cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Indias herrelandslag i cricket
Historikk
I Bombay oppstod rundt århundreskiftet det som ble kjent som trekant-turneringen (engelsk: Triangular Tournament) mellom parsere, europeere og hinduer, fra 1912 en firkant-turnering etter at et muslimsk lag ble tatt opp. Selv om turneringen ble spilt utelukkende i Bombay, rekrutterte lagene fra hele India, med for eksempel muslimer fra Aligarh i nordvest og hinduer fra Indore i midt-India. Cricketen var altså delt etter religiøse og rasemessige skillelinjer.
Indias cricketforbund ble tatt opp i Imperial Cricket Conference som fullverdig medlem i 1926, og et lag med spillere fra den engelske serien turnerte vinteren 1926–27. Kampene er ikke anerkjent som offisielle Testkamper, men India klarte seg bra, med en uavgjort og et knepent tap med fire gjerder. India spilte sin første offisielle Test på Lord's Cricket Ground mot England i 1932, og tapte med 158 poeng. Det skulle gå 20 år og 23 kamper før India tok sin første seier, mot England i Madras 1952 i femte og siste kamp av serien, som endte uavgjort 1–1. India vant sin første Testserie mot New Zealand fire år senere med 2–0 over fem kamper.
India var ikke de sterkeste i endagscricket (med begrenset antall kast) da dette begynte på midten av 1970-tallet, men etter to svake VM i 1975 og 1979, hvor India bare maktet en seier mot ikke-Test-landet Øst-Afrika, vant India VM 1983 under ledelse av allrounderen Kapil Dev. Bowlerene Madan Lal (rask) og Roger Binny (spin) var også blant lagets fremtredende spillere i denne turneringen, med henholdsvis 18 og 17 gjerder på åtte kamper. De ble dessuten det første laget til å slå Vestindia i en VM-finale, etter at karibierne hadde vunnet de to foregående. Denne seieren og at endagskamper er et mer TV-vennlig format for spillet enn Testkamper førte til at endagscricket ble den mest populære formen for cricket i India.
Etter noen magre år på slutten av 1990-tallet nådde indisk cricket et bunnpunkt rundt år 2000 da lagkapteinen Mohammad Azharuddin ble dømt for kampfiksing og utestengt på livstid. Imidlertid hadde dette ikke særlig innvirkning på spillets popularitet, og ledet av sterke slagmenn som Sachin Tendulkar, Rahul Dravid, og senere Mahendra Singh Dhoni og Virat Kohli, ble laget i det 21. århundret igjen regnet blant verdens sterkeste, med VM-finale i 2003, 1–1 i Testserie i Australia i 2003–04, VM-tittel i 2011, 4–0-seier hjemme mot Australia i 2013, og 2–1-seier borte mot Australia i 2020–21 som høydepunkter.
Hjemmebane og drakter
Vanligvis blir et landslag invitert på en turné som varer mellom en og tre måneder, hvor man spiller på forskjellige stadioner i landet i løpet av turneen. Det spilles oftest i landets største byer, men mindre sterke eller kjente lag kan bli invitert til å spille på mindre baner. Eden Gardens i landets fjerde største by Kolkata har blitt mest brukt, fulgt av Feraz Shah Kotla i Delhi og M.A. Chidambaram-stadion i Chennai. I landets største by Mumbai ble Wankhede-stadion bygget i 1974 og er pr. 2018 byens viktigste bane, men den tidligere hovedbanen Brabourne-stadion brukes også av og til for mindre kamper.
Indias landslag spiller i blått under endagskamper, med oransje eller gult som sidefarge på draktene. Blåfargen er vanligvis lys blå, men laget har også spilt i mørkere nyanser.
Kapteiner
India har blitt ledet av 33 forskjellige spillere i Testkamper siden den første kampen i 1932 og til 2018; sju øvrige spillere har ledet India i kamper med begrenset antall kast. Kapteinen er ofte blant lagets mest erfarne slagmenn, som Sunil Gavaskar (fast kaptein 1978–83), Mohammad Azharuddin (kaptein 1989–96 og 1998–2000) og Mahendra Singh Dhoni (kaptein 2008–14). Dhoni hadde de sterkeste resultatene blant disse, med VM-tittel 2011 og 1.-plass på verdensrangeringen i Testkamper. Allrounderen Kapil Dev var også en markant kaptein på 1980-tallet, med VM-tittel i 1983 og seier på borteturnéen i England i 1986.
Tidligere var det, som i England, foretrukket at kapteinen skulle være en mann fra høy sosial klasse, helst en adelig eller en bramin. Et eksempel på dette er den 9. nawab av Pataudi, som ledet India i 40 Testkamper mellom 1962 og 1975. Hans far, den 8. nawab, ledet India i landets første turné etter 2. verdenskrig.
Resultater i mesterskap
India har deltatt i alle VM som har blitt arrangert, både over 50 overs og 20 overs.
Asia Cup
Dette er ofte de eneste oppgjørene mellom naboene India og Pakistan, ettersom politiske problemer har forhindret at landslagene turnerer hverandre siden 2008. Sri Lanka, Bangladesh, Hongkong, Afghanistan og De forente arabiske emirater er andre lag India spiller mot under Asia Cup. India har vunnet flest titler, med sju, to mer enn Sri Lanka.
Supportere
Indias hovedrival i cricket er naboen Pakistan, et forhold skapt gjennom politisk spenning og supporter-rivalisering siden delingen av britisk India i 1947. Når disse landslagene turnerer hverandre blir det ofte utstedt spesielle «cricketvisum» til titusenvis av fans som ønsker å krysse grensen for å se cricket. Disse supporternes intense støtte og betalingsevne er en av hovedårsakene til BCCIs økonomiske suksess.
Det er imidlertid ulemper med en såpass cricketelskende befolkning. Mange indere blir følelsesmessig engasjert av landslagets prestasjoner og tar ikke et tap med lett sinn. I noen tilfeller, spesielt etter tap for Pakistan eller en lang rekke dårlige kamper, har det blitt rapportert om at avbildninger av spillerne har blitt brent i gatene, eller at spillernes hus har blitt vandalisert.
Noen ganger har supporternes raseri fått tragiske konsekvenser. Her kan nevnes Indias tap for Australia i Bombay i 1969, hvor fans begynte å kaste steiner og flasker på banen, satte tribunene i brann, og avsluttet med å beleire den australske garderoben. Under samme turné oppstod en panikkflukt fra Eden Gardens i Calcutta etter at det ble solgt flere billetter enn stadions kapasitet; den australske lagbussen ble senere angrepet med steiner og stokker.
