cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Enkelt sidebåndmodulering
Utgangspunktet for utviklingen av ESB, eller SSB, var sparing i ytterste konsekvens, som ved militær bruk. Et vanlig AM-signal består av en energirik bærebølge uten informasjon og to nærliggende frekvensområder som tilsammen inneholder selve informasjonen, men bare får relativt lite energi med på veien. Sparetanken var å fjerne både bærebølgen og ett av de nærliggende frekvensområdene, kalt sidebåndene, siden de er identiske speilbilder av hverandre, før sending. Da kan en 1000 Watt sender sende 1000 W informasjon i stedet for 800 for energitomt bærebånd og 100 + 100 W identisk informasjon, for eksempel. SSB virker utmerket, men kvaliteten av det mottatte signalet kan bli ustabilt og må til tider etterjusteres mens sendingen pågår. Talerens grunntone går i bølger; stiger og synker. Innholdet, men ikke taleren selv, kan gjenkjennes. Ved talepause sendes det ikke noe signal og senderen er derfor ikke på lufta så lenge. SSB er utviklet for å sende så langt som mulig med en gitt begrensning av sendeenergien.
Hvis båndbredden på dobbelt sidebånd er 6 kHz, slipper man ved ESB kun med det halve. I tillegg kan man undertrykke bærebølgen helt eller delvis. Sammenlignet med ordinær AM med bærebølge og to sidebånd trenger man ved ESB mindre enn 1/3 effekt for å oppnå tilsvarende resultat.
Det finnes forskjellige typer enkelt sidebånd:
Beatoscillator
Når et radiosignal med enkelt sidebåndmodulering taes imot av en mottaker må et signal som erstatter bærebølgen legges til i mottakeren. Når en tone overføres med en vanlig AM-mottaker, er tonen i høyttaleren den samme som frekvensforskjellen mellom bærebølgen og frekvensene i de to sidebåndene av radiosignalet. Beatoscillatoren lager en tone med frekvens som tilsvarer bærebølgen som var fjernet i SSB signalet, men dette blir lett ustabilt. I en superheterodynmottaker kan bærebølgen legges til i mellomfrekvensforsterkeren der alle innstilte frekvenser er i nærheten av 455 kHz. En tonegenerator/beatoscillator som gir en frekvens nær denne frekvensen erstatter da den manglende bærebølgen. Dersom tonegeneratoren er innstilt feil i forhold til radiosignalet, kan en stemme høres som «Donald Duck»-stemme med for høyt eller for lavt toneleie.
Morsesignaler på kortbølgen er vanligvis sendt som en ren frekvens. Ved innstilling av beatoscillatoren kan lytteren selv bestemme tonehøyden på morsesignalet som er forskjellen i frekvens mellom det mottatte morsesignalet og frekvensen fra beatoscillatoren.
Beatoscillator finnes i alle radioamatørmottakere for kortbølgen og i noen få spesielle reiseradioer.
Tor Air
Tor Air er et svensk flyselskap med base på Göteborg City Airport. Selskapet flyr for andre selskaper på wet lease–vilkår med en flåte bestående av en Boeing 737-400 som har gått i trafikk for Norwegian, TAP Portugal og Cimber Sterling.
Selskapet ble grunnlagt i 2008, og må ikke forveksles med charterselskapet Tor Air, som var i drift i to år på 1960-tallet med Curtiss C-46 Commando og Douglas DC-3 basert på den nå nedlagte Torslanda flyplass.
Ellers
Tor Air har en enhet for opplæring av flypersonell. Tor Air Training. De utdanner piloter på Boeing 737, og kabinpersonell.
Bai (navn)
Bai (kinesisk: 白, pinyin: Bái) er et vanlig kinesisk slektsnavn. Det påtreffes i særlig grad i Indre Mongolia.
Ledocarpaceae
Se teksten
Ledocarpaceae er en plantefamilie i ordenen Geraniales. Den tilhører den store kladen Rosidae. Den omfatter 11 arter fordelt på 2 planteslekter i Andesfjellene.
Berea (distrikt)
Berea er et av ti distrikter i Lesotho. Det ligger nord i landet og grenser til distriktene Leribe i nord, Thaba-Tseka i sørøst og Maseru i sør. Teyateyaneng er distriktets administrasjonssenter. Distriktet hadde 250,006 innbyggere ved folketellingen i 2006.
Ledocarpaceae
Slekter
De to slekten og artene er:
Berea (distrikt)
Distriktet ble opprettet i 1910. Det har navn etter misjonsstasjonen Berea, som igjen har navn etter Berea i Hellas som apostelen Paulus besøkte.
LOfavør
LOfavør er fordelsprogrammet for de som er organisert i et LO-forbund. Med 900 000 medlemmer i LO, er dette et av Norges største fordelspgrogram. Til dette konseptet er knyttet et kombinert medlemskort til den fagforening man tilhører og et fordelskort med informasjon for identifisering av medlemmet. I tillegg kan medlemmene søke om et LOfavør Mastercard, som er et kredittkort som utstedes av EnterCard.
Det er SpareBank1 Medlemskort AS som administrerer konseptet LO Favør. Selskapet er eid 51 % av SpareBank 1 Gruppen og 49 % av Landsorganisasjonen Lo.
Historikk
I 1997 ble alle de ulike medlemsfordelene samlet under «LOfavør» etter vedtak på LOs kongress.
LOfavør Feriereiser
Ferie og fritid var et av de første områdene det ble tilbudt medlemsfordeler innen. Forbundene ønsket å tilby medlemmene et rimelig ferietilbud og i 1939 ble Norsk Folkeferie dannet. Ordningen ble lagt ned av tyskerne under andre verdenskrig, men ble startet opp igjen i 1947. Dette var starten på feriefordelene som ligger i LOfavør i dag.
Forsikring
De aller fleste medlemmer av LO-forbund er dekket av obligatoriske forsikringer. Den vanligste å være dekket av, er Kollektiv hjemforsikring. Den ble innført i 1967. Da hadde Nordmenn generelt dårlig råd og det å ha forsikring var ikke vanlig. Da forsikringen ble innført, ble det mye ståhei fra forsikringsselskapene. De var redd for å tape penger på den kollektive ordningen. Det første forbundet som innførte forsikringen kollektivt var Norsk Kjemisk Industriarbeiderforbund (NKIF). De måtte helt til høyesterett med saken. Etter et tap i retten fik de lov til å innføre Kollektiv Hjem - med den forutsetning at eksisterende medlemmer fikk mulighet til å reservere seg mot forsikringen.
