cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Den kalde krigs kamp om Tyskland
Krigsmål
Britene ønsket seg i første omgang at det ikke skulle bli et Tyskland-dominert Europa. I andre omgang ønsket de heller ikke at Sovjetunionen skulle dominere Europa, spørsmålet var bare hvordan. Skulle Sovjetunionen åpne en ny øst-front mot slutten av krigen, ville de automatisk gå inn i store deler av det østlige Europa. Sovjetunionen på sin side ønsket sikring av grensene som hadde vært fra før det tyske angrepet i 1941. De ønsket pro-sovjetiske regimer langs vestgrensen, og de ønsket å eliminere alle muligheter for senere tysk krigføring. I tillegg ønsket de økonomisk gjenreisning etter krigen for å dekke krigstapene. USA ønsket seg vilkårsløs kapitulasjon fra Tyskland. De ville unngå økonomiske kriser (da de mente dette var det som gav grobunn for de europeiske diktatorene i mellomkrigstiden), samt ha tilslutning til en internasjonal sikkerhetsorganisasjon (FN). De ønsket også å implementere suverenitetsprinsippet – menneskers rett til selvstyre, dette for å unngå Sovjetisk dominans i Øst-Europa. I utgangspunktet var det ikke lagt noen klare linjer for Tyskland-politikken etter krigen. Ifølge historiker Oddbjørn Melle, kan utviklingen i Tyskland situasjonen (fra 1945-1949) deles inn i tre hovedpunkt: økende integrasjon og samarbeid mellom stormaktene, dog ikke problemfritt. Økende motsetninger og spenninger mellom vestsonene og sovjetsonen. Og til slutt delingen av Tyskland i to stater. USA mente at det beste ville være å få Tyskland på fote som et demokratisk, kapitalistisk land – noe annet kunne være skadelig for Vestens markedsøkonomi. Storbritannia, som hadde lidd store økonomiske tap under krigen, svært skadet etter tysk bombing, var ikke like ivrige etter å bygge opp Tyskland. Likevel ville et demokratisk og økonomisk stabilt Tyskland være det beste for et økonomisk sterkt Vest-Europa. Sovjetunionen okkuperte allerede store deler av Øst-Europa og ville gjøre Tyskland om til en kommunistisk satellittstat – et kapitalistisk Tyskland ville være en trussel mot både Sovjetunionen og mot kommunismen. De hadde også lidd store krigstap og var mer interessert i å bygge opp sin egen økonomi. Raskt begynte de å demontere fabrikker i sin sone, for å frakte dem i deler til Russland. Frankrike, som hadde blitt invadert av Tyskland tre ganger i løpet av drøye hundre år, var motvillig til å bygge opp landet til et sterkt demokrati. Men med Sovjetunionen og kommunismen som eneste alternativ, stilte de seg bak USA og Storbritannia.
Krigskonferanser
Teherankonferansen 28.11.1943: Her var både Roosevelt og Churchill opptatt av en oppdeling av Tyskland til flere mindre stater. Roosevelt ønsket å dele Tyskland opp i syv soner, hvorav to (Saar og Ruhr) skulle være under FN-kontroll og de resterende fem selvstyrte. Storbritannia og Churchill hadde sett for seg at Preussen og fem sørlige stater skulle trekkes ut av Tyskland. Stalin hadde ikke fremlagt noen plan, men sluttet seg til de øvrige planene. Det eneste han ønsket var et selvstyrt Bayern.
Jaltakonferansen 4.-11. februar 1945: Krigspresset hadde avtatt i forhold til det som var tilfellet under Teheran-konferansen, og britene så ikke lenger på en oppdeling av Tyskland som eneste alternativ. Sovjetunionen stilte seg bak tysk enhet, men under de alliertes kontroll. USA hadde gått bort fra ideen om å fjerne tysk industripotensial, til det omvendte: de ville få det tyske produksjonsapparatet i sving igjen. ”I ein systemkonfrontasjon mellom den kapitalistiske og den kommunistiske verda kunne det vesttyske produksjonspotensialet vere eit vesentleg bidrag” (Melle 2008:129) Potsdamkonferansen 17. juli -2. august 1945: Her forsikret den amerikanske utenriksministeren James F. Byrnes om at de fire tyske sonene skulle samarbeide om en økonomisk enighet. Dette ble fra Sovjetunionens side vurdert som en stor seier, men det skulle vise seg å gå galt; fire år senere ble de to tyske statene opprettet. Andre ting som ble tatt opp under konferansen var bestemmelser når det gjaldt straff for naziforbrytere, demilitarisering, denazifisering, demokratisering og de-kartellisering.
Stormaktsforhold
På 1930-tallet utviklet Sovjetunionen tungindustri, ved hjelp av Stalins femårsplaner. Økonomien fra denne perioden var det som gjorde det mulig for Sovjetunionen å bære det som kanskje var den tyngste krigsbyrden under 2. verdenskrig. Ved lovnader om krigserstatninger og lend-lease programmet fra USA, kunne Sovjetunionen åpne østfronten i slutten av verdenskrigen. Sovjetunionen hadde lidd enorme krigstap. Store deler av landets infrastruktur var ødelagt, boliger og gårdsbruk lå i ruiner. Det menneskelige tapet har i de senere år blitt oppjustert til 27 millioner sivile og 9 millioner militære. Økonomien var redusert med 25 %, og Sovjetunionen hadde nå omtrent en fjerdedel av det USA hadde. Det eneste maktgrunnlaget Sovjetunionen hadde etter krigen var Den røde armé og dens strategiske posisjon i Europa etter krigen.
USA hadde unngått territorielle skader under krigen (med unntak av militærbasen Pearl Harbor), og hadde ikke lidd store krigstap, sammenlignet med Europa og Sovjet. De hadde blitt de alliertes hovedleverandør under krigen, noe som fikk sving på økonomien og som medførte en ny amerikansk industriell revolusjon, samt tilnærmet full sysselsetting. I sammenheng med dette sørget også lend-lease-produksjonen til en stor ekspansjon for den amerikanske økonomien. På grunnlag av dette stod USA etter krigen med det største maktmiddelet: kapital. De hadde også militært hegemoni, med marinebaser plassert over hele verden. Kapitalen var USAs viktigste maktmiddel. I tillegg til økonomisk overlegenhet hadde USA også på dette tidspunkt monopol på det nye krigsvåpenet, atombomben.