Under VM i cricket 1996 brøt supporterne igjen ut i opprør på tribunen, denne gang under semifinalen hvor India holdt på å tape for Sri Lanka. Denne gangen var det sitt eget lag de lot sin aggresjon gå utover, i skuffelse over lagets dårlige prestasjon; de hadde mistet 7 gjerder for 22 poeng, og hadde ingen sjanse til å nå Sri Lankas poengsum 252. Kampen ble etter hvert avbrutt og India dømt til tap, og huset til lagkaptein Azharuddin ble satt under væpnet bevoktning i frykt for vandaler.
Kjente spillere
Spillere som har scoret flest poeng, tatt flest gjerder og/eller flest pol for India i testkamper. Karrierelengde i parentes.
Noter
<references group="Noter" />
Gustav Schäfer (roer)
Gustav Schäfer (født 22. september 1906 i Johanngeorgenstadt død 12. desember 1991 i München) var en tysk roer som deltok i de olympiske leker 1936 i Berlin.
Schäfer ble olympisk mester i roing under OL 1936 i Berlin. Han vant gull i singelsculler foran Josef Hasenöhrl fra Østerrike.
Bernice Robinson
Claudealia Bernice Robinson (født 28. februar 1927 i Chicago) er en friidrettsutøver fra USA, som konkurrerte i sprintløp, hekkeløp og høydehopp. Hun representerte Washington Park Track Club, og ble innført i Greater Cleveland Sports Hall of Fame i 1986.
Idrettskarriere
Robinson ble USA-mester i friidrett tre ganger, med nasjonale titler på 80 meter hekk i 1948 og 1949, og på 50 yard hekk i 1949. Hun deltok i Sommer-OL 1948, og kom der på ellevteplass i høydehopp. Hun deltok også på 80 meter hekk, men ble der slått ut i forsøksheatet. Hun fortsatte med friidrett til 2000-tallet, i veteranklasser, og konkurrerte da særlig i kastøvelser som kulestøt, spydkast og diskos. Under World Masters Games 1983 fikk hun sølv i kulestøt og diskos, og hun kom på fjerdeplass i spydkast. To år senere deltok hun i World Masters Games 1985, og kom der på fjerdeplass i kulestøt og diskos og sjetteplass i spydkast.
Referanser
<References />
Gul prestekragerotvikler
Gul prestekragerotvikler, Dichrorampha alpinana er en sommerfugl i gruppen av viklere (Tortricidae).
Utseende
En middelsstor (vingespenn 13-15 millimeter), kraftig bygd vikler. Vingenes grunnfarge er brun. Forvingen har en stor, gul, kommaformet flekk ved bakkanten, og noen små, hvite flekker ved forkanten. I vingens ytre del er det et innslag av lysere skjell som gjerne danner mer eller mindre tydelige tverrbånd. Arten ligner mye på reinfannrotvikler ( Dichrorampha flavidorsana), for å skille disse to artene må man oftest undersøke kjønnsorganene, men hos gul prestekragerotvikler er den gule flekken ved bakkanten av forvingen gjerne noe bredere enn hos D. flavidorsana, og forvingens grunnfarge gjerne mindre gråaktig.
Levevis
Larvene utvikler seg på røttene av prestekrage (Leucanthemum vulgare), i likhet med flere andre rotviklere. De voksne viklerne flyr i juni-august.
Utbredelse
Arten er utbredt i Europa, unntatt den østligste delen, og i det nordlige Asia. I Norge er den funnet spredt nord til Nordland, men ser ut til å mangle på Vestlandet.
Dremiel Byers
Dremiel Byers (født 11. september 1974) er en amerikansk bryter som bryter i gresk-romsersk-stil. Han representerte USA under Sommer-OL 2008 der han ble utslått i kvartifinalen.
Jackie Cooper
Jackie Cooper, Jr. (født 15. september 1922 i Los Angeles i California, død 3. mai 2011 i Beverly Hills) var en amerikansk skuespiller, TV-regissør og produsent for flere kjente TV-serier.
Cooper var en barnestjerne i stumfilm-perioden som klarte å gå over til en voksen karriere som skuespiller da de første filmene med tale og lyd ble spilt inn. Cooper ble født John Cooper junior utenfor ekteskap, og hans far, John Cooper, forlot familien da Jackie var to år gammel. Hans mor, Mabel Leonard Bigelow (født Polito), var konsert-pianist og tidligere skuespiller.
Coopers onkel på morssiden, Jack Leonard, var manusforfatter, og hans mors tante, Julie Leonard, var skuespiller gift med regissør Norman Taurog. Coopers stefar var C.J. Bigelow, manager for studioproduksjon. Hans mor var av italiensk-amerikansk avstamming og hans far var jødisk.
June Horne (1944–1949) (som han hadde en sønn, John "Jack" Cooper III, født 1946). Hans andre ekteskap var med Hildy Parks (1950–1951), og senere med Barbara Kraus fra 1954 frem til hennes død i 2009. Cooper og Barbara fikk tre barn: Russell (født 1956), Julie (1957–1997) og Cristina (1959–2009).
Fra 1964 til 1969 var Cooper visepresident for programutvikling ved Columbia Pictures Screen Gems TV-divisjon. Coopers selvbiografi, Please Don't Shoot My Dog, ble utgitt i 1982. Tittelen kommer fra regissør Norman Taurogs trussel om å skyte unge Jackies hund hvis han ikke klarte å gråte i filmen Skippy fra 1931. Cooper ble tildelt en stjerne på Hollywood Walk of Fame, ved 1501 Vine Street. Han bodde i Beverly Hills fra 1995.
Forbidden (album)
Forbidden er det attende studioalbumet til det britiske heavy metal-bandet Black Sabbath, utgitt i 1995.
Permanent privathall
En permanent privathall (engelsk permanent private hall) (PPH) ved University of Oxford er en utdanningsinstitusjon innenfor universitetet. Det er seks faste privathaller ved Oxford, og fem av dem tar inn studenter. De er grunnlagt av forskjellige kristne trosretninger. Den prinsipielle forskjellen mellom kollegiene og PPH-ene er at kollegiene reguleres av fellowene ved kollegiet, mens overoppsynet med en PPH tilhører, i det minste delvis, det tilhørende kristne trossamfunnet.
Studenter ved PPH-er er medlemmer av University of Oxford og har full tilgang til universitetets fasiliteter og aktiviteter. Regent’s Park College er den største PPHen, og aksepterer menn og kvinner av alle aldre. St Benets aksepterer kun mannligestudenter. Blackfriars, St Stephen’s House og Wycliffe Hall aksepterer kun voksne studenter. Campion Hall aksepterer jesuitter og prester fra andre ordener og menigheter.
I noen tilfeller kan permanente privathaller få full status som kollegie, In some cases, a Permanent Private Hall can be granted full collegiate status; ferske eksempler inkluderer Mansfield College (ble fullt kollegie i 1995) og Harris Manchester College (ble fullt kollegie i 1996). Dog en hall, Greyfriars (1224 — grunnlagt på nytt 1910), lukket sine dører når det akademiske året 2007–08 var over, da Fransiskanerordenen som ledet og finansierte den ikke lengre kunne bære kostnaden. Greyfriars studenter ble overført til Regent's Park College når det stengte sine dører.
Parpano cebus
Parpano cebus er art av slekten Parpano som er en av i alt 22 slekter av krepsdyr innenfor Pardaliscidae-familien, som er plassert direkte (incertae sedis) i den relativt store og artsrike underordenen Gammaridea av amfipoder. Gruppens arter er alle bentiske bunndyr med relativt sett små øyne. De har stor egenframdrift, til forskjell fra de planktonisk frittsvevende og relativt mer storøyde artene i Hyperiidea-ordenen.
Gruppens taksonomi
Gruppen har, i likhet med hele Gammaridea-ordenen, gjennomgått en betydelig revisjon av sin systematiske plassering og sammensetning. Taksonomien til krepsdyrene er generelt komplisert og usikker. En moderne oppdatering av systematikken gis nedenfor i lys av 2013-revisjonen med basis i WoRMS-databasen.
FK Karpaty Lviv
FK Karpaty Lviv er en ukrainsk fotballklubb fra byen Lviv.
Historie
Klubben ble grunnlagt 1963, og spiller sine hjemmekamper på Ukraina Stadium som har en kapasitet på 28 051.
Festspillene i Bayreuth
Festspillene i Bayreuth (tysk: Bayreuther Festspiele) er en musikkfestival som holdes årlig i Bayreuth, der verkene til Richard Wagner fremføres. Festspillene ble åpnet i 1876 med den første komplette fremføringen av Der Ring des Nibelungen. Parsifal hadde premiere i 1882.
Satoko Suetsuna
Satoko Suetsuna (født 30. januar 1981) er en japansk badmintonspiller. Hun representerte Japan under Sommer-OL 2008 i Beijing i Kina, der hun ble nummer 4.
Festspillene i Bayreuth
Festspillhuset er bygd og innredet etter de intensjonene Richard Wagner hadde med et festspillteater. Komponisten utvalgte selv den sørtyske by til å få avholde dette særlige festspill, hvor hans operaer skulle oppføres under fordypelse og konsentrasjon. Etter hans egne utkast oppførte arkitekten Gottfried Semper et operahus som brøt med tradisjonene ved å utelate all ytre prakt og i stedet skape et hus med en unik akustikk. Til forskjell fra andre operahus sitter orkestret skjult for publikum i en forsenket orkestergrav inne under scenen.
Festivalen har blitt et pilegrimsmål for wagnerianere og klassisk musikk-entusiaster.
Bakgrunn og tidlig historie
Opprinnelsen til selve festivalen ligger forankret i Richard Wagners interesse i å etablere sin økonomiske uavhengighet. En forsuring av forholdet til hans velgjører, Ludwig II av Bayern, førte til at han ble utvist fra München, hvor han opprinnelig hadde tenkt å starte festivalen. Wagner vurderte deretter Nürnberg, noe som ville ha forsterket den tematiske betydningen av verk som Die Meistersinger. Etter råd fra Hans Richter falt imidlertid fokuset på Bayreuth som hadde tre distinkte fordeler.
For det første kunne byen skilte med et fantastisk operahus: Markgräfliches Opernhaus bygget for markgreve Frederick og hans kone, Friederike Sophie Wilhelmine (søster til Fredrik den store) i 1747. Med sin store kapasitet og sterke akustikk passet operahuset godt til Wagners visjon. For det andre befant Bayreuth seg utenfor regioner der Wagner ikke lenger eide rettighetene til fremføringer av sine egne verk, som han hadde solgt i 1864 av økonomiske årsaker. Byen hadde heller ikke noe kulturliv som kunne konkurrere med Wagners egen kunstneriske dominans. Festivalen, når den først ble lansert, ville være det dominerende trekk ved Bayreuths kulturlandskap. I tillegg «ønsket Richard Wagner ikke at hans verk skulle tolkes midt i maset og støyen eller distraksjoner i en stor by; han søkte et sted fjernt fra den vanlige teaterverdenen hvor det var så stille, slik at tilhørerne kunne konsentrere hele oppmerksomheten om verket som ble presentert, og kunne i pausene forfriske seg i naturlige omgivelser.»
Joseph Fargis
Joseph Fargis (født 2. april 1948), amerikansk rytter som deltok i de olympiske leker 1984 i Los Angeles og 1988 i Seoul.
Festspillene i Bayreuth
Bakgrunn og tidlig historie
I april 1870 besøkte Wagner og kona Cosima Bayreuth. Ved inspeksjon viste operahuset seg å være utilstrekkelig. Det ble bygget for å romme barokkorkestrene på 1700-tallet og var derfor uegnet for de komplekse oppsetningene og store orkestrene som Wagners operaer krevde. Ikke desto mindre åpner borgermesteren seg for å hjelpe Wagner med byggingen av et helt nytt teater, og festivalen var planlagt å starte i 1873. Etter et resultatløst møte våren 1871 med den tyske kansleren Otto von Bismarck for å skaffe midler, tok Wagner fatt på en innsamlingsturné over hele Tyskland, inkludert Leipzig og Frankfurt.
Til tross for direkte appeller basert på Wagners rolle som det nye tyske keiserrikets komponist, kom selskapene og andre pengeinnsamlingskanaler til kort for den nødvendige summen ved slutten av 1872. Wagner appellerte nok en gang til Bismarck i august 1873 og ble igjen avslått.
Joseph Fargis
Fargis ble olympisk mester i hestesport to ganger under Sommer-OL 1984 i Los Angeles. Han vant både den individuelle- og lagkonkurransen i sprangridning. Laget besto av Fargis på hesten «Touch of Class», Conrad Homfeld på «Abdullah», Leslie Howard på «Albany» og Melanie Smith på «Calypso».
Festspillene i Bayreuth
Bakgrunn og tidlig historie
I desperasjon henvendte Wagner seg til sin tidligere velgjører, Ludwig II, som motvillig gikk med på å hjelpe. I januar 1874 bevilget Ludwig 100 000 taler og byggingen av teatret, designet av arkitekten Gottfried Semper, startet kort tid etter. En planlagt debut fra 1875 ble utsatt i ett år på grunn av byggearbeidet og andre forsinkelser.
