cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Andrés Segovia
Segovia spilte, i motsetning til hva som den gang var vanlig, ved å bruke fingerneglene til å holde strengene nede, ikke fingertuppene. Dette har senere blitt vanlig. Segovias teknikk og spillestil forbløffet et stadig økende publikum. Etter hvert som dette ble stort, hadde den tids gitarer vanskelig med å nå ut i de store konsertsalene. Dette førte til at Segovia sammen med instrumentmakere utviklet mer lydsterke gitarer, blant annet ved valg av trevirke og ikke minst innføringen av nylonstrenger. Han var kjent for å skape rik lyd av en enkelt gitar. Han var kjent for teknisk ferdighet med særlig sans for tonedannelser og klangfarge; hans ferdigheter kom særlig til uttrykk i romantisk musikk.
Sederslekten
På grunn av treets parfymerte sevjevekst og motstandsdyktighet mot fuktighet og forråtnelse, har det vært svært viktig både som skipstømmer og i trearbeider. I oldtidens Egypt hentet faraoene sedertre i dagens Libanon til bygging av skip og andre konstruksjoner.
Andrés Segovia
Segovia er blant annet kjent for gitarversjonen av «Asturias (Leyenda)» komponert av Isaac Albéniz.
Sederslekten
Sedertrær vokser høyt i vestlige Himalaya og sørskråningen til Hindu Kush (1500–3200 moh.) og i fjell i det sørlige og sørøstlige middelhavsområdet (1000–2200 moh.). Himalayaseder skiller seg ut på flere måter og regnes som søsterarten til de andre. Sederformene i middelhavsområdet ligner mye på hverandre og regnes som én, to eller tre arter i ulike oversikter.
Andrés Segovia
Priser og mottakelser
Han ble 24. juni 1981 adlet av kong Juan Carlos for sine bidrag til kunst og musikk, og fikk adelstittelen Marqués de Salobreña.
135 Hertha
135 Hertha er en hovedbelteasteroide og et medlem av asteroidefamilien Nysa. Den ble oppdaga den 18. februar 1874 av Christian Heinrich Friedrich Peters fra Litchfield Observatory i Clinton, New York. Navnet Hertha er en variant av Nerthus. Asteroiden 601 Nerthus har fått navn etter samme gudinne.
Andrés Segovia
Priser og mottakelser
Han mottok en rekke internasjonale priser, blant andre:
Sederslekten
Sederslekten har sannsynligvis oppstått lenger nord enn dagens utbredelse. Sikre fossiler er kjent fra oligocen i vestlige Kasakhstan, miocen i Sørvest-Europa, pliocen i Sørøst-Europa og tidlig pleistocen i Ahaggar-fjellene i sentrale Sahara. Fossil ved fra paleocen er funnet på Kamtsjatka. I Sør-Frankrike døde seder ut ved overgangen mellom pliocen og pleistocen for 2,6 millioner år siden. I Italia ser det ut til at seder forsvant under klimaforverringen for mellom 900 000 og 700 000 år siden, mens den overlevde litt lenger i Hellas.
Meningene om når seder døde ut på Den iberiske halvøy er delte. Donatella Magri mener at seder mest sannsynlig døde ut ved overgangen mellom pliocen og pleistocen og at funn av pollen i yngre avsetninger skyldes langtransport fra Nord-Afrika. Spanske forskere mener derimot at en ikke kan utelukke at seder overlevde til siste istid og kanskje enda lenger.
Treslaget har hatt stor betydning i Midtøsten, særlig etter at det bredte seg jevnt over østover fjellrekkene Libanon og Taurus – i dagens Libanon, Syria og Tyrkia – etter en midlertidig sterk tilbakegang i yngre dryas (10 900–9600 f.Kr.). Det ble brukt i Salomos tempel i Jerusalem omkring 1000 f.Kr. I det gamle Hellas var også sedertre et skattet treslag.
Ordet seder kommer via latin cedrus fra gresk κέδρος, kédros og ble i antikken brukt både om seder og om arter i einerslekten. Trevirke fra mange andre tresorter kalles også seder, for eksempel hvit seder fra lawsonsypress (Chamaecyparis lawsoniana), rød seder fra kjempetuja (Thuja plicata), californiaseder fra Calocedrus decurrens, japanseder fra Cryptomeria japonica, virginiaseder fra Juniperus virginiana og spansk seder fra Juniperus oxycedrus. Kubaseder, som brukes i sigarkasser, kommer fra løvtreet Cedrela odorata.
«Bow Asir»
«Bow Asir» er en norskeid kjemikalietanker, registrert på Bahamas og bygget 1982 for Westfal-Larsen som MT «Grenanger» ved dets ørkoreakoreanske skipsverftet Daewoo. Skipet ble senere videresolgt og eies idag av Star Tankers Ltd.
Skipet hadde norsk skipsfører og en total besetning på 27 personer da det 26. mars 2009 ble kapret 250 nautiske mil fra Kismaayo, en kystby i Somalia, av somaliske sjørøvere som siden 2007 har bedrevet piratvirksomhet utenfor kysten av landet. Kapteinen på «Bow Asir» er norsk, fem er polske offiserer og resten filippinsk mannskap. Skipet har Purplefinder, et såkalt Ship Security Alerting System, slik at posisjonen kan spores fortløpende.
Albania
Albania, offisielt Republikken Albania, er et middelhavsland på Balkan-halvøya i Sørøst-Europa. Det grenser til Kosovo i nordøst, Montenegro i nordvest, Nord-Makedonia i øst, Hellas i sør, Adriaterhavet i vest og Det joniske hav i sørvest. Albania ligger mindre enn 72 km fra Italia, via Otrantostredet, som er forbindelsen mellom Adriaterhavet og Det joniske hav. Albania er en sekulær stat.
Albania er medlem av FN, NATO, OSSE, Europarådet, WTO, OIF, Organisasjonen for islamsk samarbeid, og er en av grunnleggerne av Unionen for Middelhavet. Det har vært åpnet opp for EU-søknader for Albania siden januar 2003, og landet søkte formelt om EU-medlemskap 28. april 2009.
Det området dagens Albania dekker, var tidligere en del av de romerske provinsene Dalmatia (det sørlige Illyricum), Makedonia (og da særlig området Epirus Nova), og Moesia. Den moderne republikken Albania oppnådde uavhengighet etter Det osmanske rikes kollaps i Europa, etterfulgt av Balkankrigene. Albania var fyrstedømme, republikk og kongerike, før det i 1939, som en del av andre verdenskrig, ble invadert av Italia, som var under fascistisk styre, og igjen i 1943 av det nasjonalsosialistiske Tyskland. I 1946 ble landet en såkalt folkerepublikk, et styresett etablert og ledet av Enver Hoxha og Arbeidets parti. I 1991 ble landets kommunistiske styresett avviklet, og Republikken Albania ble etablert.