Forholdet mellom stormaktene etter krigen var alt annet enn jevnt. USA hadde et klart hegemoni, basert på både militær, økonomisk og politisk makt. Sovjetunionen var avgrenset til en region, Øst-Europa, men hadde til gjengjeld Den røde armé plassert her. Sovjetunionen var på lik linje med Frankrike og Storbritannia lovet gjenreisningslån av USA. De var ute med søknad allerede i 1944, men i 1945 skjerpet president Truman vilkårene for lån, og brukte det for å avtvinge Sovjetunionen konsesjoner. USA gikk fra å gi økonomisk støtte ut fra frykten for et økonomisk krakk, til å bruke den som maktmiddel i den globale politikken. At Sovjetunionen fikk redusert sin lend-lease støtte, samt ikke fikk innvilget sin lånesøknad, har fått mange historikere til å stille spørsmålet «Ville Sovjetunionen senere ha tatt ut så store erstatninger fra Øst-Tyskland og Øst-Europa, dersom lån fra USA var blitt innvilget?».
Soneinndeling
Tyskland ble delt inn i fire soner etter kapitulasjonen. Dette skulle være en midlertidig løsning til Tyskland kunne samles igjen. Krigserstatningene, særlig til Sovjet, skulle trekkes ut fra alle sonene, da Østsonen var betydelig mindre ressurssfull en de vestlige. Løsningen med å dele Berlin inn i fire soner skulle bli noe av det som genererte mest problemer og nesten-konfrontasjoner i etterkrigstiden. Disse sonene var, frem til den tyske delingen og opprettelsen av to stater, okkupasjonssoner og ikke anerkjent som uavhengige. Berlin hadde, særlig i vestlig perspektiv, også status som okkupasjonssone lang tid etter delingen.
Sovjetunionen begynte etter krigen å innføre kommunistsystem i sin tyske sone. Ettersom de politiske blokkene begynte å manifestere seg og spenningen økte, ble tanken om et samlet Tyskland til en umulighet. I februar 1948 hadde USA, Frankrike og Storbritannia (samt representanter fra andre vesteuropeiske land) et møte hvor de planla en sammenslåing av sine soner til en vesttysk stat, samt en samling av de respektive sonene i Berlin til en vesttysk by. Sovjetunionen med sine velplasserte spioner fikk snusen i dette, og når Den Allierte Kontrollkommisjon møttes i mars anklagde den sovjetiske delegasjon de øvrige maktene for konspirering. Dette ble slutten på kommisjonen som hadde vært det eneste organet hvor alle stormaktene samarbeidet. Det utviklet seg uunngåelige spenninger mellom de tyske sonene, spesielt i forhold til Berlin. Den alvorligste av disse var Berlinblokaden som ble satt i verk 24. juni 1948. Den kom hovedsakelig som en reaksjon på at de vestlige maktene innførte en egen valuta i Vest-Tyskland for å få økonomien på fote. Blokaden sperret all forsyning inn til vest Berlin og hadde som mål å presse de vestlige maktene ut av byen. Vesten ”løste” denne situasjonen med å sette i gang en utrolig luftbro inn til Berlin med nødvendige varer frem til blokaden ble hevet 12. mai 1949, nesten et år senere. Samme år, 23. mai, ble Forbundsrepublikken Tyskland opprettet i de franske, britiske og amerikanske sektorene. Hovedstaden for den nye republikken ble satt til Bonn, og Konrad Adenauer fra det kristne demokratiske parti (CDU) ble republikkens første kansler. I øst ble det respondert med dannelsen av DDR (Deutsche Demokratische Republik) med Berlin som hovedstad. Øst-Tyskland ble ledet av kommunisten Walter Ulbricht og hans parti SED.
Politikk i Berlin og Tyskland i 1950- og 60 årene
Forbundsrepublikken Tyskland ble offisielt dannet i 1949. Dette var et resultat av at samarbeidet mellom de fire stormaktene stagnerte, og det ble stadig dyrere å administrere de tyske sonene. Forbundsrepublikken fikk en egen grunnlov og den parlamentariske institusjonen Bundestag. Som et tegn på at staten kun var ment som provisorisk etablerte de hovedstaden i universitetsbyen Bonn. Den nye staten fikk en viss grad av selvstyre, men okkupasjonsmaktene hadde full kontroll i forhold til internasjonale relasjoner og utenlandsk handel, nivået av industriell produksjon og reparasjoner og i tillegg alle saker angående demilitarisering, dekartellisering og vitenskapelig forskning av potensiell militær betydning. De hadde også 21 dagers vetorett på all vesttysk lovgivning.
Forsøk på forhandlinger
I mars 1952 tilbudte Stalin de øvrige okkupasjonsmaktene en fredsavtale og frie valg i et samlet Tyskland. Vilkårene for avtalen var at Tyskland ikke skulle inngå noen allianseavtaler med noen av okkupasjonsmaktene i etterkant, samt at de østtyske områdene som var overgitt til Polen skulle forbli polske. Tilbudet ble avvist av den vesttyske kansleren Adenauer, som ønsket et Tyskland med forankring i vesten. Han var heller ikke villig til å gi opp de tidligere tyske områdene Preussen, Schlesien og Pommern. At de østtyske valgene heller ikke var anerkjent som frie var også en faktor som spilte inn, da de to styresmaktene måtte ha samarbeidet om å samle Tyskland. November 1958 leverte den nye Sovjetiske lederen Nikita Khrusjtsjov et ultimatum til Storbritannia, Frankrike, USA og Vest-Tyskland: Berlin-problemet må løses innen 6 måneder. De vestlige okkupasjonsmaktene måtte trekke seg ut fra Berlin, slik at byen kunne omgjøres til en demilitarisert fri by. Om det ikke skjedde ville Sovjetunionen gi kontrollen over Berlin til DDR, som også skulle styre alle kommunikasjonslinjer som gikk fra øst til vest Berlin. Slik ville styresmaktene kun få adgang til Vest-Berlin gjennom den østtyske regjeringen. Dette forslaget ble avvist, med tilbakemelding om at vesten ikke ville trekke seg ut av Berlin, og at de ville opprettholde sine rettigheter om fri adgang til den okkuperte byen.
Utfordringer i DDR
«Brødre for sol og for frihet»: 16. juni 1953 begynte opptakten til arbeideropprøret i Øst-Tyskland. Utbyggingen av det overdådige Stalinallee skulle skje raskt, og det krevdes en svært høy arbeidskvote fra arbeiderne. Flere samlet seg til protest, og det ble utlyst generalstreik dagen etter – 17. juni. Dokumenter funnet i senere tid tilsier at omtrent en halv million østtyskere deltok i streiken. I Berlin samlet titusener av mennesker seg for å protestere regimet og de sang den gamle arbeidersangen. Brüder, Zur Sonne, zur Freiheit – brødre for sol og for frihet. Protestene ble svart med å sende inn Den røde armé med titalls stridsvogner. Det ble erklært unntakstilstand samme dag klokken 1300, med påfølgende portforbud. Oppstanden var til da det største tegnet på østtyskernes misnøye med regimet. Gjenoppbyggingen av østtysk økonomi etter krigen skulle vise seg å være vanskeligere enn for resten av Europa. Marshallplanen som ble tilbudt hele Europa av USA for gjenoppbygging ble nektet landene innen den Sovjetunionen dominerte sonen. Øst-Tyskland, som hadde lavere status enn resten av Sovjetunionens satellittstater, og som ble brukt for å gjenreise Sovjetunionens økonomi, fikk ikke økonomisk støtte derfra. Sovjetunionen hadde en tung gjenoppbyggingsbyrde innenfor egne grenser, og uten krigserstatninger og lån som var avtalt, ble løsningen å trekke krigserstatninger fra Øst-Europa, i særlig grad fra Øst-Tyskland.
Industrien i den østlige sonen besto stort sett av lett industri og hadde tradisjonelt vært avhenging av resten av det tredje riket, samt import fra andre land. Å skape en stabil økonomi krevde satsing på utbygging av tung industri, samt andre sektorer som var underutviklet. Konsumvarer og levestander blant innbyggerne ble nedprioritert. Det ble lagt press på bøndene som hadde privateide gårder om å ta del i større kollektiver. Disse kollektivene kunne bare ansette rundt 15 % av bøndene, og mange nektet å la seg inkorporere. Flere av disse bøndene flyktet til Vest-Tyskland og etterlot seg forlatte gårder, ubrukt og ukultivert land. Denne folkeforflytningen skapte matmangel for landets resterende beboere, som allerede levde på matrasjoner. Etter hvert som flere og flere flyktet over til vest ble det stadig vanskeligere å bygge en stabil økonomi for det nye regimet. På tross av forsøk på å vinne over arbeiderne klarte regimet aldri å få en stabil og lojal oppslutning fra arbeiderne. De savnet konsumvarer, godt husrom og bedre lønninger.
Vest-Tyskland hadde i motsetning klart å bygge en stabil økonomi etter innføringen av den nye valutaen. Nye varer som kom på markedet grunnet fjerningen av priskontroller, førte til økt forbruk. Den stadige innvandringen av østtyskere gjorde opp for tapet av arbeidskraft under krigen i tillegg til at disse innvandrerne var over gjennomsnittet utdannet. Den voksende økonomien og livsstilen som fulgte med, var synlig for østtyskerne og fristet enda flere over til vesten. I årene fra 1949-52 var det over 675 000 personer som flyktet fra øst til vest.
Det var også flere som valgte å forlate Øst-Tyskland da det ble sterkere diskriminering mot kirkene, forretningsfolk og grensekrysserne. Da grensene mellom de to tyske statene ble stengt 26. mai 1952 (operasjon skadedyr) ble delingen av Tyskland desto tydeligere. Men muligheten for å flykte eksisterte fortsatt da grensen i Berlin ikke var sperret. Her kunne man ta seg over til Vest-Berlin og så fly videre til Vest-Tyskland. Flere intellektuelle flyktet fra øst, noe som senere er blitt kalt hjerneflukt. Et stort antall av Øst-Tysklands ingeniører, leger og næringslivsfolk flyktet, noe som økte regimets økonomiske problemer.
Denne menneskestrømmen kombinert med krigserstatningene som Sovjetunionen trakk ut og manglende økonomisk bistand utenfra førte til store økonomiske problemer for DDR. De østtyske myndighetene vedtok å stenge «smutthullet» til Vest. Natt til søndag 13. august ga Walter Ulbricht ordre om å stenge grensen i Berlin. Det begynte med en barriere av piggtråd, små gjerder og militære vaktposter. I løpet av kort tid ble Berlinmuren reist.
St. Johannes’ kapell (Tower of London)
St. Johannes' kapell er et kapell viet til Evangelisten Johannes i Tower of London. Det ligger i White Tower, og ble bygget i 1080. Det er det eldste bevarte kapellet i London.
73 (tall)
73 (syttitre, også skrevet treogsytti på riksmål) er det naturlige tallet som kommer etter 72 og kommer før 74.
St. Johannes’ kapell (Tower of London)
Kapellet er i normannisk romansk stil, og er et spesielt godt bevart eksempel på tidlig normannisk kirkearkitektur. Det er i kalkstein fra Caen, som er udekorert med unntak av kapitélene som har enkle utskjæringer av skjell og løv. Skipet har et tak med tønnehvelv, og det går et galleri over kurvene rundt apsis. Proporsjonene er perfekte, og leder blikket mot apsis med alteret. Som et kongelig kapell var det rikt dekorert, og den enkle tilstanden det er i nå er derfor villedende.
73 (tall)
73 er et primtall og sammen med 71 danner de et tvillingprimtall, det neste primtallet er 79.
73 er det 21. primtallet.
St. Johannes’ kapell (Tower of London)
All dekorasjon ble fjernet i 1550, under reformasjonen. Etterhvert ble kapellet tatt i bruk som dokumentlager, og da dokumentene ble flyttet til en bygning utenfor Tower i 1857 ble det foreslått at kapellet skulle bli et kleslager for hæren, men det ble i stedet restaurert, og tatt i bruk som kapell igjen. Kapellet har status som Royal Peculiar, og brukes ved spesielle anledninger.
73 (tall)
73 er et oddetall.
73 er atomnummeret til tantal.
73 betyr beste hilsen. Opprinnelig en anerkjent internasjonal forkortelse i amatørradio (– – · · · · · · – – i morsealfabetet). Brukes ofte som avslutning av en samtale mellom radioamatører.
Estlands kommuner
Kommunene (estisk: omavalitsused) er det laveste administrative nivået i Estland og deler landet på lokalnivå inn i 79 administrative, kommunale områder, hvorav 15 er bykommuner og 64 er landkommuner. En kommune kan inneholde én eller flere byer og steder.
Det finnes generelt to typer kommuner i Estland – bykommuner (flertall: linnad, entall: linn) og landkommuner (flertall: vallad, entall vald). Det er ikke noe statusskille mellom disse gruppene av kommuner. Ellers er 5 landkommuner kategorisert som såkalte landsbykommuner, ved at de kun består av én landsby som ikke har bystatus, men som utgjør hele kommunen (alevid, entall alev – engelsk borough). Denne siste gruppen utgjøres av Aegviidu, Kothla-Nõmme, Tootsi, Vändra, og Järvakandi. Ytterligere 7 alev-landsbyer inngår i større landkommuner og er da ikke selvstendige landsbykommuner – et eksempel er Kohila.
Noen bykommuner er inndelt i bydeler/distrikter (linnaosad) med et begrenset selvstyre. For eksempel består Tallinn av 8 bydeler (Haabersti, Kesklinn, Kristiine, Lasnamäe, Mustamäe, Nõmme, Pirita, Põhja-Tallinn), mens Kohtla-Järve har 6 bydeler (Ahtme, Kohtla-Järve, Kukruse, Oru, Sompa, Viivikonna).