Joseph Fargis
Fire år senere, under Sommer-OL 1988 i Seoul var han og hesten «Mill Pearl» med på det amerikanske laget som kom på andreplass i lagkonkurransen i sprangridning bak Vest-Tyskland. De andre på laget var Gregory Best på «Gem Twist», Lisa Ann Jacquin på «For The Moment» og Anne Kursinski på «Starman».
«Bismarck» (1939)
«Bismarck» var Tysklands største slagskip under andre verdenskrig. Det var oppkalt etter rikskansler Otto von Bismarck, og ble bygget hos Blohm & Voss i Hamburg. Sammen med søsterskipet «Tirpitz» var det de største slagskipene bygget av en europeisk stormakt.
Diskoskasteren
Diskoskasteren av Myron (gresk Δισκοβόλος, «Diskobolos») er en berømt gresk statue, regnet som et hovedverk fra den klassiske perioden, mellom 460 – 450 f. Kr. Statuen var i bronse, men er i dag bare bevart i romerske marmorkopier og senere rekonstruksjoner.
Festspillene i Bayreuth
Den første festivalen
Innvielsen fant sted den 13. august 1876, med en fremføring av Beethovens 9. symfoni, som tidvis er på festivalens program. Beethovens niende ble spilt ved gjenåpningen etter krigen i 1951, og deretter i 1953, 1954, 1963, 2001, og hadde vært planlagt for den avlyste 2020-sesongen. Deretter fulgte den første forestillingen av Das Rheingold. Til stede på denne unike musikalske begivenheten var Kaiser Wilhelm I, Dom Pedro II av Brasil, kong Ludwig av Bayern (som deltok anonymt, sannsynligvis for å unngå keiseren), og andre medlemmer av adelen, samt den russiske forfatteren Lev Tolstoj, arkitekten Gottfried Semper og filosofen Friedrich Nietzsche som la ned mye arbeid for å hjelpe sin da gode venn Wagner med å etablere festivalen. Også fremtredende komponister som Anton Bruckner, Edvard Grieg, Pjotr Tsjaikovskij og Franz Liszt deltok. Grieg skrev seks reisebrev for Bergensposten om sitt besøk i Bayreuth.
Diskoskasteren
En diskoskaster er i ferd med å kaste. Øyeblikket fanget i statuen er et eksempel på rythmos, harmoni og balanse,   og er et av de tidligste eksemplene på naturnær anatomisk gjengivelse i skulptur. Myron blir ofte kreditert som den første som behersket denne stilen.
«Bismarck» (1939)
Skipet
Skipets deplasement var 41 700 tonn, det hadde et mannskap på 2 200, lengde på 251 meter og topphastighet over 30 knop. Det hadde åtte 38 centimeter kanoner med rekkevidde på 35 000 meter og 81 mindre kanoner, for det meste antiluftvern. Det ble bestilt 16. november 1935 og sjøsatt 14. februar 1939. Skipet ble døpt av fru Dorothee von Loewenfeld, kansler Otto von Bismarcks barnebarn.
Besetning
Proviantrommene på «Bismarck» hadde kapasitet til å forsyne besetningen med mat for et par måneder. Kjølerommene kunne lagre 300 halve okser og 500 griseskrotter. Det var en rekke fasiliteter ombord, blant annet tannklinikk, frisørsalong, skomakerverksted, vaskeri og skredder. Gjennomsnittsalderen på besetningen var 21 år. De kunne kjøpe seg øl om bord og fikk en ukentlig rasjon med sigaretter. Hver mann hadde et klesskap og en hengekøye som ble ryddet vekk om dagen. Mannskapet bestod av frivillige og hadde gjennomgått en streng opptaksprøve, der de aller fleste søkerne strøk. De som kom igjennom nåløyet, underskrev en kontrakt for fire år med mulighet for forlengelse.
Operasjon Rheinübung
Skipet forlot byen Gdynia om morgenen 19. mai 1941, for sitt første og siste oppdrag, Unternehmen Rheinübung (Operasjon Rheinübung). Formålet var å senke handelsskip i Atlanterhavet som fraktet forsyninger og våpen fra USA til Storbritannia.
Vraket
«Bismarck» ble funnet av undervannsarkeologen Robert D. Ballard i 1989 på bunnen av Atlanterhavet på 4 790 meters dyp, cirka 1 200 km vest for Frankrike. Flere ekspedisjoner har besøkt det godt bevarte vraket. Ingen av ekspedisjonene har imidlertid funnet spor etter torpedohull eller lignende som kunne forklare skipets endelige undergang. Derimot ble det funnet flere tegn på at de tyske sjøfolkene snakket sant da de hevdet at det var de selv som hadde senket det gigantiske skipet.
Under en britisk ekspedisjon av Channel 4 lykkes det for første gang å komme seg inn i skipet. Etter at denne ekspedisjonen var ferdig ble konklusjonen at «Bismarck» var så hardt skadet at den trolig ville ha sunket uansett, men at tyskerne fremskyndet prosessen slik at skipet sank hurtigere.
Festspillene i Bayreuth
Den første festivalen
Helt fra starten har festivalen tiltrukket seg ledende dirigenter og sangere, hvorav mange opptrådte uten lønn. Blant disse var Hans Richter, som dirigerte urfremføringen av Ring-syklusen i 1876. En annen var den talentfulle dirigenten Hermann Levi, som ble personlig valgt av Richard Wagner til å dirigere Parsifal-premieren i 1882 med bistand fra den unge Engelbert Humperdinck.
Etter Wagners død fortsatte enken hans Cosima å lede festivalen med ett eller oftere to års mellomrom. Hun introduserte gradvis de resterende operaene som fullfører Bayreuth-kanonen av Wagners siste ti fullførte operaer. Hermann Levi, sønn av en rabbiner, forble festivalens hoveddirigent de neste to tiårene. Felix Mottl, som var involvert i festivalen fra 1876 til 1901, dirigerte den første oppføringen av Tristan und Isolde der i 1886. Frem til 1920-tallet var forestillingene konservative og fulgte stort sett tradisjonene etablert under kong Ludwig. Cosima Wagner bevarte produksjonene av Parsifal og Ringen akkurat slik de hadde vært på Wagners tid, og forsvarte eventuelle foreslåtte endringer med appeller til sønnen Siegfried: "Var det ikke slik pappa gjorde det i 1876?"
Etter at Cosima trakk seg som festspillenes leder i 1906 overtok Siegfried Wagner ledelsen av festivalen, og introduserte nye iscenesettelser og fremføringsstiler. Hans tidlige død i 1930 overlot festivalen i hendene på hans engelskfødte kone Winifred Wagner, med Heinz Tietjen som kunstnerisk leder.