Albania er det fattigste landet i Europa. Mer enn 20 prosent av albanske familier lever under det offisielle fattigdomsnivået.
Naturgeografi
Albania har både kupert fjellandskap og sletteland. De dinariske alper strekker seg fra nord av Balkan og ned til Nord-Albania der De fordømte fjellene ligger. I sør ligger fjellandskapet Pindos som skiller Albania topografisk fra Hellas. Mye av fjellandskapet er relativt utilgjengelig og er delvis ubebodd. Albanias sentrale myndighet hadde ikke legitim eller de facto makt over de indre fjellområdene før 1945 da tradisjonelle stammehøvdinger regjerte i området. Blodhevn og giftemål for jenter under 15 år var vanlig.
Korab i distriktet Dibër på 2 764 m er landets høyeste fjell. Utover mot kysten går fjellene over i sletteland. Mye er gammelt sumpland som for en eller to generasjoner siden var infisert av malaria, men disse områdene er nå drenert og stort sett flatt jordbrukslandskap. I disse flatere områdene bor også majoriteten av den albanske befolkningen blant annet i hovedstaden Tirana og havnebyen Durrës. Andre store byer, noen av dem inne i landet og i områder med mer blandet terreng, er Elbasan, Shkodër, Vlorë og Korçë.
Landet har et temperert klima med kalde vintre og varme somre.
Demografi
Demografisk er landet svært homogent (98,8 %) er albanere. Landet har små minoriteter av grekere, makedonere, montenegrinere og rom (sigøynere). Språket er albansk, gresk blir benyttet av 0,5 % av befolkningen. I Kosovo er det også et flertall av kosovoalbanere.
Før de albanske områdene ble erobret av osmanene var albanerne romersk-katolske eller ortodokse kristne. Flertallet av albanerne ble omvendt til islam, mens et mindretall holdt fast ved kristendommen. Det finnes ingen oppdatert statistikk over religionstilhørighet, men før andre verdenskrig var ca. 70 % muslimer, 20 % ortodokse kristne, og 10 % romersk-katolske. Religion var forbudt i Albania fra slutten av 1960-årene fram til folkerepublikkens sammenbrudd. Ifølge CIA World Factbook (2007) er islam fortsatt den dominerende religionen i Albania med 45-55 % er muslimer.
En stor albansk minoritet fins også i Nord-Makedonia, og større eller mindre minoriteter i alle nabostater: Montenegro, Serbia og Hellas. For 200 år siden var mye av området rundt Akropolis i sentrale Athen albansktalende, og det fins fortsatt landsbyer som bruker albansk nær Athen. Det finnes albansktalende landsbyer i Tyrkia og tradisjonelle innslag av albanere i flere andre land i området. Italia har en minoritet med sin egen versjon av albansk, Arberësh, som stammer fra 300 000 albanere som kom på 1400-tallet og 1500-tallet. De første kom som leiesoldater til italienske allierte av Gjergj Kastriot Skanderbeg, senere fulgte andre som flyktninger da Skanderbegs albanske rike brøt sammen mot tyrkerne.
Religion
Albanere dukker første gang opp i historiske nedtegnelser i bysantinske kilder på slutten av 1000-tallet. Ved dette tidspunkt er landet kristnet. Kristendommen ble senere overmannet av islam. Den første dokumenterte albanske protestant var Said Toptani som etter å ha reist rundt i Europa slo seg ned i Tirana i 1853 og preket sin religion. Han ble arrestert og fengslet av de muslimske myndighetene i 1864.
Etter uavhengigheten i 1912 fra Det osmanske rike fulgte de påfølgende albanske republikanske, monarkiske og til sist kommunistiske styrene en systematisk politikk som skilte religion fra statlige og offisielle funksjoner og kulturlivet. Albania hadde aldri en offisiell statsreligion verken som republikk eller monarki. På 1900-tallet ble presteskapet under alle trosformer svekket, og til sist fjernet i løpet 1940- og 1950-årene under den statlige politikken med fjerne all organisert religion.
Kommunistregimet som tok kontrollen med Albania etter den andre verdenskrig forfulgte og undertrykte alle religiøs praksiser og institusjoner. Til sist forbød regimet all religion i den grad at Albania ble offisielt erklært som verdens første ateistiske stat. Religionsfrihet kom tilbake ved regimeskiftet i 1992. Den albanske muslimske befolkningen er funnet over hele landet, men ortodokse kristne er konsentrert sør i landet og katolikker i nord. I henhold til det amerikanske utenriksdepartementet er graden av deltagelse i religiøse tjenester beregnet til mellom 25 og 40 prosent.
Historie
Den vanligste oppfatningen av albanerne er at de nedstammer fra antikkens illyrere. De var et folk som bebodde mesteparten av østkysten av Adriaterhavet noen årtusener før år 0, og de hadde kolonier blant annet på Sicilia.
Albania har vært del av en rekke greske kolonier, etterfulgt av en periode som del av den romerske provins Illyricum.
Albania kom første gang under Det osmanske riket i 1385. I 1444 gjorde Albanias nasjonalhelt Gjergj Kastriot Skanderbeg opprør, og skapte en selvstendig albansk stat.
Skanderbegs Albania fikk stor betydning for Europa fordi det bremset Det osmanske rikets frammarsj, og Skanderbeg ble en berømt statsleder. Hans stat overlevde hans død med ti år, men brøt sammen mot den osmanske overmakten fra 1478. Etter Skanderbegs død, døde også den tidlige albanske kulturen – og den tradisjonelle kristne befolkningen ble påtvunget en osmansk form for islam. Flere hundre år etter var Albania fortsatt preget av osmanenes voldsomme ødeleggelser da de tok hevn over Skanderbeg.
Den albanske politiske og kulturelle renessansen på 1800-tallet hadde sterke røtter i Kosovo (albansk Kosova). Ønsket om et forent Albania tvers over det albanerne ser som den kunstige grensen mellom Albania og Kosovo har fra da av hele tiden vært en sterk faktor i albansk politikk.
Etter den første Balkankrigen ønsket Albania uavhengighet fra Det osmanske riket. I desember 1912 samlet diplomater fra Europas stormakter seg i London for å avgjøre Balkans framtid. Området var et etnisk lappeteppe, men det viktigste prinsippet var å hindre at Serbia ble for dominerende i regionen. Albania ble derfor anerkjent som egen stat. Slik hindret de også at Serbia fikk bygge havner langs kysten av Adriaterhavet.
