cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Belweder
Historie
Under andre verdenskrig var palasset setet til Hans Frank, generalguvernøren i det okkuperte Polen, i årene 1939–1945. Etter krigen ble palasset overtatt av den kommunistiske lederen Bolesław Bierut som bodde her i årene 1945–1952. Belweder var presidentresidens mellom 1989 og 1994 etter kommunismens fall.
I dag tilhører palasset presidentkanselliet og brukes til representative formål. På grunn av de historiske konnotasjoner blir det gjerne brukt til seremonier av militær karakter, for eksempel under generalnominasjoner. Palasset fungerer også som residens for statsoverhoder eller andre viktige gjester ved offisielle besøk. Presidenten residerer derimot i Presidentpalasset.
Lucilius
Gaius Lucilius (født ca. 180 f.Kr., død 103 f.Kr. ) er en av tidligste romerske satirikere og diktere, hvis kun fragmenter av skrifter har overlevd, ble født i Suessa Aurunca i Campania (sørlige Italia) i velholden familie.
I henhold til den romerske historikeren Velleius Paterculus hadde han krigstjeneste under Scipio Aemilianus Africanus (d. e.) ved beleiringen av Numantia i 134 f.Kr.. Fra Horats lærer vi at han hadde et nært vennskap med Scipio og Gaius Laelius, og at han feiret den førstes bedrifter og dyder i sine diktning.
Fragmenter fra de bøker med hans satirer (bøker xxvi.-xxix.) synes å indikere at de ble skrevet i løpet av Scipios levetid. Noen av disse bringer poeten foran oss enten samstemt med eller i opposisjon med sin mektige venn. En linje «Percrepa pugnam Popilli, facta Corneli cane» hvor nederlaget til Marcus Popillius Laenas i år 138 f.Kr. blir satt i kontrast til Scipios påfølgende suksess bærer merker av å ha blitt skrevet mens nyheten av at erobringen av Numantia var fortsatt fersk.
Mange, men korte fragment som er beholdt fra hans 30 bøker, er en del forfattet på jambisk-trokaisk mens en yngre del er på heksametirsk versemål. Det som gjenstår av hans dikt er ikke lett å få inntrykk av, men må danne seg en forestilling av gjennom å studere hans etterfølger Horats som videreførte flere av Lucilius’ karakteristiske trekk.
Peter Rosenkrantz Johnsen
Peter Marcus Gjøe Rosenkrantz Johnsen (født 10. oktober 1857 i Bergen, død 16. september 1929) var en norsk journalist og forfatter.
Etter å ha gått ved Tanks skole i Bergen og i 1871 hatt undervisning ved borgerskolen i Haugesund, jobbet han i Grimsby fra 1872 til 1879, før han tok middeleksamen i Haugesund i 1881 og jobbet deltid ved Haugesund Budstikke. Sitt examen artium tok han 1882 i Kristiania, hvorpå han i 1883 ble redaksjonssekretær i Bergens Tidende. Han ble så medarbeider i både Verdens Gang, Dagbladet og Intelligentssedlerne, og skrev for aviser over hele landet, foruten å oppholde seg i København i 1888. Fra 1900 til 1905 var han sekretær i Norsk Forfatterforening. Johnsen var fast kunstanmelder i Morgenposten fra 1899 til 1917. Som Morgenpostens representant, deltok han i 1907 ved åpningsfesten for RMS «Lusitania».
Sin litterære debut fikk han i 1885 med Nygifte. Han oversatte Rudyard Kiplings Soldatsange, hvorav en er brukt av Edvard Grieg i sangen Gentlemen-Meninge (EG 156). Hans dikt «Haukeligauken» (Eg gjekk meg upp paa sæterli) fra Digte (1891) er brukt av Johannes Haarklou i en komposisjon som finnes på albumet Shadow Songs. Da Henrik Ibsen og Suzannah ankom Kristiania 16. juli 1891, var Johnsen utsendt fra Dagbladet, og allerede samme ettermiddag inviterte ekteparet ham til kaffe på Grand Hotel (hvor han intervjuet dem).
Familie
Han var sønn av Konrad Johnsen (1824–1900) og Margrethe Petrea Blankenborg Prytz Bang (1824–1901). Faren var dampskipsfører og fra 1869 havnefogd i Haugesund. Selv ble Peter gift i 1889 med Laura Anette Berg (1861–1907) fra Trondheim. Hun var også hans sekretær på blant annet utenlandsreisene. Senere giftet han seg med lærerinnen Ragna Bjerke.
Nord-Norgebanen
Nord-Norgebanen er en foreslått forlengelse av stambanenettet mot nord fra Fauske til Tromsø med sidespor til Harstad. Veiavstanden Fauske-Tromsø langs E6 er i dag 482 km, langs E6/E10 510 km, har flere fergekryssinger og har i dag rundt 8-9 timers kjøretid. Banen ble sist utredet i 2019 av Jernbanedirektoratet. Her går det fram at jernbane mellom Fauske og Tromsø kan koste mellom 113 og 120 milliarder kroner, og langs den 370km lange vestre korridoren er tunnelprosenten på 45 % med flere bruer. Den østre korridoren anses derfor som lettere å gjennomføre og har også høyere andel dagsone.
Utdrag fra Jernbanedirektoratets utredning fra 2019:
«En ny jernbane fra Fauske via Narvik til Tromsø, og med en eventuell arm til Harstad, vil gå gjennom to fylker; Nordland og Troms. Traseen må krysse flere dype fjorder. Også flere større fjellområder må forseres. En jernbane gjennom dette landskapet vil på flere delstrekninger være krevende å bygge, mens den i andre områder vil gå i et enklere terreng. Det er plassert i alt 14 stasjoner langs traseen, der de mest befolkningstunge vil være Tromsø, Narvik og Fauske. Banen vil influere på et langt større område. En sidelinje fra Bjerkvik til Harstad vil knytte ytterligere en by direkte til Nord-Norgebanen, samt Evenes flyplass og øke banens influensområde.»[1]
En gammel idé
Ideen om å binde Nord-Norge sammen med resten av landet med jernbane stammer fra slutten av 1800-tallet, og var i store deler av det 20. århundre en viktig sak i politikken og et krav fra Nord-Norge.
Mellomkrigstiden
I 1924 rapporterte regjeringen til Stortinget om en undersøkelse av en jernbane Narvik–Målselv–Nordkjosen–Kvesmenes ved Lyngenfjorden, alternativt fra Evenes. Det var også undersøkt sidebaner Målselv–Finnsnes og Nordkjosen–Tromsø.
2. verdenskrig
Ved krigsutbruddet i april 1940 var Nordlandsbanen fullført frem til Grong, mens strekningen mellom Grong og Mosjøen var under bygging og nesten ferdig. Tyskerne prioriterte banens utbygging videre nordover og opp på Saltfjellet ved hjelp av krigsfanger under okkupasjonen.
