cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Sangli
Historie
Sangli var en av de indiske vasallstatene i britisk India. På 1600-tallet, i Shivajis tid, ble området erobret fra mogulriket og var deretter en del av Marathariket til britenes erobring. Det er imidlertid lite man hører om byen før 1801. Hundre år senere hadde den bare 16,829 innbyggere. Byen sluttet seg til Unionen India i 1948.
Næringsliv
Sangli har Asias største marked for gurkemeie. Byen ligger i Maharashtras «Sugar Belt». Distriktet har mer enn 30 sukkerfabrikker, noe som gjør byen til en betydelig sukkerprodusent i India. Ellers dyrkes det mye frukt i området, og nylig har man etablert vinproduksjon.
Byen har også en IT-park hvor bedrifter som Infosys, Patni, CapGemini og Cognizan har etablert seg. Da det er gode forhold for vindkraft i området, har man de siste årene bygget ut vindkraft i betydelig grad.
I tvillingbyene Sangli og Miraj er det mer enn 800 sykehus hvor man tar imot pasienter fra hele delstaten og delvis også fra nordre del av nabodelstaten Karnathaka. Endatil fra Midtøsten kommer det pasienter. Noen av de største sykehusene er det gamle Mission Hospital, Wanless Hospital, Siddhivinayak Cancer Hospital, Kripamayee Institute of Mental Science og Civil Hospital.
Edwin Eugene Bagley
Edwin Eugene Bagley (født 29. mai 1857 i Craftsbury, Vermont, død 29. januar 1922 i Keene, New Hampshire) var en amerikansk sanger, trombonist og komponist.
Edwin, som trakterte flere messinginstrumenter, komponerte en rekke marsjer - deriblant National Emblem. Han var bror av den berømte kornettisten Ezra Bagley.
Mr. Bass Man
«Mr. Bass Man» er en noveltysang, skrevet av Johnny Cymbal. Han var født i Skottland, men flyttet senere til Canada og så til USA
14. desember 1962, i Mirasound Studios i New York City, spilte Cymbal inn «Mr. Bass Man» med Ronnie Bright fra The Valentines som basstemme. Den ble utgitt på singlen Kapp K-503X i USA i januar 1963. «Mr. Bass Man» ble arrangert og dirigert av Alan Lorber. Produsent var Allen Stanton. B-siden var «Sacred Lovers Vow».
«Mr. Bass Man» er Cymbals signatursang. Den er en hyllest til basstemmene på mange plater fra 1950- og 1960-årene.
Norsk verjson
Philip A. Kruse har skrevet en norsk versjon. Hans norske tittel er «Innta bassene».
Listeplasseringer
«Mr. Bass Man» ble en umiddelbar hit verden over. Den lå blant annet som # 16 på den amerikanske Billboard Hot 100-listen, som # 1 i Japan og Argentina samt på Top 5 i Storbritannia.
Bølgemåler
Bølgemåler (Crocallis elinguaria) er en sommerfugl i gruppen av de egentlige målere (Geometridae). Denne vanlige arten har en ganske kort flygetid i juli – august.
Utseende
En middelsstor (vingespenn 32 – 46 mm), kraftig måler, vanligvis blekt okergul, men noen ganger grå-brunlig, forvingen med et bredt, mørkere tverrbånd i midten. Antennene er fjærformede hos hannen, trådformede hos hunnen. Vingene er brede og ikke flikete, forvingen er trekantet med spisse forhjørner. Den har et bredt tverrbånd med jevne sider i midten, dette båndet har en rund, mørk flekk nær fremkanten. Bortsett fra dette er vingene ensfargede. Larven er lang og slank, gråbrun og litt knudrete, og ligner en død kvist.
Levevis
Arten kan finnes de fleste steder der det vokser busker og løvtrær, og larvene kan utnytte en lang rekke forskjellige treslag som føde. De voksne målerne flyr om natten og kommer ofte til lys. Denne arten har en ganske kort flygetid på et par uker i slutten av juli og begynnelsen av august.
Utbredelse
Bølgemåleren lever over det meste av Europa. I Norge er den vanlig i Sør-Norge og forekommer nord til Nordland.
Brahmana
Inndeling
Brahmana består av mange deler, både sortert etter de ulike Vedaskriftene, og i forhold til ulike shakha, dvs lære-retninger:
3. serierunde i Eliteserien 2018
3. runde i Eliteserien i fotball for menn 2018 startet mandag 2. april kl. 18:00 med oppgjøret mellom og  på Marienlyst stadion, og avsluttet samme dag kl. 20:00 med oppgjøret mellom og  på Skagerak Arena.
Anna Lee
«Anna Lee» er en sang skrevet av David Bjoerk, Andreas Moe, David Eriksen og Alexander Austheim som ble spilt inn og gitt ut på singel med Suite 16 i 2016.
3. serierunde i Eliteserien 2018
Kampfakta
'''Mandag 2. april''' <div id="Strømsgodset v Brann">
<div id="Kristiansund v Lillestrøm">
<div id="Sarpsborg 08 v Vålerenga">
<div id="Molde v Tromsø">
<div id="Ranheim v Stabæk">
Ezra Bagley
Ezra Mahon Bagley (født 3. januar 1853 i Albany, Vermont, død 8. juli 1886 i Liverpool, England) var en amerikansk kornettist, trompetist og komponist.
I likhet med sin yngre bror, trombonisten Edwin Eugene Bagley (1857–1922) som komponerte marsjen National Emblem, syslet også Ezra med komposisjon. Mest kjent er nok hans kornettsolo The Three Star Polka. Ezra Bagley er likevel kanskje mest kjent for - sammen med Walter Emmerson - å ha erstattet stjernekornettistene Benjamin Bent og Matthew Arbuckle som henholdsvis principalkornettist og solokornettist i the Patrick Gilmore Band i forbindelse med en turné til Europa i 1878. Sammen med Walter Emmerson kom dermed Ezra Bagley til å bli to av de første kornettistene med amerikansk herkomst som gjorde seg bemerket på et annet kontinent.
Ben Hur (1907)
Ben Hur er en 15 minutter lang stumfilm fra 1907. Det er den første filmen basert på Lew Wallaces roman Ben-Hur: A Tale of the Christ, som var en av de bestselgende bøkene da filmen kom ut. Den var regissert av Sidney Olcott og produsert av Kalem Company.
USS «Forrest Sherman»
USS Forrest Sherman har vært navnet på flere skip i den amerikanske marinen:
Andreas Arntzen (advokat)
Andreas Arntzen (født 1. juni 1928, død 21. mai 2012) var en norsk advokat.
Han er mest kjent som forsvarer for Arne Treholt i Treholt-saken i 1985 sammen med Ulf Underland og Jon Lyng.
