cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Turn under Sommer-OL 1948
Kvinnekonkurransen
Det tsjekkoslovakiske laget ble rammet av et dødsfall på selve konkurransedagen. Eliska Misáková ble syk på flyturen over til London, og ble innlagt på sykehus da de kom fram. Her ble det påvist polio, og hun ble lagt i jernlunge, men døde likevel. IOCs sluttrapport trekker fram de resterende deltakerne på laget, der bl.a. hennes søster, Miloslava Misáková deltok, og roser dem for den bragden det er å vinne lagkonkurransen under slike omstendigheter. Dødsfallet ble kjent etter at konkurransen var over, og under premieutdelingen var det tsjekkoslovakiske flagget merket med sort sørgebånd.
Selv om kvinnene ikke ble bedømt individuelt utmerket Zdeňka Honsová seg ved å få beste karakter i to av de tre apparatene. Hun fikk beste karakter i bom og ringer, og sammenlagt. I bøylehest var det svenske Karin Lindberg som fikk beste karakter.
McMusic
McMusic var en serie med samleplater med popmusikk. Første utgave 1997, og var et samarbeid (joint venture) mellom Sony Music og PolyGram (senere Universal Music Group).
Da serien ble lansert poengterte avisene at McMusics platecover var til forveksling lik konkurrenten Absolute Music, med lik grafisk formgivning og de identiske tekstlinjene «18 original top hits» og «and many more» på coveret. McMusic solgte bra, og to uker etter lansering var den solgt i 100 000 eksemplarer, tilsvarende dobbel platina.
Carl Fredrik Kolderup
Carl Fredrik Kolderup (født 6. desember 1868 i Bergen, død 1. november 1942 samme sted) var en norsk professor i geologi.
Etter examen artium ved Tanks skole 1882 var han ett år på Krigsskolen, før han under W. C. Brøgger ved Det Kongelige Frederiks Universitet studerte til cand.real. i geologi 1892. Fra 1898 var han stipendiat ved Bergens Museum der han også ledet den mineralisk-geologiske samling og i 1899 fikk etablert faste seismiske undersøkelser med første norske stasjon for jordskjelv etablert 1904. Forskningen ledet til en dr.philos. i 1908 med avhandlingen Bergensfeltet og tilstøtende trakter i senglacial og postglacial tid. Han ble dosent 1904 og fra 1914 professor, da institusjonen fikk sine fem første professorer. Museumsdirektør var han også 1914–38. Kolderup var kjent for å skrive om Vestlandets geologi og utga Geology of the Bergen Arc System sammen med sin sønn Niels-Henrik Kolderup (1898–1971) som også var professor i geologi samme sted fra 1939 til 1968.
Han var i bystyret for Høyre og byens varaordfører, samt hadde en rekke verv i byen ellers. Han var innvalgt i Det Norske Videnskaps-Akademi og mottaker av Oranje-Nassau-ordenen.
Per Berntsen
Per Olav Berntsen (født 19. april 1953 på Åmot i Modum) er en norsk fotograf og bildekunstner. Han er oppvokst i Eggedal, nå bosatt i Tinn, Telemark.
Berntsen har fotografisk utdannelse fra Trent Polytechnic / Derby College of Art. Han er blant annet representert i samlingene ved Museum of Modern Art i New York, Bibliothèque Nationale i Paris, Nasjonalmuseet for Kunst i Oslo, Preus Museum i Horten, Henie Onstad Kunstsenter, Bergen kunstmuseum, Stenersenmuseet og Norsk Industriarbeidermuseum på Rjukan.
I 1983 og i 1996 ble han tildelt Statens treårige arbeidsstipend, i 2002 Statens toårige arbeidsstipend og i 2004 Statens garantiinntekt for kunstnere. Berntsen er tilknyttet bildebyrået Samfoto.
Utstillinger
Berntsen har også deltatt i en rekke gruppeutstillinger.
WDDM
Windows Display Driver Model (WDDM) er en ny drivermodell for video- og grafikkdrivere som ble utviklet av Microsoft i 2006 og kan tas i bruk siden Windows Vista.
Kompatibilitet
Endringene er såpass store at man trenger nye grafikkdrivere spesielt utviklet for Windows Vista. Det er derimot på 32-bits-utgaven mulig å bruke enkelte XP-drivere, men man mister mange av fordelene ved å gjøre dette: for eksempel den økte effektivitet og stabiliteten, noe som igjen kan medføre at gjennomsiktige vinduer eller andre deler av det nye grensesnittet i Windows Vista ikke lenger er støttet.
Neste versjon
Microsoft har uttalt at Windows Vista også vil inkludere schedulering mot GPU, for mer effektiv utnyttelse av denne. Schedulering mot GPU vil derimot kreve en ny type GPU, men utviklingen av støtten for schedulering mot GPU skal være i gang.
Naruhito av Japan
Naruhito (uttales IPA: /na'ɺ̠ɯçito/, 徳仁, født 23. februar 1960 i Tokyo) er Japans 126. keiser. Naruhito ble keiser av Japan den 1. mai 2019, dagen etter at hans far, keiser Akihito, abdiserte. I Japan benevnes regjerende keisere aldri med fornavn, men blir kalt tennō heika (天皇陛下, «Hans Majestet Keiseren»). Naruhitos regjeringsperiode kalles Reiwaæraen, og han vil etter sin død få posthumt navnet «Keiser Reiwa».
Navnet hans ble valgt av hans bestefar, keiser Showa, er fra en kinesisk konfusiansk bok, og betyr «en mann som oppnår himmelske dyder».
Da han overtok tronen, var han med sine 59 år og to måneder den nest eldste japanske keiseren noensinne.
Naruhito, hvis offisielle navn inntil han ble kronprins var «prins Hiro», er eldste sønn av keiser emeritus Akihito og keiserinne emerita Michiko. Han ble kronprins den 23. februar 1991, og ble i 1993 gift med diplomaten Masako Owada. De møttes for første gang ved en tilstelning i 1986, og det tok åtte år og to avslag før hun sa ja til å gifte seg med ham. Deres datter, Aiko (offisielt navn «prinsesse Toshi»), ble født den 1. desember i 2001.
Naruhito har utdannelse i historie fra Gakushuin-universitetet i Tokyo og fra Merton College, University of Oxford (1983-1985), og har skrevet artikler, særlig om Japans historie, samt en bok.
I sin fritid liker Naruhito å spille bratsj, tennis, gå tur, gå på ski, jogge og fotografere.
Fotballtriks
Fotballtriks er betegnelsen på en spesiell egenskap som spillere utfører med en fotball.
