cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Terje Nyberget
Han vokste opp i en militærfamilie på Østre Toten og i Målselv. Faren Egil Nyberget var kaptein og sjef for remonteskolen på Starum. Terje Nyberget gikk Gjøvik gymnas og tok deretter befals- og offisersutdannelse, senere også utdannelse i økonomi og administrasjon. Fra 1974 til 2012 tjenestegjorde han i Hæren, hvor han har grad av oberstløytnant, som ansvarlig for virksomhetsstyring på ulike nivåer.
Nyberget var medlem av Troms fylkesting og formann i Bardu FrP 1988–1991. Han var stortingsrepresentant for Troms 1989–1993, også valgt for Fremskrittspartiet, og satt i Stortingets forbruker- og administrasjonskomité og senere Stortingets justiskomité. I 1991 ble han valgt inn i Fremskrittspartiets sentralstyre. Etter landsmøtet på Bolkesjø i april 1994 var han den eneste uttalte liberalisten i sentralstyret. Han meldte seg ut av partiet i mai samme år.
Nyberget var medlem av Bardu kommunestyre og formannskap for Høyre fra 2007 til 2019. Fra 2015 til 2019 var han kommunens varaordfører, valgt i samarbeid mellom Høyre og Senterpartiet.
Fra 2014 til 2017 var han daglig leder for Næringshagen i Målselv.
The Kopite
The Kopite er et medlemsblad som utgis av Liverpool FC Supporters Club Norway. Det kom ut første gang i 1980 og det kommer ut 8 ganger i året.
Ansvarlig redaktør av medlemsbladet er Torbjørn Flatin, som også er æresmedlem i Liverpool FC Supporters Club Norway. Tore Hansen er redaktør av medlemsbladet og daglig leder av Liverpool FC Supporters Club Norway, som han også er æresmedlem av. Flatin og Hansen er i tillegg forfattere av boken Liverpool Football Club 1892-99: de røde fra Anfield.
Tidskriftet trykkes for tiden per våren 2015 hos Artko AS, og i et opplag av ca. 30,000 eksemplarer. Den grafiske designen og tilretteleggingen av bladet er det Bernt Dag Ravnevand som står for.
The Kopite har ved tre anledninger blitt kåret til årets medlemsblad av Supporterunionen for Britisk Fotball for sesongene 1993/94, 2005/06 og 2009/10.
Kupwara (distrikt)
Kupwara er et distrikt i den indiske delstaten Jammu og Kashmir. Distriktets hovedstad er Kupwara.
Demografi
Ved folketellingen i 2011 var det 875,564 innbyggere i distriktet, mot 650,393 i 2001. Den urbane befolkningen utgjør 11,33 % av befolkningen.
Barn i alderen 0 til 6 år utgjorde 22,50 % i 2011. Antallet jenter i den alderen per tusen gutter var 854.
Ganbold Batmunkh
Ganbold Batmunkh (født 22. oktober 1991) er en mongolsk funksjonshemmet langrennsutøver som konkurrerer i klassen LW6, som er for stående utøvere med svekkelser eller amputasjoner over albuen på én arm.
Sesongen 2012/13
Han deltok i VM i paralangrenn 2013 i Sollefteå i Sverige, der han kom på 18.-plass på 20 km fristil.
Sesongen 2013/14
Batmunch deltok i Verdenscupen i paralangrenn 2013/14, og kom der på 32.-plass i klassen for stående utøvere, med 10 verdenscuppoeng. Han deltok i langrenn under Paralympiske vinterleker 2014, der han kom på 14.-plass på 20 km klassisk, 25.-plass på sprinten og 31.-plass på 10 km fristil.
Sesongen 2014/15
Han kom på 16.-plass sammenlagt i Verdenscupen i paralangrenn 2014/15, med 146 poeng. Under VM i paralangrenn 2015 i Cable i USA kom han på 15.-plass på sprinten, og han kom på 17.-plass på 10 km klassisk og 20 km fristil.
Sesongen 2015/16
I Verdenscupen i paralangrenn 2015/16 kom han på 13.-plass med 103 poeng.
Sesongen 2016/17
Han kom på 14.-plass sammenlagt i kategorien sittende under Verdenscupen i paralangrenn 2016/17, med 230 poeng. Han deltok i sitt tredje VM da han deltok i VM i paralangrenn 2017 i Finsterau i Tyskland, der han kom på niendeplass på 20 km klassisk, og han kom på ellevteplass på sprinten.
Istindan
Istindan er et fjellmassiv i Troms og Finnmark fylke med fire topper. To av toppene danner grensepunkter mellom Bardu og Målselv kommuner, den tredje toppen (vestre) ligger kun i Bardu, mens den fjerde toppen (Austre) ligger kun i Målselv. Den høyeste toppen er Vestre Istinden, 1 489 moh.
Ganbold Batmunkh
Sesongen 2017/18
Han kom på 20.-plass i Verdenscupen i paralangrenn 2017/18, med 106 poeng.
Gil Torres
Gil Torres (død november 1254 var en av den katolske kirkes kardinaler.
Konrad von Urach
Konrad von Urach (født i 1170-årene i Urach i det som i dag er Baden-Württemberg i Tyskland, død 30. september 1227 i Roma) var en av den katolske kirkes kardinaler. Han ble som prest tilknyttet domkirken i Liège og fra 1199 var han cistercienser ved klosteret i Villers (begge steder ligger i det som i dag er Belgia). Han ble abbed i Villiers i 1209. I 1214 ble han abbed i Clairvaux, og i 1217 abbed i Cîteaux og dermed general for hele ordenen.
Han ble kreert til kardinal i 1219 av pave Honorius III, til kardinalbiskop av Porto og Santa Rufina.
Paven gav ham to viktige oppdrag: Det ene i Frankrike gikk ut på å bekjempe den albigensiske vranglære (1220–1223), det andre i Tyskland om å preke og arrangere korstog (1223–1226).
Etter Honorius IIIs død ble kardinalene enige om å velge Konrad til pave, men han avslo.
Arkitekturåret 1439
Arkitekturåret 1439 er en oversikt over blant annet fullførte bygninger av arkitektonisk betydning, priser, fødte og avdøde personer med tilknytning til arkitektur i 1439.
Pulaski County (Illinois)
Pulaski County er et fylke i den amerikanske delstaten Illinois. Administrasjonssenteret ligger i Mound City.
Gemal
Gemal er betegnelse på en fyrstelig eller kongelig ektemann eller hustru. For hustru kan brukes også betegnelsen gemalinne.
