cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Langhalet tusenbeinkreps
Sørlig tusenbeinkreps er knyttet til midlertidige ferskvannsdammer. Arten har en vid, men spredt utbredelse i Arktis. Antatt nordlig grense er 77° nord ved Ivanovbukta på Novaja Zemlja, og sørlig grense 49° nord i Tatrafjellene på grensen mellom Polen og Slovakia. Spredte funn i Nord-Amerika begrenser seg til polare strøk av Canada. I Sverige karakteriseres arten på svensk rødliste som nær truet, og finnes bare i Norrland.
Arten lever i Norge bare i Nord-Norge og i høyere strøk i Sør-Norge, hvor den går ned til ca 1.1000 moh., på Dovrefjell har den tradisjonelt gått helt ned til 900 moh. I Norge har langhalet tusenbeinkreps vært observert systematisk i førti år, og utbredelsen vitner om klimaendringene landet gjennomgår. Biologen Per Aas kartla arten i 1970, i et område på mer enn 1000 kvadratkilometer fra Folldalsfjell og Rondane i øst, til Dovre, Jotunheimen, Lesjafjellet og Reinheimen i vest. Vannene lå 900 - 1500 moh., og ved nye studier i 2009-2011 hadde arten ikke spredd seg til nye vann, og arten hadde forsvunnet fra nesten alle vann på mindre enn 1100 meters høyde i Sør-Norge. Økningen av nedre grense med 200 meter ble tilskrevet 1,3 °C økte sommertemperaturer i fjellet.
Bernardo Baena
Bernardo Baena (født 28. april 1990) er en venezuelansk langrennsløper.
Han deltok for landet sitt under Ski-VM 2017 i Lahtis, der han ble nummer 151 på sprinten.
Pyraminx
Pyraminx er et Rubiks kube-lignende puslespill, formet som en pyramide med fire trekantede sideflater. Hver sideflate har sin farge og består av ni små trekanter.
Pyraminx ble oppfunnet rundt 1971 av Uwe Mèffert.
Løsningsmetode
Kuben består av fire hjørner, seks kantbrikker og tolv senterbrikker. De tre senterbrikkene som står inntil inntil samme hjørnebrikke, kan ikke beveges i forhold til hverandre. Kantbrikkene er frie.
Hvert hjørne kan vris i tre lag. Det første laget inneholder kun én hjørnebrikke. To lag utgjør en liten pyramide med hjørnebrikken i toppen, tre senterbrikker og tre kantbrikker. Tre lag utgjør hele kuben.
Steg 1 - Vri hjørnebrikkene riktig
Hvert hjørne har tre farger. Vri hjørnene på plass slik at fargene matcher fargen på de tre senterbrikkene som er inntil hver av hjørnene
Steg 2 - Plasser senterbrikkene på rett side
Det er fire farger på kuben. Velg ut en hjørnebrikke og finn ut hvilken farge som mangler. Vri småpyramidene slik at senterbrikkene som har den manglende fargen, kommer på motsatt side av hjørnet fargen mangler på.
Steg 3 - plasser kantbrikkene på rett plass
For å bytte plass på tre kantbrikker, vrir du småpyramidene. For å vri kantbrikken på plass A til plass B, kantbrikken på plass B til plass C og kantbrikke på plass C til plass A, gjør man følgende:
Plasser først alle kantbrikkene i en liten pyramide. Plasser de gjenstående tre kantbrikkene på samme flate. Sannsynligvis må du vri på småpyramidene før du bytter plass på tre kanterbrikker. Husk bare å vri tilbake igjen etterpå. Dersom du ender opp med to kantbrikkerer som er rett plassert med snudd feil, bytt plass på disse to og en til slik at du kan prøve igjen.
Henri Jacquier
Henri Jacquier (født 25. september 1900 i Grenoble i Frankrike, død 19. april 1980 i Cluj Napoca i Romania) var en fransk-født rumensk essayist, oversetter og akademiker.
Biografi
Han studerte filologi i Lyon og Paris (1917-1923) og tok sin statseksamen med to avhandlinger, Memoires (1921) og Sur la philosophie de Jean de Meung - 2-eme partie du Roman de la Rose (1923). Som utsendt til Romania av den franske universitetsmisjon underviste han i fransk først ved noen gymnaser, og så ved Universitetet i Cluj, ved departementet for romansk filologi. Mellom 1940 og 1944 (da nordre del av Transilvania var anneksert av Ungarn) søkte han tilflukt sørover i Sibiu (som fortsatt tilhørte Romania). Der ble han kjent med medlemmene i den såkalte «Litteratursirkelen» og publiserte artikler i deres tidsskrift, Revista Cercului literar. I 1947 tok han doktorgrad ved Universitetet i București, med avhandlingen «Recherches sur les mecanismes de l'emprunt linguistique: adaptations, detours et rates du systeme phonetique roumain au contact du systeme francais». Samme år ble han utnevnt til professor ved Universitetet i Cluj, der han ble til han gikk av med pensjon i 1968.
I 1948, da den franske regjering bestemte seg for å avslutte misjonen i det kommunistisk-styrte Romania, og ba de utsendte franskmenn returnere til Frankrike, bestemte han seg for være igjen. Som resultat, sendte den franske ambassaden i București den fremtidige verdenskjente filosofen Roland Barthes (som da arbeidet for Institut français i Romania) til Cluj for å konfiskere passet til Jacquier.
Han debuterte som skribent i Însemnări matematice (Cluj, 1925), og publiserte senere også i Almanahul literar, Cercetări de lingvistică, Familia, Gând românesc, Bulletin linguistique, Națiunea română, Revista Cercului literar, Revue de Transylvanie, România literară, Secolul 20, Steaua m.m. Han har oversatt bl.a. Sextil Pușcariu.
DS «Jøna» (1908)
DS «Jøna» var et fiskefartøy bygget ved Rosenberg Mekaniske Verksted som byggenummer 24. Skipet ble overlevert til Peter Eidsvik & E.O. Gotten i mars 1908. Skipet ble rekvirert av den tyske marine (Kriegsmarine), som hadde skipet til det forliste.
Zorros merke
Zorros merke har flere betydninger:
Førstevatn (Bugøyfjord i Sør-Varanger)
Førstevatn (nordsamisk: Vuosttamušjávri) er et fellesnavn på tre innsjøer i Sør-Varanger kommune i Finnmark. De ligger rundt ti kilometer vest for Bugøyfjord. Innsjøene danner en rekke fra nord til sør, hvor de to sørligste ligger på samme høyde, 229 meter over havet, mens den nordre sjøen ligger fire meter høyere, på 233 moh. De har utløp mot sør til Førstevasselva, ei sideelv til Gallokelva.