Etterkrigstid
Da Nordlandsbanen til Bodø åpnet i 1962, var det et uttalt politisk mål at banen skulle videreføres nordover fra Fauske til Narvik, endestasjonen for Ofotbanen og så videre til Tromsø. En sidearm fra hovedspor til Harstad har også vært sett på som en mulig løsning i tidligere utredninger om Nord-Norgebanen, både i senest i utredningen fra Jernbanedirektoratet; Jernbane Fauske - Tromsø (Nord-Norgebanen), oppdatert kunnskapsgrunnlag Hovedrapport V3.
Forkjemperne som var ledet av Magnar Hellebust fra Harstad, maktet særlig på 1970- og 80-tallet å få prosjektet på den samferdselspolitiske dagsordenen, men prosjektet kom aldri lengre enn på planleggingsstadiet.
Den siste store utredningen, «Med toget til 69°42 – NordNorgebanen», ble gjennomført av NSB for snart 30 år siden i 1992.
Status
En forlengelse av Nordlandsbanen er et sammensatt og komplekst oppdrag å både utrede og eventuelt bygge, med følgelige fordeler og utfordringer både regionalt og nasjonalt.
Alternativer
Nord-Norgebanen har betydelig tilslutning både i den nordlige landsdelen og i noen kretser i resten av landet. Man peker gjerne på miljøgevinsten ved å få trafikk over på bane, på fiskerinæringens behov for rask transport til markedene og mulighetene for eksport mot Russland og Asia fra Nord-Norge.
Tromsbanen
Et alternativ som ofte dukker opp i debatten, er Tromsbanen. Dette er et alternativ som går fra Narvik gjennom Troms fylke til Setermoen, Bardufoss og Nordkjosbotn til Tromsø. En alternativ trasé går fra den svenske sjøen Torneträsk gjennom Sørdalen i Bardu til Setermoen og nordover. Dermed vil Troms fylke være forbundet med det svenske jernbanen, men altså ikke med det norske jernbanenettet. I 2007 dukket spørsmålet opp igjen i forbindelse med et ev. OL i Tromsø i 2018. Her tenkte man å løse transportproblemene under lekene med tog. I 2009 blei det vedtatt å utrede Tromsbanen.
Til Finland
Planer om et spor inn i Finland dukker også hyppig opp i debatten, enten fra dagens endepunkt i Kolari (300 km) til en tenkt utskipningshavn i Skibotn eller helt til Tromsø, gjerne koplet på Tromsbanen. Det finnes gruver rundt Kolari som idag bruker Kemi havn og skulle ha nytte av en isfri havn. Finland har bredsporete jernbaner, og må være det i på den norske siden. Mer sannsynlig er en normalsporet bane (140 km) fra Kolari til Svappavaara i Sverige hvor det eksisterer en jernbane til Narvik.
Til Finnmark
Ideen om en bane til Finnmark er også av og til på tegnebrettet, aktualisert av olje- og gassutbyggingen i nord. Det finnes forslag om en bane til Kirkenes fra Rovaniemi ved det finske jernbanenettet.
Ofotbanen
Ofotbanen fra Narvik til Sverige har først og fremst stor betydning for jernmalmgruvene i Kiruna. En begrenset persontrafikk over grensen med to daglige avganger hele året tilbys imidlertid også. Togene har videreforbindelse mot det øvrige Sverige og Finland. Den store turisttrafikken fra de svenske befolkningssentrene til vintersportsstedet Riksgränsen og turgåingsstedet Abisko utgjør mye av passasjergrunnlaget for Ofotbanen. Det finnes også direkte godstog til Oslo, som er ett av de viktigste måtene for frakt til og fra Nord-Norge.
Frakt av containere fra Oslo til Nord-Norge har i høy grad gått med tog til Bodø og videre med skipet MS «Tege». I 2013 var Tege tatt ut av trafikk og alle containere fraktes etter det med tog til Bodø, Narvik eller Kiruna og videre med lastebil.
Traséer
Jernbanedirektoratet har i april 2019 publisert en utredning om mulige traseer. To alternativ har blitt tatt frem. En med mye tunneler, og en med lite tunneler. Tekniske forutsetninger er dimensjonerende hastighet på 200 km/t, minst 2000 meter radius, enkeltspor og elektrifisering.
Alternativ 1: Høy tunnelandel
Kilde
Alternativ 2: Maks dagsone
Kilde
Kirkenesbanen alternativ 1A-2-3B
Kilde
Paul Hart
Paul Hart (født 4. mai 1953) er en engelsk fotballmanager og tidligere fotballspiller.
Spillerkarriere
Som spiller spilte Paul Hart i forsvar. Han begynte sin karriere i Stockport County i 1970. Han spilte 87 ligakamper og scora fem mål i klubben fram til 1973, da han gikk til Blackpool. Han spilte 143 ligakamper og scora 15 ligakamper fram til 1978. I 1978 kjøpte Leeds United Hart for £300 000 som erstatning for Gordon McQueen. Han spilte 191 ligakamper på sine fem år i Leeds. Han gikk til Nottingham Forest i 1983, hvor han spilte 87 kamper til 1985. Han spilte 51 ligakamper for Sheffield Wednesday fra 1985 til 1986. I 1986 spilte han en kamp for Birmingham City, og han brakk beinet i sin første kamp. Det ble hans eneste kamp i Birmingham. I 1988 avslutta han spillerkarrieren i Notts County.
Trenerkarriere
I 1988 ble han manager i Chesterfield. Han var tre år i klubben helt til han og styreformannen kom på kant, og han fikk sparken i 1991. Deretter fortsatte han i Nottingham Forest som ungdomstrener, og senere i Leeds. Harts elever i Leeds vant FA Youth Cup i både 1993 og 1997. Han returnerte til Nottingham Forest etter at han og manager George Graham kom på kant.
Forests U19-lag ble en umiddelbar suksess, og de vant U19-serien i 1999/2000. Han fikk fram flere spillere, mest kjent Michael Dawson. I 2001 ble han manager for Nottingham Forests A-lag. Han gjorde det ganske bra i starten, og nådde playoff-semifinalen mot Sheffield United i 2003. Men Forest måtte se seg slått. Etter at flere nøkkelspillere forlot klubben sommeren 2003, og ikke erstatta, endte det til slutt at Hart fikk sparken 7. februar 2004 etter en rekke med dårlige resultater.
19. mars 2007 ble han oppnevnt som direktør for Portsmouths ungdomsavdeling. I 2009 tok han midlertidig over managerjobben i klubben etter at Tony Adams fikk sparken. Kort etter ble Brian Kidd Harts assistent. 21. juli 2009 ble han ansatt som manager på heltid i klubben. I 2009 fikk han sparken i Portsmouth og Avram Grant overtok.
I mars 2011 fikk han kontrakt ut sesongen som manager for Swindon Town som lå på bunnen av tabellen i League One med oppgave om å redde klubben fra nedrykk. To kamper før sesongen var over, trakk han seg da det ble klart at klubben ikke klarte å holde seg i divisjonen etter kun én seier på hans 11 kamper som manager.
Sørlige guvernement
Southern Governorate er et av fire guvernementer i Bahrain. Det består av deler fra de tidligere kommunene Al Mintaqah al Gharbiyah, Ar Rifa' wa al Mintaqah al Janubiyah, og Juzur Hawar. Guvernementet utgjør en stor del av øya Bahrain, som er den største og viktigste øya i Bahrain, i tillegg til øygruppa Hawar Islands.
Ronny Klæboe
Ronny Klæboe (født 1. august 1948) er norsk forsker og psykolog, tilknyttet Transportøkonomisk institutt. Han forsker på miljøvirkninger av samferdsel.
Klæboe er utdannet med en magistergrad i psykologi fra Psykologisk institutt ved UiO og har doktorgrad med avhandlingen Human reactions to transportation noise, vehicular air pollution, and vibrations fra 2006.
Han gjennomførte intervjuundersøkelser om EF-avstemningen i 1972 og stod også bak den første norske tidsnyttingsundersøkelsen.
Han har arbeidet med bomiljø-undersøkelser siden 1989, og utviklet metodikk for å kartlegge nabolag og kontektstens betydning for blant annet støyplager. Han har nylig tatt initiativ til arbeid for å kartlegge sosial ulikhet, og fordelingseffekter for Sosial- og helsedirektoratet. I samarbeid med Statistisk sentralbyrå har han utviklet en metodikk for nabolagskartlegging som skulle være velegnet for å synliggjøre levekårsforskjeller og sosial ulikhet.
Steinseide
Steinseide er et eid mellom Kollevåg og Hanøy på Askøy i Hordaland. Hovednæring var steinutvinning/steinbrudd. Alle Bergen bys murede kaiområder samt en rekke broer og kaier i Bergen og omegn er bygd med materiale fra dette området.
Om navnet
Det rette navnet etter gammel, lokal historie fra ca. 1850 fra slekten: Steinseide, er: Steinseide. Det finnes ikke «T» på slutten her. Ordet «eide» kommer av islandsk/norrønt: eid – et landområde med vann eller sjø på begge sider som er bindeledd mellom to landområder.
Jacob Børresen
Urban Jacob Rasmus Børresen (født 26. juni 1857 i Drammen, død 18. januar 1943 i Oslo) var en norsk kontreadmiral og industrileder. Han var sønn av Otto Henrik Meylænder Børresen (født 8. august 1828, død 7. mars 1880) og Martha Kristine Lyng (født 26. april 1825, død 22. november 1890 i Oslo). De hadde to barn: marineoffiser og reder Otto Henrik Meylænder Børresen (født 9. juli 1885 på Oscarsborg), gift 6. januar 1912 i Borre med Bergljot von der Lippe (født 14. juli 1889 på Tjøme) og Francis Severin Børresen (født 18. april 1891, død 1918).
Bakgrunn og virke
Børresen gjennomførte militær høyskole 1882–1883 og teknisk høyskole i Charlottenburg. Sjef på K/B Vale i 1894. I 1894–1896 var han bestyrer av Kristiania sjømannsskole, 1896–1898 tjenesteoffiser ved marinekommandoens stab og i 1897 sjef på torpedodivisjonsbåten «Valkyrjen» og for torpedobåtavdelingen. I 1898 var han sjef på kanonbåten «Sleipner», årene 1898–1900 var han avdelingssjef ved marinekommandoens generalstab. Han var sjef for marinens generalstab (fra 1905 admiralstaben) fra 1899 til han gikk av i 1910. I 1900 og 1901 var han midlertidig kommanderende admiral. Sjef for Skagerrak-eskadren ble han i 1905.
Redaktør og forfatter
Børresen gjorde seg også bemerket i samtiden som skjønnlitterær forfatter, og han skrev også krigsteori.
I perioden 1890–1895 var han redaktør for Norsk Tidsskrift for Sjøvesenet.
Han utga bl. a. bøkene Tordenskjold i 1901, Den russisk-japanske krig, 3 bind i 1904–1905, Fra dekksgutt til officer i 1929, En verdensdame i orienten i 1931 samt erindringene I storm og solgangsvær i 1936. I tillegg til disse titlene ga han ut en rekke andre bøker av ulik karakter.
Oppfinner
Børrelsen vant internasjonalt ry for en rekke tekniske oppfinnelser, blant annet en orograf, eller et sikteapparat for miner, og en torpedovirator, et styringssystem for torpedoer, samt for å ha utarbeidet et taktisk system for panserskip. Hans taktiske system ble blant annet studert i marinene i Storbritannia, Frankrike og Tyskland, og under Børresens ledelse ble systemet utprøvet for bruk i den svenske marinen under eskadreøvelsene i Østersjøen i 1903. Børresen hevdet selv at den japanske admiral Tōgō Heihachirō hadde benyttet hans taktiske system da han slo den russiske marinen i slaget ved Tsushima under den russisk-japanske krig i 1905.
Militærkommando i 1905
Under unionskrisen sommeren og høsten 1905 var Børresen først sjef for panserskipsavdelingen, og etter mobiliseringen av marinen 13. september ble han sjef for marinens hovedstyrke Skagerrakeskadren. Uenighet med kommanderende admiral, viseadmiral Christian Sparre, om hvordan marinens fartøyer burde anvendes i tilfelle krig med Sverige, ble opphav til den bitre admiralstriden. Striden ble ikke avgjort før i 1910, ved en voldgiftsrett opprettet for anledningen i Lagtingsalen i Stortinget. Voldgiftsrettens kjennelse førte til at admiral Sparre måtte søke avskjed fra embetet som kommanderende admiral. Men også Børresen fikk så mye kritikk for sin opptreden i 1905, at han fant å måtte søke avskjed.
Industrileder
Som nær venn av Sam Eyde var Børresen allerede i 1904 engasjert i industrireisingen i Norge. Etter sin avskjed fra marinen engasjerte han seg i dette arbeidet på heltid. Han var blant annet med på å grunnlegge Norsk Hydro, og satt i forskjellige perioder i ledelsen for Meraker smelteverk, Evje Nikkelverk og Kristiansand Nikkelraffineringsverk, samt flere andre industriselskaper. Industriengasjementet endte med ruin i 1920, da Børresen var en av hovedaktørene i den såkalte «nikkelaffæren».