Grunnrute
En grunnrute er et kollektivtrafikkselskaps rutetilbud på hverdager utenom rushtidene, for eksempel «Det foreslås at man går over på 10 minutters grunnruter, som igjen vil gi 5-minutters avganger på store deler av nettet.». Når en snakker om en rutes avgangsfrekvens, f.eks. at «T-banen i Oslo har kvartersruter», gjelder dette vanligvis grunnruten. Betegnelsen brukes bare for stive ruter, altså ruter med regelmessige intervaller mellom avgangene. For andre ruter, som Vys togrute Oslo S–Trondheim, er det meningsløst å snakke om grunnrute. Det samme gjelder for rene rushtidsruter.
Stive ruter ble først innført på lokalstrekninger med hyppige avganger, f.eks. trikkeruter. Slike rutetider er lette å huske. I en utredning om kjøretidsreduksjon på Bergensbanen fastslås således at «Stive ruter vil si avgang hver time til samme tid, for eksempel «ti på halv». Dette gir igjen et bedre og mer publikumsvennlig rutetilbud…» Mange ruteselskaper har innført stive ruter også på lengre strekninger. Det har også vært brukt i markedsføringen – og som navn på ekspressbussrutene i TIMEkspressen.
Stive ruter har visse ulemper, bl.a. at materiellet ikke alltid utnyttes optimalt. Noen ganger forsøker ruteselskapene å avbøte denne ulempen ved å øke (ofte doble) frekvensene i rushtidene. På enkeltsporede jernbanestrekninger kan stive ruter medføre økt kjøretid og forsinkelser i påvente av kryssende tog på stasjonene. I Norge gjelder dette f.eks. Dovrebanen Eidsvoll-Lillehammer, det meste av Vestfoldbanen, og det meste av Østfoldbanen sør for Moss.
Intervallene i grunnruten kan variere fra 90 sekunder – som er minsteavstanden mellom to tog på de tettest trafikkerte T-banelinjene – til to timer. Vys lokaltog i Oslo-området har grunnruter med 30 minutters intervaller på strekningen Stabekk–Ski og grunnruter med 15 minutters intervaller på strekningen Lillestrøm–Asker(-Spikkestad), og timesavganger mellom Asker og Kongsvinger. (Annethvert tog i pendelen Lillestrøm-Asker fortsetter til Spikkestad, så strekningen Asker-Spikkestad har 30 minutters grunnrute.) Enkelte lengre strekninger, som Oslo S–Halden og Skien–Oslo S–Gardermoen–Lillehammer, har grunnruter med timesavganger. I rushtidene har mange ruter flere avganger enn i grunnruten. Til gjengjeld har de vanligvis, iallfall på typiske pendlerstrekninger, færre i helgene (iallfall deler av dem), tidlig om morgenen (før morgenrushet) og sent på kvelden.
Der to eller flere ruter deler samme linje, økes vanligvis avgangsfrekvensen tilsvarende. Dette er vanlig i sentrale deler av større byer. I Norge gjelder dette særlig i og rundt Oslo, f.eks. Storgata, Stortingsgata og nedre del av Trondheimsveien for trikker og busser – og T-banens fellesstrekning Majorstuen–Tøyen. Det beste eksemplet på jernbanen i Norge er strekningen Lillestrøm - Oslo S - Nationaltheatret - Skøyen - Lysaker - Sandvika - Asker hvor linjedelingen gjør at disse knutepunktene betjenes av ti tog i timen i grunnrute.
Petsamo-ekspedisjonene
Petsamo-ekspedisjonene var en rekke småkriger gjennomført av finske frivillige mellom 1918 og 1920 mot Petsamo. Målet med invasjonene var å erobre Petsamo for Finland, som var blitt lovet dem av Russland i forbindelse av en grenseavtale noe tidligere. Bolsjevikene hadde motsatt seg å holde tsarens tidligere avtaler, og dette bidrog til å forsure forholdet mellom Finland og Sovjetunionen. Konflikten tok slutt i 1920, da Petsamo ble finsk. I 1944 kom området igjen på russiske hender.
Francis Patrick Moran
Francis Patrick Moran (irsk-australier, født 16. desember 1830 i Leighlinbridge nær Kildare i Irland, død 16. august 1911 i Sydney i Australia) var en av Den katolske kirkes kardinaler, og ble forflyttet fra en bispestol i Irland til Australia, der han var erkebiskop av Sydney 1884–1911.
Sylacauga
Sylacauga er en by i delstaten Alabama. Ifølge folketellingen i 2000, hadde Sylacauga 12 616 innbyggere. Den ligger sør i Talladega County fylket og er den nest største byen etter selve Talladega. Byen ligger omtrent 50 km sørøst for delstatens største by Birmingham og 60 km nord for delstatshovedstaten Montgomery.
Francis Patrick Moran
Han ble kreert til kardinal av pave Leo XIII i 1885, med Santa Susanna som tittelkirke. Han lot være å reise til konklavet 1903 som valgte pave Pius X da det var åpenbart at han ikke ville ha rukket å nå frem i tide til det begynte. Han var nevø av den irske kardinal Paul Cullen, morens stebror.
Sylacauga
Historie
Området ble først befolket av Creek-indianerne. Europeere kom til området på 1700 tallet. Shawnee indianerne opprettet byen Chalakagay i 1748. Navnet kommer fra Chalaka-ge, («Stedet til Chalaka stammen»). I 1836 ble indianerne imidlertid tvangsflyttet vestover. Byen ble formelt stiftet i 1838 med navnet Sylacogga. I 1887 fikk byen det nåværende navnet Sylacauga.
Francis Patrick Moran
Episkopalgenealogi
Hans episkopalgenealogi er:
Sylacauga
Historie
Byen hadde flere viktige veiforbindelser og jernbanen kom til Sylacauga i 1886.
Det første bekreftede tilfelle av at en meteoritt treffer et menneske skjedde i Sylacauga 30. november 1954, da den 31 år gamle Ann Elizabeth Hodges ble truffet mens hun hvilte i stuen. Den 4 kg tunge meteoritten falt gjennom taket, traff radioskapet som stod i rommet og spratt opp for så å treffe Hodges i armen og låret. Hodges overlevde selv om beinet ble skadet.
Økonomi
Sylacauga ligger på berggrunn som inneholder mye hvit marmor. Marmor fra Sylacauga gikk med til å bygge den amerikanske høyesterettsbygningen i Washington D.C..
Ellers har Sylacauga en del maskinindustri som leverer bl.a bildeler.
Byen har et eget skoledistrikt adskilt ifra fylkets skoledistrikt og har 2 barneskoler, en ungdomsskole og en videregående skole.
Edward Said
Edward Wadie Said (født 1. november 1935, død 24. september 2003) var en palestinsk-amerikansk litteraturhistoriker og forfatter, mest kjent for boka Orientalismen (1978), og for å ha introdusert begrepet orientalisme for å forstå forholdet mellom Europa og Asia.
