cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Boeing B-52 Stratofortress
Opprinnelse
I november 1946 uttrykte Deputy Chief of Air Staff for Research and Development, general Curtis LeMay, et ønske om en marsjhastighet på 645 km/t, noe som fikk Boeing til å utvikle en modell som veide 140 tonn. I desember 1946 ble Boeing bedt om å endre designet til et firemotors bombefly med en topphastighet på 640 km/t, en rekkevidde på 19,000 km og i stand til å frakte atombomber. Flyet måtte ha en samlet vekt på  220 tonn. Boeing svarte med to modeller som begge var utstyrt med T-35 turboprop-motorer. Model 464-16 var kun til atombomber og kunne ha en bombelast på 4,500 kg, mens Model 464-17 var et mer generelt bombefly som kunne frakte 40 tonn bomber. På grunn av ekstraomkostningene ved kjøp av to spesialiserte fly, valgte luftvåpenet Model 464-17 med den betingelsen at det kunne tilpasses til angrep med atomvåpen.
I juni 1947 ble flyvåpenets kravspesifikasjoner oppdatert og modell Model 464-17 imøtekom dem alle – bortsett fra rekkevidden. Det ble senere klart for luftvåpenet at selv med den nye utformingen ville XB-52 være foreldet når den ble satt i produksjon, og det ville ikke bety noen særlig forbedring i forhold til Convair B-36. Som følge av dette ble hele prosjektet satt i bero i seks måneder. I denne perioden fortsatte Boeing med å forbedre utformingen, noe som resulterte i Model 464-29 med en toppfart på 730 km/t og en rekkevidde på 8,000 km. I september ble the Heavy Bombardment Committee samlet for å fastsette kravene til et atombombefly. Disse kravene var ferdig utarbeidet 8. desember og inneholdt en topphastighet på 800 km/t og en rekkevidde på 13,000 km, noe som var langt mer enn det Model 464-29 var i stand til.
11. desember 1947 ble en opphevelse av Boeings kontrakt avverget etter en appell fra selskapets president William McPherson Allen til luftvåpenministeren Stuart Symington, hvor han argumenterte for at flyets design fullt ut kunne tilpasses ny flyteknologi og mer presise kravspesifikasjoner. I januar 1948 fikk Boeing beskjed om å undersøke nye teknologiske innovasjoner, herunder tanking i luften og den flygende vinge. Boeing heftet seg ved de stabilitets- og styringsproblemene som Northrop hadde med deres YB-35 og YB-49 «flyvende vinge»-bombefly og insisterte på å utvikle et konvensjonelt bombefly. I april 1948 la selskapet frem et prosjekt til 30 millioner dollar for design og testing av to Model 464-35. Model 464-35 lignet en senere Tupolev-modell som ble bygget i Sovjetunionen – Tupolev Tu-95 Bear. Ytterligere endringer i spesifikasjonene i løpet av 1948 førte til et fly med en toppfart på 825 km/t ved 10,700 meters høyde, en rekkevidde på 11,125 km og en totalvekt på 125 tonn, inkludert 4,500 kg bomber og 75,225 liter drivstoff.
James B. Sumner
James Batcheller Sumner (født 19. november 1887 i Canton i Norfolk County, Massachusetts, død 12. august 1955 i Buffalo i Erie County, New York) var en amerikansk kjemiker. Han mottok Nobelprisen i kjemi i 1946.
Zhaodong
Zhaodong (kinesisk: 肇东; pinyin: Zhàodōng) er et byfylke i provinsen Heilongjiang, i Folkerepublikken Kina. Det ligger i byprefekturet Suihua.
Befolkningen var på 869,409 innbyggere i 1999.
Kulturminner
Balicheng-funnstedet (Balicheng yizhi, 八里城遗址) ble i 2001 oppført på Folkerepublikken Kinas liste over kulturminner.
Samferdsel
Kinas riksvei 301 går fra Suifenhe via blant annet Mudanjiang, Harbin og Qiqihar til Manzhouli i Indre Mongolia.
Norsk Aarbok
Norsk Aarbok kom ut første gang i årene 1920–39 etter initiativ fra Torleiv Hannaas, som redigerte årboka fram til han døde i 1929. Gustav Indrebø og Lars Eskeland redigerte 1930-årgangen sammen; siden var Indrebø redaktør alene. Norsk Aarbok kom med i alt 19 årganger (ikke 1937) til og med 1939. Årboka stoppet med ufred og okkupasjon.
Boka var et viktig skrift for målrørsla, og et samlingsmerke for målfolk som holdt på den klassiske nynorsken, høgnorsken.
I 2005 kom så første årgang av årboka i en ny rekke, nå som Norsk Årbok. Utgiver er Høgnorskringen.
Den blå divisjon
Den blå divisjon (spansk: División Azul, tysk: Blaue Division), også kjent som '''250. Infanterie-Division''', var en enhet med spanske frivillige som kjempet på tysk side, primært på østfronten, under andre verdenskrig.
Rekruttering
I begynnelsen var Spania forbedret på å sende rundt 4 000 mann, men det meldte seg så mange frivillige at man kunne fylle en hel divisjon (18 104 mann, 2 612 offiserer og 15 492 soldater). Halvparten av offiserene og befalet var profesjonelle soldater og mange var veteraner fra borgerkrigen. Mange andre var medlem av det spanske fascistpartiet, atter andre meldte seg frivillig for å hjelpe fengslede slektninger. En del meldte seg for å hevne familiemedlemmer drept av stalinistiske styrker under borgerkrigen. Deler av rekruttene var blitt vervet under press. Siden de frivillige ikke kunne bruke den offisielle spanske uniformen, ble de utstyrt med en symbolsk permuniform, med rød beret, khaki bukser og fascistpartiets blå skjorter (derav navnet den blå divisjon). I felten brukte de den tyske uniformen, med «España» på det høyre jakkeermet.
Opplæring i Tyskland
13. juli 1941 forlot det første toget Madrid med kurs for Grafenwöhr i Bayern og fire uker med rekruttrening. Her ble de den 250. infanteridivisjon og ble opprinnelig delt inn i fire infanteriregimenter, det ene regimentet ble spredd ut på de tre andre, regimentene ble oppkalt etter byene flesteparten av de frivillige kom fra, Barcelona, Valencia og Sevilla. hvert regiment hadde tre bataljoner med fire kompanier. I tillegg kom et artilleriregiment med tre batterier med 150 mm kanoner og et batteri med tungt artilleri. Det ble også dannet en luftforsvarsavdeling, «den blå skvadron» (Escuadrilla Azul) som brukte Bf 109 og FW 190 og ble kreditert med 156 nedskutte sovjetiske fly.