Former
Sjeldnere:
General Salgado
General Salgado er en kommune i delstaten São Paulo i sørøstregionen av Brasil.
Iskandaria
Iskandaria er en slekt av ferskvannsfisker. Disse smerlingene er utbredt i de sentralasiatiske elvene Amu-Darja og Syr-Darja.
Tuberopeplus
Tuberopeplus er en slekt av biller som tilhører den artsrike underfamilien Lamiinae i familien trebukker (Cerambycidae).
Utseende
Middelsstore, kraftige trebukker. Kroppsformen er kort og bred med markerte "skuldre" på dekkvingene, som er jevnt tilsmalnende bakover fra skuldrene. Antennene er lengre enn kroppen.
Utbredelse
Slekten er endemisk for Chile.
Hasmik Poghosyan
Hasmik Poghosyan (armensk: Հասմիկ Պողոսյան; født 22. mai 1960) er en armensk politiker og tidligere statsråd.
Poghosyan var fra 2006 til 2016 Armenias kulturminister.
Luccakatedralen
Luccakatedralen (italiensk: Duomo di Lucca, Cattedrale di San Martino) er en romersk-katolsk katedral i Lucca, Italia som er tilegnet helgenen Martin av Tours. Katedralen er sete for erkebiskopen av Lucca. Konstruksjonen av katedralen ble innledet i året 1063 av biskop Anselm (senere pave Alexander II).
Badgam (distrikt)
Demografi
Ved folketellingen i 2011 var det 735,753 innbyggere i distriktet, mot 607,181 i 2001. Den urbane befolkningen utgjør 11,74 % av befolkningen.
Barn i alderen 0 til 6 år utgjorde 20,69 % i 2011. Antallet jenter i den alderen per tusen gutter var 832.
Kvamskleiva
Kvamskleiva, tidligere omtalt som Kvamskleven, er et smalt og trangt parti av europavei 16 der den går langs Vangsmjøse i Vang i Valdres. Veien i Kvamskleiva gikk opprinnelig på utsiden av fjellet, men en tunnel leder i dag trafikken utenom det vanskeligste partiet. Kvamskleivtunnelen er 167 meter lang og erstatter et trafikkmessig svært utsatt område. Den gamle veien er fortsatt tilgjengelig om enn ikke kjørbar.
Veien går på en delvis oppmurt hylle, delvis innskutt i fjellet, og berget har et betydelig overheng. På våren faller det ofte is og snø ned i kjørebanen. På vestsiden av tunnelen er det en liten møtelomme hvor det er mulig å stoppe.
Cyphonistes vallatus
Cyphonistes vallatus er en bille som hører til gruppen hornbiller i familien skarabider (Scarabaeidae).
Utseende
En middelsstor til stor (ca. 30 millimeter), blank, rødbrun til svart hornbille. Som vanlig hos hornbiller er det stor forskjell mellom kjønnene. Hannen har et horn på hodet, dette kan være nokså langt og er delt i spissen, og et vanligvis kløvet framspring eller horn på pronotum, som er uthulet foran. Det varierer sterkt hvor utpregede disse kjønnstrekkene er. Hunnen mangler disse trekkene, hodet er uten horn og pronotum uten framspring. Dekkvingene har markerte punktrader.
Utbredelse
Arten er vidt utbredt og forekommer over det meste av Afrika sør for Sahara bortsett fra den vestligste delen.
Shirley Jackson
Shirley Hardie Jackson (født 14. desember 1916, død 8. august 1965) var en forfatter fra USA. Hun var en populær forfatter mens hun levde, og de siste årene har verket hennes fått ytterligere oppmerksomhet de senere årene. Hun har påvirket Neil Gaiman, Stephen King, Nigel Kneale, og Richard Matheson. Skrivestilen hennes sorteres ofte under sjangeren southern gothic.
København-Bonn-erklæringene
København-Bonn-erklæringene er to separate erklæringer avgitt av Forbundsrepublikken Tysklands og Kongeriket Danmarks regjeringer i 1955. Erklæringene anerkjente rettighetene til nasjonale minoriteter i begge land, mer spesifikt den danske minoriteten i Tyskland og den tyske minoriteten i Danmark. København-Bonn-erklæringene medførte ingen særrettigheter for minoritetene, men slo det fast at folk i grenseområdene selv kunne definere sin nasjonale og kulturelle identitet, og at det ikke skulle forekomme diskriminering på grunnlag av dette.
De to separate erklæringene har svært lik ordlyd. Selv om de formelt sett ikke er bindende under internasjonal lov ble begge raskt implementert i de nasjonale lovverk.
København-Bonn-erklæringene sikrer at både tyskere og dansker på «feil» side av grensen kan beholde sin nasjonale og kulturelle identitet. Erklæringene danner rammen og den nåværende sameksistensen i Nordslesvig (på dansk side) og Sydslesvig (i Schleswig-Holstein på tysk side).
Elena Micheli
Elena Micheli (født 29. april 1999) er en italiensk moderne femkjemper.
Hun representerte Italia under Sommer-OL 2020 i Tokyo, hvor hun ble nummer 33.
MF «Kolbjørn III»
MF «Kolbjørn III» er en passasjerferge som trafikkerer rute mellom Kolbjørnsvik på Hisøy og Tyholmen i Arendal sentrum. Ruten går tvers over Arendals havnebasseng, og forbinder byen med en av sine forsteder. Fergen anløper også Nordodden og på enkelte avganger også Gullsmedenga på Hisøy.
Rederiet Actieselskabet Kolbjørn har siden 1893 drevet fergene Kolbjørn (1893–1915), Kolbjørn II (1915–1979) og Kolbjørn III (1980- ) i ruten Kolbjørnsvik – Arendal – Norodden – Kolbjørnsvik. Med avgang hvert 20. minutt alle dager unntatt søndager sørger Kolbjørn for at befolkningen i Kolbjørnsvik har en enkel og trygg vei til Arendal by.
«Kolbjørn III» ble bestilt fra Lindstøls Skips- og båtbyggeri 13. desember 1979 etter at Skipskontrollen nektet å godkjenne «Kolbjørn II» for passasjertrafikk.
«Kolbjørn II» ble seilt til båtbyggeriet, slik at alle mål var tilgjengelige for å lage «Kolbjørn III» som en kopi av den gamle.
24. mai 1980 ble «Kolbjørn III» hentet i Risør av kapteinene Jacob Tellefsen, Georg Gjeruldsen og Leif Kristiansen. Gjester ble tatt med fra Eydehavn.