Landet var fremdeles preget av indre uro. Under andre verdenskrig var landet okkupert av Italia. En kommunistisk motstandsbevegelse under Enver Hoxha overtok makten da først italienerne og deretter tyskerne trakk seg ut av landet.
Albanias utenrikspolitikk etter at folkerepublikken ble proklamert 29. november 1944 var i stor grad styrt av motsetningen til den store naboen og hovedfienden, Jugoslavia. Opp til bruddet med Stalin i 1948 regnet Tito med at Albania kom til å inngå i Jugoslavia som egen provins. Da bruddet kom, allierte Enver Hoxha seg nært med Sovjetunionen mot Jugoslavia, og holdt på denne alliansen helt til Jugoslavia og Sovjet tilnærmet seg hverandre etter 1956. Fra da av kom Hoxhas regime i stadig skarpere motsetning til Sovjet, og allierte seg i stedet med Kina, som på denne tiden var skarpt kritisk mot Jugoslavia. I noen år ble Albania sett som Kinas nærmeste internasjonale allierte, og Mao Zedong kalte Albania sosialismens fyrtårn i Europa. Men da Kina og Jugoslavia fikk et bedre forhold i 1970-årene, begynte Albania fra 1976 å kritisere Kina skarpt. Etter dette og frem til folkerepublikkens sammenbrudd i 1990 var Albania en meget isolert stat.
Fra da av har Albania orientert seg mot EU, særlig mot Italia, og mot USA. Men den gamle motsetningen til Jugoslavia og spesielt Serbia har blitt skjerpet av krisene i Kosovo. Albania mottok en veldig flyktningstrøm fra Kosovo før og under krigen i 1999, og stilte opp som base for NATO og USA mot Rest-Jugoslavia.
Sosialt utviklet Albania seg fra 1945 fra å være et av de fattigste og minst moderne land i Europa til å bygge ut en del industri. Landet har gode forutsetninger for vannkraft og kom langt i å utbygge strømnettet. Skolevesenet og helsevesenet gjorde store framskritt. Dette ble finansiert på tre måter:
Guragie
Guragie eller gurage (amharisk ጉራጌ) er en folkegruppe i Etiopia. Ved folketellingen i 2007 var det 1 867 377 guragier, tilsvarende 2,53 % av innbyggerne i Etiopia. Guragiene er jordbrukere, og bor i et fruktbart høylandsområde sørvest i landet, hvor de utgjør 7,52 % av befolkningen i Region for sørlige nasjoner, nasjonaliteter og folk.
Folkegruppen er delt i tre grupper; etter sine ulike dialekter: nordlig, østlig og vestlig. Halvparten av dem tilhører Den etiopisk-ortodokse kirke, mens ca 40% er muslimer.
Albania
Historie
Et brutalt maktapparat og altomfattende hemmelig politi, kombinert med en intens patriotisk propaganda som vakte gjenklang i et lite, sterkt nasjonalistisk folk som nesten aldri hadde vært selvstendig, bidro til politisk stabilitet.
På slutten av 1980-årene gikk økonomien stadig dårligere. Isolasjonen bidro til at Albania manglet kapital til å modernisere industrien. Utenlandske storebrødre som var villige til å betale for store investeringer fantes ikke lenger. Teknologisk sakket Albania stadig lengre etter, og eksporten ga stadig mindre hard valuta. Samtidig skapte store sosialbudsjetter som regjeringen ikke våget å skjære ned på, og en dyr militær opprustning, til at det reelle statlige underskuddet bare vokste.
Da folkerepublikken brøt sammen i 1990 førte det også til en voldsom krise i det økonomiske og sosiale systemet. Mesteparten av storindustrien ble lagt ned, og i byene ble det brått massearbeidsløshet. I jordbruket, som var blitt kollektivisert i stadig større, mer topptunge enheter, tok bøndene over jord og tok med kveg, maskineri osv. hjem til sine små jordlapper. Resultatet var at vanningsanlegg og annen infrastruktur forsvant, ingen fikk råd til å bruke landbruksmaskiner lenger, og etter et par år lå mesteparten av jorda brakk. Skoler og andre sosiale institusjoner som var knyttet til de oppløste kollektivbrukene forsvant mange steder, og dermed hadde også mange barn på landbygda ikke lenger skolegang.
Resultatet ble sosialt kaos, omfattende hærverk mot offentlige bygninger, skoler osv. over hele landet, og massekriminalitet.
Den berømte episoden da unge arbeidsløse (mange av dem fra landsbygda) kapret et skip for å seile til Italia (blant annet kjent fra bildene til Benneton), fikk den italienske regjeringen til å gripe inn for å hindre at Albania brøt helt sammen, og at en mye større flom av desperate økonomiske flyktninger dermed skulle velte over Adriaterhavet. Italienske militære distribuerte mel over hele landet, og ble en garantist for at det ikke skulle bryte ut akutt sult.
En ny regjering under president Sali Berisha støttet blant annet en økonomisk pyramide. Pyramiden fristet med løfter om eventyrlige profitter. På denne tiden hadde mange yngre albanere fått jobb i utlandet, særlig i Hellas og Italia, og sendte store pengebeløp hjem til familien. Mange lot seg lure til å investere alt de hadde. Da pyramidesvindelen brøt sammen i 1996 ble resultatet en periode med anarki og borgerkrig.
Senere har situasjonen i Albania relativt sett stabilisert seg, men store uløste problemer etter sammenbruddet i 1990, borgerkrigen i 1996 og krigen i Jugoslavia/Kosovo 1999 med den påfølgende veldige flyktningstrømmen, har satt dype arr i det albanske samfunnet og blant annet ført til store problemer med kriminalitet og korrupsjon.
Politikk og administrasjon
Statsoverhodet er presidenten, som velges av Kuvendi Popullor, eller folkets forsamling. Den vesentligste del av forsamlingens 155 medlemmer velges ved valg hvert 5. år. Presidenten har en regjering av ministere, som utnevnes av presidenten.
Administrativ inndeling
Albania er delt inn i 12 prefekturer (albansk: qarku) som videre er inndelt i 61 kommuner.
Fram til 2000 fantes det 36 distrikter (albansk: rrethe). Før kommunereformen i 2015 fantes det 373 kommuner, 308 landkommuner (albansk: komuna) og 65 bykommuner (albansk: bashkia).
