cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Gratangen (fjord)
Fjorden går først østover, men ved grenda Lavik tar den en dyp sving sørover. Litt sør for Lavik ligger grenda Hesjeberg. Begge disse ligger på østsiden. Åkenes er en annen grend litt lenger sør. Tvers over fjorden for Åkenes ligger bygda Foldvik. Her svinger fjorden østover igjen og smalner inn ved sundet Årsteinstraumen. Her ligger bygda Årstein, som er administrasjonssenteret i kommunen, på nordsiden av fjorden. Her ligger også Gratangen kirke. Fv 141 krysser dette sundet.
Den innerste delen av fjorden, innenfor Årsteinstraumen, kalles Gratangsbotn.
Fylkesvei 825 går langs hele sørvestsiden av fjorden, mens Fv 141 går på nordøstsiden.
Holtet hageby
Holtet hageby er et boligstrøk i bydel Nordstrand i Oslo. Hagebyen grenser i nord og vest mot Ekebergskogen, i Øst mot Ekebergsletta, og avgrenses videre i sør av Sandstuveien. Hagebyen utgjøres av småhusbebyggelse i Einerveien, Ekebergveien, Erlandstuveien, Høgdefaret, Fredveien, Samvirkeveien, Smedstusvingen og Sandstuveien.
Området ble bygget etter modell av det engelske hageby-konseptet, og de første bygningene stod innflytningsklare i 1923.
Jan Verner-Carlsson
Jan Verner-Carlsson er en svensk forfatter og oversetter, bosatt i Norge.
For enhver pris
For enhver pris (originaltittel: Hustle) er en amerikansk krim-drama-thriller fra 1975 med Burt Reynolds i hovedrollen. Regi er ved Robert Aldrich.
Handling
Phil Gaines (Reynolds) er en hardbarket og desillusjonert politietterforsker i Los Angeles som trekkes inn i et mørkt og komplisert puslespill under etterforskningen av dødsfallet til en ung jente som tilsynelatende døde av en overdose. Saken blir ytterligere komplisert av hans forhold til den prostituerte Nicole (Catherine Deneuve), som viser seg å ha en farlig forbindelse til saken da en av hennes mektigste kunder (Eddie Albert) seiler opp som den hovedmistenkte. I tillegg til dette skaper offerets ustabile far (Ben Johnson) trøbbel for Gaines etterforskning ved å iverksette sin egen jakt på sannheten.
Hoøya naturreservat
Hoøya er viktig hekkeområde for ærfugl, gråmåse og svartbak.
Screven County
Screven County er et fylke i den amerikanske delstaten Georgia.
FLK «Southern Venturer»
«Southern Venturer» var i pelagisk hvalfangst i Sørishavet i 17 sammenhengende sesonger, fra 1945/46 til 1961/62. Fangsten ble gjennomført med 12 hvalbåter og Leith Harbour på Sør-Georgia som base. Fra 1951 til 1957 var «Venturer» utstyrt med helikopter for å effektivisere rekognoseringen etter hval.
Screven County
Befolkningen var på 15 374 i 2000 og i 2007 hadde den sunket til 15 037. Fylkessetet er i Sylvania.
FLK «Southern Venturer»
I 1961 ble «Venturer» solgt til Japan og overlevert etter endt sesong 1961/62. Hun ble omdøpt «Southern Venturer Maru», men kom aldri i fangst igjen. Japanerne var bare interessert i skipets kvote og «Venturer» ble lagt opp i Innoshima før hun ble hugget i Japan i 1965.
Screven County
Historie
Fylket ble dannet den 14. desember 1793 og har fått navn etter general James Screven.
Committee on Evil Literature
Committee on Evil Literature (norsk: Komiteen mot skadelig litteratur) var en komité opprettet i 1926 av Justisdepartementet i Den irske fristaten for å utrede sensur av trykksaker.
Etter uavhengigheten i 1922 kom myndighetene i fristaten under økende press om å forby publikasjoner som ble ansett for å være utuktige eller skadelige. I oktober 1925 uttalte justisminister Kevin O'Higgins i Dáil Éireann at den gjeldende sedelighetslovgivningen var tilstrekkelig og at staten ikke hadde rett til å gripe ytterligere inn i folks personlige frihet. Han ble kraftig kritisert for denne uttalelsen og stadig økende press overtalte ham, 12. februar 1926, til å utnevne en komité, Committee on Evil Literature, for å vurdere og rapportere «hvorvidt det er nødvendig eller tilrådelig av sedelighetshensyn å utvide statens makt til å forby eller begrense salg og omsetning av trykksaker».
Listroderes
Listroderes er en slekt av snutebiller.
Utseende
Artene i denne gruppen er svært forskjellige i størrelse, og kan være fra 1 til 23 millimeter lange. På farge er de oftest rødbrunlige, men kan være svarte. Kroppen er mer eller mindre skjell- og hårkledt.
Utbredelse
Slekten forekommer i alle verdensdeler men bare sparsomt i Europa.
Byen som kunne ofres
Byen som kunne ofres er en norsk dokumentarfilm fra 2010 om Bosnia-krigen og folkemordet i Srebrenica, regissert av Ola Flyum og David Hebditch og produsert av Fenris Film. Filmen er på 58 minutter og ble vist på NRK Brennpunkt 26. april 2011. Dokumentaren Sporene fra Sarajevo, av samme team, ble vist dagen etter.
Dokumentaren ble annonsert slik av Flyum i Dagsavisen 26. april 2011: "«Mange tenker på Srebrenica som et nytt Holocaust i Europa, der 8.000 ble henrettet. I realiteten var dette en del av omfattende krigshandlinger. Vi viser hvordan Mladic handler som general som skal ta kontroll over et område. Byen er forlatt, omkring 15.000 menn er stukket av, på vei gjennom serbisk område til muslimske linjer. Ingen vet hvor mange av dem som er bevæpnet. For oss framstår dette som en ekstremt kaotisk situasjon, ikke som en planlagt etnisk rensing»."