Dåpen ble foretatt av Anne Marie Hedberg ved fergeleiet i Kolbjørnsvik. Oppmøtet var stort, og det ble arrangert visningstur for alle interesserte. Hisøy Historielag sto for mottakelsen da Aktieselskapet Kolbjørn var insolvent. Aksjekapitalen var borte og gjelden var på 30 000 kroner. Hisøy kommune og Den norske Creditbank muliggjorde byggingen til en kostnad av 850 000 kroner.
Luxembourg under EM i friidrett 1946
Luxembourg deltok med 5 utøvere under EM i friidrett 1946 som ble arrangert 22.–25. august 1946 i Oslo. Luxembourg tok ingen medaljer under mesterskapet.
Soprillo
Soprillo er et er et musikkinstrument i treblåserfamilien. Soprilloen er funnet opp av Benedikt Eppelsheim, og er en slektning av saksofonen. Den er stemt i B♭, med grunntone B♭2 en oktav over sopransaksofonen, og noteres i G-nøkkel som transponerende instrument.
Marcela Cuaspud
Marcela Cuaspud (født 28. april 1995) er en ecuadoriansk moderne femkjemper.
Hun representerte Ecuador under Sommer-OL 2020 i Tokyo, hvor hun ble nummer 35.
Putnam County (Illinois)
Putnam County er et fylke i den amerikanske delstaten Illinois. Administrasjonssenteret ligger i Hennepin.
De Neuhausenske Præmier
De Neuhausenske Præmier er et premiebeløp som kan vinnes ved konkurranse for arkitekter og billedkunstnere. Prisene ble innstiftet i 1838 og deles ut av Kunstakademiet i København, opprinnelig annethvert år, seinere med større mellomrom. Premiene ble finansiert av Det Neuhausenske Legat, innstiftet i 1812 som følge av malermester og tidligere elev på Kunstakademiet Jens Neuhausens testamente med reglement 1837. I 1976 ble dette legatet sammenslått med Zacharias Jacobsens Legat.
Tylcus
Tylcus er en slekt av biller som tilhører den artsrike underfamilien Cerambycinae i familien trebukker (Cerambycidae).
Utseende
En middelsstor, avlang, brunsvart trebukk med gulhvite tegninger. Antennene er spinkle, litt kortere enn kroppen. Pronotum er rundet, tydelig bredere enn langt, med en litt uregelmessig grop på hver side. Dekkvingene er litt rundede. Beina er lange og slanke.
Levevis
Larvene utvikler seg i hard og tørr, død ved på greiner og stammer av løvtrær. De voksne billene besøker gjerne blomster.
Utbredelse
Artebn er utbredt i det sørlige USA, Mexico og Guatemala.
Systematisk inndeling
Navnet er trolig at anagram av Clytus.
Max Hainle
Max Hainle (født 23. februar 1882 i Stuttgart, død 19. april 1961) var en tysk svømmer som deltok under de olympiske leker OL 1900 i Paris. Hainle ble olympisk mester i svømming under OL 1900 i Paris. Han var med på det tyske laget, Deutscher Schwimm Verband Berlin, som vant 200 meter lagkonkurranse. De andre på laget var Julius Frey, Ernst Hoppenberg, Herbert von Petersdorff og Max Schöne. Hainle deltok også på 1000 meter fri og kom på fjerdeplass.
Travers (jernbane)
En travers, også kalt skyvebro, en innretning i sporet som kan forflytte lokomotiver og annet skinnegående materiell sideveis mellom ulike parallelle spor. Traverser finnes på enkelte store lokomotivstasjoner og i jernbaneverksteder.
Fascisme
Fascisme er et samlebegrep for autoritære politiske ideologier som legger sterk vekt på nasjonens betydning og enhet som bygger på et førerbasert og diktatorisk styre innad og en irredentistisk eller direkte imperialistisk utenrikspolitisk holdning. Fascisme kan være både venstre- og høyreekstrem.
Den ekskluderende nasjonalismen kan omfatte rasistiske trekk og mål om å isolere en «fiende», voldsbruk og allianser med høyrekonservative grupper, idealet om en totalitær stat styrt av en fører, imperialistiske ambisjoner og motstand mot marxisme, sosialisme, liberalisme, sosialdemokrati, anarkisme, representativt demokrati og frimarkedskapitalisme.
Fascismen ble fremtredende i det tidlige 1900-tallets Europa. De første fascistbevegelsene oppstod i Italia under første verdenskrig før ideologien spredte seg til andre europeiske stater. Den står i opposisjon til både marxisme, sosialisme og frimarkedskapitalisme. Fascismen ble fremtredende i det tidlige 1900-tallets Europa. De første fascistbevegelsene oppstod i Italia under første verdenskrig før ideologien spredte seg til andre europeiske stater.
Etter første verdenskrig ble Italias territorielle krav avvist, og italienerne følte seg lurt av sine allierte. Statsminister Vittorio Emanuele Orlando omtalte hendelsen som «den lemlestede seieren.» Frykten for bolsjevismen, og «den lemlestede seieren» anses som hovedårsakene som bidro til fascismens seier i Italia under ledelse av Benito Mussolini.
Første verdenskrig hadde resultert i framveksten av en mektig stat som hadde evne til å mobilisere millioner av mennesker til frontlinjene og til å forsyne frontlinjene med økonomisk produksjon og logistikk, i tillegg til å ha enestående autoritet til å intervenere i innbyggernes liv. Fascister anså første verdenskrig som en revolusjon som førte med seg massive forandringer innen krigens, samfunnets, statens og teknologiens natur. Fremveksten av total krig og den totale massemobiliseringen av samfunnet hadde brutt ned skillet mellom sivilister og stridende. Et «militært statsborgerskap» vokste frem hvor alle borgere var involvert med militæret på en eller annen måte i løpet av krigen. Fascisme avviser påstander om at vold er negativ av natur, og anser politisk vold, krig og imperialisme som midler for å oppnå nasjonal foryngelse.
Fascistene mente at liberaldemokratiet er avleggs, og anså at den fullstendige mobiliseringen av samfunnet under en totalitær ettpartistat som nødvendig for å forberede nasjonen på væpnet konflikt og reagere effektivt på økonomiske vanskeligheter. En slik stat skulle ledes av en sterk leder – som en diktator og en militærregjering bestående av medlemmer av det statsbærende fascistpartiet for å skape nasjonal enhet og opprettholde et stabilt og ordnet samfunn.