Næringsliv
Den viktigste næringsvei i Albania er fortsatt landbruk, til tross for forsøkene på industrialisering i Hoxha-perioden. I sør er det olje som utvinnes med relativt primitive produksjonsmetoder, og i stor grad eksporteres til Hellas for raffinering. Korrupsjon og organisert kriminalitet har vært et problem siden Albania ble demokratisk, og nådde et foreløpig høydepunkt under de borgerkrigsliknende tilstandene etter sammenbruddet i landets pyramidespill 1996-98. NATOs krigføring i Kosovo og Serbia 1998-2001 medførte en sterk opprusting av albansk infrastruktur, og gryende internasjonale investeringer.
I nyere tid har landet oppnådd sterkere økonomisk vekst, knyttet til blant annet utbygging av vannkraft i fjellene i øst og turisme langs kysten. Statkraft har store konsesjoner og vannkraftverk i nord. En høy andel av albanerne jobber i utlandet, hovedsakelig Hellas og Italia, og sender betydelige pengesummer til familiene sine i Albania. Albania er blant kandidatlandene til å bli medlem av EU.
Oppføring på UNESCO sine lister
Verdensarvsteder
Oppføringer på Unesco sin liste (Intangible Cultural Heritage),
knyttet til aktivt vern av immateriell kultur. Årstallet angir når det ble listeført hos UNESCO.
136 Austria
136 Austria er en hovedbelteasteroide. Den ble oppdaga den 18. mars 1874 av Johann Palisa fra Pula. Austria er det latinske navnet på Østerrike.
«Utsikt over Delft»
«Utsikt over Delft» (Gezicht op Delft) er et oljemaleri av Johannes Vermeer utført ca.1660/1661. Maleriet eies av museet Mauritshuis i Haag. Maleriet er Vermeers største og mest tidkrevende verk muligens med unntak av «Maleren i sitt atelier» og kan ha vært et bestillingsverk utført på oppdrag av beskytteren Pieter van Ruijven. Bildet viser en utsikt over byen Delft med kanalen Schie i forgrunnen. Vermeer arrangerte flere av bildets arkitektoniske elementer slik at de løper parallelt med billedrammens kant, men i motsetning til samtidens sedvanlige byutsikt, bruker ikke Vermeer elementer som å la veien fortsette inn i bakgrunnen for dermed å indikere byens liv og hemmeligheter.
Til maleriet benyttet Vermeer en ensartet, sammenhengende farvepalett dominert av jordfarver som oker og brunt samt enkelte strøk av rødt. Det er interessant å legge merke til at skyene bryter opp akkurat over Nieuwe Kerk slik at kirketårnet fremstår i strålende, nesten overjordisk lys. Kirken inneholdt fra 1622 et monument over Vilhelm I av Oranien, helten fra frihetskampen mot Spania. Vilhelm var blitt snikmyrdet i Delft, men var høyt ansett i byen og Vermeer kan ha ønsket å komme med et politisk budskap med det himmelske lyset.
«Utsikt over Delft» er et av Vermeers bilder hvor man antar at han har benyttet et camera obscura som hjelpemiddel i fremstillingsprosessen, dels på grunn av den presise detaljrikdommen maleriet er utført med, men også på grunn av det diffuse lyset som for eksempel sees i lyset i elven og som tilsvarer hva man ville observere gjennom et camera obscura.
Maleriet har mottatt mye berømmelse gjennom tiden. Forfatteren Marcel Proust omtaler det som «verdens beste maleri», og i sitt romanverk På sporet av den tapte tid lar han en av hovedpersonene besvime av henrykkelse foran maleriet.
Høgskolen i Bergen
Høgskolen i Bergen (HiB) ble etablert 1. august 1994 og hadde omkring 7700 studenter og 750 ansatte. Den ble en del av Høgskulen på Vestlandet fra 1. januar 2017.
Høgskolen tilbød fag- og profesjonsstudier innen helse- og sosialfag, ingeniør- og økonomisk-administrativ utdanning, musikkutdanning og lærerutdanning. Disse kunne tas i varierende lengder fra halvårsenheter til bachelor-, master- og enkelte doktorgradstudier, samt en rekke kurs-, etter- og videreutdanninger.
Høgskolen hadde som mål å være den viktigste profesjonshøgskolen på Vestlandet. Høgskolen var lokalisert på Campus Kronstad og i Møllendalsveien.
Enkelte utdanningsprogram og skoler som senere ble Høgskulen i Bergen har røtter tilbake til 1800- og begynnelsen av 1900-tallet. I mai 2011 feiret jordmorutdanningen ved Høgskolen i Bergen 150 år. Utdanningen startet ved Fødselsstiftelsen i Bergen i 1861 og har hatt flere navn, blant annet Statens jordmorskole i Bergen og Bergen jordmorhøgskole.
Historie
Høgskolen var en av 24 statlige høgskoler i Norge og var et resultat av at seks statlige høgskoler i Bergen ble slått sammen som en del av Høgskolereformen i 1994.
Høgskolen i Bergen, Høgskolen Stord/Haugesund og Høgskulen i Sogn og Fjordane gikk i 2016 inn for å slå seg sammen. Den sammenslåtte Høgskolen på Vestlandet ble opprettet 1. januar 2017.
Organisasjon
Høgskolens tre avdelinger med underliggende institutter var:
Hovedcampus på Kronstad
Høsten 2014 flyttet HiB inn i nytt bygg i Inndalsveien 28 på Kronstad, Campus Kronstad. Høgskolen hadde siden starten i 1994 arbeidet for å få nybygg. I mangel av et stort nok hovedbygg var undervisningen spredt på en rekke bygg omkring i Bergen. Skolen ble oppført på det tidligere verkstedsområdet til NSB. Flere eldre bygg ble bevart og ble en del av det nye høyskoleanlegget. Bygget er på 51.000 kvadratmeter. Mellom 5000 og 6000 studenter fikk sin undervisning på Campus Kronstad, mens resten av studentene og 200 ansatte holdt til i lokalene som Høgskolen leiet i Møllendalsveien. HiB omfattet også Dykkerutdanningen, som holdt til i Skålevikveien i Loddefjord, og studium i undervannsteknologi på Straume på Sotra, i Florø og i Kristiansund.
Bergensskolen i arkitektur
Bergensskolen var en retning i norsk arkitektur fra ca. 1910 frem til annen verdenskrig. Skolen videreførte ideer fra den engelske Arts- and Craftsbevegelsen. Ved hjelp av oppmåling av eldre bygg og restaureringsarbeider skaffet arkitektene seg kunnskap om eldre byggeskikk og om håndverkets betydning for kvaliteten. Ut fra kunnskapen om lokal byggeskikk og lokale håndverkstradisjoner fornyet de den vestnorske byggeskikken.