Programmet ble møtt med kritikk fra journalisthold, Den norske Helsingforskomité og Bosnia-Hercegovinas daværende utenriksminister Sven Alkalaj. Kritikerne mente at innslaget inneholdt historieforfalskning, indirekte støtte til serbisk krigspropaganda, og uvitenhet om konklusjonene til domstolen ICTY i Haag. Flyum kalte kritikken «enøyd», og påpekte at dokumentaren ikke benektet at folkemordet fant sted. Han etterlyste en «mer nyansert og avansert historisk debatt» om tilstedeværelsen av bosniske militære i Srebrenica før massakren, og hvilke krigshandlinger øverstkommanderende Naser Orić hadde foretatt seg i serbiske nabolandsbyer. Han skrev videre at han var mindre opptatt av diskusjonen rundt antall døde, og mer fokusert på massakren som en spontan serbisk hevnaksjon mot Orić, snarere enn et planlagt folkemord. I tillegg vurderte han Srebrenica som et «potensielt bytteobjekt», og la store deler av skylden på den bosniske presidenten Alija Izetbegović og Bill Clinton.
En av hovedkildene til Byen som kunne ofres var bosnieren Mirsad Fazlic, som Flyum hadde jobbet med i fire år før sendingen ble kringkastet. Han tok i ettertid sterk avstand fra dokumentaren, og mente at den «[gikk] langt i å bortforklare hendelsene i Srebrenica sommeren 1995». Fazlic sa at han følte seg «lurt [og] manipulert av filmskaperne», og at dokumentaren hadde «ingenting av nyhetsverdi», men derimot var egnet til å skape splid i det bosniske miljøet.
Den norske Helsingforskomité klaget filmen inn for Pressens faglige utvalg (PFU). NRK og Fenris Film fikk omfattende kritikk etter at PFU behandlet saken på sitt møte på Lillehammer den 20. oktober 2011 og fant at filmen brøt punkt 3.2 om kildebruk i Vær Varsom-plakaten. PFU-utvalget, som besto av Hilde Haugsgjerd, John Olav Egeland, Øyvind Brigg, Alf Bjarne Johnsen, Henrik Syse, Camilla Serck-Hanssen og Georg Apenes kom frem til følgende konklusjon: "«Etter utvalgets mening underslår, overser eller utelater filmen noen basale kjensgjerninger som hører med i enhver fortelling om krigen i Bosnia. Særlig finner utvalget det presseetisk uakseptabelt at programmet ikke nevner dommene ved krigsforbryterdomstolene i Haag, ICJ og ICTY. Rettsprosessene har etter gjennomgang av et omfattende bevismateriale slått fast at det eksisterte en plan om å rense landet for ikke-serbere, en plan som, som ifølge domstolene kulminerte med massakrene i Srebrenica, et av de kanskje best dokumentere folkemord i historien, med mer enn 8000 drepte. Flere kontroversielle kilder står fram i programmet uten at deres påstander veies opp mot konklusjoner fra rettsprosessene som disse kildene i praksis argumenterer imot.»"
Da dokumentaren ble vist i Sverige under tittelen Srebrenica: Staden som offrades 28. august 2011 fikk den også der mye kritikk, og ble dømt av Granskningsnämnden för radio och TV for «partiskhet». Som respons på filmens kringkasting i Sverige ble det av et «oberoende nätverk av akademiker, journalister, analytiker och studenter» opprettet et nettsted kalt Sanningen bakom filmen Staden som offrades med kritiske artikler om filmen for «att förhindra historierevisionism och alternativ historieskrivning som utgår från serbisk krigspropaganda.»
Da onkel Krokodille og fetter Bamse drog til byen
Da onkel Krokodille og fetter Bamse drog til byen er en barnebokroman skrevet av Arild Nyquist og forlagt av H. Aschehoug & CO. (W. Nygaard) i Oslo 1978. Boka er illustrert av Morten «Markmus» Kristiansen.
Boka handler om onkel Krokodille og fetter Bamse som bor i det lille, blå hyttehuset sitt i skogen, og plukker blåbær og sopp som de selger til Johan i Bua for marmelade og knekkebrød. Men så får de høre om den store flotte byen og alt som finnes der - paraplyer, flosshatter, pølseboder og trikker. De trasker den lange veien for å se om alt stemmer. Og på veien opplever de mye spennende - også når de kommer til byen.
Støa
Støa er ei lita grend lengst øst i Trysil kommune i Innlandet. Den ligger like ved svenskegrensa, på sørvestbredden av elva Ljøra. Riksvei 25 fra Hamar (116,5 km) og fylkesvei 570 fra Linnes (41,5 km) møtes her. I årene 1858 – 1901 ble tømmer fra Ljørdalen fraktet herfra (3,1 km) via Støa kanal til Flersjøen og derfra videre til Trysil-/Klaravassdraget.
Sangchwa
Sangchwa er en koreansk militær rang i det den nordkoreanske hæren. Graden tilsvarer en oberst. Offisersmerket til en sangchwa er to striper med tre stjerner mellom seg.
Margites
Margites er en slekt av biller som tilhører den artsrike underfamilien Cerambycinae i familien trebukker (Cerambycidae).
Utbredelse
Slekten er vidt utbredt i Sørøst-Asia og Afrika.
Oddfrid Ropstad
Oddfrid Ropstad (født 1979) er en norsk kostymedesigner. Ropstad har jobbet som kostymedesigner på filmene Jørgen + Anne = Sant (2011), Ta meg med! (2014), og TV-seriene Nobel – fred for enhver pris (2016), Hjem til jul (2019), og Hjem til jul - sesong 2 (2020). Hun hadde også kostymedesign på storsuksessen Les Miserables på Folketeatret i 2017. Hun har i tillegg vært setkostymør på filmer som En helt vanlig dag på jobben (2009), Limbo (2010), Victoria (2013), Bølgen (2015), Askeladden i Dovregubbens Hall (2017) har også jobbet i kostymeavdelingen på filmene Julenatt i Blåfjell (2008), Max Manus (2008) og Kon-Tiki (2011). Hun har også vært setkostymør på TV-serie suksessene Halvbroren (2013) og Kampen om tungtvannet (2015).
I tillegg har Ropstad vært en del av kostymeteamet på TV-serien Treadstone, og James Bond-filmen No Time to Die.
Ropstad vant Gullruten 2017 i klassen beste kostymer for sitt arbeid på TV-serien Nobel – fred for enhver pris (2016). Hun ble nominert til Gullruten 2020 i samme klasse for den norske Netflix-serien Hjem til jul.
Oddfrid Ropstad er utdannet ved Kunsthøgskolen i Oslo (BA, 2001-2003) og Edinburgh College of Art (MA, 2006).
Etnefjorden
Etnefjorden er en fjordarm av Ølsfjorden og Hardangerfjorden i Etne kommune i Sunnhordland. Fjorden har innløp mellom Dreganeset i Vindafjord kommune (tidligere Ølen) i sør og Børkjenesklubben i nord, og strekker seg 8,5 kilometer østover til Etnesjøen, kommunesenteret i Etne. Et stykke inn i fjorden deler den seg i to grener. Den ene går sørøstover og blir kalt Osvågen, mens den andre går nordøstover og videre inn til Etne.
Rundt Osvågen ligger det flere gårder som Osnes, Eiriksvik, Gjerdsvik og Eikanes. Ved Etnesjøen, innerst i fjorden, munner Etneelva ut.
Bekkelaget kirke
Bekkelaget kirke er en langkirke fra 1923 som ligger på Bekkelaget i bydel Nordstrand i Oslo kommune, Oslo fylke.
Byggverket er i stein og har 420 plasser.
Bekkelaget menighet ble skilt ut fra Nordstrand menighet i 1913 og man begynte straks å planlegge oppføringen av en kirke. Kommunearkitekt Harald Bødtker tegnet kirken, som ble innviet 27. mai 1923.
Kirken har inngangspartiet mot nord og kor og apside i syd, tårnet ligger til siden for nordgavlen.
Innvendig har Enevold Thømt stått for all utsmykking og utstyr og kirken fremstår med et helhetlig preg.
Orgelet er et verk med 21 stemmer fra Robert Gustavsson orgelbyggeri og er fra 1986.
Kirken har to kirkeklokker fra Olsen Nauen Klokkestøperi.
I 1937 ble det anlagt en urnelund rundt kirken og i hjørnet av denne ble menighetshuset reist i 1970.
Carcassonne (brettspill)
Carcassonne er et brikkebasert brettspill for to til fem spillere, utviklet av Klaus-Jürgen Wrede. Det ble først utgitt i 2000 av Hans im Glück i Tyskland og Rio Grande Games på engelsk. Enigma Distribution (tidligere Midgaard Games) utgir spillet på norsk.
Spillet er oppkalt etter middelalderbyen Carcassonne i sørlige Frankrike, berømt for sine bymurer og forsvarsverk. Spillet har fått mange utvidelser og oppfølgere, og inspirert flere dataversjoner.
Carcassonne vant Spiel des Jahres-prisen i 2001.
Regler for grunnspillet
«Spillebrettet» er et middelalderlandskap som bygges av spillerne etterhvert som spillet skrider fram. Spillet starter med en enslig brikke på bordet. De 71 andre brikkene ligger blandet med baksiden opp. Etter tur trekker spillerne en ny brikke og plasserer den inntil brikkene som allerede er lagt ut. Den nye brikken må plasseres slik at den passer inntil brikken(e) som ligger på bordet fra før. En brikke kan bestå av ett eller flere av objektene vei, eng og by. Vei må ligge mot vei, eng mot eng og by mot by. I tillegg fins det klostre, som alltid ligger på en eng, med eller uten vei.
Etter å ha plassert en ny brikke, kan spilleren hvis mulig plassere en (og bare en!) følgesmann på brikken. Følgesmannen kan kun plasseres på brikken som nettopp ble spilt, og på visse betingelser. En følgesmann gjør krav på eiendomsretten til det han plasseres på og settes på en vei, en eng, en by eller et kloster, men aldri dersom det er en følgesmann fra før på veien, engen eller byen som brikken legges inntil. Men separate byer, veier og enger med følgesmenn kan bindes sammen etterhvert som flere brikker blir plassert. Da er det den med flest følgesmenn som eier objektet, eller det eies av spillerne i fellesskap dersom de har like mange følgesmenn utplassert.
Spillet er slutt når den siste brikken er lagt ut. Spilleren med flest poeng vinner.
Poengberegning
Når en by, kloster eller vei er ferdig – by og veier når det ikke er noen uferdige ender som kan bygges på, klostre når de er omgitt av åtte brikker – gir følgesmennene på objektet poeng til sine eiere. Den som har flest følgesmenn på objektet får poeng. Dersom to eller flere spillere har like mange følgesmenn på objektet, får alle fulle poeng. Poeng for uferdige objekter telles opp når spillet er slutt.
Ferdige og uferdige veier gir like mange poeng, ett poeng for hver brikke veien strekker seg over.
Ferdige og uferdige klostre gir også like mange poeng, ett poeng for brikken selve klosteret befinner seg på og ett poeng for hver av de inntil åtte omliggende brikkene.
For ferdige byer gis det to poeng for hver brikke byen består av. I tidlige utgaver av spillet ga småbyer bestående av to brikker bare ett poeng per brikke, men dette er nå endret. For uferdige byer gis det imidlertid bare ett poeng for hver brikke byen består av.
Når et objekt er ferdig, går følgesmennene som var plassert på det tilbake til sine eiere og kan brukes på nytt andre steder, men ikke i samme omgang som objektet ble ferdig.
Poeng for enger/bønder
Poenggivningen for enger har blitt endret fra den første utgivelsen og det er også forskjellige regler i den tyske og amerikanske utgivelsen. Men hvis vi holder oss til de offisielle VM-reglene per 2007 er det slik at spilleren som har flest følgesmenn (bønder) på engen får tre poeng for hver ferdigstilte by på engen (uavhengig av hvem som eide byen). Hver by kan imidlertid bare gi poeng til samme spiller en gang. Dersom to eller flere spillere har like mange følgesmenn på engen, får alle fulle poeng, slik som for byer og veier.
Varianter
Grunnreglene sier at man skal trekke én (1) brikke fra brikkene man har igjen og legge denne ut med en gang. Det finnes to varianter til dette som bidrar til å øke muligheten for planlegging.
Variant 1: Tre brikker på hånden, trekke før legge
Den første varianten går ut på at man har tre (3) brikker på hånden til enhver tid. Man begynner runden med å trekke en ny brikke slik at man har fire (4) brikker på hånden, og så legger man ut en av disse.
Fordeler:
Guo Shoujing
Guo Shoujing (født 1231 i Xingtai i det som i dag er probinsen Hebei i Kina, død 1316, kinesisk: 郭守敬; pinyin: Guō Shǒujìng; Wade-Giles: Kuo Shou-ching, stilnavn Ruosi / 若思) var en kinesisk astronom, ingeniør og matematiker.
Biografi
Da han var 14 år utviklet Guo Shoujing en vannklokke. I en alder av 16 år begynte han på matematikken og kom til Kubilai Khans observatorium, der han arbeidet med forbedringer av solurets gnomon. Han kalkulerte årets lengde til 365,2425 dager, en verdi som tilsvarer det som defineres som grunnlaget for den gregorianske kalender som ble utviklet tre århundrer etter. Denne kalenderen ble brukt i 364 år. Han studerte også sfærisk trigonometri.