De italienske fascistene ønsket også en autoritær og diktatorisk korporativisme. De hevdet at samtidens streiker, lockout-er og klassekamp førte til samfunnsødeleggende kaos og ville erstatte dette med et disiplinerende samarbeid mellom stat, arbeidsgivere og arbeidstakere for å fastsette vilkårene i arbeidslivet. Fascismen er en rasistisk ideologi, men ikke nødvendigvis i en nasjonalsosialistisk forstand da de fleste fascistbevegelser ikke var germanske. Alle [europeiske] fascistbevegelser er rasistiske i det at de anser ikkeeuropeere som underlegne. Adolf Hitlers og den tyske fascismens ekstreme antisemittisme og rasisme forårsaket Holocaust. Italias fascistleder Mussolini var imidlertid ikke antisemittisk før i 1938, heller ikke Francisco Franco i Spania.
Beskrivelsene nyfascistisk eller post-fascistisk brukes av og til mer formelt for å beskrive partier på ytre høyreside med ideologier som ligner, eller har opphav i, 1900-tallets fascistbevegelser.
Etymologi
Det italienske begrepet fascismo kommer av fascio, som betyr «bunt», «knippe». Fascio kommer av latinske fasces. Dette var navnet gitt politiske organisasjoner i Italia kjent som fasci, grupperinger som lignet syndikater eller laug. I 1919 grunnla Benito Mussolini Fasci Italiani di Combattimento i Milano, som to år senere ble til Partito Nazionale Fascista (Det nasjonale fascistparti). Fascistene kom til å assosiere begrepet med oldtidens Romas fasces, eller fascio littorio, —a bundle of rods tied around an axe, et romersk symbol på magistratens autoritet båret av hans liktorer, og som ble brukt til korporlig avstraffelse og henrettelse på hans kommando.
Fasces' symbolikk var «styrke gjennom enhet», da én enkel kjepp enkelt kan knekkes, mens en samlet bunt er vanskelig å knekke. Lignende symboler ble benyttet av forskjellige fascistiske bevegelser; for eksempel var falangistenes symbol fem piler bundet sammen av et åk.
Plassering i det politiske spektrum
Andre mener fascismen ble påvirket av både høyre- og venstresiden, av det konservative og antikonservative, det nasjonale og overnasjonale, det rasjonelle og antirasjonelle. Fascismen ble stiftet under første verdenskrig av italienske nasjonalsyndikalister som hentet sitt politiske syn fra høyresiden, og sin organisatoriske taktikk fra venstresiden. Den italienske fascismen var i hovedsak, ifølge Stanley G. Payne, et politisk diktatur hvor storkapitalen, industrien og næringslivet beholdt stor grad av sin uavhengighet.
I årene 1919-20 var det store streikebølger og landokkupasjoner i Italia, organisert av fagforeninger og bondeorganisasjoner, og arbeiderne okkuperte fabrikker med støtte fra sosialistene. Mussolini benyttet anledningen til å bistå forretningsmenn og jordeiere, og sendte inn Squadristi som brøt opp streikene og knuste bondeorganisasjonenes makt på landsbygda. Det paramilitære Squadristi tilhørte fascistenes høyrefløy og ønsket å etablere fascismen som et fullstendig diktatur. Squadristi ble verdsatt av forretningsmenn og bankfolk, noe som førte til at fascistene fikk pengestøtte fra disse. Denne alliansen med arbeidsgiverne transformerte fascismen til en massebevegelse, og Squadristi terroriserte sosialistene, fagforeningene, og katolske bondeorganisasjoner. Under valget i 1921 var fascistene en del av statsminister Giovanni Giolittis anti-sosialistiske Nasjonale Blokk. Mussolini forlot sitt partis radikale, antimonarkistiske, og antigeistlige program fra 1919, og i 1922 ble Mussolini utnevnt til statsminister ved hjelp av politisk konservative krefter. Mussolini ledet en koalisjonsregjering som forfulgte innledningsvis en økonomisk liberal politikk under ledelse av den liberale finansministeren Alberto De Stefani, inkludert budsjettbalansering ved å gjøre dype kutt i embetsverket. Imøteommelsen av den tradisjonelle høyresiden førte til indre spenning, og opprørte en del av nasjonalsynikalistene på den fascistiske venstrefløyen. Denne fløyen inkluderte skikkelser som Michele Bianchi, Giuseppe Bottai, Angelo Oliviero Olivetti, Sergio Panunzio, og Edmondo Rossoni, som var dedikert til å fremme nasjonalsyndikalismen.
Bernardo Alvarado Monzón
Bernardo Alvarado Monzón (født 8. november 1925, død 26. september 1972) var en kommunistisk leder og geriljasoldat fra Guatemala som slåss under borgerkrigen i Guatemala.
Under borgerkrigen i Guatemala var Bernardo kommandant for geriljaorganisasjonen Unidad Revolucionaria Nacional Guatemalteca som forandret navnet sitt til Partido Guatemalteco del Trabajo (PGT). Han var leder for det politiske partiet PGT, og ble partiets generalsekretær. Bernardo Alvarado ble tatt til fange av statlige guatemalanske styrker den 26. september 1972 i Guatemala by. Han ble drept i fangenskap kort tid etter at han ble tatt til fange.
Fascisme
Plassering i det politiske spektrum
Den fascistiske høyrefløyen inkluderte medlemmer av den nevnte paramilitære Squadristi og tidligere medlemmer av Den italienske nasjonalistforening (ANI). De tidligere ANI-medlemmene, inkludert Alfredo Rocco, ønsket å innføre en autoritær korporativistisk stat for å erstatte liberalstaten i Italia, samtidig som man beholdt de eksisterende elitene. Da den tradisjonelle høyresiden ble imøtekommet vokste det også fram en gruppe monarkistiske fascister som ønsket å bruke fascisme for å etablere et absolutt monarki under kong Victor Emmanuel 3.
En rekke fascistbevegelser etter andre verdenskrig beskrev seg selv som en «tredjeposisjon» utenfor det tradisjonelle politiske spektret. Mussolini selv mente at fascismens plassering på det politiske spektrum ikke var en alvorlig sak for fascister: «fascismen, plassert på høyresiden, kunne også ha sittet sentrumets fjell ... Disse ordene har uansett ikke noen fast og uforanderlig betydninger: de har en variabel som er gjenstand for sted, tid og ånd. Vi bryr oss ikke om disse tomme terminologiene og vi forakter de som blir terrorisert av disse ordene.» I 1919 beskrev Benito Mussolini fascismen som en bevegelse som går til angrep mot «høyresidens tilbakeståenhet og venstresidens destruktivitet». Senere beskrev italienske fascister sin ideologi som høyresidig i det politiske programmet Fascismens doktrine, og kunngjorde: «Vi er fri til å mene at dette er autoritetens århundre, et århundre som pleier 'høyresiden', et fascistisk århundre.»