Cillaeinae
Cillaeinae er en underfamilie av glansbiller med kølleformede antenner. De fleste har en matt glans og mer eller mindre flat kroppsform. De voksne billene finner man ofte på blomster, larvene kan finnes i mange ulike habitater.
Utseende
Små, avlange glansbiller. De har en lang, kjegleformet bakkropp som stikker langt ut bak dekkvingene og kan derfor ligne på kortvinger (Staphylinidae).
Førstevatn
Førstevatn kan vise til flere innsjøer i Norge:
Udvalget vedrørende Efterretningstjenesterne
Udvalget vedrørende Efterretningstjenesterne, iblant omtalt som Folketingets kontroludvalg, er en komité i Folketinget med formålet å føre tilsyn med Forsvarets Efterretningstjeneste (FE) og Politiets Efterretningstjeneste (PET). Komiteen ble nedsatt av Folketinget i 1988. Det består av fem folketingsmedlemmer utpekt av de folketingspartier som har en plass i Folketingets presidium.
Utpekningen av medlemmene av Tilsynet med Efterretningstjenesterne, med unntak av tilsynets formann, skjer etter drøftelse med komiteen. Videre skal tilsynets årlige redegjørelser om dets virksomhet forelegges komiteen av regjeringen forut for deres offentliggjørelse. Regjeringen skal også underette komiteen hvis en henstilling fra tilsynet ikke følges.
Seljefløyta (album)
Seljefløyta er et musikkalbum med Steinar Ofsdal, Hallgrim Berg & Hans Fredrik Jacobsen. Albumet ble utgitt den 3. juli 1997.
Slaget ved Milazzo i 1718
Slaget ved Milazzo ble utkjempet den 15. oktober 1718 nær byen Milazzo på Sicilia i Italia mellom Spania og Østerrike som en del av kvadrupelalliansekrigen.
Bakgrunn
Kong Filip V av Spania var frustrert etter tapene av de italienske områdene sine etter den spanske arvefølgekrigen og hadde invadert Sardinia, som nå tilhørte Østerrike i august 1717 og Sicilia, som hadde blitt gitt til hertugen av Savoie, i juli 1718.
Han tok benyttet det maktvakum som oppsto i Frankrike etter at Ludvig XIV døde, og det at Østerrike var opptatt med den østerriksk-tyrkiske krigen 1716-1718. Den 21. juli 1718 endte derimot krigen mot Tyrkia med freden i Passarowitz og den 2. august førte dette til at kvadrupelalliansen mot Spania ble opprettet, mellom Østerrike, Storbritannia, De forente Nederlandene og Frankrike.
Den 11. august gikk en britisk flåte under George Byng til angrep og ødela den spanske flåten uten en krigserklæring i Slaget ved Kapp Passaro. Den 13. oktober satte denne flåten i land en østerriksk armé, samlet ved Napoli av den østerrikske stattholderen grev Wirich Philipp von Daun nær Milazzo, for å oppheve beleiringen til de spanske styrkene. Dette førte til slaget den 15. oktober.
Slaget
Østerrikerne gikk til angrep grytidlig om morgenen, og overrasket spanjolene. De to spanske dragonregimentene (Batavia og Lusitania) stoppe angrepet, slik at resten av den spanske arméen fikk tid til å komme i stilling. Begge regimentene ble desimert, men tapene deres ga Lee muligheten til å gjøre et motangrep. Østerrikerne ble presset tilbake og spanjolene jaget den flyktende arméen, og påførte de store tap.
Charles Antoine Delgobe
Charles Antoine Delgobe (født 11. november 1844 i Château-Thierry i departementet Aisne i Frankrike, død 1. januar 1916 ved Kristiania) var en fransk-norsk ingeniør og genealog.
Delgobe tok bergingeniørseksamen i Paris i 1867 og kom i 1870 till Norge som direktør for Vigsnes Kobberverk. Han ble i 1877 driftsdirektør og i 1879 generaldirektør for de av et fransk selskap drevne apatitt gruvene i Bamble, Norges da største private gruveselskap.
Fra 1887 var Delgobe bosatt i Kristiania som sivilingeniør, oversetter og var fra 1907 belgisk visekonsul. Han skaffet seg svært grundige kunnskaper i norsk historie og genealogi, og skapte store samlinger innen disse emner, som omfattet hele Norge. Han utgav Stamtavle over familien Holberg (1884) og skrev en del avhandlinger. Men størst betydning fikk han for den genealogiske forskningen ved uttrettelig å bistå andre med sine kunnskaper. Hans bibliotek og samlinger kom til stiftsarkivet i Kristiania og derfra til Statsarkivet i Oslo.
Dilophus
Dilophus er en slekt av myggene (Nematocera) som sammen med fluene utgjør tovingene (Diptera). Det er tre arter i Norge. I verden er det kjent ca. 200 nålevende arter.
Utseende
Små til middelsstore (2-12 millimeter, de fleste mindre enn 7 millimeter), kraftig bygde mygg med korte antenner, disse er kortere enn hodet. Hannene er vanligvis svarte bortsett fra at beina kan være lysere, hunnene ikke sjelden brunlige eller rødlige. Fasettøynene er store hos hannene og dekker hele hodets overside (holoptiske øyne), hos hunnene er de mye mindre og bredt adskilte i pannen. Oppe på hodet sitter det tre punktøyne (ocelli) på en lav knøl. Særlig hos hannene har fasettøynene ofte tette, oppstående hår som sitter festet mellom fasettene. Antennene er stav- til trådformede og består av 6 til 15 mer eller mindre sylindriske ledd. Antennen mangler lange hår. Palpene er vanligvis fem-leddete og omtrent så lange som antennene. Munndelene er av varierende lengde og ender i et puteformet sugeorgan (labellum). Midtkroppen (thorax) er kraftig sklerotisert (hard), avlang, ryggen («scutum») høyt hvelvet, scutellum ganske lite, men oppstående. Den har to, mer eller mindre tydelige, kammer av korte, oppstående pigger på den fremre delen. Beina er kraftige og middels lange Framlårene er brede og noe flate, framleggene (protibiae) er sylindriske og ender i en krans av pigger, dessuten vanligvis med én eller flere skarpe pigger rundt midten. Lignende pigger finnes noen ganger også på midt-beinet, men der er da spinklere. Framføttene er ganske sterkt forlengede. Mellom- og bakbeina er ofte mer eller mindre fortykkede. Vingene er forholdsvis store og brede med få men tydelige årer som danner et karakteristisk mønster. De er gjerne røykfargede, men har sjelden fargetegninger, bortsett fra at det mørke vingemerket (pterostigma) gjerne er tydelig. Hunnens vinger er ofte mørkere enn hannens. Bakkroppen er ganske slank hos hannen med lange hår på sidene, hos hunnen er den mye tykkere og mindre hårete.
Larvene er avlange, sylindriske, mer eller mindre pølseformede uten bein eller vorteføtter. Hodekapselen er markert, rund og blank og kan ikke trekkes inn i kroppen. På farge er de hvite eller gulaktige. Munndelene er korte og kraftige med jekselaktige mandibler. Kroppen er kledt med harde, mikroskopiske skjell som ofte bærer pigger og gjør at overflaten blir ru. Kroppen kan ha korte, vortekatige utvekster eller disse kan mangle. På det bakerste kroppsleddet er det en stor spirakel (åndehull) som hos denne slekten vanligvis er delt i tre (hos Pleciinae er den udelt, hos slekten Bibio delt i to).
Førstevatn (Kirkenes)
Førstevatn er en innsjø i Sør-Varanger kommune i Finnmark. Den er den nordre og minste av fire små innsjøer som ligger mellom Kirkenes i nord og Hesseng i sør. De andre er Andrevatn, Tredjevatn og Prestevatn. Førstevatn har et areal på 0,215 km² og har utløp mot nord.
Dilophus
Utseende
Puppene ligger fritt i et kammer i jorden, ikke omgitt av noen slags kokong. De er hvitaktige på farge bortsett fra fasettøynene som blir rødbrune før klekkingen. De fleste av det voksne insektets deler er gjenkjennelige på puppen.
Levevis
Dilophus-artene finnes helst i åpne habitater, som gressmarker, enger og på dyrket mark, også i fjellet, sjeldnere i skog. De kan bli meget tallrike. Larvene lever selskapelig i tette ansamlinger, noen ganger kan man finne to arter sammen i én larveansamling. De eter mest råtnende plantemateriale, men kan også være tallrike i gjødsel, for eksempel under ku-ruker. Noen arter kan gjøre en del skade ved at larvene eter på røttene av ulike planter, på den andre siden er disse tallrike myggene mat for mange ulike dyr. De voksne myggene besøker gjerne blomster for å spise nektar og pollen, og kan ha en viss betydning som pollinatorer. De kan være aktive både om dagen og natten. Hannene flyr gjerne et par meter over bakken, med bakkroppen karakteristisk bøyd som en krok over ryggen. De danner sjelden kompakte svermer, men kan henge jevnt fordelt over store områder.
Utbredelse
De fleste av artene lever på den sørlige halvkulen, men slekten er representert i alle større landområder bortsett fra polområdene. Den går ikke fullt så langt nord eller så høyt opp i fjellene som slekten Bibio.
Fossile arter
I motsetning til slektene Bibio og Plecia er det kjent ganske få avtrykks-fossiler av denne slekten. Derimot er det funnet ganske mange eksemplarer bevart i rav, som viser at slekten var vanlig allerede i eocen-perioden.
Radik İsayev
Radik İsayev (født 26. september 1989) er en aserbajdsjansk taekwondoutøver. Han tok VM-bronse i 2013, EM-gull i 2014 og VM-gull i 2015, samt gull under Europalekene 2015.
The Master Mind
The Master Mind har flere betydninger:
The Masked Rider
The Masked Rider har flere betydninger:
Galápagos nasjonalpark
Galápagos nasjonalpark (spansk: Parque nacional Galápagos) er en ecuadoriansk nasjonalpark som utgjør 96,7 prosent av Galápagosøyenes totale landareal. Nasjonalparken ble opprettet i 1959 som Ecuadors første. Den omfatter 233 større og mindre øyer og holmer med et samlet areal på 799 540 hektar, og omsluttes på alle kanter av Galápagos marine reservat. I 1978 ble Galápagosøyene oppført på listen over UNESCOs verdensarvsteder.
Historie
Det første forsøket på å bevare dyre- og plantelivet på Galápagosøyene ble gjort i 1930-årene for å unngå utryddelse av noen av de mest særegne artene på øyene.
Den 4. juli 1959 ble nasjonalparken opprettet. Kun 3,3 prosent av Galápagosøyenes landareal ble utelatt, noe som tilsvarer de bebodde områdene på øyene Santa Cruz, San Cristóbal, Floreana og Isabela. I 1971 ble det første parkoppsynet opprettet, og i 1979 ble området erklært som natur-verdensarv for menneskeheten av UNESCO, noe som førte til at parkoppsynet også fikk i oppgave å bevare parken og vokte øyene.
Nasjonalparkens arealfordeling på de ulike øyene
Oversikten viser hvor mye av arealet på de enkelte øyene som er lagt inn under nasjonalparken og hvor stort område som er avsatt til bebyggelsen. Arealet er oppgitt i hektar.
Manuel José Rubio y Salinas
Manuel José Rubio y Salinas (født 29. juni 1703 i Colmenar Viejo i Spania, død 3. juli 1765) var en spansk prelat og erkebiskop av México i Ny-Spania).
Biografi
Han døde den 3. juli 1765.
Episkopalgenealogi
Hans episkopalgenealogi er:
Stavtjørn alpinsenter
Stavtjørn alpinsenter ligger på Vikeså i Bjerkreim kommune. Skitrekket har 4 skiheiser og 9 nedfarter.
IONIS Education Group
IONIS Education Group er en privat gruppe for høyere utdanning i Frankrike. Gruppen ble opprettet i 1980 og hadde i 2023 over 35 000 studenter og 100 000 alumni. Gruppen tilbyr utdanning innen IT, luftfart, energi, transport, biologi, ledelse, økonomi, markedsføring, kommunikasjon og design. 29 skoler er medlemmer av gruppen.
Sajjad Mardani
Sajjad Mardani (født 1. juli 1988) er en iransk taekwondoutøver. Han har ingen større internasjonale titler og hans beste resultat i verdensmesterskapet i taekwondo er en sølvmedalje.
Aphodaulacus
Aphodaulacus er en underslekt eller slekt av biller som hører til familien skarabider (Scarabaeidae) i gruppen skarabider (Scarabaeoidea). Gruppen omfatter bare én kjent art.
Levevis
Disse billene lever trolig i møkk.
Criterium Européen i ishockey-VM 1951 for menn
«Criterium Européen» i ishockey-VM 1951 for menn («Det europeiske kriteriet») var det andre nivået i VM-hierarkiet for de seks antatt svakere lagene som deltok i verdensmesterskapet som for første gang måtte deles inn i to grupper. Turneringen var en forløper for det senere B-VM som i dag heter 1. divisjon. Turneringen ble arrangert i Frankrike fra 10. til 17. mars 1951 og kampene ble spilt i hovedstaden Paris. Turneringen ble spilt som en enkeltserie (round robin) der lagene møttes enn gang.
Aphodaulacus
Utbredelse
Slekten er utbredt i Asia.
2023 i Kina
Begivenheter i året 2023 i Kina.
Criterium Européen i ishockey-VM 1951 for menn
Dommere
IIHF utnevnte tretten dommere til å dømme kampene under turneringen:
Gruppespill
Alle klokkeslett er gitt i lokal tid UTC+01.00.
Sluttplassering
Turneringens sluttplassering ifølge IIHF:
Toppscorere
Kilde: Ice-hockey-stat.com
Beste målvakter
De fem beste målmaktene som har spilt 40 % eller mer av lagets totale spilleminutter. Kilde: Ice-hockey-stat.com
Jól (album)
Jól er et musikkalbum med Hans Fredrik Jacobsen. Albumet ble utgitt i 1998.
Criterium Européen i ishockey-VM 1951 for menn
Utvisninger (Fair Play-troféet)
Kilde: Ice-hockey-stat.com
Amauropus
Amauropus er en slekt av små, rødlige eller brunlige biller som tilhører gruppen køllebiller.
Mahama Cho
Under Sommer-OL 2020 i Tokyo ble han utslått i første runde.
Pseudokalissus
Pseudokalissus er slekt av kortvinger. Slekten omfatter bare én kjent art fra Øst-Asia.
Utseende
En liten, bred, blankt brunsvart kortvinge. Antennene er korte og tydelig klubbeformede, hodte kort og bredt. Pronotum er bredt rundet med bredt avsatte siekanter (som en brem), disse er svært tett punkterte. Dekkvingene er litt rundede, blanke med tre opphøyde lengderibber, de fem ytterste leddene av den korte bakkroppen stikker ut bak.
Utbredelse
Arten er utbredt i Øst-Sibir (Primorskij Kraj).
Eksterne lenker
Pseudokalissus
Dalejunkeren
Dalejunkeren (svensk Daljunkern, død ca. 25. september 1528 i Rostock) var en svensk opprørsleder som i 1527 ledet et opprør mot kong Gustav Vasa av Sverige i Dalarne, og som utga seg for å være Nils Sture, sønn av riksforstanderen Sten Sture d.y. Han ble henrettet i Rostock i 1528. Av sine motstandere ble han anklaget for egentlig å ha vært en husmannssønn ved navn Jöns Hansson. Det nedsettende kallenavnet «Dalejunkeren» fikk han først etter sin død. I samtidige kilder kalles han «Dalekongen» og «Daleskalken».
Dalejunkerens opprør
I 1525 hadde de to prelatene Peder Jakobsson, som var utvalgt biskop i Västerås, og Knut Mikaelsson, domprost i samme by, forsøkt å anstifte et opprør i Dalarne mot Gustav Vasa. Da dette mislyktes måtte de flykte til Norge. Etter at Gustav Vasa hadde krevd dem utlevert ble de omsider sendt tilbake til Sverige og henrettet i 1527.
Alt i begynnelsen av samme år hadde det brutt ut et nytt opprør i Dalarne, ledet av en ung mann som hevdet han var Nils Sture, eldste sønn av den avdøde riksforstanderen Sten Sture d.y. og hans enke Kristina Nilsdotter Gyllenstierna. Opprøret fant støtte blant bøndene i deler av Dalarne, samt hos enkelte av prestene. Gustav Vasa og Kristina Nilsdotter nektet for at denne opprøreren virkelig var Nils Sture, men kongen innbød ham til å møte på riksdagen i Västerås i juni 1527 for at han kunne konfronteres med sin angivelige mor.
Dalejunkeren fulgte ikke denne oppfordringen, men reiste høsten 1527 over til Norge, hvor han ble mottatt av Inger Ottesdatter på Austrått og hennes svigersønn Vincens Lunge, høvedsmannen på Bergenhus festning og stattholder i det nordenfjelske Norge. Fru Inger ønsket seg til og med Dalejunkeren som sin svigersønn, idet hun lot datteren Eline forlove seg med ham.
Mot slutten av 1527 vendte Dalejunkeren tilbake til Dalarne, hvor han snart led et fullstendig nederlag mot Gustav Vasas styrker. Han klarte å flykte tilbake til Norge, mens mange av tilhengerne hans ble tatt til fange og henrettet. Gustav Vasa hadde flere ganger krevd at Dalejunkeren skulle utleveres fra Norge. Nå lot Vincens Lunge ham sende med skip først til Bergen og senere til høvedsmannen i Helsingborg, Tyge Krabbe, som skulle sende ham videre til kong Fredrik I. Ved Helsingborg klarte Dalejunkeren rømme fra skipet. Trolig var rømningen arrangert av Vincens Lunge.
I juni 1528 fikk Gustav Vasa vite at Dalejunkeren var dukket opp i Rostock. Han skrev da til byrådet med krav om at han måtte utleveres til Sverige eller i det minste fengsles i Rostock. Etter oppfordring av kongens svoger, grev Johan von Hoya, lot byrådet til slutt Dalejunkeren stille for retten i Rostock. Han ble dømt til døden 25. september og henrettet ikke lenge etter.
Dalejunkerens ettermæle
Navnet «Dalejunkeren» fikk den angivelige Nils Sture først i Peder Svarts krønike fra omkring 1560. Av sine motstandere ble han anklaget for egentlig å ha vært en husmannssønn ved navn Jöns Hansson. Denne bedømmelsen ble også godtatt av senere historikere, som lenge anså Dalejunkeren for å ha vært en frekk bedrager. Ludvig Daae finner det «uforklarlig og kun lidet stemmende med den Fru Inger almindeligviis tillagte Klogskab» at fru Inger til Austrått hadde innlatt seg med en slik forbryter.
Siden 1942 har imidlertid historikerne vært mindre sikre på at Dalejunkeren virkelig var en bedrager. I sin biografi over Gustav Vasa fra 2002 gjennomgikk Lars-Olof Larsson brevmaterialet og finner at det ikke kan utelukkes at Dalejunkeren virkelig var Nils Sture. Vincens Lunges vitnesbyrd gjør det til og med sannsynlig, mener Larsson. Dalejunkeren har i så fall vært en svært ung mann, kanskje ikke 15 år gammel da opprøret begynte, mens historien om Dalejunkeren som husmannssønnen Jöns Hansson da har vært en del av Gustav Vasas propaganda.
Dalejunkeren i litteraturen
Dalejunkerens historie ble behandlet med dikterisk frihet i Henrik Ibsens skuespill Fru Inger til Østraat.
David G. Mandelbaum
David Goodman Mandelbaum (født 22. august 1911 i Chicago, død 19. april 1987) var en amerikansk sosialantropolog.
