cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Martin Friedrich Arendt
Runeforsker
Siden flakket han rundt i Europa, fra Nord-Norge til Italia, alltid ivrig opptatt med å undersøke og dokumentere arkeologiske monumenter. Arendt reiste stort sett til fots, og i sin lange frakk og filthatt må han ha vært litt av et syn. Fattig og ubemidlet var han, og noe av en original. Han presenterte seg gjerne som «Arendt, den lærde oldtidsgranskeren fra Altona», og forventet gratis kost og losji – som han oftest også fikk.
De som møtte ham, ble ikke sjelden fascinert av den merkelige mannen og alt han kunne fortelle. Men det er en åpenbar motsetning mellom samtidens oppfatning av ham som en litt skrullete original, og det bildet som hans etterlatte papirer etterlater. I 1805 var han for eksempel i Norge igjen, der han blant annet dokumenterte runeinnskrifter. Runetolkningene hans er ofte svært etterrettelige, og det samme er tegningene hans av gravhauger og andre monumenter. Blant annet er det hans tolkning av den yngre innskriften på Oddernessteinen i Kristiansand som i hovedsak er blitt stående. Likeledes var han én av de første som (riktig) avviste den såkalte «Runamo-innskriften» i Blekinge som et naturfenomen.
Men da Nicolay Nicolaysen og en ny generasjon av antikvarer reiste landet rundt fra 1850-årene og fremover, var det helst en annen Arendt de fikk høre gjetord om. Han skulle blant annet ha «deponert» manuskriptet sitt til et flerbindsverk om Nordens eldste historie i et steingjerde i Nordland. Et annet sted i Norge hadde han fått losji hos den lokale sognepresten, men lot ikke til å ville reise igjen. Da skulle presten ha latt ovnsrøret til oldgranskerens rom mure igjen, slik at denne bokstavelig talt ble røket ut. En nå tapt runeinnskrift på Tanberg på Ringerike skulle Arendt ha lest som «her ligger begravet 800 mand»!
Vitenskapsåret 1910
Vitenskapsåret 1910 er en oversikt over hendelser, prisvinnere, fødte og avdøde personer med tilknytning til vitenskap i 1910.
Martin Friedrich Arendt
Samtidens kommentarer
Arendts oppfatning av seg selv som forsker bidro sikkert til det originale inntrykket:
Vitenskapsåret 1910
Fødsler
religiøs forfatter ||align=center|63 ||align=center|1974 ||
Martin Friedrich Arendt
Samtidens kommentarer
En svensk samtidig, Nils Henrik Sjöborg, skrev at Arendt
Åke Holmberg
Åke Robert Holmberg (født 31. mai 1907 i Stockholm, død 9. september 1991 i Stockholm) var en svensk barnebokforfatter og oversetter. Han debuterte med boken Skuggornas hus i 1946, og skrev med ett unntak bare bøker for barn og unge. Han er mest kjent for kriminalkomediene om Ture Sventon.
Martin Friedrich Arendt
Samtidens kommentarer
Nicolay Nicolaysens vurdering av Arendt, sett i det skarpere lys som et halvt århundres avstand ofte gir, er også verdt å merke seg:
Åke Holmberg
Ture Sventon
Ture Sventon er hovedpersonen i 10 bøker, som utkom på svensk fra 1948 til 1973. Flere av bøkene er også filmet, og det er laget tv-serier av dem. I bøkene forklares det at hovedpersonen egentlig het Sture Svensson, men på grunn av sin markante lesping klarte han ikke å uttale dette, og endret derfor navn. Den svenske litteraturprisen Temmelburken var oppkalt etter boksen som Ture Sventon brukte til å oppbevare semler (som han kalte «temlor» på grunn av talefeilen) når han skulle ut og reise.
Martin Friedrich Arendt
Samtidens kommentarer
Det var bare et fåtall steder i Europa som kunne holde på Arendt i lengre perioder, deriblant lærdomssentrene i Paris, Rostock og Venezia. I 1823 fant man ham død – av slag – i en veigrøft i Nord-Italia.
Åke Holmberg
Holmbergs bøker på norsk
Sju av Holmbergs bøker er oversatt til norsk, den siste i 1964.
Vestre Memurubreen
Vestre Memurubreen er en isbre i Jotunheimen. Hellstugubreen er en nordlig utløper av samme isbre. Breen ligger øst for Hellstugutindene og sør for Vestre Memurutinden i Lom kommune i Innlandet fylke.
MP40
MP40 (Maschinenpistole 40 eller Maskinpistol 40), ofte kalt Schmeisser etter en kjent tysk våpendesigner, er en tysk maskinpistol fra den andre verdenskrig.
Bakgrunn
MP38 og MP40 er i det alt vesentlige det samme våpenet, men mens MP38 har mange maskinerte deler, inngår mange utstansede deler i MP40 på samme måte som i Sturmgewehr 44 og i nyere våpen som MP5 og AG3.
Over en million slike maskinpistoler ble produsert i årene 1940-1945. Etter krigen ble de MP 38/40 som tyske okkupasjonsstyrker hadde etterlatt seg brukt av det norske forsvaret, og de var i bruk av befal i det norske Heimevernet til de ble avløst av den moderne MP5 i 1990-åra. MP40 ble også brukt i Israels forsvar frem til 1960-årene.
Richard Henry Burton
Richard Henry Burton (født 29. januar 1923, død 11. juli 1993) var en engelsk soldat under andre verdenskrig.
Burton var 21 år gammel menig soldat i de britiske styrkene under den andre verdenskrig da han slo tilbake et fiendtlig angrep i Italia som reddet livene til hans medsoldater og gjorde at han ble tildelt Victoria Cross, som er den høyeste og mest prestisjetunge utmerkelsen som det er mulig å få for tapperhet i møte med fienden som kan deles ut til britiske militære styrker. Han flyttet til Skottland etter den andre verdenskrig og bodde der resten av livet.
Ole Bjarte Austevoll
Ole Bjarte Austevoll (født 6. august 1970) er en norsk kjelkehockeyspiller. Han er forward, og spiller til daglig for Bergen KH.
Han deltok i de paralympiske vinterlekene 2010 i Vancouver.
Ashley Crow
Ashley Diane Crow (født 25. august 1960 i Birmingham i Alabama) er en amerikansk skuespillerinne. Hun er kanskje mest kjent for sin rolle som «Sandra Bennet» i den amerikanske serien Heroes, der hun spiller sammen med sin mann Matthew John Armstrong, som spiller rollen som "Ted Sprague", en mann med radioaktive krefter.
Skuespillerkarriere
Ashley Crow har flere fjernsyns- og teaterroller bak seg. Hun har spilt på scenen ved the New York Shakespeare Festival produksjonen av Coriolanus sammen med Christopher Walken, i Prelude to a Kiss, samme med John Dossett, og i Christopher Kyles Plunge ved Playwrights Horizon.