Familien hans bodde delvis i Jerusalem og delvis i Egypt i hans barndom. I 1963 ble han professor i engelsk og komparativ litteraturvitenskap ved Columbia University, hvor han ble til sin død.
Said døde av leukemi 67 år gammel.
Orientalismen
I Orientalismen fra 1978 kritiserer Said vestlige eksperter på Midtøsten og den vestlige skjønnlitteraturen for å legge eurosentriske kategorier til grunn for sin forståelse av området. Han kritiserer også arabiske eliter for å ha internalisert dette perspektivet. Said var imidlertid nøye på at han ikke ville bli tatt til inntekt for tradisjonalstisk ideologi. Han utfordret store deler av det akademiske miljø og forsøkte å slå hull på myten om den verdinøytrale og politisk uavhengige forskningen, og ønsket videre å dokumentere at forskning ikke bare har legitimert imperialisme, men også bidratt til imperialismens framvekst. Dette var og er brennbare temaer, så det han skrev ble mottatt både med entusiasme og raseri.
Politiske og humanitære kampsaker
I sine senere år var Said mest kjent for å være en kritiker både av Israel og de palestinske selvstyremyndighetene med Yasir Arafat i spissen. Fra 1977 var han medlem av Det palestinske nasjonalrådet, men forlot dette i 1991 i protest mot Arafats allianse med Saddam Hussein. Opprinnelig var Said en talsperson for en tostatsløsning, men gikk etter hvert inn for en enstatsløsning fordi han ble stadig mer overbevist om at en tostatsløsning var umulig, både politisk og moralsk. Rettferdighet for palestinerne – både overfor israelerne og sine egne ledere – var hans mest nærliggende politiske kampsak, men den var bare en del av hans store prosjekt, som var en kompromissløs kamp for en global humanisme. Said ble en krass kritiker av Oslo-prosessen, med den konsekvensen at bøkene hans ble forbudt av de palestinske myndighetene. I 2002 var Said med på å danne Nasjonalt Initiativ for Palestina (PNI) som tok avstand både fra al-Fatah/PLOs autoritære styre og ettergivenhet overfor Israel og Hamas' fundamentalisme. Ved valget i 2006 fikk PNI to representanter i det palestinske parlamentet. Han markerte seg som en av palestinernes fremste talsmenn i USA.
Hans syn på Oslo-avtalen
Helt fra Oslo-avtalen ble kjent, var hans reaksjoner negative. Said spådde fra starten at avtalen ville føre til en katastrofe og frata palestinerne det lille de hadde, for innbakt i avtalen mente han det lå forutsetninger som tillot israelerne å gjøre nær sagt hva som helst, mens palestinerne ble bundet på hender og føtter. I forbindelse med denne prosessen skrev han boka: The end of the Peace Process: Oslo and after ( 2000).
Krokeide
Krokeide (tettstedsnavn Krokeidet) er en grunnkrets og et tettsted i Fana bydel i Bergen, beliggende mellom Fanafjorden og Lysefjorden, med fergeforbindelse til Austevoll.
På Krokeide ligger militærfortet Korsneset fort. Ved fergeleiet ligger det en liten kro som heter Gullkroken der man kan kjøpe is, pølse eller snop mens man venter på fergen. På Krokeide er det også flere gårdsbruk, forutenom selve tettbebyggelsen.
Krokeide skole er en fådelt barneskole med ca. 70 elever fra første til syvende klasse. Krokeide videregående skole, tidligere del av Krokeidesenteret, er eid av LHL (Landsforeningen for hjerte- og lungesyke). Den ble etablert i 1946, og er Norges største attføringsfaglige skole. Skolen er landsdekkende og har 145 elever.
Grunnkretsen Krokeide hadde 718 innbyggere 1. januar 2014, og et areal på 11,72 km² landareal og 0,19 km² ferskvann, mens selve tettstedet har innbyggere per 1. januar.
Hamden
Hamden er en by i New Haven County i Connecticut i USA med cirka 59 200 innbyggere (2000).
Quinnipiac University ligger i Hamden. Nær byen ligger en høydeformasjon med navn Sleeping Giant, og det har gitt omlandet tilnavnet «The Land of the Sleeping Giant». Skuespilleren Ernest Borgnine kommer fra Hamden.
Hele det tettbygde New Haven-området, som består av 22 byer og småbyer, har en samlet befolkning på 571 310.
Eksterne lenker
Offisiell hjemmeside
Frank Eirik Hellum
Frank Eirik Hellum (født 26. mars 1970, død 2. januar 2013) var en norsk produsent, komponist, tekstforfatter og musiker. I 1996 opprettet han sammen med Ronny Wikmark produksjonsselskapet TouchDown Music, ga ut albumet «Første dag» med Hellum/Wikmark samt overtok driften av Norges største musikkstudio, Nidaros Studio. Han har også siden den gang også jobbet tett sammen med blant annet Stargate og Supersound.
Héctor Herrera
Héctor Herrera Ortiz (født 23. mai 1959) er en pensjonert 800 meter-løper fra Cuba. Han vant en olympisk sølvmedalje på 4 x 400 meter stafett i Barcelona 1992, sammen med lagkameratene Lazaro Martínez, Norberto Téllez og Roberto Hernández.
Herrera vant også en sølvmedalje på 800 meter i 1993 i de Sentralamerikanske og karibiske leker.
Pseudacraea
Pseudacraea er en slekt av sommerfugler som tilhører underfamilien Limenitidinae i den store familien flikvinger (Nymphalidae). Artene i denne slekten etterligner ulike grupper av giftige sommerfugler og ser derfor ganske ulike ut.
Utseende
Gasnke store (vingespenn gjerne 70-80 millimeter), smalvingede sommerfugler. Som vanlig for grupper som etterligner andre sommerfugler er de ganske variable i form og farge. Mange er rødlige, eller mørke med lyse, stråleaktige striper. Arten Pseudacraea poggei er en ganske god etterligning av en monarksommerfugl, andre, for eksempel Pseudacraea boisduvali, ligner sterkt på Acraea-arter. Larvene er brunlige, med fingeraktige, tornete utvekster både på hodet og kroppen.
Levevis
Artene i denne slekten etterligner giftige sommerfugler innen slekten Acraea og gruppen Danaini. Slik unngår de i noen grad å bli spist av fugler. Larvene utvikler seg på planteslektene Chrysophyllum og Mimusops i familien Sapotaceae. Disse sommerfuglene lever gjerne i regnskog.
1. serierunde i Adeccoligaen 2011
1. serierunde i Adeccoligaen 2011 startet søndag 3. april klokken 15:30 med Sandnes Ulf mot Bryne. Runden forsatte klokka 18:00 med de sju andre kampene.
Bolig
En bolig er en bygning eller en del av en bygning som blir benyttet til fast opphold på helårs basis (bopel). Det viktigste kjennetegnet ved en bolig er at den har egen inngangsdør.
Betegnelsen bolig forekommer i ulike lovverk og har noe ulik definisjon. I henhold til «seksjoneringsloven» er for eksempel en boligseksjon definert som en del av en bygning som har egen inngang, eget kjøkken, bad, soverom og oppholdsrom.
Folkvang
Hit til Folkvang kommer halvparten av de krigerne som valkyriene henter når krigerne har dødd i strid. Den andre halvparten kommer til Valhall for å bli einherjer. Frøya har rett til å velge selv hvem som skal komme til henne, og de er som oftest mer ærbare og mindre blodtørstige enn de som blir ført til Valhall.
Bolig
Skatteetatens definisjon
Skatteetaten har definert tre forskjellige boligtyper:
Folkvang
I Snorres Edda, i Grimnismål (Grimnes tale) står det:
Bolig
Etter konstruksjon
Småhus kan omfatte rekkehus og tomannsboliger.
Kjedehus er en variant av rekkehus hvor boenhetene ikke deler samme gavlevegg, men istedet har for eksempel garasje, bod eller inngangsparti imellom.
Bai (folk)
Bai (kinesisk: 白族; pinyin: Báizú) er ett av de 55 offentlig anerkjente minoritetsfolkene i Folkerepublikken Kina. Ifølge folketellingen i 2000 var det 1,9 millioner av dem i Kina, for det meste i provinsene Yunnan, Guizhou og Hunan.
Bolig
Etter konstruksjon
Takleilighet er en leilighet bygd på taket av en blokk.
Bai (folk)
Religion
En overveiende del av baifolket bekjenner seg til buddhismen.
Kim Ljung
Ljung var bassist, vokalist og låtskriver (tekst og musikk) i det norske rockebandet Seigmen fra begynnelsen, men etter at Seigmen ble oppløst på slutten av 1990-tallet, fordi gitarist Sverre Økshoff sluttet, var han med å stifte bandet Zeromancer sammen med Seigmen-medlemmene Alex Møklebust og Noralf Ronthi. Seigmen hadde fra starten blitt enige om at hvis ett av medlemmene skulle slutte, ville hele bandet bli oppløst.
Bolig
Etter konstruksjon
Terrasseleilighet har likheter med en blokkleilighet, men er en del av et terrassehus.
Bai (folk)
Religion
I det autonome distrikt Dali finnes det en rekke større katolske og protestantiske menigheter med overveiende baimedlemskap.
Kim Ljung
Ljung har vært kjent for sine spesielle, okkulte tekster.
Ljung er i dag bassist i Zeromancer.
Bolig
Etter eierformer
Andelsleilighet eller andelsbolig er en fellesbetegnelse for borettslagsboliger og aksjeleiligheter.
Innskuddsbolig er en fellesbetegnelse for borettslagsboliger, aksjeleiligheter og obligasjonsleiligheter.
Boligselskap er en fellesbetegnelse for borettslag, eierseksjonssameier og boligaksjeselskaper.
Vanlige boformer ved leie
Se også avsnittet om utleiedel.
Fritidsboliger
Fritidsbolig er en av to typer boligseksjoner, hvor den andre er helårsbolig (typisk en leilighet).
Utleiedel
Når en del av en bolig leies ut (for eksempel en del av en enebolig eller boligseksjon, les: leilighet) skilles det mellom begrepene hybel, hybelleilighet og selvstendig boenhet etter hvilke fasiliteter og godkjenninger utleiedelen har.
Hybel
En hybel er en del av en bolig hvor leietakeren må dele fasiliteter som kjøkken eller bad med andre, samt deler inngangsdør med de andre som bor i boenheten. Dør til soverom kan være med eller uten egen lås. Et eksempel på en hybel er dersom man leier ut et soverom, men beboeren eller beboerne deler kjøkken eller bad med andre. Hybelen kan da utgjøre en del av et kollektiv.
Selvstendig boenhet
En selvstendig boenhet har alle hovedfunksjoner som bad, toalett, kjøkken, oppholdsrom og soverom, og en egen inngang. I tillegg har den eget leilighetsnummer og er en separat branncelle. Kravet om egen inngang er ikke til hinder for at man kan dele ytterdør, gitt at tilgang til egen inngang kan skje via en felles kommunikasjonsvei.
James L. Brooks
Biografi
James L. Brooks vokste opp i en jødisk familie i Brooklyn, New York. Hans karriere startet som manusforfatter i CBSnews i perioden 1964 til 1966. Resultatet av perioden i ABS ble seriene Room 222 og The Mary Tyler Moore Show. Sistnevnte ble raskt en suksess og karrieren var i gang.
Brooks startet et eget film- og TV-selskap som produserte serier som The Tracey Ullman Show og senere The Simpsons. Selskapet heter Gracie Films. I en av seriene, The Critic, er Nancy Cartwright (stemmen til Bart Simpson) med som en av stemmene. Gracie Films produserer forøvrig The Simpsons. Han vant i 1983 en Oscar for beste regi med filmen Terms of Endearment, (Tid for ømhet).
Det danske Kriminalakademi
Det danske Kriminalakademi (DKA) er en dansk forening med formål å fremme god kriminallitteratur. DKA ble stiftet 15. november 1986. Foreningen består av danske forfattere av kriminallitteratur og «personer som offentlig har skrevet om kriminallitteratur eller på annet vis bidratt vesentlig til Det danske Kriminalakedemis formål».
Gjesvær kirke
Gjesvær kirke er en kirke fra 1960 i Gjesvær i Nordkapp kommune, Troms og Finnmark fylke. Byggverket er i tre og har 70 plasser.
Gjesvær kirke er i privat eie.
Bell 230
Bell 230 er en videreutvikling av Bell 222 som blant annet er utstyrt med kraftigere motorer. Prototypen var en ombygd 222 som fløy første gang 12. august 1991, og den første serieproduserte 230 ble levert i november 1992. Bare 38 helikoptre ble bygget før produksjonen opphørte i august 1995 og 230 ble erstattet av den lengre og kraftigere Bell 430.
Litteratur
Bell 230
Nakksjøelva
Nakksjøelva er en elv i Kjosen, øst i Drangedal kommune i Telemark. Den drenerer Nakksjøen, og er hovedtilløp for Glitsjøen, som tilhører Kragerøvassdraget.
Ignatius C. Wang
Ignatius Cheng Wang (født 1934 i Beijing i Kina) er pensjonert katolsk hjelpebiskop i erkebispedømmet San Francisco i USA. Han var den første østasiat som ble utnevnt til det katolske bispeembede i De forente stater.
