cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
George Scott Railton
George Scott Railton (født 1849, død 1913) var en av Frelsesarmeens pionerer. Han var med på å grunnlegge Frelsesarmeen. George, som var sønn av en metodistpastor, mistet begge foreldrene i "feber" da han var bare 15 år gammel. George jobbet på egen hånd i London samtidig som han var på utkikk etter den opprinnelige metodismen, slik John Wesley hadde startet den. Da han fant den kristne misjon og William Booth, følte han at han hadde funnet det han var på utkikk etter.
George flyttet inn i familien Booths hjem og ble William Booths sekretær. Han hadde stor innflytelse på utviklingen av det som skulle bli Frelsesarmeens teologi, spesielt i Frelsesarmeens spesielle syn på sakramentene.
I 1880 overtok William Booths sønn Bramwell Booth stillingen som sekretær. George som brant for misjon og utfordret William Booth på at de skulle starte arbeidet i New York. Siden Frelsesarmeen hadde mangel på mannlige offiserer valgte han ut kaptein Emma Westbrook og rekrutterte seks andre unge kvinner (Alice Coleman, Rachel Evans, Emma Elizabeth Florence Morris, Elizabeth Pearson, Clara Price og Annie Shaw) og trente dem opp som offiserer på båten på vei til New York.
George og "the lassies" gjorde stor suksess, uoffisielt hadde familien Shirley i Philadelphia startet Frelsesarmeen. George startet også opp armeen i Newark, New Jersey, her satte han igjen to unge kvinner til ledere. Han brøt snart opp og dro til St. Louis, Missouri for å starte opp arbeidet der, men dette lykkes ikke så godt. I 1881 trengte William Booth ham som misjonær i andre land.
Han hadde talent for språk og gjorde mange reiser til utlandet. Bl.a. besøkte han Frankrike, Sveits og Sverige mange ganger. Selv om han reiste mye og hadde ett travelt program ble han gift med Marianne Parkyn. Sammen fikk de barn og bodde i Margate.
George gjorde mange store tilskudd til Frelsesarmeens tidlige arbeid. Bla laget han sangbøker på zulu og tysk. Startet arbeid for mennesker som nettopp var kommet ut av fengsler. George hadde en spesiell forkjærlighet for Tyskland og var med å starte arbeidet der.
I 1906, etter ordre fra grunnleggeren, dro han til Kina for å se på mulighetene for å starte Frelsesarmeen der, det startet i 1915.
George Scott Railtons helse hadde alltid vært dårlig. Den ble betraktelig mye verre i 1913, ett år etter at William Booth døde. Han reiste fortsatt og hadde et anstrengende program, blant annet med besøk til Frankrike, Nederland og Tyskland. Etter å ha løpt for å rekke ett tog, med tung bagasje, kollapset han og døde, bare 64 år gammel.
Mennesker fra hele verden kom for å være med om begravelse etter hans «forfremmelse til herlighet». Verdens ledere fulgte bilen som kjørte ham til hans siste hvilested. Da bilen passerte det britiske parlamentet, fikk ett av Frelsesarmeens hornorkester spille. Dette var første gangen på over 100 år at noe sånt hadde skjedd.
George Scott Railton var William Booths åndelige sønn og ble begravet ved siden av Frelsesarmeens grunnlegger.
Jákup Øregaard
Jákup Frederik Øregaard (født 29. juli 1906 i Leirvík, død 6. mars 1980 i Kollafjørður) var en færøysk kjøpmann og politiker (Jv.).
Han var innvalgt på Lagtinget fra Eysturoy 1940–1978, og satt som lagtingsformann 1946–1950, 1958–1963 og 1966–1978. Han var medlem av kommunestyret i Gøta 1950–1954 og 1958–1962, i årene 1960–1962 som borgermester. Øregaard var partiformann i Javnaðarflokkurin 1969–1972. Han omkom i en trafikkulykke i 1980, og ble begravet i Norðragøta.
Fjellfløyta – Vårfløyta
Fjellfløyta – Vårfløyta er et musikkalbum med Steinar Ofsdal, utgitt i 2009.
Fakultet
Fakultet kan sikte til
Dan Aykroyd
Daniel Edward Aykroyd (født 1. juli 1952 i Ottawa i Ontario i Canada) er en canadisk komiker, skuespiller, manusforfatter og musiker. Han var en av de opprinnelige medlemmene av Saturday Night Live, medlem av The Blues Brothers og har en lang karriere som filmskuespiller og filmmanusforfatter.
Hebridene
Hebridene (skotskgælisk: Innse Gall; norrønt: Suðreyjar) er en øygruppe i Atlanterhavet beliggende nordvest av Skottland. Øygruppen tilhører i dag Storbritannia og omfatter omkring 500 øyer hvorav rundt 100 er bebodde. Arealet av øyene er 7283 km² og innbyggertallet er rundt 30,000. Hebridene er inndelt i to grupper, de indre og de ytre Hebridene som er skilt av stredet The Minch. Øyene er treløse og egner seg godt for saueavl, som er øyenes viktigste næringsvei.
Russevåg
Russevåg er et sted og en grunnkrets i tidligere Lenvik kommune, fra 2020 del av Senja kommune, Troms og Finnmark. Stedet ligger ved Solbergfjorden, innenfor Klauvneset, 3 km sør for Vågan og 14 km sør for Silsand. Fylkesvei 7854 knytter bygda til resten av kommunen.
Hebridene
Befolkningen på Hebridene snakker i all hovedsak skotsk-gælisk, et keltisk språk.
Russevåg
Grunnkretsen Russevåg er den sydligste i den tidligere kommunen og består av bygdene Russevåg og Solberg. Grunnkretsen tilhører Silsandområdet. Areal: 13,45 km².
Hebridene
I vikingtiden ble øygruppen, særlig de nordlige og vestlige øyene, gjenstand for norrøn kolonisering og bosetning. Det norrøne navnet på øygruppen var Suðreyjar eller ‘Sørøyene’, i motsetning til Norðreyjar som var de lenger nord beliggende øygruppene Orknøyene og Shetland. I 1098 ble øygruppen underlagt den norske kongen, ved en traktat mellom kong Magnus Berrføtt og kong Edgar av Skottland. Den norske kontrollen over øyene var riktignok aldri sterk, men de ble regnet som et norsk skattland. De ble styrt av lokale konger, som sto i et vasallforhold til den norske kongen, men i lange perioder var de norske kongene ute av stand til å utøve reelt herredømme over øyene som følge av borgerkriger i Norge. Under kong Håkon Håkonsson på 1200-tallet ble kontakten og styringen tettere. I 1262 ble øyene invadert av skotske styrker, og Håkon Håkonssons felttog i 1263 lyktes ikke å forsvare det norske herredømmet over øyene. Ved fredsslutningen i 1266 ble øyene avstått av kong Magnus Lagabøte til den skotske kongen. Øyene har således senere tilhørt Skottland og senere Storbritannia.
STCW-konvensjonen
STCW-konvensjonen (International Convention on Standards of Training, Certification and Watchkeeping for Seafarers) er en internasjonal konvensjon som setter kvalifiseringskrav for skipsførere, offiserer og annet vaktgående personell på handelsfartøy. STCW ble antatt ved en konferanse i Den internasjonale sjøfartsorganisasjonen i 1978 og trådte i kraft i 1984. Regelverket ble senere kraftig utvidet i 1995.
Russevåg
Innbyggertall:
Hebridene
Geologi, geografi og klima
Hebridene kan bli delt inn i to hovedgrupper, adskilt fra hverandre av havområdet The Minch i nord og Sea of the Hebrides i sør. Indre Hebridene ligger nærmere det skotske fastlandet og omfatter øyene Islay, Jura, Skye, Mull, Raasay, Staffa og småøyene. Det er 36 ubebodde øyer i denne gruppen. Ytre Hebridene er en rekke av mer enn hundre øyer og små skjær lokalisert rundt 70 km vest for det skotske fastlandet. Det er 15 bebodde øyer i dette øyhavet. Hovedøyene er Barra, Benbecula, Berneray, Harris, Lewis, North Uist, South Uist, og St Kilda. Totalt sett består øyene av et areal på omtrentlig 7200 km² og en befolkning på 44 759 innbyggere.
Erna Solberg
Erna Solberg (født 1961) er en norsk politiker som er leder i Høyre og som var Norges statsminister fra 16. oktober 2013 til 14. oktober 2021. Hun har vært partileder i Høyre siden 2004 og stortingsrepresentant for Hordaland siden 1989.
Hebridene
Geologi, geografi og klima
I tidligere tider ble Ytre Hebridene ofte kalt Long Isle («Den lange øya», skotsk-gælisk: An t-Eilean Fada). I dag er de også kjent som Western Isles («De vestlige øyene»), skjønt det kan også vise til Hebridene i sin helhet.
Erna Solberg
Som kommunal- og regionalminister i Bondevik-regjeringen fra 2001 til 2005 ønsket hun å bygge ut velferdstjenestene innenfor rammen av færre og sterkere kommuner, og regionalt samarbeid mellom fylkeskommunene. Hun reformerte innvandringspolitikken. Siden hun tiltrådte som partileder i 2004 og parlamentarisk leder i 2005, har Solberg særlig vist en sosial og verdimessig inngang til Høyres politikk. Partiet har også blitt mer utpreget pragmatisk.
Hebridene
Geologi, geografi og klima
Hebridene har et kjølig temperert klima som er mildt og stabilt grunnet innflytelsen fra Golfstrømmen. I Ytre Hebridene er den gjennomsnittlige temperatur for året på 6 °C i januar og 14 °C om sommeren. Den gjennomsnittlige årsnedbøren på Lewis er 1 100 mm og antallet timer med solskinn ligger på mellom 1 100 og 1 200 hvert år. Sommerdagene er relativt lange, og mai til august er den tørreste perioden.
Erna Solberg
I de første årene som partileder var velgeroppslutningen om Høyre og Erna Solberg som mulig statsminister nokså lav, men begynte å stige i 2009. Solberg har videreført Høyres historiske streben etter borgerlig samarbeid. Etter stortingsvalget i 2013 ble det mulig for Solberg å danne en mindretallsregjering av Høyre og Fremskrittspartiet med en bindende avtale med Venstre og Kristelig Folkeparti, som gikk inn i Solberg-regjeringen i 2018 og 2019, mens Fremskrittspartiet gikk ut i 2020, uten å felle regjeringen. Erna Solberg er historiens lengst sittende statsminister fra Høyre.
Hebridene
Etymologi
Den eldste skriftlige referansen som er blitt bevart som er knyttet til øyene ble gjort av Plinius den eldre i hans Naturalis Historia. Her hevder han at det er 30 Hebudes, og gjør en adskilt referanse til Dumna som Watson (1926) konkluderer viser utvetydig til Ytre Hebridene. Klaudios Ptolemaios som skrev rundt 80 år senere, rundt 140-150 e.Kr., støtter seg på de tidligere maritime ekspedisjonene til Agricola, nevnte at det er fem Ebudes (muligens en henvisning til Indre Hebridene) og Dumna. Senere tekster i klassisk latin, av forfattere som Solinus, benytter former som Hebudes og Hæbudes.
Erna Solberg
Erna Solbergs regjeringsperiode har gitt navn til fenomenet Den solbergske parlamentarisme – friheten et regjeringsparti har til å kritisere sin egen regjering.
Hebridene
Etymologi
Navnet Ebudes, som Klaudios Ptolemaios nedtegnet, synes å være før-keltisk. Islay er hva Ptolemaios kaller Epidion, bruken av «p» gir antydninger om et brytonisk eller piktisk stammenavn, Epidii (gresk: Επίδιοι), skjønt rotordet er ikke gælisk. Woolf (2012) har foreslått at Ebudes kan være «et irsk forsøk på å reprodusere ordet Epidii fonetisk framfor å oversette det» og at stammens navn kan komme fra rotordet epos i betydningen «hest». Watson (1926) merker også det mulige slektskapet mellom Ebudes og Ibdaig, det gamle irske stammenavnet til Ulaid, og personnavnet til en kong Iubdán som er nedtegnet i Silva Gadelica.
Skogsbison
Skogsbison er en særegen underart av den amerikanske bison, som tidligere levde i Alaska og vestlige deler av Canada, spesielt i Alberta og i Nordvestterritoriene. Den lever hovedsakelig som navnet tilsier i skog og småskog. Arten skiller seg ut fra den andre amerikanske bisonarten slettebison, ved at den er litt større, den kan komme opp i over 900 kg og dermed det største landdyret i Nord-Amerika. Et annet kjennetegn som skiller den fra den mer vanlige slettebisonen er at ens høyeste punkt på kroppen er hos skogsbison et stykke foran punktet rett over forbena, mens hos slettebison er det høyeste punktet rett over forbena.
Erna Solberg
Familie, oppvekst og utdannelse
Erna Solberg ble født 24. februar 1961 i Arna (i Haus kommune, nå i Bergen kommune) som datter av konsulent Asbjørn Solberg (1925–1989) og kontorfullmektig Inger Wenche Torgersen (1926–2016). Faren var disponent i rutebilselskapet Bergen Sporvei. Erna Solberg vokste opp på Kalfaret som den mellomste av tre søstre, der Marit Solberg (født 1956) var eldst. Hun var først elev ved Nygård skole. Med visuelt betinget dysleksi var ikke skolegangen uten vansker, men hun fikk først påvist diagnosen som 16-åring, og nøt godt av sterke muntlige evner. På fritiden var hun skolemusikant og aktiv speider i KFUK, og spilte piano.
