cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Kypros i Eurovision Song Contest
Deltakere
Under er en liste over Kypros' deltakere, plasseringer og poeng i konkurransen siden debuten. {{legend|gold|Vinner}} {{legend|#dcdcdc|Andreplass}} {{legend|#ffdead|Tredjeplass}} {{legend|#e0ffff|Sisteplass}} Merk at greske navn og titler er transkribert fra gresk i henhold til Språkrådets og Wikipedias anbefalinger. Navnene vil derfor være stavet annerledes enn på engelsk.
Forholdet Hellas–Kypros
Kypros er kjent for å gi 12 poeng til Hellas, en gest som har blitt gjengjeldt nesten like ofte. Den nærmest automatiske utvekslingen av toppoeng har blitt møtt med stadig mer oppgitthet og buing i publikum.
Per 2022 har Kypros gitt Hellas til sammen 513 poeng i semifinaler og finaler, noe som tilsvarer 93 prosent av det som er mulig å gi. Motsatt har Hellas gitt Kypros 472 poeng, tilsvarende 89 prosent av mulig toppscore.
I 2015 ga Kypros «bare» 8 poeng til Hellas, som attpåtil var representert av en kypriotisk artist. Hellas ga 10 poeng tilbake til Kypros. Dette var første gang etter innføringen av telefonavstemning at de to landene ikke utvekslet toppoeng, noe som førte til frustrasjon og undring i de to landene. I 2023 ga den greske juryen «kun» 4 poeng til det kypriotiske bidraget, noe som førte til sinne i Kypros og politisk debatt mellom de to landene.
Poeng til og fra Kypros
Tabellene under viser hvor mange poeng Kypros har gitt og mottatt i finaler. Poeng i semifinaler er ikke inkludert i tallene. Den første tabellen omfatter alle poeng siden Kypros' debut i 1981 og frem til i dag. Tabell nummer to omfatter alle år siden 1998, da telefonavstemning ble innført for fullt. Siste tabell omfatter alle år fra 2016, da dagens ordning med jury og telefonavstemning ble innført. Tallene er hentet fra nettstedet ESC Database. Ved like mange poeng, rangeres landene etter hvor mange prosent de har gitt av høyeste mulige oppnåelige totalscore.
Kommentatorer og poengutdelere
Siden 2009 har den britiske tv-programlederen Nathan Morley kommentert sendingene på CyBC Radio.
Det var da det og itte nå
Boka og programserien skildrer oppveksten og barndomsmiljøet ved Præstvegen, med en tidsramme fra foreldrene møttes til han selv var ferdig med skolegangen og begynner som gårdsarbeider. Den har disse kapitlene: Slektstavle ; Præstvægen ; Gjester etter Præstvægen ; Om sjukdommer ; Om tordvær og skrømt ; Rikdommens forbannelse ; Teknikkens vidunder, hændel og haustarbe ; Om hester og kuer ; Standsforskjell ; «Da klokken klang».
Et gjennomgående tema i boka er klasseforskjellene i det samfunnet han vokste opp i.
Prøysen hadde tidligere skildret oppvekstmiljøet eksplisitt selvbiografisk i artikkelen «Præst-vægen : minner fra Ringsaker» i 1957 i antologien Norge, redigert av Odd Bang-Hansen og i radioserien «Da je var liten» i NRKs Barnetimen for de minste 1960–61. Han samarbeidet også med Odd Nordland og Ingrid Semmingsen om en radioprogramserie om husmannsminner, i seks deler fra november 1959 til desember 1960.
Sindre Bangstad
Sindre Bangstad (født 8. desember 1973) er en norsk sosialantropolog som er forsker I ved KIFO (Institutt for kirke, religion- og livssynsforskning). Han er Stanley Kelley Jr. Distinguished Visiting Professor in the Teaching of Anthropology ved Princeton University i perioden 2022–2023. Han har vært tilknyttet Det teologiske fakultet ved Universitetet i Oslo.
Han forsker på muslimer i sekulære samfunn, menneskerettigheter, tros- og livssynsfrihet, islam, hatefulle ytringer, ytringsfrihet, sekularisme/sekularitet, rasisme og islamofobi.
Den sosialistiske folkerepublikken Albania
Den sosialistiske folkerepublikken Albania (albansk: ) var Albanias navn fra 1976 til 1991. I perioden 1946–1976 het det Folkerepublikken Albania og fra 1944 til 1946 Albanias demokratiske regjering.
Det albanske kommunistpartiet (senere Arbeidets parti) hadde under ledelse av Enver Hoxha sikret seg en god posisjon i oppgjøret mellom de albanske motstandsbevegelsene som fant sted under annen verdenskrig. Da avslutningen nærmet seg satt de opp en interimregjering i Berat i slutten av oktober 1944 og valgte Arbeidets partis generalsekretær Enver Hoxha som statsminister. Regjeringen styrte landet fra frigjøringen 29. november 1944 frem til parlamentsvalget i desember 1945. I valget kunne velgerne stemme enten på Albanias demokratiske front (Fronti Demokratik i Shqipërisë), som ble ledet av kommunistpartiet, eller uavhengige kandidater. Ifølge offisielle tall fikk Albanias demokratiske front 93,7 % av stemmene i valget som hadde en oppslutning på 89,9 % og vant dermed alle 82 plassene.
Den grunnlovgivende forsamlingen trådte sammen 10. januar 1946 og dagen etter ble folkerepublikken erklært. Dermed ble det tidligere monarkiet formelt oppløst og kong Zog og slektninger ble nektet gjeninnreise til landet. Landets nye grunnlov ble utformet etter modell fra Sovjetunionen og Jugoslavia og trådte i kraft 14. mars. Den grunnlovgivende forsamlingen ble da til landets parlamentariske forsamling Folkeforsamlingen.
Charlie Volker
Charlie Volker (født 23. mai 1997) er en amerikansk bobkjører.
Han representerte USA under Vinter-OL 2022 i Beijing, hvor han ble nummer 10 i firer.
Lilliehöökfjorden
Lilliehöökfjorden er en fjordarm innerst i Krossfjorden på vestkysten av Spitsbergen på Svalbard. Den ligger på vestsida av halvøya Kong Haakons halvøy, et 700 m høyt fjellmassiv som er ca. 2 km bredt og 11 km langt. Innerst i fjorden kommer den svære Lilliehöökbreen ut. Området er mye besøkt av turistskip.
Kristopher Horn
Kristopher Horn (født 25. april 1994) er en amerikansk bobkjører.
Han representerte USA under Vinter-OL 2022 i Beijing, hvor han ble nummer 10 i firer.