Andreas Arntzen var sønn av Sven Arntzen og far til Wenche Elizabeth Arntzen.
The Twin Pawns
The Twin Pawns er en amerikansk stumfilm fra 1919, regissert av Leonce Perret.
Tracy Chevalier
Tracy Chevalier (født 19. oktober 1962 i Washington, DC) er en amerikansk romanforfatter, bosatt i London.
Hun er utdannet ved Oberlin College i Ohio og University of East Anglia i Norwich.
Hennes første roman, The Virgin Blue, ble utgitt i 1997, men hun er mest berømt for Girl with a pearl earring (Pike med perleøredobb) som kom ut i 1999. Denne romanen er inspirert av den nederlandske maleren Johannes Vermeers berømte maleri Pike med perleøredobb, og filmen Pike med perleøredobb fra 2003 er basert på denne romanen. I Uskyld (2007) er William Blake en viktig skikkelse. Romanen Remarkable Creatures er basert på livet til Mary Anning.
Tonje A. Bråthen
Tonje Astrid Bråthen (født 31. desember 1970 i Drammen) er utdannet gullsmed med spesialisering i filigransteknikk.
Bråthen har drevet eget verksted siden 1995, alene eller i samarbeid med andre. Hun har tidligere arbeidet mest med bevaring og videreutvikling av tradisjoner – spesielt i forbindelse med draktsølv i Gudbrandsdalen under sitt opphold på Lillehammer 1996-2000.
Hun designer og produserer nå kunsthåndverk med hovedvekt på filigransteknikken, og er medlem av Norske Kunsthåndverkere (NK).
Thor Iversen
thumb|Thor Iversen ga navn til «Kapp Thor» og «Iversenfjellet» på øya [[Hopen sitt sydligste punkt, dit Iversen ledet ekspedisjoner i 1923 og 1924.]] Ivar Thor Carl Iversen (født 1873 i Kristiania, død 10. november 1953) var en norsk oseanograf og fiskerikonsulent, kjent for sin samling av foto og video fra ekspedisjoner han var med på å lede.
Fotografering hadde han lært på 1890-tallet. Han var ansatt i Fiskeridirektoratet fra 1900 til 1940, og mønstret først på som matros på Bergens Museum sitt fartøy for havforskning «Michael Sars» i 1900, og var skipets kaptein fra 1902 inntil det ble inndratt til krigsbruk i 1912. Iversen tok årlige ekspedisjoner ut på havene for å kartlegge fiskeforekomstene, han jobbet mye med fiskeridirektør Johan Hjort (1869–1948) og den danske magister Einar Laurentius Kofoed (1875-1963), blant annet på Michael Sars-ekspedisjonen til Nord-Atlanteren i 1910.
Han ble fra 1923 ansvarlig for flere undersøkelser i Nordishavet. De første turer til øya Hopen i 1923 og 1924. På tur til østlige Svalbard trålte de etter reker og fikk kjempefangster i Green Harbour. I 1929 leide han skuta «Hisø» for ekspedisjon til Frans Josefs land og Bjørnøya. Som et ledd i norsk ekspansjonspolitikk ble Iversen den 7.8.1929 anmodet av Adolf Hoel om å få annektert Victoriaøya, noe isforholdene umuliggjorde. Han var i 1931 på Jan Mayen og gjorde utgravinger av en gravhaug på Rekvedsletta som han gravde igjen og satte et stort kors oppå.
Han avsluttet for Fiskeridirektoratet i 1940, men oppholdt seg under den andre verdenskrig i London for å bistå ved planleggingen av hvordan fiskerinæringen skulle gjenreises. I 1946 holdt han foredragsserie Vår ishavsfangst på NRK radio. Han mottok Oscar Sundtfondets ærespris i 1948.
Samlingen på rundt 8000 fotografi og tre timer video har siden slutten av 1970-tallet vært forvaltet av Thor Iversens Samlinger, under ledelse av filmfotograf/statsstipendiat Hans Kristian Bukholm. Alle rettigheter forvaltes og eies i dag av Bukholm-Iversen-samlingen.
Hans virke ved det som ble Havforskningsinstituttet ga navn til F/F «Thor Iversen», en ombygd nederlandsk tråler som fra 1951 til 1968 ble brukt til praktiske fiskeforsøk (forlist 1976). Thor Iversen ga navn til «Thor Iversen-banken» i Norskehavet. Det sydligste punkt på øya Hopen heter «Kapp Thor» og rett rett nordom dette ligger det 370 meter høye «Iversenfjellet» som han selv besteg den 25. august 1924. Sørøst av Hopen ligger «Iversengrunnen».
Filosofiåret 1642
Filosofiåret 1642 er en oversikt over hendelser, utgivelser og personer med tilknytning til filosofi i 1642.
Ostøya
Ostøya, eventuelt Oustøya eller Oustøen, er en 2 400 mål stor øy i Bærum kommune utenfor Sandvika. Av dette arealet hører ca. 2 000 mål til Oust gård og omtrent 400 mål er utparsellert til fritidsbebyggelse. Hovedeieren på øya er Hans Oust Heiberg med 2000 mål. På øya ligger det også en golfbane, som ble anlagt i 1964 (Oustøen Country Club). Oust naturreservat ble opprettet i 2002 og utgjør hoveddelen av skogen. Ostøya ligger midt i Oslofeltet og har stort sett 90° vendte, og foldete havbunnsavsetninger fra kambrosilur med mye skifer og kalkstein.
Etter en avtale med Bærum kommune er stranden ut mot Store Oustsund klausulert som friområde, mens gården er i privat eie. Det er tidligere drevet jord- og skogbruk samt saltutvinning, gatestenbrudd, fiske og jakt på øya.
Arguvan
Arguvan er en by med 7 757 innbyggere (2015) i den tyrkiske provinsen Malatya. Den ligger nord for Yazıhan og Baskil, sør for Divriği, sørvest for Arapkir og øst for Hekimhan.
Balalaika
En balalaika (russisk: балала́йка) er et russisk musikkinstrument av lutt-type. Vanligvis med tre strenger stemt e e a. Resonanskassen er gjerne trekantet med svakt hvelvet bunn og rygg. Spilles med fingrene eller med plekter. Balalaika er kjent fra begynnelsen av 1700-tallet, opprinnelig et folkemusikkinstrument. Bygges nå i 6–7 størrelser.
Ordet er importert til russisk med tyrkisk opphav.
Norsk Balalaikaorkester ble stiftet i 1920, og slo seg i 1995 sammen med Norsk Mandolinorkesterforbund.
