cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Øreål
Anatomi
Som alle bikirer har øreålen et hardt, porselenaktig skjellpanser dekket med ganoin. De er også fysostome, og kan bruke svømmeblæren som en primitiv lunge. Den lever i saktestrømmende, varmt brakkvann og kan puste luft, noe som gjør den i stand til å overleve i vann med lavt innhold av oksygen.
Navnet «øreål» henviser til brystfinnene som stikker ut som to tydelige «ører» bak gjellelokket.
Akvaristikk
Øreål har ikke blitt drettet i akvarium, så fiskene som finnes i avariebutikken er importert fra Afrika. De er fredelige, men eter fisk som er små nok til å passe inn i munnen. De er kjent for å hoppe ut, så akvariet bør ha et tettsluttende lokk uten større hull. Øreåler kan holdes i både brakkvannsakvarier og ferskvannsakvarier.
Mantaicheng-demningen
Mantaicheng-demningen er en demning med vannkraftverk i det autonome prefekturet Yanbian i Jilin-provinsen i det nordlige Folkerepublikken Kina, anlagt i elva Gaya He. Effekten er ca 150 MW.
Demningen er en betong gravitasjonsdam av typen RCC. Dammen er 37 meter høy og 337 meter lang. Den brukes også for irrigasjon i landbruket.
Snow White: A Tale of Terror
Snow White: A Tale of Terror (også kjent under titlene Snow White in the Black Forest og The Grimm Brothers' Snow White) er en amerikansk TV-skrekkfilm fra 1997 som er løselig basert på brødrene Grimms klassiske eventyr Snehvit. TV-filmen ble regissert av Michael Cohn, og har Sigourney Weaver, Sam Neill og Monica Keena i hovedrollene som Lady Claudia Hoffman (den onde dronningen), Lord Fredric Hoffman (Snehvits far) og Lilliana «Lily» Hoffman (Snehvit). Lydsporet ble komponert av John Ottman, mens filmen ble markedsført med undertittelen «eventyret er over» (The fairy tale is over).
Handling
Lord Frederick Hoffman og hans gravide kone Lilliana reiser hjem med vogn gjennom skogen, blir de angrepet av en flokk ulver som angriper både hestene og deres kusk. I kaoset blir Lilliana dødelig såret og går i fødsel. På oppfordring fra hans døende kone, utfører Frederick motvillig et keisersnitt for å redde deres ufødte datter. De får datteren Lilli Hoffman, oppkalt etter hennes avdøde mor. Faren hennes gifter seg på nytt med en kvinne som heter Lady Claudia. Til tross for Claudias vennlighet mot henne, er Lilli bitter mot sin nye stemor, og takker ikke engang Claudia for en gave - en Rottweiler-valp.
På bryllupsnatten stikker Lilli av fra sin barnepike, og gjemmer seg under sengen til Claudia. Imidlertid blir barnepiken mystisk drept av en usett styrke når hun ser inn i Claudias utsmykkede garderobe-speil, som tidligere ble eid av moren hennes. 9 år senere har Lilli vokst opp til en vakker, men selvsentrert, ung kvinne. Claudia er gravid og går inn i et tidlig fødsel og får en dødfødt gutt. Dr. Peter Gutenberg, Hoffman-familiens personlige lege, informerer Frederick om at dødfødselen har gjort Claudia steril. Lilli forsøker å inngå fred med Claudia, som ser ut til å tilgi henne.
Dr. Gutenberg ønsker å gifte seg med Lilli, som sier ja. Han går for å be om farens samtykke. Men samtidig blir Lilli konfrontert av Claudias stumme bror Gustav, som forsøker å drepe henne etter Claudias ordre. Hun rømmer dypt inn i skogen. Gustav dreper derfor et villsvin i stedet, og gir hjertet til Claudia. Hun beordrer ham å plassere kjøttet i en gryterett som er beregnet til Hoffman-middagen, som hun senere spiser. Men hun skjønner imidlertid at Gustav har sviktet henne. Hun er rasende over hans svik og får Gustav til å ha forferdelige hallusinasjoner som driver ham til å begå selvmord. Frederick og husstanden leter etter Lilli i skogen, men Frederick faller fra en hest og blir skadd.
Drifting
Drifting er en motorsport som benytter seg av kjøreteknikken ved samme navn. Denne teknikken går ut på å få bilen til å overstyre slik at bakhjulene mister grepet mot underlaget, slik at bilen spinner gjennom svingene, samtidig som sjåføren kontrollerer denne bevegelsen (sladding). Med andre ord kan det sies at drifting er kontrollert sladding. Drifting er også den eneste motorsporten som er basert på dommere. Dommerne dømmer utøverne på vinkel, fart og røyk. Fredric Aasbo er en av verdens beste driftere. Han er i formula drift som er verdensmesterskapet. Der kjører de noe som heter tandem. Der skal to biler holde samme vinkel rundt en bane.
Historie
Overstyring har i flere tiår blitt brukt i motorsporter som rally, motorsykkelløp og billøp på baner med løst underlag. Det er også mye brukt i stuntkjøring og ulike former for show- eller oppvisningskjøring.
Moderne drifting startet som en kjøreteknikk i All Japan Touring Car Championship for over 30 år siden. Føreren Kunimitsu Takahashi ble kjent for en kjøreteknikk hvor han traff apex (det punktet hvor bilen er nærmest det innerste punktet i en sving) i høy hastighet, og deretter driftet gjennom svingen, og på den måten opprettholdt han en høy hastighet. Dette sørget for at han vant flere mesterskap, og fikk horder av fans som likte synet av rykende dekk.
Drifting i Norge
Drifting har i flere år vært populært i Norge, men først høsten 2006 fikk Norge sitt første organiserte driftingløp under NBF – Norges Bilsportforbund. I 2007 forstatte Drift Battle med en norsk driftingserie, Drift Battle. Midtveis i sesongen brøt to av grunderne fra "Drift Battle" ut og startet Powerdrift, og samtidig endret Drift Battle navn til DriftGP. Sesongen 2007 ble det kjørt løp i både DriftGP og Powerdrift, og en rekke utøvere konkurrerte i begge serier. Regelverket for drifting i Norge er underlagt Norges Bilsportforbund.
Blant Norges mest profilerte førere er Kenneth Moen, som også har kjørt konkurranser og oppvisninger ellers i Europa. Sesongen 2007 gikk Kenneth Groth av med seieren i DriftGP, mens Fredric Aasbø vant Powerdrift-serien. I 2008 ble Aasbø og Team Japan Auto invitert til RedBull Drifting VM hvor han var en av 32 beste førere fra verden. Han endte opp på 11.-plass i denne VM runden 2008 med sin Japan Auto Supra! Fredric Aasbø ble etter dette med videre i den kjente drifting-serien Formula Drift i USA og kom på en totalt 8 plass av 64 stk. Han er nå medlem av det velkjente laget "Team Need For Speed" og kjører for de en fabrikk sponset SCION TC. Fredric kjører fortatt for dette teamet i USA i 2012.