Filmografi
Listene under er ikke komplett, se Internet Movie Database – Ashley Crow
Vanttauskoski-demningen
Vanttauskoski-demningen  er en demning med et vannkraftverk i elva Kemijoki, Finland. Dette anlegget har en totalt installert effekt på 89 MW, ble påbegynt i 1967 og stod ferdig utbygd i 1972. Kraftverket er eid av Kemijoki Oy og Pohjolan Voima Oy.
Cacnea
Cacnea er en Pokémon av typen gress. Den utvikler seg til Cacturne.
Cacnea er en rund, grønn pokémon, som lever i ørkener og andre tørre steder. Den har to store armer som kan se ut som klubber. Når den kjemper swinger den med disse armene. Den ligner av utseende ganske mye på en liten kaktus.På hodet har den en gul blomst, som blir vakrere og mer velluktende jo tørrere og tøffere miljø Cacnea lever i. Duften til blomsten er for å lokke til seg bytter. Når byttet kommer, skyter den ut skarpe torner for å nedlegge det. Cacnea kan leve i 30 dager uten vann.
I animeen har James en periode en Cacnea. Denne pleier å klemme han hver gang den blir sendt ut av pokéballen.
Ann Mari Falk
Ann Mari Falk (født 1916 i Stockholm, død 1988) var en svensk barnebokforfatter og oversetter. Hun debuterte med novellesamlingen Fruntimmer i 1944, og skrev mer enn 60 bøker inntil 1984.
Ann Mari Falk skrev flest barne- og ungdomsbøker, men også romaner og krim for voksne. Hennes barnebøker var preget av inntrengende psykologisk realisme. I ungdomsbøkene er voksnes skuffelse over livet et tilbakevendende tema, og de unge hovedpersonene må mestre overganger og omveltninger i livet.
Hun hadde handelsskole, og arbeidet 1935–51 i et forsikringsselskap. Sju av bøkene hennes er oversatt til norsk, den siste i 1980.
Beast
Beast (eller ∀ΔΣ) (hangul: 비스트) er et sørkoreansk boyband som består av 6 medlemmer og har sitt utspring fra CUBE entertainment. Bandet het opprinnelig B2ST (Boys to Search for Top), men bare noen dager før de debuterte skiftet bandet navn til Beast (Boys of EAst Standing Tall). Bandets første minialbum, 'BEAST is the B2ST' kom ut 14. oktober 2009.
Beast består av Yoon Doo-joon (leder, rapper, vokalist og danser), Jang Hyun-seung (vokalist og danser), Yong Jun-hyung (hovedrapper og danser), Yang Yo-seob (hovedvokalist og danser), Lee Gi-kwang (vokalist og hoveddanser) og Son Dong-woon (vokalist, rapper, danser).
Slevdalsvannet
Slevdalsvannet er et vann som er gjengrodd med takrørskog om lag to kilometer nord for Lista fyr i Farsund kommune. Vannet er omgitt av dyrket mark og småskog.
Vannet er sentralt i et sumpfylt våtmarksområde som i 2005 ble vernet som naturreservat etter at man hadde arbeidet for det helt siden 1938. Det ligger inne på området til den nedlagte Lista flystasjon og har et yrende fugleliv.
Kikunae Ikeda
Kikunae Ikeda (født 8. oktober 1864, død 3. mai 1936) var en japansk kjemiker og professor i kjemi.
I 1908 avdekket Ikeda en ny smakssans som han kalte umami. Smaken ble oppdaget da han oppdaget en felles komponent som står bak smaken av kjøtt, tang og tomater, som produserer følelsen av umami. Ikeada tok også ut patent på aminosyren mononatriumglutamat.
Astrid Løken
Astrid Løken (født 14. april 1911, død 19. januar 2008) var en norsk entomolog, spesialist på vepser (Hymenoptera) og særlig humler. Løken var konservator, og senere førstekonservator, ved Universitetet i Bergen fra 1949 til 1979.
Motstandsbevegelsen
Løken var under andre verdenskrig i ledelsen av den illegale norske etterretningsorganisasjonen XU. Hun ble rekruttert våren 1941 mens hun var student ved Zoologisk laboratorium på Blindern. Fra høsten 1941 var hun med i ledelsen av organisasjonen og hun klarte å holde det gående helt til freden i 1945. Astrid Løken var en av XU-medlemmene med lengst tjeneste i organisasjonen. Mange andre måtte flykte til Sverige, men hun klarte å holde seg utenfor okkupasjonsmaktens mistanker. XU var en organisasjon som var basert på ekstremt hemmelighold for å redusere skadevirkninger av medlemmer som ble tatt til fange. Løken kjente derfor til svært få andre medlemmer. En av de hun samarbeidet med var fysikeren Otto Øgrim som hun kjente fra tidligere og som også klarte å holde seg gående til krigsslutt. Som medlem av sentralledelsen i Oslo var hun en av de få som kjente til sentralen i Geitemyrsveien 48 og hennes viktigste arbeidsoppgaver var koordinering og videreformidling av informasjonen som kom inn til denne sentralen. Blant annet fraktet hun materiale til Øgrim for fotografering.
Astrid Løken utførte også arbeid for XU i felten. Her kom hennes posisjon som humleforsker til nytte: I 1943 tilbrakte hun halvannen måned på Hardangervidda i områder som var såkalte sperresoner med generelt ferdselsforbud. Løken fikk tillatelse til dette fordi hun skulle samle data om humler. Dette var så sensitivt at det var Reichskommisar Terboven selv som måtte gi den endelige tillatelsen. Med base på Liseth pensjonat kunne hun fritt vandre rundt å fotografere broer, veier og terreng siden området var forbudt for nordmenn og tyskerne ikke var spesielt ivrige på å undersøke fjellheimen I tillegg til all etterretningsinformasjonen samlet hun data til en vitenskapelig publikasjon om humler (publisert i 1950).
Entomologien
Etter krigen hadde hun et 1,5 års forskningsopphold i USA. Tilbake i Norge fikk hun i 1947 en stilling som vitenskapelig assistent ved Institutt for biavl ved Norges landbrukshøgskole på Ås. I 1949 ble hun konstituert som konservator ved Zoologisk museum ved Universitetet i Bergen. I 1973 ble hun førstekonservator ved samme sted. Hennes største oppgaver ved museet i Bergen var en omorganisering og utvidelse av den store insektsamlingen. Hun var også engasjert i å foreta feltundersøker og studier av insekter og at insektsamlingen måtte bearbeides for publikasjoner.