Æresbevisninger og utmerkelser
Børresen ble hedret med en rekke norske og utenlandske ordener for sitt virke. Han ble i 1900 utnevnt til ridder av St. Olavs Orden. I 1910 ble han forfremmet til kommandør med stjerne «for militær fortjeneste». Børresen var innehaver av Kroningsmedaljen 1906 i sølv, Kong Haakon VIIs jubileumsmedalje 1905–1930. Han var innehaver av storkors av Kambodsjas orden, kommandør av Dannebrogordenen, kommandør av den britiske Victoriaordenen, kommandør av den franske Æreslegionen, innehaver av den prøyssiske Kroneordenen med stjerne, kommandør av den svenske Sverdordenen og innehaver av 4. klasse av den tunisiske Iftikhar-ordenen.
Veien på Bygdøy der Børresen bodde frem til sin død har fått navnet Admiral Børresens vei. Børresens villa på Bygdøy huset i en årrekke Oslo sjømannskirke, men ble solgt i 2014.
Norsk musikkinformasjon
Stiftelsen MIC Norsk musikkinformasjon (tidligere Musikkinformasjonssenteret MIC) var opprinnelig etablert av Norsk kulturråd og Norsk Komponistforening under navnet Norsk Musikkinformasjon i 1979, med det formål å stimulere til økt bruk av norsk profesjonell musikk. Sentral i etableringen var Olav Anton Thommessen og John Persen, og senteret ble tidlig medlem av den internasjonale paraplyorgansasjonen International Association of Music Information Centres. Den ble omgjort til stiftelse 17. desember 2002 (med virkning fra 1. januar 2003) med Norsk Komponistforening, NOPA, Rikskonsertene og FONO som stiftere. Organisasjonen var basert i Oslo, og mottok i hovedsak sin finansiering fra Kulturdepartementet og Utenriksdepartementet og hadde på det meste 12 ansatte.
MIC ble i 2012 slått sammen med Music Export Norway til organisasjonen Music Norway.
Virksomhet 1979–2012
MIC støttet band og utøvere med turnétilskudd, distribuerte noter til orkesterinstitusjoner nasjonalt så vel som internasjonalt, utviklet omfattende nettbaserte informasjonstjenester, promoterte verk av norske samtidsmusikkomponister, fungerte som Utenriksdepartementets musikkfaglige rådgivningsorganisasjon og bidro med rådgivning og informasjon ovenfor internasjonale medie- og musikkbransjeaktører. I motsetning til Music Export Norway og etterkommeren Music Norway, hadde MIC også et klart nasjonalt mandat der det også var viktig å fremme norsk musikk ovenfor det hjemlige publikum og beslutningstagere.
Manuskriptarkiv
Noteproduksjon, utarbeidelse av orkestermateriale, internasjonal distribusjon av norsk kunstmusikk og utarbeidelse av informasjonsmateriale for den norske musikkscenen var blant kjerneoppgavene MIC ble dannet for å utføre. Etter hvert ble det bygget opp et manuskriptarkiv på mer enn 12000 verk fra norske komponister. Dette fremføringsmaterialet ble solgt og leid ut til utøvere, ensembler og orkesterinstitusjoner nasjonalt så vel som internasjonalt. Et sentralt arbeidsfelt i denne sammenheng var promotering av komponistenes verker og mye arbeidsinnsats ble lagt ned av MICs ansatte på messer, trade missions, festivaler og i utdanningsinstitusjoner for å fremme norsk musikks posisjon ute og hjemme.
mic.no
MIC var tidlig ute med å tilby nettbaserte tjenester: mic.no ble lansert i 1994 og inneholdt katalogoversikt over verk fra norske komponister. Etter hvert ble tjenestetilbudet utvidet til også å inkludere nyhetsstoff og artikler.
Ballade.no
I 2000 ble så nettavisen Ballade.no lansert med Arvid Skancke-Knutsen som redaktør. Nettstedet hadde røtter i papirtidsskriftet med samme navn, utgitt av nyMusikk fra 1978 til 1995. Ballade.no genererte utover 2000-tallet høye trafikktall for organisasjonen og var en viktig plattform for debatt og nyhetsdistribusjon på musikkfeltet.
listento.no
I 2002 ble MICs informasjonstilbud utvidet med en engelskspråklig tjeneste som leverte redaksjonelt innhold via listento.no.
Podcast og webTV
I 2010 og 2011 ble tjenestetilbudet ytterligere utvidet med podcastserien 99 Minutes og webTV-tilbudet Kontorkonserten som ble til i samarbeid med NRK.
UDs Reisestøtteordning
Fra 2003 hadde MIC forvalteransvaret for Utenriksdepartementets Reisestøtteordning for norske utøvere og bands internasjonale turnéaktivitet. Ordningen var sjangernøytral og vokste fra 19 innvilgede søknader i 2002 til 224 i 2012 med en ramme på NOK 2,8 millioner i siste forvaltningsår. MIC var en av de første norske forvaltningsorganisasjonene som tilbød elektronisk søknadsbehandling gjennom portalen www.stikk.no som ble lansert i 2006.
Listen to Norway (papirmagasin)
I perioden 1993 til 2001 var MIC utgiver av det engelskpråklige printmagasinet Listen to Norway. Med Mona Levin som redaktør kom magasinet ut tre ganger årlig og ble distribuert til 9000 mottagere i 64 land verden over. Magasinets redaksjonelle profil var sjangernøytral og en rekke journalister fra inn- og utland ble utfordret ti å skrive om alt fra C&W til black metal.
Innkjøpsordningen for nye norske fonogrammer
Fra 1985 administrerte MIC Innkjøpsordningen for nye norske fonogrammer der aktuelle utgivelser ble kjøpt inn og distribuert til norske og internasjonale mottagere innen bibliotek, media og musikkbransje. Fra 2002 ble den nasjonale distribusjonen av fonogrammene overtatt av Norsk Kulturråd mens MIC fokuserte på å få ut de innkjøpte platene til internasjonale medierepresentanter og musikkbransjeaktører. MICs rolle i innkjøpsordningen opphørte i 2007.
Music Norway
Med unntak av forvaltningen av reisestøtteordningen, ble ingen av MIC Norsk musikkinformasjons tjenester videreført i Music Norway. Flere tidligere MIC-anstatte har også forlatt Music Norway etter sammenslåingen. MICs publiseringstjeneste for norsk samtidsmusikk ble overført til Nasjonalbiblioteket og forvaltes i dag av avdelingen NB noter. Notekatalogen, som i dag omfatter mer enn 14 000 norske musikkverk, inneholder både verk fra NB noter/MIC og verk utgitt av norske og utenlandske forlag. MIC driftet Ballade.no fram til MIC gikk inn i Music Norway. Ballade gis nå ut av Foreningen Ballade med Guro Kleveland som redaktør fra desember 2018.