Point of no return (luftfart)
Point of no return er et punkt hvor et fly må forsette kursen frem mot bestemmelsestedet (eller alternativ flyplass) da det ikke har drivstoff nok til å returnere til utgangspunktet.
Begrepet er også brukt i populærkulturen. Det har en sentral betydning i filmen Ingen vei tilbake.
Kilder
(betalingsmur:) «PNR». Oxford English Dictionary
George Goulding
George Henry Goulding (født 19. november 1884 i Kingston upon Hull, England, død 31. januar 1966 i Toronto) var en kanadisk friidrettsutøver.
Under OL 1908 i London deltok Goulding i tre disipliner. I 3 500 meter kappgang kom han på 4.-plass, i kappgangøvelsen over 10 engelske mil brøt han, og han kom på 22.-plass i maratonløpet.
Fire år senere, under OL 1912 i Stockholm, tok Goulding gull på 10 000 m kappgang på bane, og vant gull foran briten Ernest Webb.
Damaizhou
Damaizhou er en type grøt som har sitt opphav i Danyang i provinsen Jiangsu i Kina. Det dreier seg om byggvelling. I tillegg til bygg er det også ris og alkali i grøten.
Den lokale tradisjon er at Qianlong-keiseren kom til Danyang, og de lokale embedsmenn ikke kunne sette frem kostbare eller delikate retter for ham. Forsiktig tilbød de ham byggvelling. Keiseren likte det svært, og siden da har Damaizhou blitt vanlig i Danyang både til frokost og kveldsmat.
Innen tradisjonell kinesisk medisin tillegges damaizhou de to egenskaper at den styrker milt og mage, og at den lindrer solstikk.
Thomas Offenberg Backer
Thomas Offenberg Backer (født 27. september 1892 i Mo i Telemark, død 10. januar 1987 ) var en norsk sivilingeniør og vegdirektør i Norge fra perioden 1948 til 1962.
I 1948 ble Backer ny vegdirektør etter Arne Korsbrekke, et verv han satt med frem til han selv ble etterfulgt i 1962. Som vegdirektør i etterkrigstiden var Backer ansvarlig for å gjenreise infrastruktur som både var nedslitt og krigskadet, og i slutten av sin periode begynte han å planlegge utbyggingen av veinettet i Norge i henhold til den økende massebilismen. Backer ble utnevnt til ridder av St. Olavs Orden i 1962, og fikk også NAFs fortjenestemedalje.
Han var sønn av Hans Backer (1858–1940) og Johanne Offenberg (1859–1954). Faren var sogneprest og av slekten Backer. Broren Andreas Backer (1895–1975) var generalsekretær i Den Norske Turistforening fra 1927 til 1956. Thomas ble gift i 1918 med Clara Martens (1895–1988).
Lemvigvegen
Lemvigvegen er en sidevei til E16 (Glassverkvegen), nordover fra denne. Veien går i en bue og ender opp i Glassverkvegen. Veien ligger cirka 147 meter over havet ved Glassverkvegen.
Maida Abdallah
Maida Hamad Abdallah (født 24. januar 1969) er en tanzaniansk politiker som har vært medlem av Tanzanias nasjonalforsamling siden 2005. Hun er medlem av regjeringspartiet Chama cha Mapinduzi (CCM), og har vært distriktsekretær for organisasjonen Tanzania Parents Association siden 2002.
Taktart
Takt (fra gresk tatto eller tasso = «stille opp», «ordne på geledd») eller taktart er i musikken en rytmisk inndeling av betonte og ubetonte slag. Ordet takt beskriver egentlig selve inndelingen, men brukes også som benevnelse på hvor mange slag som inngår i takten («dette stykket går i firetakt»). Taktarten angis med en taktartsangivelse som viser antallet slag per takt samt den rytmeverdien som utgjør slaget. For å lette notelesingen, avgrenses taktene med loddrette taktstreker. Alle takter i samme taktart inneholder til sammen like mye i verdi.
Takt er ikke det samme som rytme, men en måte å beskrive enkelte typer rytme på.
Høyimperialismen
Høyimperialismen (også kjent som nyimperialismen) var en periode med ekspansjon av etablering av kolonier av land i Europa, USA og Japan, mot slutten av 1800-tallet og i begynnelsen av 1900-tallet. Perioden var preget av en tidligere usett jakt på erobring av oversjøiske områder. Landene bygget ut sine imperier, med ny teknologi som underlag, og utnyttet ressursene til de erobrede landene. Under høyimperialismen erobret de vestlige maktene og Japan nesten hele Afrika, og deler av Asia. Den nye bølgen av imperialisme reflekterte pågående rivalisering mellom datidens etablerte stormakter, og ønsket om større økonomiske ressurser. Koloniene som ble etablert i denne perioden fikk stort sett sin selvstendighet i årene med dekolonisering etter andre verdenskrig. Perioden anses å begynne rundt 1880-årene og står ut fra tidligere tiders imperialisme, som under forgagne imperier, og den såkalte første bølgen med erobring av kolonier fra europeiske land.
Mississippi i flammer
Mississippi i flammer (originaltittel: Mississippi Burning) er et amerikansk kriminaldrama fra 1988 regissert av Alan Parker. Filmen handler om etterforskingen av tre rasemotiverte drap på borgerrettighetsforkjempere i Mississippi. Handlingen er basert på en sann historie fra 1964. Hovedrollene spilles av Gene Hackman og Willem Dafoe. Karakterene til Hackman og Dafoe er løst basert de to FBI-agentene Joseph Sullivan og John Proctor.
Mississippi i flammer ble godt mottatt av filmkritikerne og ble en moderat publikumssuksess. Den ble tildelt flere priser, blant annet fikk den Oscar for beste foto, samt tre BAFTA (beste foto, beste klipp og beste lyd).
Handling
Året er 1964, og tre borgerrettsforkjempere blir brutalt myrdet i delstaten Mississippi i de rasedelte sørstatene. Drapene utløser et nasjonalt søkelys mot rasehatet, og FBI-settes på saken. De to etterforskerne som blir satt på saken finner fort ut at omtrent alle i den lille sørstatsbyen vet hvem morderne er. Alle byens maktmennesker er Ku Klux Klan-medlemmer, og med frykten som våpen hindrer de innbyggerne i å fortelle hvem som står bak de brutale drapene.
Publikum
Produksjonskostnadene er estimert til $15 millioner.
Anmelderne
Filmen ble godt mottatt av anmelderne, noe som gjenspeiles av at den har fått så mye som 87 % på Rotten Tomatoes og 65 % på Metacritic. Den amerikanske filmkritikeren Roger Ebert gav den toppkarakter, mens Leonard Maltin gav den tre av fire stjerner.
