cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Antonina Miljukova
Miljukova studerte en kort stund ved Konservatoriet i Moskva, og siden Tsjajkovskij var en av lærerne kan hun ha møtt ham der. Våren 1877 sendte hun flere brev med kjærlighetserklæringer til ham. Han fikk sympati for det fortvilte ropet og fridde i juni 1877. En viktig grunn var nok at han ønsket å stagge ryktene om at han var homofil. Bryllupet ble gjennomført i all hast 18. juli 1877.
Tsjaikovskij innså fort at han hadde gjort et fryktelig feiltrinn og fra september 1877 så de hverandre knapt igjen. Mellom 1878 og 1880 forsøkte han flere ganger å ta ut skilsmisse, men Miljukova nektet og han gav tilslutt opp forsøkene.
I 1880 flyttet Milukova sammen med juristen Aleksandr Sjlykov. Mellom 1881 og 1884 fikk de tre barn sammen. På grunn av foreldrenes helsetilstand ble barna sendt på barnehjem. Alle tre døde i tidlig barndom.
Miljukova overlevde Tsjajkovskij med 24 år. Kort tid etter hans død begynte hun å vise tegn på alvorlig psykisk lidelse og de 20 siste årene tilbrakte hun på psykiatriske institusjoner, finansiert av midler Tsjajkovskij hadde testamentert henne.
I den britiske filmen The Music Lovers (1971) framstilles Miljukova (Glenda Jackson) som en hysterisk og løsaktig kvinne.
Dima Smirnov
,
Dima Smirnov (russisk: Дима Смирнов), (født 20. mai 1990 i Voskresensk, Sovjetunionen nå Russland) oppvokst på Hamar, er en norsk/russisk ishockeyspiller fra den russiske klubben Khimik.
Han spille fast på Grüner, men har spilt på Storhamar 2 og har vært på Storhamar Dragons der han scoret et mål mot Furuset i 2008/2009-sesongen. Han er sønn av den tidligere russiske ishockeyspilleren Alexander Smirnov. Smirnov la opp i 2017. Smirnov er ishockey kommentator for TV2 sammen med Eirik Johansen.
Balbir Singh Sidhu
Balbir Singh Sidhu (født 11. desember 1931, død 10. desember 2016) var en kenyansk landhockeyspiller.
Han representerte Kenya under Sommer-OL 1956 i Melbourne, hvor laget hans ble nummer 10.
Armando Costa
Armando Costa (født 25. mars 1975 i Cinfães) er en portugisisk handikappet bocciaspiller, som konkurrerer i klassen BC3, som er en av klassene for utøvere med cerebral parese eller andre funksjonshemminger, som ikke greier å holde og kaste ballen selv, men må bruke bocciarenne.
Han har cerebral parese, har deltatt ved samtlige paralympiske sommerleker fra 1996 til 2012.
Vine
Vine var en mobilapplikasjon som lot brukerne lage og poste korte videoklipp. Applikasjonen ble lansert i 2012 og avviklet i 2019.
Armando Costa
Karriere
Costa fikk gull i parkonkurransen i klassen BC1 wad (med bocciarenne - with assistive devices) ved Paralympiske sommerleker 1996 i Atlanta. Her spilte han sammen José Macedo, og de slo det britiske laget med Zoe Edge og Joyce Carle i finalen. Han deltok også individuelt i klassen BC1 wad, der han vant gruppespillet med 3 seire på 3 kamper, men han ble slått ut i kvartfinalen der han tapte 0-14 for australske Kris Bignall. Ved de neste paralympiske lekene, i 2000, fikk han sølv individuelt. Her tapte han finalen 2-5 mot sin landsmann José Macedo. I parkonkurransen spilte han sammen Jose Macedo, men disse ble slått ut i semifinalen, og tapte bronsekampen 4-6 for Canada, med Alison Kabush og Paul Gauthier på laget.
Vine
Tjenesten ble introdusert med en makslengde på videoklippene på seks sekunder. Videoene kunne deles og inkluderes i sosiale nettverk som Twitter (som kjøpte appen i oktober 2012) og Facebook. Opprinnelig var Vine bare tilgjengelig for iOS, men ble senere tilpasset Android og Windows Phone.
Historie
Vine ble lansert av Dom Hofmann, Rus Yusupov og Colin Kroll i juni 2012. Selskapet ble kjøpt av Twitter i oktober 2012.
Armando Costa
Karriere
Ved Paralympiske sommerleker 2004 i Athen deltok han både individuelt og i parkonkurransen. Individuelt vant han alle kampene i gruppespillet, og vant kvartfinalen 6-1 mot Grigoris Polychronidis fra Hellas, men ble slått ut i semifinalen av spanske Santiago Pesquera. Bronsekampen tapte han mot An Myung Hoon, og endte på 4.-plass. I parkonkurransen spilte han igjen sammen José Macedo, men de kom på 3.-plass i gruppespillet, med én seier og to tap, og nådde ikke finalespillet.
Vine
Historie
Fra 24. januar 2013 ble Vine lagt ut for gratis nedlastning på iOS til iPhone og iPod Touch. Siden 2. juni 2013 har Vine også vært gratis til Android.
Armando Costa
Karriere
Ved EM i 2005 kom han på 9.-plass individuelt, men var med og vinne gull i parkonkurransen. Han kom på 24.-plass ved VM i 2006, der Portugal kom på 4.-plass i parkonkurransen, og han kom på 23.-plass ved World Cup i 2007. Her vant Portugal igjen gull i parkonkurransen i klassen BC3.
Vine
Historie
På et par måneder ble Vine den mest brukte videodelingsapplikasjonen på markedet. 9. april 2013 ble Vine den mest nedlastede gratis-appen i App Store.
Gabriela Mendonça Ferreira
Gabriela Mendonça Ferreira (født 21. mai 1998 i Campo Grande) er en brasiliansk funksjonshemmet friidrettsutøver, som konkurrerer i klassen T12, som er for synshemmede utøvere innen parafriidrett. Hun konkurrerer hovedsakelig i sprintløp.
Bakgrunn
Mendonça er synshemmet, fordi hennes mor ble bitt av en katt som hadde toksoplasmose da hun var gravid, noe som gjorde at Mendonça ble født med betennelse på netthinnen, og skade på mellomåret. Hun har pr 2019 cirka 20% syn på venstre øye og 30% syn på høyre øye. Hun begynte med paraidrett da hun var 10 år gammel.