Kommunene varierer i størrelse fra Tallinn på 400 000 innbyggere til Ruhnu med 60 innbyggere. Mange kommuner samarbeider seg imellom for å kunne yte service til sine innbyggere samt utøve administrative funksjoner.
Reformhistorie
Historisk hadde Estland en inndeling i kirkelige og tilsvarende verdslige sogn (kihelkond), siden 1200-tallet. Det var 59 slike i middelalderen, et tall som ble økt til 83 sent på 1500-tallet, og til slutt 102 sogn i 1925. Tidspunktene sammenfaller også med reform eller nydannelser av fylker.
Kommunalreform har blitt gjennomført ved sammenslåing av småkommuner i flere etapper i tiden etter selvstendigheten. Det ble gjennomført fylkesreform med opprettelse av dagens fylkesstruktur allerede helt på slutten av sovjetperioden, i 1990, på basis av datidens rajon-struktur. I 1991 ble den viktigste lokalreformen i Estland gjennomført: Kommunene ble styrket og fikk flere oppgaver, mens det regionale regjeringsleddet ble opphevet for å svekke innflytelsen til den eks-kommunistiske byråkratiske eliten der. Grunnloven av 1992 etablerte betydelig lokalt selvstyre, og kommunalloven året etter fjernet regionale, horisontale virksomheter og erstattet disse med statlige virksomheter organisert vertikalt. Kommunal skatt ble begrenset til bare ca. 1 % av skatteinntektene, og det ble i stedet innført inntektsutjevnende overføringsordninger fra sentralt hold. I 1999 ble det en viss reversering med sentralisering av politisk makt, men 2003 ble dette forsøket på sentralisering delvis reversert ved at fylkesnivåets mandat ble styrket.
Ved reformenes start i 1991 hadde de nye fylkene i Estland 249 kommuner. Det totale antallet kommuner var økt til 254 fra 1997, og ble deretter redusert gjennom sammenslåinger til 247 i 1999, videre til 241 i 2002, 227 siden 2005, 213 siden 2014 og endelig dagens 79 siden kommunalvalget søndag den 15. oktober 2017. Småkommuner med under 5 000 innbyggere ble redusert fra 169 til 15, politikerne fra 2026 til 1019.
Kommunenes administrasjon
I hver kommune finnes en kommunefullmektig og et kommunestyre.
Kommunefullmektigen (estisk: volikogu) velges for perioder på tre år. Kommunerepresentantene velger en ordstyrer (estisk: volikogu esimees) som organiserer fullmektigarbeidet og som representerer kommunen utad.
Kommunestyret (estisk: valitsus) ledes av et borgerråd (estisk: linnapea) i bykommuner og et kommunalråd (estisk: vallavanem) i landskommuner. Kommunalrådet, som ikke samtidig kan være kommunefullmektiges ordstyrer, velges av kommunefullmektigen med en mandatperiode på tre år. De andre kommunestyrerepresentantene velges av kommunal- eller borgerrådet med fullmektiges godkjennelse.
Kommunene i Estland besørger skole og lavere utdanningsløp, transport, bostøtte og sosialhjelp, kultur og idrett. Kommunene har lov til å ta opp egne lån, og i 2002 hadde 70 % av kommuenne en gjeld som oversteg 40 % av kommunebudsjettet.
Estlands kommuner
Tabellens kolonner kan sorteres ved å trykke på firkanten ved siden av kolonnens tittel.
Fylkesvei 5862
Fylkesveg 5862 går mellom Ristesundet og Basseneset på Kvamsøya i Sande kommune. Veien er 9,2 km lang. Ferge til Voksa er del av fylkesveien.
Frem til 2019 hadde veien betegnelsen Fv7.
Håja (Hammerfest)
Håja (nordsamisk: Jievju) er ei øy i Hammerfest kommune i Troms og Finnmark. Håja ligger i Sørøysundet, mellom Kvaløya, Seiland og Sørøya. På øya ligger en måkekoloni.
Øya har gitt navn til flere bedrifter og institusjoner i Hammerfest, som Håja barnehage, Håja asylmottak (nedlagt) og Håja Hotel.
Øya blir også brukt av befolkningen til plukking av måsegg og bær.
Iselin Alme
Iselin Alme (født 1957) er en norsk sanger, skuespiller og danser.
Sangkarrieren
Iselin Alme har en allsidig karriere som utøvende kunstner; som skuespiller, musikalartist, sanger (mezzosopran) og danser.
Hun har gitt ut tre musikkalbum med norske folketoner og romanser, Våre vakreste melodier, Våre vakreste folketoner og Sanger om kjærlighet (alle på dB Records). I 1989 produserte hun sitt eget album, Musicals (GPI).
Alme har studert klassisk sang i en årrekke under Lilly Berglund og Eva Tørklep Larsen.
I mange år har hun vært sangsolist med kor, korps og orkestre som Kringkastingsorkestret, Stavanger Symfoniorkester, Bergen Filharmoniske Orkester, alle Forsvarets korps m.fl. Hun har også deltatt i flere turneer med Riksteatret og Rikskonsertene og har hatt solistoppgaver i radio og TV. Alme har medvirket som korist for en rekke artister. Blant annet var hun med Finn Kalvik da han fremførte Aldri i livet i finalen i Melodi Grand Prix i Dublin i 1981.
På scenen
Alme begynte karrieren som revyskuespiller hos Dizzie Tunes og Dag Frøland. Etter det spilte hun rollen som Maria i musikalen West Side Story på Det norske teatret i 1982. Hun har utover det hatt sentrale roller blant annet i musikaler som Godspell, A Chorus Line, Cats, Oklahoma, Chess og Jesus Christ Superstar. I 1987 spilte hun Riksteatrets oppsetning av Ionescos Privattimen. Hun spilte i årene 1984–1989 rollen som «Gudrun» i Spelet om Heilag Olav på Stiklestad.
Privatliv
Hun er datter av scenograf og maler Gunnar Alme og forfatteren Brett Borgen og barnebarn av forfatteren Johan Borgen.
Helldal skole
Helldal skole var en kommunal barneskole på Helldal i Fana bydel i Bergen kommune. Skolen tok i mot elever fra 1. til 7. trinn. Skolen ble lagt ned i 2010, og elevene ble overført til Sædalen skole.