Løkens spesialinteresse var humler (Bombus) og her gjorde hun omfattende feltarbeid i store deler av Norge. I 1973 resulterte dette i hennes store monografi Studies on Scandinavian Bumble bees. som dannet grunnlaget for hennes dr. philos. grad. Hun publiserte flere artikler om lushatthumle (Bombus consobrinus) og dens forhold til tyrihjelm (oks. lushatt, Aconitum lycoctonum ssp. septentrionale), planta som har gitt humla det norske navnet og som er humlas aller viktigste kilde til næring (i hovedsak nektar).
Astrid Løken var i en årrekke aktiv i Norsk entomologisk forening. Hun var det første kvinnelige medlem i foreningen. Hun ble i 1991 æresmedlem i foreningen.
Da hun flyttet tilbake til Oslo, som pensjonist, fikk hun arbeidsplass ved Zoologisk institutt, UiO. Hun fortsatte sitt arbeide på humler. En periode var hun seniorforsker i NAVF og publiserte et større arbeid om slekten gjøkhumler (Bombus tidl. Psithyrus). Hun har også utgitt to hefter i serien Norske Insektabeller om humler og om stikkevepser.
Kåre Valebrokk
Kåre Valebrokk (født 17. desember 1940 i Kristiansand, død 9. februar 2013 i Oslo ) var en norsk forretningsmann, journalist og redaktør.
Som redaktør i den daværende shipping-avisen Norges Handels- og Sjøfartstidende ledet han i 1987 omdanningen av denne til den nåværende Dagens Næringsliv. Han spilte en avgjørende rolle i å etablere denne avisen som den mest leste næringslivsavisen i Norge og forble sjefredaktør for DN fram til 1999.
Etter å ha gått av fra redaktørstillingen i Dagens Næringsliv gikk han over til TV 2, hvor han var ansvarlig redaktør og administrerende direktør fra 11. oktober 1999 til 13. juni 2007.
Bakgrunn og familie
Valebrokk vokste opp på Hommeren i Torridal, nord i Kristiansand (den gang Oddernes kommune). Hans far var handelsmann og solgte landbruksmaskiner. Familien var nabo med Anders Lange, som ofte var på besøk i Valebrokks barndomsår. Valebrokk gikk engelsklinjen på Kristiansand og Oddernes interkommunale høyere almenskole i Kristiansand fra 1957 til 1960.
Han studerte til diplomøkonom på BI. Ved siden av studiene på dagtid jobbet han som journalist i Morgenbladet på kvelds- og nattestid. Han jobbet mye sammen med Per Norvik og tok over hans jobb som nattredaktør.
Han giftet seg med Eva Bérard Andersen i 1968. Han giftet seg senere med Kirsti-Mette Schrøder Ulrichsen. Han var far til Per Valebrokk.
Valebrokk samlet på kunst og motorsykler. Han hadde i en årrekke som vane å spise ukentlige lørdagslunsjer på Theatercaféen i Oslo, og han var kjent for å røyke Teddy uten filter og utviklet til slutt lungekreft.
Eget firma
Ved siden av journalistjobben startet Valebrokk på slutten av 1960-tallet sammen med Knut Larsen maskinfirmaet Larsen & Valebrokk. Selskapet importerte og leide ut tyske anleggsmaskiner, og Valebrokk var salgssjef. I 1973 la han journalistikken til side og flyttet selskapets lokaler til Mjøndalen ved Drammenselva. Selskapet hadde på det meste om lag 50 ansatte og leverte til entreprenører på hele østlandsområdet. I 1978 solgte han seg ut av selskapet, skilte seg og flyttet sammen med Kirsti-Mette Ulrichsen, som hadde vært sekretær i Larsen & Valebrokk.
Tilbake til journalistikken
Selv om han ikke var fast ansatt, ble han vaktsjef i VG. Her ble han særlig kjent for å annonsere den sovjetiske statslederen Leonid Bresjnevs død tre dager for tidlig. Antagelsen var basert på at sovjetisk radio hadde gått over til å spille trist cellomusikk.
Redaktør i Dagens Næringsliv
På tidlig 1980-tall hadde skipsfartsavisen Norges Handels- og Sjøfartstidende slitt med dårlig lønnsomhet og lavt opplag. Det ble igangsatt omlegging av avisen til bredere næringslivsavis, på samme måte som svenske Dagens Industri eller danske Børsen, men omleggingen var konfliktfylt.
I 1984 var redaktør i Norges Handels- og Sjøfartstidende, Eric Cameron, ute etter en etterfølger og medredaktør, og han anbefalte Valebrokk til stillingen. I 1986 trakk Cameron seg som medredaktør, og Valebrokk ble redaktør alene. Valebrokk rekrutterte nyhetsjournalist Arne O. Holm til avisen, og han fikk ansvar for ledelse av redaksjonen etter hvert som Valebrokk heller tok seg av overordnet ledelse og deltok i færre redaksjonsmøter. I Valebrokks redaktørtid økte avisopplaget fra 18 000 til 69 000, og han leverte solide overskudd i en årrekke. Antall ansatte gikk samtidig opp fra om lag 100 til 350. Valebrokk hadde mye av ansvaret for relansering av DNs lørdagsmagasin i 1991 og for utvidelsen av avisen til å omfatte kulturstoff i seksjonen «Etter børs», som inneholdt stoff om markedsføring, media og kultur.
Valebrokk var også engasjert i Dagens Næringslivs moderkonsern, NHST. I 1990 tok Valebrokk initiativ til den engelskspråklige shippingukeavisen TradeWinds. Ettersom NHST / Dagens Næringsliv hadde blitt utvidet fra en ren shippingavis til en politikk- og økonomiavis, og utenlandske shippingaviser ble ansett som kjedelige, mente Valebrokk det var marked for en ren shippingavis. Avisen var de første årene et tapssluk, og det tok et tiår før TradeWinds begynte å gå med overskudd. Etter modell fra TradeWinds grunnla Valebrokk også oljebransjemagasinet Upstream i 1997.
Valebrokk var kjent for sine lørdagsspalter, som fra 1993 hadde vignetten «Uten filter». Her markerte han seg som en sikker skribent med et tydelig liberalistisk ståsted i økonomisk-politiske spørsmål. For sine lørdagskommentarer ble Valebrokk i 1997 tildelt Riksmålsforbundets pris Gullpennen.
Øvrig skribentvirksomhet
Kjetil Wiedswang har karakterisert Valebrokks debattstil som følger: ''«Filtrert gjennom fjernsynsruten fremsto han som en slags velmenende kyniker, en mann med brutal, selvironisk ærlighet. Han sa mye av det samme som Høyre-folk, bankfolk og direktørene fra NHO prøvde å stotre frem, men han gjorde det uten politikernes og lobbyistenes språklige innpakning.»''
TV 2
Fra 1999 til 2007 var han sjefredaktør og administrerende direktør i TV 2. Som leder tok han initiativ til TV 2 Nyhetskanalen. Men hans beslutning om å kjøpe opp det som ble Radio Norge, har ført til kritikk.
Kunst
I 1988 tok Valebrokk sammen med gallerist Lars Brandstrup initiativ til den årlige kunstutstillingen Norske bilder. Utstillingene ble sponset av Dagens Næringsliv, men utvalget ble bestemt av Galleri Brandstrup. Den ble regnet som et slags alternativ til Høstutstillingen og ble en stor publikumssuksess. Valebrokk var fra 2008 til sin død styreleder for Kunstmuseene i Bergen. Valebrokk tok utstillingen Norske bilder med inn i TV 2, der kanalen hver sommer fra 2004 til 2008 hadde Norske Bilder kanalidentitet som promoterte de norske kunstnerne som var tatt opp til utstillingen. Kanalidentiteten vant sølv i Promax BDA World Gold Awards New York 2008 for beste kanalidentitet.
Sagt av Valebrokk
«Media har bare én oppgave: Å skjære en tynn skive av evigheten og holde den opp mot lyset.»
Nygardsmyrene naturreservat
Nygardsmyrene naturreservat er et naturreservat i Eidskog og Sør-Odal i Innlandet. som ble freda 18. desember 1981, da med skrivemåten Nygårdsmyra naturvernområde. Etter utvidelse i november 2016 dekker reservatet 4,4 km². Formålet med vernet er «å bevare et viktig våtmarksområde i sin naturgitte tilstand og å verne om vegetasjonen, det karakteristiske og interessante fuglelivet og annet dyreliv som naturlig er knytta til området».
Landskap
Reservatet omfatter Nygardsmyrene, Nygardstjennet, Blekktjennet, Blekktjennmyra, Tømmermyra samt tilstøtende skogkanter. I myrene finnes det en del tørre holmer med skog. Området ligger på et platå mellom 322 og 370 meter over havet. Dette tiltrekker spesielle planter og våtmarksfugler som ellers trives best lengre opp i dalene i høyereliggende strøk. Nygardsmyrene er ei nedbørsmyr som på grunn av landskapsforholda ikke får tilførsel fra verken bekker eller grunnvann, bare fra nedbør. Arealet består av 55 prosent åpen myr, 35 prosent barskog på tørr mark, 6 prosent vann og 5 prosent skogbevokst myr. Skogen har lav bonitet.
Flora og fauna
Nygardmyrene og Blekktjennmyra er viktige lavlandsmyrer som er intakte, det vi si at de ikke er grøfta av mennesker. Dette gjør myrene til noen av de siste tilholdstedene for flere karplante-, insekts- og fuglearter. Kravfulle planter som vokser i reservatet er sivblom, torvmyrull, molte, røsslyng og flere torvmosearter. Flaskestarr og duskmyrull er vanlige i noen sig. På myrholmene vokser det lyngfuruskog og litt blåbærgranskog. Mange av fuglene i reservatet er typiske for myrer i barskogene i den søndre delen av Hedmark. Krikkand og fiskemåke lever ved tjerna og vipe og skogsnipe fins i vannkanten. Gulerle og heipiplerke hekker ute på de åpne myrene. Grønnstilk, som vanligvis hekker i høyere strøk lengre nord i fylket, hekker tidvis i verneområdet. Det har blitt påvist at reservatet er et yngleområde for storlom, skogsnipe og heilo. Trane og smålom finnes også.
Blåhval
Blåhval (Balaenoptera musculus) er sannsynligvis det største dyret som noensinne har levd på jorden. Blåhvalen er en bardehval som tilhører gruppen med finnhvaler. Tungen kan veie like mye som en elefant, hjertet er så stort som en bil, og aorta (hovedpulsåre) har en diameter på ca. 20 cm (til sammenlikning 2,5 cm hos mennesker). Det vitenskapelige navnets epitet musculus betyr «muskuløs», men direkte oversatt fra latin betyr det «liten mus», noe Linné sannsynligvis var fullt klar over da han beskrev arten.
Beskrivelse
Blåhvalen er et sjøpattedyr som kan bli inntil 32 meter lang og veie opp mot 200 tonn (rapporter på 34 meter eksisterer, men disse er uverifiserte). Arten blir generelt noe større på den sørlige halvkule, enn den nordlige. Hunnene blir størst. Hannene kalles okser, hunnene kuer og avkommet kalver. Det er hittil ikke funnet bevis (fullstendig skjelett) for at seismosaurus var større enn blåhval, men funn gjort i New Mexico kan tyde på at denne var større og tyngre (39-50m lang og vekt på 20-30, muligens 100 tonn. Siden det bare ble funnet enkelte bein og ingen fullstendig skjelett er særlig antatt vekt spekulativt).
Kuene blir gjennomsnittlig noe større enn oksene. Vanligvis blir blåhvalen ca. 25-26,5 meter lang og veier i snitt omkring 95 (okse)-110 (ku) tonn. Spekklaget utgjør omkring 27 prosent av kroppsvekten.
Fysiske fakta
Ei 27,12 meter lang og 136 353 kg tung blåhvalku som i 1947 ble tatt ombord i det japanske fabrikkskipet «Hashidate Muru» og grundig målt og registrert, ga følgende data :
Underarter
Det hersker usikkerhet blant forskere omkring systematikken for hvaler, som med hjelp av ny teknologi og økende kunnskap stadig må revideres. De fleste ser imidlertid ut til å være enige om at det finnes tre underarter av blåhval. Noen regner også populasjonen av blåhval nord i Indiahavet som en egen underart (B. m. indica), men dette er omdiskutert og dataene mangelfulle. Det skal også nevnes at flere forskere mener at sørlig blåhval ikke kan regnes som en egen underart, men må betraktes som en variant av B. m. musculus.
Sørlig blåhval (B. m. intermedia) har en torpedolignende kropp og holder til på den sørlige halvkule og er tradisjonelt den fysisk største av underartene. I snitt blir den gjerne et par meter lengre enn nordlig blåhval. Den lengste blåhvalen som noen gang er målt var ei 33,58 meter lang ku som ble fanget ved Grytviken i Sør-Georgia i 1909 (Encyclopaedia Britannica hevder det var i 1922, men dette er trolig feil). Den tyngste blåhvalen som noe gang er fanget og veid var ei 27,6 meter lang ku som ble fanget i Sørishavet den 20. mars i 1947. Kua veide 190,17 metriske tonn (418 877 pund) (Guinness World Records. 2002).
Nordlig blåhval (B. m. musculus) har en torpedolignende kropp og holder til på den nordlige halvkule og blir nest størst av underartene. Det er estimert at denne hvalen normalt blir ca. 24-28 meter lang.
Pygméblåhval (B. m. brevicauda) har litt mer rumpetrollignende kropp og holder helst til på den sørlige halvkule, sør i Indiahavet og nord i Sørishavet. Dette er den minste av underartene, og den blir typisk omkring 22–24 meter i lengde. De skiller seg også fra de to andre underartene gjennom morfologiske forskjeller, blant annet kortere halefinne og kortere barder. Pygméblåhvaler kan også finnes i små populasjoner på den nordlige halvkule. Den ble først beskrevet i 1963.
Fylogeni
Blåhvalens nærmeste slektninger hører hjemme i finnhvalslekten, men ikke nødvendigvis i den rekkefølge de listes opp nedenfor (alfabetisk). Der hersker også usikkerhet med hensyn til hvor nært slektskapet er mellom disse hvalene. Noen forskere har nemlig antydet at blåhvalen kan være nærmere beslektet med gråhval og knølhval enn hvalene i finnhvalslekten. Imidlertid er det funnet hybrider (minst fem) mellom blåhval og finnhval i Nord-Atlanteren, hvorav en med foster.
Utbredelse
Før hvalfangsten begynte fantes den største populasjonen av blåhval (trolig mellom 202 000 og 311 000 dyr) i Antarktis, men i dette området antar man at det i dag kun finnes noen få hundre dyr igjen. På den sørlige halvkule er det heller ikke registrert noen stigende trend i populasjonene.
I 1998 ble det estimert at det fantes 11 ulike populasjoner av blåhval rundt om i verdenshavene, 1998. Disse fordelte seg på fire regioner: Det nordlige Stillehavet; Nord-Atlanteren; det nordlige Indiahavet; og den sørlige halvkule. Den totale bestanden av blåhval er imidlertid vanskelig å estimere, men man regner gjerne at den på ligger på mellom fem og tolv tusen dyr.
I det nordlige Stillehavet finnes den største konsentrasjonen av blåhval utenfor California- og Mexicokysten. Dette er den største konsentrasjonen av blåhval i hele verden. Populasjonen har dessuten vist en stigende trend den siste tiden, men denne trenden ser ikke ut til ha noen betydning for strøkene rundt Japan og i Beringstredet, der disse dyrene tidligere var tallrike. Også rundt Canada finnes det blåhval, både nord i Stillehavet og nord i Nord-Atlanteren.
Vitenskapsåret 1853
Dødsfall
som arbeidet innenfor biologisk systematikk ||align=center|42 ||align=center|1811 ||
Blåhval
Utbredelse
Norsk Polarinstitutt estimerer totalbestanden til cirka seks tusen dyr, hvorav cirka 1 000 dyr i det nordøstlige Atlanterhavet (helst rundt Azorene og Island). Kun deler av bestanden (kanskje noen få hundre dyr) oppsøker norske farvann, i tider av året. I Atlanteren vet man at blåhvalen vandrer så langt nord som til Baffinbukta i vest og Spitsbergen i øst om sommeren, men ellers vet man lite om vandringsrutene, annet enn at den vandrer sørover om vinteren. Den islandske stammen har vist en stigende tendens, men ellers er det ikke tegn til en økning i denne bestanden.
I Indiahavet ble det i 1996 estimert at det fantes omkring 400 pygméblåhvaler i et område sør for Madagaskar, men det finnes fortsatt ingen sikre estimater for den totale populasjonen. Noen mener også at det finnes en stamme av pygméblåhval i områdene rundt Sri Lanka, Maldivene og langs kysten av Oman, men det finnes ingen estimater. Likeledes finnes det en stamme av arktisk blåhval i Indiahavet. Det er dessuten vanskelig å skille pygméblåhval fra ikke fullt utvokst sørlig blåhval i Indiahavet og sønnenfor, noe som vanskeliggjør arbeidet med å bestemme størrelsene på totalbestanden (Cetacean Specialist Group).
Populasjonen av blåhval i Antarktis er usikker. Estimatene varierer fra noen få hundre dyr til omkring 8,000, ofte fordelt 50/50 mellom arktisk blåhval og pygméblåhval.
Verdens naturvernunion (IUCN) angir per februar 2018 at arten befinner seg innenfor farvannene til disse landene/områdene på regulær basis:
Angola, Argentina, Australia, Bahamas, Bangladesh, Benin, Bermuda, Brasil, Canada, Chile, Colombia, Cookøyene, Costa Rica, Elfenbenskysten, Djibouti, Ecuador, El Salvador, Ekvatorial-Guinea, Eritrea, Falklandsøyene, Færøyene, Frankrike, De franske sørterritorier, Gabon, Ghana, Gibraltar, Hellas, Grønland, Grenada, Guatemala, Island, India, Indonesia, Iran, Irland, Japan, Jemen, Kamerun, Kapp Verde, Kenya, Kina, Kokosøyene, Komorene, Madagaskar, Malaysia, Maldivene, Marshalløyene, Mauritania, Mauritius, Mexico, Marokko, Mosambik, Myanmar, Namibia, Ny-Caledonia, New Zealand, Nicaragua, Nigeria, Nord-Marianene, Norge, Oman, Pakistan, Palau, Panama, Peru, Filippinene, Pitcairnøyene, Portugal, Réunion, Russland, St. Helena, Ascension og Tristan da Cunha, Saint-Pierre og Miquelon, São Tomé og Príncipe, Senegal, Seychellene, Somalia, Sør-Afrika, Sør-Georgia og Sør-Sandwichøyene, Spania, Sri Lanka, Taiwan, Tanzania, Thailand, Togo, Storbritannia, USA, Uruguay, Vest-Sahara og Øst-Timor.
Blåhval i norske farvann
Blåhvalen var tidligere tallrik langs norskekysten, men er nå sjelden. I dag regner forskerne med at cirka 2 % av den globale bestanden oppholder seg regelmessig i norske farvann i deler av sin års-/livssyklus. Mest vanlig er den i området rundt Jan Mayen. I perioden 1967-1989 ble gjort 11 observasjoner av blåhval i kystnære norske farvann. Under et telletokt på vågehval, i store deler av Norges økonomiske sone, i 1989 ble det kun observert fire blåhvaler ved Spitsbergen (Eugen Gravningen Sørmo, 2003). Blåhvalen har vært oppført som nær truet (NT) i Norsk rødliste for arter for 2010, men for den nye rødlista for 2015 er den foreslått oppført som sårbar (VU) i henhold til D1 kriteriet. Sårbar er den laveste graden for arter som regnes som truet av utryddelse (altså en oppskalering av trusselbildet).
Atferd
Blåhvaler har en sosial atferd, men de danner ikke flokker på normalt vis, selv om man gjerne snakker om dyr som lever i bestemte områder og migrerer over store avstander mellom sommerbeite og vinterbeite. Når blåhvalen forflytter seg, svømmer disse dyrene som regel i mindre grupper på 2-4 dyr eller alene.