Liv og virke
Han ble født Wang Cheng i Beijing som den femte av åtte barn i en familie som hadde vært katolsk i tolv generasjoner. Han gikk på katolske skoler og begynte på presteseminar i Aberdeen i Hongkong. Prestevielsen fulgte i 1959 i Hongkong.
På grunn av det kommunistiske styre kunne han ikke vende tilbaketil Fastlands-Kina for å virke som prest, og ble sendt for videre studier til Roma. I 1962 tok han doktorgrad i kirkerett.
Veien tilbake til prestetjeneste i hjemlandet var fremdeles sperret, og han tok da en stilling i øystaten Grenada i Karibia som sogneprest. Senere ble han også generalvikar for stedet bispedømme.
I 1974 flyttet han til San Francisco for å være nær sin søster som var blitt enke, hadde svekket helse og hadde små barn. Da hun døde, ble han barnas verge.
Han tjenestegjorde i en rekke menigheter, i det erkebiskoppelige tribunal og som koordinator for det kinesiske apostolat. San Francisco har en meget stor kinesisk-amerikansk befolkning.
Han ble utnevnt og ordinert til titulærbiskop og hjelpebiskop for San Francisco i 2002, og fratrådte av aldersgrunner 16. mai 2009.
Episkopalgenealogi
Hans episkopalgenealogi er:
Realisme (litteratur)
Realismen er en tidsepoke innen litteraturhistorien, som blomstret opp etter poetisk realisme rundt 1875, og varte utover mot 1890-tallet. Den fremstod som en reaksjon på nasjonalromantikken. Videreutviklingen av realismen finner man i naturalismen (1885–1890).
Fremvekst
1800-tallet var et århundre preget av endring. I denne tiden utvikles også det vi kaller det moderne samfunnet. I et moderne samfunn er mennesket og fornuften i sentrum. Arven fra opplysningstida, humanismen, fremmet individets frihet og selvstendighet. I selvstendighetens ånd ble mange av Europas stater samlet eller demokratisert.
Naturvitenskap påvirket også i stor grad samfunnsutviklingen. Av tenkere og vitenskapsmenn med stor innvirkning på realismen kan nevnes: Francois Voltaire, Immanuel Kant, Charles Darwin, John Stuart Mill og Auguste Comte. Nye teknologier ble utviklet, og industrialiseringen skjøt fart i Europa, i første omgang i England og Frankrike, men etter 1850, også i Norge. Naturvitenskapens triumf problematiserte eksistensen av en høyere makt. Man mistet troen på Gud og Skaperverket; samfunnet gjennomgår en sekularisering. Vitenskapen stiller spørsmål ved vedtatte sannheter. Det utvikles en samfunnskritisk kultur. 1800-tallet var det moderne samfunnets århundre, og i denne tiden får også moderne litteratur sitt gjennombrudd. Den moderne litteraturen viser seg i to retninger; den tradisjonelle, med realismen og naturalismen, og den modernistiske og mer eksperimentelle, med nyromantikken.
Gjennombrudd i Norge
Mange betrakter den danske litteraturviteren Georg Brandes' forelesning «Hovedstrømninger i det 19ende Aarhunredes Litteratur» fra 1871 som innledningen til realismen. Han kritiserer den samtidige litteraturen og ønsker en mer samfunnskritisk skrivning i takt med utviklingen i resten av Europa. Han uttaler: «Det, at en litteratur i vore dage lever, viser sig i, at den sætter problemer under debat». Forelesningen får følger også i norsk kulturliv.
Hovedtrekk
Realistene ønsket å skrive tendensromaner; de ville komme med et synspunkt i samfunnsdebatten. Tematikken er gjerne konflikten mellom individ og samfunn. Mennesket vil realisere seg, men møter stengsler i form av ektefelle, kirke, skoleverk eller sosial tilhørighet. Samfunnet hindrer menneskets frihet, og det er dette realistene kritiserer. Eksempel på denne konflikten finner vi blant annet i en replikk av Nora i «Et Dukkehjem». Hun vil ut i verden for å «komme etter hvem som har rett, samfunnet eller jeg». Realistene kritiserer institusjoner som familien, ekteskapet, arbeidslivet og forholdet mellom kjønn, generasjoner og klasser.
Realistene tror at mennesket kan realisere seg selv ved å bryte samfunnets normer. De trodde mennesket kunne forme sitt eget liv og gjøre de rette valgene. Dette samsvarer med eksistensialismen og liberalismen, som var de rådende filosofiene i tida. Dette er et svært positivt menneskesyn. Realistene hadde fremtidstro, og ønsket å endre samfunnet til det bedre med sin litteratur. Kunsten hadde et mål.
Fordi de færreste i 1800-tallets samfunn hadde valgmulighetene til å bryte ut av samfunnsordningene, hentes gjerne hovedpersonene fra det stadig voksende borgerskapet. Ofte var de kvinner. De var undertrykte, men hadde et valgalternativ og lærte å bruke det.
Enhver samfunnskritikk ønsker å formidle en sannhet. Realistene ønsket å beskrive en virkelighet som fremstod mest mulig sann og troverdig. Derfor er realismen gjennomsyret av den objektive fornuften. Romanen og dramaet ble de fremste uttrykksformene, ettersom disse var mer prosabasert og gav rom for objektivitet. I realismen var målet en objektiv forteller. Synsvinkelen var scenistisk og refererende, men med begrenset innsyn i fortellingens personer gjennom blant annet bruk av replikker. Andre språklige kjennetegn er at handlingen foregår kronologisk og over en kort tidsperiode, slik at det for leseren vil oppfattes som nærmere egen virkelighet. Språket er lett og direkte, uten romantiske utmalninger.
For å gi inntrykk av å formidle virkeligheten, skrev realistene om troverdige personer i samtida. De beskrives ofte med særpreg, som gjør dem til sannsynlige individer. Likevel ønsket realistene å rette kritikken mot større samfunnsgrupper, ikke enkeltpersoner. Derfor ga de karakterene sine egenskaper som gjorde dem til representanter for en gruppe. Prester beskrives som hyklerske, lærere som autoritære og dumme. En slik «grunn» beskrivelse av karakterer, betegnes som «typer».
Ved å stille typene sammen på en bestemt måte, skapte forfatteren sympati eller antipati hos leseren. Leseren ledes på til en oppfatning av hva som er rett og galt. På dette viset makter realistiske kunstnere det paradoksale å komme med objektiv samfunnskritikk.