Også de norske anmelderne gav den god mottakelse. VGs anmeldere gav den terningkast fem og skrev: «''Det er et iskaldt gufs av nær fortid som kastes mot oss i «Mississippi i flammer». Én intens, rystende beretning om Ku Klux Klans hatefulle framferd mot de svarte i 1960-årenes USA. Filmen gjør et sterk inntrykk, selv om regissør Alan Parker overdriver med sitt voldsomme, bombastiske uttrykk''». Både Dagbladets og Aftenpostens anmelder anmelder gav den terningkast fire.
Det norske filmsiden CINERAMA gav den terningkast fem i 1999. Anmelderen skrev: «''Det er mange rare karakterer i historien, og skuespillerprestasjonene er av fineste sort. Hackman glitrer spesielt sterkt i scenene mot KKK-medlemmets kone, spilt av Frances McDormand''». Anmelderen skrev videre at: «''Regissør Alan Parker kan ofte være litt glatt i sin form, og med godt utviklet teknikk og talent kommer han litt for lettvint unna de dypereliggende spørsmålene som handler om rettferdighet, moral og etikk. Parker kan også godt få på pukkelen for å forfekte et tradisjonelt hvitt syn i Mississippi Burning. Her er de fargede karakterende litt vel sterke, de klager ikke, og som offerlam lar de seg stilltiende bli voldtatt, slått og lynsjet. Filmen viser de svartes kamp fra et typisk kritthvitt perspektiv, der de hvite redningsmennene er heltene''».
Priser
Filmen ble i tillegg til dette nominert til flere Oscar og Golden Globe.
Historiske bakgrunn
Filmen er basert på en sann historie om tre rasemotiverte drap som skjedde i Neshoba County i delstaten Mississippi i 1964. Tre år seinere ble Edgar Ray Killen og 18 andre Mississippi-menn stilt for retten i forbindelse med drapene. Flere av dem var tilknyttet KKK, og rasehat skal ha vært motivet. Ingen ble imidlertid tiltalt for drap, men for å ha konspirert mot føderale myndigheter. I 2004 ble saken gjenopptatt og året etter ble den 80 år gamle baptistpredikanten og Ku Klux Klan-lederen Edgar Ray Killen dømt til 60 års fengsel for drapene.
Annet
Filmen førte til at drapene fikk fornyet oppmerksomhet på slutten av 1980-tallet. I 2005 ble den tidligere Ku Klux Klan-leder og pastor Edgar Ray Killen dømt til 60 års fengsel for drapene.
Jan Toft
Jan Ingvar Toft (født 3. november 1961 i Haugesund) er en norsk vokalist, komponist, tekstforfatter, musiker, produsent og skuespiller. Fra slutten av 70-tallet var han vokalist og låtskriver i forskjellige band i Haugesund, hvorav de mest kjente er Sue The Manager (vokal) og Datakluss (elektrisk gitar).
Toft var også medlem i gruppen Vamp fra starten av til han ga seg ved utgangen av. Han har skrevet melodien til flere av Vamps sanger.
I ga han ut CD-en Et minne om deg. Dette albumet ble kun gitt ut i Rogaland. Hele opplaget på 3000 ble utsolgt i løpet av et par uker, og musikken er i dag kun tilgjengelig som nedlastbare filer på nettet. Toft har deltatt på plater med Sigvart Dagsland, Vilde Bjerke, Silje Nergaard, Christian Welde, Magnar Birkeland, Kenneth Sivertsen, Aftenlandet, Vigdis Eidsvåg, Karianne Arntzen Band, Kjell Inge Torgersen og Astrid Kloster.
Toft har vunnet tre Spellemannpriser med Vamp og var selv nominert til Spellemann i klassen viser for Alle e aleina i.
Toft har også jobbet en del som skuespiller; blant annet som Fartein Valen i Masinandraina-Solens Øye av Sverre Waage og Skyfri himmel basert på Bjørn Eidsvågs sanger. Sistnevnte var en stor suksess med fulle hus ved Rogaland teater og Det Norske Teater.
The Two Brides
The Two Brides er en amerikansk stumfilm fra 1919, regissert av Edward Jose.
Handling
Den eldre italienske billedhuggeren Donata di Marchesi får sin vakre datter Diana til å posere for hans siste mesterverk kalt «Øygudinnen». Når Donatas uskyldige nevø grev Gabrielle innser skulpturens verdi, frir han til Diana og hun blir forelsket i ham. Prins Marko kommer også på besøk for å se statuen, og han blir snart forelsket i Diana Tidligere hadde prinsen oppdaget at Gabrielle hadde forfalsket navnet hans på sjekker. Etter at Dianas far dør, gifter hun seg med Marko, men dette fører til en rekke problemer.
FIFA 11
FIFA 11 (også kjent som FIFA Soccer 11 i Nord-Amerika) er den attende tittelen til EA Sports sin FIFA-serie. De engelsk kommentatorene på spillet er Martin Tyler og Andy Gray.
Magne Sæbø
Magne Sæbø (født 23. januar 1929 i Kvinnherad) er en norsk teolog og tidligere (1970–99) professor i Det gamle testamente ved Menighetsfakultetet (MF) i Oslo.
Han ble cand.theol. ved Menighetsfakultetet i 1956 og dr.theol. ved Universitetet i Oslo i 1969. Han var professor i gammeltestamentlig teologi ved Menighetsfakultet 1970-1999 og har blant annet vært leder av Bibelselskapets oversettelsesutvalg for Det gamle testamentet 1968–1979, styremedlem i Bibelselskapet og deltatt i flere internasjonale komiteer.
Sæbø er ridder av 1. klasse av St. Olavs Orden og er tildelt Fridtjof Nansens belønning (1995). Han er medlem av Vitenskapsakademiet, Wissenschaftliche Gesellschaft für Theologie og Nathan Söderblom-sällskapet i Uppsala.
Karl William Weydes artikkel «Magne Sæbø as Old Testament Scholar» sto i Scandinavian Journal of the Old Testament, nr 1, 2010. Styreleder i Israelsmisjonen 1977-87.
Fugløykalven fyr
Fugløykalven fyr er et innseilingsfyr som ligger på en 40 m høy, bratt holme nord for Nord-Fugløy i Karlsøy kommune i Troms og Finnmark fylke. Fugløykalven ligger mellom Vanna og Arnøya og er fylkets nordligste punkt.
Historie og teknisk utforming
Fyrstasjonen ble opprettet i 1916 og har vært i drift siden. Stasjonen var bemannet fram til 2003. Selve fyrbygningen er et åttekantet betongtårn av samme type som Sula fyrstasjon i Sør-Trøndelag. Tårnet er 8,5 m høyt og rager 42 moh. Fyret lyser 17,4 nautiske mil utover havet.