Vine
Historie
I desember 2015, hadde Vine 200 millioner aktive brukere. Og den 27. oktober 2016 annonserte Twitter at de skulle gjøre det umulig å legge ut videoer, men å lage dem ville fortsatt være mulig. Den 20. januar 2017 ble Vine omdannet til en app der man ikke kunne se de publiserte videoene.
Manda Island
Manda er en øy i Lamu-fylke i Kenya, kjent for de gamle havnene Takwa og Manda fra 900-tallet.
Armando Costa
Karriere
Ved VM i boccia 2010 kom han på 6.-plass individuelt, og sølv i parkonkurransen etter finaletap 0-10 for Sør-Korea. I 2011 kom han på 9.-plass ved Europa cup på Hamar og 12.-plass ved World Cup i Belfast. Ved World cup 2011 fikk han også bronse i parkonkurransen, sammen Luís Silva og José Macedo. Ved utgangen av 2011 var han rangert som nummer 9 i verden i klassen BC3.
Gabriela Mendonça Ferreira
Idrettskarriere
Under Parapanamerikanske leker 2019 vant hun lengdehopp i klassen T11/12, og hun kom på tredjeplass på 100 meter i klassen T12, bak Omara Durand Elias fra Cuba og Viviane Ferreira Soares fra Brasil. På 200 meter nådde hun ikke finalen.
Manda Island
På øya ligger flyplassen i Lamu, Manda flyplass, den er nå forbundet med passasjerferge til Lamu. Øya er atskilt fra fastlandet av den smale Mkanda-kanalen og vest for Manda ligger øya Manda Toto.
Armando Costa
Karriere
Han deltok ved Paralympiske sommerleker 2012 i London, der han fikk én sølvmedalje; i parkonkurransen sammen José Macedo og Luís Silva. Individuelt ble han slått ut i kvartfinalen, der han tapte 1-5 for Ho-Won Jeong.
Rosario Dalgado
Rosario Dalgado var en kenyansk landhockeyspiller.
Manda Island
Mange kongelige, aristokrater og kjendiser som Kate Moss, prinsesse Caroline av Monaco og Sting kjøpte feriehus i Lamu i 1980 og 90-årene, flere av disse husene er på Manda.
Rosario Dalgado
Han representerte Kenya under Sommer-OL 1956 i Melbourne, hvor laget hans ble nummer 10.
Manda Island
Både de gamle byen Manda og Takwa ble sannsynligvis forlatt på 1800-tallet på grunn av vannmangel. I 1960-årene anbefalte Kenya Department of Agriculture å bygge flere vannoppsamlere av betong, kalt jabias, for å samle regnvann på øya. To jabias ble bygget og mange familier flyttet til øya, og dyrket mais, kassava, simsim og bomull.
På øyas østkyst drives et prosjekt for bevaring av havskilpaddene som legger egg på en strand på øya.
Byen Manda
Manda byruinene (på nordvestkysten av Manda Island), ble først utforsket av arkeologen Neville Chittick i 1965.
Byen har sin opprinnelse fra handel med Persiabukta i det 9. og 10. århundre. Den viktigste handelsvaren var sannsynligvis elfenben. Mangrove trevirke var nok også viktige. Tidlige innbyggere i Manda konstruerte bygninger med brent firkantet murstein og stein og satt med en kalkmørtel. Denne byggeteknikkene finnes bare på øyer og i kystområder i Kenya.
Byen Takwa
Takwa-ruinene ligger på sørsiden av øya Manda, og var aldri noe stort sted. Ruinene ble først gravd ut av James Kirkman i 1951. I 1972 ble stedet ryddet igjen under tilsyn av James de Vere Allen, kurator for Lamu-museet.
Det ble grunnlagt rundt 1500, og trolig forlatt rundt 1700. Kirkman mente at det kanskje var et sted hvor hellige menn eller religiøse mennesker trakk seg tilbake. Den store moskeen ved Takwa er relativt godt bevart.
Den andre viktige ruinstrukturen er søylegraven, som har en inskripsjon med datoen 1681–1682. Det er opplysninger om at da Takwa ble forlatt, bosatte innbyggerne seg rett over bukten ved Shela på øya Lamu. To ganger i året kommer folk fra Shela til søylegraven i Takwa for å be om regn.
Takwa-ruinene ble utnevnt til et kenyansk nasjonalmonument i 1982.
Manda flyplass
Manda flyplass (IATA: LAU, ICAO: HKLU) er en liten sivil flyplass som ligger 6 meter over havet, og har to rullebaner. Den ble tidligere også kalt Lamu flyplass, men i forbindelse med utbyggingen av LAPSSET ble Lamu International Airport bygget.
Manda flyplass ble etablert i 1963, det var da kun en grusbane og et lite skur som flyplassbygning.
Nå er den første rullebanen på Manda (15/33) asfaltert og den er 1930 m i lang og 30 m bred. Den andre rullebanen (08/26) er ikke asfaltert og er 931 m lang og 14 m bred.
Distribuert databehandling
Distribuert databehandling er et felt innenfor informatikken som studerer distribuerte systemer. Et distribuert system er en modell hvor komponentene i systemet befinner seg på datamaskiner i et datanett. Disse kommuniserer med hverandre og koordinerer sine handlinger ved hjelp av meldingsoverføring for å oppnå en felles målsetning. Tre signifikante egenskaper ved distribuerte systemer er parallellitet hos de enkelte komponenter, mangelen på en felles klokke og en uavhengig systemsvikt blant komponentene (ingen enkeltkomponent kan skade hele systemet).
Manda Island
Manda flyplass
Flyplassen blir nå renovert med blant annet en ny taxebane som skal være klare til bruk i 2022.
Camp Simba
Camp Simba er en amerikansk marinebase i Manda Bay.
Slaget ved Ponte Milvio
Slaget ved Ponte Milvio (eller Pons Milvius på latin) fant sted 28. oktober 312 mellom den romerske keiseren Konstantin den store og hans motstander Maxentius. Konstantin vant slaget, og han ble utnevnt til den eneste keiseren av den vestlige delen av Romerriket. Maxentius druknet i Tiberen, og døde under retretten fra slaget.
Manda Island
Camp Simba
5. januar 2020 ble den angrepet av al-Shabab militante (tilknyttet al-Qaida). Ubekreftede rapporter indikerer at amerikansk og kenyansk militærpersonell utvekslet kraftig skuddveksling med militante under angrepet, som angivelig varte i omtrent fire timer.