Vanlige triks
Her er noen triks.
Step-over
Step-over er et triks som brukes meget ofte. Først løfter du den ene foten over ballen, så gjør du det med den andre foten. Mange kan gjøre det samme opptil mange ganger.
Skuddfinte
Skuddfinte brukes til å lure motstanderen til å tro at du skyter/sender pasning. Man starter vanligvis med ballen i fart foran seg, ta benet bakover som om du skulle skyte, rett før du treffer stopper du foten. Da vil vanligvis motstanderen gå den du veien fintet skuddet mot, det mest ideelle da er å gå den andre veien som motstanderen fjern seg vekk fra. Det smarte med skuddfinte er at motstanderen aldri vet om du skal skyte eller sende pasning.
Flikk opp,så skyt
Flikk opp,s å skyt er en smart måte også komme seg ut av for eksempel disse knipene:
Du står fanget i et hjørne
Du blir presset bakover (Merk deg at du må stå med ryggen mot motstanderen)
Hvis du blir presset må du ha en god kroppsbeherskelse. Flikk den opp, spark den gjerne opp litt en gang før du sparker den i en bue over motstanderen. Da kan du raskt løpe forbi ham og ta ballen.
360/Piruett
360/piruett brukes til å snu seg helt rundt en gang for å skjerme ballen fra motspilleren. Du starter med ballen ved siden eller foran deg, du stopper ballen med den ene foten før du bruker den andre til å dra den forbi motstanderen. Utfallene av dette trikset er variert fordi hele trikset kommer an på timing. Med riktig timing kommer du forbi. Sjansen for å klare det er 1:2.5 (40 % sjanse).
Regnbueflikk
Regnbueflikk (Også kalt Rainbow Flick) et triks som kan tolkes som en vanskeligere versjon av Flikk opp, så skyt. Du løper med ballen i fart foran deg, når farten slakker seg tar du sats og holder den fast helen på den fremste foten og rista på den bakerste foten. Så slenger du føttene rett opp (Når du blir bedre kan man slenge den til siden) og slipper ballen, med litt erfaring får du ballen over kroppen din og du kan løpe videre med ballen.
Hel-til-hel
Hel-til-hel er et triks som brukes til å lure motstanderen til å tro at du stopper opp. Du løper med ballen frem mot motspilleren, bruk en demplingnende bevegelse (Ikke fullfør den) før du drar ballen med den ene foten bak mot den andre foten som du da bruker til å sparke ballen fremover. Forhåpentligvis går motspilleren på finten. Sjansen for det er 1:4,altså 25 %.
Rabona
Rabona er et finesseskudd som kan brukes når du er fanget i et hjørne, men brukes vanligvis til innlegg og pasninger, men det har hendt at spillere har scoret på Rabona. Du har ballen ved siden eller foran deg, du setter det valgte benet bak det andre sånn at det bytter plass fra venstre til høyre eller motsatt, da bruker du benet som har byttet plass til å skyte, da avhenger det bare av at du får ballen opp på rista, klarer du det vil du få i beste fall et like bra skudd som du får vanligvis ved å skyte på vanlig måte.
Liste over vannkraftverk i Norge
Liste over vannkraftverk i Norge viser norske vannkraftverk registrert av NVE som å være i drift. Vannkraft i Norge produserte 143,7 TWh i 2021, noe som utgjorde 91 % av elektrisitetsproduksjonen i Norge. Vestland fylke sto i 2021 for 23,7 % av vannkraftproduksjonen, mens Agder og Rogaland sto for omlag 12 % hver. Vannkraften står i et gjennomsnittlig år for 90 % av produksjonen. De ti største verkene står for rundt 25 % av produksjonen. Samlet installert effekt per 2021 er 34,075 MW. Norges vannkraftverk er knyttet til over 1000 magasiner og har med 87 TWh omkring halvparten av all magasinkapasitet i Europa.
Elektrisitetsproduksjon basert på vannkraft fikk betydning fra rundt år 1900. Det eldste vannkraftverket som fremdeles er i drift er Hafslund i Sarpsborg, fra 1899. Det største kraftverket, målt etter årsproduksjon, er Tonstad kraftverk i Sirdal, med 3800 GWh. Kvilldal kraftverk er med 1240 MW installert effekt det største i landet. Det minste kraftverket er på 1400 Watt, knapt nok til å drive en støvsuger. Verk under med installert effekt 10 MW kalles småkraftverk, verk under 1 MW kalles minikraftverk og under 0,1 MW kalles mikrokraftverk.
Listen
Artikler blir jevnlig endret på bakgrunn av tilgjengelige referanser. Denne listen skal vise samme data som artiklene, men det skjer ikke automatisk. Det blir kjørt en maskinell lesing av alle artikler, så blir data sammenlignet mot denne listen og endringer legges inn.
Hvis eier har en nettside om kraftverket vil det bli refert til, og opplysninger derfra kan brukes i stedet for NVE data.
Verdiene legges inn på Wikidata, hvorfra det vises i Infoboks i artikkel. Så kopieres det manuellt til denne listen.
Om NVE
NVE har en offentlig tilgjengelig database for vannkraftverk. Ved å laste ned data jevnlig og sammenligne med lagrede data blir nye kraftverk og andre endringer oppdaget. Det gir grunnlag for å endre eller lage en ny artikkel.
1139 Atami
1139 Atami er en Mars-kryssende asteroide. Den ble oppdaget 1. desember 1929 av Okuro Oikawa og Kazuo Kubokawa fra Tokyo.
Mirage
Mirage er et progrockalbum fra 1974 fra bandet Camel. Det er ikke et av deres mest kjente album, men det har et av bandets mest kjente sanger, «Lady Fantasy». Dette er Camels andre utgitte album og har bare fem låter, men to av dem er over 9 minutter lange. Albumet fikk riktignok oppmerksomhet fort at albumcoveret var mer eller mindre en nøyaktig kopi av logoen til sigarettmerket Camel, og dette var kontroversielt også på den tiden det ble gitt ut.
Andrew Latimers grasiøse fløytespill utmerker seg på noen av låtene på albumet, inkludert «Supertwister», og det er på det rene at han har flere teknikker og er mer fleksibel enn for eksempel Ian Anderson, kjent fra Jethro Tull. Camel retter fortsatt på noen ujevnheter på Mirage, men det er opplagt at de begynner å komme inn i sine etter hvert stilmessige kjennetegn. Mirage nådde forøvrig plass 149 på Billboardlisten.