Blåhvalen svømmer normalt med en fart på ca. 3–6 km/t når den spiser, men kan over et kort strekke trolig nå en toppfart på mer enn 30 km/t (Kovacs og Lydersen, 2007). Noen (MarineBio.org) hevder opp mot 48,3 km/t. Forskere har bekreftet at den er hurtigst når den jages av rovpattedyr, eksempelvis spekkhogger som jakter på kalver.
Matvaner
Alle bardehvaler er filteretere og for blåhvalen er krill hovedføden, men den kan også ta større ansamlinger av andre små krepsdyr, som rød hoppekreps (også kalt rauåte). På dagtid dykker gjerne blåhvalen til rundt 100 meters dybde, der den spiser yndlingsføden. Krillen holder gjerne til rundt denne dybden på denne tiden av døgnet. Under en studie av blåhval og andre finnhvaler dykket blåhvalen til 204 meter ved et tilfelle, der dykket varte i 14,7 minutter. Slike dykk varer vanligvis i 8-15 minutter, men dykk opp mot 20 minutter er ikke uvanlige. Det lengste dykket som har blitt registrert varte i 36 minutter og skjedde i St. Lawrence-bukta. Ut ifra denne og lignende studier er det lite trolig at blåhvalen dykker særlig ofte til mer enn 250 meter, selv om noen (MarineBio.org) hevder at harpunerte blåhvaler har dykket til 500 meter. Dette har imidlertid vært umulig å få bekreftet. Forskere som har analysert blåhvalatferd utenfor kysten av California har funnet ut at de foretrakk å bruke høyre side, dvs. de snudde seg til høyre, når de jaktet i dypt vann, mens de foretrakk venstre side når de jaktet på grunt vann (3–30 meters dyp). Blåhvalen er et pattedyr som puster med lunger. Når den kommer til overflaten etter et dykk blåser den ut gammel luft. Blåsten er markant og kan stige til 12 meters høyde.
På kvelden spiser den gjerne ved overflaten, da man kan se blåhvalen svømme med åpen munn for å fange byttedyr. Ofte ruller hvalen over på den ene siden mens den spiser. I løpet av et døgn kan en blåhval spise opp mot 3,6 tonn med krill, hvorav magen (den første av fire) rommer 1 tonn per måltid.
Reproduksjon
Man vet lite om reproduksjonmønsteret til denne hvalarten. Kuene blir kjønnsmodne ved 5–10 årsalderen, og hannene i 10-15 årsalderen. Blåhvalene i dag blir tidligere kjønnsmodne enn den gang de var langt mer tallrike. I så måte er det påvist at hunner i Sørishavet nå gjerne blir kjønnsmodne når de er omkring 6-7 år gamle, mens de før den store nedslaktingen i mellomkrigsårene først ble kjønnsmodne da de var omkring 10-15 år gamle (Eugen Gravningen Sørmo). Paringen foregår normalt sent på vinteren. Blåhvalkua er drektig i 10-12 måneder og føder typisk en kalv, unntaksvis tvillinger, like under havoverflaten. Fra kua parer seg første gang føder hun gjerne en ny kalv hvert 2.-3. år. Sen reproduksjonstakt er trolig årsaken til at arten har hatt så store vanskeligheter med å ta seg opp igjen.
Kalven veier ca. 2,5-3,5 tonn ved fødselen og måler omkring 7-8 meter. Den svømmer instinktivt mot overflaten, godt hjulpet av mora. Etter 30 minutter er den svømmedyktig. Mora produserer over 200 liter morsmelk i døgnet, raskt økende etter som kalven vokser til. På det meste kan en kalv konsumere over 400 liter morsmelk i døgnet. Melken inneholder 35-50 prosent melkefett og er svært nærende. Kalven kan ikke patte moren på normalt vis, så melken må sprutes fra brystvorten og inn i munnen på kalven med stort trykk. Blåhvalkalver kan legge på seg opp mot 80–90 kg i døgnet. I de første 7-8 månedene lever kalven utelukkende av morsmelk, hvoretter den avvennes og forlater mora. På denne tiden kan kalven veie mer enn 17 tonn.
Blåhvalen har på grunn av størrelsen få naturlige fiender, og det har lenge vært debatt rundt hvorvidt voksne blåhval er byttedyr for andre hvaler. I de siste årene har det blitt registrert at spekkhuggere i flokk kan angripe og drepe både kalver og voksne individer. I kalvens tilfelle opplevde en gruppe forskere fra Hubbs-Sea World Research Institute i California en del år tilbake et slikt angrep på en kalv, som de også dokumenterte gjennom fotografier. I perioden fra 2019 til 2021 ble det for første gang observert at en flokk med spekkhoggere drepte en voksen blåhval, og dette ble observert ved tre ulike hendelser. Det er antatt at blåhval kan leve opp mot 80-100 år.
Kommunikasjon
Blåhval kommuniserer med hverandre med infralyd, gjennom såkalt hvalsang, som på grunn av sin lave frekvens bærer over enorme avstander i vann. Blåhvalen er kjent som det dyret i verden som «roper høyest» av alle dyr. Lydnivået kan overstige 150 dB (opp mot 186 dB har blitt målt), hvilket ville ha oversteget den menneskelige smertegrensen om vi kunne hørt det. Heldigvis kan vi ikke det, fordi mennesket ikke kan oppfatte infralyd.
Sangen ligger normalt i området 8-40 Hz, med et primærområde mellom 16 og 28 Hz. Sangen deles gjerne inn i såkalt AB og D lyder. Det er bare kjent at hanner kommuniserer med AB-lyder, mens D-lyder brukes av begge kjønn, typisk når de spiser. At bare hanner bruker AB-lyder mener forskerne kan ha med reproduksjon å gjøre.
Det er også kjent at ulike grupper med blåhval har sine egne dialekter. Det er således distinkte forskjeller i hvalsangen mellom eksempelvis nordlig blåhval og sørlig blåhval. Trolig er det også distinkte forskjeller både mellom underartene og mellom de ulike gruppene av blåhval som lever i et område. På grunn av de distinkte forskjellene i måten å kommunisere på mener nå stadig flere forskere at blåhvalen må grupperes i henhold til dialekter i stedet for geografiske områder.
Det er ikke kjent om blåhvalen har utviklet en form for ekkolokalisering, som ellers er kjent blant tannhvaler, men nyere forskning har antydet at også bardehvaler kan ha en mindre avansert form for ekkolokalisering.
Hvalfangst
Det var rikelig med blåhval i de fleste hav fram til begynnelsen av det 20. århundre. Årsaken til at det ikke var fangst av blåhval før skyldes i hovedsak at blåhvalen er et hurtig dyr. Før granatharpunen ble oppfunnet på 1860-tallet var ikke hvalbåtene tilstrekkelig hurtige og manøvreringsdyktige til å jakte blåhval. Det ble det imidlertid en endring på da nordmannen Svend Foyn i 1864 monterte Erik Eriksens oppfinnelse, granatharpunen, på den dampdrevne hvalfangstskuta «Spes & Fides». Harpunen ble skutt ut av en såkalt harpunkanon montert i baugen på båten. Etter dette blomstret hvalfangstnæringen til høyder som nesten utryddet både blåhvalen og flere av dens slektninger.