Johann Ernst Hanxleden
Johann Ernst Hanxleden kalt Arnos Paathiri  (født 1681 i Ostercappeln ved Osnabrück, død 21. mars 1732 i Palayur i Kerala i India) var en tysk jesuitt, misjonær og indolog.
Bakgrunn
Johann Ernst Hanxleden stammet fra den gamle westfalske adelsslekten von Hanxleden.
Misjonær
18 år gammel vervet han seg for den ostindiske misjonen og dro i 1699 sammen med to prester ut fra Augsburg over land gjennom Italia, Tyrkia, Syria, Armenia og Persia til Bender-Abbas ved Persiagolfen og reiste derfra med skip til Surat i India. De to prestene døde på veien. I desember 1700 nådde Hanxleben frem til Goa. Han dro deretter sydover for å studere teologi.
Prest
Han ble ordinert som prest i 1705. Alt i 1699, på Kypros, hadde han latt seg oppta i jesuitterordenen.
Hanxleden virket som misjonær i 30 år på Malabarkysten. Han kunne malayalam og sanskrit, og skrev flere utrykte ordbøker og grammatikker over disse språkene. Hans «Grammatica Granthamia seu Samserdumica» var den første sanskrit-grammatikken skrevet av en europeer. Den ble senere benyttet av karmelittermunken Paolino da San Bartolomeo da denne skrev sine grammatikker.
Jacob van der Ulft
Jacob van der Ulft (født 1621 alt. 1627 i Gorinchem, død 18. november 1689 ) var en nederlandsk maler og grafiker.
Han er mest kjent for å male by- og havnebilder i en vakker klar koloritt. Hans hovedverk er et maleri av det nye rådhuset i Amsterdam fra 1667.
Han laget også glassmalerier. Noen av bildene han har lagd er representert i Nasjonalgalleriet i Oslo.
Fra 1660 til 1679 var van der Ulft også borgermester i Gorkum.
Dinghai
Dinghai (forenklet kinesisk: 定海区, pinyin: Dìnghǎi Qū) er et bydistrikt i byprefekturet Zhoushan i provinsen Zhejiang i Folkerepublikken Kina.
Arealet er på 1444 km² og folketallet 360.000.
Administrative enheter
Dinghai har seks subdistrikter, syv storkommuner og tre kommuner:
Oppkalling av barn
Oppkalling av barn er en skikk som forekommer i de fleste land og kulturkretser. Denne skikken kan i Norge følges tilbake til 1300-tallet, og den er åpenbart eldre. Den vanligste hensikt med oppkalling, er å hedre den som barnet oppkalles etter, men særlig før var også forhold som slektstilhørighet og arv viktige grunner til at navn gikk igjen. Mens oppkalling var utbredt i eldre tider, er det idag vanligere at folk velger navn på grunnlag av temporære trender eller hva de synes er fint. Ofte er venners navnevalg, ukeblader og kjendiser inspirasjonskilder. Oppkalling forekommer likevel hyppig i flere samfunnslag, blant andre i aristokratiet og hos tradisjonsorienterte bønder og borgere.
Litt om oppkalling i Norge
Det at barn oppkalles etter sin familie eller slektninger, var særlig i gamle dager vanlig i Norge. Slik oppkalling hadde klare hensikter, blant andre disse:
Grunner for oppkalling
{Trenger referanse} Man må nok langt tilbake i tid for å finne at overtro var bakgrunn for disse tradisjonene. Men for mange hundre år siden levde fortsatt tanken om at forfedrenes egenskaper ble overført til barna hvis de ble oppkalt, vel å merke de gode egenskapene, de som «ble igjen» etter de avdøde. Enda lenger tilbake fantes også forestillingen om at de avdøde ble fornærmet hvis de ikke ble oppkalt, og kunne hevne seg på barnet. Det fantes en dødelig sykdom som ble kalt elsk, den rammet nyfødte, og folketroen mente den skyldtes forfedre som var sinte over ikke å bli oppkalt.
Det var først utpå 1900-tallet at gutter kunne bli oppkalt etter bestemødre eller oldemødre, f.eks. Lyder etter Lydia. Jenter derimot fikk jo ofte mannsnavn med –ine eller –a/-e som ending: Hansine, Jensine, Olava osv. Det var gjerne yngre døtre i søskenflokken som på denne måten ble oppkalt etter bestefedre eller oldefedre når det så ut til at det ikke ble noen sønner i familien.
Tradisjonell oppkalling
Det opprinnelige oppkallingsmønster, og det som gjennom alle århundrer er vært vanligst, gir farfaren fortrinn ved oppkalling av det førstefødte guttebarn. Tilsvarende er det mormoren som får gi sitt navn til det fødstefødte jentebarn, men til visse tider og steder er det forekommet at farmoren har gått foran mormoren.
Unntak:
Moderne oppkalling
Nyere tider har frembrakt oppkallingsregler som kan være et godt alternativ til de gamle. De er ofte fri og tøyelige samtidig som navnebåndet mellom far/mor og sønn/datter er klart synlig:
Pericle Felici
Pericle Felici (født 1. august 1911 i Segni i Italia, død 22. mars 1982 i Foggia) var en av Den katolske kirkes kardinaler. Han var prefekt for Den apostoliske signatura 1977–1982.
Oppkalling av barn
Moderne oppkalling
I noen bysamfunn har man i nyere tid skikken med at en far, f.eks. Terje, kaller sin sønn f.eks. Hans Terje. Dette er en oppkallingsmåte som forener fritt navnevalg med ønsket om synlig familierelasjon. Navnet Hans Terje Larsen gjør det lettere enn kun navnet Hans Larsen å se at vedkommende er sønnen til Terje Larsen.
Fossmark
Fossmark er en plass som ligger midt imellom Vaksdal og Stanghelle i Vaksdal kommune.
Pericle Felici
I 1967 ble han kreert til kardinal av pave Paul VI.
Triatlon under Sommer-OL 2008
Triatlon under Sommer-OL 2008. Triatlon var med på det olympiske programmet for tredje gang under OL 2008 i Beijing. Triatlon består av tre øvelser: 1500 meter svømming, 40 kilometer sykling og 10 km terrengløping. Det ble konkurrert i to klasser: en for damer 18. august, og en for menn 19. august.
Fossmark
Fossmark er mest kjent for kraftverket og treskofabrikken.
Arabisk mytologi
Arabisk mytologi, eller religion i det førislamske Arabia, var en blanding av polyteisme (flerguderi), kristendom, jødedom, og ulike iranske religioner. Arabisk polyteisme, den dominerende form for religion i Arabia før den eneveldige islamske tro undertrykte andre former for religiøse forestillinger, var basert på dyrkelse av guddommer og andre ritualer. Guder og gudinner, inkludert måneguden Hubal, og gudinnene Allāt, Al-Manat og Al-‘Uzzá, ble æret ved lokale helligdommer som eksempelvis Kaba i Mekka. Det har vært fremmet ulike teorier for å forstå rollen til Allah i religionene i Mekka. Mange av de fysiske beskrivelsene av de førislamske gudene er sporet tilbake til idoler, særlig i nærheten av Kaba, og det har blitt sagt at det eksisterte opp mot 360 av dem.