Sporliste
(Peter Bardens) (Peter Bardens) (Andrew Latimer) (Peter Bardens, Andrew Latimer) (Peter Bardens, Doug Ferguson, Andrew Latimer, Andy Ward)
(Peter Bardens) (Peter Bardens) (Peter Bardens) (Peter Bardens, Doug Ferguson, Andrew Latimer, Andy Ward)
Frederikssundsvej (København)
Frederikssundsvej er en vei som går gjennom Københavns Nordvestkvarter, Brønshøj og Husum. Veien er sterkt trafikkert, og er kjennetegnet av mange etniske butikker og en del bodegaer.
Veien går som en forlengelse av Nørrebrogade fra Nørrebro stasjon og videre ut av byen.
Soria (provins)
Soria er den minst befolkede av de spanske provinsene med opp under 100 000 innbyggere og bare rundt 9 innbyggere per kilometer, noe som faktisk er noe av det laveste i EU. Om lag 40 % av innbyggerne bor i provinshovedstaden Soria. Det er 183 kommuner i Soria, men nesten halvparten av dem har mindre enn 100 innbyggere og bare 12 av dem har mer enn 1000 innbyggere.
Jesper Skibby
Jesper Skibby (født 21. mars 1964 i Silkeborg) er en tidligere dansk profesjonell landeveissyklist. Han deltok i Tour de France 11 ganger, fullførte 8 ganger, og vant 5. etappe mellom Avranches og Évreux i 1993. Han er en av relativt få ryttere som har vunnet etapper i de tre hovedrittene (Tour de France, Giro d'Italia og Vuelta a España), og den eneste fra Danmark.
I Flandern rundt 1987 opplevde han å få sykkelen overkjørt av en bil, noe som resulterte i et deformert dekk. Som en konsekvens av dette ble Koppenberg tatt ut av Flandern rundt, helt til 2004.
I november 2006 lanserte han en biografi, hvor han tilstod å ha brukt doping i mer enn 10 år, veksthormon, testosteron, og EPO.
Club de Regatas Vasco da Gama
Club de Regatas Vasco da Gama, oftest omtalt som Vasco da Gama eller bare Vasco, er en idrettsklubb fra Rio de Janeiro i Brasil, mest kjent for sitt fotballag. Klubben ble stiftet 21. august 1898 av portugisiske immigranter, som oppkalte den etter den berømte portugisiske oppdageren med samme navn. Klubbens hjemmebane heter São Januário. Draktene er helsvarte, med unntak av en diagonal hvitt stripe på trøyen.
Vasco spiller i brasiliansk Série A. Av meritter kan nevnes 4 Série A titler, en Série B en Copa Libertadores (1998), en Copa Mercosur (2000) og 24 Rio-delstatsmesterskap. Klubbens viktigste byrivaler er Clube de Regatas do Flamengo (hovedrival).
Gullsøm
Gullsøm er en art i gruppen Andinoacara. Det er en fisk som lever i ferskvann på stillehavssiden av Sør-Amerika, langs kysten fra Tumbes-elven i Peru til Esmeraldas-elven i Ecuador. Hanner blir opptil 30 cm lange. Hunnene kan også oppnå denne lengden, men slutter å vokse første gang de legger egg. De blir kjønnsmodne ved ca. 12 cm lengde. Denne arten kan være svært aggressiv, spesielt voksne individer, men dette er individuelt.
Akvaristikk
Gullsøm foretrekker vann med en pH mellom 6,5 og 8,0, en hardhet på 25 dGH og en temperatur mellom 20 og 24 °C.
Meråkerbanen
Meråkerbanen er en jernbanestrekning som grener av fra Nordlandsbanen ved Hell stasjon, før den går gjennom Stjørdalen og Meråker kommune og deretter til grensen ved Storlien stasjon i Sverige.
Linjen ble tatt i bruk i 1881, og opprinnelig regnet man også strekningen fra Hell til Trondheim som en del av Meråkerbanen. Banen trafikkeres av Nabotåget som går mellom Trondheim og Storlien. Banen har også noe godstrafikk, særlig tømmer.
Bakgrunn
Etableringen av banestrekningen hadde sammenheng med et svensk ønske om en sammenhengende transportåre fra Sundsvall til Verdal, med rutebåter på Storsjön fra 1840. Trondheim ble koblet inn i planene i 1869. I 1871 ble det invitert til aksjetegning i prosjektet, og saken ble første gang lagt fram for Stortinget.
I 2006 ble Meråkerbanen rustet opp for 26,5 millioner kroner og i 2007 for 30 millioner kroner for å overta mye av den veibaserte godstrafikken mellom Trøndelag og Jämtland. Aksellastkapasiteten ble økt fra 20,5 tonn til 22,5 tonn, som er norsk standard. Samtidig økte hastigheten på godstogene fra 50 til 80 km/t. Det meste av godstrafikken er tømmertransport, først og fremst til Norske Skog i Skogn. Den 4,4 km lange Gevingåsen tunnel på den opprinnelige Meråkerbanen ble åpnet i august 2011, og forkortet banestrekningen med 1 627 meter.
Fra 6. januar 2008 regnes strekningen (Trondheim) – Hell til Nordlandsbanen, slik at Meråkerbanen etter Jernbaneverkets definisjon er strekningen (Hell) – (Storlien). Meråkerbanen er en av de fire norske jernbanestrekningene som er fastlagt av UNECE som internasjonal hovedtransportstrekning.
På svensk side har strekningen vært elektrifisert siden 1945 og kravet om elektrifisering av den norske strekningen er gammel. Det ble i 2014 vedtatt å elektrifisere denne banen med byggestart i 2017, men planen ble stanset. Bane NOR opplyste i juni 2020 at de skal jobbe med delelektrifisering av Trønder- og Meråkerbanen for 2 mrd. kr, med oppstart i januar 2021 og ferdigstilling i desember 2024. Elektrifiseringen gir teknisk mulighet for å kjøre direkte mellom Trondheim og Stockholm uten togbytte. Tidligere endte regionstog fra både Stockholm og Trondheim på Storlien stasjon for togbytte.
Olaf Holtedahl
Olaf Holtedahl (født 24. juni 1885 i Christiania, død 26. august 1975) var professor i geologi ved Universitetet i Oslo fra 1920 til 1955. Han ledet institutt for historisk geologi og var en pioner under oppbygningen av geologifaget i Norge.
I 1927–28 deltok han på den første av Norvegia-ekspedisjonene og gjennomførte han undersøkelser på Sør-Shetlandsøyene og Det antarktiske arkipel i Antarktis, og Holtedahlfjella i Dronning Maud Land er oppkalt etter ham. Holtedal var inspirator for en rekke etterfølgende geologer i Norge, bl.a. som veileder for Bjørn G. Andersen. Andersen tok opp arven etter Holtedal. Professor Hans Holtedahl sønn av Olaf Holtedal var den første maringeologen i Norge.