Bayreuth under Nazi-tyskland
I 1920 ble Adolf Hitler, lenge før nazipartiets fremvekst, en nær venn med Winifred Wagner, komponistens svigerdatter; hennes korrespondanse med Hitler har aldri blitt frigitt av Wagner-familien. Hun og andre festivalledere var medlemmer av nazistenes sjefsideolog Alfred Rosenbergs Kampfbund für deutsche Kultur, som aktivt undertrykte modernistisk musikk og verk av «degenererte» artister. Festivalen opprettholdt en viss kunstnerisk uavhengighet under det tredje riket. Ironisk nok deltok Hitler på forestillinger som inkluderte jødiske og utenlandske sangere, lenge etter at de hadde blitt utestengt fra alle andre arenaer over hele Tyskland (inkludert heldentenoren Max Lorenz, som var gift med en kjent jødisk kvinne). Winifreds innflytelse på Hitler var så sterk at Hitler til og med skrev et brev (på hennes anmodning) til den antifascistiske italienske dirigenten Arturo Toscanini, og ba ham om å lede festivalen. Toscanini nektet. Fra 1933 til 1942 ble festivalen hovedsakelig dirigert av Karl Elmendorff. Det var under det tredje riket festivalen gjorde sitt første brudd fra tradisjonen, og forlot de forringede 1800-tallssettene skapt av Richard Wagner. Mange protesterte mot endringene, inkludert fremtredende dirigenter som Toscanini og Richard Strauss, og til og med noen medlemmer av Wagner-familien. Etter deres syn var enhver endring av festivalen en blasfemisk handling mot "mesteren" (Wagner). Likevel godkjente Hitler endringene, og banet dermed vei for flere innovasjoner i tiårene som fulgte.
Under krigen ble festivalen overlatt til nazipartiet, som fortsatte å sponse operaproduksjoner for sårede soldater som kom tilbake fra fronten. Disse soldatene ble tvunget til å delta på forelesninger om Wagner før forestillingene, og de fleste syntes festivalen var kjedelig. Men som «gjester av der Führer», klaget ingen.
Den nye festivalen
To tredjedeler av Bayreuth ble ødelagt av amerikanske bomber i de siste dagene av andre verdenskrig, inkludert rotunden, stuen og gjesterommet til Wahnfried, selv om selve teatret var uskadet. Etter krigen ble Winifred Wagner dømt til prøvetid av en krigsdomstol for sin støtte til nazipartiet. Retten forbød henne også å administrere Bayreuth-festivalen og dens eiendeler, som til slutt falt til hennes to sønner, Wolfgang og Wieland.
Under den amerikanske okkupasjonen av regionen etter krigen ble teatret brukt til hærens rekreasjon og religiøse tjenester for amerikanske soldater. Da festivalhuset ble overlevert til byen Bayreuth i 1946, ble det brukt til konserter med Bayreuth symfoniorkester og fremføringer av operaer som Fidelio, Tiefland, Madama Butterfly og La traviata og samtaler om gjenåpningen av Wagnerfestivalen startet. Til slutt ble fant gjenåpningen sted den 29. juli 1951 med en fremføring av Bayreuth festivalorkester under dirigent Wilhelm Furtwängler av Beethovens 9. symfoni, etterfulgt av den første etterkrigstid-fremføringen av Wagners opera Parsifal.
Wieland og Wolfgang Wagner
Under ledelse av Wieland Wagner innledet «det nye Bayreuth» en revolusjonær ny epoke. De forseggjorte naturalistiske settene forsvant og ble erstattet med minimalistiske moderne produksjoner. For første gang i historien buet Bayreuth-publikummet på slutten av produksjonen. Wieland ble spesielt hånet for sin produksjon fra 1956 av Die Meistersinger von Nürnberg. Konservative publikummere så på bruddet med denne "hellige tyske tradisjonen" som en skandale. Wieland forsvarte endringene som et forsøk på å skape en "usynlig scene" som ville tillate publikum å oppleve de psykososiale aspektene av dramaet uten distraksjonen fra forseggjorte scenografier. Andre har spekulert i at ved å strippe Wagners verk for deres germanske og historiske elementer, forsøkte Wieland å distansere Bayreuth fra sin nasjonalistiske fortid og lage produksjoner med en universell appell. I tidens løp kom mange kritikere til å sette pris på den unike skjønnheten i Wielands nytolkning av bestefarens verk. Wielands innovative produksjoner inviterte til sammenligning med Wolfgangs, som kritikere enstemmig fant å være uinspirerte. Hvis Wielands produksjoner var radikale, var Wolfgangs regressive. Selv om Wolfgang fortsatt var minimalistisk i tilnærmingen, gjenopplivet han mye av de naturalistiske og romantiske elementene fra førkrigsproduksjoner. Da Wieland døde tidlig av lungekreft i 1966, lurte mange på om Bayreuth hadde en fremtid. De begynte å stille spørsmål ved Bayreuths forrang blant tyske operahus, og noen antydet at mer interessante produksjoner ble satt opp andre steder.
Rundt denne tiden (1955), for å nå ut til et bredere publikum, gjennomførte hele Bayreuth-selskapet forestillinger i Paris og Barcelona, ​​og fremførte Parsifal, Die Walküre og Tristan und Isolde.
I 1973, møtt med overveldende kritikk og familiestrid, ble Bayreuth-festivalen og dens eiendeler overført til den nyopprettede Richard Wagner-stiftelsen (tysk: Richard-Wagner-Stiftung). Styret inkluderte medlemmer av Wagner-familien og andre utnevnt av staten. Som styreleder forble Wolfgang Wagner ansvarlig for administrasjonen av festivalen.
Wolfgang Wagner inviterte en rekke fremstående dirigenter og regissører, som for eksempel Georg Solti, Pierre Boulez, Daniel Barenboim, Christian Thielemann, James Levine, Peter Hall, Jean-Pierre Ponnelle, Patrice Chéreau, Harry Kupfer, Heiner Müller, Dieter Dorn og Tankred Dorst. Stefan Herheim debuterte som første norske regissør i Bayreuth med en ny oppsetning av Parsifal i 2008.
21. århundre
Wolgang Wagner døde i 2010 og overlot festivalen til sine to døtre. Fra 2015 ledet Katharina Wagner festivalen alene. Dirigenten Christian Thielemann har sagt ja til å fungere som sjefsrådgiver for de nye direktørene, og har i praksis tatt rollen som musikksjef for festivalen.