MV «Island Crown»
MV «Island Crown» er et forsyningsskip og multifunksjonsfartøy av typen UT 776 bygd i 2013 ved verftet Vard Brevik i Porsgrunn. Skipet er bygget for å kunne fungere som flotell eller brukes til vedlikehold, reparasjons- eller konstruksjonsarbeid.
Et teleskopisk gangveisystem med bølgekompensering er montert i akterenden. Det er 100 køyeplasser i skipet, hvorav mannskapet trenger 23-24. Fartøyet er dimensjonert for montering av en 150 tonns offshorekran med rekkevidde på hele 45 meter. Den er planlagt montert i november 2013.
Den karelo-finske sosialistiske sovjetrepublikk
Den karelo-finske sosialistiske sovjetrepublikk var en delrepublikk i Sovjetunionen fra 1940 til 1956.
Den ble opprettet i 1940, da Den karelske autonome sosialistiske sovjetrepublikk, etablert i 1923, ble slått sammen med territorium i Øst-Karelen som Sovjetunionen hadde okkupert under vinterkrigen. Ved freden i Moskva i mars 1940 måtte Finland avstå disse territoriene til Sovjetunionen.
VM i friidrett 2017 – 3000 meter hinder kvinner
Øvelsen 3000 meter hinder kvinner ved VM i friidrett 2017 ble avholdt på Olympiastadion i London 9. og 11. august 2017.
Forsøksheat
Forsøksheatene som startet øvelsen fant sted den 9. august med tre heat:
Den karelo-finske sosialistiske sovjetrepublikk
Den finske kommunisten Otto Ville Kuusinen, som hadde ledet Terijokiregjeringen, var formann i presidiet i Det øverste sovjet i Den karelo-finske sosialistiske sovjetrepublikk i hele dens levetid.
VM i friidrett 2017 – 3000 meter hinder kvinner
Forsøksheat
De første tre i hvert heat ( Q ) og de seks raskeste utøverne for øvrig ( q ) kvalifiserte seg til finalen. De samlede resultatene fra forsøkeheatene er som følger:
Den karelo-finske sosialistiske sovjetrepublikk
Etter den finske fortsettelseskrigen, da finske styrker hadde trengt langt inn i Øst-Karelen, ble Det karelske neset overført til Den russiske sovjetiske føderative sosialistrepublikk.
VM i friidrett 2017 – 3000 meter hinder kvinner
Finale
Finalen fant sted den 11. august kl. 21.25. Resultatene var som følger: (photo finish)
Den karelo-finske sosialistiske sovjetrepublikk
I 1956 mistet Den karelo-finske sosialistiske sovjetrepublikk statusen som delrepublikk, og den gikk tilbake til å bli Den karelske autonome sosialistiske sovjetrepublikk innenfor Den russiske sovjetiske føderative sosialistrepublikk. Øst-Karelen ble også utsatt for en sterk russifiseringspolitikk.
Etter oppløsningen av Sovjetunionen i 1991 er republikken videreført som Republikken Karelia i Russland.
Filosofiåret 1478
Filosofiåret 1478 er en oversikt over hendelser, utgivelser og personer med tilknytning til filosofi i 1478.
Jocqueius
Jocqueius er en slekt av billene i delgruppen (underfamilien) Platyninae i familiegruppen løpebiller.
Filosofiåret 1478
Fødsler
(Sankt Thomas More) || engelsk || advokat, forfatter, sosialfilosof og statsmann ||align=center|57 ||align=center|1535 ||
Jocqueius
Utseende
Ganske store, avlange, svarte løpebiller.
Utbredelse
Arten er utbredt i Malawi.
En kærlighedshistorie
En kærlighedshistorie er en dansk dogmefilm fra 2001 regissert av Ole Christian Madsen etter eget manus i samarbeid med Mogens Rukov. Filmen er produsert av Morten Kaufmann og Bo Ehrhardt for Nimbus Film. En kærlighedshistorie er tatt opp etter prinsippene for dogmefilmen og kalles også for Dogme #21.
I den ene hovedrollen sees Stine Stengade som Kira, en ung kvinne som etter to års opphold på en psykiatrisk klinikk strever for å holde ekteskapet og familen sammen. Ektefellen Mads spilles av Lars Mikkelsen.
Operasjonsgruppesjef
Operasjonsgruppesjef (ofte forkortet opsgruppesjef) er leder for en luftvings flyoperasjoner. Posisjonen innehas typisk av en oberstløytnant.
Rollen som operasjonsgruppesjef (Wing Commander (Flying) eller Wing Leader) oppsto i Royal Air Force under andre verdenskrig, da overordnede jagerflygere, som regel med grad av wing commander eller oberstløytnant, fikk ansvar for koordinering av operasjoner som involverte flere skvadroner. I begynnelsen var det tre skvadroner, seinere kunne det bli opptil fem i en slik ving. Tidligere var slike operasjoner blitt ledet av eldste eller mest erfarne sjef i skvadronene som var involvert.
Opsgruppesjefer fikk lov til å merke flyene med initialene sine.
Solgunn Valstad
Solgunn Ivana Valstad (født 1982), med artistnavnet Sunny IV, er en norsk sanger, låtskriver og ideutvikler hos Eventmakerne. Hun er født og oppvokst i Ålesund.
Hun deltok som barn i underholdningsprogrammet Dacapo på NRK, og var også med i flere talentkonkurranser, blant annet i TV3s Juniorsjansen som 13-åring og i tv-programmet Popstars som 18-åring. Hun kom på andreplass i NRKs Talentiaden som 15-åring og ga samme år ut et julealbum lokalt i Møre og Romsdal, Stille natt. I forbindelse med utgivelsen holdt hun en rekke julekonserter sammen med lokale musikere. Hun flyttet til Bergen da hun var sytten år og innledet samarbeide med blant annet musikerne Geir Luedy og Hans Petter Aaserud i Your Favourite Music, og hadde arbeidssted som studiomusiker i Lydriket. Hennes samarbeide med Aaserud resulterte i rockelåten «Carrie» og deltagelse i norske Melodi Grand Prix i 2009. Hun var frontfigur og rockevokalist i bandet Jack som gav ut albumet Do U Know Jack og gjorde videoene «Star» og «Eating Out». I 2013 deltok hun i The Voice på Sondre Lerches lag, og hun har vært å se på Beat for beat i 2013 og 2016. Solgunn har gjort oppdrag for ulike prosjekter, samt jobbet som eventartist for Virvel Underholdning.
Irsk-engelsk
Irsk-engelsk (engelsk: Hiberno-English, Irish English og tidligere Anglo-Irish ) betegner settet med engelske dialekter som snakkes i øya Irland (både republikken Irland og Nord-Irland).
