cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Lindesnes fyrmuseum
Stiftelsen Lindesnes fyrmuseum er et av fire museer som utgjør etatsmuseet for Kystverket: Kystverkmusea. Lindesnes fyrmuseum har ansvaret som koordinator i Etastmuseet. Kystverkmusea ble offisielt åpnet av statsråd Helga Pedersen i september 2008. Kystverkmusea består foruten Lindesnes fyrmuseum av Jærmuseet (Tungenes fyr), Sunnmøre Museum (Dalsfjord fyrmuseum) og  Museum Nord (Lofotmuseet i Kabelvåg).
Hele Kystverkets virkefelt skal dekkes av Kystverkmusea. Lindesnes fyrmuseum har hovedansvaret for fyrhistorie. Jærmuseet / Tungenes fyr fokuserer spesielt på lostjenesten og moderne trafikkovervåkning. Sunnmøre museum / Dalsfjord fyrmuseum har et spesielt ansvar for fyrbyggernes historie mens Lofotmuseets hovedfokus er havner og havneutbygging. Nettverket som helhet skal bidra til dokumentasjon, bevaring, forskning og formidling av historien og kulturminner knyttet til norsk maritim infrastruktur. .
Meyer-Wempe
Meyer-Wempe er et romaniseringssystem for kantonesisk utviklet av to katolske misjonærer i Hongkong, Bernhard F. Meyer og Theodore F. Wempe under 1920- og 1930-årene.
Lindesnes fyrmuseum
31. mai 2014 overtok Lindesnes fyrmuseum og Kystvekmusea det verneverdige fyrforsyningsskipet MS «Gamle Oksøy». Fartøyet skal brukes som til formidling langs kysten, men har hjemmehavn i Kristiansand.
Kveheiveien (Arendal)
Kveheiveien (1–7, 2–12) er en kommunal vei på Eydehavn i Arendal kommune, Aust-Agder.
Veien går fra krysset Nesveien / Nesgata til Karl Hansens vei. Veien er asfaltert og er 330 meter lang. Det er kun tillatt med bilkjøring til eiendommene, gjennomkjøring er ikke tillatt.
John Arne Riise
John Arne Semundseth Riise (født 24. september 1980) er en norsk tidligere fotballspiller og fotballtrener for Toppserie-laget Avaldsnes Idrettslag. Han var fast på det norske frem til han ga seg i 2013, og han er den som har spilt flest kamper for det norske herrelandslaget.
Riise spilte 234 kamper for den engelske klubben, der han blant annet var med å vinne Mesterligafinalen i fotball for menn 2004/05 mot. Han spilte i tillegg for Fulham og har totalt 321 kamper i Premier League, ingen norske spillere har flere.
Han startet jobben som hovedtrener for 3.-divisjonslaget Flint Tønsberg fra 1. januar 2020, men sluttet i november 2021 da laget rykket ned til 4. divisjon. I desember 2021 ble det klart at Riise blir trener for Avaldsnes Idrettslag i Toppserien for kvinner.
Riise gjester regelmessig podkasten Gode Dager med Øystein «Pølsa» Pettersen og Hans O. Ingholm.
Aalesund og Monaco
Riise begynte sin seniorkarriere i Aalesunds Fotballklubb, hvor han debuterte allerede som 16-åring. Sommeren 1998 dro han, mot Nils Arne Eggen og andre eksperters råd, til den franske proffklubben AS Monaco FC. Den første proffkontrakten ble til under rådgivning fra hans agent Gunnar-Martin Kjenner. Hans mor Berit Riise, var til stede. Dette viste seg å bli starten på en av Norges mest suksessrike proffkarrierer. Allerede i sin første sesong i Monaco klarte Riise å etablere seg på A-laget, og opparbeidet seg et ry som en hardtarbeidende offensiv back med et veldig godt skuddbein. Riise ble ligamester med Monaco i 1999/00-sesongen og vant den franske super-cupen i 2000/01-sesongen.
Liverpool
Sommeren 2001 ble han kjøpt opp av Liverpool FC for 4,6 millioner pund som Gerard Houlliers første kjøp for transfervinduet. Han overtok trøye nr. 6 etter Markus Babbel sommeren 2004, etter å ha benyttet trøye nr. 18 de første sesongene. Han debuterte mot FC Bayern München i en UEFA Supercup-finale 24. august 2001, der han også gjorde sitt første mål, etter pasning fra Michael Owen. I sin første sesong  mål, inklusiv et spektakulært langskudd på frispark mot Manchester United 4. november 2001, noe som gjør at Liverpool-fans synger om det den dag i dag.
I januar 2006 signerte Riise en ny kontrakt som holder ham på Anfield ut sesongen 2008/2009. I mai 2008 kom det sterke rykter, bl.a gjengitt i britiske medier om at Liverpool FC var interessert i å kjøpe italienske Andrea Dossena, og at de skulle være i forhandlinger med Udinese Calcio om et kjøp, der han angivelig skulle erstatte Riise som venstreback. Samtidig ble det også kjent i britiske media at fire andre klubber, tyske FC Schalke 04, spanske Villarreal CF og Atlético de Madrid, samt italienske Juventus, var ute etter Riise. Den britiske avisen Liverpool Echo skrev etterhvert at Riise var plassert på transferlisten.
Roma
Juni 2008 signerte John Arne Riise en fireårsavtale for den italienske toppklubben AS Roma. Overgangen kostet Roma 5 millioner euro og ga Riise en årslønn på 2,8 millioner euro. Samtidig mottok Liverpool 100 000 euro for hver sesong mellom 2009 og 2011 Roma deltok i Mesterligaen, og 75 000 euro for hver 25. kamp Riise spilte for Roma. Riise spilte sin første kamp 27. juli 2008 for Giallorossi i en treningskamp mot Steaua București som de tapte 3-1, men som Riise allikevel fikk ros for etter kampen.
Utover høsten 2008 ble andre klubber interessert i sunnmøringen og spesielt engelske Newcastle United FC, med sin manager Joe Kinnear, som etterhvert fikk avslag til tilnærmelsene i desember.
Fulham
I juli 2011 ble det annonsert at Riise hadde signert en treårskontrakt med Fulham FC. John Arne Riise ble dermed lagkamerat med broren Bjørn Helge Riise som kom til Fulham i 2009. Debuten for Fulham kom den 21. juli 2011 i Europaligaen.
APOEL
Riise signerte en ettårskontrakt med kypriotiske APOEL 1. september 2014 med opsjon om en ytterligere sesong. Han spilte fulle 90 minutter i sin kampdebut 20. september 2014, og hadde to målgivende pasninger i APOELs 3-1 seier på bortebane mot Ayia Napa. Hans første mål for APOEL kom den 11. januar 2015 mot AEL Limassol.