Maria Kannegaard
Maria Kannegaard (født 6. oktober 1970 i København) er en dansk-norsk jazzmusiker (piano), utdannet ved Jazzlinja (NTNU) (1992-1996). Sammen med bassist Ole Morten Vågan og trommeslager Thomas Strønen utgjør hun Maria Kannegaard trio. Hun har vært komponist for Trondheim Jazzorkester, spilt i Kongsberg-bandet Alibi med bassist Tine Asmundsen, og spilte i Eldbjørg Raknes' TINGeLING-band, Live Maria Roggens «LiveBand» og Siri Gjæres band.
I 2010 vant hun DnB-NOR prisen på Kongsberg Jazzfestival.
Bergensskolen i arkitektur
Arkitektene
Mange av arkitektene i Bergensskolen ble født i tiåret før eller like rundt århundreskiftet. Skolens faddere var arkitektene Einar Oscar Schou, Egill Reimers og Ole Landmark. Andre sentrale medlemmer var Frederik Konow Lund, Per Grieg, Kristian Bjerknes, Hans Wichmann Rohde, Johan Lindstrøm, Andres Nortvedt og Ludolf Eide Parr. Mange av arkitektene var sosialt engasjert, arbeidet for Fortidsminneforeningen og med restaurering av eldre arkitektur.
Maria Kannegaard
I 2012 ble hun utpekt som NTNU-jazzambassadør, en tittel som årlig tildeles en jazzartist eller -gruppe som på en fremragende måte fungerer som ambassadør for NTNU og jazzmiljøet i Trondheim.
Bergensskolen i arkitektur
Verk
Bergensskolen blir ofte forbundet med eneboliger i tre og gråstein. Rommene i disse boligene var som regel svært nøkterne, men også preget av et utsøkt håndverk.
Maria Kannegaard
I 2017 ga hun ut et konsertalbum bestående av opptak fra Kongsberg Jazzfestival i 2011 og Trondheim Jazzfestival 2013. Samme år skrev hun sammen med Siri Gjære musikken til forestillingen Kloden rundt på 29 bokstaver (Fabularium Produksjoner). For albumet Nådeslås fra 2019 fikk hun NOPAs musikkpris for 2019 og ble nominert til Spellemannprisen 2019 i klassen jazz. Hun vant Spellemannprisen 2020 i klassen jazz sammen med sin egen trio for albumet Sand i en vik.
Maria Kannegaard har vært åpen om sin psykiske sykdom som har ført med seg flere lengre avbrudd fra musikken.
Frøya Næringspark
Frøya Næringspark AS er en bedrift som ble stiftet 9. desember 2003 for å overta de gamle fabrikklokalene til Marine Harvest Norway på Nesset på Frøya i Trøndelag.
Blant virksomheter som driver fra lokalene er Su San Norway AS, der Lee Chul-ho har engasjert seg i arbeidet med å utnytte Lite utnyttede ressurser (LUR), som blant annet kongsnegler.
AWACS
AWACS (Airborne Warning and Control System) er et radarsystem montert i fly. AWACS var opprinnelig en betegnelse på Boeing E-3 Sentry, men betegnelsen er degenerert og brukes gjerne på alle fly av denne typen.
AWACS gir til enhver tid et detaljert situasjonsbilde og kan brukes til søking etter, identifikasjon og elektronisk følging av eventuelle fiendtlige fly, og til kontroll og dirigering av egne luftstridskrefter. Noen AWACS-radarer kan også registrere gjenstander i bevegelse på eller like over bakken eller havoverflaten.
AWACS ble utviklet av Boeing på en radar fra Westinghouse. De AWACS-flyene som ble benyttet av U.S. Air Force fra 1977 var spesialtilpassede Boeing 707-320B-maskiner, gjenkjennelig ved en stor, diskosformet, roterbar radom på flykroppen.
Bolivianos, el hado propicio
«Bolivianos, el hado propicio» er navnet på Bolivias nasjonalsang. Nasjonalsangen ble tatt i bruk i 1952. Teksten er skrevet av José Ignacio de Sanjinés og musikken av italieneren Leopoldo Benedetto Vincenti.
Saperda similis
Utseende
En middelsstor (14–22 mm), slank, grågul (kanskje litt grønnlig) trebukk, kroppen overstrødd med små, opphøyde, svarte flekker. Den kan ligne på stor ospebukk Saperda carcharias, men er mindre og spinklere enn denne. Kroppen er sylindrisk og tett kledt med korte, nedliggende, gulbrune hår. Antennene er kraftige og gjerne litt kortere enn kroppen, hvert enkelt ledd gulbrunt med svart spiss. Pronotum er nesten kavdratisk sett ovenfra, med rette sidekanter. Dekkvingene er betydelig bredere enn pronotum, med markerte, rettvinklede skuldre, ganske parallellsidige fra skuldrene bakover. Beina er middels lange, ganske kraftige og gulbrune. Det tredje fotleddet er dypt og bredt tolappet.
Levevis
Larven utvikler seg i levende seljer, av og til også i osp. Hunnen gnager 5-10 centimeter lange furer i barken i lengderetningen, og gnager også bort ytterbarken rundt desse. De første dagene er disse lysende grønne og lette å se. Hun legger opptil 10 egg i hver fure, helst i stammer som er 3-5 centimeter tykke. Eggleggingsstedene er gjerne noen meter over bakkenivå. Trær som står solfylt til, for eksempel i åkerkanter, er mest attraktive. Larveutviklingen tar 2-3 år. De voksne billene er aktive i juni-juli, men er vanskelige å finne. De gnager på blader av selje. Den letteste måten å påvise arten på er å lete etter de karakteristiske eggleggingsgnagene på ettersommeren.
Utbredelse
Arten er utbredt i Europa unntatt de vestligste delene, østover til det vestlige Sibir. I Norge er den bare funnet noen få ganger i nærheten av Oslo, men den kan være noe oversett.
Forbrenningskammer
Et forbrenningskammer er en integrert del av alle lukkede systemer hvor forbrenning eller eksplosjon er en del av funksjonen. Det kan derfor være lokalisert til så forskjellige ting som fjernvarmeanlegg og annen pyrolittisk søppelfjerning, vanlige ved- og koksovner, motorer til bil, båt og fly m.m. Ammunisjon regnes imidlertid ikke med, siden forbrenningen her ofte skjer både i patronen og tildels mens prosjektilet støtes ut.