Carcassonne (brettspill)
Variant 1: Tre brikker på hånden, trekke før legge
Hvis man spiller med elve-utvidelsene foreslås det å vente til man begynner å trekke fra de vanlige brikkene før man trekker opp 3 brikker på hånden.
Guo Shoujing
Biografi
Han utviklet 13 astronomiske instrumenter, blant annet med en oval skive delt i grader og kvartaler av gradene, et redskap som kunne benyttes som astrologisk kompass som kunne hjelpe folk å fastslå nord ved hjelp av stjernene i stedet for magneter, armillarsfærer, ekliptiske teodolitter og andre instrumenter. Han viste seg også å være en fremragende ingeniør ved utformingen av den kunstig anlagte Kunmingsjøen i Beijing som fungerte både som et drikkevannsreservoar og inngikk i transportrutene for levering av korn. Han konstruerte også den aller nordligste del av Keiserkanalen - Tonghui-kanalen (80 km lang).
Han var motstander av astrologisk bruk av astronomien og klarte å foreskrive at forutsigelser av utenomastronomiske hendelser skulle utelukkes fra kalenderberegningene.
Carcassonne (brettspill)
Variant 2: Tre brikker på hånden, legge før trekke
Variant 2 er en liten endring av variant 1, som bidrar til å i stor grad fjerne problemet med at rundene tar mer tid. Eneste forskjellen er at man trekker ikke en ny brikke før runden er over, det vil si etter man har tatt tilbake følgesmenn som fullførte objekter på spillebrettet. Man begynner dermed runden sin med å legge ut en av de tre (3) brikkene man har, fullfører resten av runden, og trekker så en ny brikke før spillet går videre til neste spiller. Dermed har man mulighet til å planlegge bruk av den nye brikken mens de andre spillerne gjør sine runder.
Taktikk og strategi
Carcassonne blir regnet som et ypperlig familiespill siden det har enkle regler, ingen blir utslått og har kort varighet. Et typisk spill går gjerne unna på 45 minutter. Hell og uhell er en faktor i spillet, men en dyktig spiller kan øke seiersjansene ganske mye. Jo flere spill man spiller og jo færre spillere man er, desto flere spill vil den dyktigste vinne.
Utvidelser
Spillet har også flere utvidelser for både å utvide mulighetene med spillet og i noen tilfeller endre spillets natur radikalt.
Utvidelse: Elven
Elven er en utvidelse som enten følger med Carcassonne selv eller en av de første utvidelsene.
Elven tilfører tolv (12) nye brikker som hver har en bred elv som tema. To (2) av brikkene er designert endestykker, den ene består av en fjellformasjon og den andre en innsjø. De resterende ti (10) brikkene danner en sammenhengende elv mellom disse endestykkene. Det er også noen få andre objekter på disse, slik som bymurer og veier.
Elvebrikkene danner et større startområde med flere enger og gir dermed spillerne flere valgmuligheter enn den éne startbrikken fra originalen.
Utvidelse: Elven II
Denne utvidelsen gjør omtrent det samme som Elven men har en elv som deler seg.
Utvidelse: Katedraler og Vertshus
Denne utvidelsen tilføyer følgende elementer til spillet:
De nye brikkene kan kort summeres opp som følger:
De to nye typene med brikker, katedraler og vertshus, gir spilleren som legger dem ut en sjanse til å få mer poeng for å fullføre et objekt, men innehar også en større risiko for å ikke få poeng for dette objektet.
Katedralen er en brikke som brukes til å utvide en by, på samme måte som de to brikkene som ikke har bymur på seg og må stå inne i by, fra originalspillet.
Når en katedral plasseres i en by og denne byen fullføres får spilleren tre (3) poeng per brikke og tre (3) poeng per skjold, i stedet for de vanlige to (2). Derimot, hvis byen ikke blir ferdig før spillet avsluttes får spilleren ingen poeng for denne byen. Det er to (2) katedralbrikker i utvidelsen, men de akkumulerer ikke effekten sin innenfor samme by og vil derfor ha størst effekt hvis de plasseres i forskjellige byer, med mindre hensikten er å gjøre det vanskeligere for eieren av byen å fullføre den.
Vertshus gir omtrent samme effekten bare for veier. Veistrekningen vertshuset blir plassert i gir, når veien fullføres, to (2) poeng per brikke i stedet for de vanlige ett poengene, men på samme måte som by er veien verdiløs hvis den ikke fullføres før spillet er avsluttet.
Den store følgesmannen kan brukes på samme måte som de originale følgesmennene, men hvis denne står på et objekt som også har andre spillere sine følgesmenn på seg så teller denne som to (2) følgesmenn. Det vil si at denne kan enklere brukes til å få overtaket på en by, vei, eller eng, ved å sette denne på et objekt og så knytte dette opp til et annet objekt med en annen spillers følgesmann på.
Poeng-tabellen med denne utvidelsen ser slik ut:
Turneringer og mesterskap
Det arrangeres turneringer og internasjonale mesterskap i Carcassonne, som regel med to spillere per bord. I 2006 ble det for første gang arrangert NM og VM i spillet. Som en forløper til VM ble det fra 2003 arrangert «internasjonalt mesterskap». Nordisk mesterskap ble arrangert for første gang i 2011.
Nordisk mesterskap i Carcassonne
Nordisk mesterskap har bare vært arrangert denne ene gangen.
Carcassonne på nett
Man kan spille Carcassonne på nett her:
Dima Hasao (distrikt)
Dima Hasao (assamesisk: ডিমা হাছাও জিলা ) er et distrikt i den indiske delstaten Assam. Distriktets hovedstad er Haflong.
Demografi
Ved folketellingen i 2011 var det 213,529 innbyggere i distriktet, mot 188,079 i 2001. Den urbane befolkningen utgjør 28,67 % av befolkningen.
Barn i alderen 0 til 6 år utgjorde 14,87 % i 2011 mot 16,38 % i 2001. Antallet jenter i den alderen per tusen gutter er 956 i 2011 mot 955 i 2001.
ISO 3166-2:NA
ISO 3166-2:NA er Namibias del av ISO 3166-2, som er del av ISO 3166-standarden utgitt av International Orginazation for Standardization (ISO), som definerer koder for navna til hovedinndelingene (f.eks. delstater eller fylker) av alle land med kode i ISO 3166-1.
For Namibia er det definert koder for 13 regioner.
Hver kode består av to deler, atskilt av en bindestrek. Første del er NA, ISO 3166-1 alfa-2-koden for Namibia. Andre del er to bokstaver.
Ole Petter Øvergaard
Øvergaard har spilt på den norske eliteserieklubben Storhamar Dragons (2011-2015) og aldersbestemte landslag. Han debuterte som 16 år på A-laget til Storhamar Dragons borte mot Manglerud oktober 2011. Han scoret sit første mål hjemme mot Frisk Asker i november samme år. Øvergaard var den yngste spilleren i GET-ligaen sesong 2011/12.
Han er bror til ishockeymålvakt Morten Andreas Hoel.
And Your Bird Can Sing
«And Your Bird Can Sing» er en sang av den engelske rockegruppen The Beatles, og ble første gang utgitt på deres album Revolver i 1966. Sangen ble skrevet av John Lennon med hjelp fra Paul McCartney på mellomversene. Arbeidstittelen var «You Don't Get Me». Lennon har senere referert til sangen som «skrekkelig» og «et venstrehåndsarbeid» og kalte den «en tom eske med flott innpakningspapir». I et stort intervju med magasinet Playboy uttalte Lennon kort før sin død at han selv vurderte denne sangen som sin dårligste noensinne, med unntak av «Dig a Pony».
Puerto Acosta
Puerto Acosta er en by i departementet La Paz i Bolivia. Den hadde 1,123 innbyggere i 2001.
And Your Bird Can Sing
Innspillingen har den samme særegne gitarlyden som preger resten av albumet Revolver, og innledes med en karakteristisk tostemmig gitarintro spilt av George Harrison og Paul McCartney.
Personell
Innspillingen ble gjort den 26. april 1966 med følgende instrumenter:
En tidligere versjon av sangen ble gitt ut på samlealbumet Anthology 2 i 1995. Her bidrar George på sin 12 strengers Rickenbacker-gitar og versjonen er en smule inspirert av gruppa The Byrds. Grunntonen er i D-dur (mens versjonen på Revolver går i E-dur). Det som er spesielt med dette opptaket er at John Lennon og Paul McCartney legger på vokal. En av dem smatter inn i mikrofonen og dette er sannsynligvis årsaken til at de begge bryter ut i latter mens opptakeren går. Opptaket er fra 20. april 1966.
Betydning av teksten
Ordet «bird» i teksten kan oppfattes som sleng for «dame» slik «rype» er sleng for dame på norsk.
Det finnes forskjellige forslag til hvem teksten er rettet mot:
Conceição
Conceição er en kommune i delstaten Paraíba i nordøstregionen av Brasil.
Burning Daylight: The Adventures of ’Burning Daylight’ in Civilization
Burning Daylight: The Adventures of 'Burning Daylight' in Civilization er en amerikansk stumfilm fra 1914 regissert av Hobart Bosworth.
Dong Biwu
Dong Biwu (kinesisk: 董必武, pinyin: Dǒng Bìwǔ; Wade–Giles: Tung Pi-wu, født 1886 i Huanggang i Hubei i Kina, død 2. april 1975) var en kinesisk kommunistisk politisk leder i Mao Zedongs maktperiode i Folkerepublikken Kina.
I tiden i Yan'an i 1940-årene ble han sammen med Wu Yuzhang, Lin Boqu, Xu Teli og Xie Juezai medregnet blant «de fem rangeldste» genannt. Han var leder av Den sentrale partiskole og senere president for det kommunistiske Kinas eksekutivkomite fra 1948 til 1949, leder for Kinas høyesterett fra 1954 til 1959, og fungerende president fra 1968 til 17. januar 1975, da Zhu De overtok.
Han også visepresident for Folkerepublikken Kina fra 1959 til 1975, sammen med Song Qingling.
Dong var medlem av Politbyrået fra 1945 til 1975.
Axel Kjerulf
Axel Kjerulf (født 14. mars 1823 i Christiania, død 28. mai 1880 i samme by) var en norsk embetsmann.
Axel Kjerulf var sønn av embetsmannen Peder Kjerulf og Elisabeth Lassen. Han vokste opp i «Bakkehuset» ved Ullevålsveien. To av søsknene ble kunstnere (Halfdan Kjerulf og Hjalmar Kjerulf), én ble professor i geologi (Theodor Kjerulf), og søsteren (Ida Kjerulf) var Johan Sebastian Welhavens forlovede. Selv tok han examen artium i 1841 og ble cand. jur. i 1845. Året etter ble han ansatt som kopist i Finansdepartementet. Fra 1847 til 1852 var han fullmektig hos høyesterettsadvokat Bernhard Dunker.
I 1852 ble Kjerulf ansatt som kopist i Justisdepartementet, hvor han samme år ble byråsjef for første sivilkontor og i 1860 ekspedisjonssekretær. Fra 1858 til 1859 var han en periode konstituert amtmann i Kristians amt (dagens Oppland). I 1876 ble han utnevnt til justitiarius i Kristiania stiftsoverrett. Han beholdt denne stillingen til sin død.
Fra 1861 til 1876 var Kjerulf medredaktør av Departements-Tidende.
Utmerkelser
Kjerulf ble i 1873 ridder av St. Olavs Orden.
Northern Arizona University
Northern Arizona University  ble grunnlagt i 1899, og bar opprinnelig navnet Northern Arizona Normal School. Det ligger i Flagstaff i den amerikanske delstaten Arizona.
NAU har 20 5624 studenter og 1 492 vitenskapelig ansatte (2006), og er dermed den mest betydelige utdannelsesinstitusjon nord i delstaten. I 2006 var skolepengene US$ 4 546 for studenter folkeregistrert i Arizona.
NAU har tilbudt fjernundervisning i mer enn 30 år, og har dessuten mindre læresteder i Arizona som tilbyr kveldskurs og lokale etterutdanningskurs.
Universitetet er regionalt kjent for gode studiemuligheter for pedagogikk og for hotell- og restaurantfag ved School of Restaurant Management. Det undervises ellers i en bred portefølje av klassiske liberal arts fagtilbud og profesjonsfag. School of Forestry underviser i miljørettede skogbruksfag. W.A.Franke College of Business er universitetets egen business-skole.
Ved NAU Center for High Altitude Training kan idrettsutøvere trene i 2 100 meters høyde.