Østfronten (august 1941 - august 1942)
Den blå divisjon ble først underordnet armégruppe sentrum, som rykket frem mot Moskva. Divisjonen ble først fraktet med tog til Suwałki i Polen den 20. august og skulle deretter marsjere 900 km til fots. Den 26. september ble de underordnet armégruppe nord, som rykket frem mot Leningrad. Det er ukjent hvorfor de ble beordret til å marsjere så langt uten annen transport, men det har blitt foreslått at tyskerne ville straffe spanierne for dårlig disiplin i treningsperioden (ved et tilfelle hadde de krevd prostituerte).
De ble først utplassert ved Volkhovfronten, med hovedkvarter i Grigorovo i utkanten av Novgorod og hadde ansvar for et 50 km frontavsnitt nord og sør for Novgorod, langs Volkhov og Ilmensjøen.
Beleiringen av Leningrad (august 1942- oktober 1943)
I august 1942 ble de overført til den sørøstlige flanken av Leningradbeleiringen, sør for Neva. Den blå divisjonen forble på dette frontavsnittet der de opplevde store tap, både som følge av strid og kulde. Ettersom tapene ble store ble Franco nødt til å sende forsterkninger, som blant annet besto av vernepliktige.
Gjennom rotasjon tjenestegjorde så mange som 45 000 spanske soldater på østfronten. De mottok både tyske og spanske medaljer og ble den eneste divisjonen som mottok en egen medalje.
Oppløsning av divisjonen og Legión Azul
Etter sovjetisk seier i slaget om Stalingrad tidlig i 1943 skiftet det tyske fokuset til det sørlige fronten. Samtidig ble Franco presset av de allierte til å trekke tilbake de spanske styrkene. 10. oktober 1943 gav Franco ordre om tilbaketrekning, noen av soldatene nektet og sluttet seg til andre tyske enheter, fortrinnsvis Waffen-SS og nye frivillige tok seg over Pyreneene til det tysk-okkuperte Frankrike for å melde seg.
De spanske enhetene ble spredd over forskjellige tyske enheter, men ble kollektivt kjent som Legión Azul.
Totalt mistet den blå divisjon og de spanske enhetene 4 954 mann og 8 700 sårede. 372 ble tatt til fange av russiske styrker og disse ble holdt fanget til 1954.
Den blå divisjonen mottok to ridderkors (en med ekeløv), to tyske kors i gull, 138 jernkors av første klasse, 2 359 jernkors av andre klasse og 2 216 krigsfortjenestekors. Soldatene fikk også den tyske medalje for de spanske frivillige, samt en spansk medalje for frivillige.
Einar Maseng
Einar Maseng (født 1880, død 1972) var en norsk offiser og diplomat.
Maseng ble offiser i 1904, og avsluttet den militære høyskolen i 1907. Han gikk ut av Forsvaret i 1917. Fra 1922 hadde han flere diplomatiske poster; først generalkonsul og chargé d'affaires i Chile, deretter generalkonsul i Hamburg og Norges faste delegat ved Folkeforbundet i Genève. Fra 1939 til 1941 var han sendemann i Sovjetunionen.
Den 11. april 1940 svarte Maseng fra legasjonen i Moskva som den eneste, erkjennende på mottagelsene av Quislings telegram til sendemennene om at Quisling hadde tatt over regjeringsmakten.
I mai 1945 ble Maseng tvunget av utenriksminister Trygve Lie til å søke avskjed fra ambassadørposten i Moskva. I etterkrigstiden ble Maseng en skarp kritiker av Norges NATO- og USA-orienterte sikkerhetspolitikk. Han kom med de to bøkene Det kløvde Norden mellom stormaktene og ''1905 og 1940. En leksjon i maktpolitikk i henholdsvis 1952 og 1953, mens de to første bindene av verket Utsikt over de nordeuropeiske staters utenrikspolitikk i de siste århundrer'' kom i 1964 og 1967. Tredje bind i serien ble utgitt etter Masengs død i 1972.
Maseng var ridder av første klasse av St. Olavs Orden, og han hadde også flere utenlandske ordener. Maseng var en av stifterne av den norske Foreningen Norden i 1919.
Einar Maseng var gift med maleren Frida Wankel Maseng.
Hailun
Hailun (kinesisk: 海伦; pinyin: Hǎilún) er et byfylke i provinsen Heilongjiang i Folkerepublikken Kina. Det ligger i byprefekturet Suihua.
Alu Alkhanov
Alu Dadasjevitsj Alkhanov (født 20. januar 1957) var president i Tsjetsjenia fra august 2004 til 15. februar 2007, da Vladimir Putin utnevnte ham til visejustisminister for Russland og dekorerte ham med fortjenesteordenen for fedrelandet. Ramzan Kadyrov tok over som president.
Biografi
Han ble født i Kasakhstan. Senere kom familien tilbake til Tsjetsjenia. Han avsluttet politiskolens transportlinje i Mogilev. Etter militærtjeneste begynte han å jobbe i politiet i 1984. Han avsluttet politihøyskolen i Rostov etterpå og ble ansatt som assisterende direktør for transport avdelingen i Tsjetsjenia. I april 2003 ble han ansatt av Akhmad Kadyrov som innenriksminister. Etter at Akhmad Kadyrov ble drept 9. mai 2004, fikk han hjelp av Kreml for å nominere sitt kandidatur til president. I politisk valg i august 2004 fikk han 85,25 %. Observatører fra EU rapporterte om grove uregelmessigheter i valget.
Edwin Hubble
Edwin Powell Hubble (født 20. november 1889 i Marshfield i Missouri i USA, død 28. september 1953 i San Marino i California) var en amerikansk astronom som i 1929 beviste at galaksene beveger seg bort fra hverandre, noe som igjen beviser at universet utvider seg. Forut for dette – i 1924 – beviste han også at galaksene – «de ekstragalaktiske tåkene» – er bygd opp på samme måte som Melkeveien.
Fylkesvei 553 (Rogaland)
Fylkesvei 553 (Fv553) i Rogaland gikk mellom Meling og Håland på Kvitsøy. Veien var 400 meter lang.
Einstein-observatoriet
Einstein-observatoriet (HEAO-2, High Energy Astrophysics Observatory eller High Energy Astronomy Observatory) var det første teleskopet som var utstyrt med et røntgenteleskop med fokuserende optikk. Teleskopet fikk sitt nåværende navn i Albert Einsteins ære etter at det vellykket hadde gått inn i sin bane.
Einstein-observatoriet ble skutt opp fra Cape Canaveral i november 1973 og fungerte frem til april 1981. I slutten av mars 1982 gikk den inn i jordens atmosfære og brant opp.