I Norge/Europa kjører Fredric for sitt Speedhunters sponsede "moderteam" Team Japan Auto med en Toyota Supra – med samme oppsett som Supraen han tidligere benyttet i USA. Han vant med denne FormulaD i Dubai i 2011, over Tanner Foust og Chris Forsberg. Fredric Aasbø kjører nå i fd eller formula drift. Det er et verdensmesterskap i drifting der de kjører tandem drift. Da er det da to biler som kjører ved siden av hverandre og skal holde en så bred og lang drift på en bane som er 500 m - 1 km. Fredric Aasbø har kjempet seg mange ganger til seier, men i 2016 ble han verdensmester i Long Beach.
Drifting i populærkultur
Drifting er en del av flere bilspill og filmer:
Carlo Chiarlo
Carlo Chiarlo (født 4. november 1881 i Pontremoli i Italia, død 21. januar 1964 i Lucca) var en av den katolske kirkes kardinaler. Han virket i det pavelige diplomati, og var nuntius i Bolivia, Costa Rica, Honduras, El Salvador, Nicaragua og Panama, leder for den pavelige misjon i Tyskland 1945, og nuntius i Brasil 1946–1954. Han var den katolske kirkes storpønitentiar 1962–1967.
Episkopalgenealogi
Hans episkopalgenealogi er:
Buljong
I fransk kokekunst og blant gourmeter brukes ordet bouillon om kraft laget ved å koke mirepoix, krydder og kjøtt- eller fiskeben i vann. I dagliglivet blant vanlige folk er buljong noe man kjøper på butikken, og da er det man får et industriprodukt fremstilt av bl.a. kjøtt-, fisk- eller grønnsaksekstrakt, proteinekstrakt, salt, fett, smaksforsterker, krydder og aromastoffer.
Buljong selges i de fleste matforretninger i form av terninger, pulver eller i flytende form. Generelt finnes det 4 hovedtyper buljong:
Luke Demetre
Luke Demetre (født 22. mars 1990) er en canadisk bobkjører. Han representerte landet sitt under Vinter-OL 2014 i Sotsji, der han ble nummer 30 i firer-bob.
Erkelutt
Erkelutt er et samlebegrep for europeiske luttinstrumenter med det til felles at de har to skruekasser montert i halsens lengderetning. Kasse nummer to tar opp bordunstrengene, det vil si de som ikke gripes med venstre hånd.
Domenico Tardini
Domenico Tardini (født 29. februar 1888 i Roma i Italia, død 30. juni 1961 i Lucca) var en av den katolske kirkes kardinaler. Han virket i Den romerske kurie og i det pavelige diplomati. Fra 1929 var han tilknyttet Statssekretariatet, og var statssekretær 1958–1961.
Han ble kreert til kardinal i 1958 av pave Johannes XXIII. Han hadde tidligere, i 1953 blitt tilbudt kardinalsverdigheten, men avslo.
Episkopalgenealogi
Hans episkopalgenealogi er:
Beitostølen Resort
Beitostølen Resort AS er et aksjeselskap som eier flere hoteller og hytteanlegg på Beitostølen. Beitostølen Resort AS ble startet i 1965 av Steinar Hovi da han snekret seg et skilt der det sto skiskole på, og stilte seg nederst i alpinanlegget til Carl Flaaten og ventet på turistene. Beitostølen Resort AS har per 2017 2,600 sengeplasser.
Jakob Holmgren
Jakob Parelius Holmgren (født 1884 i Alta, død 1962) var en norsk arkitekt og professor ved NTH i perioden 1935 til 1955. Han tegnet blant annet ombyggingen av innredningen i Trondhjems Sparebank i Kongens gate 4 i perioden 1921 til 1924, som siden ble tildelt Houens fonds diplom i 1927.
Holmgren ble utdannet ved Trondhjems Tekniske Læreanstalt i 1903 og startet opp egen praksis i Trondheim fra 1907. I 1920 laget han en bebyggelsesplan for bydelen Elgeseter kalt «Sydbyens sentrum i Trondhjem» i nyklassisisme. Etter denne perioden tegnet han en rekke leiegårder som ble oppført i nyklassisisme. Fra 1930 var han professor i hysbyggingslære ved NTH, samtidig som han var hovedredaktør for dobbeltverket «Husbygging» sammen med Ole Landmark og Arne Vesterlid.
Aprilia RS125
Aprilia RS125 er en motorsykkel som blir produsert av den italienske motorsykkel- og scooterprodusenten Aprilia SpA. Motorsykkelen ble første gang produsert i 1992 og er basert på en racingsykkel. Den blir drevet av en Rotax ensylindret 124,8 cm³ totaktsmotor med Nikasil-dekket aluminiumsylinderblokk og vannkjøling. Aprilia har vunnet mange Grand Prix-seire i 125 cm³ og 250 cm³ totaktsklassene.
Sykkelen er påsatt en turtallssperre etter produksjon, da de skal være veilovlige. I Grand Prix-racing før motorsykler er denne sperren ikke påsatt. Optimal toppfart er 243km/t med full "trim", det er slik syklene i Grand Prix vinner så mangle titler.
Harestua skole
Harestua skole er en barne- og ungdomsskole på Harestua i Lunner kommune i Viken. Skolen har 405 elever fordelt over 10 klassetrinn. Elevene på 1.-7.trinn kommer hovedsakelig fra Stryken i sør til Rundelen i nord. På ungdomstrinnet får også elevene fra Grua sitt ungdomsskoletilbud på Harestua.
Åna fengsel
Åna fengsel er et fengsel i Hå kommune i Rogaland. Det er ett av Norges største fengsler og har plass til 179 innsatte; 165 i en høysikkerhetsavdeling og 24 i en avdeling med åpen soning. Fengselet er kun for mannlige innsatte. Det finnes et gjerde rundt luftegården i høysikkerhetsavdelingen, på omtrent 10 meter, men ingen mur rundt fengselet. Det finnes tilfeller der personer har rømt.
Lukket avdeling
I den lukkede avdelingen var det tidligere firemannsceller. Åna fengsel var det eneste fengselet i Norge som har så mange innsatte på samme celle. Denne ordningen har blitt kritisert som uverdig. Ordningen med firemannsceller opphørte i oktober 2010. Åna fengsel ble i første tiår av 2000-tallet kritisert for store narkotikaproblemer, men det var samtidig et faktum at problemet med utstrakt narkotikaomsetning og -bruk var felles for de fleste fengsler i Norge.