Den spanske falangistlederen José Antonio Primo de Rivera sa at «i bunn og grunn står høyresiden for en ivaretakelse av en økonomisk struktur, skjønt en urettferdig en, mens venstresiden står for forsøket på å underminere denne økonomiske strukturen, selv om undermineringen ville medbringe ødeleggelsen av mye som var verdifullt».
«Fascistisk» som nedsettende begrep
Etter aksemaktenes nederlag i andre verdenskrig har betegnelsen «fascist» blitt brukt nedsettende, ofte om vidt forskjellige bevegelser på tvers av det politiske spektret. George Orwell skrev i 1944 at «ordet 'fascisme'» nærmest er totalt meningsløst […] nesten hvilken som helst engelsk person ville godtatt 'bølle' som et synonym for 'fascist'».
Til tross for fascismens anti-kommunisme har kommuniststater av og til blitt referert til som «fascistiske», som en fornærmelse. For eksempel har begrepet blitt brukt om Cuba under Fidel Castro og Vietnam under Ho Chi Minh. Kinesiske marxister brukte betegnelsen for å fordømme Sovjetunionen under det kinesisk-sovjetiske bruddet, og likeledes brukte sovjeter betegnelsen for å fordømme kinesiske marxister og sosialdemokratiet (gjennom å mynte det nye begrepet «sosialfascisme»).
I USA spurte Herbert Matthews fra New York Times i 1946, «bør vi nå plassere Stalinist-Russland i samme kategori som det hitlerske Tyskland? Bør vi nå si at landet er fascistisk?» J. Edgar Hoover, langvarig FBI-sjef og kjent antikommunist, skrev omfattende om «rød fascisme».
Professor Richard Griffiths hos Universitetet i Wales skrev i 2005 at «fascisme» er det «mest misbrukte, og overbrukte ordet, av vår tid». «Fascistisk» brukes av og til om etterkrigsorganisasjoner og -tenkemåter som akademikere oftere betegner som «nyfascistiske».
Fin de siècle og fusjoneringen av maurrasisme og sorelianisme (1880–1914)
Historikeren Zeev Sternhell sporet fascismens ideologiske røtter tilbake til 1880-årene, og særlig til den tidens fin de siècle-tema. Temaet var basert på et opprør mot materialisme, rasjonalisme, positivisme, borgerlig samfunn og demokrati. Fin-de-siècle-generasjonen støttet emosjonalisme, irrasjonalisme, subjektivisme, og vitalisme. Fin-de-siècle-tankegangen så på sivilisasjonen som i en krise som behøvde en massiv og total løsning. Fin-de-siècle sin intellektuelle skole anså individet kun som en del av en større kollektivitet, som ikke bør ses som en atomisert numerisk sum av individer. De fordømte liberalsamfunnets rasjonalistiske individualisme og oppløsingen av sosiale bånd i borgerlig samfunn.
Fin-de-siècle-perspektivet var influert av en rekke intellektuelle utviklinger, inkludert darwinistisk biologi, wagnersk estetikk, Arthur de Gobineaus raseteori, Gustave Le Bons psykologi og filosofiene til Friedrich Nietzsche, Fjodor Dostojevskij og Henri Bergson. Sosialdarwinisme, som fikk vid anerkjennelse, skilte ikke mellom fysisk og sosialt liv, og anså menneskets tilstand som en ustanselig kamp for å oppnå den sterkestes overlevelse. Sosialdarwinismen utfordret positivismens påstand om at tilsiktede og rasjonelle valg avgjorde menneskers adferd, og fokuserte heller på arvelighet, rase og miljø. Sosialdarwinismens vektlegging av biogruppe-identitet og rollen spilt av organiske forhold innad i samfunn fostret legitimering og appell for nasjonalisme. Nye teorier innen sosial- og politisk psykologi avviste også tanken om at menneskets adferd var styrt av rasjonelle valg, og hevdet heller at følelser var mer innflytelsesrike i politiske saker enn rasjonalitet. Nietzsches argument at «Gud er død», som sammenfalt med hans angrep på kristendommens, demokratiets og moderne kollektivismes «flokkmentalitet»; hans overmenneske-konsept, og hans fremming av «viljen til makt» som et urinstinkt, hadde stor påvirkning på mange i fin-de-siècle-generasjonen. Bergsons påstand om eksisteringen av en élan vital eller vitalt instinkt var sentrert rundt frie valg og avviste materialismen og determinismens prosesser; dette utfordret marxismen.
Gaetano Mosca utviklet i sitt verk The Ruling Class (1896) en teori som hevder at det i alle samfunn vil være en «organisert minoritet» som vil dominere og herske over den «uorganiserte majoritet». Mosca hevdet at det kun fantes to klasser i samfunnet, «den regjerende» (den organiserte minoritet) og «den regjerte» (den uorganiserte majoritet). Han hevder at den organiserte naturen til den organiserte minoritet gjør den uimotståelig for noe individ i den uorganiserte majoriteten.
Anarkisten Mikhail Bakunins konsept om gjerningens propaganda, som vektla viktigheten til direkte handling som politikkens fremste middel, inkludert revolusjonær volds, ble populær blant fascister som beundret konseptet og som tok det til seg som en del av fascismen.
Den franske nasjonalisten og reaksjonære monarkisten Charles Maurras influerte fascismen. Maurras fremmet hva han døpte integral nasjonalisme, som etterlyste nasjonens organiske enhet; Maurras insisterte på at en mektig monark var nasjonens ideelle leder. Maurras mistrodde det han anså som den demokratiske mystifiseringen av populærviljen som skapte et upersonlig kollektivt subjekt. Han hevdet at en mektig monark var et personifisert overhode som kunne utøve autoritet for å samle nasjonens folk. Maurras' integrale nasjonalisme ble idealisert av fascistene, men modifisert til en modernisert revolusjonær form uten Maurras' monarkisme.
Den franske revolusjonære syndikalisten Georges Sorel fremmet den politiske voldens legitimitet i sitt verk Tanker om vold(1908) og andre verk hvor han fremmet radikal syndikalistisk handling for å oppnå en revolusjon for å kaste kapitalismen og borgerskapet gjennom en generalstreik. I Tanker om vold vektla Sorel behovet for en revolusjonær politisk religion. I tillegg avviste Sorel demokratiet som reaksjonært i sitt verk Les Illusions du progrès, og skrev at «intet er mer aristokratisk enn demokrati». I 1909, da en syndikalistisk generalstreik i Frankrike ikke hadde materialisert seg, forlot Sorel og hans tilhengere den radikale venstresiden og ble del av den radikale høyresiden, hvor de ønsket å slå sammen militant katolisisme og fransk patriotisme med deres egne synspunkter, og fremmet anti-republikanske kristne franske patrioter som de ideelle revolusjonære. Opprinnelig hadde Sorel offisielt vært en marxistisk revisjonist, men innen 1910 hadde han erklært sin oppgivelse av sosialismen og hevdet i 1914, gjennom Benedetto Croces aforisme, at «sosialismen er død» grunnet «marxismens nedbrytning». Sorel ble en støttespiller til reaksjonær maurrasiansk nasjonalisme fra 1909 som påvirket hans verker. Maurras hadde interesse av å slå sammen sine nasjonalistiske idealer med soreliansk syndikalisme for å konfrontere demokratiet. Maurras hevdet at «en sosialisme befridd fra det demokratiske og kosmopolitiske element passer nasjonalisme like godt som en vellaget hanske passer en vakker hånd».
Fusjoneringen av maurrasiansk nasjonalisme og soreliansk syndikalisme influerte den radikale italienske nasjonalisten Enrico Corradini. Corradini uttalte behovet for en nasjonal-syndikalistisk bevegelse, ledet av elitistiske aristokrater og antidemokrater som delte en revolusjonær syndikalistisk hengivelse til direkte handling og villighet til kamp. Corradini omtalte Italia som en «proletarisk nasjon» som behøvde å delta i imperialisme for å utfordre de «plutokratiske» franskmennene og britene. Corradinis syn var del av et bredere sett med oppfattelser innad i den høyresidige Den italienske nasjonalistforening(ANI), som hevdet at Italias økonomiske tilbakeståenhet var forårsaket av korrupsjon i dens politiske klasse, liberalisme og splid grunnet sosialisme. ANI hadde bånd til og utøvde innflytelse blant konservative, katolikker, og forretningssamfunnet. Italienske nasjonalsyndikalister delte et felles sett prinsipper: avvisninger av borgerlige verdier, demokrati, liberalisme, marxisme, internasjonalisme og pasifisme; og fremmingen av heroisme, vitalisme og vold. ANI hevdet at liberaldemokratiet ikke lenger var kompatibel med den moderne verden, og støttet en sterk stat og imperialisme, samtidig som de hevdet at mennesker fra naturens side er rovdyriske og at nasjoner befant seg i en konstant kamp, hvori kun de sterkeste kunne overleve.
Futurismen var både en kunstnerisk-kulturell bevegelse og innledningsvis en politiske bevegelse i Italia ledet av Filippo Tommaso Marinetti som stiftet Det futuristiske manifest (1908), som forfektet modernisme, handling, og politisk vold som nødvendige elementer innen politikken samtidig som det avviste liberalismen og parlamentarisk politikk. Marinetti avviste konvensjonelt demokrati basert på flertallsstyre og egalitarisme til fordel for en ny form for demokrati som fremmet det han beskrev i sitt verk «Den futuristiske tanken om demokrati»: «We are therefore able to give the directions to create and to dismantle to numbers, to quantity, to the mass, for with us number, quantity and mass will never be—as they are in Germany and Russia—the number, quantity and mass of mediocre men, incapable and indecisive.».
Futurismen påvirket fascismen i dens anerkjenning av voldelig handling og krig som nødvendigheter av den moderne sivilisasjon. Marinetti fremmet behovet for fysisk mosjonering av unge menn, og hevdet at gymnastikk bør ha forrang framfor bøker i utdanning av menn. Han forfektet segregering av kjønnene på utdanningsfeltet. Ifølge han måtte mennenes utdannelse være fri for «kvinnelig ømfintlighet». Marinetti hevdet at mannlig utdanning måtte være «livlig, krigersk, muskuløs og voldelig dynamisk».
Første verdenskrig og dens etterspill (1914–29)
Ved krigsutbruddet august 1914 ble den italienske politiske venstresiden alvorlig splittet over dens standpunkt i krigen. Det italienske sosialistparti (PSI) motsatte seg krigen, men en rekke italienske revolusjonære syndikalister støttet krigen mot Tyskland og Østerrike-Ungarn på grunnlag av at deres reaksjonære regimer måtte beseires for å sikre sosialismens suksess. Angelo Oliviero Olivetti etablerte en pro-intervensjonistisk fascio kalt Fasci d'Azione Internazionalista i oktober 1914. Benito Mussolini, etter å ha blitt sparket fra sin stilling som sjefsredaktør for PSIs avis Avanti! på grunn av sin antityske holdning, tok del i den intervensjonistiske kampsaken i en separat fascio. Begrepet «fascisme» ble først brukt i 1915 av medlemmer av Mussolinis bevegelse, Fasci d'Azione Rivoluzionaria («Den revolusjonære handlings fasci»).
Fasci d'Azione Rivoluzionarias første møtet ble avholdt 24. januar 1915 da Mussolini erklærte at det var nødvendig for Europa å løse sine nasjonale problemer – inkludert nasjonale grenser – både Italias og andre steders, og «undertrykkede folk må skaffe rettigheten til å tilhøre de nasjonale samfunn de stammer fra.». Forsøk på å avholde massemøter var ineffektive, og organisasjonen ble regelmessig trakassert av myndighetene og sosialistene.
Liknende politiske ideer vokste frem i Tyskland etter krigsutbruddet. Ifølge den tyske sosiologen Johann Plenge var Tysklands krigsøkonomi realiseringen av «sosialismen». For Plenge hadde en økonomi for det «felles beste» vokst fram. Denne nasjonalsosialismen var sett på som en form for statssosialisme som hadde avvist «tanken om grenseløs frihet», og visse former for kapitalisme som var mot Tysklands «nasjonale interesse» men som likevel kjempet for større økonomisk effektivitet. Plenge kjempet for at en autoritær rasjonell herskerelite skulle utvikle denne nasjonalsosialismen gjennom en hierarkisk teknokratisk stat.
Crack-kokain
Crack-kokain, ofte bare kalt crack, er fribaseformen av kokain som kan røykes. Kjente kallenavn i Norge er «Coke», «Charlie», «Snow», «Flake», «Blow», «Snø» eller «Pudder». Crack gir en kort og intens rus og blir av mange regnet som den mest avhengighetsskapende formen for kokain.