Heterodoksi
Heterodoksi (av gresk hetero – «annerledes», og doksa – «mening») betyr annerledestenkende, og er det motsatte av ortodoksi. Innen religion, som kristendom, refererer «heterodoksi» til avvik fra den offisielle kirkelære (ortodoksi).
Den ortodokse kirke
Innen Den ortodokse kirke brukes begrepet hovedsakelig for å referere til kristne kirker og kirkesamfunn som ikke tilhører de østortodokse kirker, og som forfekter doktriner som ikke tilhører Tradisjonen.
Den romersk-katolske kirke
Heterodoksi innen den romersk-katolske kirke refererer til synspunkter som avviker fra strengt ortodokse synspunkter, men som beholder tilstrekkelig trofasthet til doktrinen at den unngår betegnelsen «kjetteri». Mange katolikker bekjenner visse heterodokse synspunkter, enten i doktrinelle eller sosiale saker.
Kina
I slutten av 1999 ble en lov forfattet i Kina for å forby «heterodokse religioner». Dette ble brukt retroaktivt om Falun Gong, en spirituell praksis introdusert til offentligheten i Kina av Li Hongzhi (李洪志) i 1992.
Økonomi
Heterodoks økonomi refererer innen økonomien til skoler innen økonomisk tenkning som anses å ligge utenfor den «ortodokse» økonomiske tankegang, særlig i kontrast til nyklassisk økonomi. Heterdokse økonomier kan referere til en rekke separate, uortodokse økonomiske tilnærminger eller skoler som institusjonell-, post-keynesiansk, sosialistisk, marxistisk, feministisk, georgistisk, østerriksk, økologisk, og sosial økonomi.
Maihaugen
Maihaugen er et museum på Lillehammer. Det åpnet på Maihaugen den 2. juli 1904 under navnet De Sandvigske Samlinger, da Anders Sandvigs private samling ble kjøpt opp av Selskapet for Lillehammer bys vel. Anders Sandvig var en tannlege som fra 1887 hadde begynt å samle gamle gjenstander fra bondekulturen, folkekunst og håndverkeres verktøy, og etter hvert, i meget stor utstrekning, bygninger, hovedsakelig fra Gudbrandsdalen. Maihaugen var pionér blant de nordiske museene fordi samlingen fort ble omfattende og detaljert. Hele gårdstun og setre ble flyttet til museet. I 2011 ble Maihaugen en avdeling i Stiftelsen Lillehammer museum.
Anders Sandvigs plan
I forordet til sin bok om det nye friluftsmuseet på Maihaugen proklamerer Anders Sandvig en stor plan for det videre arbeid. Museet skal, fullt utbygd, være en miniatyr av ei bygd i Gudbrandsdalen, med et tverrsnitt av sosiale grupper og næringsliv:
Profil og innhold
Maihaugen består av et innendørsmuseum med flere avdelinger og friluftsmuseet, som kanskje er det mest kjente. Inne finner man både faste og temporære utstillinger, for eksempel «Langsomt ble landet vårt eget» og «Impulser».
Friluftsmuseet består hovedsakelig av tre avdelinger:
Vikerfjell naturreservat
Vikerfjell naturreservat (cirka 80 186 daa) ble opprettet ved kgl.res. 10. juni 2016 med hjemmel i lov 19. juni 2009 nr. 100 om forvaltning av naturens mangfold (naturmangfoldloven) § 34, jf. § 37 og § 62. Fremmet av Klima- og miljødepartementet. Naturreservatet ligger i Strømsoddbygda (Soknedalen) og Ådalsfjellene (Ådalen) i Ringerike kommune. Den delen som tidligere ble regnet til Vassfaret og Vidalen landskapsvernområde inngår nå i nye Vikerfjell naturreservat, som derfor grenser mot hverandre.
Maihaugen
Profil og innhold
I 2003 ble Postmuseet innlemmet i Maihaugen, og de ulike postutstillingene består av både faste og skiftende emner. En posthistorisk utstilling er å finne i Postgården i Byen, postvognen har fått sin naturlige plass i toget ved stasjonen som også befinner seg i Byen.
Vikerfjell naturreservat
Vikerfjell naturreservat er det fysisk største naturreservatet i Ringerike kommune. Grunneierne har vært en aktiv part i etableringen og prosessen rundt den, og grunnen er avstått på frivillig basis.
Maihaugen
Profil og innhold
Foruten Postmuseet var følgende institusjoner underlagt Stiftelsen Lillehammer museums administrasjon:
Magnus Thulstrup Bagge
Magnus Thulstrup Bagge (født 9. august 1825 i Kristiansund, død i Blankenburg i 1895) var en norsk maler. Han var utdannet ved Den kongelige Tegneskole i Christiania og ved Kunstakademiet i København. Han bodde i Tyskland fra 1858.
I bokverket Norge fremstillet i Tegninger av Christian Tønsberg fra 1848 finnes litografier av et par av hans arbeider.
Vikerfjell naturreservat
Naturreservatet er et stort og sammensatt område som blant annet omfatter Vikerfjell, Gyranfisen, Treknatten og deler av Urdevassfjellet. Det strekker seg fra Elgedalen i sørvest og Blankvatnet i sørøst nordover gjennom Ådalsfjellene til området ved Maurkloppa, litt nord for Fossholmfjellet. Mellom disse er det lavere fjelltopper, lavfjellsplatå, myrområder og vann, samt skogkledde daler og lisider. Reservatet er dominert av fattige bergarter og fattige vegetasjonstyper. På toppene er det mye bart fjell. Den største skogen finnes i Vidalen og ved Fossholmfjellet.
Reservatet skal bevare et stort og variert område med skog, fjell, vann og myr, med sitt biologiske mangfold i form av naturtyper, økosystemer, arter og naturlige økologiske prosesser. Skogen er lite påvirket av nyere tids inngrep og med innslag av urskognære arealer. Reservatet har særskilt verdi for det biologiske mangfoldet ved at det inneholder store forekomster av sjeldne og sårbare lavarter knyttet til gamle og døde trær, og at de store, sammenhengende gammelskogsområdene gir leveområde for arealkrevende naturskogarter. Det er en målsetting å beholde verneverdiene i best mulig tilstand, og eventuelt videreutvikle dem.
Størst verdi har Vikerfjell som storområde og som typeområde for de høyereliggende åstraktene på Østlandet. Det er vanskelig å finne tilsvarende områder av samme verdi. Reservatet er et stort naturskogområde med gammel barskog. Særlig er furuskogen lite påvirket, granskogen er noe mer preget av tidligere plukkhogster. Det forekommer kjerneområder med urskognær skog, og området er nasjonalt viktig for den sårbare lavarten mjuktjafs. Reservatet vurderes som nasjonalt verneverdig.