Schirmer
Etternavnet Schirmer kan referere til:
Helldal skole
Historie
Flere skolebygninger har vært i bruk opp gjennom årene. Men før Helldal krets fikk eget skolebygg var det omgangsskole med Riple krets. Dette startet allerede i 1750. Kretsen fikk sin første skolestue i 1868. Den første bygningen til Helldal skole ble bygget i 1897. I dag er dette bygget rehabilitert og i bruk som grendehus. Bygningen som har vært i bruk fram til i dag ble oppført i 1939, arkitekten var Øystein Netaas, og påbygd i 1958.
Helldal skole ble lagt ned etter skoleåret 2009/2010 og de 140 elevene og hele personalet ble flyttet til Sædalen skole. Dette er en nyoppført skole som erstatter Helldal skole og som samtidig skal avlaste Nattland skole.
Chengjiang
Chengjiang kan være:
Fuxing
Fuxing kan være:
Sverre Hartmann
Sverre Hartmann (født 2. mai 1917, død 22. september 2003) var en norsk jurist og statsstipendiat, kjent for sin innsats som politifullmektig, etterforsker og etterhvert historiker i forbindelse med det norske landssvikoppgjøret.
Hartmann arbeidet blant annet for Undersøkelseskommisjonen av 1945, forsket i tyske arkiver, og var til stede ved krigsforbryterdomstolen i Nürnberg. Han er blant annet kjent for bøkene Spillet om Norge (1958), Fører uten folk: Forsvarsminister Quisling – hans bakgrunn og vei inn i norsk politikk (1959, 1970) og Nytt lys over kritiske faser i Norges historie under annen verdenskrig (1965). Hans vilje til uavhengige tilnærmingsmåter til stoffet gjorde han til noe av en frispiller i forhold til det etablerte historiemiljøet.
Han var formann (titulert «Formand») av Det norske studentersamfund i 1955, og var statsstipendiat fra 1968.
Round Butte-demningen
Round Butte-demningen er en demning med vannkraftverk som regulerer elva Deschutes River, en sørlig bielv til Columbia River, beliggende i Jefferson County, delstaten Oregon i USA.
Otto Frank
Otto Heinrich Frank (født 12. mai 1889 i Frankfurt am Main i Tyskland, død 19. august 1980 i Basel i Sveits) var en tysk offiser og forretningsmann med jødisk bakgrunn som ble mest kjent som far til Anne Frank. Han var den eneste i familien som overlevde andre verdenskrig og konsentrasjonleirene.
Biografi
Han ble født i en tysk jødisk bankierfamilie i Frankfurt og tjenestegjorde i den tyske hær på Vestfronten under første verdenskrig, hvor han oppnådde graden løytnant og mottok Jernkorset.
I 1925 giftet han seg med Edith Holländer, datter av Abraham Holländer, en prominent forretningsmann fra Aachen. De fikk døtrene Margot Frank (født 1926) og Anne Frank (født 1929).
Etter nasjonalsosialistenes maktovertagelse flyttet han med sin familie til Amsterdam, hvor de under annen verdenskrig holdt seg skjult i Prinsengracht 263. Om morgenen 4. august 1944 stormet politiet bygningen etter å ha fått et anonymt tips. Otto Frank ble sendt i konsentrasjonsleirene Westerbork og Auschwitz. Hans kone sultet ihjel i Auschwitz, og hans døtre havnet i Bergen-Belsen, hvor de døde av tyfus.
Som familiens eneste overlevende oppdaget han at Anne hadde skrevet en dagbok samt andre tekster, som var blitt reddet av Miep Gies. Han lot først være å lese den, men etter å ha transkribert den bestemte han seg for å få den utgitt. Denne utgivelsen var basert på flere versjoner og tekster av Anne Frank, men han redigerte teksten på steder der han mente den ble for privat. Særlig de delene av boka som omhandlet pubertet, seksualitet og Annes dårlige forhold til moren.
Latifa Essarokh
Latifa Essarokh (født 11. desember 1973) er en fransk mellomdistanseløper. Frem til 1996 representerte hun fødelandet sitt Marokko. I 2003 ble hun fransk mester på 1500 meter. Dette er også den distansen hun har gjort det best på, med en personlig rekord på 4.00,50. Essarokh ble i 2006 utestengt i to år for bruk av stanozolol.
Hohenzollern-Hechingen
Hohenzollern-Hechingen var et grevskap og et fyrstedømme i det sørvestlige Tyskland. Regentene for staten var medlemmer av huset Hohenzollern (schwabisk linje).
Domenico Serafini
Domenico Serafini (født 3. august 1852 i Roma i Kirkestaten, død 5. mars 1918 i Roma) var en av den katolske kirkes kardinaler, og var etter å ha innehatt embeder i benediktinerordenen og vært erkebiskop av Spoleto 1900–1904, tilknyttet det pavelige diplomati og Den romerske kurie. Han var apostolisk delegat i Mexico 1904–1911 og prefekt for Kongregasjonen for troens utbredelse 1916–1918.
Han ble kreert til kardinal i 1914 av pave Pius X. Han deltok ved konklavet 1914 som valgte pave Benedikt XV.
Bakgrunn
Domenico Serafini stammet fra gammel adel og var sønn av Luigi Serafini og Costanza Di Pietro. Hans bestefar på morssiden, Giovanni Di Pietro, var en konsistorialadvokat som, etter at han ble enkemann, ble presteviet og utnevnt til uditore i Sacra Rota Romana av pave Gregor XVI. På farssiden var Domenico i slekt til markgreven Camillo Serafini, som tjenestegjorde som Vatikanstatens første og eneste guvernør (1929–1952).
Prest
Domenixdo Serafini ble presteviet den 21. oktober 1877. Fra 1877 til 1892 var han vanlig munk i benediktinerabbediet i Subiaco der han så ble novisemester (1889–1891) og lektor i teologi. Etter å ha vært prior for klosteret St. Scholastica ble han ordenens generalprokurator i Roma i 1892. Han ble valgt til abbed for de to klosterene i Subiaco og generalabbed for den cassineniske kongregasjon 5. juni 1896.
Biskop
Den 16. april 1900 ble Serafini utnevnt til erkebiskop av Spoleto av pave Leo XIII. Han ble bispeviet den følgende dag, 6. mai, av kardinal Serafino Vannutelli, som ble assistert av erkebiskopene Casimiro Gennari og Tommaso Granello, OP. Serafini ble senere utnevnt til apostolisk delegat til Mexico den 4. januar 1904, assessor til Den supreme kongregasjon sb Det Hellige Officium den 30. november 1911 og titularbiskop av Seleucia Pieria den 2. mars 1912.
Kardinal
Pave Pius X kreerte ham til kardinalprest av Santa Cecilia in Trastevere i konsistoriet holdt 25. mai 1914.
Pavekandidat: Rundt tre måneder senere, etter Pius Xs død, deltok Serafini på pavevalget. Serafini, fom hadde støtte fra Gaetano kardinal de Lai, ble etterhvert de mer konservative kardinalers ledende kandidat, som håpet på at Pius X's teologiske kurs og kirkelige ledelse dermed ville videreføres. På den andre siden stemte man snarer på den mer progressive kardinal Giacomo della Chiesa, som til slutt ble valgt i tiende valgomfang— ifølge Francis A. Burkle-Young var de siste stemmetallene della Chiesa 38, Serafini 18, og Agostino Richelmy 1—og tok navnet Benedikt XV.
Kirkehistorikere har kunnet høste innsikt om stemmetallene ved at den østerrikske kardinal Piffl brøt en av konklavenes grunnregler, om ikke å gjøre seg noen notater om forløpet av pavevalget. Reglene sier at kardinalene skal gi sine notater til camerlengoen (kammerherren) eller til valgkontrollørene, og disse brennes sammen med stemmesedlene. Ingen kardinal får lov til å beholde sine notater med avstemningsresultatene. Kardinalene får ikke forlate Det sixtinske kapell før stemmesedler og notater er brent. Når man likevel vet hvordan avstemningene foregikk i 1914 og 1922, er det fordi kardinal Piffl skrev ned resultatene i sin hemmelige dagbok. Den ble publisert i 1963. Den dagboken har de samme stemmetall, men tilføyer en annen kardinal som også fikk én stemme.
Kardinal Serafini ble gjort til prefekt for Den hellige kongregasjon for ordenslivet den 27. januar 1916. Etter kardinal Girolamo Maria Gottis død utnevnte pave Benedikt XV ham til prefekt for Den hellige kongregasjon for troenes utbredelse den 24. mars 1916, det vil si den kongregasjon som har oppsyn med kirkens misjonsarbeid.
Kardinal Serafini døde i Roma i en alder av 65 år. Han ble gravlagt på Campo Verano.
Episkopalgenealogi
Hans episkopalgenealogi er:
Gaspar Sanz
Gaspar Sanz (1640–1710) var en spansk komponist og barokkgitarist.
Gong Xinzhan
Gong Xinzhan (tradisjonell kinesisk: 龔心湛, forenklet kinesisk: 龚心湛, pinyin: Gōng Xīnzhàn, Wade–Giles: Kung Hsin-chan, født i 1871 i Hefei i provinsen Anhui i Kina, død i desember 1943 i Tianjin) var en kinesisk politiker under Qing-dynastiet og i Republikken Kina. Han arbeidet med finansspørsmål i Beiyangregjeringen, og ble betraktet som medlem av Anhuiklikken. Han var også fungerende statsminister i en kort periode, fra juni til september 1918.
Gaspar Sanz
Biografi
Han studerte musikk, teologi og filosofi ved universitetet i Salamanca. Gitar lærte han i Napoli, hvor han var organist ved det kongelige hoff. I 1674 publiserte han et av de mest betydningsfulle læreverk for barokkgitar: Instrucción de música sobre la guitarra española y métodos de sus primeros rudimentos hasta tañer con destreza som han utvidet to ganger. Verket omhandlet musikkteori og spilleteknikk, og inneholdt ca. 90 arrangementer av spanske danser og italienske melodier.
Chahar Mahaal og Bakhtiari
Chahar Mahaal og Bakhtiari (persisk: استان چهارمحال و بختياری Ostān-e Chahār-Mahāl-o Bakhtiyārī) er en av de trettien provinsene i Iran. Provinsens areal er 16 332 km². I 2016 hadde Chahar Mahaal og Bakhtiari 947 763 innbyggere. Administrasjonssenteret ligger i byen Shar-e Kord.
Gaspar Sanz
Biografi
Inspirert av gitaristen Andrés Segovia skrev den spanske komponisten Joaquín Rodrigo i 1954 Fantasia para un gentilhombre for gitar og orkester over temaer Sanz hadde skrevet for eleven Juan José de Austria, en uekte sønn av Filip IV av Spania.
Bjørkehalvspinner
Bjørkehalvspinner (Tetheella fluctuosa) er en sommerfugl som tilhører familien halvspinnere (Drepanidae). Denne grå arten er forholdsvis vanlig i det sørligste Norge.
Karel Pitl
Karel Pitl var en turner fra Böhmen, i dagens Tsjekkia.
Bjørkehalvspinner
Utseende
En middelsstor (vingespenn 34 – 40 mm), ganske spinkelt bygd, grå spinner med sterkt varierende vingemønster. Antennene er trådformede. Forvingen er nokså smal, avrundet trekantet, lys grå med varierende, lyse og mørke, siksak-tverrbånd, noen ganger nesten ensfarget grå. Den ligner ospehalvspinner (Tethea or), men kroppen er betydelig spinklere enn hos denne. Bakvingen er hvit med grå ytterkant.
Karel Pitl
Han deltok i det femte turn-VM som ble arrangert, i 1911, der han var med og vant gull i lagkonkurransen, foran Frankrike og Italia.
Bjørkehalvspinner
Levevis
Bjørkehalvspinneren lever i løv- og blandingsskog med bjørk (Betula spp.), som er larvenes næringsplante. De voksne spinnerne flyr om natten i juni – juli.
Karel Pitl
Siden medaljevinnerne som representerte det østerriks-ungarske imperiet kom fra Böhmen, ble de vunnede medaljene flere år senere overført til Tsjekkoslovakia av FIG.
Bjørkehalvspinner
Utbredelse
Bjørkehalvspinneren finnes bare i Mellom- og Nord-Europa. I Norge er den forholdsvis vanlig på Øst- og Sørlandet, og forekommer også i Hardanger.
Liste over nasjonalparker i Sverige
Det finnes idag 29 nasjonalparker i Sverige. Sverige var det første landet i Europa som innførte nasjonalparker.
Svært spesiell natur kan vernes som nasjonalpark av myndighetene i et land, noe som representerer den sterkeste beskyttelsen for naturen. Hensikten er å bevare naturen i en så opprinnelig tilstand som mulig. Nå for tiden opprettes det i Sverige bare store nasjonalparker i form av hele landskapsavsnitt, og staten må kjøpe grunnen via vedtak i Riksdagen. Forvaltningen av Sveriges nasjonalparker foretas av Naturvårdsverket, og det er også de som foreslår nye parker.
Kosterhavets nasjonalpark er innviet 10. september 2009 og ble den 29. parken i Sverige. Den er Sveriges første marine nasjonalpark og grenser opp til Ytre Hvaler nasjonalpark.
Naturvårdverkets nasjonalparkplan 2007
Naturvårdsverket foreslår at tretten nye nasjonalparker opprettes og at sju allerede eksisterende parker utvides.
Muskegon
Den kjente musikeren Iggy Pop ble født i Muskegon.
