cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
George Cavendish
Karriere
I løpet av denne tiden var han ofte skilt fra sin hustru, barn og eiendommer ettersom han var kardinalens nærmeste assosierte og fortrolige. Cavendish var trofast mot sin herre selv ved Wolseys fall, og etter kardinalens død ble han kalt for kongens råd og forhørt om Wolseys siste handlinger og ord. Etter sigende skal han ha opptrådt med en slik verdighet at det fiendtlige rådet roste ham. Han trakk seg tilbake, synes det som, som en rik mann til sin eiendom i Glemsford i West Suffolk i 1530. Han var kun tretti år gammel, men hans appetitt til å forholde seg til merkelige lover og personer var tilsynelatende tilfredsstilt ettersom det ikke vitnes om at han siden var engasjert i andre aktiviteter.
Skrifter og innflytelse
Antagelig hadde Cavendish tatt notater fra samtaler med Wolsey i flere år før han skrev sin biografi. Først mellom 1554 og 1558 skrev han den endelige utgaven. Det var ikke mulig å utgi den i forfatterens levetid, men den ble sirkulert i manuskript. Antagelig falt ett av disse i hendene på William Shakespeares hender ettersom denne benyttet det i sitt skuespill om Henrik VIIII og Samuel Weller Singer bemerket senere at Shakespeare «hadde kun gjort Cavendishs språk om til vers».
Thomas Wolsey, Late Cardinall, his Lyffe and Deathe ble første gang trykket i 1641 under tittelen med en forvirret tekst under tittelen The Negotiations of Thomas Wolsey, men en egentlig utgave fra originalen kom i 1810. Singer utga den første komplette utgaven i 1825 kalt The Life of Cardinal Wolsey, and Metrical Visions; from the original autograph manuscript. Hans «metriske visjoner» var hans tragiske dikt, hans sørgedikt om samtidens tragiske skjebner som Jane Grey. Fram til 1800-tallet var det faktisk antatt at boken var skrevet at hans yngre bror William, grunnleggeren av Chatsworth House, som også var i kardinalens tjeneste. Joseph Hunter beviste at det var en umulighet og ga George hans endelige kredit. Sistnevnte er antatt å ha død på Glemsford en gang før juli 1562.
Verdien av Cavendishs verk er for dens autentiske opptegnelser av de tallrike hendelser som gir innsikt i denne perioden av engelsk historie. Dens produkt som biografisk litteratur ble først framhevet av Mandell Creighton som insisterte på Cavendish måtte bli anerkjent som blant de første av de store engelske biografer, og som forfatter med sjarm og originalitet. Hans skrivestil har både sjarm og farge foruten å være ukompleks som sjelden benyttet seg av den retorikk som var vanlig i samtiden.
Skjønnlitterært portrett
George Cavendish opptrer også som en mindre figur i Hilary Mantels roman Wolf Hall (på norsk Ulvetid, 2009), en skjønnlitterær biografi over Thomas Cromwell. Cavendish er framstilt som en trofast tjener som genuint beundrer Wolsey; i romanen beskriver Cromwell ham som «en følsom type mann».
Kurmanbek Bakijev
Kurmanbek Bakijev Курманбек Салиевич Бакиев (født 1. august 1949) er en tidligere president i Kirgisistan. Han ble president etter revolusjonen i Kirgisistan i 2005.
I presidentvalget i Kirgisistan 23. juli 2009 ble Bakiyev gjenvalgt som president. Han skulle sitte i fem år.
15. april 2010 gikk Bakijev av som president og reiste fra Kirgisistan til Kasakhstan.
Den 7. april 2010 ble presidenten avsatt under voldelige protestaksjoner. Han lever nå i eksil i Hviterussland. I midten av mai stormet Bakijevs tilhengere offentlige bygninger i byene Batken, Jalal-Abad og Osj sør i landet. Den midlertidige regjeringen har avlyst det planlagte presidentvalget i oktober, og utnevnt statsminister Roza Otunbajeva til president ut 2011.
Susan Holmes
Susan Holmes (født 5. mai 1972) er en amerikansk formgiver av badetøy og tidligere modell. Hun er gift med Duff McKagan, bassist i rockebandet Guns N' Roses. Hun har døtrene Grace og Mae Marie med ektemannen Duff.
Johs Harviken
Johannes «Johs» Harviken (født 6. april 1943) i Hernes i Elverum) er en tidligere langrennsløper og snekker.
Han vant bronsemedaljen på 30 km i Vinter-OL 1972 i Sapporo. Han gikk i det samme mesterskapet siste­etappen på det norske stafettlaget (4 × 10 km) som kom på sølvplass. Harviken ble norgesmester individuelt én gang (30 km i 1970), og i 1967 ble han norgesmester i 3 × 10 km stafett. Johs Harviken var kjent for å gå meget elegant på ski; hadde det blitt delt ut stil­karakterer i langrenn ville han fått 5 × 20. Han gikk i alle år for Hernes IL og ble kalt stilløperen fra Hernes.
Tornirisk
Tornirisk (Linaria cannabina) er en art i finkefamilien og regnes som en kortdistansetrekkfugl. Arten ble tidligere gruppert i slekten Carduelis. Tornirisken fins i Nord-Afrika, Europa og Asia. I Norge hekker den for det meste i lavlandet på Østlandet, langs sørlandskysten og i Rogaland og Hordaland.
Radiosender
Eksempler på radiosendere er WLAN-sender (og -mottaker) i bærbar PC, mobil basestasjon, senderen i en mobiltelefon, eller store installasjoner som radisenderne på Tryvann i Oslo.
Tornirisk
Hunnen bygger reir og legger 3-6 egg. Under ruginga blir hunnen matet av hannen. Etter 11-12 døgn blir ungene klekt. De blir i reiret 11-12 døgn og blir matet med ugrasfrø. To kull er trolig vanlig.
Radiosender
Det trådløse dataoverføringssystemet inkluderer vanligvis to komponenter - en sender som avgir et signal (lyd, video eller digitale data) og en mottaker som lar mottakeren få de tiltenkte dataene. Lyd-, video- eller tekstinformasjonen overføres via et radiosignal på en forhåndsdefinert radiobølge av en bestemt lengde. Hver stat har spesifikke lovbestemmelser angående styrken til et radiosignal du kan bruke. Så sendere ment for individuell eller kommersiell bruk varierer vanligvis fra 100 til 1000 fot når det gjelder signalets reiseavstand.
Tornirisk
Tornirisken er en trekkfugl som reiser i september til november. Den overvintrer i Sør-Europa. Vårtrekket skjer i mars-april.
Sigmund Sinding
Sigmund Sinding (1875–1936) var en norsk maler og forfatter.
Han var sønn av Anna Christine Nielsen (1855–1914) og maleren Otto Sinding (1842–1909) av slekten Sinding. Sigmund ble født i München, hvor hans far hadde studert og hadde atelier. I 1899 giftet Sigmund seg med Marie (Lilly) Vauvert (1873–1917). Deres sønn Tore Sinding (1903–69) ble pianist og komponist, og datteren Iben Sinding (1914–96) var gift med tinnsmeden Gunnar Havstad på Blylaget; deres sønn Aanund Havstad ble en kjent gullsmed.
Sinding var elev ved flere kunstskoler i Berlin fra 1890, i et par uker hos Léon Bonnat i Paris, og som sønn av sin far fikk han også undervisning av Harriet Backer, Erik Werenskiold, Hans Heyerdahl og Eilif Peterssen i Kristiania. Han skal ha hatt lite til overs for samtidens franske kunst, men vendte likevel tilbake til Paris flere ganger. Han besøkte også Italia.
Som 19-åring debuterte han på Høstutstillingen med noe som het I skumringstimen. Han var representert der jevnlig frem til sin død. Ellers deltok han på en rekke kollektivutstillinger i inn- og utland. Sinding malte landskap, interiør, portretter og fantasikomposisjoner, senere også stilleben og motiver fra byliv. Det var kanskje først og fremst i portrettene han markerte seg, blant annet et hendig portrett av sin far i 1904, som nå finnes i Rasmus Meyers samlinger i Bergen. Han har portrettert blant annet Hans E. Kinck, Knut Hamsun i 1924 og Ragnhild Jølsen ca. 1907. Hans interiørmaleri Sommeraften (ca. 1901) henger i Nasjonalgalleriet. «Stort sett har hans kunst en temmelig tørr karakter», slår et nasjonalt leksikon fast. Hans tidligste malerier var basert på naturalismen, men likevel preget av melankolsk stemning.
Som faren forsøkte Sigmund Sinding å være mangesidig, og han prøvde seg også som forfatter, men uten større hell. Sinding bodde på Blylaget i Akershus, på den odden som nå kalles Sindingodden, i et hus som han kjøpte omkring 1915. Det året Sinding døde, ble det holdt en minneutstilling i Kunstnernes Hus. I Hans Ødegaards maleri Kunstnergruppe i Drammens Kunstforening fra 1905 kan Sinding ses som nummer fire i rekken fra venstre.
Morena Gallizio
Morena Gallizio Tescari (født 18. januar 1974 i Bozen som Morena Gallizio) er en italiensk tidligere alpinist fra Hafling i Syd-Tirol.
Hun hadde flere gode resultater i store mesterskap, men greide aldri å ta steget helt opp på seierspallen. Under VM 1993 i Morioka kom hun på femteplass i slalåm. 1997 i Sestriere ble hun nummer fire i kombinasjonen og nummer sju i slalåm. Under OL 1994 på Lillehammer ble hun nummer fire i kombinasjonen og fem i super-G. Hun deltok også i OL 1998 i Nagano, der hun ble nummer fem i kombinasjonen.
Etter sesongen 1999/2000 la hun opp som aktiv alpinist.
Sjahpur III av Persia
Sjahpur III var konge av Persia fra 383 til 388. Han var sønn til Sjahpur II og ble ført til tronen av stormennene mot hans onkel, Ardashir II og drept av dem etter et styre på fem år. Han inngikk en traktat med Theodosius den store. Han til hørte sasanide-dynastiet som regjerte i Persia fra 224-650. Sjahpur er betraktet som er rettferdig og elsket hersker.
Overenskomst med Roma
Forhandlinger mellom romerne og perserne som hadde begynt under styret til Ardasjir II endte i en avtale om gjensidig vennskap i år 384.
I henhold til denne avtalen ble Armenia delt mellom Romerriket og Persia. Således ble to to kongedømmer opprette, det ene underlagt Roma og det andre Persia. Det minste av disse, som utgjorde de vestlige distriktene, ble gitt til romerne som overlot styret til Arshak III som hadde blitt gjort til konge av Manuel Mamikonian, sønn av den ulykksalige Pap av Armenia, og sønnesønn av Arshak III, en samtidig med den romerske keiseren Julian den frafalne. Den største del av Armenia, som besto av de regioner som lengst mot øst, ble gitt til Persia som håndterte dem over til Khosrov III den lille, en kristen fra Arshakuni-dynastiet. Det fredelige forholdet som ble opprettet mellom Roma og Persia kom til å overleve i 36 år.
Musikkstudio
Musikkstudio er et eller flere rom laget for innspilling av musikk.
Det består vanligvis av flere rom som er akustisk tilpasset en aktivitet. Det kan være innspilling av sang, trommer og andre instrumenter, eller det kan være akustikk tilpasset miksing av musikk. Rommet som brukes til miksing av musikk kalles kontrollrom. Her arbeider teknikere og produsenter. Rommet er optimalisert for å lytte på musikk og lyd som kommer ut fra monitorene.
Yo-Yo Ma
Yo-Yo Ma ble født i Paris av kinesiske foreldre, men flyttet til New York som syvåring.
Yo-Yo Ma spiller blant annet i Silk Road Ensemble. Han har utgitt over tyve musikkalbum, solo eller med andre. Ikke minst hans tolkninger av Bachs seks cellosvitter (BWV 1007-1012) har vekket oppmerksomhet. Han er også med på eklektiske samarbeid. Som eksempel kan nevnes barokkverk med tidstypiske instrumenter; amerikansk bluegrass; tradisjonelle kinesiske melodier, som soundtracket til filmen Snikende tiger, skjult drage; tango av den argentinske komponisten Ástor Piazzolla; et eksperimentelt samarbeid med stemmevirtuosen Bobby McFerrin; samt musikk av minimalisten Philip Glass i verk som stykket Naqoyqatsi fra 2002.
Yo-Yo Ma spiller på to instrument, en venetiansk Montagnana-cello fra 1733 og en Stradivarius med navnet «Davidoff» fra 1712. Den sistnevnte har tilhørt blant andre Jacqueline du Pré.
Valéry Giscard d’Estaing
Valéry Marie René Georges Giscard d'Estaing (født 2. februar 1926 i Koblenz i Tyskland, død 2. desember 2020 i Authon i Loir-et-Cher i Frankrike) var en fransk politiker. Han var Frankrikes president fra 1974 til 1981 og medlem av det høyreliberale partiet Union pour la Démocratie Française. I kraft av å være tidligere president var han siden 1986 medlem av Conseil constitutionnel, som fungerer som Frankrikes grunnlovsdomstol. