cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Abd ar-Rahman Swar ad-Dahab
Biografi
al-Dahab ble utnevnt til stabssjef av president Gaafar Nimeiry. Deretter ble han forsvarsminister og øverstkommanderende for de sudanske væpnede styrkene i 1984. I april 1985 tok han over makten ved statskupp, men ga fra seg makten etter litt over ett år i presidentembetet.
Virginiahalvøya
Virginiahalvøya er en halvøy i den amerikanske delstaten Virginia. Halvøya omringes av elvene York og James, Hampton Roads og Chesapeake Bay i Atlanterhavet. Halvøya ligger i den sørøstlige delen av Virginia.
På halvøya finnes det to fylker (James City County og York County) og fire byer (Hampton, Newport News, Poquoson og Williamsburg).
Ibn Battuta
Abu Abdullah Muhammad Ibn Battuta (arabisk: أبو عبد الله محمد ابن بطوطة, født 24. februar 1304 i Tanger i Marokko, antageligvis død 1377 i Marokko) var en marokkansk vandringsmann og oppdager.
Ibn Battuta utdannet seg til å bli en rettslærd (qadi) som tolket lover innenfor det islamske rettsvesenet. Som så mange andre muslimer, kunne han derfor søke arbeid rundt om i den islamske verden. Fordi han skrev ned sine beretninger fra mange og lange reiser, forteller hans livshistorie om et verdensomspennende, islamsk fellesskap hvor han overalt kunne føle seg hjemme.
Battutas oppdagelsesreiser
Bare tjue år gammel forlot Ibn Battuta hjembyen Tanger med kurs for Mekka. På sin første pilegrimsferd reiste han med esel, hest og kamel gjennom både Egypt, Palestina, Syria og Den arabiske halvøy. I stedet for å sette kursen hjemover, fortsatte han sin reise gjennom det som i dag er Irak og Iran. Deretter fortsatte han ferden mot Rødehavet og nedover langs den østafrikanske kysten, helt til Kilwa lengst sør i Tanzania. Hans fortellinger fra denne reisen er blant de viktigste kildene til kunnskap om storslåtte handelsbyer i Afrika.
Da Ibn Battuta vendte tilbake til Mekka i 1330, fikk han vite at det islamske Delhi-sultanatet i India var på jakt etter rettslærde og politiske rådgivere. Det enkleste ville nok ha vært å gå om bord i et skip som seilte over Rødehavet og Indiahavet, men lysten til å se mer av verden gjorde at han la veien om den bysantiske hovedstaden, Konstantinopel. Herfra sluttet han seg til karavaner langs Silkeveien, og besøkte mektige sentralasiatiske handelsbyer som Bokhara og Samarkand på veien til India.
Etter åtte år som høyesterettsdommer og oppsynsmann for den viktigste moskeen i Delhi la Ibn Battuta ut på nye reiser. Han takket ja til å bli indisk ambassadør i Kina, men et skipsforlis gjorde at han mistet alle sine eiendeler. Det førte til at han i stedet valgte å se mer av det sørlige India, før han tilbrakte flere år på Sri Lanka og Maldivene. Vel framme i Kina lot han ikke anledningen gå fra seg til å reise vidt om i det store keiserriket. I den travle sjøfartsbyen Guangzhou (Kanton) bodde han hos muslimske kjøpmenn.
Ikke før var Ibn Battuta tilbake i Marokko i 1350 før han la ut på en snartur til Granada, den delen av Spania som fortsatt var muslimsk. Men ennå så han ingen grunn til å falle til ro, og i 1353 sluttet han seg til en handelskaravane gjennom Sahara. Slik besøkte han både Mali-riket og andre områder under islamsk innflytelse, og bodde en tid i universitetsbyen Timbuktu.
Ibn Battuta reiste til sammen strekninger på rundt 120 000 km. Det sies at han ble tatt i mot av 40 konger, keisere og andre statsoverhoder.
Bhagwan Rao av Datia
Bhagwan Rao av Datia var grunnlegger av staten Datia i India. Han hersket fra 1626 til sin død i 1640.
Bhagwan Rao var nest eldste sønn av Bir Sing av staten Orchha i regionen Bundelkhand (i dag en del av delstaten Madhya Pradesh). Familien var rajputer og tilhørte bundela-klanen. I 1626 fikk Bhagwan Rao ved arveoppgjør områder rundt byen Datia. Dette ble utgangspunktet for statsdannelsen hans etterkommere hersket over til 1948, da staten gikk inn i unionen Vindhya Pradesh. Han gjorde krigstjeneste for Mogulriket både før og etter at han fikk kontroll over Datia. Tjenestene ble belønnet med ytterligere land.
Bhagwan Rao ble ved sin død i 1640 etterfulgt av sin sønn Subhakaran.
Terje Skarsfjord
Terje «Skars» Skarsfjord (født 28. juni 1942 i Narvik, død 15. januar 2018 ) var en norsk fotballspiller og -trener.
Spiller
Skarsfjord spilte for Fotballklubben Mjølner 1959–73 og 1977, og hadde en sesong i Kvik/Trondheim. Med Trygve Bornø ble han i 1960 den første fra Nord-Norge som trente med det norske juniorlandslaget. Skarsfjord var med på flere seiere i Nord-Norgesmesterskap i fotball, samt en sesong i 1. divisjon fotball for herrer 1972, der han ble bokført med 22 kamper og to scoringer. Videre spilte han for Landsdelslaget for Nord-Norge (13 kamper).
Trener
Han var trener i samme klubb i flere perioder frem til starten av 1990-tallet, blant annet avbrutt av en trenerperiode i Hødd (1981–82). Mest kjent ble han kanskje som trener av Tromsø IL i flere perioder (1996, 1999–2001, 2003), der han vant Norgesmesterskapet i fotball for herrer 1996.
Han var lenge involvert med Norges Fotballforbund i barnefotball, blant annet med Andreas Morisbak som han har skrevet bøker med. Han trente U-15 og U-19 i en årrekke.
Han var utdannet adjunkt (matematikk, historie, pedagogikk og biologi), hadde befalsskole (BSIN) og var vernepliktig løytnant. Han var far til treneren Rune Skarsfjord, virket som lærer i grunnskole, ungdomsskole og høyskole, samt innehadde utmerkelsen «Rallar av malmbyen» (1997).
Halle (Westfalen)
Halle i Westfalen, er mindre en tysk by i delstaten  Nordrhein-Westfalen i kretsen Gütersloh. Offisielt heter byen Halle (Westf.) eller Halle Westfalen, for å skille den fra den større byen Halle (Saale) i delstaten Sachsen-Anhalt.
Dalpat Rao av Datia
Dalpat Rao av Datia var fra 1679 til 1707 hersker over staten Datia i India. Han var sønn av Subhakaran og sønnesønn av Bhagwan Rao, statens grunnlegger. Dalpat Rao ble etterfulgt på tronen av sin sønn Ram Chandra.
Halle (Westfalen)
Geografi
Halle ligger ved elva Ems på sørhellinga av Teutoburgerskogen som danner vannskillet mellom Ems og den nordligere elva Weser. De nordlige delene av byen ligger på åskammen til Teutoburgerskogen, mens de sørligere delene ligger på Ems-elvas sandholdige flater.
Historie
Den første kjente referansen til Halle er i et dokument fra 9. mai 1246 der biskop Engelbert av Osnabrück utveksler kirken i Halle og alle dens eiendommer og skattekrav mot tilsvarende i Rheda. Imidlertid nevnes de to landsbyene Oldendorf og Gartnisch, som idag er en del av byen, tidligere enn dette - allerede i det 11. århundre. På 1500-tallet ble innbyggertallet estimert til 350. Halle fikk bystatus av Wilhelm I av Prøyssen i 1719.
Halles næringer var i hovedsak en jordbruk fram til midten av 1800-tallet og byen var stadig i skyggen av Bielefeld. Midt på 1800-tallet endret byen karakter idet industrialisering ble viktig. I denne prosessen var jernbanen mellom Bielefeld og Osnabrück ("Haller Willem"), fra 1886 viktig.
Bystyret
(etter kommunalvalg 26. september 2004)
Borgermester
Anne Elisabeth Rodenbrock-Wesselmann (SPD) siden 2002
Våpen
Halles våpen viser på rødt tre sølve stilkede liljer. På dem som hjerteskjold våpenet til grevskapet Ravensberg (tre rød sperrer på sølv).
Partnerby
Ronchin, siden 1984
Bygninger
Den evangeliske sognekirken fra midten av 1200-tallet ligger i midten på plantede, med bindingsverkhus kantede kirketorg. Til og med i dag er en stor tall bindingsverkbygninger bevart. Den eldste kunne dateres tilbake til 1512.
Museer
I Halle finnes det enesstående Museum for barn- og ungdomstidsverk av betydelige kunstner, bl. a. med verk av Paul og Felix Klee, August Macke, Ernst Ludwig Kirchner og Pablo Picasso.
Musikk
I februar arrangeres "Haller Bachtage" med kor- og orkester-, kammer og orgelkoserter. Ofte er det mulig å presentere internasjonale klassikstjerner.
Sport
I juni er Halle sted for Gerry Weber Open, den eneste ATP-tennisturnering på gressplen i Tyskland som brukes av mange spillere for å forberede seg til Wimbledon. Taket på Gerry-Weber-Stadion kan lukkes slik at den kan brukes til andre arrangementer.
Annet
Halle er også kjent for sine tallrike lindetrær i og omkring byen.
Veier
Halle ligger på hovedvei B 68.
Kollektivtransport
Jernbanestasjonen Halle (Westf) samt holdeplassene Künsebeck, Halle Gerry-Weber-Stadion og Hesseln ligger på lokaltoglinjen RB 75 Haller Willem Bielefeld–Halle–Osnabrück, som betjenes mot Osnabrück hver time, mot Bielefeld hver halv time av NordWestBahn. Dessuten består bussforbindelser til omkringliggende byer.
Bedrifter
Mest kjente arbeidgivere er:
Fylkesvei 828 (andre betydninger)
I Norge finnes fylkesvei 828 i de følgende fylkene:
Germanenorden
Germanenorden («Den germanske orden») var et völkisch-antisemittisk hemmelig selskap i Tyskland på begynnelsen av det 20. århundre. Det utgikk av Reichshammerbund, og ble grunnlagt av flere kjente tyske okkultister i 1912, med en hierarkisk struktur som minner om frimureriets, uten sammenligning for øvrig. Selskapets symbol var hakekorset. Læren inkluderte nasjonalistiske ideer og den nordiske rases overlegenhet, antisemittisme og okkult filosofi.
I 1918 gikk en del av selskapet over i Thule-Gesellschaft («Thuleselskapet»), stiftet av Rudolf Glauer som senere kalte seg baron von Sebottendorf. Fra denne gruppen ble så Deutsche Arbeiter-Partei (DAP) stiftet, og dette ble i sin tur reorganisert som NSDAP.
Zubair Mohamed Salih
Zubair Mohamed Salih (arabisk: الزبير محمد صالح) (født 1944, død februar 1998) var en sudansk offiser og politiker.
Salih var visepresident i den militære regjeringen til Omar al-Bashir, som satt ved makten i Sudan mellom 1989 og 1993. Salih var en av flere militære og politiske ledere som døde i en flystyrt på vei tilbake til Sudan etter flere politiske møter og konferanser i Sør-Sudan. Han ble omtalt som en nøkkelperson i kontakten mellom Sudan People's Armed Forces og Hassan al-Turabis National Islamic Front.
Navnet hans blir også transkribert Zubair Mohammad Salih, Zubeir Mohammed al-Saleh og Al-Zubair Mohamed Saleh.
Blimp
Blimp er en type luftskip uten metallskjelett. Ballongen fylles med en lett gass (vanligvis helium).
Farkosten ligner på en zeppeliner, bortsett fra at zeppelinerne har en innvendig stiv ramme. Fordelen med dette er at en blimp kan bære større vekt enn en zeppeliner av samme størrelse og gasstype; ulempen ligger i at blimpen vil være svært utsatt for dynamisk deformering, og vil være vanskeligere å fly (herunder både fremdrift og styring) enn en tilsvarende zeppeliner.
Blimps kan spores tilbake til 1915, da fartøytypen ble tatt i bruk av britene for krigsformål under første verdenskrig, blant annet for å eskortere konvoier og å speide etter tyske ubåter.
Subhakaran av Datia
Subhakaran av Datia var fra 1640 til 1679 hersker over staten Datia i India. Han var sønn av statens grunnlegger Bhagwan Rao og etterfulgte sin far på tronen. Subhakaran støttet mogulriket og kjempet på Aurangzebs side i arvefølgestriden som fulgte etter stormogul Shah Jahans død i 1666. Han lå også i strid med marathaene.
Subhakaran ble som hersker etterfulgt av sin sønn Dalpat Rao.
Fylkesvei 7718
Fylkesvei 7718 går mellom Voll og Rise i Vestvågøy kommune. Veien er 2,7 km lang.
Før 1. januar 2010 hadde veien betegnelsen fylkesvei 828
Frem til 2019 hadde veien betegnelsen fylkesvei 991.
Wilhelm Foss
Wilhelm Johannesen Foss (født 5. desember 1816 i Arendal, død 15. november 1876) var en norsk stortingsrepresentant, kjøpmann, skipsreder og ordfører i Arendal kommune i 1861.
Han giftet seg 4. april 1842 i Arendal med Agnes Fürst (f. 1815) og sammen fikk de barna Birgithe Elisabeth og Johan Severin.
Santa Maria das Barreiras
Santa Maria das Barreiras er en kommune i delstaten Pará i nordregionen av Brasil.
Leslie Djhone
Leslie Djhone (født 18. mars 1981 i Abidjan, Elfenbenskysten) er en fransk friidrettsutøver som konkurrerer i sprint.
Djhone begynte karrieren som lengdehopper og deltok ved junior-VM 1998, uten å gå til finalen. Som løper ble hans første store meritt at han inngikk i det franske stafettlaget som tok bronse på 4 x 400 meter ved EM 2002.
Han deltok også i VM 2003, der ble han nummer fem i finalen på 400 meter med tiden 44,83. Sammen med Marc Raquil, Naman Keïta og Stéphane Diagana vant han gull på 4 x 400 meter. Opprinnelig fikk Frankrike sølv, men USA, som vant stafetten, ble senere fratatt gullmedaljen etter at Calvin Harrison ble tatt for doping.
Under OL 2004 var han igjen finalist på 400 meter, denne gang ble han nummer sju med tiden 44,94. Han løp også for stafettlaget, men de ble slått ut i forsøksheatet.
VM 2005 ble en skuffelse, da han ble utslått i forsøket på 400 meter. Stafettlaget kom denne gang på sjetteplass. Det gikk bedre i EM 2006, der tok han bronse på 400 meter. Videre vant han gull på 4 x 400 meter stafett sammen med Idrissa M'Barke, Keïta og Raquil.
Han var igjen finalist under VM 2007 i Osaka, denne gang ble han nummer fem. Den samme plasseringen fikk han i OL året etter.
Den 15. Razzie-utdelingen
'''Den 15. årlige Golden Raspberry Awards-seremonien''' ble avholdt den 26. mars 1995 på El Rey Hotel i Los Angeles i California. Utdelingen skulle presentere de dårligste filmene filmindustrien hadde å tilby i 1994. Listen over nominerte var som følger, med vinnerne uthevet i fet skrift:
Verste film
Color of Night (Hollywood Pictures)
Verste gjenskapelse eller oppfølger
Wyatt Earp (Warner Bros.)
Verste skuespiller
Kevin Costner for Wyatt Earp
Verste skuespillerinne
Sharon Stone for Vendepunktet og Spesialisten
Verste par på skjermen
Tom Cruise og Brad Pitt for Interview with the Vampire (delt førsteplass)
Sylvester Stallone og Sharon Stone for Spesialisten (delt førsteplass)
Verste mannlige birolle
O. J. Simpson for Mannen med den nakne pistol 33 1/3. Den siste fornærmelsen
Verste kvinnelige birolle
Rosie O'Donnell for Car 54, Where Are You?, Exit to Eden og The Flintstones
Verste regissør
Steven Seagal for På farlig grunn
Verste manus
The Flintstones, skrevet av Tom S. Parker, Jim Jennewein og Steven E. DeSouza
Verste nykommer
Anna Nicole Smith for Mannen med den nakne pistol 33 1/3. Den siste fornærmelsen
Linje B (New Yorks undergrunnsbane)
Linje B (B Sixth Avenue Express) er en undergrunnslinje ved New Yorks undergrunnsbane. Den har fargen oransj på rutekart. Linjen betjener 45 stasjoner mellom Bedford Park Boulevard i The Bronx og Brighton Beach i Brooklyn.
Yuanling
Yuanling (kinesisk: 沅陵县; pinyin: Yuánlíng Xiàn) er et fylke vest i provinsen Hunan i Folkerepublikken Kina. Det ligger i byprefekturet Huaihua.
Fylket ligger der elven You munner ut i Yuan Shui.
Kulturminner
Longxingklosteret (Longxingsi, 龙兴寺) ble i 1996 oppført på Folkerepublikken Kinas liste over kulturminner.
Samferdsel
Kinas riksvei 319 fører gjennom fylket. Riksveien begynner i Xiamen i Fujian, løper nordvestover gjennom provinsene Jiangxi, Hunan, og Chongqing, til den ender opp i Chengdu, hovedstaden i provinsen Sichuan.
Ydrissa M’Barke
Ydrissa M'Barke (født 30. mars 1983) er en fransk friidrettsutøver som konkurrerer i sprint.
M'Barke deltok i innendørs-EM 2005 i Madrid, der han ble slått ut i semifinalen på 200 meter. Han deltok også i EM 2006 der han løp på det franske stafettlaget som vant gull på 4 x 400 meter. I tillegg til M'Barke bestod laget av Leslie Djhone, Naman Keïta og Marc Raquil.
Nasse Nøff
Nasse Nøff – på engelsk Piglet – er en oppdiktet figur fra A.A. Milnes bøker om teddybjørnen Ole Brumm. Nasse Nøff er en grisunge og bestevenn med Ole Brumm. Som de fleste av figurene i Ole Brumm er Nasse Nøff basert på et av kosedyrene til A.A Milnes sønn Christopher Robin.
Film- og tegneserieversjonen
I Walt Disneys første Ole Brumm-film Ole Brumm og honningtreet (1966) var Nasse Nøff utelatt. Ifølge filmregissøren Wolfgang Reitherman ble han erstattet av Muldvarp (også kjent som Jordrotte og Reidar), som skulle ha en mer «folkelig, amerikansk grasrotappell». Etter massive protester fra tilhengere av Milnes klassiske Ole Brumm-bøker ble han imidlertid tatt med i den neste Disney-filmen, som fikk tittelen Ole Brumm og blåsbortdagen (1968). John Fiedler var Nasse Nøffs stemme i denne filmen og i alle filmene som ble laget fram til Fiedler døde 25. juni 2005. Etter Fiedler overtok Travis Oates jobben som Nasse Nøffs stemme.
I Disneys filmer var Nasse Nøffs genser magentafarget, mens illustratøren Ernest H. Shepard hadde gitt ham en grønn genser i Ole Brumm-bøkene.
I filmen Nasse Nøff (originaltitel: Piglet's Big Movie), som hadde premiere 16. mars 2003 og var produsert av Walt Disney Pictures, hadde Nasse Nøff hovedrollen. Den handler om at Nasse Nøff har forsvunnet, og at vennene hans finner ut at han har gått sin vei fordi de ikke har tatt ham på alvor. Moralen i filmen er at man godt kan utøve stordåder om man er liten av vekst.
I ettertid
Benjamin Hoff skrev The Te of Piglet som en oppfølger til The Tao of Pooh, (norsk tittel: Tao med Ole Brumm). Begge bøkene har originalillustrasjoner av E. H. Shepard. The Te of Piglet inneholder sitater og betraktninger over Nøffs vesen som «et svært lite dyr», og setter det i sammenheng med taoismens begrep «betydningen av det lille».
Kamiguaner
Kamiguaner (Conolophus) er en slekt øgler som kun finnes på Galápagosøyene. De er antakelig i slekt med den mer kjente haviguanen, men har et levesett som er mer normalt for øgler. De lever i kaktusvegetasjonen i lavlandet, og eter landplanter, for eksempel fikenkaktus.
Det er tre nærstående arter: Conolophus pallidus (Santa Fe kamiguan) er endemisk til Isla Santa Fe; C. subcristatus (kamiguan) lever på Santiago, Santa Cruz, Isabella og Fernandina; C. marthae (rosa kamiguan) er endemisk til Wolf og nordlige Isabela
Eksterne lenker
Galapagos landleguaan
Lin Li
Lin Li (kinesisk:, pinyin: ; født 4. mai, 1970 i Nantong, Jiangsu) er en kinesisk tidligere svømmer som vant gull på 200 m medley og sølv på 400 m medley og 200 m bryst under sommer-OL 1992 i Barcelona. Fire år senere, under sommer-OL 1996 i Atlanta, tok hun bronse på 200 m medley. Li har også to gullmedaljer fra langbane-VM 1991 i Perth, én gull fra Stillehavslekene 1989 i Tokyo og tre gull fra Sommeruniversiaden 1991 i Sheffield.
Santa Maria do Pará
Santa Maria do Pará er en kommune i delstaten Pará i nordregionen av Brasil.
Keep of Kalessin
Keep of Kalessin er et norsk episk extreme metal-band fra Trondheim.
Biografi
Bandet ble dannet i 1993 av Obsidian C og Ghash, og gikk da under navnet «Ildskjær». Debutalbumet Through Times of War ble gitt ut sommeren 1997. Bandet har byttet medlemmer en rekke ganger. For sitt tredje studioalbum Armada, fra 2006, ble de nominert til både Spellemannprisen 2006 og Alarmprisen 2007, men tapte for Enslaved. De slo igjennom med dette albumet, og fulgte opp med Kolossus i 2008.
Melodi Grand Prix 2010
8. januar 2010 vant Keep of Kalessin sammen med Maria Haukaas Storeng første delfinale i norsk Melodi Grand Prix 2010, kom helt til finalen og fikk en tredjeplass. De skapte norsk Grand Prix-historie ved å bli det første metalbandet som noensinne har vært med i den norske finalen. «The Dragontower», sangen Keep of Kalessin deltok med, er komponert av Grønbech, tekst er av Keep of Kalessin.
Bartolomeo Platina
Bartolomeo Platina, egentlig Bartolomeo Sacchi (født 1421 i Piadena, lat. Platina, ved Cremona i Lombardia i Italia, død 21. september 1481 i Roma) var en italiensk humanist og bibliotekar.
Bakgrunn
Bartolomeo Platina hadde studert i Mantova fra 1449. Han virket først som soldat i condottieriers tjeneste, før han begynte å arbeide for Gonzaga-familien, hvis slektshistorie han forfattet. Fra 1453 vare han huslærer for Ludovico Gonzagas barn.
I 1457 flyttet han til Firenze. Han studerte der under den bysantinske humanistiske filosof Johannes Argyropulos, og der hadde han omgang også med andre humanister og med medlemmer av familien Medici.
Platinas verk De honesta voluptate et valetudine, som anses som renessansens første kokebok. utkom i 1474 i Venezia, og året etter i Roma. Den ble meget populær og ble oversatt til flere språk. Ved siden av matresepter gir den anbefalinger om kjøkkeninnredning og -utstyr.
I 1462 flyttet han til Roma.
Bibliotekar for Vatikanet
Pave Sixtus IV utnevnte han i 1475 til Vatikanbibliotekets første bibliotekar.
Da Platina satte opp en bestandsfortegnelse i 1481, kom den på over 3500 enkeltposter. Dermed stod det fast at biblioteket allerede da var det største i den vestlige verden. Omkring 1587 gav pave Sixtus V arkitekten Domenico Fontana i oppdrag å konstruere en ny bygning for biblioteket. Denne bygningen er fremdeles i bruk. Bøkene var lenket til og utstilt på benker.
Forretningsbanken
Forretningsbanken var en forretningsbank med hovedkontor i Trondheim fra 1918 til 1987. Opprettelsen kom som følge av høykonjunkturen etter første verdenskrig. I 1929 overtok banken lokalene etter Den norske Handelsbank, som gikk konkurs i 1924, i Søndre gate 15 i Trondheim. I 1934 kjøpte banken Trondhjems Privatbank og ble den største privateide banken nordenfjells, og i 1952 ble også Formidlingsbanken i Oslo oppkjøpt.
I 1963 fusjonerte Forretningsbanken med Den Nordenfjeldske Kreditbank, og man videreførte navnet Forretningsbanken. Vekst i 1970- og 1980-årene førte til utbygging av nye lokaler i Trondheim, samtidig som man beholdt aktiviteten i Søndre gate 15. I 1987 gikk Forretningsbanken inn i Fokus Bank, som overtok de gamle lokalene.
Der gudene er døde
Der gudene er døde er en dokumentarisk dramafilm fra 22. april 1993 regissert av Vibeke Løkkeberg. Vibeke Løkkeberg spiller hovedrollen som mor til sin halvt serbiske sønn og tar seg inn i krigssonen.
Tromsø amt
Tromsø amt var et norsk amt og stiftamt som ble opprettet i 1844 ved at Senjen og Tromsø fogderi ble skilt ut fra Finmarkens amt og dannet et eget amt. Det nye amtet ble samtidig stiftamt for (under)amtene Tromsø og Finnmark.
I 1874 ble befolkningens etnisitet og språk beskrevet slik: ''Amtets fastboende Indvaadere bestaar af Nordmænd, Kvæner og Lapper. I den vestlige Del af Amtet til og med Karlsø og Balsfjordens Herreder bestaar Hovedbefolkningen af Nordmænd, medens den i de østligere Herreder væsentlig er lappisk og kvænsk. I sistnævnte Strøg er kvænsk det almindelige Talesprog, selv blandt de derboende Nordmænd .''
Tromsø amt fikk navnet Troms fylke i 1918.
Trombocytose
Trombocytose er en tilstand hvor antallet trombocytter i blodet er forhøyet. Trombocytter – eller blodplater på norsk – er involvert i koagulasjonen. Trombocytose kan ofte være asymptomatisk (især det kommer sekundært som resultat av annen sykdom), men det øker risikoen for trombose, dannelsen av blodpropp.
Referanseområdet ligger på ca. 150-400 * 109/L, men kan variere mellom ulike laboratorier. Trombocyttverdier som ligger over dette betegnes trombocytose, verdier som ligger under betegnes trombopeni (ev. trombocytopeni). Hvor mye forhøyet verdien er vil gi indikasjon på hvorvidt dette må utredes videre og muligens behandles. Generelt betegner tromboytose blodplater fra øvre normalområde til 1000, mens trombocytemi betegner et platetall på 1000-1500 * 10^9 pr. liter.
Primær og sekundær trombocytose
Vi skiller mellom primær og sekundær trombocytose. Primær trombocytose oppstår som en del av det kliniske bildet ved forstyrrelser i produksjonen av røde blodceller (myeloproliferative forstyrrelser). Herunder finner vi sykdommer som essensiell trombocytemi og en rekke (myeloide) blodkreftsykdommer. Generelt, kan man si at trombocytemi betegner plater på over 1000, mens trombocytose betegner plater fra øvre normalområde opp til 1000.
Per Paust
Per Olav Paust (født 1. desember 1943, død 6. mai 1999) var en norsk diplomat.
Trombocytose
Primær og sekundær trombocytose
Sekundær trombocytose – ofte kalt reaktiv – er et resultat av annen sykdom som fører til økt antall blodplater. Inflammasjon, vevsskade (operasjoner, skader), vaskulitt eller andre faktorer frisetter interleukiner (en type signalstoffer) som stimulerer til økt blodplateproduksjon. Når disse faktorene forsvinner, vil blodplatetallet etterhvert normaliseres.
Per Paust
Liv og virke
Han var utdannet magister i statsvitenskap (mag.art) og arbeidet først i Norad. I 1974 begynte han i utenrikstjenesten.
Han var pressetalsmann i Utenriksdepartementet for daværende utenriksminister Svenn Stray fra november 1984 og deretter for Knut Frydenlund etter regjeringsskiftet våren 1986 og for Thorvald Stoltenberg etter Frydenlunds død i 1987. I februar 1988 ble han utnevnt til ambassaderåd ved ambassaden i Washington. Han var stasjonert i Washington i to omganger. Paust var også stasjonert i Jakarta i tre år. I 1998 var han fungerende generalkonsul i New York.
Mr. Crowley
'''«Mr. Crowley»''' er en heavy metal-sang laget av Ozzy Osbourne i samarbeid med Bob Daisley og Randy Rhoads. Den ble gitt ut i albumet Blizzard of Ozz, 20. september 1980. Denne sangen var også en av de to første singlene Ozzy ga ut som soloartist etter bruddet med Black Sabbath.
Per Paust
Liv og virke
I avdelingen for sikkerhetspolitikk og nedrustning fikk han ansvaret for tilretteleggelsen av landminekonferansen i Oslo som var det største diplomatarrangement som er gjennomført i Norge. Arrangementet gikk prikkfritt.
I tiden før vinter-OL på Lillehammer i 1994 ledet han et prosjekt for profilering av Norge i utlandet i samarbeid med NORTRA og Norges Eksportråd.
Mr. Crowley
I Storbritannia kom sangen på en 46.-plass på hitlistene. Soloen i sangen, som er spilt av Randy Rhoads, er også kåret til den 28. beste soloen gjennom tidene av Guitar World Magazine.
Teksten handler trolig om, eller har sterke antydninger til Aleister Crowley, kjent som satanist, okkultist og som grunnleggeren av religionen Thelema. "Mr. Crowley, what went on in your head" og "Mr. Crowley, won't you ride my white horse" er to sitater fra sangen. Det siste er trolig et symbol på Aleister Crowley's avhengighet til heroin.
Per Paust
Familie
Paust fikk tre sønner i sitt første ekteskap. I 1992 giftet han seg for andre gang, da med Anne Orderud Paust, som var forsvarsministerens personlige sekretær. Hun ble drept drøyt to uker etter sin manns død, i det som ble kjent som Orderudsaken.
Mr. Crowley
Medvirkende
Originalversjonen av denne sangen er spilt av:
Eksterne lenker
En live-versjon av Mr. Crowley på Youtube
Fønikia
Fønikia, fra gresk Φοινίκη, Phoiníkē var en sivilisasjon i Kanaan i oldtiden som dekket det meste av den vestlige kysten av Den fruktbare halvmåne. Flere fønikiske byer ble bygget ved kysten av Middelhavet. De var en driftig maritim handelskultur som spredte seg over Middelhavet fra 1550 f.Kr. og fram til rundt 300 f.Kr. Fønikerne benyttet seg av galeien, en seilskute med årer, og er kreditert for oppfinnelsen av bireme, et oldtidsfartøy med to dekk med årer. Fønikerne, et semittisk folk, var kjent i antikkens Hellas og Roma som «handlere i purpur», en referanse til deres monopol på en kostbar purpurfarge som ble utvunnet fra en snegl som het murex. Ettersom denne fargen var såpass kostbar ble purpur siden en farge som ble assosiert med kongelige klær. Som handelsfolk hadde fønikerne behov for å holde fortegnelser over lagerholdninger og utgifter, og utviklet et alfabet (eller abjad), og fra dette skrivesystemet har siden nesten alle moderne vestlige alfabeter blitt avledet.
I Amarnabrevene fra 1300-tallet f.Kr. nevnes et folk i regionen som kaller seg for Kenaani eller Kinaani (det vil si kanaanere), skjønt disse brevene er fra før angrepene fra havfolkene med et århundre. Egyptiske skipsekspedisjoner hadde allerede gjort bruk av byen Byblos for å frakte tilbake «sedertre fra Libanon» så tidlig som 3000-tallet f.Kr. Mye senere, på 500-tallet f.Kr., skrev Hekataios av Miletos, en gresk historieskriver, at Fønikia ble tidligere kalt for χνα, et navn som Herennios fra Byblos senere adopterte til hans mytologi som hans eponym (benevnelse dannet av personnavn) for fønikerne: «Khna som senere ble kalt for Foinix». Folket som levde i Fønikia, kalte seg selv kanaanere, mens navnet Fønikia er dannet av det greske Φοινίκη, føniki, (= det røde folk) etter ordet foinos som betyr «rød», ettersom de kostbare fargestoffene purpur og karmosinrød ble produsert der. Det greske ordet for purpur er phoinix og gav opphav både til navnet på fugl Føniks og landet Fønikia. Fønikia var hva grekerne benyttet for å referere til regionen med de betydelige kanaanittiske havnebyene og trenger således ikke å tilsvare til en kulturell identitet som ble anerkjent av fønikerne selv. Det er uklart i hvilken grad fønikerne så på seg selv som en enhetlig etnisitet. Deres sivilisasjon var organisert i bystater, ganske like de greske i antikkens Hellas. Imidlertid i henhold til arkeologi, språk, livsstil og religion, er det lite som adskiller fønikere fra andre kulturer i Kanaan. Som kanaanitter var de unike i sine framragende sjøfartskunnskaper.
Hver av deres byer var en bystat som var en selvstendig og uavhengig politisk enhet. De kunne komme i konflikter med hverandre, og en by kunne bli dominert av en annen bystat, skjønt de samarbeidet også i forbund og allianser. Oldtidsgrensene mellom de urbane kulturer vekslet, og byen Tyr synes å ha vært den som lå lengst sør. Sarepta (dagens by Sarafand) mellom Sidon og Tyr er den mest utgravde byen av arkeologer i det fønikiske hjemlandet. Fønikerne var det første samfunn på statsnivå som gjorde omfattende bruk av alfabetet. Fønikernes fonetiske alfabet, satt sammen av et tegn for hver lyd, er generelt antatt å være stamfaren til bortimot alle moderne alfabet, skjønt det inneholdt ikke mange vokaler (selvlyder), de ble senere lagt til av grekerne. Fra et tradisjonelt lingvistisk perspektiv, snakket de fønikisk, en kanaanittisk dialekt. Imidlertid grunnet en meget liten forskjell i språket, og mangelfulle nedtegnelser på den tiden, er spørsmålet om fønikisk utgjorde en adskilt og forent dialekt, eller om det var kun en overfladisk definert del av et bredere språklig kontinuum, er derfor uklart. Av romerne ble fønikisk kalt for punisk, siden det latinske ordet for «lilla» var puniceus. De puniske koloniene i Nord-Afrika ble en kilde til kunnskap om fønikerne. Augustin kunne et snev punisk, og brukte det av og til for å forklare hebraiske ord. Navnet til hans mor, Monica, er sagt å være av punisk opprinnelse. Fønikerne grunnla byen Karthago (Qart Hadasht = Nybyen) som siden utviklet seg til en stormakt i Middelhavet, og derfor ble lagt i grus av romerne.
Det var gjennom deres sjøfartshandel at fønikerne spredte bruken av sitt alfabet til Nord-Afrika og til Europa hvor det ble adoptert av grekerne som senere ga det videre til etruskerne som igjen lærte det til romerne. I tillegg til deres mange inskripsjoner, er det antatt at fønikerne etterlot seg tallrike av andre typer av skriftlige kilder, men det meste har dessverre ikke blitt bevart for ettertiden. Evangeliske forberedelser (Εὑαγγελικὴ Προπαρασκευή) skrevet av Eusebius av Cæsarea på begynnelsen av 300-tallet e.Kr. siterer omfattende fra Herennios fra Byblos og fra Sanchuniathon (Σαγχουνιάθων), en påstått fønikisk forfatter.
Genetiske studier
Spencer Wells, genetiker og antropolog, fra Det genografiske prosjekt som ble startet i 2005, har utført genetiske studier av den mannlige befolkningen i Libanon, Palestina, Syria, Malta, Spania og andre områder som fønikerne bosatte seg, foruten også askenasiske jøder og andre jødiske befolkninger i Europa og andre steder, inkludert dagens Palestina/Israel. Disse deler en felles m89-kromosom av type Y. Den mannlige befolkningen i områder assosiert med minorisk folk eller av bosetninger fra havfolkene har helt forskjellige genetiske markører. Dette antyder at minorere og havfolket antagelig ikke hadde felles opprinnelse med fønikere.
Inflasjon
Inflasjon er vedvarende vekst i det generelle prisnivået. Inflasjon er det samme som et fall i verdien av penger, det vil si at man får mindre varer enn før for en bestemt pengesum. Inflasjonen måles vanligvis ved veksten i konsumprisene, slik den måles i Statistisk sentralbyrås konsumprisindeks. Motstykket til inflasjon er deflasjon.
Årsaker
Ifølge kvantitetsteorien er inflasjon en funksjon av mengden tilgjengelige varer og tjenester målt mot markedets samlede tilgang på penger. En økning i pengemengden utover den faktiske produksjonen er årsaken til inflasjon.
I Norge og andre stater som har et gjeldsbasert pengesystem består pengemengden hovedsakelig av bankkreditt og øker ved låneopptak fra banker. Pengemengden øker raskere ved lavt rentenivå kombinert med stor utlånsvillighet fra bankene.
Fønikia
Høydepunkt: 1200-800 f.Kr.
Den franske historikeren Fernand Braudel bemerket i boken The Perspective of the World at Fønikia var et tidlig eksempel på en «verdensøkonomi» omgitt av verdensriker. Høydepunktet for fønikisk kultur og sjømakt var i tiden rundt 1200-800 f.Kr.
Inflasjon
Årsaker
For å begrense hvor lavt rentenivået kan gå (og med det begrense inflasjonen) setter sentralbanken i Norge en rente på bankenes foliokonto (konto i sentralbanken). Denne renten omtales som Norges Banks styringsrente og fungerer som et gulv for pengemarkedsrenten (renten ved lån imellom banker). Utlånsrenten er lik pengemarkedsrenten pluss bankenes rentemargin (fortjeneste). Sentralbanker i andre land har forskjellige metoder for å regulere rentenivået.
Fønikia
Høydepunkt: 1200-800 f.Kr.
Mange av de viktigste fønikiske bosetningene og koloniene hadde blitt etablert lenge før dette: Byblos, Tyr, Sidon, Simyra, Aradus, og Berytos. De opptrer alle i Amarnabrevene. Arkeologi har identifisert kulturelle elementer av et fønikisk høydepunkt så tidlig som 2000-tallet f.Kr.
Forbundet av uavhengige bystater med havner, med andre øyer og langs andre kyster ved Middelhavet, var ideelt tilpasset handel mellom Midtøsten og Levanten, rike på naturressurser, og resten av den antikke verden. I løpet av den tidlige jernalderen, en gang rundt 1200 f.Kr. skjedde en ukjent hendelse, historisk knyttet til havfolkene som brått kom fra nord. Disse piratene svekket og ødela egyptiske og hettittiske byer. I det påfølgende maktvakuumet blomstret en rekke fønikiske byer som betydelige sjøfartsnasjoner. Se hovedartikkel, Bronsealderens sammenbrudd.
Disse samfunnene hvilte på en tredelt maktbase: kongen; tempelet og dets prester; og de eldres råd. Byblos var den første bystaten som ble et fremherskende senter hvor fønikerne dominerte handelsrutene langs Middelhavet og Erythraeske hav (Rødehavet). Det var her hvor den første inskripsjonen av det fønikiske alfabetet ble funnet på sarkofagen til Ahiram som er datert til ca. 1200 f.Kr.:
Senere løftet bystaten Tyr seg opp til makt. En av byens konger, presten (887–856 f.Kr.) styrte Fønikia så langt nord som til Beirut, og deler av Kypros. Kartago ble grunnlagt i 814 f.Kr. under Pygmalion av Tyr (820–774 f.Kr.). Samlingen av bystater som utgjorde Fønikia kom til å bli karakterisert av fremmede og av fønikerne selv som Sidonia eller Tyria. Fønikere og kanaanitter ble begge kalt for zidonianere, eller som tyrianere da Tyr fikk en framherskende rolle framfor andre.
Nedgang: 539–65 f.Kr.
Kyros den store erobret Fønikia i 539 f.Kr. Perserne delte Fønikia inn i fire vasallstater: Sidon, Tyr, Aradus, og Byblos. Til tross for dette blomstret bystatene grunnet sin fordelaktig lokalisering som endepunkt for handelen mellom øst og vest. Flåten ble oppretthold i de persiske kongenes overherredømme. Etter en tid begynte fønikernes innflytelse å minske. Det er sannsynlig at store deler av den fønikiske befolkningen utvandret til Kartago og andre kolonier etter den persiske erobringen. I 350 eller 345 f.Kr. brøt det ut et opprør i Sidon ledet av Tennes, men det ble knust av Artaxerxes III. Byens ødeleggelse ble beskrevet av Diodorus Siculus.
Aleksander den store erobret Tyr i 332 f.Kr. etter beleiringen av byen. Aleksander var uvanlig hard mot Tyrs befolkning. Han henrettet rundt 2000 av de mest framstående av borgerne, men beholdt kongen. Han fikk kontroll over de andre byene med fredelig vis; herskeren av Aradus underkastet seg, kongen av Sidon ble veltet. Framveksten av hellenistiske Hellas førte til grekerne utslettet levningene av Fønikias tidligere dominans over handelsrutene i den østlige delen av Middelhavet. Fønikisk kultur forsvant helt og holdent i dets hjemland. Men Fønikias tidligere koloni Kartago blomstret i Nord-Afrika. Byen overvåket gruvedriften av jern og edelt metall i Iberia og brukte sin betydelige marine og hærer av leiesoldater til å beskytte sine kommersielle interesser. Med Aleksanders død i 323 f.Kr. ble hans rike fragmentert i flere deler. Kartago vokste til å bli den nye stormakten rundt Middelhavet. Kun den nye makten Roma i Italia sto i vegen. I tre påfølgende kriger bukket Kartago til sist under i 146 f.Kr. og ble jevnet med jorden.
Etter Aleksander ble det fønikiske hjemlandet kontrollert av en rekke hellenistiske herskere: Laomedon (323 f.Kr.), Ptolemaios I av Egypt (320 f.Kr.), Antigonos II Gonatas (315 f.Kr.), Demetrios Poliorketes (301 f.Kr.), og Selevkos I Nikator (296 f.Kr.). Mellom 286 og 197 f.Kr. falt Fønikia, unntatt Aradus, falt inn under de greske faraoene i Egypt som installerte høyprester av Astarte som vasallkonger i Sidon (Eshmunazar I, Tabnit, Eshmunazar II).
I 197 f.Kr. ble Fønikia med Syria underkastet mot Selevkidriket. Hele regionen ble økende hellenisert, skjønt Tyr ble selvstyrt i 126 f.Kr., fulgt av Sidon i 111 f.Kr. Syria og deretter Fønikia ble erobret av kong Tigranes den store av Armenia fra 82 til 69 f.Kr. da Tigranes ble beseiret av romerske Lucullus. I 65 f.Kr. la Pompeius hele området inn under Romerriket som en del av den romerske provinsen Syria.
Handel
Etter hvert som handelen og koloniseringen, opprettelse av handelsposter, rundt om langs kysten av Middelhavet vokste, synes det som om fønikerne og grekerne ubevisst eller etter avtale delte havet i to: fønikerne seilte langs og etter hvert dominerte den sørlige kysten, mens grekerne var aktiv langs de nordlige kystene. På denne måten var det få konflikter og sammenstøt mellom de to kulturene, bortsett fra midtveis på øya Sicilia, men selv der bosatte de seg hver sine sfærer av innflytelse, fønikerne på sørvestkysten og grekerne på nordøstkysten.
I århundrene etter 1200 f.Kr. var fønikerne den mest betydelige sjøfarts- og handelsmakt i regionen. Fønikisk handel var grunnlagt på tyrisk purpur, navngitt etter det mest betydelige fønikiske byen Tyr. Fargestoffet ble produsert fra havsneglene murex som en gang var tilgjengelig i stort antall langs kystvannene i østlige Middelhavet, men som siden ble utryddet grunnet overbeskatting. James B. Pritchards utgravninger ved Sarepta i dagens Libanon har avdekket mengder av knuste skjell etter purpursneglen og keramikk som inneholdt fargestoffet som ble produsert ved stedet. Fønikerne etablerte et andre produksjonssenter ved Mogador i dagens Marokko. Fine og kostbare tekstiler var en del av fønikisk rikdom, og fønikisk glass var en annen eksportvare. De handlet utrente hunder med spisse ører av asiatisk eller afrikansk opprinnelse som de lokalt hadde utviklet til flere hunderaser som basenji, ibizahund, faraohund, etnahund, kretahund, kanariøyhund, og podengo português (en primitiv spisshund som i dag kommer fra Portugal). Til Egypt, hvor vinranker vokser, solgte fønikerne på 700-tallet f.Kr. vin: vinhandelen med Egypt er livlig dokumentert av skipsvrak som ble lokalisert i 1997 i åpen sjø rundt 50 km vest for Ashkelon i dagens Palestina
/Israel. keramikkovner ved Tyr og Sarepta produserte store terrakottakrukker som ble benyttet for å frakte vin. Fra Egypt kjøpte fønikerne gull fra Nubia. Fra andre steder skaffet de seg andre materialer, kanskje det mest betydningsfulle var sølv fra Den iberiske halvøya og tinn fra Storbritannia. Tinn ble smeltet med kobber fra Kypros for å framstille det mer bestandige blandingsmetallet bronse. Strabon hevder at det var en meget lukrativ fønikisk handel med Britannia for tinn.
Fønikerne etablerte handelsposter over hele Middelhavet, den mest strategisk viktigste var Kartago i Nord-Afrika (i dagens Tunisia), direkte over det smale stredet. Antikke gæliske mytologier tilskriver en fønikisk/skytisk tilstrømning til Irland av en leder kalt Fenius Farsa. Andre fønikere seilte sørover langs kysten av Afrika. En kartagisk ekspedisjon ledet av Hanno sjøfareren utforsket og koloniserte Afrikas atlanterhavskyst så langt som til Guineabukta, og i henhold til Herodot ble en fønikisk ekspedisjon sendt nedover Rødehavet av farao Necho II av Egypt (ca. 600 f.Kr.) og skal ha seilt rundt hele Afrika og kommet tilbake gjennom Herkulessøylene (Gibraltarstredet) etter tre år. Ved å benytte gull anskaffet ved utvidelse av handel via den afrikanske kysten som følge av Hannos ekspedisjon myntet Kartago gullstater i 350 f.Kr. som hadde et mønster på myntenes bakside som er tolket som et kart over Middelhavet med Amerika vist i vest.
Språk og litteratur
Det fønikiske alfabet var et av de første alfabet med en uttrykkelig og konsistent form. Det er antatt at det innførte dets forenklede lineære bokstaver fra et ennå udokumentert tidligere billedlig semittisk alfabet som ble utviklet noen århundrer tidligere i Midtøsten. Forløperen til det fønikiske alfabet var sannsynligvis egyptisk av opprinnelse ettersom bronsealderens alfabet fra sørlige Levanten ligner på egyptiske hieroglyfer, eller mer bestemt et tidligere alfabetsystem funnet ved Wadi-el-Hol i sentrale Egypt. I tillegg til at ur-kanaanittisk alfabet gikk forut var det også et annet alfabet som kom før fønikisk av mesopotamisk opprinnelse kalt for ugarittisk skrift. Utviklingen av fønikisk skrivesystem fra ur-kanaanittisk sammenfalt med framveksten av jernalderen på 1000-tallet f.Kr.
Dette alfabetet har blitt gitt betegnelsen et abjad eller et skriftsystem hvor hver bokstav står for en konsonant. Et kileformet abjad hadde sin opprinnelse nord i Ugarit, en kanaanitisk by i nordlige Syria på 1300-tallet f.Kr. Deres språk, fønikisk, er klassifisert som en kanaanitisk undergruppe av nordvestlig semittisk. De første to bokstavene, alef og bet, ga navnet til alfabetet.
Den eldste kjente gjengivelsen av fønikisk alfabet er innskravert på sarkofagen til kong Ahiram av Byblos, datert til rundt 1000-tallet f.Kr. Fønikiske inskripsjoner er funnet Libanon, Syria, Israel, Kypros og andre steder så sent som de første århundrene av kristen tid. Fønikerne spredte sitt alfabet over hele Middelhavet der hvor de drev handel og opprettet kolonier. Fønikiske handelsmenn spredte sitt skrivesystem i deres handelsrute i Egeerhavet, til Kreta og antikkens Hellas. Grekerne tok til seg de fleste av disse bokstavene, men endret en del av dem til vokaler, noe som var av betydning for gresk språk, noe som ga opphav til det første sanne alfabet.
I både fønikiske og greske mytologier er Kadmos en fønikisk prins, sønn av Agenor, kongen av Tyr. Herodot forteller at det var Kadmos som skaffet grekerne alfabetet: «Så disse fønikerne (...) kom med Kadmos og bosatte seg i dette landet, og de overførte mye lærdom til hellenerne, og i særdeleshet lærte dem alfabetet som jeg tror at hellenerne ikke hadde tidligere, men som ble først brukt av fønikere.»
Fønikisk språk er klassifisert i den kanaanittiske undergruppe av nordvestlig semittisk. Dets senere etterløper i Kartago i Nord-Afrika er kalt for punisk. I de fønikiske koloniene rundt vestlige Middelhavet på begynnelsen av 800-tallet begynte fønikisk å utvikle seg til punisk. Dette språket ble fortsatt snakket på 400-tallet e.Kr. Eksempelvis teologen og forfatteren Augustin av Hippo vokste opp i Nord-Afrika og kjente til språket.
Kunst
Fønikisk kunst mangler de særegne trekkene som kan skille det fra deres samtidige kulturer. Dette har sin årsak at de var selv meget påvirket av utenlandske kunstneriske kulturformer; hovedsakelig Egypt, Hellas og Assyria. Fønikerne som ble opplært ved breddene av Nilen og Eufrat fikk brede kunstneriske erfaringer og kom til sist å utvikle deres egne kunstformer. Den var en blanding av utenlandske modeller og perspektiver. I en artikkel i The New York Times fra 1879 ble fønikisk kunst beskrevet som følgende:
Innflytelse i middelhavsregionen
Den fønikiske innflytelsen over middelhavsregionen i tidlig jernalder kan ikke overvurderes. Den hadde også reverserende effekt, eksempelvis i Fønikia synes oppfatningen av den tresidig inndelingen mellom guddommene Baal, Mot og Yam å ha vært påvirket av den greske inndelingen mellom Zevs, Hades og Poseidon. Fønikiske templer i ulike havnebyer i Middelhavet var helliggjort for fønikiske Melqart («bykonge») i løpet av den klassiske periode og ble anerkjent som helliggjort for Herakles. Greske fortellinger som voldtekten av den fønikiske kvinnen Europa og ankomsten av Kadmos (sønn av fønikiske Agenor) var også avledet av fønikisk innflytelse.
Da økonomien i Middelhavet tok seg opp igjen etter bronsealderens sammenbrudd, synes det å ha skjedde hovedsakelig grunnet fønikisk handel som etablerte på nytt nettverket og langdistansehandelen mellom oldtidens Egypt og Mesopotamia på 900-tallet f.Kr. Den joniske revolusjonen var, i det minste i de legendariske forklaringene, ledet av filosofer som Tales fra Milet eller Pythagoras, som begge hadde fedre som var fønikere. Fønikiske motiver er også tilstede i den orientalske perioden av gresk kunst, og det synes også som om fønikerne spilte også en formative rolle i etruskisk sivilisasjon i Toscana.
Det er mange land og byer rundt om i verden som har avledet sine navn fra fønikisk språk. Nedenfor er en liste med deres respektive betydning:
Forholdet til grekerne
I sen bronsealder, i tiden rundt 1200 f.Kr., var det handel mellom Kanaan (ur-fønikere), Egypt, Kypros, og Hellas. I et skipsvrak funnet utenfor kysten av dagens Tyrkia, Ulu Bulurun-vraket, ble det funnet kanaanittisk lagringskeramikk sammen med keramikk fra Kypros og Hellas. Fønikerne var kjent som metallarbeidere, og ved slutten av 700-tallet f.Kr. sendte de greske bystatene utsendinger til Levanten og østlige Middelhavet for varer av metall. På mange måter var fønikerne en fortsettelse av kanaanittene fra sen bronsealder. De var fremragende metallarbeidere, bearbeidelser av elfenbein, og framstilte fargete tekstiler.
Høydepunktet for fønikisk handel var mellom 700- og 600-tallet f.Kr. Det er en spredning av importerte varer, som keramikk, steintøy og fajanse, fra Levanten som sporer en fønikisk handelskanal til det greske fastlandet via Kreta og Egeerhavet. Det er ikke funnet tilsvarende spor av denne handelen i Athen, men andre greske kystbyer er det dokumentert rikholdig bevis på denne handelen.