Han hadde bachelorgrad fra Northwestern University fra 1932 og doktorgrad i sosialantropologi fra Yale University fra 1936. Mandelbaums største arbeid omhandlet creeindianere i Saskatchewan i Canada, men hans største interesse forble ulike samfunn i India og Sørøst-Asia. Under den andre verdenskrig var han tjenestemann for Utenriksdepartementet i Sørøst-Asia. Mandelbaum var professor ved University of Minnesota 1941–1946 og University of California, Berkeley 1946–1978. Ved sistnevnte var han tillike dekan 1955–1957, leder for senteret for sør- og sørøstasiatisk forskning 1965–1968 samt professor emeritus fra 1978. Han døde etter lang tids kreftsykdom i 1987.
Mandelbaum var også involvert i American Anthropological Association, American Association for the Advancement of Science, Association for Asian Studies, Society for Applied Anthropology, American Institute of Indian Studies og den amerikanske nasjonalkommisjonen for UNESCO.
David G. Mandelbaum var far til statsviter Michael Mandelbaum (født 1946).
NM i troppsgymnastikk 2000
Det ble konkurrert i:
Det var ikke kjønnsinndeling i nasjonale klasser i dette NM, dette ble innført i nasjonale klasser først i 2011.
Betsy Louise Gude Scholz Agnus
Betsy Louise Gude Scholz Agnus (født 19. september 1887 i Berlin, død 7. mai 1979 i Oslo) var en tysk-norsk billedkunstner.
Familie
Hun var datter av den tyske maleren Richard Scholz og norske Agnes Charlotte Gude. Morfaren var maleren Hans Gude. Hun var oppkalt etter mormoren Betsy, født Anker. Gjennom moren var hun i familie med blant andre Ivo Caprino, Bjarne Sandemose og Iben Sandemose.
Kunstnerisk virke
I 1899 ble hun tildelt «Lord Leighton's Prize» i Exeter, og mottok samtidig påskjønnelsen «honorary mention» fra maleren Frederik Watts, som var medlem av Royal Academy of Arts.
STK høyspenningslaboratorium
Den opprinnelige fasaden på høyspenningslaboratoriet og kontorbyggene var pusset betong. Byggets fasade ble senere kledd med rød teglstein, uten at den spesielle formen på bygningen ble endret. Bygget er på 5 700 m² over fem etasjer. Bygget ble totalrehabilitert i 2002 av daværende eier, Aberdeen Asset Management. De pusset opp bygget som kontorlokaler til utleie. I 2012 inngikk Oslo kommune ved Undervisningsbygg en 25 års leieavtale med Aberdeen.
Betsy Louise Gude Scholz Agnus
Kunstnerisk virke
I 1915-1916 stilte hun ut i Royal Academy i London. Hun hadde også utstillinger i Oslo i 1922 og i 1926.
I 1984, fem år etter Betsy Scholz' død, utga Cappelen forlag sangboken Barnas beste : Barnas første, der sangene Pitt Pott Nøtt og En liten jente ("Hvor skal du hen, vesle jente? - Bort og plukke nøtter, kan du tenke!") var ledsaget av Scholz' illustrasjoner.
STK høyspenningslaboratorium
Kuben videregående skole
Høsten 2019 ble bygget i Kabelgata 22 innlemmet i BiKuben. Bygget har også 5 etasjer og gir tilgang til resten av femte etasje som ikke har hatt universell tilgang fra Kabelgata 24. I de nye lokalene er det undervisning for 275 voksne elever innen helse- og oppvekstfag, med rom utstyrt med det siste innen velferdsteknologi. I de to første etasjene er det ordinære undervisningsrom, grupperom, vrimlearealer og kontorer for administrasjon og ledelse.
Betsy Louise Gude Scholz Agnus
Kunstnerisk virke
Hun er gravlagt i Gudefamiliens gravsted på Vår Frelsers gravlund i Oslo.
Albert Hartl
Albert Hartl (født 13. november 1904 i Roßholzen i Bayern i Tyskland, død 14. desember 1982 i Ludwigshafen am Bodensee) var en tysk SS-offiser (Sturmbannführer) og sjef for Byrå IV B innen Reichssicherheitshauptamt (RSHA), Det tredje rikes sikkerhets- og etterretningsministerium. Han var også aktiv i Einsatzgruppe C, en mobil innsatsgruppe som opererte på østfronten.
Bakgrunn
Far til Albert Hartl var lærer av yrke, og sterkt preget av fritenkerne og særlig av den liberale antiklerikalisme; han døde i 1916. Den fromme og sterkt troende katolske moren hadde imidlertid klart å overbevise faren om å sende den da ti år gamle Albert til en klosterkole drevet av benediktinerordenen.
Etter tiden der studerte Hartl ved det erkebiskoppelige seminar i Freising og ble presteviet i 1929 av kardinal Michael von Faulhaber.
Frafall fra katolisismen, inntreden i SS, tjeneste i Berlin
Den 30. januar 1933 ble Adolf Hitler utnevnt til tysk rikskansler. I november samme år fordømte Hartl en prestekollega som hadde kritisert nasjonalsosialismen. Han meldte seg inn i NSDAP i samme år og i januar 1934 forlot han sin prestelige tjeneste, trådte ut av den katolske kirke og trådte inn i Schutzstaffel (SS). Hartl ble da offentlig ekskommunisert.
En kort tid virket han for SS-Hilfswerk i Dachau; så ble han i november 1935 kalt til Sicherheitsdienst (SD) i Berlin som leder for Gruppe II 113 «Konfessionell politische Strömungen» i Zentralabteilung II 1 «Weltanschauliche Gegner» (som var ledet av Franz Six).
Deretter ble Hartl utnevnt til sjef for Byrå IV B innen Reichssicherheitshauptamt (RSHA), Det tredje rikes sikkerhets- og etterretningsministerium. Hartls avdeling beskjeftiget seg med nasjonalsosialismens ideologiske motstandere, til hvem hørte blant andre politisk katolisisme og sionisme. Hartl skulle bli Adolf Eichmanns nærmeste sjef.
Denne enheten hadde flere som hadde hoppet av fra det katolske presteskap og som arbeidet med å underminere kirken og foreta etterretningsanalyser om kirkelige forhold. Den beskjeftiget seg med overvåkning av kirken, og støttet seg til et nettverk av fortrolige kontaktpersoner. «Vårt endelige mål er å fullstendig knuse hele kristenheten», sa Hartl i 1941. Albert Hartl hadde ansvaret for dossieret om den da nylig valgte nye pave Pius XII. Man ønsket å ruste seg for et mulig frontalsammenstøt med den katolske kirke.