Insurgentes (album)
Insurgentes er det første fullengdes albumet til musiker og plateprodusent Steven Wilson, mest kjent som frontmann i det psykedeliske/progressive rockebandet Porcupine Tree. Albumet ble innspilt over hele verden i studioer fra Mexico by til Japan og Israel, mellom januar og august 2008. Det ble gitt ut i november 2008 som en multidisk postordreutgave, med ordinær utgivelse i februar 2009. Albumet er oppkalt etter Avenida de los Insurgentes, den lengste alléen i Mexico by, der deler av albumet ble innspilt.
Kristen K. Flaa
Kristen Kristiansen Flaa (født 3. oktober 1925, død 10. januar 2021) var en norsk gårdbruker og politiker (Sp).
Flaa var ordfører i Birkenes kommune fra 1972 til 1992 og fylkesordfører i Aust-Agder fra 1972 til 1975. Fra 1987 til 1991 var han styreformann i Fædrelandsvennen.
Flå ble tildelt Kongens fortjenstmedalje i gull i 1992.
Joseph Vijay
Vijay (tamilsk: விஜய்), (født Joseph Vijay 22. juni 1974 i Madras, Tamil Nadu) er en indisk skuespiller og sanger. Allerede som ung mann begynte han å spille inn film, produsert av faren S. A. Chandrasekhar. Han hadde sin egen stil som Rajinikanth og M. G. Ramchandran. Kamal Haasan har beskrevet ham som en stille og rolig kar. Han spilte i filmen Master fra 2020.
Bakgrunn
Vijay Chandrasekhar ble født 22. juni 1974 til filmprodusenten S. A. Chandrasekhar og sangeren Shoba Chandrasekhar. Han hadde en søster som het Vidhya Chandrasekhar og døde da hun var to år. Han giftet seg med Sangeetha Sornalingam fra Sri Lanka 25. august 1999.
San Jacinto gasskraftverk
San Jacinto gasskraftverk er et varmekraftverk i Harris County, i delstaten Texas i det sørlige USA. Anlegget har en installert produksjonskapasitet på 162 MW fordelt på 2 like store turbiner. Operatør er energiselskapet NRG Texas Power LLC.
Kraftverket stod ferdig utbygd i 1995. Brenselkilden er naturgass, og bare unntaksvis fyringsolje.
Schrödingers katt
Schrödingers katt er et tankeeksperiment funnet på av den østerrikske fysikeren Erwin Schrödinger. Tankeeksperimentet er et paradoks, og viser at teorien om kvantemekanikk er ufullstendig, i og med at den ikke kan gi svar på problemstillingen. Tankeeksperimentet er som følger:
Teorien om kvantemekanikk sier at partikkelen både eksisterer og ikke eksisterer på en gang; den er i en såkalt superposisjon. Dette skulle i så fall bety at katten teoretisk sett både er levende og død. Men ved å åpne kassen kan man bare observere én av de to tilstandene, ikke begge samtidig. Det er ennå ikke observert noen katt (eller noe på den størrelsen) i en slik superposisjon, at den er død og levende på en gang.
Schrödinger mente ikke at det skulle finnes en katt som var både død og levende; hans innsigelse mot kvantemekanikken var at den ikke kunne forutsi når den radioaktive superposisjonen ville bryte sammen og partikkelen ville gå over til å være enten eksisterende eller ikke-eksisterende.
Kvantemekanikken kan for øvrig ikke brukes på store ting som katter, men forbeholdes partikler, atomer og i ytterste grad molekyler.
Sevilla (provins)
Sevilla er en provins sør i Spania, vest i den autonome regionen Andalucía. Den grenser til provinsene Málaga, Cádiz, Huelva, Bajadoz og Córdoba.
Provinsen har et areal på 14 042 km² og rundt 1,9 millioner innbyggere. 40 % av disse bor i hovedstaden Sevilla. Provinsen har 105 kommuner og er den fjerde mest folkerike provinsen i Spania og den mest folkerike i Andalucía.
1140 Crimea
1140 Crimea er en hovedbelteasteroide. Den ble oppdaget 30. desember 1929 av Grigoriy N. Neujmin ved Krim-observatoriet i Simeiz på Krimhalvøya.
T. H. Wharton gasskraftverk
T H Wharton gasskraftverk er et varmekraftverk i Harris County, i delstaten Texas i det sørlige USA. Anlegget har en installert produksjonskapasitet på 968 MW fordelt på hele 17 turbiner, på inntil 113 MW hver, men mange av dem mindre og helt ned til 16 MW. Operatør er energiselskapet NRG Texas Power LLC.
Kraftverket stod ferdig utbygd i 1972–1975. Brenselkilden er naturgass, og bare unntaksvis fyringsolje.
Svinøya
Svinøya kan vise til:
Webley revolver
Webley revolver er en britisk revolver designet av Webley & Scott, som produserte flere modeller på 1800-tallet, som Webley-Green army model 1879, Webley-Pryse model, Webley RIC (Royal Irish Constabulary) og British Bulldog revolver. Webley-revolverne overtok for de eldre Enfield revolverene, og ble først faset it på 1930-tallet av en lettere Enfield-revolver i .38 kaliber.
Webley .455 revolver
Det var først i 1887 da Webley Mk I ble approbert av de britiske militære, at de fikk suksess. Revolveren ble i utgangspunktet laget for å kunne ta .450 Adams og .476 Enfield-patronenen til eldre britiske militære revolvere. Etter hvert ble det introdusert en egen litt kortere patron med høyere trykk og utgangshastighet for de solide Webley-revolverne, kalt .455 Webley. Denne patronen ble etter hvert også lage med røyksvakt krutt, og Webley-revolverne er blant de kraftigste topp-brekk revolverne som har blitt produsert.
De forskjellige Webley-modellene var i bruk av Storbritannia og samveldelandene fra 1887 til 1963. Våpenet er en topp-brekk revolver med automatisk utstøtning av tomhylsene når revolveren brekkes. En senere versjon, Webley Mk IV, ble meget populær under boerkrigen. Webley Mk VI, som kom i 1915 under første verdenskrig, er den mest kjente, og den siste modellen. Produksjonen av denne stoppet i 1923, og den ble tatt ut av militærtjeneste i 1947. Omtrent 125 000 eksemplarer ble laget. Den ble også produsert av Royal Small Arms Factory med navnet Pistol, Revolver, Webley, No. 1 Mk VI fra 1921–1926.