I republikken Irland er engelsk ett av to offisielle språk, sammen med det irske språket, og er landets de facto arbeidsspråk. Skrivestandarder for irsk-engeks, slik som stavemåten, stemmer overens med britisk-engelsk. Imidlertid er irsk-engelsks mangfoldige aksenter og noen av dets grammatiske strukturer og vokabular unike, med noen påvirkninger som stammer fra det irske språket og noen spesielt konservative fonologiske trekk: funksjoner som ikke lenger er vanlige i aksentene i England eller Nord-Amerika.
Fonologer deler i dag ofte irsk-engelsk inn i fire eller fem overordnede dialekter eller aksenter: Ulster-engelsk, vest- og sørvest-irske dialekter (som i byen Cork), og forskjellige Dublin-dialekter.
Historie
Gammelengelsk, så vel som anglo-normannisk, ble brakt til Irland som et resultat av den anglo-normanniske invasjonen av Irland på slutten av 1100-tallet; dette ble Forth og Bargy-dialekten i det området som nå er grevskapet Wexford, som ikke er gjensidig forståelig med moderne engelsk, og døde ut. En andre bølge av det engelske språket ble brakt til Irland i tidlig moderne tid fra 1500-tallet (elisabethansk tid), noe som gjorde den variasjonen av engelsk som snakkes i Irland til den eldste utenfor Storbritannia, og den er fortsatt fonologisk mer konservativ i dag enn mange andre dialekter av engelsk.
Opprinnelig ble normannisk-engelsk hovedsakelig snakket i et område kjent som The Pale, området rundt Dublin, med stort sett det irske språket som ble snakket i resten av landet. Noen små lommer gjensto av folk som overveiende fortsatte å bruke datidens engelsk; på grunn av deres rene isolasjon utviklet disse dialektene seg til senere (nå utdødde) engelskrelaterte varianter kjent som Yola i grevskapet Wexford og den tilsvarende dialekten fingallian i byen Fingal i området som nå er grevskapet Dublin. Disse var ikke lenger gjensidig forståelige med andre engelske varianter. Ved Tudortiden hadde irsk kultur og språk gjenvunnet mesteparten av territoriet som ble tapt for engelske inntrengerne: selv i området The Pale, «alle vanlige folk... for det meste er av irsk fødsel, irsk vaner og med irsk språk».
Reidar Schäffer
Reidar Schäffer (født 14. juni 1912 i Harstad, død 26. september 1999 i Oslo ) var organisasjonsleder i Germanske-SS Norge med sersjants grad. Før dette var han frontkjemper i Den norske legion. Schäffer var meddommer i nazistenes Politiets alminnelige særdomstol fra mai 1944. En av særdomstolens hovedoppgaver var å skaffe juridisk legitimitet til dødsstraffene mot norske motstandsfolk.
Under landssvikoppgjøret i 1949 ble han dømt til 5 års tvangsarbeid, 10 års rettighetstap og inndragelser av frontkjempertillegg.
Giuseppe Almici
Giuseppe Almici (født 4. februar 1904 i Zone i Lombardia i Italia; død 24. september 1985 i Brescia) var en italiensk katolsk prelat, fra 1961 til 1965 hjelpebiskop i Brescia og fra 1965 til 1980 biskop av Alessandria i Piemonte.
Psest
Almici ble presteviet den 2. juni 1928 av biskop Giacinto Gaggia. Umiddelbart etter fok han lisensgrad i dogmatis teologi og ble rektor for seminaret i Botticino Sera. I 1935 utnevnte biskop Giacinto Tredici ham til biskoppelig mannssjelesørger i Azione Cattolica. Almici var en av de som fremmet den katolske undergrunnsbevegelse under andre verdenskrig. Azione Cattolica var også etter krigen hans fremste innsatsområde.
I juni 1960 ble han prost for menigheten Ss. Nazaro e Celso.
Han ble delegert av biskop Giacinto Tredici til å pleie forholdet til politikere og fagforeningsfolk; i denne rolle var han den ubestridte hovedpersonen i alle viktige begivenheter i den katolske sfære i Brescia, først under motstandstiden deretter i gjenoppbyggingsperioden, frem til 1964.
Biskop
I april 1961 ble han utnevnt til hjelpebiskop i Brescia og den 28. mai 1961 ble han bispeviet av erkebiskop Tredici. Kardinal Giovanni Battista Montini, den gang erkebiskop av Milano, skjenket han da bisperingen.
Den 16. januar 1965 utnevnte den samme Montini, som imens var blitt valgt til pave Paul VI, til biskop av Alessandria, som han tok i besittelse den 19. mars 1965. Han forble i det embedet til han gikk i pensjon i 1980.
Tvedestrand barneskole
Tvedestrand barneskole er en barneskole i Tvedestrand kommune som ble etablert i 2023 ved sammenslåing av Tvedestrand skole, Dypvåg skole, Holt skole og Songe skole. Det nye skolebygget ligger på Lyngmyr.
Siste par ut (skuespill)
Siste par ut (originaltittel: «Musical Chairs» ) er et tragikomisk skuespill i tre akter av den engelske dramatikeren Ronald Mackenzie.
Originalversjonen
Stykkets originaltittel «Musical chairs» er den engelske betegnelse på barneleken «stolleken». Siste par ut hadde urpremiere den 1. april 1932 ved Criterion Theatre i London. Det var skrevet av den engelske Ronald MacKenzie (1903–1932) tilegnet den britiske skuespiller John Gielgud (1904–2000). MacKenzie omkom samme høsten i en bilkollisjon sør i Frankrike.
Salem Al Fakir
Lars Salem Al Fakir (født 27. oktober 1981 i Huddinge i Stockholms län) er en svensk pop- og soulmusiker. Han er mest kjent som solomusiker, men har også bidratt i flere grupper. Han vant i 2008 flere priser på svenske Grammisgalan, og deltok i 2010 i Melodifestivalen med låten Keep On Walking, som endte på en andreplass.
Siste par ut (skuespill)
Handling
Stykket handler om forholdet mellom den amerikanske Irene Baumer spilt av Gerd Egede-Nissen (1895–1988) og den nevrotiske musiker og Joseph Schindler spilt av Odd Frogg (1901–34). Joseph er stebror til Irene's forlovede Geoffrey Preston. Stesøstera Mary Preston er forelsket i Joseph og kaster seg i elven, hvorpå Joseph drukner i forsøket på å redde Mary. All handling i stykket skjer i stuen til Schindlers hjem, som er beliggende i det ukrainsk-polske Galicia (Sentral-Europa). Faren Vilhelm Schindler er gift for annen gang og tungt inne i oljeleting, et tema som kaster mørke skygger.
