cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Würzburger Residenz
UNESCOs begrunnelse
Mit Schloss Weißenstein verbindet Würzburg die große Bedeutung des Treppenhauses in der repräsentativen Raumfolge. Jedoch ist es nicht zentral angelegt, sondern erstreckt sich vom Vestibül aus in nördliche Richtung. Mit seinen gigantischen Ausmaßen ist allein das Treppenhaus in Caserta bei Neapel vergleichbar, das dem Würzburger auch strukturell ähnelt. Hier wie dort haben wir bis zu einem Wendepodest eine einläufige Treppe, welche sich dann in zwei parallele Läufe bis zur Belletage spaltet. Die dreischiffige Treppe wird von einem Umgang umgeben. Diese gewaltige Anlage wird überwölbt von dem größten zusammenhängenden Deckenfresko der Welt, gemalt 1752–1753 von Giovanni Battista Tiepolo, dem berühmtesten Freskenmaler seiner Zeit. Die Wände sind zurückhaltend weiß in frühklassizistischen Formen stuckiert. So wirkt dieser Raum nicht überladen, und das Deckenfresko kommt bestmöglich zur Geltung.
Zwei weitere Räume von höchster Bedeutung sind der Kaisersaal und das Spiegelkabinett, zwei für das 18. Jahrhundert einmalige Raumkompositionen. Der Kaisersaal – noch zu Lebzeiten Balthasar Neumanns vollendet – gibt vermutlich das authentischste Zeugnis von dem dekorativen Konzept Neumanns. Das Spiegelkabinett kann als nicht zu steigernden Höhepunkt seiner Raumgattung angesehen werden. Das grüne Kabinett, das venezianische Zimmer, das weiße Zimmer sowie die Hofkirche stellen bemerkenswerte Raumschöpfungen des fränkischen Rokoko dar.
Hofkirche
Nachdem sich Fürstbischof Johann Philipp Franz von Schönborn von Balthasar Neumann davon überzeugen ließ, die Hofkirche im südwestlichen Ecktrakt der Residenz zu errichten, traten die Planungen in eine entscheidende Phase. Neumann, dem das Projekt übertragen wurde, hatte das Problem, die einheitliche Außenerscheinung der Residenz zu bewahren und die Einteilung der Fassade mit ihren Fenstern und Stockwerken zu berücksichtigen. Neumann versuchte sich damit zu helfen, dass er den Raum mit Säulen gliederte, die sowohl die Langen als auch die Höhen der Fensterreichen der Außenmauer berücksichtigen. Im Eingangsbereich wie im Chor nehmen die Säulen Emporen auf und bilden Kolonnaden, wodurch der Raum lang, aber nicht schmal wirkt. Obwohl sich der Grundriss mit seinen drei aneinanderfolgenden Ovalrotunden an den Raumkuppeln ablesen lässt, ist er bei der Gestaltung des Raumes kaum mehr wahrzunehmen.
Hofgarten
Der Hofgarten wurde mit zahlreichen Skulpturen, Putten, Vasen und Kanapees von Peter Wagner geschmückt. Den Zugang zu dem Garten zieren die geschmiedeten Gitter des Tirolers Georg Oegg. -->
Ametrocephalini
Ametrocephalini er en gruppe av biller som tilhører den artsrike underfamilien Cerambycinae i familien trebukker (Cerambycidae).
Utseende
Små, mørke, maurlignende trebukker. Hodet er markert bredere enn pronotum, som er ganske smalt.
Utbredelse
Gruppen forekommer i Sør-Amerika og Australia.
The Undercurrent (1919)
The Undercurrent er en amerikansk stumfilm fra 1919, regissert av Wilfrid North.
Handling
Jack Duncan vender tilbake fra første verdenskrig etter å ha slåss i Frankrike til sin kone og baby, men oppdager snart at jobben hans ved Loring Steel Mills har blitt overtatt av noen andre. Jack møter en gruppe bolsjeviker og agitatorer som vil ha ham med seg på grunn av hans popularitet blant andre soldater. De sørger for at Jack får sparken fra den nye jobben hans, akkurat i det utgiftene hans til hjemmet hans burde betales. Når de overbeviser ham om urettferdigheten i hans egen situasjon, slutter Jack seg til rekkene deres.
Men etter å ha fått vite om de egentlige planene deres, om å brenne ned hele fabrikken og Lorings hjem - samt starte et opprør i byen - blir Jack vunnet over av en sosialists argumenter, som bare tar til orde for mildere reformer. Han advarer Loring og slår, sammen med soldater fra en militærleir, i nærheten ned hele opprøret. Kort tid senere dreper en kvinnelig agitator flere av kameratene hennes, før hun begår selvmord. Jack blir deretter gjort til formann ved den samme fabrikken han var tidligere ansatt ved.
Ullevål Hageby
Ullevål Hageby er et boligstrøk i bydel Nordre Aker i Oslo vest, oppkalt etter – og ligger på deler av – Store Ullevål gård. Boligene i Ullevål Hageby utgjør borettslaget Oslo Havebyselskap. Det bodde 2,337 personer i strøket (per 1. januar 2009).
Avgrensning
Ullevål Hageby er 300 dekar stort og er avgrenset av Sognsvannsbanen i nord, gaten Langlia i nordøst/øst, Ullevål universitetssykehus område i sørøst og sør, og gatene først Sognsveien deretter Vestgrensa i vest. Vestgrensa følger den gamle gårdsgrenselinjen mellom Store Ullevål gård og Øvre Blindern gård, mens Langlia følger de gamle gårdsgrensene mellom Store Ullevål og mot Tåsen og Berg.
Hagebytanken
Hagebyen ble anlagt 1915–1922, og består av 116 bygninger med 654 boliger. Det gjør den til den største hageforstad i landet. Ullevål Hageby ble planlagt som «hus for smaakaarsfolk» – arbeiderne skulle ut av kasernene og inn i sunne boliger med bedre plass og egen hageflekk. Men det ble i hovedsak middelklassen som sikret seg tomter, og kvadratmeterprisene ligger i dag i Oslos øverste prisskikt.
Grunnen tilhørte opprinnelig Store Ullevål gård, som kommunen hadde kjøpt i 1909. Bebyggelsen består av murbygninger: Villaer, todelte hus, firefamiliehus og lengder med flere leiligheter. En engelskinspirert hagebymodell danner grunnlaget for anlegget. Modellen kommer fra Ebenezer Howard, som presenterte den først i boken Tomorrow i 1898 og i en bearbeidet utgave av boken Garden Cities of Tomorrow i 1902. Ideen var å anlegge mindre selvforsynte enheter utenfor storbyene.