Linseapparatet er skjermet med 19 sektorer i sitt lysmønster, som båter kan navigere etter. Ingen andre fyr i Norge har flere sektorer. Fugløykalven fyr er det mest strategisk plasserte fyret i hele regionen, det er innseilingsfyret fra nord til Norge og er viktig med tanke på supertankertrafikken, spesielt på grunn av det urene farvannet i omgivelsene.
I tillegg til fyrtårnet, består fyrstasjonen av et bolighus og uthus som til sammen utgjør et tett, lite anlegg rundt en innebygget gårdsplass med høye gjerder. Taubane og sti fører ned til landing og naust. Fugløykalven fyrstasjon er regnet som en av landets mest isolerte stasjoner, med 20 km over åpent hav til nærmeste fastbode sted. I tillegg har fyret usikre landingsforhold på grunn av sterk havsjø, derfor ble det opprinnelig bestemt at betjeningen skulle oppholde seg minst seks måneder av gangen ute på fyret. Fram til 1985 ble personalet på fyret transportert til og fra med skøyte, etter dette ble det opprettet helikopterrute hit.
I tillegg til det rent fyrtekniske arbeidet på stasjonen, har fyrpersonalet gjennom årene utført mange andre viktige oppgaver. Fyret har vært stasjon for meteorologiske observasjoner og fyrpersonalet har hatt tilsynsoppgaver av den fredete Nord-Fugløya for fylkesmannens miljøvernavdeling. Fra fyret har det også blitt drevet en kontinuerlig opplysningsvirksomhet for fiskere som ringte for å få værrapporter fra dette værharde området.
Fugløykalven fyrstasjon ble automatisert og avfolket 2003. Hele holmen og alle bygningene er i dag fredet etter lov om kulturminner.
I 2004 laget Erik Smith-Meyer en kortfilm med avfolkinga av Fugløykalven fyrstasjon som tema.
Fekting under Sommer-OL 1984
Fekting under Sommer-OL 1984. Fekting var med på OL-programmet for 20. gang 1984 i Los Angeles. Det ble konkurrert om åtte olympiske titler, tre individuelle og tre i lag for menn og en individuell og en lagkonkurranse for damer. Det ble fektet med kårde, sabel og florett.
Stjertmåler
Stjertmåler (Ourapteryx sambucaria (Linnaeus, 1758)) er en sommerfugl i gruppen av de egentlige målere  (Geometridae). Denne karakteristiske, bleke arten har bakvingen trukket ut til en kort stjert. I Norge finnes den på Sørlandet og det sørlige Østlandet.
Utseende
En ganske stor (vingespenn 40 – 60 mm), middels kraftig, blekt grønnlig gul måler. Stjertene på bakvingen gjør at den ikke kan forveksles med noen andre europeiske arter. Forvingen har to rette, brunlige tverrbånd og er noe tilspisset ytterst. Bakvingen har ett brunt tverrbånd, bakhjørnet er trukket ut til en spiss stjert, ved roten av denne med en liten, svart flekk, noen ganger med markerte flekker på begge sider av roten. Larven er lang og tynn, gråbrun eller gulbrun, med en kraftig knøl som ligner en knopp på undersiden rundt midten. Den ligner en død kvist.
Levevis
Stjertmåleren finnes i hager, parker og løvskog. Larvene lever helst på bergflette, men kan også finnes på arter i hylleslekta (Sambucus spp.) og arter i leddvedslekta. Denne arten flyr bare om natten og har en ganske kort flygetid i juli. Den kommer gjerne til lys.
Utbredelse
Stjertmåleren er en europeisk art. I Norge ble den først funnet i Arendal i 1959. Den har etablert bestander her og der på Østlandet og Sørlandet så langt vest som Vest-Agder, men er fortsatt ikke vanlig i Norge.
Fana prosti
Fana prosti er et prosti i Bjørgvin bispedømme i Den norske kirke tilsluttet Bergen kirkelige fellesråd. Prosten har sete i Fana i Bergen.
Fana prosti ble opprettet ved utskillelse fra Midthordland prosti i 1990. Da Midthordland prosti ble nedlagt i 2014 ble Os sogn og Austevoll sogn overført til prostiet. Da Os og Fusa ble slått sammen til nye Bjørnafjorden kommune, ble også Fusa sogn lagt til prostiet.
Prostiet omfatter nå menigheter i bydelene Fana og Ytrebygda i Bergen og i kommunene Austevoll og Bjørnafjorden sør for Bergen.
Sogn og kirker i Fana prosti
Bergen kommune:
Austevoll kommune:
Bjørnafjorden kommune:
United Artists
United Artists deler også rettighetene (sammen med Danjaq L.L.C.) for den internasjonale filmsuksessen James Bond.
De første årene
United Artist var et felles foretagende som ble dannet den 5. februar 1919 av fire av ledende skuespillerne i Hollywoods første tid: Charles Chaplin, Douglas Fairbanks, Mary Pickford og D. W. Griffith. Ideen bak foretagende oppsto hos Fairbanks, Chaplin, Pickford, og cowboystjernen William S. Hart et år tidligere da de reiste rundt i USA og solgte «Frihetsaksjer» til støtte for krigføringen under den første verdenskrig. Allerede tøffe veteraner fra Hollywood begynte de fire filmstjernene å snakke om å grunnlegge deres eget filmselskap for både å sikre kontroll over deres eget arbeid og verk, men også deres formuer. Da Griffith kom til kunne den reelle planleggingen begynne, men da hadde Hart bøyd av før noe var blitt formalisert. Da Richard A. Rowland, sjefen for Metro Pictures hørte om planene uttalte han med forakt at «de innlagte har begynt å overta sinnssykehuset». De fire partnerne, med rådgivning fra den tidligere finansministeren William G. McAdoo, svigersønn av daværende president Woodrow Wilson, dannet deres eget distribusjonsselskap med Hiram Abrams som dets første direktør.
De opprinnelige vilkårene for Pickford, Fairbanks, Griffith og Chaplin var å produsere fem filmer hvert år, men etter hvert som selskapet kom i virksomhet i 1920–1921 var spillefilmer blitt mer kostbare å produsere og spillelengden hadde etablert seg på rundt 90 minutter, tilsvarende 18 ruller. Det ble snart åpenbart at ingen, uansett hvor populær, kunne produsere og spille hovedrollen i fem filmer hvert år. I 1924, hvor Hart og Griffith hadde hoppet av, sto selskapet overfor en krise. Enten måtte det bringe inn andre for å bære det kostbare distribusjonssystemet eller innrømme nederlag.
Filosofiåret 1628
Filosofiåret 1628 er en oversikt over hendelser, utgivelser og personer med tilknytning til filosofi i 1628.
United Artists
1950- og 1960-tallet
I 1951 oppsøkte to advokater som var blitt filmprodusenter, Arthur Krim og Robert Benjamin, Pickford og Chaplin med en vill ide: kunne de få overta United Artists i fem år? Om de etter fem år kunne vise til profitt skulle de ha en forrett til å kjøpe selskapet. Ettersom United Artists var kun delvis eksisterende kunne ikke Pickford se at hun hadde noe å tape og sa seg enig, men Chaplin var ikke begeistret førstningen, men han ombestemte seg da de amerikanske høyrekreftene i USA endret livsvilkårene hans dramatisk i 1952.
Harald Thune
Harald Thune er navnet til flere personer:
Pseudopsis
Pseudopsis er en gruppe av biller som hører til familien kortvinger (Staphylinidae). Det finnes to representanter for denne underfamilien i Europa.
Utseende
Små (gjerne 3-5 millimeter), litt flate kortvinger, kroppen gjerne forholdsvis bred. Kroppen er fint hårete, matt og kraftig punktert. Pronotum og dekkvingene har ofte skarpe lengderibber. Både hodet og kroppen har enkelte korte, klubbeformede børster. Hodet er forholdsvis stort og bredt, det har et par små groper som kan minne om punktøyne (ocelli) men ikke er det. Fasettøynene er middels store. Kjevene (mandiblene) er fremoverrettede, lange og sigdformede. De er gjerne asymmetriske. Pronotum er bredere enn langt, ytterkanten kan være fint tannet eller ha én enkelt utstikkende tann. Disse billene kan minne om punktøyekortvinger (Omaliinae) men er ikke i nært slekt med disse, trolig mer beslektet med storkortvinger (Staphylininae) og smalkortvinger (Paederinae).
Levevis
Både voksne biller og larver lever på bakken. De er blant annet funnet i strølaget i skog og mellom flomrusk ved elver. Kjevene viser at de er rovdyr.
Utbredelse
Slekten er nært kosmopolittisk.
Østgata
Østgata (1–5, 4A-8) er en kort veistubb på Toso i Jevnaker kommune.
Østgata er en sidevei til E16 (Glassverkvegen), nordover fra denne, og ligger rett øst for Moselva. Veien er kort, cirka 50 meter lang. Veien ligger cirka 138 meter over havet.
Halvard Olsen
Halvard Olevarius Olsen (født 23. januar 1886 i Kvæfjord, død 5. august 1966 i Oslo) er best kjent som leder av Arbeidernes Faglige Landsorganisasjon (AFL) mellom 1925 og 1934 og som et sentralt medlem av den delen av AFL som under den annen verdenskrig samarbeidet med okkupasjonsmakten.
Olsen var født i Kvæfjord i Troms, men flyttet etter hvert til Trondheim der han som et sentralt medlem av Fagopposisjonen av 1911 bidro til å radikalisere arbeiderbevegelsen under den første verdenskrig. I 1918 ble han sekretær og i 1919 formann for Norsk jern- og metallarbeiderforbund. I denne rollen inntok han raskt en mer forsiktig samarbeidslinje, men på tross av at han ble regnet som tilhørende høyrefløyen fulgte han med Norges Kommunistiske Parti ved splittelsen i 1923. Han ble imidlertid ekskludert året etter for sin motstand mot jernstreiken og forble partiløs til Norges Socialdemokratiske Arbeiderparti og Det norske Arbeiderparti sluttet seg sammen i 1927. I og med at han ble valgt til AFL-formann i 1925 er han den hittil eneste AFL/LO-lederen som har blitt valgt uten å være medlem av Arbeiderpartiet.
Forholdet til ledelsen i partiet, og særlig Martin Tranmæl, var imidlertid svært anstrengt. På tross av sin posisjon i AFL oppnådde han lite gjennomslag i partiet, og i 1934 ble han kastet som AFL-formann da han gikk inn for mye av det samme som kort tid etter skulle danne grunnlaget for Hovedavtalen. Ved utbruddet av den annen verdenskrig var Olsen en av flere faglig tillitsvalgte som grunnla Fagopposisjonen av 1940, som inntok en samarbeidslinje overfor okkupanten. Mens mange medlemmer av Fagopposisjonen kort tid etter endret standpunkt fortsatte Olsen samarbeidet og virket som konsulent først for Jens Tangen, deretter for den av NS-utpekte AFL-formannen Odd Fossum. Olsen ble også medlem av NS og ble etter krigen dømt for landssvik.
Bahati Ali Abeid
Bahati Ali Abeid (født 22. mai 1967) er en tanzaniansk politiker for Chama cha Mapinduzi (CCM) som har vært medlem av Tanzanias nasjonalforsamling siden 2000. Fra 1996 til 2000 var hun kretssekretær for Kitope i Union of Tanzanian Women (UWT). Fra 2002 til 2003 var hun regionalsekretær i samme organisasjon.
Rudolf Bauer
Rezső (Rudolf) Bauer (født 2. januar 1879 i Budapest, død 9. november 1932 i Sósér) var en ungarsk friidrettsutøver.
Hans største meritt var seieren i diskos under OL 1900 i Paris. Seierskastet målte 36,04 m.
Ragna Agerup
Ragna Agerup (født 22. juni 1995 i Oslo) er en norsk seiler som representerer Kongelig Norsk Seilforening hvor hun har seilt siden hun var 8 år. Sammen med tvillingsøsteren Maia Agerup seiler hun 49erFX og er tatt ut til OL 2016. I juni 2016 var hun ranket som nummer 15 på verdensrankingen. Hennes beste rangering er 4 fra desember 2012.
Hun har siden 2016 seilt på College seillaget til Brown University i Providence, Rhode Island.
Hun har tidligere seilt 29er og Optimistjolle.
Kinesisk Taipei
Kinesisk Taipei er en offisiell betegnelse som brukes i stedet for Taiwan når Taiwans utøvere konkurrerer i de olympiske leker og andre mesterskap.
Bakgrunn
Taiwans offisielle navn er Republikken Kina. Både Folkerepublikken Kina og Republikken Kina gjør krav på å representere hele Kina. I tillegg mener regimet i Beijing at hele øya Taiwan tilhører Kina. Denne konflikten har pågått helt siden den kinesiske borgerkrig på 1940-tallet.
Taipei er Taiwans hovedstad. For at denne politiske konflikten ikke skal hindre sportsutøvere fra Taiwan fra å delta i fredelige sportsevenement, konkurrerer de under det geografiske og politisk nøytrale navnet Kinesisk Taipei.
Filosofiåret 1659
Filosofiåret 1659 er en oversikt over hendelser, utgivelser og personer med tilknytning til filosofi i 1659.