Modeller
Det var seks modeller i kaliber .455 som ble godkjent og approbert av det britiske militære mellom 1887 og 1915, og en modell i kaliber .38/200 approbert i mellomkrigstiden
Kaliber .455-revolvere
Kaliber .38/200-revolvere
Webley Mk IV .38/200
Etter første verdenskrig bestemte den britiske regjering at revolverne til Webley & Scott i .455 Webley var for vanskelige å bruke på grunn av det store kaliberet, og at en ny revolver måtte overta. Valget falt etter hvert på Webley Mk IV .38/200 i kaliber .38/200, designet av Webley & Scott, bygget på det kjente Webleyrevolver-designet. Webley & Scott fikk ikke kontrakt på revolveren, istedenfor ble designet kopiert og produsert på Royal Small Arms Factory som Revolver, No 2 Mk I. Revolveren ble approbert i 1932. Webley & Scott saksøkte den britiske regjering for £2 250 for å få dekket kostnadene med utviklingen av revolveren, saksmålet ble avslått, men Webley & Scott fikk utbetalt kompensasjon for «tyveriet» på £1 250. Under andre verdenskrig klarte ikke Royal Small Arms Factory å produsere nok revolvere, og Webley & Scott fikk ordre på revolveren som de selv hadde designet. Webley Mk IV .38/200 og Enfield No. 2 Mk I revolverne var i militærtjeneste frem til 1963. Omtrent 500 000 eksemplarer ble laget.
Andre varianter
De stødige revolverne var populære til skytesport og til selvforsvar, og kom snart i andre kalibre. En utgave i .22 Short var ment for treningsformål, siden .455 Webley og .38/200 ammunisjon var både dyr og krevde egnet plass for bruk. En «lommeutgave» i kaliber .32 S&W var populær som våpen til selvforsvar.
Webley revolvere i Norge
En god del Webley revolvere, både de kortløpde .455-versjonene og Mk.IV i .380 kom med fallskjermslipp og våpentansporter til hjemmefronten fra England under krigen. Våpnene ble benyttet i Forsvaret i etterkrigstiden. En del .455-modellene ble overdratt til Norges Bank som brukte dem fram til 1960-tallet.
(It’s No) Sin
«(It's No) Sin» er en amerikansk populærmusikksang fra 1951 med melodi av George Hoven og tekst av Chester R. Shill. Populære innspillinger av sangen ble gjort av The Four Aces og av Eddy Howard.
Innspillingen med The Four Aces ble utgitt av Victoria Records med katalognummer 101. Dette var gruppas første listeplasserte plate og førte til at den fikk kontrakt med et større plateselskap, Decca Records.
Innspillingen med Eddy Howard ble utgitt av Mercury Records med katalognummer 5711.
Knud Pfeiffer har skrevet en dansk tekst. Den danske tittelen er «Er det synd». Raquel Rastenni, sang med Radiodanseorkesteret spilte inn sangen i Københvn i 1952. Den ble utgitt på 78-platene His Master's Voice X 8043 (i Danmark) og på His Master's Voice A.L. 3229 (i Norge).
Sangen fikk nytt liv i 1964 av The Duprees, en gruppe som gjorde et antall innspillinger med hits fra 1950-årene.
Denne sangen må ikke forveksles med «Sin», en annen populær sang fra denne perioden.
Mandy Burrekers
Mandy Burrekers (født 10. januar 1988 i Amsterdam) er en nederlandsk håndballmålvakt, som spiller for Frankfurter HC og det nederlandske landslaget.
Klubb
Hun begynte å spille håndball som seksåring i amsterdamklubben De Volewijckers, hvor hun spilte i 11 år. De siste tre årene var klubben i den øverste nederlandske ligaen.
I 2005 flyttet hun til Tyskland og signerte for TSG Ketch. Der spilte hun fast på ungdomslaget, mens hun ble regelmessig brukt på A-laget. I 2007 vant klubben det tyske ungdomsmesterskapet.
I 2008/09-sesongen sto hun i mål for det norske laget Gjerpen Håndball, men flyttet tilbake til Tyskland sommeren 2009, hvor hun nå spiller for Frankfurter HC.
Landslag
Burrekers spilte 35 landskamper for det nederlandske juniorlandslaget og ble tatt ut på det nederlandske A-landslaget foran Håndball-VM 2011 for kvinner.
Namdalseid Idrettslag
Namdalseid Idrettslag (Namdalseid IL) er et idrettslag fra Namdalseid kommune i Trøndelag. Klubben ble stiftet i som skiklubb i 1902, da Namdalseidets Skilauparlag og Lyngen Skilauparlag ble slått sammen. Senere er klubben utvidet med flere idretter.
I 1920 ble friidrett en del av idrettslaget, og fotball kom til på 1930-tallet. I 1945 fikk idrettslaget egen håndballgruppe for kvinner. Håndball for menn kom til ti år senere, men ble nedlagt i 1968. I 1947 ble det startet en orienteringsgruppe. I 1974 og 1975 kom det til henholdsvis en svømmegruppe og en volleyballgruppe.
Klubbens arena var fra starten på Åsmyra, og i 1967 ble laget lysløype på Solhaug.
Kjente utøvere
Hallstein Bøgseth tok idrettslagets første NM-gull i kombinert i 1981. Det var først i 1989 at Namdalseid IL ble internasjonalt kjent, da Trond Einar Elden tok gullmedalje individuelt i VM i Lahtis, som tidenes yngste verdensmester i kombinert, og vant lagkonkurransen sammen med storebror Bård Jørgen Elden. Marte Elden er en allsidig idrettsutøver innen både friirdett og langrenn, og i sesongen 2006-2007 ble hun uttatt til Norges Skiforbunds rekrutteringsgruppe.
Forney gasskraftverk
Forney gasskraftverk er et varmekraftverk i Kaufman County, i delstaten Texas i det sørlige USA. Anlegget har en installert produksjonskapasitet på 1.762 MW fordelt på 6 turbiner a 170 MW hver, og 2 turbiner på 382 MW hver. Operatør er energiselskapet FIPLE Forney LP.
Kraftverket stod ferdig utbygd i 2003. Brenselkilden er naturgass.
Piers Plowman
Piers Plowman eller Visio Willelmi de Petro Ploughman («Williams visjon av Per Plogmann»), er et allegorisk og fortellende dikt skrevet på middelengelsk en gang mellom 1360 og 1399, angivelig skrevet av William Langland (ca. 1332–ca. 1400). Diktet er delt inn i seksjoner kalt for «passus» (latin for «steg»).
Wills allegoriske drøm
Piers Plowman er betraktet som ett av første store verker i engelsk litteratur sammen med Geoffrey Chaucers Canterbury-fortellingene. Diktet som er delvis en teologisk allegori, delvis en sosial satire, handler om fortellerens intense søken etter et sannferdig, kristent liv. Det blir fortalt i synsvinkelen fra middelalderens katolske tankesett. Bestrebelsen er sammenfiltret i en serie av drømmevisjoner og en sammenligning av livene til tre allegoriske figurer: Dowel («Do-Well» = Gjør-bra), Dobet («Do-Better» = Gjør-bedre), og Dobest («Do-Best» = Gjør-best).
Diktet begynner på stedet Malvern Hills i Worcestershire. En mann ved navn Will faller i søvn og har en drømmevisjon om et Tårn som står på en åskam og en Festning (donjon) som står plassert i en dyp dal. Mellom disse to symbolene på himmelen, Guds tårn og helvete, Satans fengsel, er det en «lys mark full av folk», en representasjon av menneskeheten. Her finnes de fleste: plogmenn, pilegrimer, tiggermunker, prester, lovmenn, gjøglere, trubadurer, avlatshandlere, veversker, ølkoner, kakekoner og gjestegivere som alle roper ut sine tjenester. En engel holder en formaningstale for en konge. Rotter og mus diskuterer om de skal henge en bjelle på en katt. Allegorien blir åpenbar i skikkelser eller symboler som fru «Hellige kirke», som tolker Wills drømmesyn og peker på fru Bestikkelse som skal gifte seg med herr Falskhet. Fornuft holder en preken om straff. Vrede er en ondsinnet klosterbror, Gjerrighet er en mager handelsmann, Løgn, Fråtseri, Lathet og andre som Samvittighet ber folk om vende bort fra De syv dødssynder.
Blant alle disse dukker den enkle og redelige Piers Plowman (Per Plogmann) opp helt i begynnelsen av diktet og tilbyr å vise vegen til sannheten om de hjelper ham å pløye hans halve åker. Hans vei til innsyn er hardt arbeid. Sannheten er Gud selv. Noen hjelper til mens andre skulker unna. Om første del handler om livets legemlige del, er andre del opptatt av det åndelige.
Her blir Piers Plowmann til Jesus Kristus selv som advarer stat og kirke mot misbruk, stormenn mot å utnytte fattigfolk, og fattigfolk mot utsvevelser og latskap. Diktets siste del er mindre logisk sammenhengende enn første, og drømmeren streifer rundt i en fånyttes sommerlang søken, støttet av Tanke, Intelligens og Studier, etter de menn som er Gjør-bra (rettferdighet), Gjør-bedre (kjærlighet), og Gjør-best (brorskap med Kristus og Kirken).
Litterært sett spiller begge fortellerfigurene sine respektive roller: Figuren Piers blir benyttet til å uttrykke meningen om hvordan tilværelsen skal være, mens drømmeren Will uttrykker sin skrøpelige menneskelighet som får ham til å snuble i sine idealer.
Et symbol på opprør
Det engelske samfunnet var i kraftig endring etter svartedauden som følge av den kraftige reduksjonen av folketallet. Arbeidskraften ble etterspurt, men føydale lover nektet arbeidsfolk å bevege seg dit hvor de fikk best betingelser. Det var heller ikke tillatt for arbeidsfolk, enhver som ikke eide egen jord eller ikke var håndverkere, å nekte å arbeide for de betingelser de ble gitt. De fleste forlot aldri det fylke de var blitt født, og risikerte fengsling og pisking om de dro fra hjemstedet uten tillatelse fra autoritetene.
Arbeide uten innsigelser er Langlands ideal. Piers’ hustru heter karakteristisk nok for «Fru Arbeid-mens-du kan». Når folk ikke vil delta i arbeidet, å pløye jorda, blir Piers sint: «Ved Gud», sa Piers rasende. «Kom dere opp og gå tilbake til deres arbeid øyeblikkelig – ellers vil dere ikke få noe brød å synge om når hungersnøden kommer. Dere vil sulte i hjel og til helvete med dere alle!»
Når folket ikke vil arbeide tilkaller Piers Sult for å straffe dem. Før Sult forlater sine døde siterer han Bibelen: «Med svette i ansiktet skal du ete ditt brød...» Gjennom hele teksten raser Langland mot de urettferdigheter som forstyrret samfunnsorden og argumenterer for at alle forble innenfor systemet og æret det uten å knyste. De radikale misforsto ikke dette budskapet, men avviste det, slik Diana V. C. Suk har argumentert for, helt bevisst. De tok diktet til seg, endret det til deres egen Piers Plowman og gjorde ham til et symbol på sosialt opprør mot det samfunnet som undertrykket dem. Langlands intensjoner ble rett og slett forkastet.
Tittel og forfatterskap
Andre manuskripter nevner også forfatteren som Robert eller William Langland, eller «Wilhelmus W.», noe som kan være en kortform for «William of Wychwood».
Tilskrivelsen til William Langland er også basert på indre tekstbevis, hovedsakelig en tilsynelatende selvbiografisk del i Passus 5 i C-teksten av diktet. Hovedfortelleren av diktet i alle versjoner er navngitt som Will, med alle allegoriske klanger tydelig tilsiktet, og Landland (eller Longland) er tenkt for å indikere som et gjennomsiktig etternavn via en opplagt ordspill. Ved et tidspunkt bemerker fortelleren: «I have lyved in londe...my name is longe wille» (B.XV.152). Dette kan være en kode til forfatterens navn i stil med mye annen litteratur fra senmiddelalderen. Tilskrivelsen til Langland er ikke helt uten diskusjon, noe avhandlingene til Stella Pates og C. David Benson har demonstrert.
På 1500-tallet da Piers Plowman ble trykket for første gang ble forfatterskapet tilskrevet ulike oldtidsforskere som John Bale og poeter som John Wycliffe og Geoffrey Chaucer og andre. På 1500-tallet og 1600-tallet var det enkelte som mente at diktet var anonymt og / eller assosierte det med tekster i plogmann-tradisjonen av sosiale klager, spesielt den chaucerianske pseudepigrafi (tilskrive en tekst til en annen forfatter enn den virkelige), Plogmannens fortelling og Pierce the Ploughman's Crede. Sistnevnte ble føyd til Owen Rogers’ 1560-utgave av Piers Plowman, en simpel utgave av Robert Crowleys 1550-utgaver. Også figuren Piers selv ble av mange lesere identifisert som forfatteren selv.