Slaget ved Ponte Milvio
Historisk bakgrunn
Den direkte årsaken til sammenstøtet var den fem år lange konflikten mellom Konstantin og Maxentius over hvem som skulle ha herredømme over Vestromerriket. Konstantin var sønn av den romerske keiseren Konstantius I som døde 25. juli 306, hvorpå hans soldater proklamerte sønnen hans til keiser den 28. oktober samme år. I Roma, var imidlertid Maxentius, sønn av Maximianus, en klar favoritt til keiser. Tetrarkiet, det romerske systemet med flere keisere, garanterte ikke at Konstantin, sønn av Konstantin I, kunne arve tittelen som keiser i Vestromerriket. Både Konstantin og Maxentius gjorde krav på tittelen som keiser, og uenighetene dem imellom vokste etterhvert til en åpen konflikt.
Manda Island
Byggingen av Øst-Afrikas største havn
Lamu Port-South Sudan-Ethiopia-Transport (LAPSSET) korridorprosjekt, er et transport- og infrastrukturprosjekt (havner, rørledninger, veier, jernbaner) i Kenya som når det er fullført, vil være landets andre transportkorridor. Som navnet sier er det en transportkorridor fra Sudan - Etiopia til en ny stor havn i Lamu. Kenyas forrige transportkorridor er Mombasa - Uganda transportkorridor som går gjennom Nairobi.
Slaget ved Ponte Milvio
Sammenstøtet
Sommeren 312 samlet Konstantin sine tropper for å få slutt på konflikten med makt. Hans tropper tok seg raskt gjennom det nordlige Italia, og befant seg omtrent femten kilometer fra Roma da Maxentius begynte å utstasjonere sine tropper ved Pons Mulvius, en steinbro som brakte Via Flaminia over elven Tiber og inn mot Roma. For Maxentius var det viktig å kontrollere denne nordlige inngangen til Roma for å holde rivalen ute av hovedstaden, hvor det romerske senatet utvilsomt ville støtte den som kontrollerte byen. I det Konstantin nådde broen, skjønte han at han hadde undervurdert motstanderens styrke, og Maxentius hadde mange flere soldater enn ham.
Den påfølgende dagen smalt troppene sammen. Konstantin som allerede hadde skaffet seg et navn som en dyktig general, begynte å presse Maximian og hans tropper tilbake mot elven Tiber. Maximian ble til slutt tvunget til å trekke seg tilbake for å etablere nye stillinger nærmere Roma. Men broen var den eneste muligheten for retrett, og Maximians tropper hadde allerede lidd store tap. Maxentius druknet i Tiberen, og døde under tilbaketrekkingen. Konstantin gjorde sin inntreden i Roma kort tid etter å ha vunnet slaget ved Ponte Milvio, og han ble proklamert som keiser Augustus av Vestromerriket.
Manda Island
Byggingen av Øst-Afrikas største havn
Noen grunnleggende LAPSSET-infrastruktur er bygget, blant annet en politistasjon og havnekontor i Lamu og forlengelse av Lamu flyplass sin rullebane (senere skal en ny stor flyplass bygges inne på fastlandet) og bygging av de første kaiene ved Lamu Port ble fullført 2019.
Når kaiområdet er ferdig vil det ha et areal 10 ganger så stort som øya Lamu. I tillegg kommer infrastruktur som flyplass og veier, og boligområdet for alle som skal arbeide der.
Prosjektet har fra starten av vært meget omstridt.
Drivkraft
Drivkraft er et norsk intervjubasert portrettradioprogram som har gått på NRK Radio siden 2019. Programmet sendes mandag til torsdag klokken 11 på NRKP2 og varer i én time. Programmet blir ledet av Vegard Larsen.
Første sending gikk 9. september 2019.
I tillegg til ordinære sendinger på radio finnes det på NRK podcast, Spotify og andre strømtjenester hvor man kan høre podcast.
Roland Frank
Roland Frank var en kenyansk landhockeyspiller.
Han representerte Kenya under Sommer-OL 1956 i Melbourne, hvor laget hans ble nummer 10.
Steffen Skogvang Pedersen
Steffen Skogvang Pedersen (født 5. mai 1993) er en norsk fotballspiller som spiller for Tromsdalen Fotball.
Actias philippinica
Actias philippinica er en sommerfugl som hører til familien påfuglspinnere (Saturniidae).
Utseende
En stor (vingespenn ca. 140 mm, lengde inkludert vingestjertene opptil 20 cm), gul spinner med brunrosa tegninger. Hunnen er noe større enn hannen, med kortere vingestjerter. Hannen har fjærformede antenner, hunnen spinkle, smalt fjærformede. Den fremre delen av brystet og vingenes fremkant er rød eller brun. Alle vingene har øyeflekker. Bakvingens bakhjørner er trukket ut til stjerter som hos hannen er betydelig lengre enn resten av dyret. Larvene er grønne, med kjegleformede vorter på ryggen, disse har en kvast av stive hår i spissen.
Levevis
Månespinnernes larver lever på ulike busker og løvtrær, noen arter kan også leve på bartrær. Som alle påfuglspinnere har de voksne sommerfuglene reduserte munndeler, de tar ikke næring til seg og lever bare noen få dager. Hunnene sitter mest i ro og sender ut feromoner, som tiltrekker de aktive hannene fra lang avstand. Når larven er utvokst, spinner den seg inn i en pæreformet kokong av grov silke, denne kan være meget stor.
Utbredelse
Arten lever på Filippinene.
Olav Grimstad
Olav Grimstad er født 17. januar 1950, og vokste opp i Ørsta på Sunnmøre. Den kunstneriske utdanningen har han fra kunststudier ved Manger Fylkesskule (under m.a. Øyvind Aksnes) i 1970, formingslærerskolen i Bergen og kunsthistoriestudier (grunnfag) ved UiO i 1977. Utover dette er han autodidakt i  akvarellmaling, og har etter flere tiår i faget opparbeidet en grundig erfaringsbakgrunn og rutine. Siden 1977 har han bodd og arbeidet i Hurum ved Oslofjorden, der han ved siden av akvarellmalingen har undervist i forming i ungdomsskolen. Fra 1998 har han hatt sitt eget kunstgalleri og  antikvariat på Storsand i Hurum: Galleri & Gallera.
Olav Grimstad har fått Dan Anviks minnefonds ærespris for 2004, samt Hurum Kommunes kulturpris for 2004. Han er også representert med dikt i Gyldendals debutantantologi i forbindelse med forlagets 50-års jubileum i 1975
Ásgeir Trausti
Ásgeir Trausti Einarsson (født 1992) er en islandsk artist og låtskriver. Musikken hans beskrives som «melodisk folk». På sine islandske utgivelser bruker han sitt fulle navn, Ásgeir Trausti, men i forbindelse med internasjonal lansering i 2013 brukte han bare fornavnet Ásgeir som sitt artistnavn. Ásgeir opptrer med sitt eget band Ásgeir Trausti Band. Han spiller også gitar i det islandske bandet The Lovely Lion.