Pericle Felici
Han deltok i konklavet august 1978 som valgte pave Johannes Paul I, og i konklavet oktober 1978 som valgte pave Johannes Paul II. Han var ved disse anledninger den av kardinaldiakonene med lengst ansiennitet, og dermed tilfalt det ham å proklamere Habemus papam – å presentere den nyvalgte pave for mengdene på Petersplassen, – og senere legge palliet på dem.
Arabisk mytologi
Bakgrunn
Fram til omtrent 300-tallet praktiserte bortimot alle arabere polyteistiske religioner. Selv om det uviklet seg betydelige jødiske og kristne minoriteter, forble polyteisme som den rådende trossystem i det førislamske Arabia. De religiøse forestillingene og praksisene til de nomadiske beduinene var særskilte fra de bosatte stammene i byer som Mekka. Nomadiske trossystem er antatt til å ha inkludert fetisjisme, totemisme, og forfedredyrkelse, men var hovedsakelig knyttet til umiddelbare bekymringer og problemer, og besto ikke av bredere filosofiske spørsmål om hva som angår etterlivet. Mens de fastboende i Mekka og andre bosetninger langs fjellkjeden Hijaz på vestsiden av den arabiske halvøy dyrket sine guder i faste helligdommer i byer og oaser, praktiserte beduinene sin religion mens de var på vandring.
Pericle Felici
Episkopalgenealogi
Hans episkopalgenealogi er:
Oppkalling av barn
Alternativ oppkalling
Det er kjent at noen barn oppkalles etter sin rekkefølge i søskenflokken.
Arabisk mytologi
Bakgrunn
Det meste av den bevarte informasjonen om Mekka under islams framvekst og tidligere tider kommer indirekte fra tekster i Koranen og fra senere muslimske kilder som den profetiske biografilitteraturen (Sirat Rasul Allah) som handler om livet til Muhammad og Kitāb al-Așnām («Boken om idoler»), skrevet av Hisham Ibn Al-Kalbi (737–819). Han beskrev guder og ritualer i arabisk religion, men er kritisk til førislamske tradisjoner og opptatt av identifisere «polyteistisk synd». Alternative kilder er så fragmenterte og spesialiserte at det å framstille en overbevisende historie av denne perioden basert på disse kildene alene er bortimot umulig. Flere forskere hevder at den profetiske biografilitteraturen ikke er uavhengig av Koranen, men har blitt fabrikkert for å forklare vers i denne boken. Det er bevis som støtter påstanden at en del rapporter av profetlitteraturen er av tvilsom gyldighet, men det er også bevis som støtter påstanden at profetlitteraturen har sin opprinnelse uavhengig av Koranen. Iblandet problemet er at de eldste bevarte muslimsk-historiske verker, inkludert profetlitteraturen, ble satt sammen i deres endelige form mer enn et århundre etter begynnelsen av den islamske tidsalder. En del av disse verkene var basert på påfølgende tapte eldre tekster, som i sin tid var nedtegnet fra en flytende muntlig tradisjon. Forskere er ikke samstemte til hvilken tid da slike muntlige redegjørelser begynte å bli systematisk samlet og skrevet ned, og at de skiller seg mye i deres vurdering av den historiske påliteligheten av de tilgjengelige tekstene.
Oppkalling av barn
Alternativ oppkalling
Man ser også oppkalling fra historiske hendelser, samt fra bøker og film. Mest populært i 1906 var Haakon etter Norges nye konge, Haakon V. Etter prinsefødselen i 1937 steg antallet guttebarn med navnet Harald til det dobbelte, og opptil 700 nye i året.{Trenger referanse} Slik også med Sonja: Før 1920-tallet nesten ikke i bruk. Fra 1928 og Sonja Henies OL-gull steg det til mange hundre, og deretter en nedgang frem til etter 1967 og kronprins Harald og Sonja Haraldsens bryllup.
Arabisk mytologi
Allah
En del forskere har postulert at i førislamske Arabia, inkludert Mekka, ble Allah betraktet som en guddom, muligens en skapergud eller en hovedgud i en pantheon av en rekke ulike guder. Ordet Allah (fra arabiske al-ilah betyr «guden») kan ha blitt benyttet som en generell tittel framfor å være et navn. Konseptet Allah kan ha eksistert vagt i religionene i Mekka. I henhold til islamske tekster trodde innbyggerne i Mekka og deres naboer på at gudinnene Allāt, Al-Manat og Al-‘Uzzá var døtre av Allah.
Oppkalling av barn
Alternativ oppkalling
Et annet eksempel er Ann-Magritt. Før Falkbergets «Nattens Brød» kom i 1940 var navnet ikke brukt, fra 1943 kom det plutselig over 100, med litt forskjellig skrivemåte, men så ble det nesten borte, og antallet Ann-Magritt er fortsatt ’bare’ 170 alt i alt.{Trenger referanse} Fra midten av 1900-tallet kom bølger av navn fra filmverdenen, her kan nevnes Ronja, som ikke var i bruk før 1985, men først fikk en boom etter at boka kom, og så ny oppgang da filmen om Ronja Røverdatter kom, så nå er det 999 jenter som heter Ronja i Norge.{Trenger referanse}
Afrika
I afrikanske land finnes skikken med å oppkalle barnet etter dets rekkefølge i søskenflokken og/eller ukedagen som det ble født på. Først skal det markeres hvilken ukedag barnet er født. F.eks. Abas og Baba forteller at gutten er født på en torsdag). Deretter kommer tallet som viser rekkefølgen. På denne måten ser man av f.eks. FNs tidligere generalsekretær Kofi Annan at han er født på en fredag og er den fjerde blant sine søskner.
Arabisk mytologi
Allāt, Al-Manat, og Al-‘Uzzá
Det er to mulige etymologier til navnet Allāt (eller al-lāt). Etymologien som best reflekterte den arabiske leksikongrafiske tradisjonen avleder navnet fra verbet latta, «å blande eller kna deig av bygg». Det har også blitt knyttet til «sjalusiens idol» reist i tempelet i Jerusalem, eller slik som det står i den norske oversettelsen av Esekiels bok 8:3, «et bilde som vakte Guds brennende sjalusi», som ble tilbudt et offer bestående av en matrett av bygg, av en ektemann som mistenkte sin hustru for utroskap. Det kan bli sluttet fra al-Kalbis Boken om idoler hvor et tilsvarende rituale ble praktisert i nærheten av ideolet eller bildet av Allāt i Mekka. Den andre etymologien, som er mer på linje av de semittiske tradisjonene generelt, mener at Al-lāt er hunkjønnsformen av Allah, «gudinnen». Ordet al-Lat ble benyttet som et navn og en tittel for tallrike førislamske gudinner i Arabia, og ble benyttet for enten en hustru av Allah eller en datter av ham, avhengig av region. Det ble også benyttet som en tittel for gudinnen Asjera. Ordet er beslektet med Elat, som var navnet på en av hustruene til den semittisk guddommen El. Den andre av de nevnte gudinnene, Al-Manat, var åpenbar assosiert med den greske skjebnegudinnen Nemesis. Et lignende ord, Menītu/Menūtu, ble benyttet som en tittel for Ishtar. Den tredje av de nevnte gudinnene, Al-‘Uzzá, har blitt assosiert med de mesopotamiske gudinnene Nanai, Inanna og Ishtar.