Riise var med på å både vinne den kypriotiske cupen og å sikre APOELs tredje seriemesterskap på rad i den kypriotiske ligaen. Dagen etter at The Double var sikret, annonserte klubben at kontrakten med Riise var gjensidig avsluttet.
Chennaiyin
I august 2016 ble det kjent at Riise gjorde comeback, etter å ha signert en avtale med den indiske klubben Chennaiyin FC, som holder til i Chennai (tidligere Madras) på Koromandelkysten sørøst i India. Klubben ble etablert i 2014, og vant sluttspillet i Indisk Super League i 2015.
Landslagsspill
Han debuterte på det norske A-landslaget i januar 2000, og fikk sin landskamp nr. 50 på Ullevaal Stadion i VM-kvalifiseringskamp mot Tsjekkia 12. november 2005. Hans første landslagsmål kom 23. februar 2000 i en vennskapskamp mot Tyrkia. I kvalifiseringen til VM i 2010, scoret han 3 mål på 3 kamper. Alle var på frispark.
I kampen mot Hellas 15. august 2012 tangerte han Thorbjørn Svenssens rekord med 104 kamper med flagget på brystet. I kampen mot Island 7. september 2012 spilte han sin 105. landskamp og overtok rekorden alene.
10. august 2011 fikk også Riise overta kapteinsbindet for landslaget midlertidig grunnet skadefraværet til Brede Hangeland.
Riise varslet i en pressemelding 6. mai 2013 at han umiddelbart trakk seg fra videre landslagsspill for å bedre mulighetene for å oppfylle sin målsetting om å forlenge klubbkarrieren med 4-5 år.
Annet
I 2005 dukket Riise opp i Hos Martin som seg selv, i episoden «VIP».
I 2018 forlenget Riise kontrakten med to nye år i spillselskapet Betsson.
John Arne Riise er skilt to ganger.
Bibliografi
I 2009 debuterte han som forfatter med boken Fortellingen om Liverpool. Boken er skrevet sammen med Lars Lenth.
I’ll Live for Him
«I'll Live for Him» er en amerikansk salme, med tekst av C.A. Dunbar. Den forekom først i Salvation Echoes (Alliance, Ohio, 1882). Melodien ble skrevet av Ralph E. Hudson.
Norsk versjon
Den norske tittelen er «Mitt liv, mitt alt jeg gir».
Gilgamesj
Gilgamesj er et sumerisk og babylonsk epos som handler om den legendariske kong Gilgamesj av Uruk. Eposet ble nedskrevet rundt år 2000 f.Kr, omtrent 800 år etter kong Gilgamesjs regjeringstid. Bare deler av eposet er bevart og ble funnet på leirtavler i ruinbyen Ninive. Det er skrevet dels på sumerisk og dels på akkadisk. Sin-leqi-unninni, en prest som levde i Babylonia omtrent 1400 f.Kr., er forfatteren til den best bevarte versjonen av Gilgamesj-eposet. Han er dermed den eldste episke forfatteren som er kjent ved navn.
Det første skjønnlitterære verket
Historien om Gilgamesj var opprinnelig muntlige fortellinger som oppsto på samme tid som verdens første skriftspråk, kileskriften, ble til omkring år 3400 f.Kr i Mesopotamia. Men allikevel ble ikke historien om Gilgamesj nedskrevet før rundt 1800 f.Kr., noe som gjorde at Gilgamesj-eposet ble det første nedskrevne skjønnlitterære verket i historien (før 1800 f.Kr. ble skriftspråket brukt til merkantile formål og matematiske nedtegninger).
Eposet fikk stor betydning for andre senere nedskrevne verker. Mange av de sumeriske gudene har hatt innflytelse på fremstillingen av de greske gudene. Den mest kjente er Ishtar, som har mange likhetstrekk med den greske kjærlighets- og fruktbarhetsgudinnen Afrodite. Gilgamesj-eposet er et meget god kilde til hva slags samfunn Sumer besto av. I tillegg til dette er Gilgamesj-eposet startskuddet for utviklingen av heltebegrepet, der heltene gradvis mistet de guddommelige sider ved seg. I eposet møter man både helter (Gilgamesj og Enkidu) og en heltinne (Sjamhat). Skildringen av oversvømmelsen har likhetstrekk med det babylonsk-akkadiske eposet Atrahasis, som ble nedskrevet ca. 1700 f.Kr., og som har preg av å være eldre enn Gilgamesjeposet.
Utnapisjti og den store syndfloden
I Gilgamesj får man opplysninger om en tidligere hendelse som skjedde lenge før historien om Gilgamesj. Den historien er kjent som historien om den store syndfloden, der man hører om Utnapisjti (han som redder liv). Han overlever den store syndfloden gjennom å bli advart av guden Ea som ba ham om å bygge en båt til seg, sin familie og sine venner. Etter syndfloden blir han alle menneskers stamfar og senere guddommeliggjort. Historien om Utnapisjti finner man igjen i mange andre litterære verker. Den mest kjente er historien fra Bibelen om Noahs ark, der historien om Noah ligner betydelig på historien om Utnapisjti.
Mange geologer tror at bakgrunnen til alle historiene om syndfloden skyldes en dramatisk oversvømmelse av Svartehavet rundt ca. 5600 f.Kr. De to som har forsket mest på dette, var de amerikanske geologene William Ryan og Walter Pitman. I deres bok Noah's Flood presenterer de en teori om at Svartehavet og Det kaspiske hav (som da var ferskvann) ble oversvømt av saltvann da en gigantbølge kom over Bosporos (som da var en fjellpassasje) og dannet sprekken mellom Europa og Asia. I 2002 ble det gjennomført en ekspedisjon under ledelse av Robert D. Ballard, som rester etter bosetningsområder og et skip som kan bevise at Ryan-Pitman teorien kan være korrekt. Etter oversvømmelsen kan deler av befolkningen ha emigrert ned til Mesopotamiaområdet og fortalt deres historie videre der. På denne måten tror man syndflodmyten har oppstått.
Handling
Etter en jegers klagemål sender Gilgamesj ut tempelprostituerte Sjamhat til villmarken for å forføre Enkidu så han skal miste dyrenes tillit. Hun legger seg til rette med åpent skjød der hun vet Enkidu er på vei. Planen fungerer utmerket, villmannen har sex med henne i en uke. Han avvises deretter av sin flokk, han mister noe av sin ekstreme hastighet og han er «gitt fornuften og en bredere forståelse». Sjamhat tar ham med seg og lærer ham å spise og drikke menneskeføde. Hun har lært villmannen flere nye ting om det å være et menneske og sivilisert ham. Sjamhat forteller Enkidu at Gilgamesj har drømt om hans komme. Enkidu oppsøker kongen i Uruk, og får han til å begynne å behandle folket bedre, uvitende om at det er denne rollen som gudene har skapt ham til.
Gilgamesj rammes av dyp sorg over sin venn. Han innser også at han selv en dag må dø, noe som gjør ham livredd. Han legger nå ut på en reise for å forsøke å oppnå udødelighet. På sin vandring møter Gilgamesj den udødelige Utnapisjti som reddet dyr og mennesker i en syndflod som minner svært mye om Bibelens - gudene straffet menneskene for deres ondskap. Gilgamesj klarer ikke Utnapisjtis prøve for å bli udødelig. Etter litt om og men, får Gilgamesj endelig tak i en sjøplante som gir ungdommen tilbake til den som spiser den. En slange stikker imidlertid av med planten mens han bader, før han får sjansen til å prøve den. Han vender slukøret tilbake til Uruk. Til slutt avsløres det at det er Gilgamesj som er fortelleren av eposet. Han priser byen Uruk for dens skjønnhet.
Tolkning
En måte å tolke eposet på er å se på Gilgamesjs personlighet. Han er som kjent to tredjedeler gud og en tredjedel menneske. Hans guddommelige deler vil gi ham en tørst etter å bli udødelig, mens hans menneskelige del vil gjøre at han aldri oppnår udødelighet. Eposet er dermed betegnet som en belærende tekst der man fortalte om forskjellene mellom gudene og menneskene og menneskenes begrensinger.
Liste over episoder av Stargate Atlantis
Denne artikkelen inneholder en liste over episoder for TV-serien Stargate Atlantis.
Den 5. februar 2007 ble den 60. episoden av Stargate Atlantis vist på TV.
Sesong 4
Stargate Atlantis
B.C. Open
B.C. Open er en golfturnering på PGA-touren som har vært arrangert hvert år siden 1971. Blant tidligere vinnere er Tom Kite, Fred Couples, John Daly, Hal Sutton, Fred Funk, Jeff Sluman, Craig Stadler og Brad Faxon.
Turneringen spilles på En-Joie Golf Course i Broome County, New York og var opprinnelig kalt Broome County Open. Den spilles samme uke som The Open Championship i Storbritannia, og de beste spillerne på PGA-touren deltar derfor ikke. Premiepotten for 2006 er 3,5 millioner dollar.
Kirkestaten
Kirkestaten er den betegnelse som er innarbeidet på norsk om de territorier som fra middelalderen og frem til Italias samling i 1870 var en selvstendig stat med Paven som overhode. Betegnelsen er ikke overført på den senere Vatikanstaten, som har eksistert siden 1929.
Kirkestaten var det området som står under pavens verdslige herredømme. Lenge dekket betegnelsen kun de eiendommer som utgjorde «Patrimonium Sancti Petri» (St. Peters arvestykke, «kirkegods»), den romerske kirkes egne eiendommer og territorier. Fra 754 ble imidlertid kirkens kontroll mer tydelig, spesielt over dukatet Roma. I løpet av 800-tallet omfattet Kirkestaten en stor del av Mellom-Italia. På 1400-tallet var Kirkestaten en viktig politisk og militær makt i Italia. Etter en folkeavstemning i 1870 ble Kirkestaten innlemmet i kongeriket Italia og opphørte å eksistere.
Forhistorie
Den katolske kirke begynte sin eksistens i Romerriket som en forbudt bevegelse, og var dermed også ute av stand til å inneha eiendom eller foreta transaksjoner i eget navn. Etter at forbudet mot kristendommen ble opphevet i 313 av keiser Konstantin I, vokste kirkens eiendommer raskt ved gaver og arv fra de troende. Lateranpalasset var den første større donasjon, og var gitt av keiser Konstantin selv. Andre donasjoner fulgte, for det meste på Den italienske halvøy, men også i provinsene. Men kirken var i besittelse av disse eiendommene som privat landeier, og ikke som uavhengig verdslig makthaver.
På 400-tallet kom så Den italienske halvøy først under Odoaker og deretter under ostrogoterne. Da underkastet den italienske katolske kirkeorganisasjon og paven seg deres verdslige overherredømme.
Spirene til de pavelige territorier som en uavhengig politisk størrelse har sine røtter i 500-tallet. De østromerske (bysantinske) herskere i Konstantinopel begynte da en gjenerobring av Italia som skulle ta flere tiår og som ødet de lokale politiske og økonomiske strukturer. Ikke før gjenerobringen var fullført, trengte longobardene inn fra nord. De klarte raskt å vinne kontrollen over store deler av landsbygden.
På 600-tallet var det bysantinske herredømme i det vesentlige redusert til et diagonalt belte som strakk seg fra Ravenna (der keiserens representant eksarken holdt til) og til Roma. Den bysantinske makt var den dominerende i den nordøstlige delen (Ravenna-delen) av dette landbeltet, mens paven dominerte meget av det øvrige. Bysantinerne hadde uansett ikke kraft til å forsvare områdene rundt Roma mot potensielle inntrengere, dette ble et pavelig ansvar. Så selv om pavene fremdeles var de jure bysantinske undersåtter, ble Dukatet Roma (et område som omtrent tilsvarer det moderne Lazio) i praksis en uavhengig stat regjert av kirken.
De pippinske skjenkelser
Da eksarkatet til slutt falt for langobardene (lombardene) i 751 var dukatet Roma territorielt avskåret fra Det østromerske rike, som det teoretisk fremdeles var del av. Paven grep da inn for å prøve å nøytralisere den lombardiske fare.
Da Pipin den yngre ble valgt til frankernes konge samme år, lot han pave Zacharias bekrefte valget. Dermed ble karolingerne bekreftet som kongeslekt.
Langobardkongen Aistulfs ekspansjonstrang i Italia fikk i 754 beveget pave Stefan II 754 til å vende Det bysantinske rike ryggen og vendte seg til frankerne. Han gav Pippin tittelen Patricius Romanorum («alle romeres beskytter»). Til gjengjeld rykket Pippin inn i Italia med frankiske hærer i 754 og 756. Under disse vellykkede felttogene erobret Pippin store deler av det nordlige Italia, og skjenket derpå paven de områdene som tidligere hadde utgjort eksarkatet Ravenna, samt «Pentapolis». I 781 kodifiserte Karl den store nøyaktig de områder som paven skulle få herske over som verdslig fyrste:
Samarbeidet mellom Pavedømmet og karolingerne nådde sitt høydepunkt i 800, da pave Leo III kronet Karl den store til «romernes keiser» (Augustus Romanorum).
Imidlertid var forholdet mellom pave og keiser ikke helt avklart. Var paven å betrakte som en uavhengig hersker over sine områder i det sentrale Italia? Eller var Kirkestaten å betrakte som en del av keiserriket, men som pavene fikk den administrative forvaltningsrett over?