Hebridene
Etymologi
Navnene til de andre enkeltstående øyene reflekterer deres komplekse lingvistiske historie. De fleste er norrøne eller gæliske, men røttene til flere andre kan være av før-keltisk opprinnelse. Adomnán, abbed på Iona på 600-tallet, nedtegnet Colonsay som Colosus, og Tiree som Ethica, begge kan være før-keltiske navn. Etymologien for øya Skye er kompleks og kan inkludere en før-keltisk rot. Lewis er Ljoðhús på norrønt, og det er kommet flere forslag til hva den norrøne betydningen var. Den bokstavelig meningen er «Lydhus», men om det henviser til et hus for eksempelvis sang er uklart. Navnet er ikke av gælisk opprinnelse og det norrøne berettigelsesbeviset er diskutabelt.
Erna Solberg
Familie, oppvekst og utdannelse
Hun gikk allmennfag ved Langhaugen videregående skole. Solberg er utdannet cand.mag. med mellomfag i sosiologi, mellomfag i sammenlignende politikk, kurs i statistikk og hovedfagskurs i statsvitenskap fra Universitetet i Bergen fra 1986. Hun har også deleksamen fra hovedfag i sosialøkonomi fra 1988.
1074 Beljawskya
1074 Beljawskya er en hovedbelteasteroide og går i bane innenfor asteroidefamilien Themis. Den ble oppdaget 26. januar 1925 av Sergej Beljavskij ved Krim-observatoriet i Simeiz på Krimhalvøya.
Hebridene
Etymologi
Den eldste omfattende skrevne liste over navn på øyene i Hebridene ble gjort av Donald Monro i 1549. I en del tilfeller har hans arbeid også gitt bevis på den eldste skriftlige form av øynavnene.
Erna Solberg
Familie, oppvekst og utdannelse
Erna Solberg giftet seg i 1996 med siviløkonom Sindre Finnes (født 1964). De møttes mens de begge studerte i Bergen. De har to barn. Sindre Finnes har tidligere vært både ansatt og tillitsvalgt i Høyre.
Tidlig politisk arbeid
Allerede mens hun gikk videregående skole, påtok hun seg verv som medlem av Bergens Unge Høyres arbeidsutvalg, leder for Operasjon Dagsverk i 1979, medlem av sentralstyret i Norges Gymnasiastsamband og elevrepresentant i Rådet for videregående opplæring. Solberg var senere lønnet sekretær i Operasjon Dagsverk 1983–1985. Hennes fremste politiske interesseområder på denne tiden var skole, likestilling og utviklingshjelp.
Hyperbar oksygenbehandling
Hyperbar oksygenbehandling (HBO) er medisinsk bruk av ren (100 %) oksygen ved overtrykk – også kjent som overtrykks oksygenbehandling og trykkammer. Hyperbar oksygenbehandling vil typisk bestå av flere behandlinger av en varighet rundt 15–90 minutter, der oksygen under trykk brukes for å behandle en rekke ulike sykdommer.
Erna Solberg
Tidlig politisk arbeid
I studietiden var Solberg formann i Bergens Unge Høyre 1980–1982, viseformann i Hordaland Unge Høyre 1980–1981 og formann i Bergen Konservative Studenterforening 1985–1986. Ved kommunevalget i 1987 var hun valgkampleder for Bergen Høyre. Solberg satt i Bergen bystyre frem til hun ble stortingsrepresentant.
Stortingsrepresentant
Foran stortingsvalget 1989 ble Erna Solberg ble nominert på tredjeplass på Hordaland Høyres liste. Dette skjedde etter at nominasjonskomiteen og nominasjonsmøtets flertall i Hordaland Høyre kastet den sittende representanten Brita Borge, som hadde tredjeplassen på listen i 1985. Solberg hadde utdannelse, økonomi, miljøvern og helse som sine viktigste saker, og ønsket å markere forskjellene mellom Høyre og Fremskrittspartiet. Hun var 28 år gammel da hun tok sete på Stortinget. Hun satt først i Stortingets finanskomité, så i Stortingets forbruker- og administrasjonskomité. De unge representantene Solberg, Kristin Clemet og Thorhild Widvey kom til å arbeide tett sammen.
Hyperbar oksygenbehandling
Nasjonalt kunnskapssenter for helsetjenesten skal utarbeide to systematiske oversikter om planlagt hyperbar oksygenbehandling. Den ene skal gi svar på hvilke bivirkninger som kan forekomme, og den andre skal vurdere virkning av behandlingen for pasienter med diabetiske fotsår og senskader etter stråleterapi. Prosjektet er beregnet ferdigstilt i løpet av andre halvår i 2013.
Erna Solberg
Stortingsrepresentant
I 1993 var Solberg, Clemet, Jo Benkow, Annelise Høegh, Jan Petersen og Per-Kristian Foss blant Høyre-representantene som sikret flertallet for partnerskapsloven, som flertallet i stortingsgruppen var imot. Senere var Solberg med på å sikre at Høyre ikke søkte omkamp om loven sammen med Kristelig Folkeparti. Samme år støttet hun Brundtland-regjeringens forslag om skolestart for seksåringer, tiårig grunnskole og rett til videregående opplæring, men ønsket også at det tiende året i grunnskolen skulle kunne tas ut i videregående skole. Hun støttet også forslaget om kontantstøtte, som hun mente sikret fleksibilitet for familiene.
Tidlig i 1990-årene måtte Høyre ta stilling til en rekke spørsmål i skjæringen mellom jus, etikk og medisin, så som abort og bioteknologi. Solberg var blant de fremste tilhengerne av fortsatt rett til selvbestemt abort, men kritisk til at egenskaper ved fosteret i seg selv skulle være et grunnlag for å innvilge senabort: «Det må ikke bli slik at ettertiden vil vurdere perioden fra den andre verdenskrig til i dag som humanismens, toleransens og forståelsens mest dominerende tidsalder, men at vi ved bruk av teknologi beveger oss vekk fra dette samfunnet.»
I 1993 ble hun valgt til ny leder i Høyrekvinners Landsforbund med 52 stemmer, mot 27 stemmer til Lisbeth Vikse fra Rogaland. I 1994 la Høyrekvinnene ned sin egen organisasjon, fordi de ville å unngå å pålegge medlemmene dobbeltarbeid. Samme år vedtok Høyres landsmøte å opprette et kvinnepolitisk utvalg i selve partiet. Erna Solberg satt som leder for utvalget frem til 1998. Som kvinnepolitisk leder var hun også selvskrevent medlem av Høyres sentralstyre og arbeidsutvalg.