Forbrenningskammeret, eller bare brennkammeret, er en av gassturbinens hovedkomponeneter. I brennkammeret tilføres det brensel som kontinuerlig føres til dysene og inn i luftstrømmen ved hjelp av en pumpe. Inni brennkammeret brenner det hele tiden en flamme, som ved oppstart av maskinen blir satt igang ved en elektrisk gnist. For at ikke flammen skal «blåses» ut, er det viktig at lufthastigheten forbi dysene er relativt lav. Derfor utføres kammeret med en indre seksjon hvor bare en viss del av den totale luften passerer. Dette arrangementet har dessuten den fordel at «luftkappen» rundt selve brennkammeret vil virke varmeisolerende mot omgivelsene. Senere blandes denne luften sammen med forbrenningsgassene slik at man oppnår en jevn temperaturfordeling på gassen før den kommer inn på turbinen. Dette er meget viktig, fordi det hindrer lokale, termiske overbelastninger på turbinen.
Shawn Drover
Shawn Drover (født 5. mai 1966 i Montréal) er en kanadisk trommeslager. I 1993 stiftet han power metal-bandet Eidolon med broren sin, Glen Drover. Han har også vært medlem av thrash metal-bandet Megadeth siden bandet gjenoppstod i 2004. Broren Glen spilte også i Megadeth fram til 13. januar 2008, da han forlot bandet.
137 Meliboea
137 Meliboea er en hovedbelteasteroide. Den er navneopphavet til asteroidefamilien Meliboea. Den ble oppdaga den 21. april 1874 av Johann Palisa fra Pula. Det er tre skikkelser i gresk mytologi med navnet Meliboia.
Norgesmesterskapet i fotball for menn 1932
Norgesmesterskapet i fotball for menn 1932 ble vunnet av Fredrikstad etter seier 6-1 over Ørn den 16. oktober. Målscorere for Fredrikstad var Arne Børresen i det 8. minutt, Sverre Moe i det 15., 24., 48 og i det 82 minutt og Finn Johannesen etter 65 minutter. Oscar Thorstensen scoret for Ørn i det 10. minutt. Dette var første gang Fredrikstad vant et norgesmesterskap. Mellom 16 000 og 17 000 tilskuere overvar kampen på Marienlyst stadion i Drammen. Dommer var Oscar Arvid Carlsen, Lillestrøm.
Fredrikstads vinnerlag: Ivar Olsen, Ragnvald Olsen, Egil Brenna Lund, Oscar Nilsen, Håkon Johansen, Just Johannesen, Finn Johannesen, Sten Moe, Sverre Moe, Arne Børresen og Morten Pettersen.
Det var totalt 151 lag påmeldt til NM dette året, så NFF bestemte at det skulle arrangeres en kvalifiseringsrunde med 23 kamper før første ordinære runde.
Trinidad og Tobago under Sommer-OL 2000
Trinidad under Sommer-OL 2000. Nitten sportsutøvere, fjorten menn og fem kvinner fra Trinidad og Tobago deltok i tre sporter, friidrett, taekwondo og svømming under Sommer-OL 2000 i Sydney. Trinidad og Tobago kom på delt 61.-plass med en sølv- og en bronsemedalje.
Demetere
Demeterne var en keltisk stamme på De britiske øyer. Da romerne invaderte øyene levde de i et område i dagens Pembrokeshire og Carmarthenshire i Wales, vest for silurene. Deres hovedstad var Moridunum, dagens Carmarthen. Det eksisterte også en by Luentinum (som er identifisert til å ha ligget ved Dolaucothi Gold Mines nær Pumsaint, Carmarthenshire). Demeterne er beskrevet i den romerske geografen Klaudios Ptolemaios' verk Geographia som ble skrevet i det 2. århundre.
Stammen gjorde ikke motstand mot romerne, i motsetning til andre stammer i området som silurene og ordovikene. Derfor ble ikke dette området sterkt befestet av romerske styrker, men det ble anlagt et fort i Moridunum. Romerne satte igang leting etter gull i gruver i demeternes rike.
Studentparlamentet ved Oslomet – storbyuniversitetet
Studentparlamentet er det øverste studentorganet på Oslomet – storbyuniversitetet.
Parlamentet ledes av et arbeidsutvalg som består av leder, nestleder og to fagpolitiske stillinger. Arbeidsutvalget bistås av et sekretariat på to medarbeidere. Parlamentsmøtene er Studentparlamentets høyeste organ. Parlamentet er urnevalgt med representanter fra alle fire fakulteter.
Arbeidsutvalg
2021/2022
2020/2021
2019/2020:
2018/2019
2017/2018
2016/2017 2015/2016 2014/2015 2013/2014
2012/2013
2011/2012
Hårfagreætta
Hårfagreætta var en kongsslekt i vikingtiden og middelalderen som mange kongsemner ønsket å bli regnet som etterkommere av, ettersom det ble utviklet en lære om at denne slekten hadde odel på det riket som i høymiddelalderen kom til å bli til Norge. Slektens stamfar var Harald Hårfagre, som ifølge Snorre ble regnet som den som samlet Norge under én kongemakt.
Ifølge Snorre stammet kong Harald fra ynglingeætten, noe som selv Snorre fant grunn til å tvile på, men slektskapet med denne kjente ætta ga Harald ekstra status. Ifølge Snorre skulle konger av Ynglingeætta ha vandret ut fra Uppsala til Øst-Norge. Kildegrunnlaget tyder imidlertid på at Harald Hårfagres forfedre først ble knyttet til Vestfold på 1100-tallet.
Ifølge nyere forskning av historikeren Claus Krag var trolig kun tre generasjoner av Hårfagreætta ved makten. Dette inkluderer, i tillegg til Harald selv, sønnene Eirik Blodøks og Håkon den gode, og Eiriks sønn Harald Gråfell. I tiden etter Harald Hårfagres død i 931(/932) regjerte Hårfagreætlinger i 40 år, ladejarler i 40 år, og danskekonger i 40 år (ofte med ladejarler som underkonger).
Det er først i skrevet litteratur fra 1100- og 1200-tallet vi møter påstanden om at norske konger var Hårfagres etterkommere. Når det gjelder Olav Tryggvason, finnes ingen samtidige kilder som hevder at han nedstammet fra Hårfagre. Hellig Olav ble riktignok kalt arforðr Haralds (= «Haralds arvevokter») av skaldene som brukte «Haralds arv» som kjenning for «Norge». Men skaldene prøvde bare å beskrive ham som sønn av Harald, dvs. hans biologiske far Harald Grenske. Det var ikke Hårfagre de siktet til. Harald Hardråde ble konge rett og slett i kraft av å være Hellig-Olavs halvbror, samtidig som han rådet over tilstrekkelig militærmakt å sette bak kravet sitt. Hardrådes nedstamning fra Hårfagre ble underbygget ved rent oppdiktede personer - sagnskikkelsen Sigurd Rise som beskrives som Hårfagres sønn med den helt fiktive samekvinnen Snøfrid Svåsedatter.
Disse senere kongenes tilknytning til ætten er trolig en senere forfalskning (fra 1100-tallet) for å gi legitimitet til arvekravet til Østlandet («Viken»), som inntil da oftest hadde vært de danske kongenes skattland. Ifølge historikeren Kåre Lunden var falske kongegenealogier regelen snarere enn unntaket i middelalderen, ettersom en tronpretendent «valgte farsslekt på samme måte som en i dag velger politisk parti». Spesielt kong Sverres slektsskap med Hårfagreætta var utvilsomt et falsum.
Den siste som hevdet å være konge av Hårfagreætta, var Olav som døde i 1387. Statsstyret falt da over på Olavs mor, dronning Margrethe, som fikk hyllet sin søsterdattersønn Erik av Pommern til nordisk konge. Dette ble innledningen til den såkalte «dansketiden».
Eirikssønnene
Eirikssønnene var sønnene til Eirik Blodøks og hans hustru Gunhild Kongemor. De er også ofte beskrevet som Gunnhildssønnene, siden Gunnhild ble tilskrevet en rolle som den eggende drivkraften bak dem.
Eirikssønnene under ledelse av Harald Gråfell utfordret flere ganger kong Håkon den godes makt over Norge. Deres siste forsøk resulterte i nederlaget ved Fitjar ca. år 961, hvor kong Håkons hær seiret men kongen selv fikk banesår. Kong Håkon på sitt dødsleie erklærte at Harald skulle få hans kongedømme hvis han lovet å være god mot kong Håkons venner og frender. I 962 dro Harald og Erling til Trøndelag og klarte der å ta livet av Sigurd Ladejarl med hjelp av Sigurds bror Grjotgard Håkonsson. Eirikssønnene fikk slik kongedømmet Norge under seg?
Kongedømmet de regjerte over var basert på Vestlandet, men de hevdet overherredømme over og krevde skatter fra de andre småkongene og jarlene i Norge. Harald Gråfell var den første som ble omtalt som (hele) Noregs kunungr.
Eirikssønnene var, slik de nevnes hos Snorre Sturlason :
Snorre nevner også en datter, Ragnhild. For å sikre forholdet til Orknøyene, blir hun gift med Arnfinn, sønnen til Torfinn, jarlen av Orknøyene.
Ifølge Fagrskinna hadde Eirik og Gunhild sønnene: Gamle, Guttorm, Harald, Erling, Ragnfrød og Sigurd Sleva. Også her nevnes en datter, Ragnhild.
Det er uvisst hvor mange søsken Harald hadde. Claus Krag mente at det neppe var mer enn seks av Eirikssønnene, kanskje bare fem. En ser også at kildene av ukjente årsaker skilte mellom Eirikssønner og Gunnhildssønner.,
Ågip forteller at Guttorm, Halvdan og Øyvind Eirikssønner ble drept i slaget ved Avaldsnes kongsgård.
Dersom Eirik var Erik Haraldsson i Northumbria hadde også Harald en bror Henrico (Hårek?), som falt i et slag i Stainmoor mot kong Eadred (konge 946-955) i 954.
138 Tolosa
138 Tolosa er en hovedbelteasteroide. Den ble oppdaga den 19. mai 1874 av Henri Joseph Anastase Perrotin fra Observatoire de Toulouse i Toulouse. Tolosa er det latinske navnet på Toulouse.
Abraham Berges regjering
Abraham Berges regjering tiltrådte 30. mai 1923 etter statsminister Otto B. Halvorsens død i embetet. Den var som sin forgjenger en samarbeidsregjering mellom Høyre og Frisinnede Venstre.
Riksrett mot statsminister Berge sin regjering
Sakens bakgrunn: Abraham Berge og seks av hans statsråder deriblant Venger ble i 1926 stilt for riksrett. Regjeringen Berge hadde gjort bevilgninger uten å informere Stortinget. Saken var fra 1923 og bevilgningene var gjort for å støtte Den norske Handelsbank.
Den 14. juli 1926 traff Odelstinget følgende vedtak:
«Det skal reisast riksrettssøksmål mot statsminister h. v. Abraham Berge og statsrådene O. Klingenberg, C.F. Michelet, C. Middelthon, J. Rye Holmboe, A. Venger og K.W. Wefring for at dei
Berge og statsrådene ble 25. mars 1927 likevel frikjent (under dissens) ut fra at de hadde handlet i beste mening.
Andrej Kantsjelskis
Andrej Antanasovitsj Kantsjelskis (russisk:Андрей Антанасович Канчельскис; født 23. januar 1969 i Kirovohrad) er en ukrainsk tidligere fotballspiller som fikk russisk statsborgerskap etter Sovjetunionens fall i 1991. Han spilte for flere klubber, blant annet Manchester United FC, Everton FC og Rangers FC. Kantsjelskis var kjent som en dynamisk, hurtig og målfarlig høyre-ving med stor løpskapasitet.
Klubbkarrieren
Kantsjelskis startet sin fotballkarriere hos Dynamo Kyiv i 1988 og dro videre til Sjakhtar Donetsk i 1990.Han signerte for Manchester United FC ett år senere og fikk sin debut for United den 11. mai 1991 mot Crystal Palace FC. Kantsjelskis hjalp klubben med å vinne to ligatitler (1993 og 1994) samt en FA-cup–tittel i 1994. Han var også delaktig i den tapende ligacupfinalen mot Aston Villa FC i 1994, hvor han ble utvist for hands.
Kantsjelskis ble så solgt til cup–vinneren Everton FC i 1995 og i hans første sesong med klubben skåret han 16 mål, noe som gjorde at han ble sett på som en av de bedre vingene i landet. Han oppnådde kultstatus blant Everton–tilhengerne etter sine to mål mot Liverpool FC på Anfield og hans positive spill hjalp klubben til en respektabel sjetteplass i serien, noe som var Evertons beste plassering på mange år. Kantsjelskis fikk derimot problemer med å opprettholde sin form i den neste sesongen, noe som gjorde at han ble solgt for £8 millioner til den italienske klubben Fiorentina.