Produksjoner
Den nyeste produksjonen av Ring-syklusen (regissert av Frank Castorf) hadde premiere i 2013. Castorfs radikale iscenesettelse av syklusen – en moderne setting med det globale oljekappløpet som det underliggende temaet – ble mottatt med langvarig buing under premieren.
Billetter
Festivalen trekker tusenvis av Wagner-entusiaster til Bayreuth hver sommer. Det er svært vanskelig å få tak i billetter, siden etterspørselen overstiger tilbudet betydelig; ventetiden er mellom fem og ti år. Prosessen innebærer å sende inn et skjema hver sommer; søkere lykkes vanligvis etter omtrent ti år. Unnlatelse av å søke hvert år resulterer i å bli plassert bakerst i køen. Selv om noen billetter tildeles ved lotteri, foretrekkes medlemmer av Gesellschaft der Freunde von Bayreuth (finansielle givere), kjente velgjørere og regionale og internasjonale Wagner-foreninger, som distribuer billetter til sine egne medlemmer gjennom lotteri eller betalingsvillighet.
I 2011 ble det avslørt at det tyske Bundesrechnungshof (forbundsrevisjonskontoret) undersøkte situasjonen der bare 40 prosent av billettene faktisk var tilgjengelig for allmennheten (for er offentlig subsidiert arrangement). Tidlig i 2012 ble det kunngjort at det ville bli gjort endringer i tildelingssystemet, inkludert opphør av tildelinger til Wagner-foreninger (men ikke inkludert Gesellschaft der Freunde von Bayreuth da de gir et betydelig økonomisk bidrag) og en reduksjon i andelen som er reservert til reisebyråer og hoteller. Som et resultat vil andelen billetter tilgjengelig for allmennheten øke til rundt 65 prosent av det totale tilgjengelige antallet.
Bayreuth-kanonen
Bayreuth-kanonen består av de operaene av Wagner som har blitt fremført på Bayreuth-festivalen. Operaene i Bayreuth-kanonen er de ti siste av de tretten som Wagner fullførte. Han avviste de tre første – Die Feen, Das Liebesverbot og Rienzi – som lærlingarbeider. Selv om disse har blitt iscenesatt andre steder og Rienzi var veldig populær på begynnelsen av 1900-tallet, overgår de kanoniske verkene dem, både i antall gitte fremføringer og i antall tilgjengelige innspillinger. Begrepet "Bayreuth-kanonen" blir derfor noen ganger tatt for å bety komponistens modne operaer. Georg Solti var den første dirigenten som fullførte studioinnspillinger av alle verkene i kanonen, som han startet i 1958 med Das Rheingold og avsluttet i 1986 med Lohengrin.
De ti kanoniske Wagner-operaene
Denne listen er rangert etter premieredato ved festspillene i Bayreuth, fullføringsdato står i parentes. Bare Siegfried, Götterdämmerung og Parsifal hadde sine uroppføringer i Bayreuth.
Supreme
Supreme er et amerikansk skate- og klesmerke etablert i New York City april 1994.
Merket henvender seg til skateboarding- og hiphopkulturen, så vel som til ungdomskulturen generelt. Merket produserer klær og tilbehør og skateboard. Sko, klær og tilbehør selges mye i sekundærmarkedet.
Den særegne røde bokslogoen med «Supreme» i hvitt Futura Heavy Oblique er i stor grad basert på Barbara Krugers propagandakunst.
Supreme lanserer nye produkter gjennom sine butikkjeder rundt om i verden, samt deres nettside torsdag morgen i Europa og Amerika, samt på lørdag morgen i Japan.
I november 2020 kunngjorde VF Corp at de kjøper Supreme for 2,1 milliarder amerikanske dollar.
Bridgeville (Ohio)
Bridgeville er et kommunefritt område (unincorporated community) i Muskingum County, i delstaten Ohio i USA.
Historie
Et postkontor kalt Bridgeville ble opprettet i 1830, of var i drift til 1900. Samunnet fikk sitt navn etter en nærliggende bro på National Road.
Sørvágsvatn
Sørvágsvatn, eller Leitisvatn, er Færøyenes største innsjø, og ligger på øya Vágar. Steder ved innsjøen er Miðvágur, Vatnsoyrar og Sørvágur (med Vágar lufthavn). Vann fra innsjøen føres via Bøsdalaá og Bøsdalafossur ut i Atlanterhavet.
Gjennomsnittlig dybde er 27,5 meter, mens hele innsjøens overflate måler 3,4 kvadratkilometer.
Karl Reverud
Karl Reverud (født. 19. oktober 1948) er en fiktiv person skapt av Tore Ryen, og som spilles av Nils Henning Vogt. Reverud opptrer i de norske situasjonskomediene Mot i brøstet (1993–1997), Karl & Co (1998–2001) og Karl III (2009), samt videoutgivelsen Tusenårsfesten (2000).
Karl er en veldig amper og opprørt mann som blir veldig lei og forbannet på sine naboer: Ulf Rasch Ludviksen (Knut Lystad), Ruth Frandsen (Grethe Kausland), og Daniel Gasman Smestad (Harald Heide-Steen jr.). Karl har hjemmekontor og er selvstendig næringsdrivende. Etter å ha mistet jobben sin som økonom starter han eget konsulentfirma ved navn K-Consult, og ender opp som svært suksessfull.
I Karl III har Karl Reverud tjent seg rik på svenskehandel og blitt mangemilliardær på nettopp dette.
Liste over flaggbærere for India under OL
Liste over flaggbærere for India under OL inneholder samtlige idrettsutøvere som har båret Indias flagg under åpningsseremoniene til sommer- og/eller vinter-OL.
Kevin Cordón
Kevin Cordón (født 28. november 1986) er en guatemalansk badmintonspiller. Han representerte Guatemala under Sommer-OL 2008 i Beijing, Kina, der han ble slått ut i første runde.
Pseudohyparpalus
Pseudohyparpalus er en slekt av billene i delgruppen (underfamilien) markløpere (Harpalinae) i familiegruppen løpebiller.
Utseende
Middelsstore, avlange og noe flate, lysbrune til svarte løpebiller, oftest med noe metallglans. Slekten kjennes på at oversiden er kledt med korte, utstående hår. Pronotum er rundet, dekkvingene jevnbrede med fine punktstriper.
Utbredelse
Artene er utbredt i tropisk Afrika, Madagaskar og Komorene.
Nordenfjeldske hjemmefrontmuseum
Nordenfjeldske hjemmefrontmuseum var en privateid utstilling i Trondheims Erkebispegård. Den ble åpnet i 1967, og befant seg i den militære magasinbygningen i tre i anleggets søndre fløy.