Fascisme
Første verdenskrigs innvirkning
Etter første verdenskrig ble Italias territorielle krav avvist, og italienerne følte seg lurt av sine allierte. Statsminister Vittorio Emanuele Orlando omtalte hendelsen som «den lemlestede seieren.» Frykten for bolsjevismen, og «den lemlestede seieren» anses som hovedårsakene som bidro til fascismens seier i Italia. Ifølge professor Rolf Hobson er totalitære styresett som fascismen utenkelig uten første verdenskrigs totalisering av krigen, med dens militarisering og kommandoøkonomi.
Crack-kokain
Crack dukket først opp i fattige bystrøk i New York, Los Angeles og Miami sent i 1984 og i 1985. Tradisjonelt var crack et dyrt rusmiddel kun for de rike, og det som startet crack-epidemien i USA var storstilt smugling av kokain fra land i Sør-Amerika til USA kombinert med at doplangerne fant relativt enkle metoder for å fremstille crack kokain fra vanlig kokain ved hjelp av ammoniakk eller bakepulver og vann. I dag er crack et stort samfunnsproblem i USA, men i Norge er det derimot ikke så utbredt fordi kokain har lang reiserute og dermed er dyrt. I Norge og mange andre land blir i stedet metamfetamin og amfetamin brukt ettersom prisen på kokain ligger høyt og de andre rusmidlene gir mye av den samme effekten.
Fascisme
Første verdenskrigs innvirkning
Fascistene anså første verdenskrig som en frembringer av revolusjonære endringer innen krigens, samfunnets, statens og teknologiens natur, da totalkrigen og massemobiliseringens fremvekst hadde brutt ned skillet mellom sivilist og stridende, med sivilister i den en kritisk rollen med økonomisk produksjon til krigsinnsatser, og dermed vokste det fram et «militært statsborgerskap» hvori alle statsborgere var involvert i militæret på en eller annen måte i løpet av krigen. Første verdenskrig hadde resultert i framveksten av en mektig stat som hadde evne til å mobilisere millioner av mennesker til frontlinjene eller til å forsyne frontlinjene med økonomisk produksjon og logistikk, i tillegg til å ha enestående autoritet til å intervenere i innbyggernes liv. Fascister anså våpenvitenskapens teknologiske utvikling og statens totalmobilisering av innbyggermassen i krigen som et tegn på en ny æra med fusjonering av staten med massepolitikk, teknologi, og særlig den mobiliserende myten som de mente hadde seiret over myten om framskrittet og liberalismens æra.
Bolsjevikrevolusjonens innvirkning
Bolsjevikrevolusjonen (Oktoberrevolusjonen i 1917) – hvori bolsjevikkommunistene ledet av Vladimir Lenin grep makten i Russland — hadde stor innvirkning på fascismens utvikling. Bolsjevikrevolusjonen og den sosiale uroen i Italia overbeviste over- og middelklassen at en [kommunistisk] revolusjon var nærforestående. I sin frykt for en kommunistisk maktovertagelse begynte de eiendomsbesittende klassene i økende grad å søke seg til fascistene. Fascistene presenterte seg selv om antimarxister, og bekjempet marxistene. Benito Mussolini hadde konsolidert kontrollen på fascistbevegelsen i 1919 med grunnleggelsen av Fasci italiani di combattimento, hvis motstand mot sosialismen han hadde kunngjort:
"Vi erklærer krig mot sosialismen, ikke fordi det er sosialisme, men fordi den har motsatt seg nasjonalisme. Selv om ve kan diskutere spørsmålet om hva sosialisme er, hvor dens program er, og hva dens taktikker er, er én ting tydelig: det offisielle italienske sosialistparti har vært reaksjonært og absolutt konservativ. Hvis dens syn hadde vunnet frem, ville vår overlevelse i dagens verden vært umulig."
Alliansen mellom arbeidsgiverne og fascistene transformerte fascismen til en massebevegelse.
Det fascistiske manifest (1919)
Mussolini innså at han ikke kunne slå politisk mynt med dette programmet, og programmet ble derfor forlatt.
Italienske fascister i 1920
I 1920 nådde industriarbeiderens militante streikeaktivitet sitt høydepunkt i Italia; årene 1919 og 1920 ble kjent som «De røde år». Mussolini og fascistene utnyttet situasjonen og allierte seg med industrialister. Fascistene brukte bevaring av orden og indre fred som et påskudd til å angripe arbeidere og bønder.
Champa
Champa var et kongedømme i området rundt Hue i dagens Vietnam som oppstod da en lokal føydalfyrste, Kiu-lin, gjorde opprør mot keiseren av Kina og løsrev seg i 192. Kineserne kalte kongedømmet Lin-yi. Riket bestod i godt over tusen år, til det ble vietnamesisk vasallstat i 1697. Det opphørte å eksistere helt og holdent i 1720-årene som egen enhet og de siste Champa-områdene ble overtatt av keiser Minh Mạng i 1832.
Fascisme
Italienske fascister i 1920
Fascistene identifiserte deres hovedfiende med flertallet sosialister på venstresiden som motstod intervensjonen i første verdenskrig. Fascistene og den italienske tradisjonelle høyresiden stod sammen da begge foraktet marxismen, avviste klassebevissthet og trodde på elitenes styre. Fascistene assisterte den antisosialistiske kampanjen ved å alliere seg med andre partier og den konservative høyresiden i en felles innsats for å ødelegge det italienske sosialistparti og arbeiderorganisasjoner mer viet til klasseidentitet enn nasjonal enhet.
Fascismen ønsket å imøtekomme de italienske konservative ved å gjøre store endringer i sin politiske agenda. De forlot sin tidligere populisme, republikanisme og antiklerikalisme, godkjente politikk som støttet et fritt marked, og anerkjente den romersk-katolske kirke og monarkiet som institusjoner. For å appellere til italienske konservative knesatte fascismen politiske holdninger som fremming av familieverdier, inkludert politikk utformet for å minske antallet kvinner i arbeiderstyrken og begrense dem til morsrollen. Fascistene forbydde prevensjonsmiddel-litteratur og økte straffen for abort i 1926, og erklærte at de begge var forbrytelser mot staten. Selv om fascismen tok til seg en rekke holdninger for å appellere til de reaksjonære, ønsket fascistene å bevare dens revolusjonære karakter. Angelo Oliviero Olivetti kunngjorde at «fascismen skulle gjerne være konservativ, men den vil [være] det ved å være revolusjonær.» Fascistene støttet revolusjonær handling, og var viet til å sikre lov og orden for å appellere til både konservative og syndikalister.
Før fascismen imøtekom den tradisjonelle høyresiden var ideologien en liten, urban norditaliensk bevegelse med omtrent ett tusen medlemmer. Etter at fascismen imøtekom høyresiden, skjøt bevegelsens medlemstall i været til omtrent 250,000 innen 1921.
Fascistisk vold fra 1922 av
Fra 1922 trappet de fascistiske paramilitære opp sin voldelige strategi; fra angrep på sosialistenes kontorer og hjemmene til sosialistiske lederskikkelser, til voldelig okkupasjon av byer. Fascistene møtte liten motstand fra myndighetene, og fortsatte å ta over flere norditalienske byer. Fascistene gikk til angrep på sosialistiske og katolske fagforeningers kontorer i Cremona, og påla den tysktalende befolkningen i Trento og Bolzano tvangsitalienisering. Etter hærtakelsen av disse byene la fascistene plan om å marsjere mot Roma.
Champa
I sin storhetstid dekket Champa et område som omtrent tilsvarer de moderne vietnamesiske provinser Quang Nam, Quang Tin, Binh Dinh, Khanh Hoa, Phan Rang og Binh Thuan. Fra 300-tallet ble riket indifisert; hinduismen ble statsreligion og kulturen ble preget av  indisk kultur.
Torgdragargränd
Torgdragargränd er et smug i Gamla stan i Stockholm, det strekker seg gjennom Typhon-kvartalet fra Västerlånggatan i nord mot Kornhamnstorg i syd og er cirka 50 meter langt.
Fascisme
Fascistisk vold fra 1922 av
Den 24. oktober 1922 holdt fascistpartiet sin årlige kongress i Napoli. Mussolini beordret svartskjortene til å ta kontroll over offentlige bygg og tog. I tillegg beordret han dem til å samle seg på tre steder rundt Roma. Fascistene maktet å gripe kontrollen på flere postkontorer og tog i Nord-Italia, mens den italienske regjeringen, ledet av en venstrekoalisjon, var splittet internt og ute av stand til å stoppe fascistene.
Kong Viktor Emmanuel 3. av Italia oppfattet faren for blodsutgytelse i et forsøk på å spre fascistene som for stor. Viktor Emmanuel 3. bestemte seg derfor for å utnevne Mussolini som italiensk statsminister, etter anbefaling fra den konservative politikeren Antonio Salandra, og Mussolini ankom Roma den 30. oktober for å godta tildelingen. Fascistisk propaganda blåste hendelsen, kjent som marsjen mot Roma, stort opp, og beskrev den som en maktovertakelse grunnet fascistenes heroiske bragder. Patricia Knight påpeker at det var i hovedsak konservative politiske krefter som fikk fascistene til makten, og ikke en revolusjon.
Mussolini i maktposisjon
Den italienske fascismen var i hovedsak, ifølge Stanley G. Payne, et politisk diktatur hvor storkapitalen, industrien og næringslivet beholdt stor grad av sin uavhengighet.
Torgdragargränd
Dette smale smuget, som ikke kan trafikkeres med kjøretøyer siden det er trapper nærmest Västerlånggatan, var stengt med porter ved Kornhamnstorgs-siden fram til 1981. Da arrangerte Dagens Nyheter en konkurranse om å finne navn til smuget, og da ble det også foreslått at smuget skulle åpnes for allmenheten.
Fascisme
Mussolini i maktposisjon
Etter å ha blitt utpekt Italias statsminister måtte Mussolini danne en koalisjonsregjering, fordi fascistene ikke hadde flertall i det italienske parlamentet. Mussolinis koalisjonregjering forfulgte innledningsvis en økonomisk liberal politikk under ledelse av den liberale finansministeren Alberto De Stefani, en sentrumspolitiker, inkludert budsjettbalansering ved å gjøre dype kutt i embetsverket. Innledningsvis fant liten drastisk endring i regjeringspolitikken sted, og undertrykkende politiaksjoner var begrenset.
Fascistene begynte sitt forsøk på å befeste fascismen i Italia med Acerbo-loven. Denne loven garanterte to tredjedels flertall i parlamentet til ethvert parti eller koalisjonsliste som fikk flest stemmer, gitt at de fikk mer enn 25 % av stemmene i valget. Etter betydelig fascistisk vold og trusler vant fascistenes koalisjonen et flertall av stemmene, og dermed fikk fascistene mange seter i parlamentet. I valgets kjølvann brøt en politisk krise og skandale ut etter at Giacomo Matteoti, deputert medlem av Sosialistpartiet, ble bortført og drept av fascister. De liberale og venstreminoriteten marsjerte i protest ut av parlamentet i det som kom til å bli kjent som Secessione dell'Aventino. Den 3. januar 1925 talte Mussolini til det fascistdominerte italienske parlamentet, og erklærte at han var personlig ansvarlig for hendelsen, men insisterte samtidig på at han ikke hadde gjort noe galt. Han erklærte seg selv Italias diktator, tok fullt ansvar over regjeringen, og kunngjorde parlamentets avskjedigelse. Fra 1925 til 1929 ble fascismen gradvis maktbefestet: deputerte opposisjonspolitikere ble nektet adgang til parlamentet, sensur ble innført og et dekret av desember 1925 gjorde Mussolini kun ansvarlig for kongen.
Den katolske kirke
I 1929 fikk fascistregimet den romersk-katolske kirkes politiske støtte og velsignelse etter at regimet underskrev et konkordat med kirken, kjent som Lateran-avtalen, hvori pavemakten fikk statssuverenitet og finansiell kompensasjon for frarøvelsen av kirkeeiendom av liberalstaten på 1800-tallet. Ikke lenge etter avtalen ble underskrevet hadde kirken, etter Mussolinis egen innrømmelse, truet med å få ham «ekskommunisert», dels på grunn av hans umedgjørlige natur og fordi at han hadde «konfiskert flere utgaver av katolske aviser i de følgende tre måneder enn i de syv foregående år.» Innen slutten av 1930-årene ble Mussolinis antigeistlige retorikk mer høylytt, da han gjentatte ganger fordømte den katolske kirke og diskuterte måter å avsette paven. Han tok stillingen at «pavemakten var en ondartet svulst i Italias kropp, og at den 'måtte utryddes en gang for alle,' fordi det ikke var plass i Roma til både paven og han selv.» I sin bok fra 1974 skrev Mussolinis enke, Rachele, at hennes ektemann alltid hadde vært en ateist fram til slutten av sitt liv, og skrev at hennes ektemann «i bunn og grunn var irreligiøs til hans senere år.»
Torgdragargränd
Navnet stammer fra torgdragarna som holdt til med sine drakjerrer i smuget. Smuget fikk sitt navn 1981.