Hendelser på 800-tallet utsatte den konflikten som avtegnet seg; Frankerriket falt fra hverandre og ble oppdelt mellom Karl den stores barnebarn. Samtidig forfalt pavedømmets prestisje på grunn av et dypt forfall; perioden som fulgte er senere blitt kalt «pornokratiet». I praksis var pavene ute av stand til å utøve reelt overherredømme over de langstrakte og fjellrike pavelige områder; store deler av regionen holdt fast på det gamle lombardiske styresett med mange små fyrster og markgrever som styrte sine områder fra befestninger. Etter en rekke felttog lyktes det den tyske hersker Otto I å legge det nordlige Italia under seg på midten av 900-tallet. Pave Johannes XII kronet ham til keiser, og de to ratifiserte "Diploma Ottonianum", som garanterte Kirkestaten dens selvstendighet. Imidlertid var det over de neste to hundre år stadige konflikter mellom keiser og pave, og de tyske keisere brukte gjerne trusler mot pavestatenes selvstendighet som aktivt virkemiddel. Men etter hohenstaufernes tid unnlot de tyske keisere stort sett å legge seg inn i italienske anliggender. Fra omkring år 1300 var de italienske fyrstedømmers selvstendighet, og deriblant Kirkestatens, sikret og ubestridt.
Flowton
Flowton er en landsby og et verdslig sogn i det administrative distriktet Mid Suffolk i grevskapet Suffolk i østlige England. Det ligger rundt 5 km vest for Ipswich. Sognet inneholder også grenda Flowton Brook. Omfanget på landsbyen er liten og ligger i et tradisjonelt jordbruksområde med spredte gårder og noen få nyere bygninger i nærheten av sognekirken.
Kirkestaten
Fra renessansen til sent 1700-tall
I løpet av renessansen ble de pavelige områder vesentlig utvidet, særlig under pavene Alexander VI og Julius II. Pavene ble blant Italias viktigste verdslige herskere, inngikk avtaler med andre stater, og førte kriger. I praksis var store deler av Kirkestaten bare nominelt under paven, og lokale fyrster var de egentlige makthavere rundt omkring. Det var ikke før ut på 1500-tallet at den pavelige kontroll ble reell i alle deler av hans territorier.
Flowton
I 2005 var befolkningen på 120 beboere, et antall som var 117 ved den tilsvarende folketellingen i 2011.
Kirkestaten
Fra renessansen til sent 1700-tall
Mellom 1305 og 1378 residerte pavene i Avignon i det som nå er Frankrike. I tre omganger i denne perioden fikk pavene det politiske overherredømmet over Avignon og tilgrensende områder. (Ved den franske revolusjon gikk disse områdene tapt.)
Flowton
Stedsnavn
Navnet «Flowton» er opprinnelig avledet fra det angelsaksiske ordet Flocctun i betydningen en saueflokk eller særskilt som en sauegård.
Kirkestaten
Fra renessansen til sent 1700-tall
Mens pavene residerte i Avignon, langt fra Kirkestatens kjerneområder, oppstod det «signorier» som regjerte i utstrakt selvstendighet fra pavemakten. Etter adelskampene mellom Colonna- og Orsinislektene, og etter «folketribunen» Cola di Rienzos mislykkede oppstand i 1347 klarte etterhvert kardinal Albornoz å vinne Roma tilbake for kurien (1353–1367). (Hans lovbok, «De egedianske konstitusjoner», hadde gyldighet helt til 1816.)
Flowton
Sognekirken
Middelalderkirken St Mary’s fra tidlig på 1200-tallet er et lite bygg i stein dedikert jomfru Maria. Den sørlige portalen har en formstøpt bue bygd i eik fra samme byggeperiode, men fikk tak på 1600-tallet. Historisk sett har området hatt et sterkt puritansk preg. Kirken er et bevaringsverdig bygg i klasse I, bygget med murblokk av flint og med frittstående støttepilarer. Den består av et midtskip, sørlig bislag og vestlig tårn. Det har vært gjort endringer på kirken i århundrenes løp, den nyeste kjente var på slutten av 1700-tallet da et sakristi ble lagt til nord for alterrommet. Det er antatt dette sakristiet også ble benyttet som et klasserom for undervisning av landsbyens barn.
Nonnekloster
Nonneklosteret Flowton Priory lå i landsbyen i rundt 400 år, fra 1525 og fram til 1928. Klosteret ble bygget i 1525 i bindingsverk, utfyllende murverk i rød murstein, og med enkle takstein. I 1928 ble solgt til en ny eier som krevde at ble dekonstruert murstein for murstein og satt sammen igjen i Harpenden, Hertfordshire. Det er listet som et bevaringsverdig bygg i klasse II som «Tudor Mansion», det vil si herregård fra tudortiden. I 1994 ble det kjøpt av racerbilsjåføren David Pinkney. Han utførte betydelige endringer, blant annet til taket, nytt elektrisk anlegg og rørledninger, økte antallet soverom fra fem til sju og la til ny baderom. I 2014 ble det lagt ut for salg på nytt for anslagsvis 8,75 millioner pund.
Kirkestaten
Fra renessansen til sent 1700-tall
Etter Pavenes tilbakekomst og overvinnelsen av det store skisma ble det statlige forfall i Kirkestaten snudd. Renessansepavene, som også oppfattet seg selv som verdslige fyrster, kunstens beskyttere og ofte som humanistisk lærde, bidro imidlertid ikke (med få unntak) til å snu det kirkelig-religiøse forfall. Det skjedde ikke før ut på 1500-tallet, etter «Sacco di Roma».
I 1598 annekterte pave Klemens VIII Ferrara og Comacchio. I 1631 ble Urbino integrert i Kirkestaten, og i 1649 dessuten Castro og Ronciglione.
Bong
Bong-piper
En bong er en pipe med choke, altså et hull som kan åpnes for å slippe inn luft slik at brukeren fortere kan trekke ut røyken. En vannpipe med choke kalles vannbong.
Kirkestaten
Fra renessansen til sent 1700-tall
Kirkestaten var på sitt største på 1700-tallet. De sentrale pavelige territorier omfattet en hoveddel av det sentrale Italia – Lazio, Umbria, Marche, og dessuten de pavelige legasjoner Ravenna, Ferrara og Bologna helt opp i landskapet Romagna. De omfattet også de små enklavene Benevento og Pontecorvo i det sørlige Italia, og de før nevnte områder i Sør-Frankrike.
Bong
Bong-piper
Bonger som er utviklet for bruk med cannabis-røyking er særdeles effektiv fordi man får i seg nesten all røyken som produseres, og røyken filtreres gjennom vann to ganger, som gjør det mer behagelig å røyke. Uten denne filtreringen gjennom vann, kan røyking av cannabis ofte være litt smertefullt hvis man tar mye røyk ned i lungene på en gang.