I 1979 ble dette museet en del av Rustkammeret.
En brann herjet de to militære magasinbygningene mot øst og sør i 1983. De brant ned til grunnen og hele hjemmefrontmuseet gikk tapt. Det ble i 1990 gjenåpnet av daværende Kronprins Harald i Rustkammerets tredje etasje, etter at de øvrige utstillingene og toppetasjen hadde gjennomgått en omfattende renovering.
Elizabeth Goudge
Elizabeth de Beauchamp Goudge (født 24. april 1900 i Wells, død 1. april 1984 i South Oxfordshire) var en britisk forfatter av underholdningsromaner og barnebøker, best kjent for Den lille hvite hesten (The little white horse, 1946) som hun mottok Carnegie Medal in Literature for i.
Liv
Faren var prest, og hadde undervisningsstillinger ved Christ Church i Oxford og andre steder. Hun vokste opp i Wells, Ely og Oxford. Hun var enebarn, og bodde sammen med foreldrene; faren døde i 1939 og moren i 1951. Hun tok utdannelse i kunst- og håndverksfag, og underviste i dette noen år. Etter 1952 bodde hun i Peppard Common utenfor Henley-on-Thames med selskapsdamen Jessie Munroe til sin død. I oppveksten fikk hun sterke inntrykk fra besøk hos morens familie på Guernsey, inntrykk som manifesterte seg i romanen Green Dolphin Country (1944).
Hun utga selvbiografien Joy of the Snow i 1974. Hun var medlem av Royal Society of Literature fra 1945, og var en av grunnleggerne av underholdningsromanforfatternes organisasjon i 1960.
Bøker
Hennes første bok var barneboken The Fairies' Baby and Other Stories (1919). Den neste, Island Magic, kom i 1934, og deretter skrev hun regelmessig både romaner, barnebøker og noen andaktsbøker. Forfatterskapet er preget av hennes kristne livssyn, og handlingen i bøkene er ofte lagt til et landlig miljø, med sentimentale elementer og tradisjonell stil.
The Little White Horse handler om Maria Merryweather som blir foreldreløs i en alder av 13, og flytter til sin fetter på Moonacre Manor. Her oppdager hun en magisk verden, med en løve, en enhjørning og andre fabeldyr.
The Little White Horse er filmet to ganger, som Moonacre i 1994 og som The Secret of Moonacre i 2009. Green Dolphin Country ble filmet i 1947, og vant en Oscar for filmeffekter.
På norsk finnes fem bøker, blant dem både Den grønne delfinens land (1946) og Den lille hvite hesten (1949).
Enan
Enan (Enaälven) er en elv i vestre Jämtland, en av Indalsälvens kildeelver. Dens lengde er ca. 60 km. Enan har kildene i nordskråningen til Sylan og forlater Norge etter 330 meter. Den går først nordvestover mot norskegrensen og renner der over en strekning på 372 m i Norge, før den renner tilbake til Sverige og forsetter nordover. Litt lenger nord løper den sammen med Rangla som kommer fra Norge. Etterhvert snur Enan skarpt i retning nordøst, krysser Europavei 14 ved Enkroken og løper sammen med Visjöån, som kommer fra nordvest. Deretter renner den østover og krysser Europavei 14 på nytt ved Enafors for til slutt å munne ut i Ånnsjön ved Handöl.
Da Armfeldts karolinerne i januar 1719 gikk sin dødsmarsj over fjellet fra Norge, hugget man hull i isen på Enan for å se i hvilken retning vannet rant – ettersom i den retningen befant redningen seg. Men få orket å ta seg helt fram til Ånnsjön og Handöl der et monument er rest til minne om hendelsen.
Cortsville (Ohio)
Cortsville er et kommunefritt område (unincorporated community) i Clark County, i delstaten Ohio i USA.
Historie
Den første bosettingen i Cortsville fant sted i 1830. Et postkontor kalt Cortsville ble opprettet i 1837, og var i drift til 1841. I 1881, hadde Cortsville 57 innbyggere.
Rødgallebær
Rødgallebær (Bryonia dioica eller Bryonia cretica subsp. dioica) er en flerårig urt i gresskarfamilien.
Big Rigs: Over the Road Racing
Big Rigs: Over the Road Racing er et amerikansk videospill fra 2003. Det ble utviklet i Ukraina av Stellar Stone LLC og utgitt av GameMill Publishing. Spillet går ifølge spillets pakke ut på å kjøre lastebiler som leverer ulovlig frakt mens man skal unnslippe politiet. I det faktiske spillet er det derimot intet politi å kjøre fra, og lastebilen man kjører har ingen last. Det regnes som et av tidenes dårligste og mest problemfylte spill. Spillet har blitt omtalt som åpenbart uferdig av flere omtalere. Spillet har blant annet fått det laveste terningkastet nettstedet Gamestop har gitt et spill noensinne.
Rødgallebær
Den er en klatreplante som fester seg ved hjelp av ugreinete slyngtråder. Den har en kraftig pælerot. Stengelen er ruhåret. Bladene sitter spredt og har tre eller fem fliker som er like lange og har noen få butte tenner. Blomstene er enkjønnede, femtallige og sitter enten enkeltvis eller i små klaser i bladhjørnene. Planten er særbu med hann- og hunnblomster på ulike planter. Hunnblomsten har en krone som er dobbelt så lang som begeret, og arret er papilløst eller hårete. Frukten er et rødt, giftig bær, som er 6–10 mm i diameter.
Planten vokser vilt i Mellom- og Sør-Europa og Nord-Afrika. Rødgallebær regnes ofte som en underart av Bryonia cretica, som i snever betydning vokser i det østlige middelhavsområdet. Rødgallebær finnes naturlig nordover til England, Nederland og Tyskland. Den er naturalisert andre steder i Europa og i USA og New Zealand. I Norge er den bare funnet noen få ganger, og i Norsk svarteliste 2012 er den ikke risikovurdert ettersom en antar at den er for varmekrevende til å kunne effektivt reprodusere i Norge. Typiske voksesteder er hekker, kratt, skogkanter og steinete steder.
Rødgallebær anvendes som medisinplante på samme måte som slektningen svartgallebær.
C/o Segemyhr
C/o Segemyhr (uttales «Care of Segemyhr») er en svensk situasjonskomedie som gikk på TV4 fra 1998 til 1999 og fra 2003 til 2004. Serien var en svensk versjon av norske Mot i brøstet, og manuset var skrevet av Fredrik Lindström og Eric Haag.