Ásgeirs debutalbum Dýrð í dauðaþögn, som ble utgitt i 2012, lå tre uker på toppen av hitlisten på Island. Den første singelen, «Sumargestur», nådde en annenplass på Islands nasjonale toppliste. Hans neste hit «Leyndarmál» lå seks uker på topp på Tónlist.
En engelsk versjon av Dýrð í dauðaþögn med tittelen In the Silence var planlagt utgitt internasjonalt 27. januar 2014, men ble gjort tilgjengelig på nettet på iTunes allerede den 28. oktober 2013. Den amerikanske sangeren John Grant hjalp til med oversettelsen av tekstene og til produksjonen av albumet. Basert på online-salg har albumet allerede satt sine spor i Belgia og Nederland. 13. august 2013 ga Ásgeir ut musikkvideoen «King and Cross», som var debutsingelen fra det engelskspråklige albumet.
Franz Xaver Kraus
Franz Xaver Kraus (født 18. september 1840 i Trier, død 28. september 1901 i San Remo) var en tysk katolsk prest kjent som oldtidsgransker, arkeolog og kirkehistoriker.
Han gjelder som en av grunnleggerne av den moderne kristelige arkeologi.
Bakgrunn
Franz Xaver Kraus stammet fra en borgerlig familie fra Trier. Hans far var tegnelærer ved byens gymnasium. Etter skoleavslutning i 1858 trådte Kraus under innflytelse fra sin religiøse mor inn på Triers presteseminar. Årene 1860 til 1862 måtte han midlertidig avbryte opplæringen der av helsemessige og finansielle grunner; han tjente så til sitt livsunderhold som huslærer i franske adelsfamilier.
Han la seg under et opphold i Paris der han studerte selvstendig ikke minst ved Bibliothèque nationale de France, særlig etter kristelig arkeologi og kunst.
Prest
23. mars 1864 ble han viet til katolsk prest av biskop Matthias Eberhard av Trier. Også deretter fortsatte han med studier i teologi og filologi, ved universitetene i Tübingen og Freiburg — der han i 1862 hadde mottatt doktorgrad i filosofi. Han ble der også doktor i yrologi i 1862 - og ved universitetet i Bonn.
Han virket som katolsk sjelesørger i Pfalzel ved Trier.
Han ble i 1872 kalt til Strassburg som professor i kristelig arkeologi og historie og i 1878 til Freiburg som professor i kirkehistorie.
Med sin strengt vitenskapelige innstilling ble han til et ledebilde, og med sin kritiske og polemiske publistikk (pseudonym: Spectator) til en gallionsfigur for tidens reformkatolisisme, men uten å tilslutte seg noen organisasjon eller noe parti med dette for øye.
Vitenskapelig betydning og produksjon
Fader Frans Xavier Kraus har blant annet utgitt Die christliche Kunst in ihren frühesten Anfängen (1872), Roma Sotterranea (1873; 2. utgave 1879), Realencyclopädie der Christlichen Altertümer (2 bind, 1880—86), Geschichte der christlichen Kunst (1895—1908). Kraus har dessuten skrevet om Triers arkeologi (1868), om kunst og så videre i Alsace-Lorraine (4 bind, 1876—92), om kunstminnesmerker i Baden (3 bind, 1887—92), om kristne innskrifter i Rhinlandet (2 bind, 1890—94) med mere. Kraus har også utgitt en lærebok] i kirkehistorie (3 bind, 1872—73; 3. utgave 1887).
Bjærangfjorden
Bjærangfjorden (også skrevet Bjærangsfjorden) er en fjordarm av Skardfjorden i Meløy kommune i Nordland. Fjorden strekker seg 9,5 kilometer østover til Bjærangen i bunnen av fjorden.
Fjorden har innløp mellom grendene Saura i nord og Halsosa i sør. Andre grender innover i fjorden er Oldra og Kjelddal på nordsiden.
Fv452 går langs de indre delene og på nordsiden av fjorden.
Lauvøyfjorden (Sør-Trøndelag)
Lauvøyfjorden er en fjord i Ørland og Åfjord kommuner i Trøndelag. Fjorden har innløp mellom Lysøya i sør og Lyngøyskjera i nord og strekker seg seks kilometer østover til innløpet til Åfjorden.
Lauvøya, som fjorden er oppkalt etter, ligger på nordsida av fjorden og har veiforbindelse via ei 850 meter lang veifylling til Førsholman og videre til fastlandet. Tettstedet Lysøysund ligger på sørsida av fjorden.
Papuana sumbawana
Papuana sumbawana er en bille som hører til underfamilien hornbiller (Dynastinae) i familien skarabider (Scarabaeidae).
Levevis
Larvene lever i jorda der de spiser råtnende plantemateriale. De voksne billene kan gjøre en del skade, særlig på taro, men også på andre rotfrukter som søtpoteter, ved at de ganger ganger i røttene. I tillegg til selve gnagskadene forårsaker der dermed også betydelige råteskader. Dette er et stort problem siden taro er en svært viktig avling i de aktuelle områdene.
Utbredelse
Arten lever, som navnet skulle antyde, på Sumbawa.
Jörg Freyhof
Jörg Freyhof (født 4. november 1964 i Ludwigshafen) er en tysk iktyolog.
Han er utdannet ved Universitetet i Bonn. Freyhof var fra september 2016 til mai 2019 ansatt ved Leibniz-Institut für Gewässerökologie und Binnenfischerei (IGB) i Berlin.
Freyhof har forsket på biodiversitet hos europeiske, tyrkiske og vietnamesiske ferskvannsfisker.
Bibliografi
Freyhof har utgitt følgende bøker:
Voghdzji
Voghdzji (armensk: Ողջի ) er en venstre sideelv til Araks i Armenia og Aserbajdsjan (Nagorno-Karabakh). Elva starter i det sørøstlige Armenia ved samløpet av elvene Kadzjarants og Kaputdzjur nær byen Kajaran. Kildeelvene kommer fra området ved Kaputdszjugh, det høyeste fjellet i Zangezurkjeden. Etter et nordøstlig og sørøstlig løp på 85 kilometer munner elva ut i Araks. Langs elva ligger byen Kapan.
Jevgenija Burtasova
Jevgenija Aleksandrovna Burtasova (Евгения Александровна Буртасова (Павлова); født Pavlova 9. juli 1993 i Novosibirsk) er en russisk skiskytter, som tok EM-gull på parstafett med Dmitrij Malysjko under EM i skiskyting 2019 og EM-gull på supersprint under EM i skiskyting 2020.