Allāt (arabisk: ) ble dyrket over hele Midtøsten i oldtiden med ulike assiasjoner. Herodotos på 400-tallet f.Kr. identifiserte Alilat (gresk: Ἀλιλάτ) som det arabiske navnet for Afrodite (og, i et annet avsnitt, med Urania), hvilket er sterke hentydninger på dyrkelsen av Allāt i Arabia på denne tidlige dato. I henhold til Boken om idoler sto hennes avbilde eller idol og helligdom i Taif. Al-‘Uzzá (arabisk: ), «den mektigste», var en fruktbarhetsgudinne, eller muligens kjærlighetsgudinne. Hennes fremste helligdom var i Nakhla, en dags reise fra Mekka. Manāt (arabisk: ) var en skjebnegudinne. I henhold til Boken om idoler var det et idolbilde av Manāt som ble reist ved kysten mellom Medina og Mekka. Innbyggerne av flere områder dyrket Manāt, utførte ofring ved hennes idolbilde, og pilegrimsreiser var ikke betraktet som fullført før de hadde besøkt Manāt og raket hodene sine.
Kaja
Kaja eller Kaia er en kjæleform av ulike varianter av kvinnenavnet Katarina og kommer opprinnelig fra det greske Aikaterine. Betydningen er noe usikker og kan bety «navneinnvielse» eller «begge to». Romerne endret betydningen til at navnet stammet fra det greske ordet katharos som betyr «ren».
Navnet kan muligens også ha opprinnelse i den norrøne ordet kaða som betyr «høne».
Kaja er også en polsk variant av kvinnenavnet Karolina, og et estisk navn som betyr «ekko».
Kaia har navnedag 14. oktober i Norge og Kaija har navnedag 25. november i Finland.
Utbredelse
Kaja har vært et populært navn på norske jentebarn fra rundt år 2000.
Kjente personer med navnet
Personene i listen er ordnet kronologisk etter fødselsår.
Siemens (andre betydninger)
Siemens kan vise til
Mbulelo Mabizela
Mbulelo Mabizela (født 16. september 1980 i Pietermaritzburg) er en sørafrikansk fotballspiller. Han spiller defensiv midtbane, og har tidligere spilt for Vålerenga. Han er nå i den sørafrikanske klubben Mamelodi Sundowns.
Mabizela ble Sør-Afrikas yngste landslagskaptein noensinne da han tok over kapteinsbindet som 21-åring. Han har pr. oktober 2005 spilt 40 landskamper og scoret to mål.
Hans tidligere proffklubber er Tottenham Hotspur og Orlando Pirates
Nesodden kirke
Nesodden kirke er en langkirke fra 1100-tallet i Nesodden kommune, Søndre Follo prosti i Viken fylke. Kirken feiret 800-årsjubileum i 1975.
Bakgrunn
Kirken er bygd i stein, og har 130 plasser.
Trevor Berbick
Trevor Berbick (født 1. august 1955 i Norwich, Port Antonio, Jamaica, død 28. oktober 2006) var en jamaicansk-canadisk tungvektsbokser. Han var WBCs verdensmester noen måneder i 1986.
Daishan
Daishan (kinesisk: 岱山县; pinyin: Dàishān Xiàn) er et fylke i byprefekturet Zhoushan i provinsen Zhejiang i Folkerepublikken Kina.
Befolkningen var på 213,920 innbyggere i 1999.
Nesodden kirke
Bakgrunn
I kirken er det en renessanse-prekestol, en utskåret altertavle fra 1715 og døpefont fra middelalderen.
Trevor Berbick
Han deltok i OL i 1976 i Montréal der han bokset for Jamaica. Etter OL ble han profesjonell i Canada. Berbick vant de 11 første kampene, hvorav 10 på knockout. Men i den tolvte, den 3. april 1979 gikk han på et tap mot Bernardo Mercado. Berbick fikk sin første tittelkamp 11. april 1981 mot Larry Holmes men den kampen tapte han på poeng. Han møtte deretter Muhammad Ali i Nassau på Bahamas, i en ti-runderskamp og vant på poeng i det som var Alis siste kamp. Berbick ble WBCs verdensmester 22. mars 1986 da han beseiret Pinklon Thomas på poeng. Men hans tid som mester ble kort, for han tapte tittelen allerede i sin neste kamp. Da møtte han den 20 år gamle Mike Tyson, som gikk sin første tittelkamp. Berbick ble gulvet tre ganger i andre runde av Tyson. Dommerne avbrøt kampen og Tyson vant på teknisk knockout.
Nesodden kirke
Bakgrunn
I mange hundre år var dette den eneste kirken i sognet, som den gangen også omfattet Oppegård. Det er bevart kirkebøker tilbake til 1709.
Trevor Berbick
Berbick bokset 62 kamper som profesjonell, han vant 50, hvorav 33 på knockout, og tapte 11, mens 1 endte uavgjort.
Berbick ble funnet drept 28. oktober 2006.
Nesodden kirke
Bakgrunn
Da kirken ble restaurert i årene 1956–1960 ble det funnet en rekke sølvmynter fra byggeperioden tidlig på 1100-tallet.
Kristian Kålund
Peter Erasmus Kristian Kålund (født 19. august 1844 i Søllested på Lolland, død 4. juli 1919) var en dansk filolog.
Kålund ble student i 1863 og cand. mag. i norrøn og dansk filologi i 1869. Under studiene var han mer interessert i den kulturhistoriske enn den språklige siden av filologien. I årene 1872–1874 foretok han en vitenskapelig reise til Island for å studere landets topografi og kultur. Frukten av disse studiene ble hovedverket hans, En historisk-topografisk Beskrivelse af Island i to bind (1877–1882). En del av verket skaffet ham den filosofiske doktorgraden i 1879. Etter å ha virket som lærer ved Metropolitanskolen ble han i 1883 ansatt som bibliotekar ved den Arnamagnæanske håndskriftsamlingen. Denne stillingen beholdt han til sin død. Han hadde lenge følt savnet av en katalog over samlingen, og påtok seg å utarbeide en slik. Katalogen utkom i to store bind (1889–1894). Han utga en lignende katalog over islandske håndskrifter i Det kongelige Bibliothek (1900).