Fra 1904 til 1967 ble mer enn 340 000 blåhval drept i Sørishavet alene. Fangsten toppet seg i 1931, da 29 000 dyr ble drept. Tusener til ble drept (noen hevder opp mot 100 000 dyr eller mer), men ikke rapportert, av Sovjetunionen på 1960-tallet og 1970-tallet (Cetacean Specialist Group, 1996). Alt i 1965 klassifiserte P. Scott blåhvalen som «meget sjelden», noe som bidro til at den Den internasjonale hvalfangstkommisjonen totalfredet den mot slutten av 1966. Den nordatlantiske bestanden ble fredet alt i 1955.
Trusler
Også kjemisk forurensning i havet er en trussel mot blåhvalen, og forskere frykter at dyrene kan samle opp store menger med tungmetaller og stoffer fra insektsmidler over tid.
Porttipahta-demningen
Med denne demningen dannes det store Porttipahta-magasinet. Magasinets overflate ligger på samme høyde som det nærliggende Loka-magasinet i øst. Det er anlagt en farbar kanal mellom disse to magasinene, Vuotso-kanalen.
Harry Kullman
Harry Bertil Fredrik Kullman (født 22. februar 1919 i Malmö, død 1. mars 1982 i Stockholm) var en svensk barnebokforfatter.
Kullman vokste opp på Södermalm i Stockholm, utdannet seg innen økonomi, og arbeidet i et reklamebyrå. Han debuterte med Med hemlig order i 1948, og hans 24 barne- og ungdomsbøker kan plasseres i tre kategorier: western, stockholmsskildringer og historiske romaner. Romanen Slagskämpen (1980, norsk 1981) ble filmatisert i 1984 med samme tittel. Seks av bøkene er oversatt til norsk.
Leknes lufthavn
Leknes lufthavn (IATA: LKN, ICAO: ENLK) er en kortbaneflyplass som ligger ved Leknes i Vestvågøy kommune i Nordland. Flyplassen eies og drives av Avinor.
Leknes lufthavn var en av flere kortbaneflyplasser som ble åpnet i 1972. Flyplassen har en asfaltert rullebane med lengde 799 meter og bredde 30 meter. I 1998 gjorde det daværende Luftfartsverket et forprosjekt for å forlenge rullebanen til 1 200 meter, men dette arbeidet ble ikke videreført.
Lofoten Flyklubb har en hangar på flyplassen med sitt eget klubbfly, en Piper Cherokee.
Fremtid
Det har vært luftet ideer om å bygge en ny, større flyplass på Gimsøya, til erstatning for kortbaneflyplassene på Leknes og i Svolvær. Fremtidens fly krever lengre bane. Men plassen på Gimsøya er ikke egnet til en flyplass grunnet vind og tåke, kom Avinor frem til i 2016. Hovedalternativet er nå (2016) å bygge ut flyplassene på Leknes og Stokmarknes og legge ned Svolvær som ikke har plass for forlengning. Det er også snakk om en flyplass ved Hadselsand. Veien til Evenes skal også forbedres (Hålogalandsvegen). To andre alternativer som (2018) utredes med vind- og tåkemålinger er Malnes og Laukvik. I juni 2019 uttalte Avinor at Leknes er det beste alternativet for en storflyplass på Lofoten. Utbygging er ikke med Nasjonal transportplan 2022–2033.
Lokale forbindelser
Det er 1,2 km avstand med bil fra Leknes sentrum. Det finnes leiebil og taxi ved lufthavnen.
Amata phegea
Amata phegea  er en sommerfugl i delgruppen Syntominae, i familiegruppen bjørnespinnere (Arctiidae).
Solrock
Solrock er en figur i videospillserien pokémon, som eies av Nintendo. Den har typene stein og telepatisk. Den blei introdusert i 3. generasjon i serien. Solrock er ikke utvikla fra noen pokémon, og kan heller ikke utvikle seg til noen Pokémon. Den mangler også kjønn, noe som gjør at den eneste måten den kan reprodusere i spilla er å pare med Ditto.
Amata phegea
Utseende
…
Dagens Nyheter (Harstad)
Dagens Nyheter var en avis som utkom i Harstad fra 20. mars 1924 til 7. mars 1931. Avisen var organ for Norges Kommunistiske Parti og redaktør var Sigurd Simensen.
Europamesterskapet i kortbaneløp på skøyter
Europamesterskapet i kortbaneløp på skøyter ble arrangert første gang i 1997 i Malmö, og arrangeres hvert år. Det kåres en sammenlagtvinner for menn og en for kvinner.
Amata phegea
Levevis
… Amata phegea  tilhører gruppen av insekter med fullstendig forvandling (holometabole insekter), som gjennomgår  en metamorfose i løpet av utviklingen. Larvene er ofte radikalt forskjellige fra de voksne, både i levevis og i kroppsbygning. Mellom larvestadiet og det voksne stadiet er et puppestadium, en hvileperiode, der bjørnespinnerens indre og ytre organer endres. I hvilestadiet ligger puppen i en kokong larven har spunnet. Kokongen er ofte delvis gjennomskinnelig spunnet og består også ofte av noe av larvens hårbekledning.
Utbredelse
Amata phegea finnes ikke i Norden.
Puranaene
Puranaene (Sanskrit: पुराण , «fornsaga» eller «fra gamle dager») er en gruppe viktige religiøse tekster. De fleste er hinduiske, men mange er også buddhistiske eller skrevet i et jainperspektiv. Flere er også utbredt blant tilhengere av ulike religioner. Hinduismens hellige skrifter deles inn i to klasser; de som er blitt åpenbart (shruti) og de som huskes (smriti). I utgangspunktet regnes vedaene som åpenbarte tekster, mens Mahabharata, Ramayana og puranaene er tekster som er «husket», det vil si menneskeskapt. Det er noen nyanser i forhold til dette: noen hinduer regner Mahabharata som en åpenbart tekst, og noen hinduretninger regner også flere av purana-tekstene, som Bhagavata-Purana, som en åpenbart tekst.
Den enkelte purana kan variere i omfang mellom 9 000 og 81 000 vers. Det er anslått at en samlet utgave ville utgjøre 500 bind.
