kanalen slik at skipskapasiteten kan økes med 40 prosent frem til 2012.
Prefekturer og større byer langs Keiserkanalens moderne løp
Keiserkanalen har ikke bare hatt en stor betydning for Kinas generelle økonomiske historie. Den har hatt, og har tildels fortsatt, sto betydning for sine nærområder. Men ettersom Nordkina har årstidsavhengig mindre nedbør er ikke lenger de nordligere avsnittene stabilt farbare. Dermed har ikke kanalen gjenvunnet sin overregionale betydning.
Foruten å være en viktig transportåre er kanalen også av betydning for irrigasjonsanleggene i områdene rundt. Med utgangspunkt i de sekundære politiske administrative enheter i den moderne Folkerepublikken Kina, og regnet fra nord mot sør, løper kanalen gjennom de følgende prefekturer (eller tilsvarende):
Verdensarv
Keiserkanalen ble i 2014 oppført på UNESCOs verdensarvliste.
St. Frans-katedralen i Xi’an
St. Frans-katedralen (kinesisk: 圣方濟主教座堂（南堂）) er den katolske domkirken i Xi'an i provinsen Shaanxi i Folkerepublikken Kina. Den ligger i Wuxing-gaten 17.