Voghdzji
Elva er utbygget med vannkraftverkene Kapan og Voghdzji.
Jevgenija Burtasova
Under EM i skiskyting 2022 tok hun to nye EM-gull – først på åpningsøvelsen normaldistanse, før hun avsluttet mesterskapet med nytt gull i parstafett, på lag med Anton Babikov.
Chuah Eng Cheng
Chuah Eng Cheng var en malaysisk landhockeyspiller.
Han representerte Malaya under Sommer-OL 1956 i Melbourne, hvor laget hans ble nummer 9.
Verdenscupen i hurtigløp på skøyter 2010/11 – Verdenscup 5
Femte runde av verdenscupen i hurtigløp på skøyter 2010/11 ble avholdt i Meiji Hokkaido-Tokachi Oval i Obihiro, Japan 11.-12. desember 2010.
500m herrer
{|
Gruppe B
{|
1000m herrer
{|
Brandon Yip
Brandon Yip (født 8. mars 1985), også kjent under det kinesiske navnet Ye Jinguang (kinesisk: 叶劲光, pinyin: Yè jìn guāng), er en kinesisk-canadisk profesjonell ishockeyspiller som er kaptein for den kinesiske klubben Red Star Kunlun i Kontinental Hockey League (KHL). Han har tidligere spilt for Colorado Avalanche, Nashville Predators og Phoenix Coyotes i National Hockey League (NHL), Lake Erie Monsters, Portland Pirates og Norfolk Admirals i farmerligaen American Hockey League (AHL), Utah Grizzlies i ECHL, Adler Mannheim og Düsseldorfer EG i Deutsche Eishockey Liga (DEL) og Mikkelin Jukurit i finske Liiga. Han ble draftet av Colorado Avalanche som nummer 239 i NHL Entry Draft 2004.
Supaat Nadarajah
Supaat Nadarajah var en malaysisk landhockeyspiller.
Brandon Yip
Han er født i Canada og er av ¾ kinesisk og ¼ irsk avstamming. Han tok senere kinesisk statsborgerskap for å kunne representere Kina under Vinter-OL 2022 i Beijing. Her var han kaptein for laget som kom på en 12. plass i turneringen.
Supaat Nadarajah
Han representerte Malaya under Sommer-OL 1956 i Melbourne, hvor laget hans ble nummer 9.
Kvitno kraftverk
Kvitno kraftverk er et vannkraftverk ved Sørfjorden i Ullensvang kommune i Vestland.
Installert effekt er 9 MW fra en peltonturbin. Årsproduksjon er 32,5 GWh.
Kvitno Kraft AS eies 100% av Forte Energy Norway AS. Forte Energy Norway AS er igjen eid 66% av Forte Vannkraft AS og 34% Cloudberry Clean Energy ASA.
Bir (Himachal Pradesh)
Bir er en landsby som befinner seg vest for Joginder Nagar-dalen i delstaten Himachal Pradesh i det nordvestlige India.
Bir er et kjent senter for økoturisme, spirituelle studier og meditasjon. Bir er også hjemmet for en bosetning med tibetanere som lever i eksil med flere buddhistiske klostre og en stor stupa.
Stavanger domkirkes kor
Koret i Stavanger domkirke er en enskipet steinbygning bygget i gotisk stil. Koret er bygget som en forlengelse av skipet, som er i romansk stil. Det er bygget etter bybrannen i Stavanger i 1271 eller 1272. Byggingen ble trolig avsluttet omkring år 1300.
Det er to store tårn i øst, med kapitelsrom nederst og tårnrom øverst i nordlige tårnet. I overgangen til skipet er det et åttekantet tårn på hver side. Under koret er det en krypt, og over er det et loft.
Det romanske koret
Gerhard Fischer mente i 1964 at det (romanske) koret ble påbegynt først og at en så bygget seg vestover i en romansk stil, sannsynligvis under ledelse av en byggemester fra England.
Fram til brannen i 1272 hadde kirken et kvadratisk romansk kor med sidelengder på 11,5 m. En kan fastslå dette ved de undersøkelsene som er gjort av fundamentrester i krypten under koret. Åpningen mot skipet var på 3,4 m.
Det gotiske koret
Koret var trolig ferdigstilt før biskop Arnes død i 1303, og har trolig hentet sine forbilder fra Nordøst-England. Enkelte forhold kan tyde på at det er kommet til nye byggledere på slutten av arbeidet, men det meste er bygget av den samme mesteren.
Det romanske og gotiske korets funksjoner
Brannen var direkte foranledningen til at koret ble utvidet. Samtidig brukte biskopen brannen som påskudd for å få avlatsprivilegier, som kunne gis til de støttet byggingen økonomisk.
I tiden fra det romanske koret ble bygget til sluttet av 1200-tallet hadde det likevel skjedd en del endringer. Innføringen av tiende gjorde at kirkene ble rikere enn tidligere. Samtidig samlet kirkene seg opp inntektsgivende eiendommer over tid. En fikk råd til å ansette flere korprester, domkapitler ble opprettet og prestene skulle helst ha plass i koret. Det kan også være at noen av byens rikeste fikk plass her. Et større kor ga også mulighet til å plassere altere i koret for populære helgener, der prestene kunne ha messe. Endringer i liturgien krevde også mer plass. Korsang ble mer vanlig, og de trengte plass. Større kor ble også et symbol for kirkens økte makt i samfunnet.
Materialbruken
Det er opprinnelig brukt to typer stein. De samme typene er delvis brukt til restaureringene. I tillegg er det brukt flere klebersteinstyper til reparasjoner og restaureringer.
Den mørke grønne steinen er grønnskifer, og er trolig fra gården Ertenstein på Rennesøy. Den er brukt utvendig av koret. Den samme steintypen er også benyttet mye i skipet, og i Sørbø kirke. Det kan være gjenbrukt stein fra det romanske koret.
Den lysere klebersteinen har mange fargetoner og markerte åremønstre av brune striper, som likner på marmorering. Liknende stein er brukt på Utstein kloster. Det har vært foreslått at den kommer fra Fjøløy på Rennesøy, men det er ikke noe steinbrudd der i dag en kan sammenlikne med. I korets innside er denne steintypen enerådende, og på utsiden dominerer den.
En steinblokk inneholder både den grønnlige og den lysere marmorerte steinen. De to typene kan da komme fra samme steinbrudd.
Ingen steder er veksling mellom steintyper brukt som estetisk virkemiddel.