Tidligere Sandvann naturreservat
Tidligere Sandvann naturreservat opphørte å eksistere som selvstendig naturreservat da Vikerfjell naturreservat ble etablert, og inngår nå som et frittstående delområde under dette.
Delområdet består av et myrområde rett sør for Sandvatnet lengst nord i Strømsoddbygda, vest av Ådalsfjellene og resten av naturreservatet, inn mot Bukollen og Vidalen. Da nye Vikerfjell naturreservat ble opprettet, var det naturlig å la dette naturreservatet inngå i dette.
Verneområdet, som strekker seg fra myrområdet i sørenden av Sandvatnet og sørover i Strømsoddbygda til området rundt Snaråsen, er et typeområde for minerotrofe myrer (jordvannsmyrer), og inneholder bakkemyrer med helling opp til 13 grader, strengmyrer med opp til 2,5 m høyde, og flatemyrer. Plantelivet er interessant med påfallende innslag av vestlige (suboseaniske) arter. Blant annet er strenger med rome, en sjelden vegetasjonstype i landsdelen.
Hovedøya kloster
Hovedøya kloster, også skrevet Hovedøen kloster, er de gjenværende ruinene av et cistercienserkloster som ligger på Hovedøya i Oslofjorden i Norge. Klosteret ble grunnlagt i 1147 og oppløst i 1532, rett før reformasjonen. Abbed Hans Andersen støttet Christian 2. Han ble derfor fengslet, klosteret ble brent I April 1532 og abbeden frigitt etter klagebrev til erkebiskopen.
Opprettelse og utvikling
Klosteret ble grunnlagt den 18. mai 1147 av abbed Philippus og munker fra klosteret Kirkstead Abbey (grunnlagt 1139) ved Kirkstead i Lincolnshire. De var anmodet om komme av biskop Viljam i Oslo. Klosteret ble dedikert til jomfru Maria og Edmund Martyren, en angelsaksisk helgen, og ble derfor kalt for Sanct Edmund og Sancta Mariae kloster. En kirke dedikert til den hellige Edmund sto allerede på øya, og de tolv munkene overtok denne som sin klosterkirke, og modifiserte den for å møte cistercienserordenens krav. Kanskje hadde denne kirken i sin blitt bygget for handelsreisende på vei til og fra Oslo eller som begynnelsen på et benedictinerkloster. Det er lite kunnskap om den opprinnelige kirken, men den skal ha vært toskipet, hvilket også Clemenskirken i Gamlebyen i Oslo var, og som er det eneste andre kjente eksempel på dette i Norge. Også denne kirken er i dag i ruiner.
Klosterbygningene ble reist på Hovedøya, som ligger ved innseilingen til Oslo, under Ekebergåsen. Klosteret ble også bygget etter en modifisert cisterciensk bygningsplan for å ta hensyn til en slak ås ved stedet. Kirken er i seg selv bygget i en romansk arkitektur mens resten av klosteret antagelig var hovedsakelig gotisk.
I løpet av middelalderen ble klosteret et av de rikeste institusjonene i Norge, og eide på det meste 443 eiendommer og blant annet storgårdene Bygdøy, Bogstad, Frogner og Ullern, foruten også et fiskeri og tømmeropplag. Klosterets rikdom gjorde det til en betydelig maktfaktor i Norge, og abbedens stilling ble også styrket av at cistercienserordenen sto utenfor den stedlige biskopens autoritet.
Slutten på klosteret
Politisk omveltninger under etterfølgelsen til Danmark-Norges trone førte til slutten for klosteret. Abbeden, den danske mester Hans Andersen, støttet Christian 2, som to ganger prøvde å ta Akershus for å vinne Norge tilbake. 21. januar 1532 ble abbeden fengslet og først frigitt etter klagebrev til erkebiskopen. Dette var etter Christians avreise I juli. De gjenværende munkene som trolig hadde flyktet, sluttet seg så til Hans, som var blitt prest I Hallvardskirken. Vi har ikke dokumentasjon om deres skjebne, men vi vet at abbed Hans ønsket å fortsette som abbed. Opplysninger om at de var tilbake I 1539 skyldes en sammenblanding med Claus von Marwiß på Videy kloster på Island.
Klosterets leilendingsbønder ble leilendinger under lensherren på Akershus slott. Det ble slutten på 400 år med klosterliv på Hovedøya. Noe håp om at klosterordenen kunne gjenopprette det rike klosteret ble knust fire år senere da reformasjonen feide over Danmark-Norge. Men kanskje kom altsâ abbed Hans Andersen og de gjenværende munkene tilbake. De kunne få mat fra sin gamle avlsgård pa Bygdøy, som etter reformasjonen også ble lagt under festningen. Et sagn sier at en Ulf (muligens fisker I Ursvik) ledet munkene til Skoklefaldstrand på Nesodden etter reformasjonen.
Jan Jacob Rochussen
Han var far till Willem Frederik Rochussen, svigerfar til Jacob van Zuylen van Nijevelt i dennes tredje gifte og morfar til Herman Adriaan van Karnebeek.
Hovedøya kloster
Slutten på klosteret
Det forlatte klosterets bygninger ble brukt fra 1540-tallet som steinbrudd for Akershus festning i årene etter, og senere også for Det kongelige slott i Oslo. Det ble fra midten av 1800-tallet utført en del restaurering som ikke alltid var historisk korrekt. I tillegg til klosteret finner man også spor fra andre middelalderbygninger, men de fleste av dem er i dag skjult under jorden. Ruinene utgjør et av de mest komplette klosteranlegg fra middelalderen i Norge.
Det ble fra 1840-tallet utført en del restaurering (J. H. Nebelong). Det ble gjort nye undersøkelser og restaurering i 1877 og 1890 (N. Nicolaysen og J. Meyer), og på nytt på 1930-tallet (G. Fischer) og hittil for sist gang i 1975 (O. E. Eide).
Jan Jacob Rochussen
Rochussen var en typisk representant for Amsterdams forretningskretser og stod Vilhelm II nær, likesom senere dennes sønn Vilhelm III. Som finansminister tilhørte han i 1843 de første ministre som av generalstatenes andre kammer ble tvunget til å begjære avskjed. I årene 1845–1851 var han generalguvernør over Nederlandsk India. Han ble i 1858 koloniminister og ministerpresident, noe han forble til 1860. Trass i at han i 1859 avskaffet slaveriet i Nederlandsk India, ble han på grunn av sin konservative embedsutøvelse sterkt kritisert for sin kolonipolitikk.