Salem Al Fakir
Biografi
Al Fakirs far er fra Syria og hans mor fra Sverige. Han vokste opp i Huddinge, men bodde i Sveg mellom 1983 og 1988 i en familie med fem søsken, blant andre musikeren og fjernsynsprogramlederen Nessim Al Fakir og skuespilleren Aminah Al Fakir Bergman. Foreldrene sendte barnene tidlig på opplæring i musikk hos private lærere, da de ville lære barna sine å spille instrumenter, noe de aldri selv hadde fått sjansen til å lære. Al Fakir begynte som fireåring å spille fiolin, og en av hans lærere var fiolinisten og kulturprofilen Michail Kazinik. Under Kaziniks regi turnerte Al Fakir allerede som trettenåring både i Sverige og Russland. I denne perioden fikk han en interesse for jazzpiano, og begynte å studere på Södra Latins musikklinje med jazzpiano som spesialinstrument og senere på Kungliga Musikhögskolans afroamerikanske linje, men han hoppet tidlig av.
Al Fakir har arbeidet med artiser som Snook, Robyn og Wille Crafoord. Han er mest kjent som soloartist, men ved siden av solokarrieren er han med i gruppene Örjan Hultén Trio – Fakir-Karlsson og PH3. Tidligere hadde han og søsknene Nassim og Aminah en gruppe som het Al Fakir, som de startet i 1993. Ved siden av musikken interesserer Al Fakir seg for biler, ettersom faren hans drev et bilverksted.
Siste par ut (skuespill)
Nationaltheaterets oppsetning i 1933
Det ble satt opp i Norge første gang i regi av Gerda Ring (1891–1999). Den norske premiere fant sted på Nationaltheatret den 13. april 1933, og stykket gikk tjuetre ganger det året. I andre roller finner vi Erling Drangsholt (1885–1950) som Vilhelm Schindler, Kirsten Monrad-Aas (1889–1963) som Grace Schindler, Harald Schwenzen som Geoffrey Preston, Hilde Solheim (1904–84) som Mary Preston, Ragnhild Hald som Schindlers hushjelp Anna, og Joachim Holst-Jensen som Samuel Plagett i firmaet Express Oil, Ltd.
Salem Al Fakir
Biografi
Han slapp EP-en Dream Girl høsten 2006. Denne ble fulgt opp av debutalbumet This is Who I Am, som kom ut 24. januar 2007. Begge utgivelsene fikk mye ros fra kritikerne og gikk rett til førsteplass på salgslistene. Med unntak av blåseinstrumentene, som spilles av broren Sami, og trommene på låten Dream Girl som spilles av Tim Lundblad, spilte Al Fakir alle instrumenter på platen. Han har også komponert og skrevet alle låtene, med unntak av Good Song som er skrevet sammen med Tim Lundblad. Fra albumet har låtene Dream Girl, Good Song og This Is Who I Am blitt utgitt som singel. Sommeren 2007 turnerte Al Fakir sammen med bandene Moneybrother og Säkert!.
Siste par ut (skuespill)
Andre oppsetninger
Stykket ble også oppført på Blancheteatern i Stockholm samme året med tittelen «Hele havet stormar», som er den svenske betegnelsen på «Stolleken». Det britiske TV-selskapet BBC lagde film av stykket i 1947.
Salem Al Fakir
Biografi
18. mars 2009 slapp han sitt andre album, Astronaut, og april samme år gjennomførte han en Sverigeturne med svenske Jonna Lee som oppvarmingsband. Første singel fra platen ble sluppet høsten 2008 og het It's Only You (Part II), og denne var soundtrack til en reklamefilm for Volvo. Samtidig som Astronaut ble sluppet, kom også en singel med samme navn, og på begynnelsen av sommeren slapp Al Fakir den tredje singelen fra platen, Roxy.
Han deltok i Melodifestivalen 2010 med bidraget Keep On Walking, og hans bidrag var det første som gikk til finalen i Globen. I finalen endte han på andreplass. Platen Ignore This ble sluppet 3. mars 2010 og gikk til topps på salgslistene og solgte senere til gull.
Lodin
Lodin er et sjeldent norsk mannsnavn med norrøn opprinnelse. Navnet betyr «hårete, lodden».
Etymologi
Lodin har opprinnelse i det norrøne navnet Loðinn. Dette var opprinnelig et tilnavn dannet av loðinn, «hårete, lodden».
Acritispa
Acritispa er en slekt av biller som tilhører familiegruppen bladbiller (Chrysomelidae). Både larvene og de voksne (imago) er planteetere.
Lodin
Utbredelse
Luðinn er kjent brukt i syv forskjellige runeinnskrifter fra vikingtiden, så navnet var kjent, men antakelig ikke blant de mest brukte på den tiden. Lodin var et vanlig navn i Norge i middelalderen. Over 30 forskjellige personer med navnet er nevnt i Regesta Norvegica. Navnet har siden vært mindre brukt.
Acritispa
Utseende
Nokså små (ca. 4,5 millimeter), avlange, gråbrune bladbiller. Antennene består av 8 ledd og er noe klubbeformede. Hodet er bredere enn langt med nokså store fasettøyne, pannen med tre lengdefurer. Pronotum er sekskantet, oversiden ganske ujevn. Dekkvingene er knudrete uten tydelige punktstriper, men med spredte, grove punkter, til sammen omtrent klokkeformede, kraftig utvidet mot spissen.
Lodin
Utbredelse
I dag er Lodin et sjeldent navn, og er svært lite brukt utenfor Norge.
Kjente personer med navnet
Personene i listen er ordnet kronologisk etter fødselsår.
Acritispa
Utbredelse
Arten er bare kjent fra Panama og det sørlige Sør-Amerika (Brasil, Bolivia, Paraguay).
Systematisk inndeling
Hispinae inkluderer noen ganger gruppen (underfamilien) skjoldbiller, da som stammen Cassidini, i denne oversikten er den holdt utenfor, og plassert inn i som søstergruppen skjoldbiller. Andre klassifikasjoner plasserer denne gruppen (som Hispini) som en undergruppe av skjoldbillene. Noen ganger blir noen asiatiske slekter også plassert i Chalepini.
Blå grotte
En blå grotte er en delvis vannfylt grotte, som en ofte kan dra inn i med båt. Når vannet er dypt vil sollyset reflekteres og filtreres gjennom vannsøylen og få en blågrønn farge, og stundom bli asurblått.
Kjente blå grotter rundt om i verdenen er:
Sportsklubben Oslo-Ørn
Sportsklubben Oslo-Ørn (stiftet 7. november 1927) er et norsk idrettslag fra Oslo. Oslo-Ørn driver i dag kun med fotball, men har tidligere også drevet med friidrett, orientering og skisport.