Den første trykte utgaven til Crowley navnga forfatteren som «Robert Langland» i et innledende notat. Langland er beskrevet som en sannsynlig protesjé av Wycliffe. Med Crowleys utgaver fulgte diktet en eksisterende og deretter en gjentatt sedvane å titulere diktet som Visjonene til Piers [eller Pierce] Plowman, noe som faktisk er det tradisjonelle navnet til bare en av seksjonene i diktet.
Noen middelalderforskere og tekstkritikere, først John Matthews Manly, har fremmet teorien at det er flere personer bak forfatterskapet, en tanke som blir fortsatt fremmet med periodisk regelmessighet i forskningsmiljøene. Noen forskere har fremmet hypotesen om fra 2 til 5 forfattere, avhengig på hvordan man definerer forfatterskap. I samtidig retninger innenfor tekstkritikk, kritisk teori, og litteraturhistorie har blant annet Charlotte Brewer foreslått at skrivere og deres arbeidsgivere kan ble sett på som redaktører med delvis forfatterroller i produksjonen av Piers Plowman og andre tidlige-moderne tekster.
Teksten
Piers Plowman er betraktet som et av de mest analytiske utfordrende tekster i middelengelsk tekstkritikk. Det er 50-56 bevarte manuskripter, noe er fragmentariske og ingen av tekstene er skrevet av forfatterens egen penn, og ingen av dem er avledet fra noen av de andre. De er alle unike.
Alle moderne diskusjoner av tekstene handler om klassifikasjonene til Walter William Skeat som argumenterte at det er så mange som ti former av diktet, men kun tre kan bli betraktet som autoritative —A, B, og C-tekstene — skjønt definisjonen av «autoritative» i denne sammenhengen er i seg selv problematisk. I henhold til hypotesen om de tre versjonen representerer hver versjon ulik manuskripttradisjoner avledet fra tre distinkte og suksessive stadier av forfatterrevisjonen. Også dateringen er omdiskutert, A, B, og C-tekstene er nå vanligvis antatt å være progressive (20-25 år) verker av en enkelt forfatter.
I henhold til hypotesen om de tre versjoner er A-teksten skrevet en gang rundt 1367-1370, og det er den enkleste. Den avslutter, tilsynelatende uferdig, ved Bok 11 og Bok 12 er skrevet av en annen forfatter eller en interpolator (skriftforfalsker). Diktet er på omtrent 2500 linjer.
B-teksten (Warners ur-B tekst) ble skrevet en gang rundt 1377–1379, og den reviderer A-teksten, legger til nytt materiale, og er tre ganger lengre en A, i alt på rundt 7300 linjer.
C-teksten ble skrevet en gang på 1380-tallet og er en betydelig revidering av B med unntak av de avsluttende seksjonene. Det er en del diskusjon om diktet kan bli sett på som et ferdig dikt eller ikke. Det arver tillegg, utelatelser og omstillinger, og er ikke betydelig forskjellig i størrelse sammenlignet med B. Noen forskere ser det som en konservativ revisjon av B med den målsetning å fjerne assosiasjonene til lollardismen og den religiøse og politiske radikalismen til John Ball i løpet av Bondeopprøret i England i 1381. Ball annekterte Piers og andre figurer i diktet for sine egne vers, taler og brev i løpet av opprøret. Det er få direkte bevis for denne antagelsen, men ikke usannsynlig.
Skeat mente at A-teksten var ufullstendig og baserte sine utgaver på et B-tekst-manuskript (Oxford, MS. Laud Misc. 581) som han feilaktig trodde var et holografi (= egenhendig skrevet dokument). Moderne redaktører som har fulgt Skeat, som George Kane og E. Talbot Donaldson, har opprettholdt den grunnleggende prinsippene i Skeats arbeid: det var tre endelige forfattertekster, nå tapt, som kan bli rekonstruert, dog ufullkomment og uten sikkerhet, ved å fjerne all «corruption» (forfalskning) og «damage» (ødeleggelser) som er gjort av skrivere.
Utgavene til henholdsvis Kane, Kane-Donaldson, og Russell-Kane av de tre utgavene, utgitt av Athlone Press, har alle vært kontroversielle, men er blant de mest viktige prestasjoner i moderne litterære verk og teori. A. V. C. Schmidt har utgavene A, B og C, et forventet andre bind med en komplett ordrett apparatus som viser hans redaksjonelle avgjørelser har dog ennå ikke blitt utgitt. For nå er Schmidts utgave, om enn verdifull for studenter og for ulikt perspektiv på diktenes bokstavelig historie, av mindre nytte for tekstforskere som venter på en kritisk versjon.
A. G. Rigg og Charlotte Brewer har fremmet en hypotetisk Z-tekst som kom forut A-teksten som inneholdt elementer av både A og C. Z-teksten er basert på Oxford MS. Bodley 851 som Rigg og Brewer redigerte og utga. Det er den korteste versjonen og dens autentisitet er omdiskutert. Ralph Hanna III har overbevisende bestridt gyldigheten av Riggs og Brewers tilnærming basert på manuskriptstudier og tekstanalyser som nå mer gjennomgående blir sett på som skriverforfalskninger av A med elementer fra C. I den senere tid har Lawrence Warner vist at hva vi har tenkt på som B faktisk innlemmer materiale som var produsert som del av C-revisjonen: om B ble sirkulert for C, ser den ikke som hva som tidligere har vært antatt.
1300- og 1400-tallet
John Ball, en prest som var involvert som leder under Bondeopprøret i England i 1381, inkluderte Piers og andre tilsvarende litterære figurer i sine skrifter. Selv om Piers Plowman allerede hadde blitt oppfattet som assosiert med lollardismen ble denne økende ved Balls anvendelse av diktet. Hva Langland selv hadde av oppfatninger og sympatier for opprøret er ikke klart, annet enn hva man kan lese ut av diktet og er åpent for debatt, selv om diktet må ha vært inspirert, direkte eller indirekte, av John Wycliffe, som igjen inspirerte lollardismen, ved Wycliffes kritikk av den katolske kirken, avlatshandelen, sølibatet, skriftemålet og helgendyrkelsen.
Uten tvil på grunn av Balls skrifter refererer Dieulacres Abbey-krønikens opptegnelser om opprøret viser til Piers, uten tvil på grunn av Balls skrifter, tilsynelatende som en virkelig person som var en leder sammen med Ball i opprøret. Tilsvarende, tidlig i diktets historie og dets utbredelse i manuskriptform, var det for de som leste diktet en oppfatning om at Piers var en kamuflasje for forfatteren selv til tross for den opplagte forfatterfortelleren og hans tydelige selvavsløring som Will. Ironisk nok gikk Wills navn og identitet tapt.
I noen samtidige krøniker om opprøret ble Ball og lollardismen klandret for opprøret og Piers ble igjen assosiert med kjetteri og opprør. De tidligste litterære verkene som innbefattet Piers Plowman-tradisjonen fulgte i kjølvannet av disse hendelsene, skjønt de og deres etterfølgere på 1500-tallet var ikke anti-monarkistiske eller støttet opprør. Som William Langland, som kan ha skrevet C-teksten av Piers Plowman nettopp for å distansere seg fra opprøret, mente de at reformer av den engelske kirke og samfunn var et middel for å fjerne misbruk.
1500- og 1700-tallet
Den mest iøynefallende utelatelsen fra William Caxtons trykkeri var Bibelen og Piers Plowman. Begge kan ha blitt unngått av politiske grunner, det vil si assosiasjoner til Wycliffe. Også språket og versemålet kan ha vært hindringer. Imidlertid, som tilfellet var med Adrian Fortescue så sent som 1532, ble det fortsatt spredd håndkopierte manuskripter av Piers Plowman. Robert Crowleys 1550-utgaver av Piers Plowman presenterte diktet som en sosial og evangeliserende protestantisk kritikk. Diktets utgivelse hadde sannsynligvis en resonans i tidens politisk-religiøse strømninger.
Crowley kan ha gjort flere små forsøk på å fjerne eller myke opp enkeltreferanser til transsubstantiasjon, messen, skjærsilden og til jomfru Maria som en formidler og objekt for fromhet. Han har også tilsynelatende lagt til en linje mot geistlig pluralisme – ettersom denne ikke står i noen bevarte manuskripter av Piers Plowman. Imidlertid, i henhold til skjærsilden har Crowley etterlatt bortimot et dusin andre referanser til det i diktet. I forholdet til Maria har Crowley etterlatt minst tre betydelige referanser til i diktet. Han har også lagt til en linje i hans andre og tredje utgave som klart viser til Mariaforbønn (F1r). Thorne og Uhart noterte at i manuskriptradisjonen blir Maria ofte erstattet med Kristus slik at det kan bety at Crowley kan heller ha fulgt sine kildetekster enn avviket fra dem, skjønt han kan ha fortrukket kilder som fremhevet Maria.
Crowleys første utgave, som hadde den latinlesende eliten som marked, ble fulgt i de påfølgende utgavene. Crowley kan ha blitt finansiert av rike og høytstående protestanter, kanskje selv de som hadde makt til mykne restriksjoner på trykkeriene mot slutten av Edvard VIs regime. Den første utgaven kan ha hatt lite eller kun delvis kommersiell suksess for en meget liten lesekrets, og dette ville ikke nødvendigvis utelukke trykkingen av flere utgaver. Mindre enn godt salg og eller begrensningen av et lite marked kan ha motivert et skifte til et annet publikum i senere utgaver. Det er sannsynlig at blant mellom- og lavere klasser hadde diktet en viss betydning; dette er støttet av økt spredning av tekstene i en samtid som responderte til dem, for eksempel Thomas Churchyard. Diktets obskure rykte kan ha hatt noe med Crowleys radikale politikk, og de profetiske og apokalyptiske aspekter av hans utgave.
Det er sterke bevis for at Crowleys utgaver ikke hadde større virkning på den latinlesende eliten. Etter 1550 ble den ikke trykket på nytt igjen før i 1813 med unntak av Owen Rogers' 1561-utgave som var billige kopi av Crowleys tekst som utelot forordet som navnga forfatteren og la til, i enkelte utgaver, Pierce the Ploughman's Crede. De få som nevner Piers Plowman før 1700 tilskriver verket vanligvis til andre enn Langland og ofte er det uklart om de viser til Langlands dikt eller ett av de mange andre tekster som sirkulerte i trykk som en del av Piers Plowman-tradisjonen, spesielt Plogmannens fortelling. Ettersom Piers var blitt sammensmeltet med forfatteren og drømmeren/fortelleren av diktet fra tidlig av ble «Piers Plowman» eller en latinsk ekvivalent ofte oppgitt som navnet på forfatteren. Det indikerer at de fleste var fullstendig uvitende om forordet eller i all stillhet skeptisk til det.
Bortsett fra Raphael Holinshed som kun siterer John Bale kommer den eneste referansen fra 1500-tallet til «Robert Langland» som forfatteren til Piers Plowman fra Bale og Crowley. I 1580 tilskrev John Stow Piers Plowman til «John Malvern», et navn som dukker opp til overflaten på nytt med John Pits i 1619 og Anthony à Wood i 1674. Wood oppga også «Robertus de Langland» som et mulig alternativ, og Henry Peacham tilskrev diktet til John Lydgate i 1622. Unntatt Crowley og Francis Meres (som ganske enkelt plagierte Webbe) er William Webbe den eneste som kommenterte diktet velvillig ettersom han mislikte vers med «the curiosity of Ryme» (underlige rim). Imidlertid nedvurderte Webbe fortsatt diktets grove og dunkle språk. Flere andre skribenter vurderte diktets innhold bifallende og så på det som en polemisk og en antikatolsk satire.
Plogmannens fortelling ble trykket oftere og over en lengre tidsepoke enn Piers Plowman. Det ble også trykket som en tekst av Chaucer og inkludert i mange utgaver av Chaucer og nevnt som en kjent tekst i Foxes Book of Martyrs. Slike assosiasjoner sørget for at langt flere kom i kontakt med diktet og at det fikk positiv omdømme enn forholdet var med Piers Plowman. I mange saker synes det som leserne leste eller hørte om Plogmannens fortelling eller en annen plogman-tekst og tenkt at det var Piers Plowman (eksempelvis John Leland, William Prynne, muligens John Milton, og John Dryden). Gitt spredningen av ulike Piers/Plowman-tekster er det ikke mulig å være sikker på hvilken tekst som det blir referert til, så sant de ikke gir detaljer, men de gjorde de færreste.
Når Langlands dikt er nevnt er det ofte som en nedvurdering for dets barbariske språk. Tilsvarende anklager ble også gjort mot Chaucer, men han hadde flere forsvarere og var allerede godt etablert som en historisk figur og som en «autoritet». Til tross for arbeidet til Bale og Crowley synes Langlands navn å ha forblitt ukjent. «Piers Plowman» ble ofte referert til som forfatteren av diktet og når skribenter viser til en liste over middelalderforfattere nevnte de ofte Piers Plowman som forfatterens navn.