Naturalismen
Naturalismen er en videreutvikling av realismen, som begynner å vokse frem på midten av 1880-årene og dabber ut mot århundreskiftet. Mens realistene ville forandre samfunnet ved å sette problemer under debatt, mente naturalistene at verden ikke kunne forandres. De ville bare beskrive en objektiv virkelighet, og hadde ikke håp om at mennesket kunne fjerne problemene, i alle fall ikke på grunn av litteraturen. Naturalismen preges mye av determinisme, og man mente at menneskets liv allerede var forutbestemt av arv og miljø. Var man fattig, så skulle man forbli fattig for resten av livet. Enkelt menneske kunne ikke gjøre noe for å bedre egen situasjon; Mens realistene skildret overklassen i samfunnet, borgerklassen, var naturalistene mer opptatt av å skildre de som var uten håp: alkoholikere, prostituerte, tiggere og så videre. De naturalistiske tekstene er ofte svært tragiske. Ting skildres ned til minste detalj, og motivene ble hentet fra miljøer der menneskene var omgitt av naken nød, skitt, sultne barn, sykdom, slåssing og drikking.
Naturalistene prøvde ikke å fordele skyld på noen, og kom ikke med direkte kritikk slik som realistene gjerne gjorde. Naturalistens oppgave var å skildre elendigheten som den var, og trodde ikke at det var mulig å forandre noe ved å skylde på noen.
Temaer
Forfattere på denne tiden tok opp et mangfold av temaer, deriblant:
Virkemidler
Virkemidlene som ble brukt av realistene, skulle generelt sett gjøre stykket mer realistisk og troverdig.
Lars Kristian Flemmen
Lars Kristian Flemmen (født 19. oktober 1987 i Molde) er en norsk regissør og serieskaper, kjent blant annet for TV-seriene Jul i Blodfjell (TVNorge) og Parterapi (NRK). Jul i Blodfjell ble nominert til Cannes Short Form Competition og Parterapi var nominert til beste Comedy i Rose d’Or. Han ble nominert til Gullrutens Fagpris 2014 for Costa del Kongsvik som samme året vant prisen for beste humorprogram. Flemmens produksjoner har vunnet eller vært nominert til 12 gullruter og fire komipriser, i tillegg til internasjonale nominasjoner.
Fra 2009 studerte Flemmen psykologi parallelt med regiarbeidet, og i perioden 2010-2020 var han ansatt i Seefood TV som regissør for en rekke underholdning- og humordramaproduksjoner.
Ganglion (cyste)
En ganglion er en cyste som ofte opptrer på eller rundt ledd og sener i hånden (av og til i foten). Størrelsen på cysten kan variere over tid, og de blir ofte mer inflammerte hvis de irriteres. Som regel opptrer de rundt håndleddet og på fingrene.
Grunnen til at ganglioner formes er ikke kjent. De opptrer oftere hos eldre og hos kvinner.
Ganglioner er normalt ikke regnet for å være farlige, men de kan føre til ubehag og begrense bevegelighet. Ofte forsvinner de over tid, så ved små, uproblematiske cyster er behandling unødvendig. Dersom en ganglion skaper problemer kan den fjernes ved væskeaspirasjon eller ved kirurgi. Aspirasjon er den enkleste metoden, men i 50% av tilfellene utvikles det nye cyster. Etter kirurgi er tilbakefallsraten på kun 5-10%. Kirurgisk fjerning av ganglioner er en enkel og som regel komplikasjonsfri operasjon.
Frank Henkel
Frank Henkel (født 16. november 1963 i Øst-Berlin) er en tysk politiker for CDU. Han er fra 2008 leder av CDU i Berlin og fra 1. desember borgermester og senator for indresaker og sport i Berlins regjering. Etter CDUs 10 år i opposisjon i Berlin ledet han sitt parti i 2011 inn i regjeringssamarbeid med SPD (regjeringen Wowereit IV). Han fortsatte i vervet i regjeringen Müller
Melianthaceae
Se teksten
Melianthaceae er en plantefamilie i ordenen Geraniales. Den tilhører den store kladen Rosidae. Den omfatter 15 arter fordelt på 2 planteslekter i tropiske og sørlige Afrika.
Slekter
De to slekten og artene er:
Kommunistopprørskrigen
Kommunistopprørskrigen (malayisk: Kebangkitan Semula Pengganas Komunis; engelsk: Communist Insurgency War) eller Den andre malayakrisa (Second Malaysian Emergency) var et opprør og geriljakrig ført av Det malayiske kommunistparti ledet av Chin Peng mot Malaysias regjeringsstyrker fra 1968 til 1989. Opprøret regnes som en fortsettelse av det malayiske kommunistpartiets første opprør, den første malayakrisa fra 1948 til 1960. Kommunistopprøret begynte med en gruppe opprørere på begge sider av grensa mellom Thailand og Malaysia, som Chin Peng og andre partimedlemmer, som da befant seg i Folkerepublikken Kina, hadde liten kontakt med. Konflikten sluttet med en fredsavtale i 1989 i Hat Yai sør i Thailand, hvor kommunistpartiet inngikk to separate fredsavtaler med regjeringene i Malaysia og Thailand.
Naturlovpartiet
Partiet stilte til valg for første gang i 1993. På grunn av lav oppslutning og «mangel på renhet i landets bevissthet» vedtok partiet å ikke drive valgkamp, men stilte likevel lokalvalgs- og stortingsvalgslister i utvalgte fylker og kommuner. I desember 2009 ble partiet slettet fra Partiregisteret etter å ikke ha stilt liste ved to påfølgende stortingsvalg.
Internasjonalt
Partiet ble opprettet som den norske armen av det transnasjonale Naturlovpartiet som ble grunnlagt av The Beatles-medlemmet George Harrison. Partiet blir regnet som den politiske armen av Maharishi Mahesh Yogis bevegelse for Transcendental meditasjon. Det britiske Naturlovpartiet ble offisielt oppløst i april, 2004.
Håndball-VM 1993 for kvinner
Håndball-VM 1993 for kvinner ble spilt i Norge i perioden 24. november – 5. desember 1993.
Plasseringsrunde
Lagene som endte sist i gruppene i innledende runde, spilte kamper om plassene 13.- til 16.-plass.
Irène Némirovsky
Bakgrunn
Irène Némirovsky ble født i Kiev, som den gangen lå i det russiske keiserdømmet. Hennes far, Léon Némirovsky (på hebraisk het han Arieh ), tok navn etter sin hjemby Nemirov i Ukraina. Han hadde slått seg opp på kornhandel og var en rik finansmann. Hennes overfladiske og ulykkelige forhold til moren Faiga (som kalte seg Fanny) ble senere et vesentlig tema i mange av Némirovskys romaner. Foreldrene brydde seg hverken om hjemmet eller datteren, selv om de ansatte førsteklasses lærere til henne. Némirovsky tilbad faren sin, men han foretrakk å være på kontoret, på reiser eller på kasino, der han spilte med formuer som innsats. Faiga (f. Odessa 1887 - d. Paris 1989) var knappe 16 år da datteren ble født, og følte bare motvilje mot barnet. Hun fornektet sin alder, og fra hun kom i 30-årsalderen, tvang hun tenåringsdatteren til å kle seg som en småpike for selv å virke yngre. Faiga var på evig utkikk etter mannlig oppmerksomhet, men etter hvert som alderen hennes ble synlig, måtte hun ta til takke med gigoloer.