Arkitekter
Arkitekt Oscar Hoff er ansvarlig for helhetsutformingen av hagebyen, med bidrag fra arkitekt Adolf Jensen Talberg samt arkitekt og mangeårig byplansjef Harald Hals. Sistnevnte har gitt navn til Harald Hals' park i den nordlige enden av hagebyen. Arkitekt Aasmund Vinje utbedret i 2017 området rundt Damplassen ytterligere.
Beboernes krigsinnsats
I okkupasjonstiden 1940–1945 kom Ullevål Hageby til å spille en spesiell rolle ved at flere aktive motstandsmenn kom fra dette området. Det gjaldt også lederen for den hemmelige militære etterretningsorganisasjonen XU, Arvid Storsveen. Mennene fra området som mistet livet i kampen mot nazismen, har fått sitt monument i Minneparken vis-à-vis Ullevål skole. Det er utført i bronse av Joseph Grimeland, og ble avduket 1948.
TV
Hagebyen er ramme for NRK-serien «Kampen for tilværelsen», som hadde første sesong i 2014.
Tidlig ankommende fakta
Innen datavarehus er tidlig ankommende fakta eller tidlige fakta når det detekteres en dimensjonal naturlig nøkkel under lasting av faktatabell fra kildesystemet (ved ETL eller ELT), før det har blitt tildelt en tilsvarende primærnøkkel eller surrogatnøkkel i dimensjonstabellen. Man kan dermed si at det kommer et fakta "tidlig" som siterer en dimensjon som ikke er ankommet enda, derav «tidlig ankommende fakta». På samme måte kan man si at dimensjonsverdien som korresponderer til det tidlige ankomne faktumet kommer senere, og fenomenet omtales derfor også som sent ankommende dimensjon, sent ankommende data eller sene data.
Håndtering
Prosedyremessig kan et tidlig faktum behandles på flere måter:
Simen Rem
Simen Munthe-Kaas Rem (født 1989) er en norsk artist og låtskriver fra Notodden. Han er sønn av poeten Håvard Rem.
Våren 2016 gav han ut sin første singel, «Ingenting skjer», på labelen Fakkel Music. Debutalbumet, som er ventet i mai 2016, inneholder rock på norsk med akustiske og elektroniske toner.
Han er også aktiv i bandet Hank von Hell som gitarist og korer. I rockebandet er han mest kjent som Major Sam.
Ørkenkjøtt
Rem spilte og skrev for det norske alternativ rock/metal-bandet Ørkenkjøtt, som han var med på å starte i 2005. Besetningen bestod av Knut Mikael Haukeland som vokalist, Simen Rem på gitar, Christian Grønli på gitar, Håkon Vøllestad på bass og Arne Steinar Myrvang på trommer.
I 2012 annonserte bandet at de har signert med Nordic Records, som gav ut debutalbumet Ønskediktet 23. mars samme år. Albumet var et norskspråklig konseptalbum spilt inn i Ivory Shoulder Studio og Juke Joint Studio på Notodden, produsert av den verdenskjente blackmetal pionéren Vegard Sverre Tveitan (Ihsahn) fra bandet Emperor og Heidi Tveitan - Mnemosyne Productions. Med albumet definerte bandet sin egen sjanger, Ørkenrock.
Debutalbumet «Ønskediktet» gikk inn på VG-lista på utgivelsesdagen. Albumet ble kjøpt inn av Norsk kulturråd og nådde topp 10 i flere av kåringene av årets beste album.
Etter en omfattende europaturne gikk bandet igjen i studio i (2013) med Mnemosyne Productions for å spille inn EP-en «Et land i en sang» og reiste samme året ut på en omfattende norgesturné, Senere samme år forlot bassist Håkon Vøllestad bandet for andre prosjekter, som gjorde at bandet tok en pause. De har uttalt at de vil re-gruppere seg og komme tilbake i fremtiden.
Rem & Rem
Sammen med sin far, poet Håvard Rem, er han signert på Grappa Musikkforlag som 8. mai 2015 ga ut sitt første album Hustavler. Hustavler består av sanger hvor tekstene er hentet fra Håvard Rems dikt, sangtekster og gjendiktninger, og hvor melodiene er skrevet av Simen Rem, Janove Ottesen, Morten Harket, Bob Dylan og Leonard Cohen. Far og sønn-duoen Rem & Rem utviklet låtmaterialet gjennom mer enn hundre konserter ute på veien. Albumet varierer fra et akustisk vise-, blues- og salme-uttrykk til filmatiske lydlandskap, samt elektrisk, gitarbasert blues og rock.
Nasjonalsosialistisk arkitektur
Nasjonalsosialistisk arkitektur var en arkitektonisk plan og en integrert del av det nasjonalsosialistiske partiet NSDAPs partis plan om skape en kulturell og åndelig gjenfødsel i Tyskland som en del av skapelsen av Det tredje rike fra 1933.
Norgesmesterskapet i håndball for kvinner 2018
Norgesmesterskapet i håndball for kvinner 2018 var en norsk håndballturnering som kåret norgesmesteren i håndball for kvinner 2018.
Nasjonalsosialistisk arkitektur
Utgangspunkt
Adolf Hitler beundret Romerriket og dets kultur og var klar over at også tysk innflytelse og kulturimpulser hadde vært med på å skape den romerske kulturen. Imidlertid betraktet romerne selv de germanske stammene som fiender av Pax Romana.
Til tross for dette, anså Hitler romerne for at være et tidlig arisk imperium og kopierte deres arkitektur, og i tillegg inspirert av både neoklassisisme og «alvorlig/tung» art deco og oppførte i denne stilen bygninger som kultsteder for nasjonalsosialismen. Han gav også ordre til bygging av et slags seiersalter, inspirert av grekerne, og ifølge den nasjonalsosialistiske raseteorien var preget av ariske folk. Hitlers beundring for de klassiske kulturer omkring Middelhavet, gjorde at han ikke kunne isolere og politisere en tysk fortid på samme måte som Benito Mussolini hadde gjort med det antikke Roma. Han måtte importere politiske symboler og rettferdiggjøre deres tilstedeværelse med en oppdiktet rasemessig fortid og felles tilknytning, slike som myten om at de gamle grekerne var blant tyskernes forfedre - blandet sammen med de samme ariske folk.
Hitlers drøm om å være grunnlegger av et tusenårsrike stemte overens med at Colosseum ble forbundet med noe evig. Hitler forestillete seg at alle fremtidige olympiske leker skulle foregå i Tyskland på Deutsches Stadion i Berlin. Han forventet videre at den beseirede omverdenen ikke ville ha noe annet valg enn å sende sine idrettsmenn og -kvinner til Tyskland hver gang de olympiske leker ble holdt. Byggevirksomheten avspeilte Hitlers drøm etter å dominere verden, lenge før dette ble formulert. Hitler var svært opptatt av at de eksisterende verdensberømte monumenter skulle bli overgått i størrelse av hans fremtidige, tyske konstruksjoner.
Arkitekturens politiske funksjon
De fleste regimer ønsker å prege det område de behersker både fysisk og emosjonelt. Den mest direkte måte er at oppføre bygninger og monumenter og minnesmerker. Arkitektur anses for at være den eneste kunstform, som fysisk kan smelte sammen med omgivelsene og samtidig påvirke folk, som bor i dem. Beboerne må ta stilling til deres liv som selvstendige objekter. På den måten er folk tvunget til at bevege seg på bestemte måter, eller se på bestemte ting. På denne måter påvirker arkitektur ikke bare landskapet, men også stemningen hos befolkningen. Nasjonalsosialistene mente at arkitektur spiller en nøkkelrolle i etableringen av deres nye orden. Arkitektur hadde en særlig betydning for politikerne, som i likhed med de fleste totalitære ledere forsøkte å få innflytelse på alle aspekter av menneskers liv.
Dessuten var tanken at ikke bare storbyene, men også småstedene skulle uttrykke det tyske folks natur, og hva det hadde oppnådd. Landets utseende skulle derfor endres. Det var ikke nok å begrense marxistisk eller liberal arkitektur. De nye bygninger skulle fortelle verden at tusenårsriket hadde kommet. Det tredje rike søkte didaktisk og teatralsk å påvirke de utenlandske besøkende med sine overveldende representative bygninger.
Hitler som arkitekt
Hitler var særlig glad i en rekke teaterbygninger, tegnet av Hermann og Ferdinand Fellner, som tegnet bygninger i senbarokk. I tillegg satte han pris på strengere arkitektur fra 1800-tallet, som Gottfried Semper som tegnet operaen i Dresden, Gemäldegalerie Alte Meister også i Dresden, samt Naturhistorisches Museum og Kunsthistorisches Museum i Wien. Videre var Hitler opptatt av Theophil Freiherr von Hansen som degnet en rekke bygninger i Athen i 1840-årene og senere i Wien. Hitler fabulerte om operahuset L'Opéra Garnier i Paris og justispalasset i Brussel, tegnet av Joseph Poelaert.
Men Hitler vendte alltid tilbake til den noe forflatede nybarokken som keiser Wilhelm II hadde fremmet i Tyskland gjennom sin hoffarkitekt Ernst von Ihne. Men når det gjaldt arkitektur, som i bildekunst og skulptur, kom ikke Hitler videre fra det han hadde likt i sin ungdom og kunstretningen i perioden mellom 1880 til 1910, og disse oppfatningen satt fast i hans kunstneriske smak, og i hans politiske og ideologiske tenkning for øvrig.
Hitler sto ikke for noen enhetlig stil, det var heller ikken noen offisiell stil i Det tredje rike, bare en neoklassisistisk grunntone som ble forstørret, forsterket, endret og overdrevet langt utover stilens egentlige rammer.
Tre primære roller
Den nasjonalsosialistiske arkitekturen hadde tre primære roller ved skapelsen av den nye orden: en teatralsk, en symbolsk og en didaktisk. I tillegg kom det at arkitektur skulle tjene et større formål utover det funksjonelle. Eksempelvis skulle Haus der Kunst i München både fylle funksjonen som kunstgalleri, men også være en fellesskapsbygning i en arisk stil, som fungerte som en form for tempel.
Den teatrale rollen
De nasjonalsosialistiske bygninger hadde også en funksjon som sosiale møteplasser. Teatralsk elementer, som Albert Speers ikonkalstiske bruk av bannere for 1. mai-feiringer i Lustgarten og nasjonalsosialistenes ting-tradisjoner viste hvordan nasjonalistenes ønsket å knytte seg til fortiden.
Ombyggingen av Berlin
Adolf Hitler hevdet allerede i Mein Kampf at byene i datidens industrialiserte Tyskland manglet dominerende og tydelig tilstedeværende offentlige monumenter og et felles møtested for det offentlige liv. Denne kritikken mot den raske industrialiseringen av de tyske byene etter 1870, var imidlertid ikke ny og ikke spesielt for Hitler.
19. september 1933 sa Hitler til Berlins borgermester at hans by var «usystematisk», men det var ikke før 30. januar 1939 at Speer offisielt framsatte sine planer for hvordan Berlin kunne bli omformet, selv om han uoffisielt hadde arbeider med disse planene siden 1936.
Germania skulle bli mer monumental enn noen annen by i historien, for å vise verden Hitlers makt og det tyske folkets overlegenhet. Berlin skulle omstruktureres langs en 50 km lang øst-vest akse; en utvidelse av den allerede eksisterende Unter den Linden og nåværende Strasse des 17. Juni, og en ny, 40 km lang nord-sør akse, som ifølge Speer skulle fungere mer som en rituell passasje enn en funksjonell trafikkåre. På begge sider av den 120 meter brede avenyen skulle det reises ufattelige og overdådige praktbygg som skulle overgå Roma, det nye Berlins eneste rival i verden, slik Hitler selv uttrykte det. De mest iøynefallende byggene ville bli en 117 meter høy og 170 meter bred triumfbue, stor nok til at hele Triumfbuen på Champs-Élysées i Paris ville få plass inne i den, og selve kronen på verket: Grosse Halle, eller Volkshalle («Folkets Hall»), en 250 meter vid og 320 meter høy dom, 16 ganger større enn Peterskirken, med plass til 180 000 mennesker.
Bare et fåtall av byggeprosjektene var påbegynt før utbruddet av andre verdenskrig. En håndfull bygninger i tilknytning til nord-sør aksen var ferdigstilt, som Hitlers nye Rikskanselli og Turismens Hus (begge ødelagt under krigen), og i tillegg Berlins Olympiastadion og Tempelhof lufthavn. Speer ble rustningsminister i 1942, og alle videre planer måtte legges på is til fordel for det tyske krigsmaskineriet.
Pkgsrc
pkgsrc (package source) er et pakkesystem for Unix-liknende operativsystemer. Pakkesystemet oppstod som en fork av FreeBSD Ports i 1997 som det primære pakkesystemet for NetBSD. Siden da har det utviklet seg uavhengig. Støtte for Solaris ble tilføyd i 1999. Senere fulgte støtte for andre operativsystemer. DragonFly BSD benyttet pkgsrc som sitt offisielle pakkesystem fra versjon 1.4 til 3.4.. MINIX 3 og Dracolinux inkluderer begge pkgsrc i deres offisielle utgaver.