I stortingsgruppen tok hun en stadig viktigere rolle. Hun ble medlem av Høyres gruppestyre og medlem av Stortingets finanskomité i perioden 1993–1997, så fraksjonsleder for Høyres medlemmer av Stortingets kommunalkomité i perioden 1997–2001. Solberg ble lagt merke til for arbeidet med delingsmodellen, beskatningen av kraftverk og inntektssystemet for kommunene. Til tross for at hun ikke utmerket seg som taler eller debattant, ble hun ansett som anvendelig på de fleste saksområder. Hun var blant partileder Jan Petersens mest fortrolige medarbeidere, og foran stortingsvalget i 2001 var hun et klart statsrådsemne.
Kommunal- og regionalminister
Ved stortingsvalget i 2001 fikk Høyre 21,2 % av stemmene, og gikk inn i en mindretallsregjering sammen med Kristelig Folkeparti og Venstre med Kjell Magne Bondevik som statsminister. Den 19. oktober 2001 ble Kjell Magne Bondeviks andre regjering, «samarbeidsregjeringen», dannet. Ikke uventet ble Solberg statsråd i Kommunal- og regionaldepartementet.
Den røde tråden i hennes styring av kommunene var at velferdstjenestene skulle forvaltes av færre og sterkere kommuner, og gjennom regionalt samarbeid mellom fylkeskommunene. Hun mente at antallet kommuner gjerne kunne reduseres med et hundretall. Kommuneøkonomien tidlig på 2000-tallet var anstrengt, noe som ble en tilbakevendende kritikk mot Solberg og regjeringen.
Hovedlinjen i Solbergs innvandringspolitikk hadde Høyre i stor grad lagt sammen med Arbeiderpartiet gjennom 1990-årene for å demme opp for Fremskrittspartiet. Politikken hadde som mål av seg å være «restriktiv, men rettferdig». Hennes kanskje viktigste grep var å etablere en fungerende praksis for rask behandling av åpenbart grunnløse asylsøknader. Solberg instruerte også Utlendingsdirektoratet og Utlendingsnemnda om å utvise mulla Krekar, som ble vurdert som en fare for rikets sikkerhet. Mediene gav henne tilnavnet «Jern-Erna». Asylpolitikken ble senere strammet inn ytterligere under Stoltenberg-regjeringen.
Bondevik-regjeringen gjorde opp de fleste budsjetter med Fremskrittspartiet. I statsbudsjettet for 2004 inngikk regjeringen budsjettforlik med Arbeiderpartiet. Ved stortingsvalget i 2005 satt Høyre i regjering og kunne ikke stille med en statsministerkandidat fra eget parti, mens Fremskrittspartiet ikke ville støtte en regjering ledet av Bondevik. Arbeiderpartiet, Senterpartiet og SV hadde på sin side etablert et rødgrønt samarbeid, som kunne danne en flertallsregjering ledet av Jens Stoltenberg. Ved valget gikk Høyre sterkt tilbake, til 14,1 % av stemmene, og de borgerlige partiene måtte overlate regjeringsmakten til de rødgrønne.
Våren 2008 ble det kjent at den tidligere israelske atomteknikeren Mordechai Vanunu hadde blitt nektet asyl i Norge i 2004 ved instrukser overfor Utlendingsdirektoratet. Kommunal- og regionaldepartementet ble beskyldt for å ha fattet avgjørelsen av utenrikspolitiske hensyn. Solberg har hele tiden forsvart sin rolle i saken som ansvarlig statsråd.
Partileder i opposisjon
Allerede i 2005, etter Høyres valgnederlag i stortingsvalget, var Solberg under press om å trekke seg som partileder. Hun erklærte at hun ville trekke seg, dersom Høyre gikk tilbake i kommunestyre- og fylkestingsvalget i 2007. Solberg kom med sin programerklæring, «mennesker, ikke milliarder», i sin tale til Høyres landsmøte våren 2006.
Foran valget i 2007 hadde Solberg hadde 100 reisedøgn på et halvt år. Hennes rådgiver Julie Brodtkorb spilte dessuten en rolle i å friske opp partilederens fremtoning. I august ble Oslo-ordfører Per Ditlev-Simonsens skatteunndragelser kjent. Solberg oppfordret ham til å trekke seg. Den første TV-debatten mellom partilederne skapte ikke den entusiasmen om Solberg som partiet hadde håpet på, men de senere debattene ble ansett som oppløftende. Høyre steg på meningsmålingene i de siste ukene av valgkampen, og med en fremgang i valget i september ble Høyre oppfattet som en valgvinner.
Etter 2009 steg oppslutningen rundt Høyre som parti og Solberg som mulig statsminister på meningsmålingene. Kommunestyre- og fylkestingsvalget i 2011 ble Høyres beste siden 1979. Foran stortingsvalget i 2013 hadde hun som uttalt mål å danne en regjering av Høyre, Fremskrittspartiet, Venstre og Kristelig Folkeparti.
Statsminister
Erna Solberg etterfulgte Jens Stoltenberg som statsminister 16. oktober 2013 og var statsminister til Jonas Gahr Støre overtok som statsminister den 14. oktober 2021. Solberg er Høyres lengstsittende statsminister gjennom tidene med sine to sammenhengende stortingsperioder som statsminister. Erna Solbergs regjering hadde fire partisammensetninger i løpet av de åtte årene: I stortingsperioden 2013–2017 bestod regjeringen av Høyre og FrP med en samarbeidsavtale med Venstre og KrF. Tre måneder ut i stortingsperioden 2017–2021, i januar 2018, kom Venstre inn i regjeringen, ett år senere, i januar 2019, kom også KrF inn i regjeringen og det ble en flertallsregjering noe som hadde vært Solbergs mål i mange år. Etter ett år, i januar 2020, fikk FrP ut av regjeringen, og det ble igjen en mindretallregjering.
Solbergs regjering måtte håndtere tre kriser: oljeprisfallet i 2014, flyktningkrisen i 2015 og koronapandemien i 2020–2021.
Utmerkelser
Hun ble i 2002 utropt til årets bergenser i en kåring i regi av Bergensavisen.
I 2005 ble hun utnevnt til kommandør av St. Olavs Orden. I 2016 ble hun tildelt Kong Harald Vs jubileumsmedalje 1991–2016.
Stortingskomitéer
Solberg var kommunalminister 2001–2005 og statsminister 2013–2021. Parlamentarisk leder for Høyres stortingsgruppe 2005–2013 og igjen fra 2021. Partileder i Høyre siden 2004.
Francesco Faggi
Francesco Faggi (født 8. mars 1926 i Perledo, død 12. juni 2016 i Mandello del Lario) var en italiensk roer som deltok i de olympiske leker 1948 i London og 1952 i Helsingfors.
Amygdalin
Amygdalin (fra gresk: mandel), C20H27NO11, også kalt laetrile, er et glykosid opprinnelig isolert fra frøene til treet Prunus dulcis, også kjent som bittermandel, av Pierre-Jean Robiquet og A. F. Boutron-Charlard i 1803, og deretter utforsket av Liebig og Wöhler i 1830. Amygdalin markedsføres som Laetrile eller vitamin B-17, men er ikke et vitamin.
Laetrile
Laetrile er en halvsyntetisk variant av amygdalin som ble fremstilt på 1950-tallet, og svært ofte brukes begrepene laetrile og amygdalin om hverandre.
Alternativ kreftmedisin
En av teoriene bak behandling med B-17 er myten om Hunza-folket som påstås å ha en svært høy gjennomsnittsalder og oppsiktsvekkende god helse grunnet sitt helt spesielle kosthold. Disse mytene er alle vitenskapelig tilbakevist.
Benjamin Dass
Benjamin Dass (født 15. august 1706 på gården Skar i Alstahaug i Nordland, død 5. mai 1775) var en norsk skolemann og lærd.
Oppvekst
Hans far, Jacob Dass (en nevø av Petter Dass), var gårdbruker og levde i trange kår. Moren, Juditha Carstensdatter, var søster av dikteren Marcus Volquartz. Da samenes misjonær Thomas von Westen oppholdt seg i Alstahaug 1719, ble han oppmerksom på Benjamin Dass, og tok ham med seg til Trondheim for å utdanne ham til misjonær. Etter 7 års undervisning ved Trondhjems Kathedralskole, som på den tiden var innrettet som forskole for vordende misjonærer, ble han student i 1726. Da Thomas von Westen døde det følgende år, oppgav Dass all tanke om misjonsvirksomhet, og benyttet sitt lange opphold i København til omfattende studier i klassisk filologi, teologi og historie. Han sluttet seg til professor Hans Gram, som tok seg av ham. 10. desember 1734 ble han etter Grams anbefaling utnevnt til rektor ved Trondhjems Kathedralskole. Etter å ha tatt magistergraden 15. januar 1735, reiste han til Trondheim for å innta sin nye stilling.
I Trondheim
Trondheims skole var, da Dass overtok den, i sørgelig forfatning, nesten i oppløsningstilstand. Han begynte med å befri den for en del gamle og umulige elever og utarbeidet deretter en plan for undervisning og disiplin, som vitner om en for den tid ualminnelig pedagogisk innsikt. Dass var som rektor og lærer alvorlig og streng; «vår forkjælede tidsalder» sier Johan Nordahl Brun, «hadde vel kalt ham en tyrann». Han holdt skarpt øye med elevenes seder, var sparsom med ros, av sine dimittender krevde han mye; man ventet seg derfor også ved universitetet, heter det, mer av Dass' dimittender enn av andre. Fra mange av hans elever er det oppbevart uttalelser om den takknemlighet, de næret mot denne strenge, men varmtfølende lærer, som vakte deres æresfølelse, skapte lysten hos dem til studier og understøttet dem, når de trengte hjelp. Alle er enige om at han etterlot skolen i en blomstrende tilstand. Med sin overordnede, den myndige biskop Eiler Hagerup d.e., var Dass fra første stund kommet på dårlig fot. Biskopen hadde fått ansatt som konrektor sin egen 18-årige og for en sådan stilling aldeles uskikkede sønn, og for øvrig søkte han ved enhver leilighet å gjøre seg gjeldende på en for rektoren krenkende måte; da denne heller ikke ville gi slipp på sin myndighet, kom det gjentatte ganger endog i elevenes påhør til uhyggelige opptrinn. Også med Frederik Nannestad, biskop fra 1748, fant det rivninger sted. Etter hvert ble Dass trett av skolelivets besværligheter, og da han som ugift kunne nøye seg med en mindre inntekt, besluttet han å gå av. Det lyktes ham å få sin kjæreste elev, Gerhard Schøning, utnevnt til sin ettermann 15. januar 1751, mot at denne avstod ham en liten del av embedets inntekter som pensjon.
Som rektor hadde Dass etter hvert lagt seg til en anselig bibliotek, likesom han var en ivrig samling av mynter, medaljer og kobberstikk. Også til vitenskapelige sysler hadde han fått tid og hadde blant annet ikke liten del i den oversettelse av Det nye testamente, som ble utarbeidet under Gram; den første prøve av denne oversettelse kom ut 1742. Etter sin avskjed ofret han seg helt for vitenskapene. Ennå ble han et par år boende i Trondheim, og sluttet i denne tid et varmt vennskap med Suhm, som samtidig med Schøning hadde bosatt seg i denne byen. I 1753 flyttet han til København, hvor han tilbragte 16 år i litterært otium og under fortrolig omgang med Langebek, Luxdorph, Hjelmstjerne og andre samtidige lærde. Da Suhm kom til København 1765, hadde Dass i noen år sitt egentlige hjem hos ham, hvor han også fikk plass til sin boksamling. 1769 flyttet han til Sorø, hvor han håpet å gjenvinne sin svekkede helse, og bodde hos Schøning; men da denne drog ut på sin Norgesreise i 1773, vendte Dass tilbake til København, sykere enn før. Han døde 5. mai 1775. Sin boksamling testamenterte han Schøning, under betingelse av at den etter Schønings død skulle tilfalle Videnskabsselskapet i Trondheim. Hans og Schønings bøker utgjør grunnstammen for dette selskapets bibliotek.
Somerset
Somerset er et grevskap i England. Det ligger i regionen Sørvest-England, og grenser mot Gloucestershire, Wiltshire, Dorset og Devon, samt mot Bristolkanalen. Administrasjonsbyen er Taunton.
Navnet kommer fra angelsaksisk Sumorsaete, «sommerfolkets land». Våtmarkene, Somerset Levels, som dekker en del av grevskapet kunne tidligere kun brukes om sommeren, og det var den intense virksomheten i sommermånedene som ga folket dette tilnavnet.
Den tradisjonelle nordgrensen for Somerset er elven Avon, men ettersom Bristol har vokst har grensen gradvis blitt flyttet sørover. I 1974 ble en stor del av Somerset tatt til det nye grevskapet Avon, som siden har blitt oppløst. Områdene North Somerset og Bath and North East Somerset ble da tilbakeført, og er enhetlige myndigheter.
Sibberns gate
Sibberns gate ligger på Løkka og er en kort blindgate på Sørsiden i Hønefoss, i gangavstand fra Søndre torv. Den løper langs søndre side av kirkegården, der Hønefoss kirke står, og ender mot østre del av Hofgaards gate, uten at det er tilkomst mellom disse gatene. Adkomst til gaten skjer fra Kirkegata. Gaten preges av kirkegården langs den ene siden og noen få villaer langs den andre.
Christian Petersen (fotballspiller)
Han har tidligere spilt for Ski, Moss, Oslo Øst og Fredrikstad (2003–2006).