Tønder kommune
Tønder kommune ligger i Region Syddanmark i Danmark. Fra 1970 til 2007 var Tønder en kommune i Sønderjyllands amt på 184,59 km², og med i alt 12.462 innbyggere i 2005.
Den nye kommunen ble dannet ved kommunalreformen i 2007 da de følgende kommunene ble slått sammen: Bredebro kommune, Højer kommune, Løgumkloster kommune, Nørre-Rangstrup kommune (med unntak av Bevtoft sogn), Skærbæk kommune og Tønder kommune (1970-2006).
Etter krav fra «Forligspartiene» ble det avholdt en avstemning om Bevtoft sogn, og 12. april 2005 ble det klart at sognet ville slutte seg til Haderslev med 55,3% mot 43,9% av stemmene.
Ved kommunevalget 15. november 2005 fikk kommunestyret flertall fra venstre.
Västergötland
Västergötland er et landskap i Götaland i det vestre Sverige mellom Bohuslän, Halland og Kattegat i vest, Dalsland, Vänern og Värmland i nord samt Närke, Vättern og Småland i øst.
Västergötland består overveiende av fruktbart slettelandskap. Over sletten hever det seg karakteristiske platåfjell som Kinnekulle, Billingen og Ålleberg. Göta älv danner i stor grad grensen mot Bohuslän. I Västergötland ligger blant annet den grunne Hornborgasjön som er kjent for sitt fugleliv, spesielt tranedansen. Landskapet har 32,000 registrerte fornminner. Kronprinsesse Victoria og prins Daniel er hertugpar av Västergötland.
Høgnorskringen
Høgnorskringen er en heller løs sammenbundet ring av høgnorskvenner, spredt omkring i landet, med sete i Oslo.
Laget ble dannet i 1994 etter forarbeid av blant andre den tidligere redaktøren for Vestmannen, Jostein Krokvik. Meningen var først og fremst å vekke til live Sunnmøre Høgnorsklag, men siden folk meldte seg fra også andre kanter, var dette navnet lite egnet, og man endte med det landsdekkende navnet Høgnorskringen.
John Howard Northrop
John Howard Northrop (født 5. juli 1891 i Yonkers i Westchester County i New York, død 27. mai 1987 i Wickenburg i Maricopa County i Arizona) var en amerikansk kjemiker. Han ble tildelt Nobelprisen i kjemi i 1946.
Høgnorskringen
Laget gir ut Høgnorsknytt og Norsk Årbok. Formann er Ole Kristian Grønneng. Laget er med i sammenslutningen Ivar Aasen-sambandet.
Thy
Thy er et område i Nordvest-Jylland som utgjør den vestlgste delen av øya Nørrejyske Ø, mellom Limfjorden og Nordsjøen. De største byene i Thy er Thisted, Hurup og Hanstholm.
Tieli
Befolkningen var på 390,930 innbyggere i 1999.
Thy
Geografi
Landskapet i Thy er svært variert med sandklitter, lynghei, myrer og granskog i et 5-15 km brett belte ut mod havet og bakket jordbruksland inn mot Limfjorden. Nord-Thy er preget av flate områder som var havbunn ennå i steinalderen og bakkeflater med steile sider som da var øyer, f. eks. Hanstholm. Kalkgrunnen ligger høyt og er synlig flere steder. Sør om Hanstholm ligger Thy nasjonalpark, Danmarks største naturområde, og i nordøst ligger Vejlerne, et stort våtmarksområde som er Nord-Europas største fuglebeskyttelsesområde. Byen Klitmøller hadde historisk god kontakt med Norge gjennom skutehandelen.
Tieli
Det daoistiske Guandi-tempelet (關帝廟, Guandi miao, tilegnet keiser Guandi) er en severdighet i byfylket.
Thy
Geografi
Etter kommunalreformen i 2007 er Thy nesten identisk med Thisted kommune, som er en sammenslåing av de tidligere kommunene Thisted, Hanstholm og Sydthy. Halvøya Thyholm lengst i sør var en egen kommune men hører nå til Struer kommune. Sognene Tømmerby og Lild (med stedene Frøstrup og Vesløs) i nordøst er egentlig en del av Hanherred, men har lenge været knytta mest til Thy. Thyborøn lå opprinnelig også i Thy, men da havet brøt gjennom og dannet Thyborøn kanal, kom stedet till å ligge på sørsida, og i 1955 ble det lagt under Ringkjøbing amt.
Dialekt
Dialekten i Thy kalles thybomål og tilhører den vestjyske gruppen, men lydsystemet har mer til felles med nordjysk. Ordet jeg heter Æ, i likhet med sønderjysk, men i motsetting til resten av Jylland der det heter A.
Økonomi
Økonomien er fremdeles preget av jordbruk og fiske, men turisme (særlig tyske turister) står også for en stor del. Av industri finnes særlig produksjon av møbler, vinduer, meieriprodukter, medisinske plastartikler (Coloplast) og fiskeindustri.
Kommunikasjoner
Thy er bare landfast mot nordøst. Det finnes broer over Limfjorden ved Oddesund i sør og Vilsund (til Mors og videre over Sallingsund). To små ferger går til Mors ved Feggesund og Neessund, en tredje krysser Thyborøn kanal på ruta Agger-Thyborøn.
Jernbanen Thybanen, bygget 1882, går fra Thisted til Struer og trafikkeres av Arriva samt med to Intercity-tog daglig (til/fra København) av DSB. Fra 1902 till 1969 var det også jernbane fra Thisted til Fjerritslev og videre til Ålborg.
Hovedvei 11 fra den tyske grensa ved Tønder til Hjørring i Nord-Jylland går gjennom Thy. Fra Hanstholm til Århus går den "diagonale" ruta 26, som til dels er motortrafikkvei. Landevei 181 går langs vestkysten fra Hanstholm og sør til Varde og er en del av den grønne kystveien fra Stavanger til Belgia.
Thy har flyplass sørøst om Hanstholm, Thisted lufthavn. Ruta till København, som var Danmarks lengste innenriksrute og den med færrest passasjerer, er for tiden (mars 2007) lagt ned, men det finnes initiativer for å starte opp igjen. I perioder har det vært flyruter til Norge. Nærmeste større flyplasser er Aalborg og Karup.
Fra havnen i Hanstholm går det ferger til Norge, Færøyene, Shetland og Island.