Havmusfamilien
se teksten
Havmusfamilien (Chimaeridae) er en gruppe helhodefisker som omfatter 26 arter. Alle artene har en pigg foran første ryggfinne. Denne står i forbindelse med en giftkjertel. De har også ytre gjellelokk til forskjell fra andre bruskfisker. Kroppen er konisk og ender i en piskeformet hale. De aller fleste artene lever på dypt vann.
Kambodsja under Sommer-OL 1996
Kambodsja under Sommer-OL 1996. Fem sportsutøvere fra Kambodsja deltok i tre sporter, friidrett, bryting og svømming under Sommer-OL 1996 i Atlanta. Det var fjerde gangen Kambodsja deltok i et OL, de vant ikke noen medaljer. Friidrettsutøveren Rithya To var landets flaggbærer under åpningsseremonien.
Masahiro Takamatsu
Masahiro Takamatsu (født 27. februar 1982) er en japansk judoka.
Han representerte Japan under Sommer-OL 2004 i Athen, der han ble utslått i andre runde.
The Unknown Quantity (film)
The Unknown Quantity er en amerikansk stumfilm fra 1919, regissert av Thomas R. Mills.
Handling
Mary Boyne, som produserer skjorter for fire dollar i uken, hadde ingen plass for kjærlighet i livet hennes. Hun har bare fortvilelse og hat for sønnen til mannen som var ansvarlig for å sende familien hennes ut i dype økonomiske problemer.
Peter Kenwitz er forelsket i Mary. Men fordi han er en matematiker og pessimist, føles kjærligheten hans like håpløs som hennes mulighet til å lykkes i samfunnet.
Lilleplassveita
Lilleplassveita er en 62 meter lang veit i Midtbyen i Trondheim som går vestover fra St. Olavs gate 2 til Drillveita. Veita er brosteinbelagt og er omringet av toetasjes trehus og et par bygårder i mur som veita gir gateparkering og tilkomst til.
Spinnermåler
Spinnermåler (Colotois pennaria) er en sommerfugl i gruppen av de egentlige målere (Geometridae). Denne store, oransje arten kan minne om ekte spinnere (Lasiocampidae), derav navnet. Den er nokså vanlig i Sør-Norge og flyr langt utover høsten, da den gjerne kommer til lys.
Utseende
En ganske stor (vingespenn 35 – 50 mm), kraftig, brunoransje til rødlig brun måler. Antennene er fjærformede hos hannen, trådformede hos hunnen. Forvingen er trekantet med spisse forhjørner, svakt bølgete langs ytterkanten, med to mørke, nesten rette, tverrstriper. Den har en liten, mørk flekk mellom tverrstripene og vanligvis en liten, hvit flekk nær vingespissen. Av og til er tverrstripene og flekkene nesten helt uvisket. Bakvingen er noe lysere enn forvingen, men en mørk tverrstripe.
Larven er mer eller mindre mørkt brunlig, med et par spisse vorter på ryggsiden av det nest-siste kroppsleddet. Disse har en kort børste i spissen.
Levevis
Spinnermåleren finnes i løvskog, hager og parker. Larvene kan spise mange ulike slags løvtrær og busker. De voksne målerne flyr om natten i september og november, gjerne helt fram til frosten kommer. De kommer ofte til lys. Denne arten overvintrer som egg.
Utbredelse
Den er utbredt i det meste av Europa og Det nære østen. I Norge finnes den nord til Møre og Romsdal, men mangler på det indre Østlandet.
Gabioner
Gabioner, dvs steinfylte nettingkister som kan stables inntil- og oppå hverandre brukes til å bygge støttemurer både på land og i vann. Historisk relatert til skansekurv. Typisk størrelse på en moderne gabion er lengde x bredde x høyde = 2 x 1 x 1 meter. Nettingkistene lages av dobbeltvistet sekskantnett av ståltråd. For å forlenge levetiden blir ståltråden rustbeskyttet, enten ved galvanisering eller et beskyttende overflatebelegg. Typisk steinstørrelse er 10-15cm.
Siden 2005 har etterspørselen etter gabioner økt kraftig da bygging med bruk av gabioner er billigere og enklere. Man fyller kurvene med ønsket type stein som i sin helhet blir til en mur eller fasade. Man slipper å bruke gravemaskin hvor man tidligere puslet stein sammen til en mur. Gabioner er en moderne form for byggekunst som har skapt begeistring blant norske arkitekter. Det er få aktører på det norske markedet som kan tilby gabioner, det er det verdenskjente konsernet Betafence som produserer gabioner. Gabionene leveres i flere ulike serier og former ut i fra det enkelte formål. Eksempelvis ble det bygget estetiske gabion sylindere og diverse figurer ved jernbanelinje i Tyskland.
Bruk av gabioner i dambygging har størst interesse når det skal bygges en fyllingsdam i et område hvor det ikke er tilstrekkelig antall stor stein. Steinene i en demning blir utsatt for vanntrykk og vannstrøm. Det kreves en viss størrelse på steinene for at de skal ligge stabilt. I områder der det ikke finnes store nok steiner å bygge dammen av kan man bruke gabioner isteden. Gabionene er langt fra vanntette slik at en gabiondam må tettes. Det kan gjøres ved å legge et tett belegg av geotekstiler, betong eller morenemasser på oppstrøms side.
Tom Brevik
Tom Brevik (født 13. august 1948 i Fredrikstad) er en norsk dirigent.
Brevik har hatt en rekke dirigentjobber i norsk musikkorpsmiljø, der han blant annet har ledet Manger Musikklag til norgesmestertittel i Norgesmesterskapet for brassband i 1980. På 1990-tallet utviklet Brevik, sammen med bl.a. Dan Børge Akerø, programseriene Resonans og Talentiaden. I 2013 ble han tildelt tildelt H. M. Kongens Fortjenstmedalje for arbeidet han han har lagt ned i korpsbevegelsen.
Fylkesvei 2188
Fylkesvei 2188 går mellom Høystad ved Koppang i Stor-Elvdal og Renabakken i Åmot.
Stai bru og veien mellom Stai og Høystad ved Koppang er foreslått vernet i Nasjonal verneplan for veger, bruer og vegrelaterte kulturminner.
Frem til 2019 hadde veien betegnelsen fylkesvei 606 (Hedmark).
Savoia-Marchetti S.74
Savoia-Marchetti S.74 var et firemotors passasjerfly bygd for det italienske passasjerflyselskapet Ala Littoria i 1934-1936. S.74 var videreutviklet fra tremotors passasjerflyet Savoia-Marchetti S.72 ved å flytte alle motorene ut til vingeplanet for høypresentasjonskapasitet innenfor hastighet, rekkevidde og lasteevne. Det var Italias første firemotorspassasjerflyet som var bygd før den andre verdenskrigens utbruddet i 1939. Tre fly var bygd, og stort sett benyttet på internasjonale flyruter.