Historie
Sportsklubben Ørn ble grunnlagt i 1927 av åtte utbrytere fra Arbeidernes Idrettslag (i dag Idrettslaget Varg). AIL ble stiftet i 1923 og drev fra begynnelsen med friidrett og utvidet med atletikk (boksing og bryting) og etter hvert også andre idrettsgrener. Det ble fremmet et forslag om at bryting og boksing skulle skilles ut av idrettslaget og inn i en egen atletklubb. Forslaget om atskillelse ble nedstemt. Dette førte til at medlemmene bak forslaget meldte seg ut av Arbeidernes Idrettslag og opprettet et nytt idrettslag som fikk navnet Sportsklubben Ørn. Johs. Fougli ble valgt som formann.
Like etter andre verdenskrig ble klubbnavnet justert til Sportsklubben Oslo-Ørn for å unngå forveksling med Ørn fra Horten.
Meritter i friidrett
Oslo-Ørn vant Østkantstafetten, det mest kjente AIF-friidrettsarrangementet, seks ganger. Klubben har ingen norgesmesterskap i stafetter etter krigen, men har flere sølv- og bronsemedaljer.
Spydkasteren Terje Thorslund, som senere tok sølvmedalje i EM, representerte Oslo-Ørn da han ble norgesmester i 1966. Henry Johansen vant både 100 og 200 meter under NM i 1950. I 1949 vant han 400 meter. Sverre Ødegaard var på 1930-tallet en av de ledende sprinterne i AIF.
Kjell Staxrud ble norgesmester i orientering i 1951.
Fotball
I 1967 opprettet Oslo-Ørn fotballgruppe. En gruppe trøndere bosatt i Oslo ønsket å starte et fotballag i seriesystemet. Ett av medlemmene i kameratgjengen, Arne Pape, var også medlem i Oslo-Ørn og opprettet kontakt mellom spillere og klubb. Oslo-Ørn vedtok å opprette fotballgruppe og vennegjengen meldte seg kollektivt inn i klubben. 11. januar ble Oslo-Ørn tatt opp som medlem av Norges Fotballforbund og fikk plass i 7. divisjon. Klubben har tilhørighet til strøket Torshov.
Oslo-Ørn markerte seg på fotballtinget 14. mars med å fremme det første benkeforslaget for boikott av VM i Qatar 2022.
Kunst-o-meter
Kunst-o-meter er produsert i samarbeid med produksjonsselskapet Jazzmontør og ble støttet av Norsk kulturråd.
Ajdir
Ajdir eller  Axdir (arabisk: أجدير) er en by i Riffjellene nord i Marokko i provinsen Al Hoceïma, omkring 7 km fra byen Al Hoceïma. Den er tett bebygd og ligger på pendleravstand til Al Hoceïma. Dette har borget for en dynamisk vekst og til en del moderne arkitektur.
Historie
På den lokale berberdialekt, tarifit, betyr Aŷdīr murfestning. Ordet kommer antagelig fra punisk.
Diffuser
En diffuser er i bilteknisk sammenheng en integrert del av bilens understell som er spesielt utformet for å forbedre bilens aerodynamiske egenskaper. Diffuseren forbedrer overgangen mellom den raske luftstrømmen under bilen og den betydelig langsommere frittstrømmende luften rundt bilen forøvrig. Dette foregår ved å gi luftstrømmen under bilen et område hvor den kan redusere hastigheten og ekspandere, og dermed redusere strømningsseparasjon og luftmotstand. I tillegg akselererer luftstrømmen foran diffuseren, noe som bidrar til økt marktrykk og nedoverkraft.
Famara Diédhiou
Famara Diédhiou (født 15. desember 1992) er en senegalesisk fotballspiller som spiller for den spanske klubben, på lån fra den tyrkiske klubben Alanyaspor.
Kontraovervåkning
Kontraovervåkning viser til tiltak som gjennomføres for å hindre overvåking under utførelse av etterretning (HUMINT) inkludert skjult overvåking og forfølgelse eller "skygging". Det å kvitte seg med "haler" (engelsk:Tails) på tur til et kontaktpunkt kalles ofte "turrensing". Kontraovervåkning er ansett som et sett av handlinger (løsninger) som, når de følges, vil redusere risikoen for overvåking i mange sammenhenger. Kontraovervåkning kan også inneholde elektroniske metoder som teknisk overvåking og en rekke andre mottiltak.
Typer
Kontraovervåkning innen HUMINT inkluderer:
Svømming under Sommer-OL 2016 – 100 meter brystsvømming menn
100 meter bryst for menn under Sommer-OL 2016 vil finne sted i Estádio Aquático Olímpico i Rio de Janeiro den 6. august og 7. august 2016.
Rekorder
Følgende rekorder ble satt under konkurransen:
Program
Følgende tabell viser tidsplanen for gjennomføringen av konkurransen:
Ken Takakuwa
Ken Takakuwa (født 25. mars 1985) er en japansk svømmer som spesialiserer seg i medley. Han representerte landet sitt under Sommer-OL 2012 i London, der han ble nummer seks på 200 meter individuell medley.
Michael Vogt
Michael Vogt (født 29. desember 1997) er en sveitsisk bobkjører.
Han representerte Sveits under Vinter-OL 2022 i Beijing, hvor han ble nummer 11 i firer.
Fédération Française de Course d'Orientation
Frankrikes orienteringsforbund (fransk: Fédération Française de Course d'Orientation) (FFCO) er det nasjonale orienteringsforbundet i Frankrike. Det er fullstendig medlem i Det internasjonale orienteringsforbundet.
Historie
Frankrikes orienteringsforbund ble stiftet i 1970, og ble medlem i det internasjonale orienteringsforbundet samme år.Frankrike deltok i Verdensmesterskapet i orientering for første gang i 1976. VM i orientering 1987 ble arrangert i Gérardmer, Frankrike, og VM i orientering 2011 i departementet Savoie.
I 1992 ble verdensmesterskapet i skiorientering avholdt i Pontarlier, og i 2002 ble VM i mountainbikeorientering arrangert i Fontainebleau.
Frederick Taylor Gates
Frederick Taylor Gates (født 1853, død 1929) var en amerikansk baptistprest, pedagog og rådgiver for forretningsmannen og filantropen John D. Rockefeller.
Slaget ved Bergen auf Rügen i 1759
Slaget ved Bergen auf Rügen den 13. april 1759 ble ukjempet mellom en fransk armé under de Broglie mot en alliert armé fra Storbritannia, Hannover, Hessen og Braunschweig under hertug Ferdinand av Braunschweig, nær Frankfurt-am-Main under syvårskrigen.