Flere typer purana
De fleste puranaer legger vekt på en særskilt religiøs personlighet, og setter denne inn i en bredere religiøs og historisk ramme. Det finnes derfor Shivaittiske puranaer, Shakti-puranaer osv. Tradisjonelt skal det ha vært 18 sentrale Mahapuranaer, fordelt med seks dedisert til Brahma, seks til Vishnu og seks til Shiva. Det er ingen enighet om hvilke tekster som utgjør disse atten, og en opptelling har konkludert med at det etter alt å dømme finnes tjue Mahapuranaer. En annen sortering av atten, som beskrives i Padma-Purana er etter de tre kategoriene (gunas): sattva, rajas og tamas (sannhet, lidenskap, uvitenhet).
Den mest populære og oftest siterte er Bhagavata-Purana, som forteller om Vishnus ti avatarer. I Markandeya-Purana finnes Devimahatmya, hyllesten til Gudinnen. Shiva-Purana og Vishnu-Purana er også blant de viktigste.
I tillegg til de 18 (20?) høye mahapuranaene finnes også 18 Upapurana, en lavere kategori. Dessuten finnes Sthala Puranas, som forteller om de enkelte templers historie, og Kula Puranas, som skildrer kastene.
På norsk
Et lite utvalg fra fem av puranaene er oversatt og publisert på norsk i Bhagavadgita og andre hinduistiske skrifter i serien Verdens Hellige Skrifter; nr 3. Bokklubben, 2001.
Raskeste runde
I motorsport er raskeste runde den runden i et løp som kjøres på korteste tid. I noen serier, som A1 Grand Prix og GP2, får føreren som kjører den raskeste runden bonuspoeng. I Formel 1 fikk førerne inntil 1960 poeng for den raskeste runden. Michael Schumacher har den nåværende rekorden for flest raskeste runder med 76. Siden 2007 er DHL Fastest Lap Award blitt tildelt den føreren i Formel 1 som har flest raskeste runder i løpet av en sesong.
I Grand Prix Motorcycle Racing, eller MotoGP, får man ikke poeng for raskeste runde. Giacomo Agostini har den nåværende rekorden for flest raskeste runder med 117. Valentino Rossi, som fortsatt er aktiv kjører i serien, er på 4.-plass med 74 raskeste runder.
Topp 10 i Formel 1
(førere i uthevet skrift er aktive kjørere)
Topp 10 i Grand Prix Motorcycle Racing/MotoGP
(førere i uthevet skrift er aktive kjørere)
Vitenskapsåret 1854
Fødsler
eller medisin]] ||align=center|63 ||align=center| ||
Hans Peterson
Peterson arbeidet som elektriker inntil han i 1945 debuterte med Stina och Lars på vandring; med den boken vant han andrepris i Rabén & Sjögrens konkurranse der Astrid Lindgren vant med Pippi Langstrømpe. Han skrev om ensomhet, skildret svenske bygdemiljø, og skrev barnebøker om innvandrerbarn og integrering.
Han ga navn og prispenger til Hans Petersonstipendiet.
Betfair
Betfair er verdens desidert største veddemålsbørs. Selskapet holder til i Hammersmith i London, England.
Bakgrunn
Etter at Betfair ble lansert i juni 2000 har selskapet blitt den største internettbaserte bookmakeren i Storbritannia, og verdens største veddemålsbørs. Betfair har (per desember 2007) 800,000 kunder, og en markedsverdi (i 2005) på 5.2 milliarder pund, om lag 55 milliarder norske kroner.
En veddemålsbørs (engelsk bet exchange), gir gamblere mulighet til å tippe på odds gitt av andre gamblere istedenfor fra en bookmaker. En kan både kjøpe et resultat (back), og selge et resultat (lay). Når du «kjøper» et resultat (være seg en enkeltperson, et lag, en hest, en hund eller noe annet), vedder du på at resultatet slår til. Dette er akkurat som å spille hos en vanlig bookmaker. Når du selger et resultat (lay), vedder du på at det ikke slår til. Hvis du for eksempel spiller om hvilket fotballag som skal vinne toppserien i England, og du selger Tottenham, så tilbyr du odds til spillere som ønsker å vedde på at Tottenham vinner. Hvis Tottenham ikke vinner, innkasserer du kjøperens innsats. Hvis Tottenham vinner, må du derimot betale motparten gevinsten (akkurat som en bookmaker ville gjort). Grensesnittet kan til en viss grad sammenlignes med derivathandel, hvor 'back' og 'lay' tilsvarer kjøp og salg av derivater på børsen.
Betfair har fått en rekke utmerkelser, med Queen's Awards for Enterprise innenfor innovasjon som den mest prestisjetunge. Queen's Awards er Storbritannias høyeste offisielle utmerkelse innenfor forretningslivet.
Kontroverser
Det faktum at gamblere kan selge (lay) et utfall har skapt storstilt kritikk fra tradisjonelle bookmakere, som Ladbrokes og William Hill, som vektlegger at når anonyme personer kan vedde på at et resultat ikke slår til, kan det lett føre til svindel/korrupsjon, da det er mye lettere for eksempel å sørge for at en hest ikke vinner enn at en bestemt hest vinner. Betfair har forsvart seg med at konkurrentene argumenterer mer ut ifra egne kommersielle hensyn enn en generell bekymring for sportens integritet. Et annet argument Betfair har brukt er at til forskjell fra tradisjonelle bookmakere, som aksepterer anonyme veddemål, er Betfair kjent med sine kunders identitet på grunn av en omfattende registreringsprosess, samt at selskapet har tegnet avtaler med en del impliserte parter.
I 2007 suspenderte Betfair alle veddemål på en tenniskamp mellom Martin Arguello og Nikolaj Davydenko. Årsaken var mistenkelig store innsatser på at Nikolaj Davydenko skulle tape denne kampen, noe han forøvrig gjorde.
Betfair utenfor Storbritannia
Mesteparten av kundene til Betfair befinner seg på De britiske øyer, men selskapet har kunder i en rekke land. Betfair har aldri akseptert kunder fra USA hvor online-tipping i 2006 ble forbudt av Kongressen. Siden selskapet ikke har noen reelle konkurrenter innenfor sin nisje, har de hatt en føre var-holdning for å unngå å komme opp i trøbbel, ved å ikke etablere seg i land hvor Betfairs tjenester mest sannsynlig er forbudt. Til forskjell fra en del andre bookmakere med mange kunder i USA, ble derfor ikke Betfair hardt rammet av dette forbudet.
Sjøørret
Sjøørret (Salmo trutta trutta, Salmo trutta morpha trutta) regnes som en underart av ørret (Salmo trutta), men klassifiseringen av denne fisken er fortsatt ikke endelig avklart.
Betfair
Betfair utenfor Storbritannia
Betfair tilbyr ikke bare spill på sportsbegivenheter, men på nærmest alt mellom himmel og jord, for eksempel årets norske vinner av Idol, hvor høy makstemperaturen vil bli i England innen et gitt tidsrom, i tillegg til ulike hasardspill som poker og kasino.