Teknisk beskrivelse
Savoia-Marchetti S.74 var sluttkonklusjonen på flere flytyper med samme basisdesign med dyp og rektangulært skrog, skuldervinget med et stort cantilevervingeplan videreutviklet fra flybåten S.55 siden 1930, da S.71 flyr for første gang. Vingeplanet på S.74 var det samme som på forgjengeren S.72 med like store dimensjoner og minimale endringer, men med fire motorgondoler som rommet en radialstempelmotor hver. Luftfartøyingeniør Alessandro Marchetti hadde ikke bare tilpasset S.55-vingen med sin sedvanlige oppbygging på tre bjelker og vanntette cellefordeling, han hadde også utvidet S.72-flykroppen til å romme en mer rommelig passasjerkabin på 9,30 m lengde og 2,10 m høyde. Selve flykroppen var oppført i et stålrørsskjelett bekledt med kryssfiner og duk.
Flyet hadde fast understell med støttestativer til de indre motorgondolene og flykroppen, med hjulgamasje for mindre aerodynamisk motstand. Cockpiten satt høyt i flykroppen i et lukket førerrom med adgang til radiooperatørrom og motoristen som kunne ta seg gjennom en tunnel i vingen til motorene under flygning.
Prototypen n/c 21001 hadde sin jomfrutur 16. november 1934 med Piaggio P.X R luftkjølte radialstempelmotor som driverk med to-bladet propeller av tre. Disse propellene ble erstattet med hydrauliske justerbare tre-bladet metallpropeller i sivil tjeneste. Det tredje flyet som var levert i januar 1936, hadde utenlandske motor av type Bristol Pegasus med en ytelseskraft på 845 hk. I 1937 ble alle tre flyene ombygd for å bruke den nye Alfa Romeo R.C.34 med vridbar metallpropell, med en ytelseskraft på 780 hk.
S.74 flyet i tjeneste
Samtidige fly ble levert til det italienske passasjerflyselskapet Ala Littoria som inngikk et samarbeid med Frankrikes Air France om å opprettholde en internasjonal flyrute mellom Roma og Paris med mellomlanding i Marseille og Lyon i 18. juli 1936. S.74 flyet som hadde demonstrert høypresentasjon under de første flyvningene som bevist at det var verdens raskeste firemotors fly i året 1935, hadde en reisetid på syv timer mellom de to hovedstedene. Passasjerene fordrevet tiden ved å gå til bargalleriet i inngangsdørpartiet akterut. Etter et kort opphold ble flyruten gjenstartet, med en ekstra etappe fram til London i 1937. Når disse flyene ikke sendes utenlands, var de satt inn i flyruten mellom Roma og Brindisi. I 1938 ble det opprettholdt flytrafikk mellom Italia og den italienske kolonien Libya på Nord-Afrika, og S.74 var benyttet for flygningene til diverse flyplass som Tobruk.
I 22. desember 1937 ble I-ROMA reservert for rekordflygning med pilotene Giuseppe Tesei og Lino Rosci om bord. Det satt en ny rekord ved å fly i lukket sirkel på 1 000 km med gjennomsnittlig hastighet på 322,089 km/t, med en last på 10 tonn. S.74 flyet var 60 km/t raskere enn det franske flyet Farman F.223.1 som satt den tidlige rekorden i oktober.
Krigsutbruddet i september 1939 rammet ikke Italia i første omgang, men det ble iverksatt planer om å rekvirere sivile fly inn i militær tjeneste. Ved 16. juni 1940, etter Italia gikk inn i krigen, ble de tre S.74 passasjerflyene overført til Servizi Aerei Speciali (spesialtransporttjeneste) for Regia Aeronautica. I-URBE, I-ALPE og I-ROMA ble omregistrert som 604-8, 604-11 og 604-9 i 604ª. skvadron med base i Benghazi, Libya. Disse fikk også militære registernumre, MM.60364, MM.60365 (I-ROMA) og MM.60366. .
Flyene fikk militær kamuflasje og var deretter benyttet i den viktige forsyningstjenesten på den nordafrikanske ørkenen hvor man stadig støttet på fiendtlige trusler deriblant en Bristol Blenheim fra RAF som i august 1941 uten hell forsøkt å skyte ned 604-8 nord for Pantelleria. Flyets meget rommelige lastekabinen og presentasjonskapasitet gjorde disse populært i krigstid. Disse hadde også en robust konstruksjon som gjorde dem i stand til å overleve angrep av andre fly.
Det første krigstapet hendt 23. oktober 1941 da 604-11 krasjet inn i et fjell ved Licodia Eubea i Sicilia med tap av 27 liv. RAF bombet en flybase i Castel Benito flyplass ved Tripoli 2. november 1941 og ødelagt 604-8. Det siste gjenværende S.74 flyet opplevd en meget intensiv periode for ulike oppdrag inkludert frakt av fallskjermsoldater til Fuka ved El Alamein i sommeren 1942, og var sendt til den italienske halvøya i januar 1943. Etter ankomsten ble 604-9 overført til Gruppo Complementare (OCU). Det ble sterkt skadet under den amerikanske bombingen av Centocelle flyplass ved Roma den 19. juli 1943.
Tommy Hutchison
Tommy Hutchison (født 22. september 1947 i Cardenden) er en tidligere skotsk landslagsspiller i fotball.
Biografi
I 1980 ble han solgt videre til Manchester City for 47 000 pund. I 1981 spilte FA-cupfinalen mot Tottenham Hotspur. Tottenham vant til 3-2 etter ekstraomganger i en kamp der Hutchinson scoret både mål og selvmål for Manchester City.
Mot slutten av karrieren var han i klubbene Bulova, Burnley, Swansea City og Merthyr Tydfil.
Tommy Hutchison debuterte på mot  den 26. september 1973. Under fotball VM i Tyskland i 1974 spilte han to av Skottlands tre kamper.
Totalt spilte han 17 landskamper, og scoret ett mål for Skottland.
Pauline McLynn
Pauline McLynn (født 11. juli 1962) er en irsk skuespiller. Hun er mest kjent for sin rolle som Mrs. Doyle i serien Father Ted. McLynn har også spilt i andre fjernsynsserier, som Bremner, Bird and Fortune, og hun var med i radioprogrammet Scrap Saturday sammen med Dermot Morgan og Gerald Stembridge på slutten av 1980-tallet.
Hun studerte drama på Trinity College i Dublin og var svært aktiv i studentens dramaforening.
McLynn har også gitt ut flere bøker, blant annet romanen The Woman on the Bus fra 2004.