Eidsvåg (Molde)
Eidsvåg er et tettsted i Molde kommune i Møre og Romsdal. Det var tidligere administrasjonssenter Nesset kommune frem til kommunen ble innlemmet i Molde 1. januar 2020. Tettstedet har innbyggere per 1. januar.
Nesset kirke er kirke for Eidsvåg, Rød og bygdene i nordøst.
Det lokale idrettslaget er Eidsvåg Idrettslag.
Moldekleiv
Moldekleiv er et tettsted i Alver kommune i Vestland fylke. Tettstedet har innbyggere per 1. januar, og ligger på Holsnøy.
Agostinia
Agostinia er en slekt av billene i delgruppen (underfamilien) skyggeløpere (Trechinae) i familiegruppen løpebiller.
Utseende
Middelsstore (6-7 millimeter), spinkle, blankt gulbrunlige løpebiller med lange antenner og bein, uten øyne. Pronotum er rundet med avsatt siderand, dekkvingene rundede med fine lengdestriper.
Levevis
Artene lever i huler.
Utbredelse
Slekten er utbredt i det sørlieg Frankrike (Provence) og det nordvestlige Italia.
Moldekleiv
Stedet
Tettstedet Moldekleiv ligger mellom fylkesvei 5310 og Kvernafjorden sørøst på Holsnøy, og består foruten bygda Moldekleiv av grendene Skarpeneset og Heiane.
Robert Charpentier
Robert Charpentier (født 4. april 1916 i Issy-les-Moulineaux død 28. oktober 1966) var en fransk syklist som deltok under OL 1936 i Berlin.
Charpentier ble olympisk mester i sykling tre ganger under OL 1936 i Berlin. Han vant landeveisrittet over 100 kilometer både individuelt og i lag. Han var også med på det franske laget som vant 4000 meter forfølgelsesritt.
Barn av regnbuen
«Barn av regnbuen» eller «En himmel full av stjerner» er en sang skrevet og komponert av den amerikanske låtskriveren og fredsaktivisten Pete Seeger i 1967, med tittelen «My Rainbow Race». Sangen ble gjendiktet til norsk av Lillebjørn Nilsen i 1973.
Seegers originalversjon
Seeger har framført og spilt inn sangen flere ganger, blant annet på albumet Rainbow Race som ble utgitt av Columbia Records i 1973. Det har også kommet en mengde coverversjoner, blant annet med Donovan og Nana Mouskouri.
Sangen handler om en blå himmel og en grønn jord som alle må lære å dele.
«Barn av regnbuen»
Sangteksten ble gjendiktet til norsk av visesangeren Lillebjørn Nilsen og spilt inn og utgitt under tittelen «Barn av regnbuen» på singelplaten Barn av regnbuen / Alle duene (Polydor 2052 070) i 1973. Låten lå på førsteplass på VGs singelliste i uke 43–52 (11 uker) dét året. Sangen har siden blitt utgitt på samleplater og i nye versjoner, for eksempel av Gitarkameratene på en single fra 1990 og av andre norske artister. Den er også ofte omtalt som «En himmel full av stjerner» etter åpningsordene i første linje av sangteksten.
Under rettssaken mot terroristen Anders Behring Breivik i april 2012 omtalte han bruken av sangen i norsk skole som eksempel på hjernevask og «kulturmarxistisk indoktrinering» av norske elever. Som en reaksjon på disse uttalelsene, og for å «ta tilbake sangen», ble det arrangert offentlig allsang av «Barn av regnbuen» i flere norske byer senere i april. Den største markeringen foregikk på Youngstorget i Oslo 26. april 2012, da 40 000 mennesker framførte sangen på norsk og engelsk sammen med Lillebjørn Nilsen. Konserten ble også fremført av Nilsen under Minnemarkeringen i Oslo 22. juli 2012.
Tilopa
Tilopa (prakrit; sanskrit: Talika eller Tilopada) (født 988 enten Chativavo (Chittagong), Bengal eller Jagora, Bengal i India, død 1069) var en tantrisk utøver og mahasiddha. Tilopa utøvde Anuttarayoga Tantra, et sett med spirituelle øvelser som var ment å akselrere prosessen mot opplysning. Naropa betraktes som hans hovedstudent. Ved Pashupatinathtempelets inngang, et stort hinduistisk tempel i Nepal, finnes der to huler hvor Tilopa oppnådde Siddhi og innvidde sin disippel Naropa.
Arrows
Arrows Grand Prix International er navnet på en britisk Formel 1-lag, aktiv fra til. For en kort tid var laget også kjent som «Footwork». Laget ble opprettet i 1977 av den italienske finansmannen Franco Ambrosio foruten også Alan Rees, Jackie Oliver, Dave Wass og Tony Southgate. Navnet ble dannet av forbokstavene til disses fornavn etter at Rees, Oliver, Wass og Southgate hadde forlatt Shadow-laget.
Fullstendige Formel 1-resultater
(Forklaring) (Resultater i uthevet skrift indikerer pole position, resultater i kursiv indikerer raskeste runde)
Kloster Grafschaft
Kloster Grafschaft befinner seg i Grafschaft i byen Schmallenberg i Hochsauerlandkreis i Regierungsbezirk Arnsberg i den tyske delstaten Nordrhein-Westfalen. Klosteret ble grunnlagt i 1072 av Kölns erkebiskop Anno II von Köln som et Benediktinerabeddi oppkalt etter martyren Alexander av Rom.
Parpano composturus
Gruppens taksonomi
Gruppen har, i likhet med hele Gammaridea-ordenen, gjennomgått en betydelig revisjon av sin systematiske plassering og sammensetning. Taksonomien til krepsdyrene er generelt komplisert og usikker. En moderne oppdatering av systematikken gis nedenfor i lys av 2013-revisjonen med basis i WoRMS-databasen.
You (Tornike Kipiani-sang)
Om sangen
Etter å ha vunnet den georgiske versjonen av Idol i januar 2020, ble Kipiani valgt til å representere Georgia i Eurovision Song Contest 2020. EBU besluttet i midten av mars å avlyse konkurransen på grunn av koronaviruspandemien. Noen dager etter avlysningen besluttet Georgias offentlige kringkasting at Kipiani skulle representere landet i Eurovision Song Contest 2021.
1. mars 2021 kunngjorde kringkasteren at Kipiani skulle fremføre låten «You». Den er skrevet av Kipiani selv og beskrives som en sang innen sjangrene rock, poprock og bluesrock. I tillegg til Tornike Kipiani deltok Gori jentekor, Aleko Berdzenishvili, Marian Shengelia og Mariko Lezhava på innspillingen. Sangen ble utgitt 15. mars.
Det ble også spilt inn en musikkvideo av sangen, regissert av Temo Kvirkvelia.