Vegard Larsen
Vegard Larsen (født 25. mai 1981 i Sarpsborg) er en norsk journalist, filmkritiker og prisvinnende programleder på TV og radio.
Larsen begynte som journalist i studentavisa Universitas, før han ble journalist og filmanmelder i Dagbladet i 2005. Han har også jobbet i Dagbladet Magasinet, fotballmagasinet Fire Fire To og NRKs Store studio.
Larsen er en norsk journalist, filmkritiker, programleder og radiovert. Han jobbet fra 2010 til 2014 som programleder i filmprogram Filmbonanza, som gikk på NRK2. I 2015 gikk han over som programleder i I Larsens Leilighet. Programmet hadde åtte tv-portretter pr. sesong. Serien varte i tre sesonger.
I 2017 hadde han regi på Takin Ova, en serie som forteller historien om norsk hip hop og kunstserien Kunsten å leve på NRK. Takin Ova ble i 2018 nominert til Gullruten for beste dokumentarserie.
I 2019 byttet Larsen jobb fra NRK TV til P2, og er programleder for programmet Drivkraft, hvor han inviterer kjente mennesker for en times prat om livet. I 2021 mottok han Prix Radio-prisen Årets programleder.
Genacol
Genacol er et canadisk selskap som selger kosttilskudd med samme navn.
Genacol markedsføres som et kosttilskudd som tilfører kroppen proteinet kollagen, og stimulerer kroppen selv til å produsere de fem ulike typer kollagen kroppen trenger. Sentralt i markedsføringen fremkommer påstander om at tusenvis av personer har blitt kurert fra kroniske smerter ved å benytte Genacol. På selskapets nettsider poengteres det imidlertid at disse påstandene ikke er verifisert, og at produktene ikke er ment å behandle eller forebygge noen sykdommer eller lidelser.
Statens legemiddelverk har gått kritisk ut mot markedsføringen av Genacol i Norge, og uttaler at de medisinske påstandene som fremsettes om produktenes effekt er ulovlige.
Pål Morten Borgli
Pål Morten Borgli (født 3. desember 1967 i Sandnes) er en norsk politiker fra Fremskrittspartiet, og er fra 2011 varaordfører i Sandnes.
Borgli startet sin politiske karriere i Sandnes bystyre i 1995. I 2003 ble han varaordfører i et samarbeid der Jostein Rovik (H) ble ordfører. I perioden 2007 til 2011 valgte Høyre et samarbeid med Arbeiderpartiet, med Norunn Østråt Koksvik (H) som ordfører og Kåre Hauge (Ap) som varaordfører, i denne perioden var Borgli gruppeleder for Fremskrittspartiet som da var største opposisjonsparti. Etter kommunevalget i 2011 inngikk Fremskrittspartiet og Borgli et samarbeid med Arbeiderpartiet, Senterpartiet, Pensjonistpartiet og Sosialistisk Venstreparti. Stanley Wirak (Ap) ble ordfører og Borgli ble varaordfører. Det utradisjonelle samarbeidet ble fornyet etter kommunevalgene i 2015 og igjen i 2019, fortsatt med Borgli som varaordfører.
Han var medlem av fylkestinget i Rogaland i perioden 1999–2003 og i 2007 ble han igjen innvalgt på Fylkestinget og har sittet der siden. Han var også vararepresentant for Rogaland Fremskrittsparti til Stortinget etter valget 2009.
Han ble medlem av Fremskrittspartiets sentralstyre etter skandalen rundt Bård Hoksrud, som medførte at Hoksrud trakk seg. Borgli rykket da inn som fast medlem av sentralstyret.
Radio Norge
Radio Norge er en norsk reklamefinansiert radiokanal som startet sine sendinger 1. januar 2004 under navnet Kanal 24. Hovedkontoret ligger på Jernbanetorget i Oslo.
Historikk
Radio Norge sendte på FM4-nettet, det fjerde riksdekkende sendenettet for FM-radio (de tre første tilhører NRK P1, P2 og P3), etter at P4 hadde hatt denne konsesjonen i ti år og til FM nettet stengte i 2017. Kanalen sender nå på DAB og DAB+.
Radio Norge ble lansert 21. april 2008. Kampanjen «Norge bestemmer» dannet grunnlaget for Radio Norge som gjennomførte en profilforandring. Kanalen har i dag en tydelig musikkprofil med klassikere fra 70-, 80-, 90- og 2000-tallet, samt siste nytt fra Dagbladet ti på hver time og hver halve time om morgenen.
SBS Radio og Radio Norge ble i april 2013 en del av den nyfusjonerte mediegruppen SBS Discovery Media, som eies av det verdensomspennende tv-nettverket Discovery Communications. Radio Norge var da 100 prosent eid av SBS Discovery Radio, som kjøpte radiokanalen av tyske Pro Sieben Sat 1. I Norge drev SBS Discovery også Radio 1 i Bergen, Stavanger, Trondheim og Oslo, Radio Rock i Oslo, Trondheim og Bergen, samt The Voice og Radio Play på digitale plattformer. I 2015 ble Radio Norge, Radio 1 og Radio Rock solgt til det tyske mediekonsernet Bauer Media Group.
Etter at nye målemetoder for radiolytting, såkalt Portable People Meter, ble innført i mai 2006, rapporterte kanalen om et oppsving i lyttertallene. Dette var omdiskutert, og metoden har blitt beskyldt for å blåse opp lyttertallene slik at reklameinntektene øker og samtidig skape en illusjon av at DAB er en suksess. I 2017 hadde kanalen et døgnlyttertall på rundt 500,000 lyttere. I 2016 hadde Radio Norge en markedsandel på 7,6 prosent av det norske lyttermarkedet. I 2019 hadde Radio Norge 650,000 ukentlige lyttere.
Konsesjonen til Radio Norge varte i 10 år. Administrerende direktør og ansvarlig redaktør var Jim Receiveur fra Bauer DK. Nyhetsredaktør var Arne Sandvik.
I april 2020 ble det etablert to spinoff-kanaler på internett som heter Radio Norge 80s, som kun spiller musikk fra 80-tallet, samt Radio Norge Topp 1000, som kun spiller alle sangene fra den gjeldende Topp 1000-lista til kanalen. Siden har det også kommet to nye spinoff-kanaler; Radio Norge 90s og Radio Norge 00s, som spiller musikk fra henholdsvis 90-tallet og 2000-tallet og nyere.