Mondelēz International
Mondelēz International Inc., tidligere Kraft Foods, er et amerikansk matvarekonsern med hovedkvarter i Illinois. Selskapet ble grunnlagt i 1903 og er et uavhengig selskap notert på New York-børsen, og ble en del av Dow Jones Industrial Average. Kraft Foods var tidligere en del av Altria Group (tidligere kjent som Philip Morris), som også var majoritetseier i Kraft Foods frem til 31. januar 2007, da aksjonærene fikk aksjer direkte i Kraft Foods.
Mondelēz International er en sentral markedsaktør innen sjokolade, kjeks, sukkervarer, kaffe og pulverdrikker
Mondelēz er blitt utsatt for vidstrakt kritikk i vestlige land for å ha fortsatt sin virksomhet i Russland til tross for et sanksjonsregime som var blitt innført av blant annet EU som reaksjon på landets invasjon av Ukraina i 2022.
Etymologi
Mondelēz International fikk navnet som forslag fra sine ansatte i 2012, og er en kombinasjon av ord som betyr «verden» og «deilig» på romanske språk.
Mondelēz International i Norden
Konsernet er representert i Norden ved datterselskapet Kraft Foods Nordic, som gjennom oppkjøp av flere nordiske næringsmiddelbedrifter eier merkenavn som Freia i Norge; Marabou, og Gevalia i Sverige og Karat i Danmark. Det har fabrikker i Oslo (Freia), Stockholm (Marabou) og Gävle (Gevalia). Eierskapet i Estrella opphørte i 2008.
I Norge holder Mondelēz International til i Freiafabrikken på Rodeløkka i Oslo. Lokalet fungerer fortsatt som produksjonsfabrikk, i tillegg til å omfatte en fredet kunsthage, Freiaparken, og arrangementslokalet Freiasalen, med tolv originale malerier av Edvard Munch
Freia
Freia ble grunnlagt i 1889, og tre år senere flyttet selskapet inn i lokaler på Rodeløkka. Selskapet var da kjøpt opp av Johan Throne Holst, som etablerte Freia Chocolade Fabrik. I 1993 ble Freia kjøpt av Kraft Foods. Mondelēz International ble skilt ut av Kraft Foods i 2012, og Freia eies i dag av sistnevnte.
Monaco under Vinter-OL 1984
Monaco under Vinter-OL 1984. Én mannlig sportsutøver fra Monaco deltok i en sport, alpint, under Vinter-OL 1984 i Sarajevo i Jugoslavia. Monaco, som deltok for første gang i et vinter-OL, vant ikke noen medaljer. Beste plassering var en 47.-plass i utfor for menn.
Parma
Parma ligger midt på den frodige Po-sletta og er kjent verden over for sine jordbruksprodukter. Mest kjent av dem alle sammen er parmesanosten (Parmigiano-Reggiano) og parmaskinken (Prosciutto di Parma).
Parma har også en verdenskjent opera og et kunstgalleri, Galleria Nazionale. En av byens store sønner er komponisten Giuseppe Verdi, skaperen av operaer som Rigoletto og Aïda.
Byen har i dag omtrent 190 000 innbyggere og har en allsidig industri. Det store meierikonsernet Parmalat gikk konkurs i 2003, etter at en av Italias mest omfattende økonomiske skandaler ble kjent. Et annet stort firma med base i Parma er pastaprodusenten Barilla.
Gisela von Arnim
Gisela von Arnim (født 30. august 1827, død 4. april 1889) var en tysk forfatterinne.
Jomfru Marias opptagelse i himmelen
Jomfru Marias opptagelse i himmelen, latin Assumptio Mariae (in coelis), også kalt jomfru Marias himmelfart.
Ifølge en tidlig katolsk, ortodoks, orientalsk-ortodoks og delvis anglikansk oppfattelse ble jomfru Maria tatt opp til himmelen med kropp og sjel. Dette blir feiret på samme dag både i øst- og vestkirken, nemlig 15. august, men det ble katolsk dogme først 1. november 1950, da Pius XII uttalte seg ex cathedra i sammenheng med den apostoliske konstitusjonen Munificentissimus Deus. I den ortodokse kirken kalles høytiden hensovnelsen (gresk: κοίμησις).
Den 15. august var i katolsk tid også en viktig merkedag i Norden og dagen har et eget tegn på primstaven, som er et innrammet kors. På denne dagen ba folk til jomfru Maria om at det ikke skulle bli uår. Dagen het Marias himmelfart.
Oppfattelsen av Marias himmelfart deles ikke av de protestantiske kirker, da disse hevder dette ikke har bibelsk belegg.
15. august er derfor en offentlig helligdag i en rekke land, som Kroatia, Belgia, Chile, Colombia, Ecuador, Frankrike, Hellas, Italia, Libanon, Litauen, Malta, Mauritius, Polen, Portugal, Senegal, Slovenia, Spania, Tyskland (kun Saarland og Bayern) og Østerrike. Den ortodokse kirke følger juliansk kalender og feirer dagen 28. august.
Whitney Smith
Whitney Smith (født den 26. februar 1940 i Arlington, Massachusetts, død 17. november 2016 i Peabody) var en amerikansk, profesjonell flaggforsker («vexillolog»). Han utmerket seg spesielt ved å skape uttrykket vexillologi om flagg som fagfelt og ved å gi ut viktige bøker om flagg.
Michelle Ann Dunphy
Michelle Ann Dunphy er en amerikansk stemmeskuespiller. Hun var stemmeskuespiller for Ayane Matsunaga i Persona 4 og Jun Suzuki fra K-On!.
Whitney Smith
Smith startet i 1961 tidsskriftet The Flag Bulletin: The International Journal of Vexillology (ISSN 0015-3370) som han var redaktør for. Han opprettet i 1962 Flag Research Center i Winchester i Massachusetts, der han var direktør.
Whitney Smith var med og tok initiativet til de internasjonale kongressene for vexillologi, og til opprettelsen av organisasjonen Fédération internationale des associations vexillologiques (FIAV).
Smith bidro til utformingen av Guyanas flagg, flagget til Tennessee Valley Authority og andre flagg.
Whitney Smith skrev 27 bøker om flagg, bl.a.:
Gabriel Arteaga
Gabriel Arteaga (født 12. oktober 1976) er en cubansk judoka.
Han representerte Cuba i Sommer-OL 2004 i Athen, der han ble utslått i andre runde.
Aruba under Paralympiske sommerleker 2016
Aruba deltok under Paralympiske sommerleker 2016 i Rio de Janeiro, Brasil, fra 7. til 18. september 2016.
Byford Dolphin
«Byford Dolphin» er en halvt nedsenkbar boreplattform av typen Aker H-3. Den ble bygget av Bergen mekaniske verksted i Bergen i 1974 og senere modifisert og oppgradert.
Plattformen fikk opprinnelig navnet «Deep Sea Driller» da den stod ferdig i 1974.
Ulykker
Ulykken skjedde da riggen skulle inn til ny klassing og utbedringsarbeid på Bergens Mekaniske Verksted. Den gikk for egen maskin gjennom Fedje, natt til 1. mars 1976. Det var orkan i kastene og rederiet hadde avslått kapteinens anbefaling om å ta los ombord. Riggen gikk på grunn i farvannet og fikk slagside. Seks personer omkom i ulykken.
Fem mennesker omkom under dykkerarbeid fra plattformen i Byford Dolphin-ulykken i 1983.
Det skjedde også en dødsulykke i 1990, og en i 2002 da en 44 år gammel mann mistet livet mens plattformen var engasjert på det Exxon Mobil-opererte Sigyn-feltet i Sleipner området i Nordsjøen.
Kondemnering
«Byford Dolphin» ble skrotet og satt på stranden i Aliağa i 2019.
Cerichrestus
Utseende
Middelsstore, avlange, matte, mørke jordlopper, pronotum gjerne mer eller mindre rødlig. Promotum er firkantet, nesten så langt som bredt.
Levevis
Både larvene og de voksne (imago) billene lever på planter i flere ulike familier.
Utbredelse
Arten er utbredt fra Costa Rica og sørover.
Megarthropsis
Megarthropsis er en slekt av biller som hører til familien kortvinger (Staphylinidae). De er små til middelsstore, som oftest glatte og blanke biller som kan kjennes på et stort og bredt brystskjold (pronotum) og et forholdsvis lite, rundt hode.
Utseende
Små (2,7-5 millimeter), avlange, lyst til mørkt rødbrunlige kortvinger, ytterkantene kan være brungule. De kan overflatisk minne om en del medlemmer i underfamilien Omaliinae, men mangler punktøyne på hodet. Gruppen kan kjennes på at hode, pronotum og dekkvinger er fint og tett punkterte og nokså matte. Antennene er ganske lange og tynne, hodet er bredt avrundet med litt utstående fasettøyne. Pronotum er forholdsvis stort og bredt, rundet. Dekkvingene er jevnbrede, middels lange (til kortvinger å være). Bakkroppen er jevnt avsmalnende bakover. Hannen har flere fingeraktige utvekster og lange børster på de bakerste bakkroppsplatene.
Levevis
Arten lever på skogbunnen mellom løvstrø.
Utbredelse
Gruppen er utbredt i Asia.
Yorelvis Charles
Yorelvis Charles Martínez (født 25. september 1978 i Morón) er en cubansk baseballspiller som deltok i De olympiske leker i 2004 i Athen.
Charles ble olympisk mester i baseball under Sommer-OL 2004 i Athen. Han var med på det cubanske laget som vant turneringen foran Australia og Japan. Cuba vant over Australia med resultatet 6–2 i finalen.
Republikken Mordovias flagg
Republikken Mordovias flagg er vannrett delt i rødt, hvitt og blått, eller med andre ord Russlands farger. Den midtre hvite stripen er bredere enn de to ytre og har et rødt solsymbol i midten (1:2:1). Solsymbolet består av fire elementer, noe som skal representere hver av de fire stammene hos mordvinerne. Flagget er i forholdet 1:2. Det ble innført 30. mars 1995.
Stangeskovene
Stangeskovene AS er et konsern med virksomhet i Akershus, Østfold og Hedmark.
Stangeskovene AS ble stiftet i 1899 av Niels Anker Stang. Virksomheten omfatter skog og eiendom, sagbruk og høvleri samt byggevare- og trelastutsalg. Stangeskovene AS er organisert i seks avdelinger; Skog og eiendom, Hovedadministrasjon samt fire heleide byggevareutsalg i Tistedal, Fetsund, Årnes og Kløfta. I tillegg kommer de deleide selskapene: Stangskovene Volden AS og Stangeskovene Bjerke AS (byggevareutsalg) og Eidskog Stangeskovene AS (sagbruk og høvleri).
Hovedkontoret ligger på Lierfoss i Aurskog-Høland kommune. Her er også de største skogeiendommene, mens det også eies noe skogeiendommer øst i Halden kommune. Totalarealet er 226 000 dekar. Selskapet har ca. 80 ansatte. I styret sitter Niels Selmer Schweigaard (styrets leder), Niels Thomas Burchardt (styrets nestleder), Camilla Closs Walmann, Torfinn Bønøgård (ansatterepresentant) og Jessica Brostedt (ansatterepresentant).
Stangeskovene er en familiebedrift, der slekten etter Stang har kontroll over 2/3 deler av aksjene. Per 2013 er den største enkeltaksjonæren Christen Sveaas med 28 %, mens familien Burchardt fra Stor-Elvdal har 33 % av selskapet.
The Unpainted Woman
The Unpainted Woman er en amerikansk stumfilm fra 1919, regissert av Tod Browning.
Stangeskovene
Historie
Aktieselskabet Stangeskovene ble stiftet i 1899. Historien starter langs elva Tista i Haldenvassdraget allerede på 1600-tallet - kanskje før. I århundrer har familien Stang vært knyttet til skogbruk og trelasthandel i Haldenvassdraget.
The Unpainted Woman
Handling
Gudrun arbeider for Mrs. Hawes. Charley Holt, sønnen fra en meget velstående familie, tar med seg den svenske unge kvinnen til en sammenkomst hvor hun blir oversett av moren og søsteren hans. Rasende over sine snobbete slektninger gifter Charley seg med Gudrun, og skaffer seg en dårlig betalt jobb som mølle-arbeider. Et barn blir født, men Gudruns tilværelse er ulykkelig fordi Charley blir alkoholiker. Etter fem års ekteskap dør Charley.
Stangeskovene
Historie
Det var først i 1899 at Stang-familiens mangfoldige virksomhet ble samlet i ett selskap, og det var Niels Anker Stang som stod bak. Da han var 67 år skrev han brev til sin eldste svigersønn, dr. Johan Schweigaard, hvor han ytret ønske om å overlate eiendommene, som da utgjorde ca 175 000 da, til sine svigersønner; Johan Ellas Schweigaard, Carl Johan Birch Burchardt, Christian August Krebs, Lauritz Leganger Stang og John Collett Anker Dahl.
The Unpainted Woman
Handling
Gudrun kjøper deretter en liten gård, og oppretter en hveteåker. Når en landstryker ved navn Martin O'Neill kommer til gården, gir Mary ham mat - og han begynner å arbeide for henne ved gården. Martin redder senere Gudrun og barnet hennes fra en brennende låve, men han mistenkes for å ha startet brannen selv. Han slipper så vidt unna en lynsjing. Men til slutt blir det avslørt at brannen faktisk ble påbegynt av Heine, en misunnelig rival, og Gudrun og Martin kan gifte seg.
Stangeskovene
Historie
Niels Anker Stang hadde et langsiktig perspektiv på sin virksomhet. Svigersønnene fulgte opp driftsmodeller som sikret utvikling av en sterk og lønnsom bedrift. I bunnen lå to grunnpilarer - en langsiktig skogpolitikk og en langsiktig personalpolitikk.
Senere slektsledd og ledere i selskapet har ført arven videre. Selv i perioder med økt konkurranse og sterkt vekslende tilgang på skurtømmer, har bedriften holdt fast ved sin langsiktige forretningside: Stangeskovene er en leverandør av kvalitetsvirke tilpasset markedets behov.
Lettlestbok
Lettlestbok, også kalt lettlesbok, er ei bok som er lett å lese. Teksten i lettlestbøker er oftest utformet slik at setningene er korte, ordvalget ikke for vanskelig og samlet tekstlengde er mye kortere enn i andre bøker. Lettlestbøkene har som regel et tydelig skriftbilde og ofte illustrasjoner som underbygger teksten og letter leseforståelsen. Selve innholdet, det vil si handlinga og budskapet, kan også være enklere enn ellers.
Lettlestbøker kan være nyskrevne bøker eller redigerte versjoner av vanlige romaner der teksten er forkortet og forenklet. Lettlestbøker utgis på de fleste språk og er ofte beregnet på barn som lærer å lese eller voksne med dysleksi eller et annet morsmål.
Kjennetegn og typer
Lettlestbøker kan være svært forskjellige i innhold og form, det kan være både skjønnlitteratur og faktabøker, og graden av lettlesthet kan variere stort. Lettlestbøker forekommer særlig som barne- og ungdomsbøker og brukes aktivt som pedagogiske hjelpemidler i den grunnleggende lese- og skriveopplæringa eller i undervisninga av fremmedspråk. Det utgis også en mengde lettlestbøker for ungdom og voksne med spesielle behov. Bøkene kan være tilrettelagt for uvante lesere, det vil si folk med lite lesetrening, for innvandrergrupper og fremmedspråklige eller for folk med dysleksi, konsentrasjonsvansker eller ulike typer funksjonshemninger.
Førsteamanuensis og leseforsker Ingolv Austad ved Senter for leseforskning i Stavanger peker på tre begreper for å vurdere lettlestbøker:
Lettlestserier i Norge
Lettlest som tilretteleggingsform har i Norge eksistert siden 1950-tallet. Det Norske Samlaget startet allerede i 1973 med den lettleste Sirius-serien. I dag har mange bokforlag egne serier med lettlestbøker beregnet for barn. Damm forlags Leseløve-serie har blitt en særlig stor kommersiell suksess. Disse bøkene er ofte korte, og de samme figurene går igjen i flere bøker. Populære titler innen lettlestbøker for barn er for eksempel Arne Svingens bokserie om Hubert.
Tilrettelagt litteratur
Siden 2002 støtter den norske, statsstøttede organisasjonen Leser søker bok utgivelsen av tilrettelagt litteratur etter spesielt utarbeidede kriterier. For å gjøre bøker mer tilgjengelige, kan en tilrettelegge tekst, bilde og formgiving. Tilrettelagt litteratur er tilpasset folk som har vansker med å lese vanlig tekst.
Ane Riel
Ane Riel (født 25. september 1971 i Aarhus ) er en dansk forfatter.
Riel har skrevet flere barnebøker, noen av dem i samarbeid med moren. Romandebuten Slagteren i Liseleje fra 2013 er omtalt som en «idyl noir» og hun vant Det Danske Kriminalakademis debutantpris for boken i 2014. I 2015 kom hennes andre roman ut; Harpiks. For denne har hun mottatt Niels-Prisen, Harald Mogensen-prisen og Glassnøkkelen, alle i 2016.
Hun er født Brahm Lauritsen og er datter av forfatter og illustratør Mette Brahm Lauritsen.
Riel er gift med jazzmusikeren Alex Riel.
Voksestere
Voksestere er estere av fettsyrer og fettalkoholer.
Kjemisk struktur
Et voksestermolekyl er sammensatt av en fettsyre og et fettalkohol som er koblet gjennom en esterbinding. Alkoholer har en hydroksylgruppe (HO-), mens en fettsyre har en karboksylgruppe (-COOH). Alkoholer og fettsyrer kan forme estere. Hos voksestere danner hydroksylgruppen hos fettalkoholen og karboksylgruppen hos fettsyren en esterbinding.
Det finnes en rekke ulike voksestere. I hovedsak skiller man mellom mettede og umettede voksestere. Mettede voksestere har høyere smeltepunkt og foreligger ofte i fast form ved romtemperatur. Umettede voksestere har lavere smeltepunkt og foreligger oftere i flytende form ved romtemperatur. Både fettsyre og fettalkohol kan ha varierende karbonkjedelengde og grad av metning. Totalt er det mange mulige kombinasjoner av kjedelengde og metning både for fettsyre og fettalkohol og hver kombinasjon vil ha særegne egenskaper med tanke på sterisk orientering og fasetransisjon.
Kjedelengden til naturlig forekommende fettsyrer og fettalkoholer i voksestere kan variere. Fettsyrene i voksestere fra planteriket har en typisk karbonkjedelengde på C12-C24, mens C24-C34 er den typiske lengden på fettalkoholene. Fettsyrene og fettalkoholene i voksestere fra marine dyr viser stor variasjon. Voksestere fra spermhval består i hovedsak av C12/C14-fettsyerer og C14-fettalkoholer. Enumettet C18 er den dominerende fettsyren i de fleste voksestere fra fisk med unntak av voksestere fra rogn, som har rikelige mengder av flerumettede omega-3-fettsyerer som EPA, DPA og DHA. Fettsyrene fra enkelte dyreplankton gjenspeiler i stor grad fettsyresammensetningen i planteplankton, og inneholder store mengder C14 og C16, i tillegg til EPA, DPA og DHA, samt fettalkoholer i form av enumettet C20 og C22.
Naturlige kilder til voksestere
Voksestere er ofte en del av det beskyttende, ytre skallet til leddyr, skalldyr og løv, der hovedformålet er å forhindre vanntap gjennom fordampning.
Planter som vokser i områder med mye tørke, som for eksempel jojobaplanten, lagrer store mengder voksestere. Bivoks inneholder også mye voksester.