Perioden i Fiorentina ble plaget av småskader og dårlig form noe som gjorde at han meldte overgang til skotske Rangers FC i 1998. Mens han var der ble han også lånt ut til United-rivalen Manchester City FC før han igjen meldte overgang til blant andre Southampton i 2003, saudiarabiske Al-Hilal SFC i samme år, russiske Saturn Moskva i 2004, og sist Krylya Sovetov Samara i 2006. Etter å ha forlatt Krylya Sovetov uten kontrakt i årsskiftet 2006–2007 bestemte han seg for å legge opp som fotballspiller den 12. februar 2007.
Landslagskarriere
Til tross for at Kantsjelskis var født i Ukraina, og hans opphav var litauisk, valgte han å representere hvor han omsider ble bokført med 36 kamper og fem mål. Han ble også bokført med 23 kamper for Sovjetunionen hvor han skåret tre mål. Kantsjelskis fikk bare deltatt i to store landslagsturneringer (EM i 1992 og EM i 1996) på grunn av hans boikott av den russiske landslagstreneren Pavel Sadyrin, noe som gjorde at han gikk glipp av VM i 1994.
Annet
I sin egen selvbiografi «Managing My Life» ble United–manager Sir Alex Ferguson påstått å ha blitt tilbudt over 40 000 pund i bestikkelse for å selge Kantsjelskis. Da dette ble avslått, hevdet han videre at styreformann i Manchester United, Martin Edwards, mottok drapstrusler på grunn av dette. Det finnes for øvrig ikke bevis for at hverken Everton eller Kantsjelskis selv var klar over bestikkelsen eller drapstrusselen.
Mare: Circus 1
Mare:Circus er en fantasyroman for barn og unge av Ruben Eliassen. Denne første boken er en del av en serie på tre bøker som alle kom ut i 2008. Boken har illustrasjoner som er laget av Olve Askim. Boken ble utgitt av Gyldendal Norsk Forlag i 2008.
Handling
Boken handler om en mystisk gutt. Han blir reddet fra drukningsdøden av en kvinne fra et cricus. Kvinnen heter Esmeralda og er den skjeggete damen, gutten har ingen anelse om hvem han er eller hvor han kommer fra. Det eneste han har igjen av minner kommer til han som grufulle mareritt. Gutten, som etter hvert får navnet Mare,fordi av hans grusome mareritt. Han blir med sirkuset og han opplever mye rart. Han får nye venner og får hilse på de utrolige personene i Circus Caravaggio. Men hva er det marerittene prøver å fortelle han, vet han ikke, enda.
Sirkusdirektøren Caravaggio er en lur og lumks man. Han skylder masse penger, så Lignings-Vesenet sender ut sine skattemonstere for å ta den magiske armen til Caravaggio.
Personer
Mare: En liten gutt som blir reddet fra drukningsdøden. Han vet ingen ting om hvem eller hva han er.
Sirkusdirektør Caravaggio':  En sleip og grisk svindler med en magisk arm som får han i trøbbel.
Den skjeggete damen, Esmeralda:   En vaskeekte verdenssensasjon og det snilleste menneske på jord. Og skjegget hennes er helt ekte!
De siamesiske tvillingene, Rem og Rom:   To rødhårete og fregnete gutter som mer eller mindre henger sammen, nesten hele tiden.
Forvandlingskunstneren Vlad:   Vlad kan trylle seg om til de underligste ting og har en glupsk appetitt på saftig nattmat- nattmat som skriker.
Den skrikende nattmaten:   Som heldigvis ikke er så menneskelig når det kommer til stykket.
Skattemonstrene Bjur og Holt:   De dummeste og mest blodtørstige brødrene som noensinne har eksistert.
Verdens sterkeste mann, Alf:  Ingen kan måle seg med Alfs muskelkraft, og hjertet er like stort som musklene.
Barneengelen Angelo:  Den forbrente engelen som aldri klarte å fly helt opp til himmelen fordi vingene hans ble forbrent.
Nicolai Abildgaard
Nicolai Abraham Abildgaard (født 11. september 1743 i København, død 4. juni 1809 i Frederiksdal) var en dansk kunstmaler og professor. Han var sønn av Søren Abildgaard og Anne Margrethe Bastholm.
Abildgaard malte i klassisistisk stil. Han ble professor ved Det Kongelige Danske Kunstakademi i 1778, og ble senere direktør ved akademiet og fikk på den måten stor påvirkning på kunsten i Danmark på 1700-tallet. Et av de mest kjente verkene hans er utsmykkingene han gjorde i Christiansborg slott i København i 1778–91. I tillegg illustrerte han Jens Baggesens danske oversettelse av Ludvig Holbergs Nils Klims reise til den underjordiske verden fra 1789.
Trening som kunstner
Han studerte under en malermester før han kom til det nye Kongelige Danske Kunstakademi i København, hvor han ble lærlig av Johan Edvard Mandelberg og Johannes Wiedewelt.
Han vant medaljer i akademiet fra 1764 til 1767. Den store gullmedaljen fra akademiet som han vant i 1767 inkluderte et reisestipend, som han først fikk etter fem år.
Som en lærling hjalp han professor Mandelberg ved akademiet rundt 1769, og malte dekorasjoner for Fredensborg slott. Disse maleriene er i klassisistisk stil, påvirket av franske klassisistiske kunstnere som Claude Lorrain og Nicolas Poussin. Mandelberg hadde studert i Paris under François Boucher.
Studiereiser
Selv om kunstnere på den tid vanligvis reiste til Paris for videre studier, valgte han å besøke Roma, hvor han bodde i årene 1772-1777. Som en utflukt dro han til Napoli sammen med Jens Juel i 1776. Hans ambisjoner lå i sjangeren historiemaling. Mens han var i Roma studerte han Annibale Carraccis freskomalerier i Palazzo Farnese og maleriene til Rafael, Titian og Michelangelo. I tillegg studerte han andre ulike kunstneriske disipliner (skulptur, arkitektur, dekorasjon, veggmalerier), og fremmet sin kunnskap om mytologi, oldtiden, anatomi og perspektiv.
Sammen med den svenske skulptøren Johan Tobias Sergel og maleren Johann Heinrich Füssli begynte han å bevege seg bort fra den klassisismen som han hadde lært om ved akademiet. Han utviklet en verdsettelse av litteraturen til William Shakespeare, Homer og Ossian, den legendariske galliske poeten. Han arbeidet med temaer fra gresk og norrøn mytologi. Dette bragte ham til fronten av nordisk nasjonalromantikk.
Han forlot Roma i juni 1777 med håp om at han skulle bli professor ved kunstakademiet i København. Underveis på reisen besøkte han Paris, og kom hjem til Danmark i desember samme år.
Akademisk og kunstnerisk karriere
Han kom raskt inn på akademiet, og ble professor i 1778.