1075 Helina
1075 Helina er en hovedbelteasteroide og går i bane innenfor asteroidefamilien Eos. Den ble oppdaget 29. september 1926 av Grigoriy N. Neujmin ved Krim-observatoriet i Simeiz på Krimhalvøya.
Rasmus Breistein
Rasmus Breistein (født 16. november 1890 i Åsane, død 16. oktober 1976 i Hollywood, USA) var en norsk filmregissør.
Breistein var bondesønn og lærte seg å spille fele i ungdommen. Han spilte til dans ved brylluper på Vestlandet. Da Det Norske Teateret ble opprettet i 1913 startet han som skuespiller ved teateret. Han ble opptatt av det nye mediumet film, etter å ha sett Peter Lykke-Seest-filmene ville han lage film på en helt annen måte. Det startet med Fante-Anne. I et intervju uttalte han «at filmen var jo begynnelsen på noe, til en norsk produksjon av mer nasjonal karakter.» Og det ble begynnelsen på den norske storhetstiden i stumfilmens alder.
Rasmus Breistein regnes som stumfilmepokens betydeligste filmskaper. I perioden omtalt som det nasjonale gjennombruddet for norsk film (1920–1930), regisserte han hele fem spillefilmer; Fante-Anne (1920), Felix (1921), Jomfru Trofast (1921), Brudeferden i Hardanger (1926) og Kristine Valdresdatter (1930). Med disse filmene utfordret han svensk films daværende maktposisjon og begeistret både kritikere og publikum.
Etter lydfilmens oppfinnelse, befestet han sitt ry som en folkekjær regissør med publikumssuksessene Ungen (1938) og Trysil-Knut (1942). Dokumentarfilmene Jorden rundt på to timer (1949) og Tirich Mir til topps (1952) er klassikere i norsk dokumentarfilmhistorie.
Pau Gasol
Pau Gasol i Sàez (født 6. juli 1980) er en profesjonell spansk basketballspiller for det amerikanske NBA-laget Milwaukee Bucks. Gasol spiller også, som sin bror Marc, på det spanske landslaget i basketball.
Han var flaggbærer under åpningen av Sommer-OL i London i 2012.
Europeisk spill
Pau Gasol startet med å spille i posisjonen som point guard som syvåring, men da han ble tolv fikk han sin nåværende posisjon som power forward.
Han dro senere og spilte ungdomsskolebasketball i USA før han kom tilbake til Spania for å spille profesjonelt for FC Barcelona.
NBA-karriere
Pau Gasol ble trukket opp til NBA i draftet i 2001 av Atlanta Hawks som nummer tre totalt i første runde, men ble byttet direkte til Memphis Grizzlies mot Shareef Abdur-Rahim.
I 2008 ble han byttet til Los Angeles Lakers der han har gjort stor suksess med andre superstjerner som Kobe Bryant og Lamar Odom.
Indias flagg
Indias flagg er også kjent som Tiranga (तिरंगा) som betyr trikolor (trefarget) på hindi. Det har tre horisontale stiper i fargene; safrangult, hvitt og grønt. Midt på flagget finnes et marinblått hjul med 24 eiker som kalles chakra.
Indias flagg er basert på Swaraj-flagget, et flagg for Kongresspartiet, utformet av Pingali Venkayya og ble offisielt godkjent 22. juli 1947. Den dype safrangule fargen i flagget symboliserer mot, den hvite sannhet og fred og den grønne tro og framgang. Gul og grønn representerer også hinduer og muslimer, mens «lærens hjul» er symbol for buddhistene. I India refererer betegnelsen trikolor (hindi: तिरंगा, Tiraṅgā) bortimot alltid til den indiske nasjonale flagget.
Orlogsflagg
Indias orlogsflagg er utformet etter britisk mønster, som en såkalt white ensign. Det innebærer at nasjonalflagget er satt inn i kantonen i et hvitt flagg delt av et rødt kors. I det indiske orlogsflagget finnes videre landets riksvåpen, Ashokasøylen, i midten av det røde korset.
Cuong Vu
Cuong Vu (født 19. september 1969 i Saigon) er en vietnamesisk vokalist og trompetist. Han er best kjent gjennom sine samarbeid med flere anerkjente jazzmusikere som blant annet Pat Metheny, Laurie Anderson, David Bowie, Dave Douglas, Myra Melford, Cibo Matto, Mitchell Froom, og Chris Speed. Han er i dag medlem av Pat Metheny Group.
Biografi
Vu ble født i Saigon i 1969, men flyttet allerede som seksåring sammen med sin familie til Bellevue, Seattle, Washington. Som liten ble han interessert i den amerikanske popmusikken, men han bevarte den tradisjonelle musikken fra Vietnam i sin forståelse av musikk. Da Vu var 11 år gammel begynte han å spille trompet etter å ha fått en trompet i gave fra sin mor. Som ungdom spilte han i flere band og ble snart interessert i jazz. Han ble inspirert av artister som Michael Brecker, Pat Metheny, og Mike Stern. Innenfor jazz var det den moderne jazzen og eldre stilarter som bebop og swing som tiltrakk hans oppmerksomhet.
Vu gikk videre til musikkstudier etter å ha mottatt et stipend fra New England Conservatory of Music. Han uteksamineres med en grad i jazzstudier her. Under hans studier møtte han andre musikere som han snart begynte å spille sammen med og Vu gjorde sitt navn kjent i det lokale jazzmiljøet. Han fikk også en forkjærlighet for klassisk musikk og han lyttet mye til komponister som Ludwig van Beethoven, Arnold Schönberg, Witold Lutosławski og György Ligeti. Vu flyttet til New York City i 1994 og etablerte seg også her som en av de mest "innovative og allsidige" unge trompetister i jazzmiljøet. Han blir beskrevet som en artist som du kan plassere i flere sjangere, og at han dermed er en meget allsidig musiker.
Vu har spilt med blant annet Laurie Anderson, David Bowie, Dave Douglas, Cibo Matto, Gerry Hemingway, Bobby Previte, Mark Helias, Andy Laster, Orange Deretter Blue, Mitchell Froom, Matthias Lupri og Chris Speed. Han har turnert med Pat Metheny Group som trompetist og vokalist. Vu har også vært med i flere andre grupper som blant annet en trio sammen med Stomu Takeishi og Ted Poor. Andre grupperinger er JACKhouse, Scratcher og VU-TET. Vu har også tre soloutgivelser som på hans hjemmeside beskrives som en blanding av jazz, pop, og funk.
I 2003 mottok han, sammen med Pat Metheny Group en Grammy Award («Best Contemporary Jazz Album») for albumet Speaking of Now. I 2005 var han også med på gruppens seneste studioalbum The Way Up som også vant en Grammy.
Utvalgt diskografi
Vu har deltatt på mange utgivelser. Her er noen utvalgte:
Jean-Baptiste Willermoz
Jean-Baptiste Willermoz (født 10. juli 1730 i Lyon, død 29. mai 1824 i Lyon) var en fransk martinist og frimurer som i det 18. århundre spilte en viktig rolle i oppbyggingen av høygrads-frimureriet i Frankrike og Tyskland.
Bakgrunn og virke
Willermoz ble født som den eldste av 12 barn. Han tilbragte mesteparten av sitt liv i Lyon, hvor han også tok sin utdannelse. Faren Claude Cathrin Willermoz var en selger av kortevarer, og sønnen Jean-Baptiste åpnet sin egen silkefabrikk i 1754.
Willermoz ble frimurer i 1750, 20 år gammel, og i 1752 ble han innviet i graden «ærværdig mester» (Vénérable Maître). I 1753 grunnla han losjen «det perfekte vennskap» (La Parfaite Amitié), hvor han ble innsatt som stormester den 24. juni 1753. I 1756 ble denne losjen tilsluttet moderlosjen i Lyon. Dets charter fra den Franske Storlosje er datert 21. november 1756.
Den 4. mai 1760 opprettet de «ærværdige mestere» i losjene «det perfekte vennskap» (30 medlemmer), «vennskap» (L’Amité) (20 medlemmer) og «de sanne venner» (Les Vrais Amis) (12 medlemmer) – med tillatelse fra den franske storlosje, provinsial-losjen «Storlosjen av regulære murere i Lyon» (Grand Loge des Maîtres Réguliers de Lyon). Willermoz var provinsiell mester fra 1762 til 1763, og ble deretter utnevnt til provinsial-losjens arkivar og «vokter av seglene». Provinsial-losjen praktiserte et høygrads-system med 7 grader som var vanlige i denne perioden, samt en åttende grad som ble kalt «skotsk stormester, ridder av sverdet og Rosenkorset» (Grand Maître Écossais, Chevalier de l'Épée et de Rose-Croix).
I mai 1767 foretok Willermoz en reise til Paris, hvor han møtte Bacon de la Chevalerie, marquis de Lusignan, som var deputiv-stormester i Den universelle martinist-ordenens utvalgte prester. Samme år ble Willermoz innviet i ordenen i Versailles av Martinez de Pasqually.
Fra den 11. august til den 13. august 1772 hadde grev Weiler, hertug av Braunschweig, besøkt Lyon og opprettet «den skotske rektifiserte losje, ordenen av velgjørende riddere av den hellige by» (Loge Ecossaise Rectifiée, l'Ordre des Chevaliers Bienfaisants de la Cité Sainte). Losjen praktiserte høygrads-systemet til den strikte observans, som var blitt etablert av baron Karl Gotthelf von Hund. Weiler hadde erstattet baron von Hund som stormester. Den 14. desember 1772 sendte Willermoz inn en skriftlig søknad om medlemskap. Hans søknad ble akseptert i et svarbrev fra grev Weiler, datert 18. mars 1773, og han tiltrådte som Eques ab Eremo i kapittelet i Lyon.
Rønne
I Rønne finnes Bornholms Hospital, Bornholms Gymnasium, elverket, avisen Bornholms Tidende, slakteri og Sankt Nicolai kirke.
Kommunikasjonen med fastlandet skjer hovedsakelig med ferge til og fra Ystad sør i Sverige. Det er også fergeforbindelse til og fra Køge og Sassnitz i Tyskland.
Jean-Baptiste Willermoz
Bakgrunn og virke
I desember 1777 ankom Rudolphe Salzmann, «mester over novisene ved direktoratet i Strasbourg», Lyon som representant for martinistene. Sammen med Salzmann og Bacon de la Chevaliere, arbeidet Willermoz med å bevare martinistenes esoteriske lære (men ikke deres ritualer) innenfor rammene av den strikte observans. De planla en høyere klasse kalt «profesjonen» (La Profession) med de to gradene «ridder» (Le Chevalier) og «utøvere» (Le Profès). Læren i martinistenes høyeste grad «Réaux Croix» skulle imidlertid holdes utenfor den strikte observans.
Under det såkalte «konventet i Gallia» fra 25. november til 10. desember 1778 i Lyon, som ble avhold etter initiativ fra Willermoz, ble det besluttet at Auvergne-provinsen av den strikte observans skulle omdøpes til «velgjørende riddere av den hellige by» (Chevaliers Bienfaisants de la Cité Sainte). Losjens ritualer og innhold ble samtidig omdannet til 6 º grad i det rektifiserte system.
Etter opprettelsen av det rektifiserte system, prøvde Willermoz å utbre systemet til hjertet av moderlosjen til den strikte observans i Tyskland. Med dette som formål, reiste han til konventet i Wilhelmsbad i 1782. Hans planer ble støttet av prins Ferdinand av Braunschweig og prins Karl av Hessen. Derimot møtte han kraftig motstand fra Illuminatus-ordenen (grunnlagt av Adam von Weishaupt), fra Francois de Chefdebien de Saint-Amand som representerte Filaletenes orden, og også fra Savalette de Lange. Etter opphetede debatter, lyktes likevel Willermoz å innføre tittelen «velgjørende ridder av den hellige by» hos alle medlemmer av den indre orden. Han opprettet også en komité som skulle forberede høygrads-ritualene og de planlagte hemmelige grader i klassen av «profesjon». Arbeidet var godt igang da den franske revolusjon avbrøt arbeidet.
Vandredue
Vandredue (Ectopistes migratorius) er en utdødd art i duefamilien (Columbidae) og eneste art i slekten Ectopistes, som tilhører i tribuset Columbini. Vandredua var endemisk for Nord-Amerika, øst for Rocky Mountains.
Biologi
Vandredua veide cirka 255–340 g og hannen var større enn hunnen. Hannen målte cirka 41 cm; hunnen cirka 35 cm. Stjerten målte cirka 20 cm og hver av vingene var omtrent like lange som stjerten.
Indianerne drev en del fangst av vandredue, men dette gjorde på ingen måte innhogg i bestanden. De hvite innflytterne begynte på 1800-tallet en hemningsløs industriell fangst som i siste halvdel av 1800-tallet resulterte i en kollaps i bestanden. Duekjøttet var billig og ble hverdagsmat for befolkningen i det meste av det østlige USA. De økonomiske interessene i duefangsten hindret en forsvarlig bestandsforvaltning og kollapsen var uunngåelig. På en enkelt dag i 1896 ble en kvart million vandreduer drept, og da fantes bare ca. 15 000 igjen i det fri. De gjenværende fuglene var ikke vant til å leve så spredt. Instinktene fungerte ikke lenger og formeringen opphørte. Likevel fortsatte jakten, og den siste ville vandreduen ble skutt i Ohio i 1900. Martha, den siste vandreduen døde i 1914 i Cincinnati Zoo, Ohio. Den er utstoppet og står på museum.
Den hensynsløse jakten var bare delvis årsaken til vandreduens undergang. Den andre årsaken var at store skogområder ble hugget ned og omgjort til jordbruksland. Dette reduserte vandreduens leveområder dramatisk. Likevel kunne vandreduen uten tvil ha overlevd som art hvis jakten hadde blitt innstilt på slutten av 1800-tallet. Historien om vandreduen og geirfuglen i Europa førte til en fundamental endring av Vestens syn på bestandforvaltning og jaktregulering. Det ble da tydelig for de fleste at alle arter har en tålegrense for hvor mye som kan høstes, og at dette må tas hensyn til.
Sørgeduen (Zenaida macroura) er den duearten som i dag ligner mest på vandredua, men den er fysisk mindre og skiller seg også på flere andre måter fra vandredua.
Kirsti Guvsám
Guvsám er sametingsrepresentant for perioden 2009-13 for Valgkrets 7, der hun er medlem i oppvekst-, omsorg- og utdanningskomiteen. I perioden 2005-09 var hun også sametingsrepresentant, for Sør-Norge valgkrets, og var da medlem av Plan- og finanskomiteen og fullmaktskomiteen og varamedlem i Samisk parlamentarisk råd.
I tillegg til Sametinget er hun sekretær i Møre og Romsdal Sameforening, og medlem i både Teologisk nemnd og World Council of Churches. Tidligere har hun vært leder for Oslo Sameforening, og fra 2002 til 2006 var hun samisk representant i Utvalg for Ungdomsspørsmål i Kirkerådet i Den norske kirke.
Hun har utdanning innen bl.a. sykepleierfag, religion, musikk og arabisk språk, og har en bachelorgrad i kultur- og samfunnsfag. Hun har tidligere jobbet som bl.a. lærer og organist, og har jobbet syv år innen hjemmesykepleien og på pleiehjem. Fra 2005 til 2007 var hun også ungdomskonsulent i Samisk kirkeråd. Hun jobber nå som flyktningkonsulent.
Anisotropi
Anisotropi (fra gresk: «iso» betyr lik, «tropos» betyr retning; dermed ikke-isotrop) beskriver en egenskap der forholdene er ulike avhengig av retning. En presis definisjon er avhengig av fagfeltet uttrykket brukes i. I fysikken brukes uttrykket gjerne for å beskrive et objekt eller et fenomen der de fysiske egenskapene er ulike i ulike retninger. I motsetning til isotropi, der egenskapene er like i alle retninger uansett, vil anisotropisk materiale gi ujevne formasjoner.
I matematikken kan et punkt være isotropt eller anisotropt. Et godt eksempel er en kule. Midtpunktet i denne kula er isotropt da lengden ut til skallet av kula er like langt i alle retninger. Hvis formen var en kube ville midtpunktet vært anisotropt fordi det er en lenger avstand fra sentrum til hjørnene enn til de flate sidene.
Anisotropisk stråling har ulike intensiteter i ulike retninger; et anisotropisk felt virker med ulike krefter avhengig av hvor partikkelen er orientert. Tre er et anisotropisk materiale. Dets holdbarhet, og dets utvidning beroende på luftens fuktighet, er ulike i longitudinal, radial og tangentiell retning.
Reidar Haanæs
Hans Reidar Haanæs (født 27. mars 1940) er en norsk professor, dr. odont.. Han var dekaus ved Det odontologiske fakultet ved Universitetet i Oslo (UiO) fra 1999 til 2005.
Haanæs cand odont i 1963, dr. odont og cand med i 1976 og spesialist i oral kirurgi og oral medisin. Han hadde praksis som tannlege frem til 1968 hvorpå han gikk over i en undervisningsstilling ved Det odontologiske fakultet ved UiO. Han ble doisent ved klinikk for oral kirurgi og oral medisin i 1979 og ble professor ved samme sted fra 1989. Mot slutten av 1990-tallet ble han prodekanus, og fra 1999 dekanus ved UiOs odontologiske fakultet.
Sven Pettersson (sportskommentator)
Per Sven «Plex» Peterson (født 7. august 1926, død 25. juni 2011 på Lidingö i Stockholm ) er en svensk tidligere sportskommentator. Han var sammen med Lennart Hyland en av de to første fast ansatte sportreporterne på Sveriges Radio. Han er berømt for sitt utbrudd under Lake-Placid-lekene i 1980. «... va gjör karl'n???», utbrøt han på direkten da Janne Holmlund falt stygt i storbakkerennet.
Askerøya
Askerøya er ei øy i Tvedestrand kommune i Agder. Den ligger like vest for Lyngør mellom Lyngørfjorden i nord og Sandøyfjorden i sør.
Det høyeste punktet på øya er Flaufjell på 44 meter over havet.
Sauermugg
Sauermugg er en roman av Stig Sæterbakken. I boken introduseres leseren for Sæterbakkens alter-ego Sauermugg. Boken er skrevet som en frittflytende tankestrøm der fortid, nåtid og ville spekulasjoner blandes sammen i en energisk og uforutsigbar tekst. Tankesprangene er mange og drastiske. Intense refleksjoner avløses av smertelige barndomsminner. Scener fra et ekteskap veksler mellom det opprivende og det absurd komiske, fortalt med bitterhet og hat i det ene øyeblikket, med fortvilelse og selvbebreidelse i det neste. Sauermugg bygger videre på sentrale motiver i Sæterbakkens forfatterskap: ondskap, kjærlighet, maktens intime mekanismer, tankens muligheter og begrensninger.
Fortsettelse
Etter at romanen kom ut i 1999 fortsatte Sæterbakken å skrive såkalte Sauermugg-monologer. Flere av dem har vært publisert i forskjellige tidsskrifter og på nettsteder i Norden. I april 2007 kom boken ut på svensk i en spesiell director's cut-utgave (Sauermugg Redux), hvor flere av de nyskrevne monologene, pluss overskytende stoff fra den gangen boken ble skrevet, var inkludert.
I tillegg har satte Sæterbakken Sauermugg ut på anbud. Blant forfatterne som bidro med tekster var Gunnar Blå, Terje Dragseth, Cornelius Jakhelln, Sigmund Jensen, Nikanor Teratologen, Johan Harstad, Martin Tistedt, Anastasia Wahl, Anne Kolbjørnsdatter Skaare, Mads Brenøe, Lars Fr. H. Svendsen og Stefan Whilde.
Snotbreen
Snotbreen er en isbre som ligger på østsiden av Snota. Breen starter rett øst for skaret mellom toppene av Snota og går 1 km ned mot Snotvatnet. Den merkede stien fra Trollheimshytta til Snota krysser den øverste delen av breen.
Irsk setter
Irsk setter (FCI #120) er også kjent som rød setter og tilhører de klassiske stående fuglehundene, i likhet med irsk rød og hvit setter. Den er mindre populær enn de engelske setterene, men mange kaller den «verdens vakreste fuglehund».