I 1917 flyktet Léon Némirovsky med familien fra den russiske revolusjonen og sin store, flotte villa i St. Petersburg. Somrene hadde de tilbrakt på Krim, i Biarritz eller ved Rivieraen. Irène Némirovsky ble etterlatt på et pensjonat med sin franske guvernante, mens moren holdt til på et luksushotell. Guvernanten døde da Némirovsky var 14 år; av henne hadde hun lært flytende fransk, og snakket i tillegg flytende russisk, polsk, engelsk, finsk og baskisk. Hun forstod også jiddisch. Inspirert av Ivan Turgenjevs romanteknikk begynte hun å skrive som 14-åring. Hun skrev ikke bare teksten, men også alle de tanker og innfall hun fikk underveis. Yndlingsromanen hennes var Bildet av Dorian Gray. .
Butha-Buthe (distrikt)
Butha-Buthe er et av ti distrikter i Lesotho. Det ligger helt nord i landet og grenser til distriktene Mokhotlong i sørøst og Leribe i sør. Administrasjonssenteret er byen Butha-Buthe. Distriktet hadde 110,320 innbyggere ved folketellingen i 2006.
Irène Némirovsky
Bakgrunn
St. Petersburg var for henne mørke, tilsnødde gater, der en isvind blåste over kanalenes råtne vann. Hun hadde ingenting mot å flytte til Moskva, der faren hennes mente de var trygge for revolusjonen. Men Moskva viste seg tvert om å være senter for opprøret i oktober 1918. I fem dager holdt familien seg innendørs, forsynt med en sekk poteter, noen esker sjokolade og sardiner. Deretter dro de tilbake til St. Petersburg, men da bolsjevikene satte en pris på Léon Némirovskys hode, organiserte han en flukt til Finland. Forkledd som bønder krysset de grensen, og tilbrakte et år på et sted bestående av tre trehus ute på et jorde. Datteren lengtet hjem til Russland. Faren hennes foretok mange turer tilbake for å hente ut familiens eiendeler. Så fulgte tre måneder i Stockholm. I juli 1919 seilte familien til Rouen, en ti dagers seilas innbefattet en forrykende storm som kom til å inspirere sluttscenen i David Golder. I Paris overtok Léon ledelsen av en filial av banken sin, og kunne dermed gjenoppbygge formuen sin. Irène begynte å studere ved Sorbonne-universitetet og avla en fremragende embedseksamen i litteratur.
Butha-Buthe (distrikt)
Distriktet ble skilt ut fra distriktet Leribe og gjort til et eget distrikt. Det har navn etter sandsteinsplatået der kong Moshoeshoe I forskanset seg før han tok tilhold i Thaba-bosiu i 1824.
Irène Némirovsky
Forfatter i Frankrike
I 1926 giftet Irène Némirovsky seg med en annen jødisk/russisk innvandrer, bankmannen Michel Epstein, sønn av en bankdirektør i Russland som var blitt medlem av bankkomitéen i Paris under ledelse av den tidligere statsminister og finansminister i Russland, grev Vladimir Kokovtsov (1853-1943), som under den senere tyske okkupasjonen prøvde å hjelpe ekteparet Epstein. Paret bosatte seg i en fredelig sidegate, avenue Constant-Coquelin 10, og fikk to døtre: Denise (født i 1929) og Elisabeth (født i 1937). Irène Némirovsky hadde jødiske foreldre, men den 2. februar 1939 konverterte hun med døtrene sine til katolisismen. De lot seg døpe i Sainte-Marie-kapellet i Paris ved daggry, av familievennen fyrst Vladimir Ghika (1873–1954) fra Romania - martyr for kirken og helliggjort i 2013. Némirovskys søknad om fransk statsborgerskap ble likevel avvist, på tross av hennes berømmelse. Dette var et tiår sterkt preget av antisemittisme i tillegg til en voksende frykt for krig.
Irène Némirovsky var allerede berømt etter sin første roman David Golder, påbegynt i Biarritz i 1925 og utgitt i 1929. Romanen ble en suksess og også filmatisert i 1930 med skuespiller Harry Baur i tittelrollen og Julien Duvivier som filminstruktør. Den rike jøden Golder, en gang børsens skrekk, ruineres og reduseres til den lille jøden han var som ung mann hjemme i Odessa, etter hvert som hans aldrende hustru er notorisk utro og krever stadig flere penger for å forsørge elskeren sin. Da forleggeren Bernard Grasset mottok manuskriptet, bemerket han at forfatteren hverken hadde oppgitt navn eller adresse, bare en poste restante-adresse signert «Epstein. H. Muller». Han satte derfor en liten annonse i avisen med oppfordring til forfatteren om å melde seg. Det gjorde hun noen dager senere, og Grasset ble overrasket over at et så modent verk var skrevet av den pratsomme unge kvinnen han møtte. Ved utgivelsen ble romanen rost av forfattere så fjernt fra hverandre som jøden Joseph Kessel og antisemitten Robert Brasillach, som lovpriste hennes klare prosa. Samme året ble hennes roman Le Bal, fortellingen om en dårlig behandlet datter og en tenårings hevn, først et skuespill og deretter filmatisert.
Irène Némirovsky skrev også i Candide og Gringoire, to tidsskrifter kjent for antisemittiske tendenser. I et intervju med L'Univers israélite 5. juli 1935 erklærte hun sin stolthet over å være jødisk, og forsvarte sin skildring i David Golder med at den ikke handlet om «franske israelitter, som har vært etablert i landet i generasjoner, og som rasespørsmålet ikke har noen mening for; men de forholdsvis kosmopolittiske jøder, der kjærligheten til penger har overtatt alle andre følelsers plass.» En ny biografi hevder at Irène Némirovsky var motivert, ikke av egen antisemittisme, men av sin avsky for den avvisende moren, og komplekse følelser rundt sin jødisk-russiske bakgrunn, shtetl-jødedommen.