Hovedøya kloster
Klosterkroa
Tett på ruinene ligger Klosterkroa, i 30 år et serveringssted på Hovedøya. Sommeren 2013 holdt Klosterkroen stengt. Høsten 2013 søkte kommunen etter personer til å drive sommerservering i Klosterkroa. Sommeren 2014 åpner kommunen drift i Klosterkroa igjen, og det skal alltid være åpent i helger og på helligdager, minimum være åpent 5 dager i uken, i perioden fra 15 mai til 15 september.
Kulturminne
Ruinene av Hovedøya kloster er fra middelalderen (før år 1536) og er derfor automatisk fredet etter kulturminneloven og har nummer 3198 i Riksantikvarens kulturminnebase.
Coroico
Coroico er en by i departementet La Paz i Bolivia.
Den beryktede Yungasveien går fra Coroico til hovedstaden La Paz.
August Stuckmann
August Stuckmann (født 1. mars 1910 i Lemgo, død 28. mars 1947 på Akershus festning) var en tysk Gestapo-mann.
Stuckmann ble ansatt i tysk politi i 1929, og ble sendt til Norge i april 1940. Han ble først stasjonert i Kristiansand, men kom i juli 1940 til Gestapo ved Victoria Terrasse i Oslo. Fra juli 1941 var han tilknyttet Sipo på Lillehammer som SS-Sturmscharführer og kriminalsekretær.
Han ble dømt til døden 15. oktober 1946 som krigsforbryter i Eidsivating lagmannsrett for drap, medvirkning til drap og grov tortur. Han ble henrettet ved skyting på Akershus festning 28. mars 1947.
Rød kjempekenguru
Til tross for omfattende jakt og at mange bønder anser den som et skadedyr, er rød kjempekenguru blant de vanligste kenguruartene og bestanden er ikke truet. Den er først og fremst nattaktiv og hviler om dagen i skyggen. Den beveger seg neste utelukkende ved å hoppe og kan komme opp i hastigheter på opptil 65 km/t. Det har blitt målt at kenguruen kan hoppe over 12 meter i et eneste hopp.
Vittorio Klostermann
Vittorio Klostermann (født 29. desember 1901 i Jena, død 29. august 1977 i Müllheim) var en tysk forlegger.
Klostermann var sønn av bokhandleren Eckard Klostermann i Jena. I 1920 gikk han i bokhandlerlære hos Fromannsche Hofbuchhandlung i hjembyen; to år senere arbeidet han for Cohen-antikvariatet i Bonn, som han ledet fra 1924. Ved siden av studerte han økonomi, og avsluttet studiene ved et opphold i München fra 1926 til 1928. I 1930 grunnla han forlaget Verlag Vittorio Klostermann i Frankfurt am Main, som spesialiserte seg på blant annet filosofi, bibliografi, rettshistorie, romanistikk, arkeologi og kunsthistorie. Klostermann opparbeidet forlaget til et ansett vitenskapelig forlag, og utga blant annet bøker av Max Kommerell og Martin Heidegger. Han var en av grunnleggerne av den internasjonale bokmessen i Frankfurt.
Berserk
Berserk var et begrep i vikingtiden for en norrøn kriger grepet av et vilt raseri der han angrep alt omkring seg, en tilstand kalt «berserkergang», «berserksgang» eller «berserkgang» (latin: furor berserkicus). Ifølge Grettes saga kalte Harald Hårfagre sine berserker ulfhednar («ulvepelser»), og i samme saga og i Landnåmabok kalles berserkene også trollauknir fordi det angivelig lå trolldom bak raseriet deres. Fra medisinsk-historisk side er de stort sett blitt rubrisert som psykopater.
Etymologi
Begrepet har to mulige opphav. I norrønt berserkr (flertall berserkir) kan første ledd ber- bety «bjørn», mens annet ledd -serkr betyr «skjorte» eller «serk». Betydningen er da «kriger i bjørneskinnsdrakt». Dersom det første leddet tolkes som berr- («bar»), vil betydningen bli «en som har kastet av seg brynjen og slåss i bare skjorten».
Besettelse
I norrøn tro kunne en person være hamrammr, en hamskifter. Kledde en mann seg i en bjørnefell, tenkte man seg også en sjelelig forvandling, der personen følte seg forvandlet til en bjørn, og hamhleypa (= en som lar hammen sin løpe) var en person som følte seg forvandlet til et slikt dyr. Det høres som en ekstasetilstand, slik det ses innenfor sjamanisme. Men berserkergang kan også ha vært en bevisst tilstand hos en gruppe profesjonelle krigere som viet seg til Odin for motta hans gave, oðr, det norrøne ordet for «sanseløst raseri» og opphav til Odins eget navn. Den rasende trengte ingen brynje, ettersom verken jern eller ild bet på ham. Dyreskinnet var som den drakten Sigurd Fåvnesbane kledde seg i for å være usårbar for dragens gift.
Rituelle krigerlaug
Eddadiktet Sigerdrivamål handler om Sigurd Fåvnesbanes innvielse. Odins valkyrie Sigerdriva («seiersdriversken», «hun som driver fram seier») fylte et horn med mjød og lot Sigurd drikke, innvier ham til hans liv og gjerning, gir råd og undervisning, for mer enn kraft trenger han visdom, slik strofe fire i Sigerdrivamål slår fast:
Sjamanen eller volvens seid ble framkalt av galdring, tromming og dans for å oppnå en tilstand av ukontrollerbar ekstase. Den romerske skribenten Tacitus skriver i kap. 43 av Germania om et germansk mannsforbund han kaller harii, utstyrt med svarte skjold og malt på kroppen så de fremstod som en dødningehær som satte voldsom skrekk i fienden. Han beskriver hvordan germanske krigere gikk i kamp: De hevdet at Herkules en gang hadde besøkt dem, og når de selv dro i krig, sang de om ham fremfor andre helter. De motet seg også opp med kamprop, og spådde kampens utfall ut fra hvordan dette hørtes. De tilstrebet et forvirret brøl ved å sette skjoldet til munnen for å få det til å vibrere og frembringe en dypere klang.
En norrøn sjakkbrikke funnet på Hebridene viser en kriger som biter i skjoldet sitt.