Åpen avdeling
De 24 åpne soningsplassene ble åpnet i 2006, og består av leiligheter med fire personer i hver boenhet. Denne avdelingen er hovedsakelig for innsatte som er i sluttfasen av sin soning.
Gårdsdrift
Foruten å være et av Norges største fengsel er Åna også et av landets største gårdsbruk, med 1330 dekar dyrket jord. Det dyrkede arealet brukes til fôrproduksjon og korn. Eng til slått og beite utgjør ca. 650 dekar. Grønnforevekster, poteter, rotvekster og grønnsaker ca. 100 dekar.
I fjøset er det plass til ca. 100 vokse melkekyr i tillegg til om lag 120 kalver og ungdyr. Fjøset ble i 1994 ombygget for moderne løsdrift. Grisehuset hadde plass til ca. 20 purker og 100 slaktegris. Her ble det drevet kombinert produksjon, dvs at det fores smågriser fram til slakt.
Åna fengsel hadde fra 2003 til 2009 det eneste gårdsbaserte biogass anlegget i drift i Norge. Anlegget, som fortsatt er i drift, nå ved bruk av gjødsel fra nabogårder, benyttet gjødsel fra storfe fra egen gård og fiskeavfall fra et lokalt behandlingsanlegg.
Gårdsdriften i fengselet ble avviklet f.o.m. 2019 grunnet økning av tungt kriminelt innsatte, som gjorde at det ikke lenger var mange nok med høy nok sikkerhetsklarering til å gå ute og drive gården.
Historie
Åna fengsel har opprinnelse som tvangsarbeidsanstalt. Opstad tvangsarbeiderhus ble åpnet i 1915, og var en anstalt med tvangsarbeid for løsgjengere fram til løsgjengerlovens bestemmelser om tvangsarbeid ble opphevet i 1970. Anstalten skiftet da navn til Åna kretsfengsel, og var sete for Vestre fengselsdistrikt fram til 2000. Navnet på fengselet ble senere endret til Åna fengsel.
Fjellmarihøne
Fjellmarihøne (Coccinella trifasciata) er en av marihønene (Coccinellidae), en av de mange polyphage billene.
HTC Hertz
HTC Hertz er en Windows Mobile-basert mobiltelefon (smartphone) som ble produsert av HTC. Den ble lansert i oktober 2005.
Den er også solgt som Dopod 577w, i-mate SP5, O2 XDA IQ (Storbritannia), O2 XDA Orion (Asia), Qtek 8310, Vodafone V1240 (Storbritannia), Vodafone VDA II (Tyskland).
Akademie für Alte Musik Berlin
Akademie für Alte Musik Berlin (forkortet Akamus) er et berømt musikkensemble i Berlin etablert på begynnelsen av 1980-tallet.
Ensemblet arbeider med barokkmusikk og annen tidligmusikk og legger stor vekt på autentisk instrumentbruk.
Priser og utmerkelser
Ensemblet har utgitt mange kjente innspillinger og mottatt en rekke priser:
Fylkesvei 5655
Fylkesvei 5655 (Fv5655) går mellom Hellevika i Fjaler og Salbu i Hyllestad kommune. Fergeforbindelser til Askvoll er del av veien.
Før 1. januar 2010 hadde veien betegnelsen fylkesvei 61, og frem til 2019 fylkesvei 65 (Sogn og Fjordane).
Fengxiangxia-demningen
Fengxiangxia-demningen er en demning med vannkraftverk i fylket Fengdu i Chongqing-provinsen i det sentrale Folkerepublikken Kina, anlagt i elva Huilong He. Effekten er ca 150 MW.
Demningen er en enkel betong buedam av typen RCC. Dammen er 90 meter høy og 158 meter lang.
Magasinet Monitor
Monitor startet i Bergen, i samarbeid med det engelske tidsskriftet Searchlight, og utkom første gang i mai 1994. Sommeren 1997 flyttet bladet redaksjonen til Oslo, med Lars Jørgen Tvedt som redaktør. Samme år startet de også å publisere på web.
Sommeren 2001 gikk Monitor fra å være papirmagasin til å bli et rent nettmagasin. Samme år overtok Tor Bach redaktørvervet frem til han ble avløst av Espen Grønlie i 2004. Bladet ved redaktøren har blitt sitert noe i media.
I forbindelse med stortingsvalget 2005 gjorde Monitor seg bemerket med en kampanje rettet mot partiet Demokratene. De har også gjort seg bemerket ved å fronte kampanjer mot musikkgrupper.
Tidsskriftet eksisterer ikke lenger, hverken som papir- eller nettutgave.
HTC Hurricane
HTC Hurricane er en Windows Mobile-basert mobiltelefon (smartphone) som ble produsert av HTC. Den ble lansert i august 2005.
Den er også solgt som Orange C550, Qtek 8200 og SDA II.
Liste over kulturminner i Kragerø
Liste over kulturminner i Kragerø er en oversikt over fredede og/eller bevaringsverdige bygninger og elementer i Kragerø. Data er hentet fra Riksantikvarens liste over kulturminner.
ID-nummer består av et lenket tall som går direkte til det aktuelle kulturminnet i Kulturminnesøk.
March ör Die
March ör Die er det ellevte studioalbumet til heavy metal-bandet Motörhead.
Eidos Interactive
Eidos Interactive er et britisk selskap som lanserer videospill. Det ble stiftet av Stephen Bernard Streater i 1990. Noen av deres mest kjente serier inkluderer Tomb Raider, Hitman, Commandos, Deus Ex, Legacy of Kain, Age of Conan: Hyborian Adventures, Thief og Fear Effect.
1984 (film)
Nineteen Eighty-Four (eller 1984) er en britisk dystopisk drama- og fremtidsfilm fra 1984 basert på George Orwells roman av samme navn fra 1949. Den tar for seg Winston Smiths liv i Oceania, et oppdiktet land styrt av et totalitært regime. Filmen er regissert av Michael Radford. De ledende rollene spilles av John Hurt, Suzanna Hamilton og Richard Burton (hans siste rolle).
Filmen ble godt mottatt av anmelderne og har fått 81 % på Rotten Tomatoes (2016).
Sammendrag
I en dystopisk 1984, lever Winston Smith i den totalitære nasjonen Oseania under konstant overvåking fra tanke-politiet. Smith er bosatt i London, hovedstaden i det som tidligere var kjent som England. Winston jobber i et lite kontorlokale for Sannhetsdepartementet som arbeider med å hele tiden skrive om historien i samsvar med partiets bestemmelser fra deres øverste leder, Big Brother. Hjemsøkt av smertefulle minner og rastløse ønsker skriver Winston en hemmelig dagbok over hans private tanker, og skaper dermed bevis for hans tanke-kriminalitet. Imidlertid forsøker han å gjøre dette skjult for overvåkningen, for å opprettholde hans egen sikkerhet.
Livet hans tar en stor vending når han blir kjent med en kollega fra ett annet departement som heter Julia, og de innleder en ulovlig affære. I løpet av deres første møte utveksler de undergravende ideer mot myndighetene før de har sex. De møter flere ganger i all hemmelighet, og nyter et idyllisk liv med relativ frihet og tilfredshet sammen. En kveld blir de plutselige raidet fra Tanke-politiet, og begge to blir arrestert. Det blir senere avslørt at overtredelsene deres ble spilt inn av Mr. Charrington, en hemmelig agent for tanke-politiet. Winston og Julia blir tatt med til "Ministry of Love" hvor de blir fengslet, avhørt og "rehabilitert" hver for seg. Winston blir torturert av O'Brien, et høyt rangert medlem av det innerste partiet.
O'Brien instruerer Winston om myndighetenes virkelige formål, og forteller om praksisen med å holde to motstridende tanker i sinnet samtidig. O'Brien forteller at Winston skal bli utsatt for det verste i verden, designet spesielt rundt Winstons personlige fobier. Når han blir konfrontert med denne uutholdelige skrekken, som viser seg å være et bur fylt med ville rotter, bryter Winston sammen og han avviser hysterisk sin troskap til Julia. Winston er nå fullstendig underkastet og renset for alle opprørske tanker, impulser eller personlige tilknytninger, og han blir gjenopprettet til fysisk helse og løslatt. Winston vender tilbake til Chestnut Tree Café, hvor han tidligere hadde sett de rehabiliterte tanke-kriminelle Jones, Aaronson og Rutherford som en gang var fremtredende, men senere vanærte medlemmer av det innerste partiet. Der blir Winston oppsøkt av Julia, som ble "rehabilitert" på samme måte som Winston. Etter at Julia går sin vei, tilstår Winston hans "forbrytelser" mot myndighetene og ber om tilgivelse fra befolkningen.
Nakskov kommune
Nakskov kommune er en tidligere kommune i Storstrøms amt i Danmark. Kommunen ble dannet ved kommunalreformen i 1970, og ble 1. januar 2007 innlemmet i nye Lolland kommune i Region Sjælland sammen med Holeby kommune, Højreby kommune, Maribo kommune, Ravnsborg kommune, Rudbjerg kommune og Rødby kommune som ledd i kommune- og regionreformen 2005–07.
Opprinnelig var planen å danne to kommuner: Ny Maribo kommune (av Holeby kommune, Højreby kommune, Maribo kommune, Rødby kommune) og Ny Nakskov kommune (av Nakskov kommune, Rudbjerg kommune, Ravnsborg kommune), men ved en folkeavstemning 18. mai 2005 ble det vedtatt å slå alle syv kommuner sammen i én (med 51,6 % flertall på Midtlolland og 54,9 % på Vestlolland).
Rerum Novarum
Rerum Novarum er en encyklika utstedt av pave Leo XIII den 15. mai 1891. Det var et åpent brev til alle biskoper om «arbeiderklassens forhold». Encyklikaens emneangivelse var: «Kapitalens og arbeidets rettigheter og forpliktelser». Kardinal Henry Edward Manning spilte en betydelig rolle i utarbeidelsen av encyklikaen, og den avdøde tyske biskop Wilhelm Emmanuel von Kettelers tanker spilte også en stor rolle. Encyklikaen fikk betydelig innflytelse, og førte til at pave Leo XIII fikk kallenavnet arbeidernes pave.
Encyklikaen tok for seg forholdet og de gjensidige forpliktelser mellom arbeid og kapital, og mellom regjeringene og deres borgere. Først og fremst var den opptatt av forbedringen av «Den misære og elendighet som så urettferdig hjemsøker størstedelen av den arbeidende klasse» (RN, n. 3). Den støttet arbeideres rett til å opprette fagforeninger, forkastet både kommunisme («ateistisk sosialisme») og utøylet kapitalisme, og holdt prinsipielt fast på den private eiendomsrett.
Dermed hadde arbeiderne paven på sin side i kampen for å danne fagforeninger. Dette var banebrytende tanker, ettersom det i flere land i Europa var forbudt å danne fagforeninger; i Tyskland ble dette først tillatt etter første verdenskrigs slutt.
Om statens oppgaver gikk paven inn for en statlig sosialpolitikk. Han avviste «kreftenes frie spill» som en forfeilet innstilling, og konkluderte at staten har ansvar både for enkeltpersoners og fellesskapets beste ved å gi lover som beskytter privateiendommen, beskytter menneskeverd og søndagshvile, sørger for tilsyn med arbeidsforholdene, og rettferdige lønninger (retten til et anstendig og tilstrekkelig utkomme for ærlig arbeid).
Alberto di Jorio
Alberto di Jorio (født 18. juli 1884 i Roma i Italia, død 5. september 1979 i Roma) var en av den katolske kirkes kardinaler. Han virket i den romerske kurie og var sekretær ved konklavet 1958. Han var pro-president for kommisjonen for Vatikanstaten 1961–1968.
HTC Sonata
HTC Sonata er en Windows Mobile-basert mobiltelefon (smartphone) som ble produsert av HTC. Den ble lansert i september 2004.
Alberto di Jorio
Han ble kreert til kardinal i 1958 av pave Johannes XXIII. Han var da prest, men ble bispeviet i 1962.
HTC Sonata
Den er også solgt som T-mobile SDA.
West Dunbartonshire
West Dunbartonshire (skotsk-gælisk: Siorrachd Dhùn Breatann an Iar; skotsk: Wast Dunbairtonshire) er en av Skottlands regioner. Området ligger vest for byen Glasgow og inneholder mange av Glasgows pendlerbyer og landsbyer. Den grenser mot Argyll and Bute, Stirling, East Dunbartonshire, City of Glasgow og Renfrewshire. Da den ble opprettet het den Dumbarton and Clydebank, etter de to distriktene som ble slått sammen. Regionen dekker det meste av disse to områdene.
Administrasjonsbyen er Dumbarton. Det skaper ofte forvirring at dette navnet skrive med en «m», mens regionsnavnet Dunbartonshire skrives med «n». Årsaken er at begge navn er anglifiseringer av gæliske navn, Dùn Breatainn (Dumbarton) og Siorrachd Dhùn Bhreatainn (Dunbartonshire), og forskjellen i bøyningsformer har blitt med over i de engelske navnene.
Regionen består av tre hoveddeler: Dumbarton, Clydebank, som er den største byen, og Vale of Leven. Innsjøen Loch Lomond ligger i West Dunbartonshire.
Cody Sorensen
Cody Sorensen (født 6. oktober 1986) er en canadisk bobkjører. Han representerte landet sitt under Vinter-OL 2014 i Sotsji, der han ble nummer 30 i firer-bob.
Under Vinter-OL 2022 i Beijing, ble han nummer 9 i firer-bob.
Vannhjulet i Venafro
Vannhjulet i Venafro er et vannhjul fra oldtiden som er funnet i Venafro utenfor Pompeii.
Arkeologer har fra oldtiden funnet meget få vannhjul eller det som kan være omkring hjulet, nemlig dammer, renner, mølle etc. Det eneste hjulet som er funnet, og som kan fortelle oss litt om detaljer fra konstruksjonen, er fra Venafro utenfor Pompeii. Det ble gravd frem i 1908, og lå under flere meter med lava. Hjulet var blitt dekket av lava i forbindelse med utbruddet fra vulkanen Vesuv i år 79 e.Kr. De porøse egenskapene til lavaen gjorde at selve hjulet som var av tre, råtnet. Tilbake ble det et hulrom som i stor detalj viser hvordan hjulet så ut. Det Nasjonale Museum i Napoli har rekonstruert hjulet.
Hjulet hadde 18 blader festet med tre nagler på hver side. Naglene kunne være av tre eller jern. Hjulet er 1,85 m i diameter og bredden er 30 cm. Senterdelen (navet eller hub) er stor og tung, 74 cm i diameter. Hjulet fikk vann fra en akvadukt og fallhøyden som ga vannet fart var på 4 m. Hjulet var av den såkalte undervanntypen, og det betyr at vannet renner på undersiden av hjulet. Avhengig av vannmengden var effekt til hjulet ca. 1 – 1,5 kW. Dette tilsvarer effekten til om lag 10 mennesker.
Akslingen har sannsynligvis vært av eik, og kledd med metall i endene. Lagrene som akslingen hvilte på var av stein eller eik.
Man ser flere svakheter i konstruksjonen av vannhjulet. Senterdelen er alt for stor og tung, og var sannsynligvis laget av eik. De ytre delene var av furu. Tyngden på senterdelen har tydelig trukket effekten ned. Bladene hadde «vegger» på sidene. Dette ga stor stabilitet og styrke til hjulet, men trekker effekten ned. Man ser tydelig at på dette meget tidlige stadium i utviklingen av vannhjul, var det flere mangler eller feil i konstruksjonen.
Man har på denne tiden (altså 79 e.Kr.) bare brukt vannhjul i Romerriket ca. 100-150 år, og det var meget lite brukt. I de påfølgende århundrer lærer man å lage mer effektive vannhjul, og denne «nye» teknologien ser ut til å brukes mye mer de siste par århundrer av oldtiden (300-500 e.Kr.).
Nykøbing Falster kommune
Nykøbing Falster kommune var en kommune i Storstrøms amt i Danmark, opprettet ved Kommunalreformen (1970) fra 1. april 1970. Etter Kommunalreformen (2007) fra 1. januar 2007 er den en del av storkommunen Guldborgsund kommune i nye Region Sjælland sammen med tidligere Nysted kommune, Nørre Alslev kommune, Sakskøbing kommune, Stubbekøbing kommune og Sydfalster kommune.
Ved sammenslåingen av forble byen Nykøbing Falster administrasjonssenter også for den nye kommunen.
Kunståret 1387
Kunståret 1387 er en oversikt over hendelser, fødte og avdøde kunstnerpersonligheter i 1387.
Dødsfall
…
1387 in art
Moquihuixtli
Moquihuix  (også Moquihuixtli) (død 1473) var «stortaler» av Tlatelolco fra 1460 til 1473. Han ble drept i et opprør mot Āxāyacatl, stortaleren av Tenochtitlan.
Divoká Orlice
Divoká Orlice (polsk: Dzika Orlica; tysk: Wilde Adler) er en elv i Sudetene, som går mellom fjellområdene Góry Bystrzyckie og Orlické hory. Det er en av Orlices største sideelver, og en del av Elbens nedslagsfelt. Den har sitt utspring i Polen, og danner så grensen mellom Polen og Tsjekkia for 26 km. I Albrechtice nad Orlicí går den sammen med Tichá Orlice, og danner elven Orlice. Divoká Orlice er 99,3 km lang.
St. Johanneslogen St. Svithun
St. Johanneslogen St. Svithun er en frimurerlosje i Den Norske Frimurerorden (St. Johannesloge nr. 5) som ble opprettet i Stavanger den 9. september 1895.
Den 27. mars 1882 ble det opprettet en broderforening i Stavanger. Den 9. september 1893 ble det deretter opprettet en filialforening i samme by, som var underlagt St. Johanneslogen Oscar til de syv Bjerge. Den ble 9. september 1895 opphøyd til egen loge under navnet St. Svithun.
Motortrafikkvei
Motortrafikkvei (i Norge tidligere motorvei klasse B) er en type vei i europeiske land, som defineres av det enkelte lands veimyndigheter. Som på en egentlig motorvei tillates bare motorkjøretøy med en viss minstehastighet. I Norge er således (som på motorveier) ferdsel på motortrafikkveier forbudt for gående, syklende, kjøretøy som ikke lovlig kan kjøres i minst 40 km/t på vannrett vei, samt mopeder. Men de har ofte noe lavere dimensjonerende hastighet, og kravene til linjeføring, veibredde, utforming av kryss osv. er derfor gjerne mer moderate.
Krav i Norge
Statens vegvesen stiller følgende krav til nye motortrafikkveier :
Europa for øvrig
Liknende veitype finnes blant annet i Nederland (Autoweg), Sveits og Østerrike (Autostrasse), Sverige (motortrafikled), Danmark (motortrafikvej), Tyskland (Kraftfahrstraße) og Polen (Droga ekspresowa).
Autostrasse/Kraftfahrstrasse
Autostrasse er det tyske navnet for motortrafikkvei, benyttet i Sveits og Østerrike. I Tyskland brukes Kraftfahrstrasse
Vanligvis er det planskilte kryss og på høyt trafikkerte strekninger, og ved bratte stigninger er det ofte forbikjøringsfelt. På enkelte strekninger er det også midtdeler. De har Autobahn-nummer i Sveits, og spesielle nummer med S foran i Østerrike.
Fartsgrenser
Fartsgrensene er som regel lavere enn på motorveier. Norge har ingen særskilt fartsgrense for motortrafikkveier, men Statens vegvesen dimensjonerer nye motortrafikkveier for fartsgrenser på 80 eller 90 km/t. Noen er skiltet til 100 km/t (delstrekninger på E16 Kløfta–Kongsvinger). I Danmark er fartsgrensen 80 km/t, men ved lokal skiltning normalt 90 km/t. I Sverige er fartsgrensen formelt 70 km/t, men de er vanligvis skiltet til 100 km/t, da de fleste har midtdeler.
I Tyskland er fartsgrensen vanligvis 100 eller 120 km/t, men på en del motortrafikkveier fri fart, dog med anbefalt topphastighet (da må de ha atskilte kjøreretninger med minst to kjørefelt per retning).
Maximianus
Maximianus (latin Marcus Aurelius Valerius Maximianus Herculius Augustus; født ca. 250, død ca. juli 310) var romersk keiser fra 286 til 305. Han var først cæsar fra 285 til 286, deretter augustus fra 286 til 305. Han delte den siste tittelen med sin medkeiser og overordnete, Diokletian, hvis politiske sinnelag utfylte Maximianus' militære muskler. Maximianus etablerte sitt hovedkvarter ved Trevorum (Trier i dagens Tyskland), men tilbrakte det meste av sin tid med krigføring. På slutten av sommeren 285 undertrykte han lokale opprørere i Gallia. Fra 285 og til 288 kjempet han mot germanske stammer langs grensen av Rhinen. Sammen med Diokletian satte han i gang en brent jords taktikk dypt inne i alamannernes områder i 288, og avlastet midlertidig provinsene ved grensen mot trusselen fra germanske angrep.
I slutten av 306 ble Maximianus tilbudt å bli keiser igjen av sin sønn Maxentius som hadde gjort opprør mot keiser Galerius og hans underordnete medkeiser Valerius. Maximianus aksepterte og ga støtte til sin sønns opprør. Valerius ble tatt til fange og Galerius' invasjon av Italia feilet. I april 307 forsøkte Maximianus å avsette sin sønn, men klarte det ikke og flyktet til hoffet til Konstantius' sønn og arvtaker Konstantin (som også var hans svigersønn) i Trevorum (Trier i dagens Tyskland). Ved konferansen i Carnuntum i november 308 ble Maximianus tvunget av Diocletian og hans etterfølger Galerius til å gi avkall på alle hans krav på keiserembetet igjen. Tidlig i 310 forsøkte Maximianus likevel ta Konstantins tittel mens keiseren drev krig ved Rhinen. Få støttet ham og han ble tatt til fange av Konstantin i Massilia (Marseille i dagens Frankrike). Han ble tvunget til å begå selvmord på Konstantins ordre. Hans bilde og inskripsjoner ble fjernet fra alle offentlige bygninger. Imidlertid etter at Konstantin hadde gått til krig og drept Maxentius, ble Maximianus rehabilitert og han ble guddommeliggjort.
Tidlig liv
Maximianus ble født i nærheten av Sirmium (dagens Sremska Mitrovica i Serbia) i den romerske provinsen Pannonia en gang rundt 250 i en familie av butikkeiere. Utover disse fakta inneholder de antikke kildene vage hentydninger til Illyricum som hans hjemland, til hans pannoniske dyder, og til hans tøffe oppvekst i det krigsherjet området langs grensen av Donau. Maximianus gikk inn i hæren, tjenestegjorde sammen med Diocletian under keiser Aurelianus og Probus. Han deltok antagelig i Carus' krig i Mesopotamia i 283 og var til stede da Diocletian ble valgt til keiser den 20. november 284 i Nicomedia. Maximianus raske utnevnelse til cæsar (nestkommanderende) av Diocletian er blitt forstått av forfatteren Stephen Williams og historikeren Timothy Barnes til å bety at de to mennene var langvarige allierte, at deres respektive roller hadde vært en enighet og en ambisjon som gikk tilbake i tid, og at Maximianus hadde antagelig støttet Diocletian i hans kampanje mot Carinus, men det er ingen direkte bevis som understøtter denne antagelsen.
Med sin enorme energi, aggressive vesen og manglende vilje til å gjøre opprør var Maximianus en god kandidat for en keiserlig posisjon. Historikeren Aurelius Victor fra 300-tallet beskrev Maximianus som «en kollega pålitelig i vennskap, om noe ubehøvlet, og med et stort militært talent.» Til tross for disse kvalitetene var Maximianus uten utdannelse og foretrakk handling framfor tanke. Panegyrici Latini fra 289, en samling av antikke romerske panegyriske taler, har sammenlignet hans handlinger med Scipio Africanus' seirer over Hannibal under andre punerkrig. Det antyder at Maximianus aldri hørte om disse. Hans ambisjoner var rent militært; han overlot politikken til Diocletian. Den kristne retorikeren Lactantius antyder at Maximianus delte Diocletians grunnleggende holdninger, men var mindre puritansk i sin smak, og tok fordel av sensuelle muligheter som hans posisjon som keiser tilbød. Lactantius anklaget Maximianus for å besudle senatorers døtre og reiste med unge jomfruer for å tilfredsstille sin ustoppelig seksuelle lyst. Sannheten og troverdigheten i disse påstandene er underminert av Lactantius' generelle fiendtlighet mot ikke-kristne keisere.
Maximianus hadde to barn med sin syriske hustru Eutropia: Maxentius og Fausta. Det er ingen direkte bevis i de antikke kildene for datoene da barna ble født. Moderne beregninger av Maxentius' fødsel har variert fra ca 277 og til 287, og de fleste historikere daterer Faustas fødsel til ca 289 eller 290. Theodora, hustru av Konstantius I Klorus, er ofte kalt for Maximianus' stedatter av antikke kilder, noe som har fått Otto Seeck og Ernest Stein til å spekulere på om hun ble født i et tidligere ekteskap mellom Eutropia og Afranius Hannibalianus. Barnes har utfordret dette synet og mener at alle henvisninger til «stedatter» i kildene har avledet deres informasjon fra en særskilt upålitelig historieverk Kaisergeschichte, et hypotetisk latinsk historieverk fra 300-tallet som siden har gått tapt, mens andre og mer pålitelige kilder refererer til henne som Maximianus' ektefødte datter. Barnes konkluderer med at Theodora ble født ikke senere en ca. 275 til en tidligere hustru uten navn av Maximianus, muligens en av Hannibalianus' døtre.