Det er en daglig fergeforbindelse fra Muskegon til Milwaukee på den andre siden av Michigansjøen. Byens lokale flyplass er Muskegon County Airport.
Akershus fylkes kulturpris
Akershus fylkes kulturpris ble delt ut årlig fra 1977 til 2001, med unntak av årene 1979, 1980 og 1981 hvor det ikke ble satt av midler til å prise vinneren. Pengepremien har variert fra 10 000 kroner i 1978, til 60 000 kroner fra 1988 til 2001.
Østfinsk storferase
Østfinsk storferase er en finsk kurase. Den er på finsk kalt Itäsuomenkarja eller Kyyttö og på engelsk Eastern Finncattle. Rasen har sin opprinnelse i østlige deler av Finland. Avlslaget for rasen ble stiftet i 1898, og rasen er den eldste ”definerte” rasen i Finland. Rasen er rødsidet, og opprinnelig fantes det både hornete og kollete kyr. Gjennomsnittlig årsavdrått er 4100 kg melk med 4,4 prosent fett og 3,5 prosent protein. Til sammenligning var gjennomsnittet for norske kyr i 2007 6757 kg melk med 4,2% fett og 3,4 % protein. Det finnes i underkant 300 dyr av rasen. Det finnes en bevaringsbesetning i Sukeva fengselsgård i Sonkajärvi.
Seneca vannkraftverk
Seneca vannkraftverk er et pumpekraftverk beliggende i Warren County, delstaten Pennsylvania i USA. Det nytter vann fra et kunstig reservoar på en høyde over Allegheny River, hvor Kinzuademningen skaper nedre reservoar i selve elva.
Kraftverket har en installert produksjonskapasitet på 435 – 451 MW, fordelt på tre turbiner. Anlegget ble utbygget 1965–1970. Operatør er FirstEnergy Corp.
Tidsånd
En tidsånd er en betegnelse på det intellektuelle og kulturelle klimaet i en æra. På engelsk kalles tidsånden for Zeitgeist (uttale ) som er et tysk ord som bokstavelig talt betyr tidsånd.
Ideen om tidsånden går tilbake til filosofen Johann Gottfried Herder og andre tyske romantikere, men er best kjent fra Hegels historiefilosofi. I 1769 skrev Herder en kritikk av verket Genius seculi og introduserte ordet «Zeitgeist» som en oversettelse av genius seculi («genius» er latin for voktende ånd og sæculi betyr «av århundret»). De tyske romantikerne behandlet tidsånden som en egen historisk karakter, heller enn bare et konseptuelt redskap.
Ordet Zeitgeist er tatt opp som lånord i mange andre språk, bl.a. norsk, engelsk, nederlandsk, spansk og japansk.
Nkosazana Dlamini-Zuma
Nkosazana Clarice Dlamini-Zuma (født 27. januar 1949 i Sør-Afrika) er en sørafrikansk politiker som var en antiapartheidaktivist. Fra 1999 til 2009 var hun Sør-Afrikas utenriksminister og ble deretter innenriksminister. I juli 2012 ble hun valgt til leder for Kommisjonen for Den afrikanske union.
Biografi
Dlamini-Zuma er zulu og ble født i Natal som den eldste av åtte barn. Hun fullførte high school i 1967. I 1971 startet hun studier i zoologi og botanikk på Zululands Universitet. Her fikk hun en BSc, og deretter startet hun på legestudiet. I studietiden ble hun aktiv i ANC, som var forbudt på den tiden. Hun ble derfor et undergrunnsmedlem der. På samme tid var hun medlem av den sørafrikanske studentunion, hvor hun ble valgt til visepresident i 1976.
«Ulysses»
«Ulysses»  var Tordenskjolds prise fra slaget i Dynekilen som den andre av de to store galeier med 36 årer og en besetning på 140 mann, men svakere bestykket.
Galeien
Som med «Hvide Ørn» tatt av Wessel etter slaget ved Femern i 1715 var en tegning lagt av de danske skipskonstruktører som overfører erobrede og fremmede skip i deres nærmere påsyn på oppmålingstegning som briterne skulle ta etter hundre år senere. Dermed var utseendet på «Ulysses» kjent i ettertiden.
Galeien var bygget og sjøsatt i Göteborg, i 1715 av byggmesteren Frans Walters som en trolig mindre versjon av «Wreden» med bare et par færre årer og mindre bestykning. Men til tross for klager av viseadmiral Lewenhaupt om at galeiene bygget i årene 1714 til 1716 var lite egnet, skal galeien ha en lang tjenestetid i den dansk-norske orlogsflåten fram til 1763 og var ombygget i 1749. Dette vist at Walters hadde bygget en galei som mer erfarne brukere av denne skipstypen settet stor pris på.
Nkosazana Dlamini-Zuma
Biografi
Hun har skilt seg fra Jacob Zuma.
«Ulysses»
Galeien
Under slaget i Dynekilen kunne ikke «Ulysses» slåss i det trange farvannet på bunnen av Dynekilen klemt mellom klipper og stykkprammen «Stenbocken» og blir fanget under dobbelt angrep fra landsatte styrker og fra skyttskipet «Hjelperen». Galeien overgir seg øyeblikkelig mens mesteparten av mannskapet kom under norsk fangenskap. De svenske roere uten så mye som en protest hjalp til og klart å trekke «Stenbocken» fri og ut av Dynekilen. I mellomtiden benyttet mange deres mulighet til å stikke av så bare 21 var ført vekk som fanger etter slagets slutt.
I dansk-norsk tjeneste ytret galeien «Ulysses» verdifulle tjeneste under slaget om Marstrand og angrepet på Nya Varvet der Tordenskjold vant sine siste seire under den store nordiske krig. Tegningene som er frigitt på Internett i vist et slankt fartøy med to master, en hytte akterover og en åpen baug med et takdekke over plassen hvor stevnskytset lå.
Nkosazana Dlamini-Zuma
Politikk
Under CODESA-forhandlingene i 1992 var Dlamini-Zuma en del av rådgivende komite for kjønn, og etter valget i 1994 hvor alle sørafrikanere kunne stemme, ble hun utnevnt til helseminister i Nelson Mandelas regjering. I denne tiden ble hun spesielt lagt merke til for å iverksette loven om kontroll av tobakksprodukter, som gjorde det ulovlig å røyke på offentlige steder. I juni 1999 ble hun utnevnt til utenriksminister i Thabo Mbekis regjering. Hun satt med denne statsrådsposten til 2009, da hun ble innenriksminister i president Jacob Zumas regjering.
I 2012 ble Dlamini-Zuma valgt til leder for Kommisjonen i Den afrikanske union framfor sittende leder Jean Ping fra Gabon. Hun ble da organisasjonens første kvinnelige leder.