Hvelvene med søyler, konsoller, kapitéler, sluttsteiner og hvelvkapper
Taket er ikke så høyt som idealene i den gotiske stilen tilsier, men har vært styrt av høyden på skipet.
Den øverste delen av veggene og taket er støttet av søyler. Søylene starter i høyde med undersiden av vinduene i konsoller som er festet til veggene. Fra konsollet går det en søyle opp til et kapitél. Fra hvert kapitél går det to eller tre søyler som er knyttet sammen med søylene fra den motstående veggen, øverst i taket. Koblingen i taket kalles for sluttsteinen. Hvelvene er spissbuede øverst. Denne typen søyler kalles hengesøyler. Konsollene har mest en dekorativ funksjon, mens kapitélene bærer lasten fra søylene.
Over søylene ligger hvelvkappen. Det er den hvitkalkede delen av taket på bildet ved siden av. Hvelvkappen er laget av flate natursteiner som er kilt sammen. De er laget av en fransk type der alle steinene i en hvelvkappe er lagt parallelt. Selv om den omtales som en fransk type ble den også brukt i England, som i englekoret i Lincolnkatedralen. Hvelvets gurter har vært forgylte og rødmalte.
Konsollene, kapitélene og sluttsteinene har utsmykking med blader og stengler. Det er brukt flere typer blader, også bladtyper som var umoderne da koret ble bygget. Morten Stige så for seg at de enkleste ble hogd av lokale håndverkere. Utenlandske byggmestre utnyttet derimot sine nyeste impulser på detaljer, som ble mer moderne. Bladverket i kapitélene (på engelsk stiffleaf-type) er typisk for perioden 1190 til 1250. I England var typen lite brukt etter 1250. På konsollene er det også samme type blader, men her er det mest av mer naturalistiske bladtyper, som ble utviklet på slutten av 1200-tallet. Sluttsteinene har også stiffleaf, med varierende detaljering. To har stengler som vokser fra kanten og innover, og to som vokser innenfra og utover.
Vinduer, glassmalerier og belysning
Koret er delt inn i fem traveer. Det er ett grindverksvindu i hver travé. De har to spissbuede lansetter (høye og slanke vinduer med en spiss bue på toppen) med en rosett (flere små vinduer formet sammen som en rose) over. Østvinduet har fire spissbuede lansetter med tre rosetter over.
En har flere varianter av vinduer, men ingen har identiske mål. Noen av rosettene har fem blader, mens andre har seks.
Alle hovedvinduene har det en kaller sprosse-grindverk. Tilsvarende finnes blant annet i Avaldsnes kirke og på Utstein kloster. Stilen har sin forløper i katedralen i Reims. Vinduene i Stavanger er derimot tydelig inspirert av engelske kirker, slik moten innen kirkebygging hadde utviklet seg der. Den nærmeste parallellen til sidevinduene finnes i Westminster Abbey. Østvinduet i domkirken minner om midtvinduet i Englekorets østfront i Lincolnkatedralen. Selv om en ikke kan vise til at noen av vinduene var kopier fra en spesiell engelsk kirke, var stiltrekkene utbredt i England i andre halvdel av 1200-tallet.
I 1852 hadde det tidligere vært flere kulørte vindusruter i kirken med innskripsjoner, uten at det ble fortalt hvor de var. Glassene i østveggen viste i 1745 og 1853 en katolsk biskop i sin prestekjole (silkeornat) i flere farger. Glassene ble knust ved flere anledninger på slutten av 1800-tallet ved steinkasting. Dagens glassmalerier i østveggen er laget av Victor Sparre i 1957. De har også vært utsatt for hærverk ved flere anledninger, med påfølgende restaureringer.
Hovedideen med den gotiske stilen var å få inn mye lys. De store vinduene gjorde i stor grad annen belysning unødvendig. Fra gammelt ble det likevel brukt vokslys. På alteret sto det ca. 1620 to lysestaker av kobber. De ble byttet ut på 1660-tallet. De ble igjen solgt på 1860-tallet. Det var også en lysekrone i koret som ble gitt som en gave i 1665 fra Jens Pedersen Hiermann. Den var laget av messing med to armer. I 1758 falt den ene armen av, og ble erstattet med en ny. Den ble til slutt solgt til Danmark.
I dag er det lysarmaturer som henger fra taket.
MF «Samnøy»
MF «Samnøy» er en bilferge, bygget ved Tersan Tersanecilik for Torghatten Nord i 2019 og som går i fergesambandet Halhjem–Sandvikvåg.
Fergen er en hybridferge som går på en blanding av gass og strøm fra batteri.
Stavanger domkirkes kor
Portaler og dører
I det tidligere romanske koret var det en mye mindre åpning mot skipet enn i dag, som trolig ble beholdt da det nye koret ble bygd. Åpningen ble øket til 5,8 m under restaureringen på 1860-tallet. Før restaureringen var det en mindre åpning med en halvbue øverst.
MF «Samnøy»
2021/22 - Fremdeles i rederiets flåte og fortsatt i ruten Halhjem  - Sandvikvåg
Stavanger domkirkes kor
Portaler og dører
Bispeinngangen er sørsiden av koret, i den første traveen fra skipet. Den er rikt utsmykket med en spiss prydgavl (vimperg) og tre dekorative miniatyrtårn (fial). Toppen av tårnene er uvanlig store. Døra er bare 80 cm bred, og har ikke vært beregnet for allmenn ferdsel. Over døra er det en skulptur av et mannshode. Den nærmeste slektningen til portalen finner en i kirken Saint Mary Redcliff i Bristol, som er fra om lag 1320.
Til det sørlige sakristiet er det en enkel spissbuet portal uten profilering, som en kommer til fra en utvendig trapp. Den brukes som inngang for presten til omkledningsrommet. Det er også en enkel portal fra koret inn i sakristiet.
Inngang til nordre sakristiene er av samme type som vestportalen. Den er imidlertid enklere med bare en kolonnett (en liten søyle) på hver side. På kapitelene til portalen er det to skulpturer, som har vært tolket som kong Eirik II Magnusson (konge 1280-1299) og broren hertug (og konge 1299-1317) Håkon Magnusson. Skulpturene hadde opprinnelig skjegg, men ble hogd glattbarbert under restaureringen på 1860-tallet. Det uvanlige ved skulpturene er at hodene at har borede pupiller og det stiliserte håret som skjuler ørene. Morten Stige tolket pupillene som et særpreg ved det enkelte verkstedet enn som et resultat av en stilperiode. Hårfasongene har sine nærmeste paralleller i Englekoret i Lincolnkatedralen.
Tårnene med sakristi, kapitelshus og skrudhus
Innerst i koret finner en to rom - ett på hver side. Det nordlige rommet kalles i dag for sakristi. Det nordlige rommet ble trolig kalt kapitelshuset på 1500-tallet. Domkapitlet møttes der til rådslagninger. Det sørlige rommet ble i eldre tid kalt skrudhus. Rommene ble også brukt til å oppbevare alterbøker, messeklær og hellige kar, og er omklednings- og oppholdsrom for presten. Rommene kan også brukes til kirkelige handlinger som ikke er offentlige.
Overgangen mellom skipet og koret har to slanke åttekantede tårn. En kan bare se tårnet fra utsiden. Hjørnetårnene var trolig ikke planlagt da en startet byggingen. Det har gjort at en måtte gjøre en del tilpasninger. Med en gang en kommer inn i koret, er det på nordsiden en liten trapp med en dør til tårnet. Tårnet har en trapp med 25 trinn. En kunne tidligere fortsette i en tretrapp til en var midt over koret, og derfra til de to tårnrommene over sakristiene. Loftsrommene kan ha vært brukt som lagerrom for kostbarheter, men det er usikkert. Det sørlige tårnet er blindt.
Det er også en liten portal oppfor trappa til i det nordlige åttekantede tårnet. Trappa har hatt flere funksjoner som inngang til trappene i tårnet, som inngang til en liten åpning mot skipet og som inngang til trapp ned til krypten. Åpningen mot skipet ble murt igjen på 1860-tallet. Det samme kan ha skjedd med den spissbuede åpningen til krypten.
Alter og altertavler
Hvordan altertavlen før 1853 så ut vet vi ikke så mye om. På en tegning fra 1842 kan en skimte den i bakgrunnen. Den gir der inntrykk av å være stor og tredelt av renessansetype (slutten av 1600-tallet). Altertavlen hadde utskårne figurer som dekket en stor del av østvinduet. Andreas Emil Erichsen fortalte at den framstilte korsfestelsen i utskårne figurer. Tønnes Stavnem fortalte at den hadde forgylte englebilder.
I 1841 omtales altertavlen som ramponert. I november 1853 kom en «gal» mann inn og skar tavlen i stykker. Arkitekt von Hanno anså at kristusbildet var langt fra oppbyggelig og fikk tankene til alt annet enn andakt. Den ble da ikke brukt videre.
Alteret er et skap med en heldekkende duk eller klede. I 1626 var det et klede av gyllen fløyel. I 1724-1725 fikk den et rødt klede med frynser. I 1733 nevnes flere kleder. I 1779 fikk kirken ett dyrt hvitt alterklede utsydd med rød silke. Det var der enda i 1860. Det var i tillegg flere alterduker gjennom årene. Nå har den to alterduker med broderier av Frida Hansen. I 1866 ble det på loftet funnet et alterforheng i grønn fløyel i gull og silke, med "briljante" broderier i gull og silke av Madonna med Jesubarnet, de hellige tre konger og en geistlig i full ornat.
På høyalteret var det før reformasjonen et armbein (på dansk armlegh, som trolig er ulna eller spolebeinet i underarmen) av sankt Svithun. Til alteret hører også blant annet:
Utsmykking og løsøre
Vannet som ble tømt i Sakrariet (utslagsvasken nær alteret) rant ned i vigslet jord, slik at rester fra nattverden, dåpsvann og vievann ble behandlet med respekt. I koret i Stavanger domkirke består den av tre korte marmorsøyler som står på en hylle. På hyllen er det to avløpshull. Den midterste søylen er felles for to spissbuer - en over hvert hull. Over de to spissbuene er det et lite rom (credentianisje). Rommet kan ha vært anlegg for tverrgående hyller. Spissbuene er igjen inne i en større spissbue. Liknende sakrarier fantes også i kirker i Bergen, Oslo og Trondheim. Sakrarier kom i kirkene fra midten av 1200-tallet som en følge av lærene om transubstantiasjon (fra 1216) og feiringen av Kristi legemsfest (latin Corpus Christi) (fra 1246). Rett over den ytterste spissbuen er det en skulptur som er tolket å være av kong Magnus Lagabøte.
I koret finner en også blant annet:
Ved restaureringen på loftet i 1866, ble en messehagel eller korkappe funnet på loftet. Kappen har et bilde, som er tolket å være av sankt Svithun. Brøgger skrev at den var et norsk klosterarbeid fra 1400-tallet. Haug mente at den er fra om lag 1520. Den er omsydd til et antemensale (alterforstykke). Den er nå utstilt på Stavanger Museum. Det kan være at den kom fra Hospitalkirken i Stavanger.
Krypten
Se egen artikkel om Stavanger domkirkes krypt.
Krypten er rommene under koret. Det er en utvendig inngang (kjellerdør) til krypten rett ovenfor Bispekapellet. I dag er krypten gravd ut, innredet som møterom, og brukes i menighetssammenheng.
I 1929 ble golvflaten beskrevet å være omtrent som i et alminnelig våningshus. Det var lavt under taket, så en snaut kunne stå oppreist. Det første rommet var det største, og hadde tidligere vært brukt som fyrrom. Nå var det brukt som lagerrom. Fra dette rommet førte to forholdsvis smale rom parallelt videre inn under koret. I det rommet som var nærmest Bispekapellet var det mange klebersteiner, en del var fra trappen som ble funnet under gravingen mellom Domkirken og Bispekapellet i 1918. Der var også fire klebersteinshoder. I det andre rommet var det et skifersteinlager, og om lag 15 store gravsteiner med innskrifter.
Begravelsesstedet viste tidligere den avdødes sosiale status. På 1700-tallet var de dyreste gravstedene i Stavanger i denne rekkefølgen: Under koret i Domkirken, i Urtegården, på Kirkegården og på Fattigkirkegården under Kleiva. Stanken fra gravkistene steg opp i kirkerommet, og måtte ventileres ut av krypten. Det ble gjort ved å ha et vindu med jerngitter uten glass. I 1805 ble det forbudt å gravlegge noen under kirkene, og omtrent på denne tiden tok en til å ta ut kister som sto under koret i Domkirken. Den store oppryddingen kom i 1866, da om lag hundre kister ble fjernet. Skjelettene ble gravlagt i en fellesgrav utenfor Domkirkens nordre side-utgang. I 1958 ble fire gravsteiner satt opp i Rektorhagen langs muren mot Bispekapellet. To middelaldergravsteiner fra krypten, og som har vært brukt igjen, er utstilt i våpenhuset. Flere gravsteiner er brukt som fundament for gjerdet til Kongsgård mot Haakon VIIs gate, noen er i Stavanger Museum, noen ble brukt ved steinhoggeriet til Den kombinerte innretning og noen er brukt i Badedammen.