Senkveld med Thomas og Harald
Senkveld med Thomas og Harald (også kjent som Senkveld) er et norsk talkshow og underholdningsprogram med Thomas Numme og Harald Rønneberg som gikk på TV 2 fra 2003 til 2018. Programmet ble sendt på fredagskveldene og hadde både norske og utenlandske gjester. Programmet hadde fler faste innslag slik som Harald gjør ting han ikke kan, Thomas vs Harald, Senkveldduellen, Camp Senkveld og Senkveld Surprise.
Truls Svendsen hadde i en periode en rolle som programledernes personlige assistent, og lagde i den forbindelse en del innslag for programmet. Noen av de mest nevneverdige er da han serverte Dry Martini på den røde løperen i forbindelse med premieren på James Bond-filmen Quantum of Solace.
I 2013 feiret programmet sitt 10-årsjubileum i Oslo Spektrum. I 2014, under Vinter-OL,ble «Senkveld fra Sotsji med Thomas og Harald» sendt hver kveld i 15 dager. Programmet hadde i gjennomsnitt over 615 000 seere.
Programmet etterfulgte Senkveld med HC og Tommy (2001–2002) og ble etterfulgt av Senkveld med Helene og Stian (2018–2021).
Seertall
Talkshowet hadde meget gode seertall over lang tid, med 2008- og 2009-sesongen på topp. I denne perioden hadde programmet godt over 800,000 seere i snitt og en seerandel på nesten 50 %. Talkshowet hadde flere ganger over en million seere.
Første sesong hadde et seersnitt på 376,000 og en andel på 26 %. Etter toppåret i 2009 har serien hatt et sesongsnitt på ca 750,000 seere og en andel på rundt 45 %. Høsten 2016 opplevde programmet en nedgang i seertallene. Senkveld var ikke det eneste programmet som opplevde endring i seervaner på grunn av den digitale utviklingen og nye plattformer.
Våren 2017 var tallene tilbake til normalen og Numme og Rønneberg befestet sin posisjon nok en gang. I november samme år annonserte de at sesong 30 våren 2018 ville bli den siste etter 15 år.
11. mai 2018 ble historiens siste program sendt fra Folketeateret i Oslo. Over 800 000 seere fulgte sendingen.
Utmerkelser
Numme og Rønneberg har vunnet en rekke priser og fått mange utmerkelser i løpet av disse 15 årene. Nedenfor er et lite utvalg.
Numme og Rønneberg ble kåret til Årets TV-navn to år på rad (2006 og 2007). Rønneberg har i tillegg vunnet prisen for beste mannlige programleder i Gullruten 2006 og publikumsprisen i Gullruten 2004. Under Gullruten 2010 ble programmet kåret til beste underholdningsprogram.
Harald Rønneberg vant i 2015 gullrute for Årets TV-øyeblikk med «Senkveld Surprise: Nakenyoga» og i 2018 ble Numme og Rønneberg de yngste vinnerne av Gullrutens Hederspris noensinne.
Camp Senkveld
Camp Senkveld er en konkurranse som Numme og Rønneberg la til i sitt TV-program Senkveld høsten 2009. I konkurransen som ble innspilt på Oscarsborg festning i Drøbaksundet deltar to lag, «Team Thomas», og «Team Harald». Lagene gjennomgår en rekke utfordringer og taperlaget mister en deltager per runde. Våren 2010 ble det arrangert en ny runde, denne gang spilt inn i og rundt Lillehammer.
Camp Senkveld våren 2010
10 kjente personligheter fra musikk og underholdning var invitert. Disse var: Team Thomas (blått lag): Henning Solberg, Edward Schultheiss, Ingrid Bolsø Berdal, Hilde Lyrån, Magdi Ytreeide Abdelmaguid og lagkaptein Thomas Numme. Team Harald (rødt lag): Else Kåss Furuseth, Alejandro Fuentes, Lisa Tønne, Stig Henrik Hoff, Chirag Patel og lagkaptein Harald Rønneberg.
Camp Senkveld høsten 2010
Senkveld med Thomas og Harald var tilbake med Camp Senkveld fra Stavern hvor disse 10 utøverne var med. Team Thomas: John Brungot, Anders Hoff, Jenny Skavlan, Lisa Stokke og Olaf Tufte. Team Harald: Susann Goksør Bjerkrheim, Lise Karlsnes, Vera Michaelsen, Øyvind Mund og Øyvind Rafto.
Camp Senkveld 2011
Fjerde sesong av Camp Senkveld ble arrangert i Norefjell. Team Thomas: Helén Vikstvedt, Linda Eide, Henrik Thodesen og Samsaya og lagkaptein Thomas Numme. Team Harald: Rein Alexander, Henriette Bruusgaard, Vinni og Line Verndal og lagkaptein Harald Rønneberg
Weil am Rhein
Weil am Rhein er en tysk by og kommune i forbundsstaten Baden-Württemberg. Den ligger på Rhinens østre bredd, nær stedet hvor landegrensene mellom Tyskland, Sveits og Frankrike møtes. Weil am Rhein er den sørvestligste byen i Tyskland og har rundt 30 000 innbyggere.
Byen kan forveksles med Weil der Stadt, som også ligger i Baden-Württemberg.
Huset Poniatowski
Poniatowski er en polsk adelsfamilie, som spilte en viktig rolle i Polens historie i det 18. og det 19. århundre. Familienavnet er utledet fra byen Poniatowa, 40 kilometer vest for Lublin, der de dukket opp for første gang i ca. 1446. Stanisław August Poniatowski, kronet i 1764, var Polens siste konge.
Kotor Varoš
Kotor Varoš (serbisk: Котор Варош) er en by og kommune i delstaten (entiteten) Republika Srpska i Bosnia-Hercegovina. Foreløpige tall fra folketellingen i 2013 viste at Kotor Varoš hadde en befolkning på 22,001.
Historie
Byen nevnes i kilder fra 900-tallet. Da ble den kalt Kotor. Den senere tilføyelsen Varoš er ungarsk for «by». Byen er av stor historisk betydning for serbere, kroater og bosnjaker.
Under Bosniakrigen ble mange religiøse og kulturelle monumenter og landemerker ødelagt av forskjellige væpnede grupper. Det gjaldt for eksempel den katolske kirken som lå sentralt i byen. Nevnes må også strøket Čarsija sør i byen – der ble så godt som hvert eneste hus ødelagt. De deler av byen som hadde overveiende serbisk befolkning kom uberørt fra konflikten.
Kotor Varoš ligger kun 38 km fra Banja Luka (hovedstad for Republika Srpska).