Bakgrunn
Da krigen rullet videre i 1759 gikk hertug Ferdinand ut av vinterdvalen sent i mars og satte avgårde mot Frankfurt, hvor franskmennene hadde en base ved elven Main. Målet var å drive franskmennene ut av Westfalen og ta initiativet for de allierte. Mot slutten av måneden besto arméen hans av om lag 27 000 mann i grupper på tre divisjoner. En ble kommandert av Erbprinz, en prins av Isenburg og den tredje av hertugen av Holstein-Gottorp.
Operasjonene ble utført ved å erobre Fulda og Meiningen fra troppene til keiseren under feltmarskalk von Zweybrücken. Da keiserarméen trakk seg inn i Böhmen, gikk Ferdinand inn i Hessen og håpet på å møte korpset til Broglie før de fikk forsterkninger. Broglie klarte derimot å forsterke korpset sitt med en kontingent av saksere under general von Dyherrn sammen med andre franske regiment som han fikk tak i. Han satte en liten armé ved festningsbyen Bergen og så situasjonen an.
Slagmarken
Slagmarken var veleignet for en defensiv stilling. Bergen med bymurene sine lå på toppen av bakkeskråning over elvesletta til Main og dermed kunne en ikke gå til angrep på denne flanken. Nordvest for byen lå Berger-Warte, en lav ås som dominerte midten av området, og på toppen av åsen sto (og fremdeles står) et eldre tårn. Til venstre for dette lå byen Vilbel ved elven Nidda, og elvesleten like ved var dekket av en stor skog.
Broglie satte mye av infanteriet sitt i og bak Bergen. Til venstre satte han infanteriet i skogen støttet av den saksiske kontingenten, samt noe av kavaleriet. Han satte det meste av artilleriet sitt i midten i åtte batteri. Bak kanonene satte han det meste kavaleriet og reservene.
Slaget
Arméen til Ferdinand kom til slagmarken stykkevis. Ferdinand selv kom sammen med fortroppen, kommandert av arveprinsen. Siden Ferdinand feilaktig trodde at franskmennene ikke var fullstendig mønstret ennå, ga han ordre om angrep, uten å vente på de to andre divisjonene. Trass i høye odds, ble byen Vilbel erobret innen klokken åtte av infanteriet til Freytag og Am Hohen Stein, en annen lav ås like øst for Berger-Warte, hadde blitt okkupert. Ferdinand ante at Bergen var nøkkelen til stillingen og kl.08:30 ga han ordre om å gå til angrep på byen. Det første angrepet gikk bra og de franske styrkene ble drevet fra hekker og frukthager som de sto i og tilbake til byen. Broglie sendte så inn forsterkinger som snudde kampen mot de allierte og drev de tilbake. Kl. 10:00 hadde divisjonen til prins Isenburg kommet fram. Isenburg sendte soldatene sine inn i kampen og drev franskmennene igjen tilbake til Bergen. Broglie slo så tilbake med flere forsterkinger og de allierte ble drevet tilbake nok en gang. Isenburg selv ble drept da han prøvde å samle mennene sine. Det var så vidt Ferdinand selv klarte å få orden i troppene sine. Nå gikk slaget mot slutten. Broglie førte reservene og kavaleriet sitt framover og Ferdinand innså størrelsen på arméen til fienden. I tillegg var det franske artilleriet innstilt på å treffe målene sine og tvinge den allierte arméen tilbake til Am Hohen Stein. Da divisjonen til Holstein-Gottorp til slutt kom til slagmarken stoppet franskmennene et nytt angrep og slaget ble til en artilleriduell som varte til mørket senket seg, da de allierte trakk seg bort. Selv om det var en klar fransk seier, fulgte ikke Broglie etter Ferdinand, som klarte å ta arméen sin tilbake til Minden.
Resultat
Dette var det største nederlaget til Ferdinand og selv svogeren hans, Fredrik den store syntes synd på ham og prøvde å oppmuntre ham. Ferdinand kom seg derimot på fote tilbake og innfridde senere samme året i slaget ved Minden. De allierte tapene var 415 døde, 1 770 sårede og 188 savnede. Franskmennene mistet 500 soldater og 1 300 ble skadet.
Luca Rolli
Luca Rolli (født 17. januar 1997) er en sveitsisk bobkjører.
Han representerte Sveits under Vinter-OL 2022 i Beijing, hvor han ble nummer 11 i firer.
Gourlayia
Gourlayia er en slekt av biller i underfamilien Pterostichinae i familien løpebiller.
Utseende
En ganske stor (ca. 20 millimeter) og kraftig løpebille med noe forlengede kjever.
Utbredelse
Arten er utbredt på New Zealand.
Fredegund
Fredegund (eller Fredegunda; latin: Fredegundis; fransk: Frédégonde; født ca. 545, død 8. desember 597) var dronning av Kilperik I (539–584), frankisk konge av Soissons (eller Neustria), tilhørende merovingerdynastiet. Hun var hans andre hustru og fødte ham sju barn, men kun to vokste opp, datteren Rigunth og hans etterfølger Klotar II.
Med sin hovedfiende dronning Brunhilda var de to kvinnene drivkreftene til en langvarig krig mellom de frankiske kongene som varte mer enn førti år, fra 570 og endte i 613 med seier for Fredegunds sønn Klotar II. Fredegund er blitt demonisert av historien, beskyldt for personlig å stå bak flere mord.
Kildene
Hovedkilden til perioden er Gregorius av Tours og hans verk Historia Francorum, men han er ikke upartisk; han var selv direkte involvert i hendelsene, og støttet for Kilperiks bror og fiende Sigibert I og hans dronning Brunhilda. Den senere Fredegars krønike, som fortsetter der Gregorius slutter i 591, er derimot tilsvarende fiendtlig innstilt til Brunhilda. Den italienske poeten Venantius Fortunatus beskrev Fredegund som en klok dronning og en solid støtte for kongen.
Historisk kontekst
I 558 hadde Frankerriket under fire konger igjen blitt samlet under en monark. Tre av sønnene til Klodvig I var døde, og en sto igjen, Klotar I. Dette eneveldet varte i tre år, i 661 døde også Klotar I, og etterlot sitt rike fordelt mellom fire sønner. De fire brødrene innså at de var i tevling med hverandre. Da den nest eldste broren, Karibert I, døde i 567, rykket de andre tre brødrene inn og fordelte hans territorier seg i mellom i en inndeling som kom til å prege Frankerrikets politikk i det neste århundret. Den nordlige delen, styrt av Sigibert I, kom til å bli hetende Austrasia. Dens hovedstad var opprinnelig Reims, men Sigibert flyttet den til Metz. Guntram styrte over Burgund. Kilperik I styrte over landene i sentrale og sørlige Frankerriket, et område som ble kjent som Neustria, og med byene Soissons og Paris. Burgund var den minste delen, mens Austrasia og Neustria var nær likeverdige i størrelse og styrke. Både Sigibert og Kilperik forsøkte å utmanøvrere hverandre, og Guntram var alliert snart med den ene, snart med den andre, alt hvordan den politiske utviklingen gikk.