Nowellkodeksen
Nowellkodeksen, eller Cotton Vitellius A. xv, er det ene av fire betydelige angelsaksiske manuskripter eller kodekser. Den er mest berømt for å inneholde en unik kopi av det episke diktet Beowulf, som har fått posisjon som Englands nasjonalepos, foruten et fragment av St. Kristoffers liv, og de mer fullstendige tekstene Aleksanders brev til Aristoteles, Østen underverker og Judith.
Manuskriptet blir oppbevart i British Library sammen med den øvrige samlingen etter Robert Bruce Cotton (1571-1631).
Navn og dato
Den nåværende kodeksen er en sammenstilling av minst to manuskripter. Hovedinndelingen går på to helt adskilte bøker som tilsynelatende ikke ble bundet sammen før på 1600-tallet. Den første av disse dateres fra 1100-tallet og inneholder fire prosaverker. Det er likevel det andre og langt eldre manuskriptet som er berømt.
Beowulf-manuskriptet er udatert, men noen forskere tidfester det til slutten av 900-tallet, andre til tidlig på 1000-tallet, kanskje så sent som Knut den store, som hadde makten i England i årene 1016-35. Mest sannsynlig er det at skriftet ble nedskrevet tidlig på 1000-tallet. Ingen ved når det ble diktet.
Det andre manuskriptet er populært referert til som Nowellkodeksen etter Laurence Nowell. Dennes navn er innskrevet på dets første side, og han var angivelig manuskriptets eier på midten av 1500-tallet. Det ble deretter ervervet av sir Robert Cotton. I hans bibliotek ble det plassert som det 15. manuskriptet på første hylle av et bokskap som hadde en byste av den romerske keiseren Vitellius.
På grunn av Beowulfs berømmelse blir manuskriptet også stundom referert til som Beowulf-manuskriptet.
Første kodeks
Den første kodeksen inneholder fire verker på angelsaksisk prosa: en kopi av kong Alfreds oversettelse av Augustins Soliloquies, en oversettelse av Nikodemusevangeliet, prosastykket Salomo og Saturn, og et fragment av Livet til St. Quintinus.
Andre kodeks
Den andre kodeksen begynner med tre prosaverker: et om St. Kristoffers liv, Østens underverker (en beskrivelse av ulike fjerne land og deres fantastiske vesener og beboere), og en oversettelse av Aleksanders brev til Aristoteles.
Disse blir fulgt av det store diktet Beowulf, som tar det meste av bindet, og Judith, en poetisk gjenfortelling av deler av Bibelens Judits bok. Stor slitasje på den siste siden av Beowulf, foruten andre faktorer som hull fra bokormer, tyder på at Judith opprinnelig ikke var den siste delen av manuskriptet, skjønt det er samme skriver som i de siste delene av Beowulf.
Det noe eklektiske utvalget i denne kodeksen har ført til en del kritikk av hvorfor akkurat disse verkene ble valgt i utgangspunktet, forutsatt at det var en plan bak og ikke en tilfeldighet. En teori som har fått betydelig gjennomslag er at den eller de som satte sammen kodeksen hadde en tematisk hensikt: alle de fem første verkene handler til en viss grad om monstre, beist eller uhyrlig oppførsel. Spesielt Østens underverker synes avledet delvis fra den latinske tradisjonen med bestiarier, det vil si dyrefabler.
Almandin
Almandin, feilaktig kjent som almanditt, er et mineral i granatgruppen, som er rikt på aluminium og jern. Fargespekteret i almandin går fra dypt rød til lilla, men almandin er som regel rødt. Navnet almandin er en forvrenging av det greske albandicus som var tatt i bruk av Plinius den eldre om en viss type rødlig granat fra Alabanda i Lilleasia. Sett i sterkt lys gjennom et spektroskop, viser almandin tre karakteristiske absobsjonsstriper. Almandin befinner seg i den ene enden av en serie av faste løsninger, hvor pyrop utgjør den motsatte enden.
Loppa
Loppa kommune (nordsamisk: Láhpi suohkan, kvensk: Lappean komuuni) ligger i Finnmark. Den grenser mot Hasvik i nord, Alta i øst og sør, og Kvænangen i sør. Kommunen består av Øksfjord, Øksfjordbotn, Tverrfjord, Bergsfjord, Nuvsvåg, Langfjordhamn, Sør-Tverrfjord, Sandland, øya Loppa, Skavnakk og Andsnes. Frem til 1865 omfattet Loppa også dagens Hasvik kommune.
Loppa kommune har 857 innbyggere pr. 3. kvartal 2022. Administrasjonssenteret er Øksfjord, kommunens eneste tettsted med innbyggere.
Natur
Loppa har mye fjell og spisse tinder, noen også med isbreer. Størst bre er Øksfjordjøkelen på grensen mot Troms, den er også fylkets høyeste fjell på 1204 meter over havet. Fastlandet domineres av fjorder.
Bosetning
Halvparten av bosetningen er i og omkring administrasjonssenteret Øksfjord, og resten er spredt langs kysten hvor de største bygdene er Nuvsvåg, Bergsfjord og Sandland. Folketallet har gått betydelig tilbake. Fra 2001 til 2011 gikk befolkningen ned med hele 24,1 prosent, men frem mot 2050 forventes noe stigende folketall.
Næring
Næringslivet består mest av fiske og fisketilvirking. Fisket har gått kraftig tilbake siden 1960-årene, men fra 1980-årene er det etablert flere fiskeoppdrettsanlegg. Det meste av industrien i kommunen er lokalisert i Øksfjord. Her har man filetfabrikk med fryseri og sildoljefabrikk. Kommunen har minimalt med jordbruk, kun begrenset sauehold.
Samferdsel
Kommunikasjonssenter Øksfjord har hurtigruteanløp og hurtigbåtrute til Hammerfest og den øvrige delen av kommunen. Det er fergeforbindelse Øksfjord–Hasvik og også til flere av bygdene i kommunen. Fra Øksfjord går riksvei 882 mot E6 med forbindelse videre nordover og sørover.
Historie
Det er funnet spor etter norsk bosetning fra vikingtiden og middelalderskirketufter på øya Loppa. Det finnes også et fuglefjell på Loppa. Øksfjord kirke er ei langkirke i mur fra 1954. Loppa kirke, fra 1953, er et kulturminne, og er også ei langkirke, men i tre.
Kommunevåpenet har en svart skarv, mot en bakgrunn av gull.
Politikk
Se også utdypende artikkel: Kommunestyrevalg i Loppa
Tellbar
I matematikk brukes begrepet tellbar til å beskrive antall elementer i en mengde. En mengde er tellbar hvis den inneholder et endelig antall elementer, eller antall elementer ikke er flere enn de naturlige tallene. Med andre ord er en mengde tellbar hvis det er mulig å telle dem ved hjelp av de naturlige tallene. Hvis en mengde er tellbar, men ikke endelig, sier man at den er tellbart uendelig.
Mange velger å definere tellbar som det som her kalles tellbart uendelig. I det tilfellet regnes altså ikke endelige mengder som tellbare.
Eksempler
Mengden av rasjonale tall er tellbar. Mengden av reelle tall, derimot, er ikke tellbar. At det ikke finnes noen en-til-en-korrespondanse mellom de relle og de naturlige tallene, kan bevises ved Cantors diagonalargument.
Randstad Holding
Randstad Holding NV er et av verdens største bemannings- og rekrutteringsselskap. Selskapet ble etablert i Nederland i 1960, da grunnleggeren Frits Goldschmeding la fram sin avhandling om det fleksible arbeidsmarkedet. Siden det har de etablert seg i mer enn 40 land over hele verden. Etter oppkjøpet av Vedior i juli 2008, er Randstad nå den nest største leverandøren av HR-tjenester på verdensbasis, etter Adecco.
Randstad har 27 640 ansatte og 4 129 avdelingskontorer og sysselsetter over 465 600 mennesker hver dag. Randstad og Vedior hadde i 2009 en total omsetning på 12,4 milliarder euro. Randstad har hovedkontor i Diemen, Nederland og er børsnotert på NYSE og Amsterdam Stock Exchange.
Benny Bailey
Ernest Harold «Benny» Bailey (født 13. august 1925 i Cleveland, død 14. april 2005 i Amsterdam) var en amerikansk jazzmusiker (trompet), kjent fra en rekke innspillinger og opptredener i Skandinavia.
Bailey lærte fløyte og trompet, antok en Roy Eldridge-inspirert stil, og ledet etterhvert egne besetninger i hjembyen.
Han spilte med Jay McShann og Dizzy Gillespie (1947–48). Derpå var han i Lionel Hamptons orkester (1949–53), men bosatte seg i Europa etter en turne (1953–59), der han spilte i svenske Harry Arnolds radioorkester (1957–59). Tilbake i USA spilte ga han ut en plate med Stan Getz og fikk engasjement i orkestret til Quincy Jones, som prompte skrev komposisjonen Meet Benny Bailey (1959–61). Etter å ha bosatt seg i Europa for godt (1961) spilte han i Berlin radio-orkester (1961–63), og i München med Max Gregor (1963–68), før han flyttet til Genève og Radio Swiss Romande Orchestra. Han spilte også med Eric Dolphy (1961–64), i Kenny Clarke-Francy Bolands storband (1964–67). Utover 70-tallet spilte han i George Gruntz' orkester (1970–73) og med Slide Hampton (1974–77).
Han ledet en rekke varianter av Benny Bailey Quintet, først i 1968 med Dexter Gordon, Kenny Drew, Niels-Henning Ørsted Pedersen og Albert Heath. Med besetningen Dexter Gordon, Lars Sjösten, Torbjörn Hultkrantz og Jual Curtis utkom de tre Round Midnight, Revelation og Rainbow people (Steeple Chase, 1974).
Med sveitsiske musikere besto kvintetten av Carlo Schöb på saksofon, Peter Eigenmann på gitar, Jesper Lundgaard, Reggie Johnson, Isla Eckinger på bass og Peter Schmidlin på trommer. Disse ga ut Live at the Grabenhalle, St. Gallen (1989), No refill (1994) og Live, Peruvian nights (1996). En av hans siste konserter var med disse musikerne (21. september 2004).
Bailey spilte i Sverige med norske musikere som Bjarne Nerem, Andreas Skjold og Egil Johansen. Videre var han i Norge (1961) og spilte både på Moldejazz og på Metropol Jazz Centre, i kvartett med Kjell Karlsen. Bailey var på Moldejazz (1970) og gjestet også Radiostorbandet. Med Czech-Norwegian Band spilte han i Praha (1988) inn Jazznost (Hot Club Records, 1990). I nok en kvintetts form, med Harald Gundhus, Emil Viklický, František Uhlír og Ole Jacob Hansen, ga han ut While my lady sleeps (Gemini Records, 1991).
Arne Skaare
Arne Odd Skaare (født 16. januar 1907, død 11. august 1981) var en norsk lokalpolitiker (H).
Skaare var ordfører i Asker fra 1956 til 1967.
Fra 1954 til 1957 var han vararepresentant til Stortinget.
Toppakning
Ei toppakning er en pakning som skal sitte på toppen av motorblokken, mellom blokken og sylindertoppen for å isolere sylinderne og skape kompresjon, og hindre kjølevæske og motorolje fra å komme sammen og/eller ned i sylinderne under drift.
Gåen toppakning
Å ha en gåen toppakning er et vanlig problem, spesielt med litt aldrende biler. Problemet kan oppstå når som helst i en bils eksistens, men vanligvis ikke før den har noen kilometer på samvittigheten, minst som regel 100 000 eller mer, selv om dette igjen er svært lavt. Først etter 200 000 kilometer er det ventet at en bil kan få dette problemet. Det bør ikke kjøres med en bil med gåen toppakning.
Aluminium, som brukes i lettmetallsylindertoppene er lettere enn støpejernstopper, men kan også bli mye varmere, og sette mer press på pakningen. Dersom dette hender, kan pakningen sprekke.
Resultatet er at det kan pumpes kjølevæske over i oljen, og det kan forekomme en såkalt hydrolock, hvor de glovarme sylinderne blir oversvømmet med kjølevæske, som ikke kan komprimeres, og dermed kan heller ikke motoren beveges. Dersom det gjøres forsøk på dette kan dette bøye stempelpinner, og motoren kan bli uøkonomisk å reparere.
En annen ting som også kan forekomme er at eksos pumpes over i bilens kjølevæskesystem og presser vann ut, og skaper et enormt trykk, som i sin tur igjen kan skade motoren voldsomt.
Tydelige tegn på at toppakningen kan være gåen er at bilen har blålig tykk eksos når den er varm. Driftsvarme bensinmotorer bør ikke avgi tykk eksos, dette er et tegn på slitasje. Det er også lett å se hvis bilen begynner å bruke mye kjølevæske, og det ikke er tegn til synlige lekkasjer. Inni bilen under kjøring kan en også finne ut om bilen begynner å få dårlig toppakning – temperaturnålen begynner å «vandre», det vil si at den kan stige opp til 100 grader, bilens egentlige kokepunkt, hadde det ikke vært for kjølevæsken. I det neste øyeblikket kan nålen falle helt til 70-80 grader. Motortemperatur skal være stødig under kjøring, men det er ikke umulig at den kan stige ved kjøring i oppoverbakker.
Reparasjon
Toppakningsreparasjoner er dyre, da alt over motoren må demonteres, slik som luftfilter, fordeler, forgasser og flere kabler. Deretter må toppen skrus av, og pakningen kan fjernes. Etter at en toppakning har gått er det vanlig å planslipe kanten på motorblokken slik at den blir glatt og jevn igjen – dette fordi metallet kan såvidt vri seg i den sterke varmen som dannes. Deretter monteres den nye pakningen. I tillegg må det skiftes olje (og helst filter) på bilen. Derfor er det ikke umulig, eller uvanlig at toppakningsoperasjoner hos merkeverksted på semi-nye biler (1990-tallet) kan overstige 10 000 kroner.
Slaget ved Nesjar
Slaget ved Nesjar var et slag mellom Olav Haraldsson (Olav den hellige) og allierte norske stormenn under ledelse av jarlen Svein Håkonsson. Slaget fant sted palmesøndag 25. mars 1016 ved Mølen og Værvågen utenfor Helgeroa i Brunlanes, Larvik.
Svein jarl oppgis å ha hatt 45 skip med 3000 mann under sin kommando, mens Olav hadde 30 skip og ca 2000 mann. I slaget seiret Olav Haraldsson over en rekke av de mektigste norske daværende høvdingene, Svein Håkonsson, Erling Skjalgsson og Einar Tambarskjelve. Med denne seieren tok Olav Haraldsson et viktig steg i prosessen mot kristningen og samlingen av Norge. Svein jarl flyktet utenlands og døde kort tid senere. Skalden Sigvat Tordsson var til stede og forfattet Nesjarvisene kort tid etter slaget. I Sigvats dikt nevnes en ukedag for første gang i norsk historie. Slaget skjedde palmesøndag til tross for at kirkelederne på den tiden mente at fyrstene skulle innstille krigføringen på kirkens festdager.
Historikerne er uenige om utstrekningen av sagatidens Nesjar. Slaget antas å ha stått i det sørvestre hjørnet av Brunlanes.
Malkangiri (distrikt)
Malkangiri (oriya: ମାଲକାନଗିରି ଜିଲା ) er et distrikt i den indiske delstaten Orissa. Distriktets hovedstad er Malkangiri.
Demografi
Ved folketellingen i 2011 var det 612,727 innbyggere i distriktet, mot 504,198 i 2001. Den urbane befolkningen utgjør 7,97 % av befolkningen.
The Rasmus
The Rasmus er et finsk rockeband som ble stiftet i 1994 i Helsingfors i Finland. Bandet ble stiftet av Lauri Ylönen (vokal), Eero Heinonen (bass), Pauli Rantasalmi (gitar) og Jarno Lahti (trommer) da de gikk på videregående skole. Året etter forlot Lathi bandet og ble erstattet av Janne Heiskanen. Han forlot bandet i 1998 og ble erstattet av Aki Hakala. Gitarist Rantasalmi forlot bandet og ble erstattet av Emppu Suhonen i 2022.
Utover i 1990-årene ga The Rasmus ut en rekke singler og vokste seg raskt til å bli et av Finlands mest populære band. Debutalbumet Peep kom i 1996, og i 2003 fikk de stor internasjonal suksess med singelen «In the Shadows». Sangen toppet singellistene i Finland, New Zealand og Tyskland og nådde topp ti i en rekke andre land. Bandet har solgt over 5 millioner album verden over, hvorav 310000 i Finland alene.
The Rasmus har også vunnet en rekke priser og utmerkelser både hjemme i Finland og internasjonalt. I 2022 vant de det finske uttake t til Eurovision Song Contest med låten «Jezebel», og representerte Finland i Eurovision Song Contest 2022 i Torino i Italia.
De første årene (1994–1998)
I desember 1994 spilte bandet sitt aller første show under skolens juleavslutning. På denne tiden kalte de seg Sputnik, som de senere endret til Anttila. Til slutt tok de navnet Rasmus, som Heiskannen kom på. Ifølge bandmedlemmene henspiller ikke navnet «Rasmus» på noe spesielt; det er helt enkelt bare et navn som er lett å huske. Eero har imidlertid sagt at bandnavnet er en kombinasjon av de finske ordene «trash» (musikk) og «mosh» (hull) i et intervju med svenske Aftonbladet. De visste ikke da at Rasmus er et skandinavisk mannsnavn.
I 1995 møtte de sin kommende manager og produsent Teja Kotilainen. Han så dem opptre på Oranssi Club og ba dem spille inn noen låter.
Bandmedlemmene grep sjansen og skrev under platekontrakt med merket Teja G. Records. I desember 1995 slapp de sin første EP, 1st, med låtene «Frog», «Funky Jam», «Myself» og «Rakkauslaulu». Plateselskapet Warner Music Finland fattet nå interesse for bandet og skrev kontrakt med dem i 1996. Siden fulgte raskt EP-ene 2nd og 3rd, og disse solgte godt i Finland. På denne tiden sluttet vokalist Ylönen på skolen for å kunne bruke mer tid på musikken. De øvrige bandmedlemmene fortsatte skolegangen.
Den 23. september 1996 slapp bandet sitt debutalbum, Peep, som solgte til gull i Finland.
The Rasmus fortsatte med musikken, og allerede ett år senere, 29. august 1997, slapp de oppfølgeralbumet Playboys. Denne gangen var Illka Herkman produsenten deres. Albumets singler var «Blue», «Kola», «Playboys» og «Ice», som ble deres andre EP med fire låter. Også dette gjorde suksess i Finland og solgte til gull. Albumets sjangre er en blanding av rock, pop, funk og jazz. Bandet hadde derfor flere medvirkende musikere på albumet, som blant annet spilte saksofon, trompet og cello.
I november 1998 produserte Teja Kotilainen bandets tredje studioalbum, Hell of a Tester. Selv om singelen «Liquid» ble stemt frem til årets beste låt i Finland både av fans og kritikere, ble ikke dette albumet noen stor suksess. Det ble derfor bare sluppet to singler fra albumet: «Liquid» og «Swimming with the Kids». Albumets eneste musikkvideo ble laget til «Liquid».
Nytt plateselskap, trommeslager og navn (1999–2002)
Trommisen Janne Heiskanen forlot samtidig gruppen for å ta en lang ferie i India. Etter det ville han ikke fortsette i bandet. Han ble senere trommis i bandet Lovestone. Aki Hakala, som tidligere hadde solgt t-skjorter på Rasmus-konserter, overtok Heiskanens plass i bandet kort etter plateslippet av Hell of a Tester.
Sjangermessig skiller albumet Into seg noe fra bandets tidligere album. Sammenlignet med Hell of a Tester er Into mer rock og pop og mindre funk og jazz. Med singler som «F-F-F-Falling», «Chill» og «Madness» ble Into en storselger også utenfor Finlands grenser. «F-F-F-Falling» var bandets første låt som ble spilt på svenske radiostasjoner.
Etter at Into, begynte The Rasmus å spille sammen med mange store artister. De fikk blant annet være oppvarmingsband for HIM, Red Hot Chili Peppers og Roxette på deres skandinaviske turné foran cirka 40 000 fans. The Rasmus slapp også samlealbumet Hell of a Collection der de hadde samlet sine største hits fra Peep til Into.
I 2003 kom spesialalbumet Into Special Edition som inneholdt albumet Into, pluss fire bonuslåter, musikkvideoen til «F-F-F-Falling» samt et 24-siders hefte med nye bilder.
Gjennombruddet med Dead Letters (2003–2006)
I mars 2003 kom bandets største gjennombrudd da de slapp sitt femte studioalbum Dead Letters. Albumet inneholdt hitsingler som «In My Life», «First Day of My Life», «Guilty», «Funeral Song» og storhiten «In the Shadows», som fortsatt er bandets mest kjente og populære låt. Dead Letters solgte over 1 million eksemplarer verden rundt, og albumet toppet albumlistene i Tyskland, Østerrike og Sveits. Litt senere skrev bandet en lisensavtale med tyske MotorUrbanDefJam Group (en del av Universal Music) for å kunne utgi Dead Letters internasjonalt.
Samme år gjorde The Rasmus sin første europaturné, Dead Letters Tour, som pågikk til 2005. De spilte i en rekke store land i Europa, blant andre Storbritannia, Frankrike, Italia, Hellas, Tyskland, Russland og Spania. I november spilte de for første gang i USA, Canada og Mexico.
I 2004 skrev Lauri Ylönen låten «Bittersweet» sammen med det finske bandet Apocalyptica og Ville Valo fra HIM. De laget også en video til låten som fikk hyppige visninger på musikkanalen MTV.
Den 22. november samme år slapp The Rasmus sin aller første live-dvd, Live Letters. Platen består i hovedsak av elleve livelåter fra en konsert på Gampel Open Air i Sveits 21. august 2004. Dvd-en inneholder en del ekstramateriale, blant annet samtlige syv musikkvideoer til albumet Dead Letters.
Ett år senere samarbeidet Lauri ennå en gang med bandet Apocalyptica, men denne gangen var ikke Ville Valo med. De skrev låten «Life Burns!», som ble sammenlignet med «Bittersweet».
Hide from the Sun (2005)
Etter den store suksessen med Dead Letters fortsatte bandet arbeidet med nok et album. Det sjette albumet, Hide from the Sun, kom ut 12. september 2005. Dette albumet var sjangermessig mørkere enn Dead Letters, og popen var stort sett bort. Flere av låtenes tekster var dystre og mørke, og låtene hadde mye bruk av tung gitar.
Den første singelen fra albumet ble «No Fear», etterfulgt av «Sail Away» og til slutt «Shot». Låten «Immortal» (som en stund også var planlagt å bli en singel) ble bare en musikkvideo, basert på klipp fra ulike konserter med bandet. På låten «Dead Promises» fikk bandet hjelp av Apocalyptica.
Musikkvideoen til den største singelen, «No Fear», ble innspilt i Berlin i 2005 av den tyske filmprodusenten Jörn Heitmann. Han har også regissert flere musikkvideoer for det tyske rockebandet Rammstein. Albumet solgte til platina allerede før det hadde blitt sluppet offisielt.
Samtidig startet bassisten Eero Heinonen sitt eget band ved siden av The Rasmus, Hay And Stone, der han selv var sanger og bassist. De to øvrige medlemmene er Petri Kivimäki (gitar) og Hannu Risku (trommer). Dette bandet hentet inspirasjon av grungeband som Nirvana og Pearl Jam.
I oktober 2006 ble Hide from the Sun sluppet i USA på plateselskapet DRT Entertainment. Albumet hadde en hel del ekstramateriale, blant annet musikkvideoen til «Immortal».
Black Roses (2007)
The Rasmus fortsatte sitt omfattende turnéliv utover i 2007. Bandet traff Desmond Child på Den dominikanske republikk, som innledet et samarbeid med bandet for å produsere deres syvende studioalbum.2007 markerte også starten på Eero Heinonens karriere som en musikkvideoregissør.
Black Roses ble sluppet 24. september 2008. Albumet overtok øyeblikkelig Metallicas Death Magnetic førsteplass på den finske albumlisten og solgte til gull etter én uke. Albumet skulle opprinnelig ha blitt utgitt i mars 2008, men ble utsatt fordi bandet ønsket tid til å spille inn flere singler, inkludert hovedsporet «Livin' in a World Without You». Albumets musikkstil er generelt noe mindre tungt enn forgjengeralbumet Hide from the Sun.
Best of 2001–2009 (2009–2010)
Den 28. november 2009 slapp The Rasmus sitt andre samlealbum, Best of 2001–2009, med en rekke sanger som ble spilt inn mellom 2001 og 2009. De fleste sangene var allerede utgitt, men inneholdt blant annet ikke-utgitte «October & April» med vokal av Anette Olzon. Sangene ble spilt inn samtidig med Black Roses, men den ble ikke tatt med på dette albumet.
Tidlig i 2010 begynte The Rasmus arbeidet med ytterligere et album. Dette skulle slippes på bandets eget plateselskap, etter at The Rasmus sa opp kontrakten med Playground Music sent i 2009.
New World og The Rasmus (2011–2012)
Det åttende albumet fikk tittelen The Rasmus, og ble i en rekke europeiske land 18. april 2012. Albumet ble gjenutgitt som The Rasmus tour edition høsten 2012, med ekstrasporet «Mysteria». Albumet vant senere to Emma-priser i klassene beste plateomslag og beste musikkvideo (for «I'm a Mess»).
Dark Matters (2016–2019)
Etter noen år uten stor aktivitet, meldte The Ramus høsten 2016 at de jobbet med sitt niende studioalbum, Dark Matters. Dette albumet ble sluppet 6. oktober 2017. Den første singelen fra albumet, «Paradise», ble utgitt 31. mars 2017.
Den 17. august 2018 kunngjorde gruppen på sin offisielle Facebook-konto at de ville utgi en ny singel, «Holy Grail», 14. september 2018. Siden fulgte flere nye konserter og turneer, blant annet Dead Letters Anniversary Tour i Rock City i engelske Nottingham. Under denne konserten kunngjorde bandet at de jobbet med ny musikk.
Nytt medlem og Eurovision Song Contest (2022–)
I januar 2022 besluttet gitaristen Pauli Rantasalmi å forlate bandet. Kort tid etter meldte The Rasmus på sin Instagram-konto at Rantasalmi hadde blitt erstattet av Emilia «Emppu» Shonen.
Etter to år med pandemi, uten konserter og turneer, ønsket gruppen å forsøke noe nytt. De meldte seg på det finske uttaket til Eurovision Song Contest, og 12. januar 2022 ble bandet kunngjort som en av deltakerne til konkurransen Uuden Musiikin Kilpailu. Under finalen 26. februar vant gruppen konkurransen med låten «Jezebel», skrevet av Ylönen og Desmond Child. Med seieren representere de Finland i Eurovision Song Contest 2022 i italienske Torino, hvor de endte på en 21. plass i finalen 14. mai.
The Rasmus' musikk
De første årene besto The Rasmus' låter av ulike musikksjangre. Bandet brukte ofte en del medvirkende musikere på studioalbumene sine, blant andre musikere som spilte saksofon, cello, trompet og piano. Mellom albumene Peep og Hell of a Tester var musikkstilen en blanding av rock, pop, funk og jazz.
Coverlåter
Noen av låtene The Rasmus har covret:
Dynasty
De tre bandene har ofte jobbet sammen musikalsk. The Rasmus-trommis, Aki Hakala har for eksempel spilt trommer i både Killer og Kwan. Han medvirket også i Kwans video «Padam». Lauri og Pauli har vært delmanagere for Killer. The Rasmus er det mest kjente bandet i Dynasty. Kwan har senere blitt oppløst og anses ikke lenger som del av Dynasty.
Musikkvideoer
Utvalg av bandets musikvideoer:
Dokka kraftverk
Dokka kraftverk er et vannkraftverk i Søndre Land kommune i Innlandet fylke. Det ligger litt sør for Dokka.
UFC 39
UFC 39: The Warriors Return var et MMA-arrangement i regi av UFC i Uncasville, Connecticut, USA 27. september 2002.
Dokka kraftverk
Kraftverket ble satt i drift i 1989, og utnytter fallet på 130 meter fra Kjøljuadammen til Randsfjorden.
Kjøljua er demmet opp av en steinfyllingsdam med sentral morenetetning. Total masse i dammen er 152 000 m3. Demningen er 134 m lang og største høyde er 35 m. Minstevannføringen blir benyttet i Kjøljua kraftverk.
UFC 39
Bakgrunn
Hovedkamp for arrangementet var en tungvekt tittelkamp mellom Randy Couture og Ricco Rodriguez for den ledige tittelen som ble fratatt Josh Barnett etter han testet positivt på steroider. Dette arrangementet var også UFC debuten til fremtidig tungvektmester Tim Sylvia.
Dokka kraftverk
Det er installert to francisturbiner hver på 22,3 MW. Midlere årsproduksjon er på ca. 193 GWh.
Jakob Alexander Jakobsen Wallin
Jakob Alexander Jakobsen Wallin (født 9. oktober 1820 i Särna i Dalarna i Sverige, død 25. januar 1876 i Bergen i Norge) var den tredje siste personen som ble henrettet i Norge for forbrytelser begått i fredstid, for drapet på Erik Madsen Hammer.
Dokka kraftverk
Tilsiget er på 594 millioner m³ og nedslagsfeltet er på 1 065 km². Magasinkapasiteten er på 250 millioner m³.
Kraftverket eies av Oppland Energi AS, som fusjoneres med E-CO Energi.
Jakob Alexander Jakobsen Wallin
Bakgrunn og virke
Wallin var født i Sverige av en norsk omstreiferfamilie, som vandret i området mellom Finnskog, Drevsjø og svenskegrensetraktene. Hans far het Jakob Andersen Wahlgren, skal ha vært født i Lesja i Gudbrandsdalen og var «tater» og omstreifer. Moren het Anna Johansdatter og var husmannsdatter. Ettersom foreldrene var norske, mens han var født i Sverige, oppstod det spørsmål om hans nasjonalitet. Wallin hadde ikke gode barndomsminner, moren døde da han var liten gutt, og faren skal ha vært en tyrann. Allerede som fjortenåring flyktet sønnen fra faren, og begynte å streife rundt i de samme traktene på begge sider av landegrensen. Han vandret mye alene, og arbeidet både som kopper- og blikkenslager.
Wallin var en omstreifer og tater, og fikk en lang kriminell historie. Gjennom hele sitt liv gikk han inn og ut av fengsel for tyverier og voldsepisoder. Han kalte seg med andre navn, men ble gjenkjent på sine arr. I Kristiania kom han i konflikt med både voktere og medfanger, og det toppet seg en jul da han fikk tak i alkohol så både han og medfangene ble fulle, la for store vedskier i ovnen, og cellen tok fyr. Wallin ble i januar 1864 dømt for uforsiktig omgang med ild, men frikjent for tyveriet han faktisk satt inne for. Men til sist gjorde Kristiania en avtale med Bergen tukthus om å få sende fem av sine verste fanger vestover. I 1871 kom Wallin dermed til Bergen og ble pent behandlet i fengselet der, men han slet med både utlagt tarm og med innsnevringer i halsen etter å ha fått i seg salpetersyre, og klaget uansett over behandlingen - ikke minst fordi tukthusledelsen nektet ham tobakk, så han var nødt til å tigge medfanger om røyk. Det kom til flere fangeopprør mens han satt i Bergen, og noen ganger måtte vokterne ta i bruk vannkanon mot Wallin.
I rettsdokumentene står det at «''selv andre omstreifere og tatere var redde for Wallin og hans kniv. Han ble lett sint og voldelig, men kunne ellers være veltalende...Wallin bar nag til alt og alle som hadde med fengsler å gjøre, og det ble ikke bedre da han ble straffet en gang med «vandstraalen» eller «morder­slangen» som Wallin kalt denne...Søndag morgen 2. mai 1875 var Wallin til lufting på gårdsplassen ved tukthuset – dvs. på plassen ved Manufakturhuset ved dagens rådhus. Han var sint, og kranglet med oppsynsfolket. Det ble bestemt at han skulle settes i arrestrommet ved tukthuset på mandag. Mens Wallin var på gårdsplassen mandag, gikk underinspektør Hammer bort til ham for å få han inn i prestestuen ved siden av arresten. Wallin ble sint og trakk fram en kniv, og stakk Hammer i underlivet. Erik Madsen Hammer døde dagen etterpå.''»