Etter andre verdenskrig
Kort etter andre verdenskrigs slutt ble Hartl tatt til fange av britiske styrker. Hans virksomhet innen Reichssicherheitshauptamt og Einsatzgruppen ble imidlertid ikke oppdaget.
I etterkrigstiden virket Hartl som publisist og tilhørte Deutsche Unitarier Religionsgemeinschaft, en religiøs organisasjon som blant annet går inn for panteisme og filosofisk humanisme.
Håkon Ramstad
Håkon Ramstad (født 8. oktober 1957 i London ) er en norsk skuespiller.
Utdannelse
Ramstad er utdannet ved London Academy of Music and Dramatic Art (LAMDA).
Karriere
Etter at han debuterte på Nationaltheatret i 1985 har Håkon Ramstad arbeidet ved de fleste større norske institusjonsteatre. Per 2017 er han fast ansatt ved Nationaltheatret, der han i en toårsperiode fra januar 2017 er medlem av kvartetten som driver Torshovteatret. Torshov-gruppens øvrige medlemmer denne perioden er Janne Heltberg, Sigurd Myhre og Herman Bernhoft, og det kunstneriske programmet for perioden har de gitt fellesbetegnelsen Sci-fi.
Prometopinae
Prometopinae er en underfamilie av glansbiller med kølleformede antenner.
Utseende
Små til middelsstore, ovale og noe flate, gjerne gulbrunlige glansbiller. Hodet har litt framstikkende kjever. Pronotum er stort og bredt, ofte bredere enn dekkvingene.
Levevis
Artene kan finnes ved utflytende sevje eller på sopp.
David Nemeth
David Nemeth (født 18. mars 2001) er en østerriksk fotballspiller som spiller for den tyske klubben.
Tegneserieåret 1974
Tegneserieåret 1974 er en oversikt over hendelser, fødte og avdøde personer med tilknytning til tegneserier i 1974.
Stephen Lambdin
Stephen Lambdin (født 9. mars 1988) er en amerikansk taekwondoutøver. Han har ingen større internasjonale titler, men han tok bronse under de panamerikanske leker i 2011.
En sang for åtte kroner
En sang for åtte kroner er en musikkalbum med The Beste. Albumet ble utgitt i 1985.
Langsmedvannet
Langsmedvannet er en innsjø i Vadsø kommune i Finnmark. Den ligger rundt seks kilometer nordøst for Vadsø sentrum og har utløp mot vest til Langsmedbekken, en sidebekk til Sjåbuselva.
Dobbeltnasa
Dobbeltnasa (nordsamisk: Doappalnjunni) er et fjell i Vadsø kommune i Finnmark. Det har to topper som begge er på 334 meter over havet. Begge toppene er grensepunkter for Varangerhalvøya nasjonalpark.
Alocoderus
Alocoderus er en slekt av biller som hører til familien skarabider (Scarabaeidae) i gruppen skarabider (Scarabaeoidea).
Levevis
Disse billene lever i møkk og er hyppigst på steder der husdyr beiter. Flere av artene er regnet som truede.
Utbredelse
Gruppen er utbredt i Afrika og den palearktiske sone. I Europa finnes Alocoderus hydrochaeris over det meste av kontinentet bortsett fra Skandinavia.
Enicoscolus
Enicoscolus er en slekt av myggene (Nematocera), som sammen med fluene,  utgjør tovingene (Diptera). Slekten omfatter fire kjente, nålevende arter, men alle er regnet som sjeldne.
Utseende
Små til middelsstore (ca. 3,5- 6 millimeter), mørke hårmygg. De ligner mye på slekten Bibio, men kan skilles fra først og fremst på at vingenes årenett er noe redusert, og at thorax er flatere. Fasettøynene er omtrent nakne. Antennene er ganske korte og består av seks mer eller mindre kjegleformede ledd. Vingene er nokså korte og brede, røykfargede, vingeåren R5 er betydelig forkortet og medialåren (M) er forgrenet like etter tverr-åren som forvinger den med radialåren (R). Beina er kraftige, og ligner på slekten Bibio. Hannens kjønnsorganer ligner derimot mer på slekten Dilophus, gripeorganet (gonostylus) er kort og kølleformet, ikke sigdformet som hos Bibio.
Levevis
Lite eller ingenting synes være kjent om disse artenes biologi. Per 2004 var det bare kjent mindre enn ti eksemplarer til sammen av de fire artene, bare ett av disse (et eksemplar av E. brachycephalus) var en hann. Alle artene er beskrevet basert på enslige hunn-eksemplarer.
Utbredelse
Slekten har en merkelig, spredt utbredelse og er kjent fra det nordlige Mexico, fra Brasil og fra det nordlige Australia og Ny-Guinea. Alle artene er regnet som meget sjeldne og bare noen få eksemplarer var kjent, inntil nylig ingen hanner.
Sjåbuselva
Sjåbuselva (også skrevet Skjåbustelva, nordsamisk (i øvre del): Sisttetjohka ) er ei elv i Vadsø kommune i Finnmark. Elva munner ut i Varangerfjorden to kilometer øst for Vadsø lufthavn. Den har utspring fra et vann på fjellplatået nord for Frøkendalen. Elva renner først mot sørvest, før den snur mot øst ned Frøkendalen, som er en smal V-dal, og deretter ut på de myrlendte slettene nord for Byvasshaugen. Elva snur gradvis mer mot sør og renner gjennom Sjåbuselvskaret, passerer langs vestsida av den vidstrakte Kibymyra og møter bekken fra Langsmedvannet, den største innsjøen i nedbørfeltet. Sjåbuselva er 22,4 kilometer lang.
Frøkendalen og elvas kildeområde ligger innenfor Varangerhalvøya nasjonalpark.
El-Ghriba-synagogen
El-Ghriba-synagogen er en svært gammel synagoge rett ved Hara Seghira, noen kilometer sørvest av Houmt Souk på den tunisiske øya Djerba. El-Ghriba-synagogen er mer enn 2 000 år gammel, og var dermed over 600 år gammel da Tunisia ble muslimsk. Dermed er dette den eldste synagogen i Afrika og en av de eldste i verden.
Opprinnelsen (myte)
Et sagn sier at en gruppe jøder flyktet etter ødeleggelsen av Det første tempelet i Jerusalem og kom til øya Djerba, hvor de så bygde denne synagogen.
Valfartssted
I flere århundrer har jødiske Pilegrimer valfartet til El-Ghriba-synagogen i tiden etter pesachfesten.
Terrorangrep
Den 11. april 2002 gikk en selvmordsbomber til angrep på El-Ghriba-synagogen med en naturgass-tankbil lastet med sprengstoff. 21 mennesker ble drept i dette terrorangrepet, inkludert 14 tyske turister, seks tunisiere og en franskmann. Mer enn 30 mennesker ble såret. Angrepet ble først omtalt som en ulykke, men etterforskingen viste at dette var et planlagt angrep.
Pauline Thomsen
Pauline Thomsen (født 17. juli 1858 i Roskilde, død 16. april 1931 i Ry, Østjylland) var en dansk landskapsmalerinne.
Hun var datter av adjunkt Christen Thomsen (1822–1874) og Pauline Mathea Georgine, født Bergstrøm (1831–1896). I 1877 kom hun til København og tegnet deretter i tre år under Vilhelm Kyhn. Som sin læremester viste hun en forkjærlighet for landskapsmotiver omkring Ry og Himmelbjerget. I sin ungdom malte hun dog fortrinnsvis motiver fra Sjælland. Hun debuterte på Charlottenborgustillingen i 1885, og deltok senere på en rekke utstillinger i inn- og utland.
Eurovision Song Contest 2017
Eurovision Song Contest 2017 var den 62. utgaven av Eurovision Song Contest, EBUs årlige sangkonkurranse for organisasjonens medlemmer. Konkurransen fant sted i Kyiv internasjonale utstillingssenter i Ukraina, etter at Jamala vant med sangen «1944» i 2016. Dette var andre gang Ukraina arrangerte konkurransen, første gang var i 2005, også det i Kyiv. Konkurransen besto av tre sendinger: en semifinale tirsdag 9. mai, en semifinale torsdag 11. mai og finalen lørdag 13. mai 2017. Programledere for alle sendingene var Oleksandr Skitsjko, Volodymyr Ostaptsjuk og Timur Mirosjnytsjenko. 42 land deltok i konkurransen, det samme antallet som året før. Romania og Portugal, som for øvrig vant konkurransen, kom tilbake etter ett års pause, mens Bosnia-Hercegovina, som deltok i 2016, trakk seg på grunn av økonomiske problemer hos kringkasteren BHRT. Opprinnelig skulle også Russland delta, men trakk seg noen uker før konkurransen siden landets deltaker, Julija Samojlova, ble nektet innreise til Ukraina.
Av deltakerlandene måtte 36 land gjennom én av de to semifinalene, og 20 av dem kvalifiserte seg til finalen lørdag 13. mai. I tillegg deltok vertslandet Ukraina og de fem «store landene» i finalen, slik deltakerantallet i finalen var 26 land. Vinneren av konkurransen ble Salvador Sobral fra Portugal med sangen «Amar pelos dois». Vinnersangen hadde portugisisk tekst og var skrevet av Sobrals søster, Luísa Sobral. Dette var landets første seier i Eurovision Song Contest. Det var også første gangen siden 2007, da Marija Serifovic vant med sangen «Molitva», at en ikke-engelskspråklig sang vant konkurransen. Salvador Sobral fikk den høyeste poengsummen i konkurransen til da, med 758 poeng. Bulgaria kom på andreplass med 615 poeng, fulgt av Moldova med 374 poeng.
Det norske bidraget var sangen «Grab the Moment», fremført av JOWST og Aleksander Walmann. Den norske sangen deltok i semifinale 2, der den endte på femteplass og dermed kvalifiserte seg til finalen. Til slutt endte Norge på en tiendeplass i finalen – landets fjerde topp ti-plassering siden 2013. De tre sendingene ble sett av 182 millioner seere verden over, en nedgang på 22 millioner fra året før.
Bakgrunn
Etter seieren med «1944» og Jamala i 2016, var det Ukraina og landets allmennkringkaster UA:PBC som var arrangører for konkurransen. Dette var andre gang Ukraina hadde arrangørjobben, første gang var i Sportspalasset i Kyiv i 2005. Denne gangen ble hovedstaden Kyiv valgt som vertsby, etter en lengre søknadsprosess. Konkurransen ble lagt til byens største arena, Kyiv internasjonale utstillingssenter, med plass til rundt 11,000 publikummere.
Søknadsprosess
Vertsbyen og arenaen ble valgt etter en omfattende søknadsprosess som startet like etter Ukrainas seier i 2016. Allerede 18. mai 2016 kunngjorde Ukrainas nasjonale offentlige kringkastingsselskap (UA:PBC) at det første offisielle planleggingsmøtet med EBU skulle holdes 8. juni. En avgjørelse på hvor konkurransen skulle finne sted, skulle avgjøres etter sommeren. Sammen med Ukrainas regjering lanserte UA:PBC 23. juni en offisiell søknadsprosess der interesserte byer kunne søke om å bli vertsby. En finaleliste på tre byer skulle være klar i siste halvdel av juli, og like etter skulle EBU og den ukrainske organisasjonskomiteen besøke finalebyene og vurdere infrastruktur og arena. EBU hadde flere krav, blant annet måtte arenaen ha plass til minst 7000, og helst minst 10,000, tilskuere. I tillegg måtte det være et pressesenter med 1500 plasser, og vertsbyen måtte ha minst 2000 hotellrom i alle prisklasser og av generell europeisk standard. Byen måtte også garantere for sikkerheten til de besøkende og ha moderne infrastruktur som blant annet en internasjonal flyplass. I tillegg måtte arrangørbyen tilby sosiale aktiviteter og konserter for lokalbefolkningen og de besøkende.
Seks byer sendte inn anbud innen fristen 8. juli: Dnipro, Kharkiv, Kherson, Kyiv, Lviv og Odesa. I tillegg hadde byer som Tsjerkasy, Irpin, Uzjhorod og Vinnytsia tidligere vist interesse, men valgte til slutt ikke å søke om å bli vertsby. De seks kandidatbyene ble offisielt presentert 20. juli i et to timer langt debattprogram på landets allmennkanal UA:Første. Programleder var Timur Mirosjnytsjenko, som selv skulle lede konkurransen tre kvart år senere. Under programmet presenterte hver av de seks byene søknadene sine for seerne.
Valget av vertsby
To dager senere, 22. juli, hadde UA:PBC skåret de seks kandidatbyene ned til tre: Dnipro, Kyiv og Odesa. Det endelige valget skulle opprinnelig ha blitt kunngjort 1. august, men EBU varslet at valget ville bli utsatt. Konkurransesjef Jon Ola Sand uttalte at EBU «virkelig ønsket å ta seg tid til å ta en riktig avgjørelse». Etter flere utsettelser ble vertsbyen offentliggjort under en pressekonferanse 9. september 2016. Valget falt på hovedstaden Kyiv og byens største arena, Kyiv internasjonale utstillingssenter.