Utnevnelse til cæsar
Ved Mediolanum (Milano i Italia) i juli 285 Diocletian proklamerte Maximianus som sin medhersker, cæsar. Årsakene for denne beslutningen er kompleks. Med konflikter i nær hver eneste provins i imperiet, fra Gallia til Syria, fra Egypt til nedre Donau, kan Diocletian ha hatt behov for en underordnet med militær erfaring til å håndtere disse vanskelighetene. Historikeren Stephen Williams har foreslått at Diocletian betraktet seg selv som en middelmådig general og trengte en mann av Maximianus' støpning og særlige talenter for å utføre de fleste av hans kriger.
For det andre, Diocletian var sårbar ved at han ikke hadde noen sønner, kun en datter, Valeria, som ikke kunne etterfølge ham. Han var tvunget til å søke en medhersker utenfor sin familie og denne måtte være en han hadde tillit til. (Historikeren William Seston har argumentert at Diocletian, som keisere uten direkte arvinger før ham, adopterte Maximianus som filius Augusti («sønn av Augustus») ved hans forfremmelse. En del er enige, men historikeren Frank Kolb har uttalt at argumentene for adopsjon er basert på feillesning av papyrustekster. Maximianus tok imidlertid Diocletians nomen (familienavn) Valerius. )
Til sist, Diocletian viste at en hersker var farlig og at det var presedens for delt styre. Til tross for deres militære dyktighet, begge eneherskerne Aurelianus og Probus hadde blitt enkelt fjernet fra makten. I kontrast for bare noen få år tidligere hadde keiser Carus og hans sønner styrt sammen, om enn for kun kort tid. Selv den første keiser Augustus hadde delt makten med sine kollegaer og mer formelle posisjoner med medkeisere hadde eksistert fra Marcus Aurelius og framover.
Et delt og dualistisk system fungerte øyensynlig bra. Rundt 287 var de to herskernes forhold definert i religiøse begreper med Diocletian som tok tittelen Iovius og Maximianus som Herculius. Titlene var fylt med symbolisme: Diocletian-Jove hadde den dominerende rolle ved å planlegge og bestemme mens Maximianus-Hercules hadde heltens rolle av utføre oppgavene. Til tross for symbolismen var keiserne ikke framstilt som guder i den keiserlige kult (kun døde keisere kunne bli guddommeliggjort). Isteden ble de gudenes instrumenter, og utførte gudenes vilje på jorden. Straks ritualene var over, ble Maximianus gitt kontrollen over regjeringen i vest og ble sendt til Gallia for å bekjempe opprørere kjent som bagaudæ mens Diocletian reiste østover.
Krigføring i Gallia og Germania
Bagaudæ i Gallia, noen uklare figurer, opptrådte første gang i de antikke kildene i forbindelse med uro i 285. Historikeren Eutropius fra 300-tallet beskrev dem som folk på landet under ledelse av Amandus og Aelianus, mens Aurelius Victor kalte dem for banditter. Historikeren David S. Potter mener at de var mer enn bønder og søkte enten politisk selvstyre i Gallia eller gjeninnsettelse av den nylig avsatte Carus (en innfødt fra Gallia Narbonensis, i hva som i dag er sørlige Frankrike): i dette tilfellet ville de være deserterte keiserlige tropper, røvere. De var dårlig utstyrt, ledet og trenet – og derfor en lett kamp for romerske legioner – Diocletian betraktet i alle fall disse som en betydelig trussel som nødvendigvis måtte bli slått ned.
Maximianus reiste til Gallia og opptatt med bagaudæ mot slutten av sommeren 285. Detaljer fra kampanjen er sparsommelig og gir ingen taktiske detaljer. Panegyrici Latini til Maximianus i 289 nedtegner at opprørerne ble beseiret med en blanding av hardhet og mildhet. Da krigen var rettet mot rikets egne borgere, og derfor smakløs, ble den ikke nevnt i seierstitlene og offisielle romerske triumfer. Faktisk erklærte Panegyrici Latini at «Jeg går raskt over denne episoden for jeg ser i din storsinnethet at du heller vil glemme denne seier enn å feire den.» Mot slutten av pret hadde opprøret blitt betydelig redusert, og Maximianus forflyttet det meste av sine styrker til fronten ved Rhinen og en periode med stabilitet.
Maximianus slo ikke ned bagaudæ raskt nok til å unngå en germansk reaksjon. Høsten 285 invaderte to barbariske hærer – den ene bestående av burgundere og alamannerne, og den andre av kaibonere og herulere – over Rhinen og inn i Gallia. Den første hæren ble etterlatt for å dø av sykdom og sult mens Maximianus avbrøt og beseiret den andre. Han etablerte deretter hovedkvarter ved Rhinen i forberedelse mot framtidige kriger, enten ved Moguntiacum (Mainz, Tyskland), Augusta Treverorum (Trier, Tyskland), eller Colonia Agrippina (Köln, Tyskland).
Carausius
Selv om det meste av Gallia var pasifisert var regionene som grenset mot Den engelske kanal fortsatt utsatt for angrep og piratvirksomhet fra frankere og saksere. Keiserne Probus og Carinus hadde begynt å befeste kysten i et system kalt for litus Saxonicum, den saksiske kysten, men mye gjensto igjen å gjøre. Eksempelvis er det ingen arkeologiske bevis på marinebaser ved Dover og Boulogne i løpet av tiden 270–285. Som reaksjon på piratproblemet utnevnte Maximianus en egen mann til å kommandere kystforsvaret ved Den engelske kanal, Mausaeus Carausius, som stammet fra den belgiske stammen menapierne fra Germania Inferior (sørlige og vestlige Nederland). Carausius dro avsted, og ved slutten av 285 hadde han erobret en mengde piratskip.
Maximianus kunne gjøre lite med opprøret. Han hadde ingen flåte – den hadde han gitt til Carausius – og var samtidig opptatt med vanskelige germanske stammer. I mellomtiden forsterket Carausius sin posisjon ved å øke sin flåte, ansatte frankiske leiesoldater og betalte sin tropper bra. Ved høsten 286 var det meste av nordvestlige Gallia og hele kysten langs Den engelske kanal stort sett under hans kontroll. Carausius erklærte seg selv som hersker av en uavhengig britisk stat, en Imperium Britanniarum og utstedte mynter av en markant høyere renhet av edelt metall enn de romerske myntene som Maximianus og Diocletian utstedte. Det skaffet ham støtte fra britiske og galliske leiesoldater. Selv Maximianus' egne tropper var utsatte for Carausius' innflytelse og rikdom.
Krig mot stammer ved Rhinen
Maximianus innså at han ikke umiddelbart kunne undertrykke Carausius og drev isteden krig mot germanske stammer ved Rhinen. Disse stammene var antagelig en større trussel mot freden i Gallia. Selv om Maximianus hadde mange fiender langs elven, var de ofte i konflikt med hverandre enn i krig med Romerriket. Det er bevart få datoer for Maximianus krigføring bortenfor Rhinen mellom 285 og 288.