Ølbong
En ølbong består av en trakt med en slange på. Den som skal drikke ligger gjerne under, med slangen i munnen. En assistent holder trakten og heller øl eller andre alkoholholdige væsker i den. Tyngdekraften sørger så for at væsken med stor hastighet spyles inn i mottakerens munn.
Gilgamesj (konge)
Gilgamesj (kileskrift: 𒄑𒂆𒈦, Gilgameš, opprinnelig kileskrift: 𒄑𒉈𒂵𒈩, Bilgamesj, «stamfar er en ung mann», fra Bil.ga, stamfar/eldre» + Mes/Mesh3, «ung mann» var en legendarisk og samtidig opprinnelig en historisk konge av den sumeriske bystaten Uruk, en betydelig helt i oldtidens mesopotamiske mytologi og hovedfigur i Gilgamesj-eposet, et episk dikt skrevet på akkadisk i løpet av slutten av andre millennium f.Kr. Som konge styrte han antagelig i tidsrommet mellom 2800 og 2500 f.Kr. og ble etter sin død opphøyd til en gud. Han ble en betydelig figur i sumeriske legender i løpet av det tredje dynasti i Ur (ca. 2112 – ca. 2004 f.Kr.). Fortellingene om Gilgamesjs legendariske bedrifter er fortalt i fem bevarte sumeriske dikt. Det eldste av disse er antagelig «Gilgamesj, Enkidu, og underverden» hvor Gilgamesj kommer til gudinnen Inannas hjelp og fordrev skapninger som hadde befestet hennes huluppu-tre. Hun ga ham to ukjente objekter som ble kalt for en mikku og en pikku, som han mister. Etter Enkidus død forteller hans skygge om de forblåste forholdene i underverden. Diktet «Gilgamesj og Agga» forteller om Gilgamesjs opprør mot sin overherre kong Agga. Andre sumeriske dikt forteller om Gilgamesjs nederlag for trollet Huwawa og himmeloksen, og et femte, dårlig ebvart dikt beskrev hans død og begravelse.
I senere babylonsk tider begynte disse fortellingene å bli vevd sammen til en samlet historie. Det standardiserte akkadiske Gilgamesj-eposet ble skrevet av en skriver ved navn Sîn-lēqi-unninni («Måneguden, hør min bønn»), antagelig i løpe av midtre babylonske periode (ca. 1600 – ca. 1155 f.Kr.), basert på langt eldre kildemateriale. I eposet er Gilgamesj en halvgud med overmenneskelig styrke (beskrevet som to tredjedeler gud og en tredjedel menneske) som ble venn med villmannen Enkidu. Sammen drar de på eventyr, beseirer Humbaba (det østsemittiske navnet på Huwawa) og himmeloksen, som i eposet ble sendt av Ishtar (østsemittiske navnet på Inanna) etter at Gilgamesj avslo hennes tilbud om å bli hennes gemal. Etter Enkidu døde av en sykdom som ble sendt som straff av gudene begynte Gilgamesj å frykte sin egen død, og besøkte vismannen Utnapishtim, som hadde overlevd den store oversvømmelsen, da Gilgamesj håpet å finne udødelighet. Gilgamesj feiler deretter gjentatte ganger de prøvelser er satt for ham og vendte tilbake til Uruk da han innså at udødelighet for hinsides å få tak.
Kirkestaten
Den franske revolusjon og Napoleonstiden
For Den katolske kirke var den franske revolusjon en katastrofe med sin nådeløse og brutale kirkeforfølgelse. Den hadde også ødeleggende konsekvenser for Kirkestaten.
Gilgamesj (konge)
De fleste historikerne er enige om at Gilgamesj-eposet har hatt betydelig innflytelse på både Iliaden og Odysseen, to episke dikt som ble skrevet ned på gammelgresk i løpet av 700-tallet f.Kr., men hadde sirkulert som muntlig litteratur lenge før den tid. Fortellingen om Gilgamesjs fødsel er beskrevet i en anekdote fra 100-tallet e.Kr. Om dyrenes vesen av den gresk-romerske forfatteren Claudius Aelianus. Forfatteren forteller at Gilgamesjs bestefar under bevoktning for å forhindre at hun ble gravid ettersom han hadde blitt fortalt av et orakel at hans sønnesønn ville gjøre opprør mot ham. Hun ble gravid og vokterne kastet et barn fra et tårn, men en ørn reddet ham midt i fallet og avleverte ham uskadd i en frukhage hvor en gartner oppfostret ham. Gilgamesj-eposet ble gjenoppdaget i Ashurbanipals bibliotek i 1849. Etter å ha blitt oversatt tidlig på 1870-tallet førte det til stor oppstandelse grunnet likhetene mellom deler av den og Den hebraiske Bibelen (Det gamle testamente). Gilgamesj forble hovedsakelig ukjent fram til midten av 1900-tallet, men har siden blitt en økende framtredende figur i moderne kultur.
Kirkestaten
Den franske revolusjon og Napoleonstiden
I 1791 ble Comtat Venaissin og Avignon annektert av Frankrike. Senere, med den franske innmarsj i det nordlige Italia i 1796, ble legasjonene erobret og innlemmet i Den cisalpinske republikk. To år etter ble de øvrige deler av Kirkestaten invadert av franskmennene, som proklamerte det de kalte Den romerske republikk. Pave Pius VI døde i eksil i Valence i Frankrike i 1799. Pavestatene ble tilbakeført til paven i juni 1800, og den nye pave Pius VII kunne vende tilbake til Roma kort etter at han var blitt valgt og kronet i Venezia. I 1802 fastla Napoleon Kirkestatens nye grenser, som i var lik de gamle med unntak av de franske områder og med unntak av Romagna.
Gilgamesj (konge)
Historiske konge
De fleste historikere er samstemte om at Gilgamesj var en historisk konge av den sumeriske bystaten Uruk. som antagelig styrte en gang i løpet av den tidlige dynastiske periode i Mesopotamia (ca. 2900 – 2350 f.Kr.). Stephanie Dalley, historiker med oldtidens Midtøsten som spesiale, uttalte at «de nøyaktige datoene kan ikke bli oppgitt for livet til Gilgamesj, men historikerne er generelt enige om at de ligger mellom 800 og 2500 f.Kr.» Det er ikke avdekket noen samtidig omtale av Gilhamesj, men i 1955 ble Tummal-inskripsjonen avdekket, en historiografisk tekst på trettifire linjer som hadde blitt skrevet under styret til Ishbi-Erra (ca. 1953 – ca. 1920 f.Kr.), som har spredt betydelig lys over hans regjeringstid. Inskripsjonen gir Gilgamesj æren for å ha bygget murene til Uruk. Linjene 11 til 15 av inskripsjonen kan oversettes som følgende:
Kirkestaten
Den franske revolusjon og Napoleonstiden
Natt til 6. juli 1809 ble paven og Pacca arrestert og gitt to timer til å pakke. Før kl. 4 om morgenen ble de ført ut av Roma; paven til Savona og Pacca til Fenestrelle.