Utmerkelser
I 2013 ble Dlamini-Zuma tildelt Luthuli-ordenen i gull for sin livslange innsats for frihet, utvikling og demokrati i Sør-Afrika. Hun ble i 1995 æresdoktor ved Natal-universitet og i 1996 æresdoktor ved Bristol-universitet.
Kölnuroen
Kölnuroen (tysk: Kölner Wirren og Kölner Ereignis) er betegnelsen på et høydepunkt i konflikten mellom den katolske kirke og den prøyssiske stat i de vestlige provinsene under Vormärz. Innlemmelsen av Rhinland og Westfalen i kongeriket Preussen i 1815, førte til en spenning mellom den katolske kirke og regjeringen i Berlin. Konfliktens grunnlag var spørsmålet om hermesianisme og det interkonfesjonelle ekteskap. Mens man fra katolsk side var opptatt av teologiske og sosial-teoretiske synspunkter, spilte den statskirkelige tradisjon en sentral rolle fra Preussens side. Den frem til 1806 overveiende protestantiske prøyssiske staten, med en konge som også var leder av kirken, kom i konflikt med holdningene innenfor den katolske kirken.
Paraboloide
I matematikk er en paraboloide en spesiell type andregradsflate. Det finnes to slags paraboloider: elliptiske og hyperbolske. En elliptisk paraboloide er formet som en oval kopp og kan ha et maksimums- eller minimumspunkt. I et passende koordinatsystem med tre akser x, y og z kan den beskrives av ligningen
der a og b er konstanter som forholdsvis dikterer nivået av krumning ii planene x-z og y-z.
Dette er en elliptisk paraboloide med åpning oppover.
Dette er en hyperbolsk paraboloide som åpner opp langs x-aksen og ned langs y-aksen.
Rotasjonsparaboloide kalles den flaten som frembringes av en parabel som roterer omkring sin akse.
Bruksområder
Noen bruksområder inkluderer:
A Woman a Man Walked By
A Woman a Man Walked By er et album fra 2009 av de engelske musikerne PJ Harvey og John Parish. Albumet er det andre samarbeidsalbumet til Harvey og Parish og ble spilt inn i Bristol og Dorset. Albumet består av ti nye låter, der en av låtene er en ren instrumentallåt. All musikken er skrevet av Parish, som også spilte flesteparten av instrumentene, mens vokal og tekster er ved Harvey. Albumet er mikset av som også har samarbeidet med duoen på tidligere album.
Sporliste
Musikk ved John Parish, tekster ved PJ Harvey.
Ida Børresen
Ida Børresen (født 26. september 1950) var direktør i Stortingets administrasjon. Hun ble tilsatt i stillingen 9. februar 2012 og tiltrådte 2. mai samme år, før hun den 15. februar 2018 trakk seg etter budsjettsprekken i forbindelse med ombyggingen på Stortinget.
Børresen er cand.polit. fra Universitetet i Oslo i 1983. Fra 1987 til 1990 var hun byråsjef i Justisdepartementet, og arbeidet deretter som seniorkonsulent/partner i Stradec AS frem til 1998, da hun ble ekspedisjonssjef i Utdannings- og forskningsdepartementet. I 2004 var hun fungerende departementsråd og fra 2005 assisterende departementsråd i Utdannings- og forskningsdepartementet.
Hun ble beskikket som direktør i Utlendingsdirektoratet i november 2006 etter å ha fungert i stillingen siden april samme år.
Børresen er styreleder i Oslo-Filharmonien og er medlem av Nationaltheatrets styre. Hun er også medlem av styret til Oslo Konserthus og Kunsthøgskolen i Oslo.
Kinzuademningen
Kinzuademningen er en demning beliggende i Warren County, delstaten Pennsylvania i USA. Denregulerer Allegheny River, hvor den skaper Allegheny-reservoaret, også kjent som Kinzuasjøen, på hele 85,7 km². Det tjener som nedre reservoar for Seneca vannkraftverk, som er et pumpekraftverk uten direkte operativ tilknytning til demningen.
Demningen er 578 m lang og 55 m høy, og inntil 379 m tykk ved sokkelen. Den er en av de største demninger i det østre USA. Anlegget ble utbygget 1960–1965.
Punkthalvspinner
Punkthalvspinner (Ochropacha duplaris) er en sommerfugl som tilhører familien halvspinnere (Drepanidae). Denne grå arten forekommer over det meste av Norge. Den kan skilles fra de andre grå halvspinnerne på at den har to små, svarte flekker i forvingen som ligner et :-tegn.
Utseende
En middelsstor (vingespenn 30 – 35 mm), slank, grå spinner. Antennene er trådformede. Forvingen er avrundet trekantet, forholdsvis smal, grå, med diffuse, lyse tverrstriper som noen ganger er nesten usynlige, litt utenfor midten med to små, runde, svarte flekker. Bakvingen er silkeaktig hvit, litt mørkere langs ytterkanten. Larven er lang og tynn, blek og litt gjennomsiktig.
Levevis
Punkthalvspinneren lever i løvskog og på steder med buskvegetasjon. Larvene lever på or (Alnus spp.) og bjørk (Betula spp.). De voksne sommerfuglene flyr om natten i juni – august og kommer gjerne til lys.
Santiago de Murcia
Santiago de Murcia (1673–1739 var en spansk barokkgitarist, komponist og musikkteoretiker.
Lite er kjent om Murcias liv, men han oppgir selv å ha vært elev av Francisco Guerau ved det kongelige kapells kor i Madrid. Fra begynnelsen av 1700-tallet var han gitarlærer for Maria Louise av Savoie, kong Filip V av Spanias unge hustru.
Murcia foretok reiser gjennom Frankrike og de spanske Nederlandene.
Den norske luttspilleren og barokkgitaristen Rolf Lislevand har spilt inn musikk fra et manuskript man tror er skrevet ned av Murcia.
Åkerfunnet
Gjenstandene er av svært høy kvalitet og har hatt høy symbolverdi. Funnet er nærmest unikt i Norden og på kontinentet. Den nærmeste parallellen er den svært rike båtgraven fra Sutton Hoo i Sør-England. Gjenstandene i Åkerfunnet har derfor blitt satt i sammenheng med et skandinavisk eller kontinentalt ledersjikt i et vidstrakt kontaktsystem.
Silikon i tatti
«Silikon i tatti» er en humoristisk låt utgitt av bandet Vassendgutane fra Ørsta på Sunnmøre og lansert våren 2008 på musikkalbumet XO. I juli samme år hadde albumet solgt til dobbel platina. Sangen handler om sunnmørskvinner som etter å ha fått igjen penger på skatten reiser til Oslo for å operere silikonimplantat i brystene. «Tatti» er et sunnmørsk uttrykk for brystet, bestemt form éntall.