Under koret ble det i 1967 avdekket et ca. 80 cm tykt jordlag med kristne graver, et trekull-lag og fire stolpehull. Trekull-laget er eldre enn flere av gravene. Kullaget kan være fra en brent trebygning som stolpehullene var en del av. En C-14-datering av kullaget ga at det var 56 % sjanse for at kullaget var fra perioden 860 og 1060. Senere har Paula Utigard Sandvik fått gjort flere dateringer. Det er to dateringer av et brannlag, samlet viser de at kullaget er fra perioden 800-950. To skjeletter og ett brannlag er trolig fra 1000-tallet.
Ved graving i krypten i 1867 ble det blant annet funnet en tredobbel spiralring av gull. Spiralringer var mest i bruk i vikingtid og tidligere.
Xavier Gravelaine
Xavier Gravelaine (født 5. oktober 1968 i Tours) er en fransk tidligere fotballspiller. Han var kjent som en talentfull, venstrebeint offensiv spiller med et vanskelig temperament som førte til en karriere preget av disiplinære utfordringer.
Gravelaine startet seniorkarrieren med suksessfulle låneopphold i lavere divisjoner før moderklubben lot ham gå til  i 1991. Her dannet han en angrepsrekke med Stéphane Paille for en gjeldstynget klubb som med femte plass på tabellen ble 1991/92-sesongens største overraskelse i Ligue 1. Med fjerde plass på toppscorerlisten tiltrakk Paille mer oppmerksomhet enn Gravelaine. Påfølgende sesong stod imidlertid Gravelaine i sentrum da han med tyve mål scoret nest mest mål i Ligue 1.
Den gode innsatsen for Caen ble belønnet med innkalling til landslaget på høsten 1992 og en overgang til sommeren 1993. Gravelaine debuterte for 14. oktober 1992 i en VM-kvalifiserings-seier over i en offensiv midtbaneposisjon på venstre side.
Hos Paris Saint-Germain ble han seriemester i sin første sesong, men befant seg i skyggen av mer framtredende spillere. Derfor gikk han på utlån til i 1994/95-sesongen hvor han fikk bedre mulighet til å vise seg fram. Hos Strasbourg gjenforenes han med sin gamle trener fra Caen, Daniel Jeandupeux. Låneoppholdet blir vellykket, sett bort fra at han en periode blir satt ut av laget grunnet gnisninger med Jeandupeux og visse spillere.
Ved retur til hovedstaden befant Gravelaine seg fortsatt i en rolle han ikke kunne leve med. Paris St-Germain hadde solgt stjernespiller David Ginola til, men nyervervelser i form av Patrice Loko, Julio Cesar Dely Valdes og Youri Djorkaeff blokkerte veien til plass på laget. Med bare fem seriekamper spilt av 1995/96-sesongen gikk han igjen på utlån. Denne gangen til nyopprykkede.
Sommeren 1996 var han en av en rekke nyrekrutterte spillere nyopprykkede Marseille sikret seg i bestrebelsen på å gjenvinne sin posisjon blant eliten av fransk fotball. Gravelaine hadde en god første sesong hos Marseille. Med femten scorede mål ble han klubbens mestscorende. Påfølgende sesong hos ambisiøse Marseille gikk ikke fullt så bra, så trener Rolland Courbis valgte derfor å satse videre på andre spillere.
Gravelaine signerte så for der han utmerket seg mest for sin kritiske holdning til klubbens disposisjoner. Allerede etter et halvt år gikk ferden videre for et nytt opphold hos Paris Saint-Germain som del av en byttehandel mot Nicolas Ouédec. Trener Artur Jorge, som for andre gang hadde signert ham for hovedstadsklubben, mistet imidlertid jobben tre måneder etter Gravelaines ankomst. Innkommende trener Philippe Bergeroo hadde ikke samme tiltro til Gravelaine, og de to havnet på kant med hverandre.
Paris Saint-Germain lot ham gå vederlagsfritt til i november 1999. Watfords trener Graham Taylor hentet Gravelaine til klubben for å bøte på lagets scoringsvegring. Gravelaines rykte for disiplinære utfordringer kom til skue allerede i sin tredje kamp for Watford da han ble utvist i et hjemmetap for, og med det pådro seg suspensjon over de to påfølgende kampene. Gravelaine viste glimtvise tegn på klasse, som da han 28. desember 1999 scoret to mål i en 3-2 hjemmeseier over Southampton. Etter tre måneders opphold i England vendte Gravelaine tilbake til Frankrike da i januar 2000 kom på banen med et tilbud Watford valgte å slå til på. Hos Le Havre endte sesongen med nedrykk fra Ligue 1.
Regjerende seriemester hentet ham foran 2000/01-sesongen. De åtte kampene han spilte for Monaco ble hans siste i fransk toppdivisjon.
Token ring
Token ring, av Institute of Electrical and Electronics Engineers (IEEE) standardisert som IEEE 802.5, er en kommunikasjonsprotokoll for lokalnett. Token ring bruker en tre-bytes ramme (token) som reiser rundt i en logisk ring med arbeidsstasjoner og tjenere. Denne tokenoverføring er en kanalaksessmetode som sørger for tilgang til alle stasjoner, og eliminerer kollisjoner som kan inntreffe ved aksessmetoder som er basert på contention.
Token ring ble introdusert av IBM i 1984. Token ring var suksessfull, særlig i miljøer med store organisasjoner, men ble gradvis erstattet av de siste versjonene av Ethernet.
Mike Shepherdson
Han representerte Malaya under Sommer-OL 1956 i Melbourne, hvor laget hans ble nummer 9.
Robert Bergland
Robert Selmer Bergland (1928–2018) var en amerikansk politiker av norsk opphav. Han representerte det nordvestre Minnesota i Representantenes hus fra 1971 og 1977 og satt som USAs landbruksminister under president Jimmy Carter fra 1977 til 1981. Han tilhørte Det demokratiske parti.
Han vokste opp på landsbygda i det nordvestre Minnesota, et område med mange norsk-amerikanere. Han stammet fra Telemark på begge sider av slekten. Slektsnavnet Bergland kommer fra Skafså i Tokke.
Han tok landbruksutdannelse, kjøpte seg en gård på hjemtraktene og engasjerte seg i bøndenes organisasjoner. Fra 1963 til 1968 var han direktør for den føderale landbruksforvaltningen i Midtvesten.