Gilgamesj (konge)
Historiske konge
Gilgamesj er også referert til som en konge av kong Enmebaragesi av Kisj, en kjent historisk figur som kan ha levd nær Gilgamesjs egen levetid. I tillegg er Gilgamesj listet som en av kongene av Uruk i Sumers kongeliste. Fragmenter av en episk tekst funnet i Me-Turan (dagens Tell Haddad) forteller at da Gilgamesj død ble han gravlagt under elveleiet. Folket i Uruk avledet strømmen fra Eufrat som passerte Uruk i den hensikt å gravlegge den døde kongen.
Kirkestaten
Den franske revolusjon og Napoleonstiden
Storparten av de gjenværende deler av Kirkestaten innlemmet i selve Keiserdømmet Frankrike, og ble organisert som to départementer: Tibre og Trasimène. Andre deler av Kirkestaten ble innlemmet i det napoleonske kongedømmet Italia (provinsene Urbino, Ancona og Macerata). Paven havnet etter en stund i Fontainebleau i Frankrike.
Gilgamesj (konge)
Sumeriske dikt
Det er sikkert at i løpet av senere i tidlig dynastisk periode ble Gilgamesj dyrket som en gud ved flere steder over hele Sumer. På 2000-tallet f.Kr. tok Utu-hengal, konge av Uruk, til seg Gilgamesj som skytsgud. Kongene av tredje dynasti i Ur (ca. 2112 – ca. 2004 f.Kr.) var særlig glad i Gilgamesj, og kalt ham for deres «guddommelig bror» og «venn». Kong Shulgi av Ur (2029 – 1982 f.Kr.) erklærte seg som sønn av Lugalbanda og Ninsun og som bror av Gilgamesj. I århundrenes løp kan det ha skjedd en gradvis opphoping av fortellinger om Gilgamesj, muligens avledet av de virkelige livene til andre historiske figurer, slik som Gudea, en hersker av Lagusj fra andre dynasti (2144–2124 f.Kr.). Bønner innrisset på leirtavler er rettet til Gilgamesj som en dommer av e døde i underverden.
I løpet av denne perioden ble det utviklet et stor antall myter og legender rundt firugren Gilgamesj. Fem ulike sumeriske dikt forteller om forskjellige bedrifter som Gilgamesj gjorde og som har overlevd fram til i dag. Gilgamesjs første opptreden i litteraturen er antagelig i det sumeriske diktet «Gilgamesj, Enkidu og underverden». Fortellingen begynner med et huluppu-tre, som sumerologen Samuel Noah Kramer har foreslått kan være et piletre, og som vokser ved breddene av Eufrat. Treet vokser og modnes, men slangen «som kjenner ingen trolldom», Anzû-fuglen, og Lilitu, den sumeriske forløperen til Lilith i jødisk mytologi og folkeminne, alle som tar bolig inni treet, og får Inanna til å gråte av sorg. Gilgamesj, som i denne fortellingen er framstilt som Inannas bror, kommer og dreper slangen og får Anzû-fuglen og Lilitu til å flykte. Gilgamesj følge hogde ned treet og snekret en seng og trone som ble gitt til Inanna. Inanna reagerer med å konstruere en pikku og en mikku (antagelig tromme og trommestikker, skjønt teksten gir ingen hentydninger), som hun gir til Gilgamesj som belønning for hans heltedåd. Gilgamesj mistet pikku og mikku og spør hvem som kan skaffe dem. Enkidu kommer opp fra underverden for å finne dem, men er ulydig mot underverdens strenger lover og må derfor bli der for alltid. Den gjenværende del av diktet er en dialog hvor Gilgamesj stiller spøærsmål til Enkidus skygge om underverden.
I diktet «Gilgamesj og Agga» beskrives Gilgamesjs vellykte opprør mot hans overherre Agga, konge av bystaten Kisj. Diktet «Gilgamesj og Huwawa» forteller hvordan Gilgamesj og hans tjener Enkidu, støttet med hjelp av femti frivillige fra Uruk, beseiret monsteret Huwawa, et troll utnevnt av guden Enlil, gudenes hersker, som vokter av sederskogen. Huwawa har en «drages tenner, en løves fjes, brøler som stormens oversvømmelse, en kjeft som ild; hans pust [er] død; ingen [kan] unnslippe ham.» Gilgamesj og hans femti frivillige hogde seg gjennom sju sedertrær for å komme til Huwawas kammer hvor de omringet ham. Gilgamesj rammet Huwawa, løsnet tennene hans; Huwawa forsøkte å trygle om nåde til Gilgamesj og solguden Utu, men heltene halshogde ham uansett. Til slutt dømte gudene Enkidu til døden grunnet hans manglende medlidenhet for Huwawa.
Kirkestaten
Den franske revolusjon og Napoleonstiden
Ett år etter Napoleons nederlag i 1814, ble Kirkestaten restituert med mindre avvik ved Wienerkongressen. De eneste områdene som ikke ble tilbakeført, var en mindre del av legasjonene på Po-sletten i Nord-Italia, og de franske besittelser Avignon og Comtat Venaissin.
Den italienske samlingsbevegelse og Kirkestatens undergang
Restaurasjonen av det gamle Europa under Wienerkongressen var et alvorlig tilbakeslag for den italienske nasjonalistiske bevegelse som hadde vokst frem i napoleonstiden. Den gjenopprettet et oppsplittet Italia, under et aktivt østerriksk tilsyn. Men etter pave Pius VIIs død i 1823 fikk Kirkestaten et særdeles dårlig omdømme internasjonalt: Vanstyre, reaksjon og undertrykkelse. Dette endret seg imidlertid under den opprinnelig liberalt sinnede pave Pius IX (1846-1878), Kirkestatens siste hersker. Han var opprinnelig de liberale og nasjonale krefters store helt og forbilde. Men deres forventninger var langt større enn det han rimeligvis kunne innfri. Det ville antagelig ha blitt klart også dersom hendelsene i 1848 ikke var inntruffet.
Gilgamesj (konge)
Sumeriske dikt
I diktet «Gilgamesj og himmeloksen» dreper Gilgamesj og Enkidu himmeloksen, som har blitt sendt av Inanna for å angripe dem. Handlingsgangen i dette diktet skiller seg betydelig fra tilsvarende scener i det senere akkadiske Gilgamesj-eposet. I det sumeriske diktet synes ikke Inanna å spørre Gilgamesj om å bli hennes gemal slik hun gjør i det senere Gilgamesj-eposet. I tillegg mens hun er opptatt av sin far An om å gi henne himmeloksen, framfor å true med å få de døde til å spise de levende slik hun gjør i det senere eposet, truer hun kun med et ’skrik’ som vil nå fram til jorden. Et dikt kjent som «Gilgamesjs død» er meget dårlig bevart, men det synes å beskrive en betydelig offentlig gravferd fulgt av ankomsten av de de døde i underverden. Det er mulig at moderne forskere som har gitt diktet dets (nåværende) tittel kan ha feiltolket det, og at diktet egentlig handler om Enkidus død.
Kirkestaten
Den italienske samlingsbevegelse og Kirkestatens undergang
I 1848 brøt det ut liberale og nasjonalistiske opprør over hele Europa; den 9. februar 1849 ble Kirkestaten proklamert som romersk republikk. Paven hadde måttet flykte fra byen, og hadde tatt tilflukt i den sterkt befestede kystbyen Gaeta lenger sør. Louis Napoleon Bonaparte, som var blitt valgt til president for den nye 2. franske republikk, sendte da i samarbeid med østerrikerne hærstyrker til Roma for å gjenopprette det pavelige styre. Etter harde kamper kunne franskmennene rykke inn i Roma i juli 1849, dermed ble det mulig for Pius IX å vende tilbake. Han angret nå på de liberale preferanser han hadde styrt etter innen revolusjonen, og innførte et strengt og konservativt styre.
Gilgamesj (konge)
Gilgamesj-eposet
I eposet er Gilgamesj introdusert som «to tredjedeler gud og en tredjedel menneske». I begynnelsen av eposet er Gilgamesj beskrevet som en brutal, undertrykkende hersker. Det er tolket som å bety at han tvang alle sine undersåtter til tvangsarbeid eller at han seksuelt undertrykket sine undersåtter. Som straff for hans brutalitet skapte guden An villmannen Enkidu. Etter å ha blitt temmet av en prostituert ved navn Shamhat, reiste Enkidu til Uruk for å konfrontere Gilgamesj. I den andre tavlen måler de to mennene krefter ved bryting og selv om Gilgamesj til sist vinner kampen, er han så imponert av sin motstanders styrke og iherdighet at de to blir nære venner. I eldre sumeriske tekster er Enkidu tjeneren til Gilgamesj, med i Gilgamesj-eposet er de to kamerater med lik status.
Clifford Geertz
Clifford James Geertz (født 23. august 1926 i San Francisco, død 30. oktober 2006 var en amerikansk antropolog og var inntil sin død professor emeritus ved Institute for Advanced Study, Princeton, New Jersey.
Gilgamesj (konge)
Gilgamesj-eposet
I tavlene tre til ut fire reiser Gilgamesj og Enkidu til sederskogen som er voktet av Humbaba (det akkadiske navnet for Huwawa). De to heltene krysser sju fjell til sederskogen hvor de begynner å hogge ned trær. Konfrontert av Humbaba får Gilgamesj panikk og begynner å be til Shamasj (det østsemittiske navnet for Utu), som blåser åtte vinder i Humbabas øyne og blinder ham. Humbaba tigger om nåde, men de to heltene halshogger ham uansett. Tavle seks begynner med at Gilgamesj reiser tilbake til Uruk, hvor Ishtar (det akkadiske navnet for Inanna) kommer til ham og krever at han blir hennes gemal. Gilgamesj avviser henne og hevder at hun har behandlet dårlig alle henne tidligere elskere. Som hevn går Ishtar til sin far Anu og krever at han ga henne himmeloksen, som hun deretter sender avstede for å drepe Gilgamesj. Gilgamesj og Enkidu drepte himmeloksen og ofrer hjertet dens til Shamasj. Mens Gilgamesj og Enkidu hvilte seg, står Ishtar opp på Uruks murer og forbanner Gilgamesj. Enkidu sliter av oksens hæyre lår og kaster den i Ishtars ansikt, og sier «Om jeg kunne legge hendene mine på deg, er det dette jeg vil gjøre med deg, og piske dine innvoller til side.»  Ishtar kaller sammen «kurtisaner, prostituerte og skjøger» og beordrer dem til å sørge over himmeloksen. I mellomtiden samlet Gilgamesj en feiring over himmeloksens nederlag.
Kirkestaten
Den italienske samlingsbevegelse og Kirkestatens undergang
I 1860 var det allerede åpent opprør i store deler av Kirkestaten. Sardinia erobret da de nordlige og østlige to tredjedeler av de pavelige territorier, og befestet sitt herrevelde over Sør-Italia. Bologna, Ferrara, Umbria, Marche, Benevento og Pontecorvo ble formelt annektert i november 1860, og et forenet italiensk kongedømme ble proklamert.
Clifford Geertz
Biografi
Clifford Geertz tjenestegjorde i den amerikanske marinen under andre verdenskrig. Etter krigen tok han bachelorgraden i filosofi ved Antioch College i Yellow Springs i Ohio i 1950. Deretter begynte han å studere ved Harvard University. Sammen med sin kone Hildred dro han på feltarbeid til den indonesiske øya Java. I to og et halvt år bodde de sammen med en jernbanearbeider i en liten by på nordsiden av øya. Han interesserte seg særlig for befolkningens religiøse tro og praksis, og dette ble tema studien han leverte fra feltarbeidet. Han dro tilbake til Indonesia etter at feltarbeidstudien var ferdig skrevet. Denne gangen oppholdt han seg dels på Bali, dels på Sumatra. I 1956 tok han doktorgraden ved Harvard University med avhandlingen Religion in Modjokuto : a study of ritual and belief in a complex society.
Varland
Varland kan vise til
Clifford Geertz
Biografi
Han underviste ved flere skoler før han ble en del av den antropologiske avdelingen ved Universitetet i Chicago i årene 1960-1970. han ble så professor i social science ved Institute for Advanced Study i Princeton fra 1970 til 2000, deretter ble han professor emeritus. Han mottok æresdoktorater fra rundt femten colleger og universiteter, deriblant Harvard, universitetene i Chicago og Cambridge. Han var først gift med antropologen Hildred Geertz. Etter skilsmissen giftet han seg med Karen Blu, også antropolog.
Clifford Geertz døde av komplikasjoner etter hjertekirurgi 30. oktober 2006.
Kirkestaten
Den italienske samlingsbevegelse og Kirkestatens undergang
De pavelige territorier var nå redusert til omtrent det nåværende Lazio, det vil si Roma og det umiddelbart omliggende område.