Andre verdenskrig
I august 1939 dro familien Epstein til landsbyen Issy-l'Évêque i Bourgogne sammen med barnepiken Cécile Michaud som kom derfra. De to barna ble etterlatt hos Michauds mor, mens foreldrene dro hjem til Paris. Herfra reiste de ofte på besøk til barna, frem til demarkasjonslinjen ble opprettet i juni 1940. I juni 1941 lot ekteparet seg registrere, og dermed ble deres status som «utenlandske jøder» prekær. Irène Némirovsky kunne som jødinne ikke utgi bøker mer, og hennes mann mistet arbeidet sitt i banken. Sammen reiste de til døtrene i Issy, der de flyttet inn på Hôtel des Voyageurs - der også soldater og offiserer fra Wehrmacht var innkvartert. Den eldste datteren Denise gikk liksom foreldrene med jødestjerne på overtøyet, selv om hun var katolsk konfirmert. Etter et år på hotell fant familien et hus til leie, der de kunne bo for seg selv. Livet i Issy-l'Évêque er tydelig modell for skildringen av Bussy i Dolce, den ene delen av Storm i juni. De tyske underoffiserene Epsteins ble kjent med i Issy, skrev et omtenksomt anbefalingsbrev for den jødiske familien: «Kameraden! Vi har i lengre tid delt husvære med familien Epstein, og lært dem å kjenne som en ytterst anstendig og forekommende familie. Vi ber dere om å behandle dem i overensstemmelse med dette. Heil Hitler! Hammberger, Feldwebel.»
Némirovsky la merke til at få av de ansatte i franske forlag unngikk å samarbeide med tyskerne, og 3. juni 1942 skrev hun sitt testamente til fordel for døtrenes formynderske. Ernst Kaltenbrunner hadde kalt henne «en degenerert kunstner av forkvaklet jødisk hegemoni». Franske myndigheter utleverte bare motvillig jøder med fransk statsborgerskap; til gjengjeld gikk de med på å deportere utenlandske jøder. Den bitterheten Némirovsky skildrer franske forhold med i Storm i juni, får boken til å minne om Marc Blochs L'Étrange Défaite.
Arrestasjon og død
13. juni 1942 ble Némirovsky arrestert som «statsløs person av jødisk bakgrunn» av fransk politi. Årsaken var et allment tiltak mot statsløse jøder i aldersgruppen 16-45 år. Mannen hennes fikk derfor bli, ettersom han var over 45 år. Gestapo hadde kontaktet SS RSHA for å få klargjort hva som skulle gjøres med Némirovsky. Ernst Kaltenbrunner beordret henne gasset. Da hun ble tatt, fikk hun sagt til døtrene: «Jeg må ut på en reise nå...»
Hennes mann skjønte ikke at deportasjonen var en dødsdom. Han spilte regelmessig biljard med tyske offiserer. I andre delen av Storm i juni beskrives de tyske offiserene - med få unntak - som mer medfølende og kultiverte enn de lokale franske jordeierne. Da Némirovsky ble arrestert, skrev hennes mann til den tyske ambassadøren Otto Abetz i Paris og påpekte at selv om hans kone var av jødisk opprinnelse, beviste bøkene hennes at «hun ikke næret sympati hverken for jødedom eller bolsjevik-styre». Han ventet henne hjem hver dag, og dekket på til henne til måltidene, i tilfelle hun dukket opp. Fra Issy skrev han til marskalk Pétain og bad om lov til å ta sin kones plass i arbeidsleiren. Vichy-regjeringens svar var å arrestere ham i oktober 1942. I oppsamlingsleiren Drancy ble han fratatt 8.500 francs. 6. november 1942 ble Michel Epstein deporteret til Auschwitz, og sendt til gasskammeret ved ankomst sammen med sin søster Mavlik, som var blitt arrestert sammen med ham.
Hun rakk å skrive to brev hjem. 13. juli skrev hun med blyant: «Min kjæreste skatt, for øyeblikket er jeg på gendarmeriet, der jeg har spist solbær og stikkelsbær i påvente av at de skal komme og hente meg. Vær for all del rolig, jeg er overbevist om at dette ikke blir så langvarig.» Hun ba om de andre brillene sine og bøker og litt saltet smør. Brevet er nok blitt postlagt av en vennlig gendarm. Det neste er sendt på avreisedagen, trolig av en tilfeldig reisende de har møtt på jernbanestasjonen. Med blyant står det bare: «Min kjære skatt, mine kjære elskede jenter, jeg tror vi kommer til å reise i dag. Fatt mot og håp. Jeg bærer dere i hjertet, og jeg elsker dere. Måtte Gud hjelpe oss alle.»
Storm i juni
En posthum bok, Storm i juni består av deler som skulle være de første to av tilsammen fem. Boken utspiller seg i Frankrike fra den tyske invasjonen i juni 1940 fram til juni 1941. Da hun ble arrestert, ble manuskriptet, i form av en skrivebok, lagt i en reiseveske som fulgte døtrene Élisabeth og Denise Epstein gjennom livet. Først i 1975 åpnet Denise manuskriptet, men det ble for smertefullt å skulle lese det. En lekkasje i leiligheten noen år senere fikk henne til å ønske å bevare det, og ved hjelp av en lupe begynte hun å renskrive det på maskin. Hun oppdaget da at det ikke var en dagbok, slik hun hadde trodd, men derimot en bred skildring av masseflukten under den tyske invasjonen i 1940.
Storm i juni ble utgitt i Frankrike i 2004, og vant den prestisjetunge Prix Renaudot samme året.
I 2008 var boken utgitt på 38 språk og solgt i 2,5 millioner eksemplarer.
Døtrene
Døtrene hadde først gjemt seg på et katolsk pensjonat; Denise under falskt navn. Likevel kom gendarmene på sporet av dem, og de måtte i flere uker leve i skjul i en vinkjeller. Denise pådro seg pleuritt som bare ble behandlet med harpiks, da hjelperne ikke våget å stole på den lokale legen. Derfra gikk flukten videre, stadig med kofferten med morens manuskript. De nådde til sist frem til mormoren Fagia, som bodde komfortabelt i Nice, men ikke ville åpne døren for barnebarna. Hun ropte til dem gjennom den låste døren at om foreldrene deres var døde, skulle de henvende seg til et hjem for foreldreløse. Fagia døde 102 år gammel i sin herskapsleilighet i avenue du President Wilson i Paris. I safen henne lå det bare to av datterens bøker: Jezabel og David Golder.
Etter krigen gikk de to søstrene daglig til Gare de l'Est for å lete etter sin mor blant de overlevende som kom tilbake fra konsentrasjonsleirene. De besøkte også jevnlig hotellet Lutetia, mottakssenter for deporterte. Et hjelpefond betalte livsoppholdet frem til de tok artium. Denise ble helt frisk av pleuritten.
Honningsvåg kirke
Honningsvåg kirke er en langkirke fra 1885 i Nordkapp kommune, Troms og Finnmark fylke.