Topp 1000
Hvert år siden 2008 (med unntak av 2009) har kanalen hatt en årlig kåring av de 1000 mest populære sangene gjennom tidene. Plasseringene blir avgjort ved hjelp av dueller mellom to låter, primært populære klassikere fra 70-, 80-, 90- og 2000-tallet og nyere. I 2018 ble det laget en ekstraordinær Topp 1000-liste i anledning 10-årsjubileet for den første Topp 1000-lista, hvor resultatene fra alle de foregående listene ble satt sammen til en liste. «Bohemian Rhapsody» av Queen, som vant i 2008 og 2014, vant jubileumslista.
Program
Radiokanalens mest kjente program er Morgenklubben med Loven & Co, som sendes hver ukedag mellom klokken 06 og klokken 10. Programmet har vært på luften fra høsten 2009, og ledes fra mars 2019 av Øyvind Loven, Geir Schau og Kim Johanne Dahl.
Se også
Norges største radiokanaler
Omnibuss
Omnibuss (fra latin omnibus, 'for alle') var opprinnelig en betegnelse på en større, hestetrukket vogn for passasjerbefordring. Også store, lukkede leievogner for for eksempel flyttegods ble kalt omnibusser. De første omnibusser for personbefordring ble satt inn i rutetrafikk i byer tidlig på 1800-tallet. Da jernbanen kom ble enkelte tog kjørt som omnibusser, det vil si at de stoppet på alle stasjoner og holdeplasser, noen steder på signal.
Under Suspicion (1919)
Under Suspicion er en britisk stumfilm fra 1919, regissert av Walter West.
Omnibuss
Over tid er kortformen buss blitt den normale på norsk, men den har samme betydning, et kollektivt transporttilbud, alment tilgjengelig. Hesteomnibussen har i moderne tid også blitt forkortet til Hestebuss, men det kan også bety motortransport for hester, spesielt turnebusser for travhester og tilsynspersonell. Motorkjøretøyet kan være en vanlig buss tilpasset hestetransport.
Under Suspicion (1919)
Handling
I Russland havner en amerikansk major i en duell mot en russisk politi-sjef, i håp om å redde en grevinnes bror og ektemann.
Omnibuss
Den halvregulære trafikken
Hestebusser for fast og regulær rutetrafikk, enten innenfor et befolkningssenter eller mellom befolkningssentre, hadde sin begynnelse i Nantes i Frankrike på begynnelsen av 1800-tallet. De første omnibussene kjørte faste ruter og hadde ikke faste stoppesteder, men tok folk på og satte av på signal. På dette tidspunktet hadde man omnibus for rutetrafikk i urbane omgivelser og diligence for etappedelt rutetrafikk over lange avstander. Begge begrepene gled inn i hverandre på 1800-tallet. Men persontrafikk med hest og vogn er mye eldre, ettersom halvregulær trafikk enten på bestilling eller som drosjebuss styrt av tilfeldigheter, hadde foregått helt siden antikken. Denne halvregulære trafikken er fremdeles en del av den offentlige kollektivtrafikken verden rundt, men uten faste tidstabeller, for eksempel minibussene av type «dolmus» i Tyrkia.
Allerede på 100-tallet e.kr. hadde hyrekuskene i Roma arrangert en form for rutetrafikk, ved å stasjonere sine vogner utenfor byportene for utreise til forhåndsbestemte reisemål. Disse vognene het cisium meritoria eller raeda meritoria. Allerede den gang hadde hyrekuskene lært at man kunne redusere takstene og tiltrekke seg flere reisende ved å by på større kapasitet. Dermed var det oppstått en drosjebussvirksomhet der man ventet til bussen var full før avgangen. Da Marco Polo utgav sin beretning «Millionen» berettet han om sitt besøk i den kinesiske byen Hangchow i året 1292, hvor han registrerte hyrevogner som ble kjørt «fram og tilbake» som med omnibustrafikk i senere tid. Dette er en av mange antydninger på at man hadde faste ruter i eldre tider helt tilbake til antikken, men i halvregulær form. Dette utgjør bakgrunnen for overgangen til fastbestemte ruter hvor tidstabellen var viktig, blant annet diligencene (kalt «stage wagons» i England), som på 1500-tallet hadde etablert lange ruter oppdelt i etapper med stoppested på skysstasjoner hvor man kunne bytte ut slitne hester med uthvilte hester.
Paris
Regelmessig trafikk var blitt en nødvendighet, ikke minst for den franske adelen som var pålagt besøksplikt til Versailles hvor Ludvig XIV etablerte sin residensstad. At kongelige residenssteder var et reisemål for aristokrati og høytstående medlemmer av samfunnet var en selvfølgelighet i lang tid. Men da Ludvig XIV flyttet til Saint-German-en-laye i 1661, var det så mange reisende at transportmidler som kunne hyres for egen regning måtte stilles til disposisjon. Det første privilegiet ble utgitt til Catherine-Henriette de Beauvais (enkedronningens hoffdame) for «voitures de louage pour la suite de la cour» (fransk for hyrevogner for hoffets følgefolk). Dette var starten på forstadstrafikk som ikke bare var ment for det franske hoffet. I 1665 var flere ruter etablert, blant annet til Versailles og Saint-Germain, med daglige avganger. Det første kjente selskapet, Transports dans la petit banlieu, var eid av Niclas Picquet. Et annet selskap, Voitures de Saint Germain, er kjent fra 1675.
Da konsesjonsretten ble fornyet i 1685, hadde trafikken spredt seg til Campiegne og Fontainebleau med forskjellige vogntyper. Store vogner kalt «coches» og mer forfinede vogner kalt «carrosses» med plass for 6-8 passasjerer samt mindre vogner, «carrioles», enkelte kjerrer med telttak ble benyttet. I senere tid ble store vogner beregnet på borgerklassen kalt «corbillards» etter en flodpram på Seine.
Busstrafikken i selve Paris startet den 18. mars 1662 da ruten mellom Rue Saint-Antoine til Palais du Luxembourg via Rue de la Verrerie-Pont au Change-Pont Neuf og Rue Dauphine ble åpnet om morgenen kl. 7 av Blaise Pascal. Pascal var ikke alene om å starte virksomheten, som fikk kongelig tillatelse 19. januar 1662, Han var i samarbeid med hertugen av Rouannes, markien av Sourches og markien av Crenan, som ville kopiere forstadstrafikken i selve Paris med tidstabeller så man kunne reise etter fastslåtte tidspunkter døgnet rundt. Ideen var enkel; det ble opprettet et rutenettverk gjennom hele byområdet inkludert en ringlinje kalt «Tour de Paris» med vogner av type carrosser mellom endestasjonene hvor kontrollørene samlet inn takstene etter turen. På den første linjen ble sju vogner benyttet, og man skiftet ut hest og vogn ved middagstid. Den faste taksten var på fem sols, det som het skillinger, dermed fikk vognene kallenavnet Carrosse à cinq sols eller «femskillingsvogner».