Mange italienere var av den oppfatning at bare Roma var verdig å være det forente Italias hovedstad. Men Garibaldis annet forsøk på å erobre byen («Roma eller døden!») ble stanset allerede ved slaget ved Aspromonte i 1862. Hans tredje mars mot Roma slo feil i 1867, da han tapte slaget ved Mentana mot franske og pavelige styrker. Anledningen til å eliminere de siste rester av Kirkestaten bød seg ikke før i begynnelsen av september 1870, da Frankrike etter sitt katastrofale nederlag i slaget ved Sedan 1. september trakk ut sin garnison fra Roma for å forsterke det nasjonale forsvar mot prøysserne. Den 10. september erklærte kongedømmet Italia krig mot Kirkestaten, og den 20. september nådde de italienske styrker Roma. Selv om alle involverte innså at pavens lille hær umulig kunne motstå angriperne, beordret paven en symbolsk motstand slik at det ikke skulle være noen tvil om at Italia bemektiget seg Roma ved makt, ikke ved samtykke. Etter en tre timer lang kanonade rykket så italienerne under general Raffaele Cadorna inn i byen.
I italienske historiebøker omtales disse begivenheter som Romas frigjøring. Pave Pius IX og hans etterfølgere så helt annerledes på det. Den italienske regjering tilbød paven kontroll over Città Leoniana på Tiberens vestre bredd, men paven avviste fremstøtet.
Etterspill
Tidlig neste år ble den italienske hovedstad forlagt fra Firenze til Roma. Paven, hvis residens Quirinalpalasset nå var blitt det italienske kongeslott, trakk seg i protest tilbake til Vatikanet, der han holdt seg som «fangen i Vatikanet». Han nektet å forlate Vatikanet og ville ikke en gang betre Petersplassen.
Men i motsetning til hva Pius IX hadde håpet på, forvitret ikke det nye kongedømmes tak på byen. Ei heller kom de utenlandske makter til unnsetning.
Clifford Geertz
Tanker og arbeider
Ved Universitetet i Chicago ble Geertz en forkjemper for symbolsk antropologi, som først og fremst er opptatt av tankens (symboler) rolle i samfunnet. Symboler styrer handling. Kultur, definert av Geertz i boken The Interpretation of Cultures (1973), er «et system av arvede konsepter uttrykt i symbolske former gjennom hvilke mennesker kommuniserer, vedlikeholder og utvikler sin kunnskap om og holdninger i forhold til livet.»(1973:89). Kulturens funksjon er å tillegge verden mening og gjøre den forståelig. Rollen til antropologer er å prøve (selv om fullstendig suksess ikke er mulig) å tolke de styrende symbolene i hver kultur. Hans essay, Deep Play: Notes on the Balinese Cockfight, som finnes i The Interpretation of Cultures, er et klassisk eksempel på tykk beskrivelse. Geertz var i den forstand svært innovativ siden han var en av de første som så at innsikt i vanlig språkforståelse og litterær analyse kunne være en kraftig forklaringsfaktor i samfunnsvitenskapene.
Gilgamesj (konge)
Gilgamesj-eposet
Tavle sju begynner med at Enkidu gjenforteller en drøm hvor han så Anu, Ea, og Shamasj erklærer at enten Gilgamesj eller Enkidu må dø som straff for å ha drept himmeloksen. Gudene valgte Enkidu og han ble snart syk. Han hadde en drøm om underverden og deretter døde han. Tavle åtte beskriver Gilgamesjs uforsonlige sorg over at hans venn er død. og gir detaljer om hans gravferd. Tavle ni til elleve forteller hvordan Gilgamesj, drevet av sorg og frykt for at han selv skal dø, reiser over store strekninger og overkommer mange hindringer for å finne hjemmet til Utnapishtim, den eneste som overlevde den store oversvømmelsen (Bibelens syndflod) og som ble belønnet med udødelighet av gudene.
Reisen til Utnapishtim førte til en rekke av episodiske utfordringer, som antagelig var opprinnelige større og uavhengige eventyr, men i eposet er de redusert til hva Joseph Eddy Fontenrose kalte «ganske harmløse hendelser». Først møtte og drepte Gilgamesj løver i et fjellpass. Etter å ha nådd Mashufjellet møtte Gilgamesj en skorpionmann og hans kone; deres kropper lyste av en forferdelig glød, men straks Gilgamesj fortalte dem om hans hensikt lot de ham passere. Han vandret i mørke i tjue dager før han til sist kom til lyset. Han fant en vakker hage ved havet hvor han møtte Siduri, en gudinne som serverte gudene øl. Først forsøkte hun å forhindre Gilgamesj å gå inn i hagen, men senere forsøkte isteden å akseptere døden som uunngåelig og ikke reise bortenfor havet. Da Gilgamesj nekter å gjøre dette, ledet hun ham til Urshanabi, gudenes fergemann, som fraktet ham til Utanpishtims hjemland. Da Gilgamesj til sist kom til Utanpishtims bolig fortalte Utnapishtim ham at for å bli udødelig må han trosse søvnen. Gilgamesj klarer ikke å gjøre det og falt i søvn og sov i sju dager uten å våkne.
Utnapishtim fortalte da at selv om Gilgamesj ikke kunne oppnå udødelighet, kunne han gjenopprette sin ungdom ved å benytte en plante som kunne gi foryngelse. Gilgamesj tar planten, men etterlater den ved bredden mens hans svømmer og en slange stjeler den, noe som forklarer hvorfor slanger kan kaste av seg sine skinn. Fortvilet og i mismot reiste Gilgamesj tilbake til Uruk, og viste sin by fram til fergemannen Urshanabi. Det er ved dette tispunktet at eposet slutter å være en sammenhengende fortelling. Tavle tolv er et tillegg som samsvarer med det sumeriske diktet «Gilgamesj, Enkidu og underverden» som beskriver tapet av pikku og mikku. Tallrike elementer innenfor denne fortellingen mangler kontinuitet med de tidligere delene av eposet. Ved begynnelsen av tavle tolv er Enkiru fortsatt i live, til tross for at han døde i tavle sju, og Gilgamesj er vennlig mot Ishtar, til tross for den voldelige rivaliseringen mellom dem som ble vist i tavle seks. Mens det meste av eposet er fri tilpasninger av deres respektive sumeriske forgjengere, er tavle tolv en bokstavelig og nøyaktig, ord-for-ord oversettelse av den siste delen av «Gilgamesj, Enkidu og underverden». Av denne årsak har forskere konkludert med at denne delen av fortellingen antagelig var plassert i slutten av eposet ettersom det ikke passet inn i den større fortellingen. I denne har Gilgamesj en visjon av Enkirus ånd som gir løfte om å gjenfinne de tapte gjenstandene, og beskriver for sin venn om den dype avgrunn i underverden.
Pantograf (andre betydninger)
Pantograf har flere betydninger:
Liste over nasjonalparker i USA
Liste over nasjonalparker i USA omfatter 63 verneområder med status som nasjonalparker. Disse drives av National Park Service, et byrå innen innenriksdepartementet som ble opprettet i 1916.