Mens han mottok den konsulære fasces den 1. januar 287, ble Maximianus forstyrret av nyhetene om et angrep fra barbarene. Han tok av sin toga og på sin rustning, og marsjerte mot barbarene og selv om de ikke fullstendig ble spredt, feiret han seier i Gallia senere det samme året.
Maximianus mente at burgundere og alamannerne ved i områdene Mosel-Vogesenefjellene var den største trusselen, og angrep dem først. Han drev krig med brent jords taktikk, la øde deres landområder og reduserte deres antall ved sult og sykdom. Deretter forflyttet han seg og angrep de svakere herulere og kaibonerne. Han området og beseiret dem i et enkelt slag. Han kjempet i egen person, red langs slaglinjen inntil de germanske krigerne brøt av. Romerske styrker forfulgte de flyktende germanske krigerne og kjempet dem ned. Da hans fiender var svekket av sult, invaderte Maximianus over Rhinen. Han trengte dypt inn i germansk territorium, og ødela det han kom over av hjemlandet til sine fiender og hadde en oppvisning av den romerske hærens overlegenhet. Ved vinteren 287 hadde han fordelen av at landområdene ved Rhinen var frie for germanske stammer. Panegyrici Latini erklærte: «Alt jeg ser bortenfor Rhinen er romersk.»
Våren etter gjorde Maximianus forberedelser for å ta seg av Carausius. Diocletian kom reisende fra øst. Keiserne møttes dette året, men verken dato eller sted er kjent med sikkerhet. De ble antagelig enige om en felles krigføring mot alamannerne og en maritim ekspedisjon mot Carausius.
Senere det samme året ledet Maximianus en overraskende invasjon av Agri Decumates – en region mellom øvre Rhinen og øvre Doanu, dypt inn i territoriet til alamannerne. Samtidig invaderte Diocletian Germania via Raetia. Begge keiserne brente ned avlinger og matlagre der de kom og brøt ned germanernes midler for overlevelse. Da la store områder inn under imperiet og tillot Maximianus' oppbygging til å fortsette uten videre forstyrrelser. I kjølvannet av krigen ble byer langs Rhinen gjenoppbygd, brohoder reist på østbredden av slike steder som Mainz og Köln, og en militær grense ble etablert, bestående av festninger, veier, og befestede byer. En militær hovedvei gjennom Tornacum (Tournai, Belgia), Bavacum (Bavay, France), Atuatuca Tungrorum (Tongeren, Belgia), Mosae Trajectum (Maastricht, Nederland), og Köln befestet knutepunkter langs grensen.
Maximianus tillot frisere, saliske frankere, chamavere og andre stammer å bosette seg på en stripe av romersk territorium, enten mellom Rhinen og sideløpet Waal fra Noviomagus (Nijmegen, Nederland) til Traiectum (Utrecht, Nederland) eller i nærheten av Trier. Disse stammene fikk tillatelse til å bosette seg på den betingelsen at de anerkjente romersk dominans. Deres tilstedeværelse ga en arbeidskraft og forhindret bosetning fra andre frankiske stammer, og ga således Maximianus en buffer langs nordlige Rhinen og reduserte hans behov for å opprette militære garnisoner i regionen.
Senere krig i Britannia og Gallia
Ved 289 var Maximianus forberedt til å invadere Carausius' Briannia, men ved en bestemt årsak mislyktes planen. Panegyrici Latini av 289 var optimistisk, men samme kilde av 291 nevner det ikke. Kildens omtale av Konstantius I Klorus antyder at flåten gikk tapt i en storm, men det kan også ganske enkelt være å unngå å nevne et nederlag. Diocletian innskrenket hans reise i det østlige provinsene kort tid etter, kanskje på grunn av at han fikk høre at Maximianus hadde mislyktes. Diocletian reiste i all hast vestover, nådde Emesa den 10. mai 290, og Sirmium ved Donau den 1. juli 290.
Diocletian møtte Maximianus i Milano enten i slutten av desember 290 eller i januar 291. Menneskemengder samlet seg for å være vitne til hendelsen, og keiserne avla tid til offentlig opptok og prakt. Potter, blant andre, har antatt seremoniene ble arrangert for å demonstrere Diocletians fortsatte støtte for hans famlende kollega. Herskerne diskuterte politiske saker og krigen i hemmelighet, og de kan ha overveid tanken på utvide antallet keisere til fire (Tetrarkiet). I mellomtiden kom en deputasjon fra det romerske senatet for å møte herskerne og fornye deres ujevne kontakt med det keiserlige kontor. Keiserne møttes ikke på nytt før i 303.
Som følge av at Maximianus ikke greide å invadere Britannia i 289 begynte en usikker våpenhvile med Carausius. Maximianus måtte tolerere Carausius' styre i Britannia og i deler av Gallia, men nektet å gi utbryterstaten formell legitimitet. For hans del var Carausius fornøyd med sine områder. Diocletian kunne derimot ikke akseptere denne krenkelsen av hans styre. I møte med Carausius og ytterligere utfordringer langs grensen av Egypt, Syria og Donau, innså han at to keisere ikke var nok til å administrere riket. Den 1. mars 293 i Milano utnevnte Maximianus sin svigersønn Konstantius I Klorus til posisjonen som cæsar. På den samme dagen eller en måned senere gjorde Diocletian det samme for Galerius, således etablerte «Tetrarkiet», eller «styret til de fire». Konstantius fikk beskjed om at han skulle fortsette der hvor Maximianus hadde feilet, beseire Carausius.
Konstantius begynte sin krig raskt og effektivt og ved 293 hadde han fordrevet Carausius' styrker fra nordlige Gallia. I det samme året ble Carausius myrdet og erstattet av sin ansvarlige for skattene, Allectus. Konstantius marsjerte opp til kysten ved utløpene av Rhinen og Schelde hvor han beseiret Carausius' frankriske allierte, og tok deretter ærestittelen Germanicus maximus. Hans neste trekk var Britannia og tilbrakte de neste årene med å bygge en invasjonflåte. Maximianus, fortsatt i Italia etter utnevnelsen av Konstantius, var informert om invasjonsplanene og sommeren 296 kom han tilbake til Gallia. Der bidro han til å holde fronten ved Rhinen mot Carausius' frankiske allierte mens Konstantius satte i gang invasjonen av Britannia. Allectus ble drept ved North Downs i kamp med Konstantius' pretorianske prefekt, Asclepiodotus. Konstantius selv hadde gjort landgang i nærheten av Dubris (Dover) og marsjerte mot Londinium (London) hvor borgerne hilste ham som en frigjører.