Format
Konkurransen skulle opprinnelig ha funnet sted 16., 18. og 20. mai 2017, men sommeren 2016 skjøv EBU konkurransen frem én uke til 9.–13. mai. Den ukrainske vertskringkasteren UA:PBC kunngjorde 27. februar programlederne til konkurransen. For første gang skulle tre menn lede sendingene: og, med Timur Mirosjnytsjenko som reporter fra artistenes green room. Sistnevnte hadde også ledet Junior Eurovision Song Contest i 2009 og 2013. Bare én gang tidligere, i debutåret 1956, har det ikke vært en kvinnelig vert i konkurransen.
Semfinale-trekningen
Som tidligere ble semifinalistene delt inn i grupper ut fra stemmemønsteret årene før. Deretter ble landene i hver gruppe fordelt på de to semifinalene ved hjelp av loddtrekning. Dette gjøres for å begrense omfanget av nabostemming. EBU innvilget at Sveits fikk delta i semifinale 2, etter ønske fra den sveitsiske kringkasteren SRF. Semifinaletrekningen ble holdt i Kyiv 31. januar 2017. I trekningen ble det avgjort hvilken av semifinalene de seks finalistene skulle stemme i, og deretter ble semifinalistene fordelt på de to semifinalene. Hver semifinalist ble også trukket til første eller andre halvdel av sin semifinale, og den endelige startrekkefølgen ble avgjort av showprodusentene senere. 18 land deltok i den første semifinalen tirsdag 9. mai, mens 19 skulle delta i semifinalen torsdag 11. mai. Deltakerantallet i semifinale 2 ble imidlertid redusert til 18, da Russland trakk seg fra konkurransen i april. Stemmegruppene som de 37 semifinalistene ble fordelt i:
Grafisk design og logo
Temaet for konkurransen var «Celebrate Diversity» (feir mangfoldet), og ble presentert 30. januar av konkurransesjefen Jon Ola Sand. Den offisielle logoen var blant annet stiliserte perler som skulle etterligne Ukrainas tradisjonelle halskjede. 30. april presenterte EBU og Twitter tre spesiallagede emojier som kunne brukes sammen med konkurransens offisielle emneknagger. Hjerte-emojien dukket opp sammen med emneknaggene #ESC2017 og #Eurovision, mens vinnertrofeet kunne brukes sammen med #12Points and #douzepoints. Perlekjede-emojien kunne brukes sammen med emneknaggen #CelebrateDiversity, som var konkurransens slagord.
Deltakere
43 land meldte seg på konkurransen i 2017. Portugal og Romania kom tilbake etter ett års pause, mens Bosnia-Hercegovina trakk seg etter å ha deltatt i 2016. Bare én måned før konkurransen trakk også Russland seg på grunn av strid om landets deltaker, Julija Samojlova. Dermed gikk det totale deltakerantallet ned fra 43 til 42.
Striden om Russlands artistvalg
Den russiske kringkasteren Pervyj kanal offentliggjorde 12. mars 2017 at artisten Julija Samojlova skulle representere Russland i Eurovision Song Contest 2017 med sangen «Flame Is Burning». Samojlova var blant finalistene i russiske X Factor i 2013, og hun er kraftig lammet og sitter i rullestol på grunn av den arvelige nevrologiske sykdommen spinal muskelatrofi.
Kort tid etter kunngjøringen ila den ukrainske sikkerhetstjenesten SBU Julija Samojlova et tre-årig innreiseforbud til Ukraina. Årsaken var at hun hadde holdt konsert på Krim i 2015, og SBU mente at Samojlova hadde tatt seg ulovlig inn på ukrainsk territorium. EBU foreslo flere løsninger, blant annet at Samojlova kunne synge direkte via satellittoverføring. Russisk fjernsyn avviste forslagene og valgte til slutt å trekke seg. Kanalen opplyste at den heller ikke ville overføre sendingene fra Kyiv. EBU bekreftet 13. april 2017 at Russland hadde trukket seg fra Eurovision Song Contest 2017.
Tilbakevendende artister
Den nederlandske søstertrioen O'G3NE deltok med låten «». Trioen hadde tidligere representert Nederland i Junior Eurovision Song Contest 2007. De ble nummer elleve i finalen.
, som representerte Slovenia i Eurovision Song Contest 2005 i Kyiv, deltok igjen med sangen «». I likhet med 2005 kvalifiserte han seg ikke til finalen.
, som representerte Moldova i Eurovision Song Contest 2010 på Fornebu, deltok med sangen «». De kom på tredjeplass, Moldovas beste plassering til da.
Koit Toome, som representerte Estland i Eurovision Song Contest 1998 i Birmingham, deltok med sangen «» sammen med. Põldvere hadde tidligere deltatt i Eurovision Song Contest i 2005 som en del av gruppen. Duoen kvalifiserte seg ikke til finalen.
Valentina Monetta, som representerte San Marino i 2012, 2013 og 2014, deltok for fjerde gang. Denne gangen deltok hun sammen med og sangen «». San Marino kvalifisert seg ikke til finalen.
Andre land
For å kunne delta i Eurovision Song Contest, må et land ha en allmennkringkaster med et aktivt medlemskap i Den europeiske kringkastingsunion. Men et land kan også få delta gjennom en spesialinvitasjon, slik tilfellet er med Australia. I tillegg til de 42 deltakerlandene, var også flere andre land inne i bildet med tanke på en deltakelse i 2017.
Sendingene
De tre finalesendingene startet klokken 21.00 sentraleuropeisk sommertid. Semifinalene varte rundt 2 timer og 10 minutter, mens finalen varte i 3 timer og 45 minutter. De tre sendingene startet med kortfilmer som viste bilder av ukrainsk mote, kultur og ulike steder i Kyiv og Ukraina. Hvert land ble introdusert med en postkort-film som viste det aktuelle landets artist på ulike steder i Ukraina.
Første semifinale
I den første semifinalen tirsdag 9. mai åpnet den ukrainske hiphoperen Monatik showet med sangen «Spinning». Fjorårsvinner Jamala sto for pausenummeret. Først fremførte hun en nyversjon av «1944» og deretter sangen «Zamanyly» (Заманили). Den ukrainske Eurovision-legenden Vjerka Serdjutsjka dukket også opp i en tre-episoders kortfilm. Hver episode ble vist i hver av sendingene.
18 land deltok, og ti land kvalifiserte seg til finalen: Sverige, Australia, Belgia, Aserbajdsjan, Portugal, Hellas, Polen, Moldova, Kypros og Armenia.
Andre semifinale
Den andre semifinalen torsdag 11. mai åpnet med en Eurovision-medley i ukrainsk drakt, fremført av programlederne Oleksandr Skitsjko og Volodymyr Ostaptsjuk sammen med lokalt kor og et danseensemble. Pausenummeret i semfinale 2 var en danseoppvisning kalt «The Children's Courtyard», fremført av dansetruppen Apache CREW.