Kongens frille
Fredegund ble født i landsbyen Angicourt i dagens departement Oise i nordlige Frankrike. Hun kom fra beskjedne kår, fra en familie av livegne, men kom til makt ved sin tilknytning til kong Kilperik. Hun var først tjenestepike for Kilperiks første hustru Audovera, men tiltrakk seg kongens oppmerksomhet i en slik grad at hun ble hans frille. Med kongens øre nær til sin munn overtalte hun Kilperik til å få plassert Audovera i et kloster og skille seg fra henne.
Galswintha dør
Da Kilperiks bror og fremste rival Sigibert I en gang rundt 567 giftet seg med Brunhilda, datter til den vestgotiske kong Atanagild i Hispania. Ekteskapet innebar en dynastisk allianse som Kilperik ikke kunne overse. Han innså at broren hadde dratt fra ham i maktkampen. I henhold til Gregorius: «Selv om han hadde et antall hustruer, ba han om hånden til Galswintha, Brunhildas søster.» Han lovte også å sende fra seg alle andre hustruer om Atanagild gikk med på frieriet. Omstendighetene antyder et komplekst årsaksforløp. Atanagild hadde ingen sønner, og ved å gifte sin to døtre til to frankiske konger er det mulig at han ønsket å involvere merovingerdynastiet i etterfølgelsen på den vestgotiske tronen. Med to døtre gift vurderte han antagelig at muligheten til en dattersønn som kunne overta tronen. Galswintha kom og de ble gift i Rouen i 567. Kilperik holdt sitt løfte og æret hennes som sin eneste hustru. «Han elsket henne dypt,» skrev Gregorius gravalvorlig, «for hun kom med en store medgift.» Atanagild døde allerede samme år, uten noe barnebarn å etterfølge seg. Snart oppdaget Galswintha at hennes ektemann fortsatt elsket andre kvinner, særlig Fredegund, som til tross for at hun var forvist fra hoffet, stadig dukket opp i hans sovekammer. «Hun klaget; han insisterte; hun ba om å få reise hjem; han nektet; og til sist en morgen ble hun funnet kvalt i sengen.»
Hoffpoeten Venantius Forunatus skrev sørgedikt over hennes død, og valgte sin ord med omhu. Han beskrev hennes ekteskap og gikk rett fra livet og til døden uten å komme inn på hvordan og hvorfor. Både Kilperik og Fredegund ble mistenkt for å stå bak. Ingenting ble bevist, selv om Kilperik fikk Fredegund tilbake til hoffet og giftet seg med henne. Brunhilda, dronning av Austrasia, på den annen side, var ikke tvil om hvem som kun anklages for søsterens død. Hva som er sikkert er at drapet var utslagsgivende for at Galswinthas søster Brunhilda begynte en strid som kom til å vare mer enn førti år.
Sigibert dør
Sju år med krigføring mellom Kilperik og Sigibert fulgte, uten at det kom til noen avgjørelse. Ikke før i 575 da det hevdes at Fredegund sendte to mordere til Sigibert i hans palass. De kom i dekke av være forrædere fra Kilperiks hoff som ønsket å bytte side. Straks de kom nær kongen angrep de ham med å stikke ham ned med korte kniver, eller egentlig scramasaxer, innsmurt med gift. Sigibert døde med store pinsler og etterlot sin fem år gamle sønn Kildebert II som sin arving og Brunhilda som regent. Brunhilda hadde da dobbel grunn til å hate Fredegund som ansvarlig for drapet på både hennes søster og ektefelle.
Brunhilda sikret sin sønn ved å inngå en allianse med Gundtram, som var uten mannlige etterkommere, ved å overtale ham til å adoptere Kildebert II som sin egen sønn. Det gjorde gutten til konge av Austrasia, og arving av Burgund. Et annet mottrekk mot sine fiender var å forføre og gifte seg med Merovek, sønn av Kilperik ved hans første hustru Audovera, som således gjorde sin far til sin fiende. Biskop Praetextatus viet dem for å forhindre en skandale, selv om ekteskapet var mot vanlig lov da Merovek giftet seg med sin tante (via ekteskap, noe som var blodskam), og som Gregorius er rask til å bemerke. Kilperik beleiret dem i kirken til sankt Martin, og inngikk en avtale hvor han tok med seg Merovek til Soissons. I et forsøk på å få ekteskapet annullert tvangsklippet han sønnen, og sendte ham til et kloster i Le Mans. Merovek flyktet til kirken i Tours, som var Gregorius' egen kirke, og var således øyenvitne til hendelsene. Han dro siden til Champagne, før han kom tilbake til Tours i 578, men ved ankomsten til hans far, fikk han en tjener til drepe seg.
Biskop Praetextatus rolle i hendelsene førte til at Kilperik fikk ham anklaget for høyforræderi ved et råd av biskoper. Gregorius kom til hans forsvar, men Praetextatus sa seg skyldig og ble forvist til Jersey. Gregorius antyder åpent at Fredegund var drivkraften bak forfølgelsen av Praetextatus. Da biskopen kom tilbake fra forvisningen, ble det hevdet at Fredegund beordret at ham død og en av hennes menn stakk ham ned under påskemessen 586. Dronningen besøkte biskopen på hans dødsleie og tilbød assistanse fra sin leger, noe Gregorius tolket som en unnskyldning for å være vitne til hans død.
Med Gregorius som Fredegunds fremste fiende ble hun anklaget for å stå bak Meroveks død. Hun skal også ha konspirert for å få drept en rekke personer, inkludert biskopen av Bayeaux og kong Guntram. Hun skal også ha forsøkt å få tatt livet av Kildebert II og Brunhilda selv, dog uten å lykkes. Gregorius hevdet at Fredegund forsøkte å forføre lederen Eberulf, men ble avvist og sto bak det senere drapet på ham. I tillegg hevdet Gregorius hun ha forsøkt å drepe sin egen datter i 589. Da Kildebert II døde i 595 i midten av tjueårene anklaget Brunhilda sin svigerinne for å ha forgiftet ham fra en betydelig distanse. Både Fredegund som Brunhilda var åpenbart villige til å gå til ytterligheter, men det er urimelig å ta alvorlig den uforsonlige Gregorius' gjentatte anklager for at de sto bak alle merkelige dødsfall i tiden. Da Kilperik i 584 mens han var på jakt ble stukket ned av en mann med en personlig ankemål mot kongen, anklaget den kvinnefiendtlige Gregorius nettopp Fredegund for å stå bak drapet på ektemannen.
Kilperik dør
Ekteskapet mellom Kilperik og Fredegund synes å ha vært lykkelig. Det var henne han synes å velge. De andre ektefellene var politiske. Sju ganger fødte hun ham barn, men fem av dem (Samson, Klodebert, Samson, Dagobert og Teoderik) døde som barn. Rigunth (født ca. 569, død etter 589) ble forlovet med den vestgotiske kong Reccared I, men bryllupet fant aldri sted. Den yngste, Klotar II, født i 584 vokste derimot opp som Kilperiks arving, skjønt han var ikke født da faren døde.
I 580 brøt en epidemi av dysenteri ut i Frankerriket. Alle ble berørt av sykdommen, også de kongelige. Fredegunds to sønner Klodebert og Dagobert ble rammet og døde. Enda en av sønnene, Samson, ble syk mens familien var beleiret i Tournai. Den uforsonlig Gregorius var klart bestemt på at det var Gud som straffet henne ved å drepe hennes små sønner, og hevdet at hun ga store donasjoner til kirken og til de fattige for å bøte for sine synder. Gregorius har også sans for groteske detaljer som antagelig oppdiktet for å demonisere dronningen ytterligere, eksempelvis at Fredegund kastet Samson fra seg da hun var redd for å bli smittet, således lot sønnen dø. Kilperik skal ha blitt rasende da sønnen ennå ikke var døpt. Da Samson levde lengre enn forventet, lot Fredegund ham døpe.
Etter at Kilperik ble drept i 584 tok Fredegund hånd om kongens skattekiste og søkte tilflukt i katedralen Notre-Dame. Rett etter annonserte Fredegund at hun var gravid med kongens barn. Dette budskapet fikk blandet mottagelse. Hennes tilhengere var glade, men Guntram var blant de som viste skepsis, såpass at han offentlig antydet at barnets far kunne være en frankisk hoffmann framfor hans døde bror. Ved dette fikk Fredegund øyeblikkelig samlet tre biskoper og «tre hundre av de mer viktige lederne. De alle sverget en ed på at kong Kilperik var guttens far.» Guntram ble tvunget til å gi seg, og dro til Paris til guttens døp. Fredegund navnga ham Klotar etter hans (påståtte) mektige bestefar, Klotar I. Hun styrte deretter som regent for sønn i Neustria. Akkurat som hennes svigerinne gjorde i Austrasia.
Gustav Albert Reuter Sande
Gustav Albert Reuter Sande (født 20. august 1902 i Oslo, død 2. februar 1965 ) var en nordmann som tjenestegjorde som betjent i Statspolitiets avdeling i Oslo fra januar 1942. Han ble forfremmet til løytnant 1. juni 1944 og arbeidet i statspolitiet til slutten av andre verdenskrig.
Fredegund
Kilperik dør
Rigunth var den eneste datteren til Kilperik og Fredegund. En gang rundt 583 ble hun forlovet til Reccared I, den eldste sønnen til Liuvigild, konge av vestgoterne. I september 584 ble hun sendt til Spania i en konvoi med en stor rikdom som medgift. Under reisen døde Kilperik og soldatene som eksorterte prinsessen tok det kunne stjele og flyktet. Da hun kom til Toulouse hadde hertug Desiderius hørt at hennes far var død, og konfiskerte hva som var igjen ettersom han støttet en usurpator, Gundoald, til tronen, men som siden raskt ble nedkjempet av Guntram og henrettet. Rigunth ble forvist fra Toulouse med sin biskop, og reiste hjem til sin mor i 585.
Gustav Albert Reuter Sande
Sande ble medlem av Nasjonal Samling den 30. mars 1941. Han ble lagfører i Høvik NS-lag, og deltok også i Germanske-SS Norge.
Fredegund
Kilperik dør
Forholdet mellom mor og den hjemvendte, ugifte datter var blitt anstrengt. I henhold til Gregorius' fargerike framstilling, som må bli tatt for hva den er, en berømt fortelling, kranglet de hissig, oppflammet av Fredegunds anklager om at datteren «sov med alle og enhver», men også om kontrollen over kongens skattekiste og den relative posisjonen mellom de to kvinnene i den kongelige husholdningen. Rigunth hevdet hun var datter av en konge og moren var datteren av en tjener. Fredegund skal da ha vist datteren skattekisten, åpnet den og vist henne juveler og andre rikdommer. Da Ringunth bøyde seg ned for å gripe et smykke, slamret moren igjen lokket og lente seg på det med all sin vekt. Rigunth berget livet ved at tjenerne grep inn og trakk dronningen unna.
Kvinne mot kvinne
Guntram offentlige aksept av den nyfødte og fjernet således den uroen som hadde preget Neustria etter Kilperiks død. Fredegund og den unge arvingen var trygg helt til Guntram døde i 592. Hans adopterte sønn Kildebert II arvet Burgund og resten av hans rike. Det betydde at Brunhilda styrte både Austrasia og Burgund med tilknyttede områder mens Fredegund styrte Neustria. Det frankiske rike var i hendene på to mektige kvinner som hatet hverandre intenst.
Kildebert II døde brått i 595, kun tre år etter, og hun ble regent for hans to små sønner, 9 og 8 år gamle som etter germansk skikke fikk riket delt mellom seg, den ene i Austrasia og den andre i Burgund. Fredegund og hennes sønn forsøkte å ta Paris, og ifølge Fredegars krønike førte det til et «stort blodbad», men endret ingenting. Hatet mellom dronningmødrene kunne ha forverret seg ytterligere til hele Frankerriket endte i en bitter innbyrdeskrig, men det påfølgende året, den 8. desember 597 døde Fredegund av naturlige årsaker, og Klotar II styrte på egen hånd. På hennes grav i Paris er det en mosaikkfigur av marmor og kobber. Graven er i klosterkirken Saint-Denis etter først å ha vært i klosterkirken Saint-Germain des Prés.
Gustav Albert Reuter Sande
Sande ble under landssvikoppgjøret i 1949 dømt til åtte års tvangsarbeid og ti års rettighetstap.
Fredegund
Kvinne mot kvinne
For Brunhilda endte det ikke godt. Til sist ble hun forlatt av sine egne og endte opp i hendene til sønnen av sin argeste fiende. «Han kokte av raseri mot henne,» i henhold til Fredegars krønike, lot sin gamle tante bli torturert i tre dager før hun ble slitt i stykker ved enden av fire hester.
Gustav Albert Reuter Sande
Han arbeidet som handelsreisende etter soningen.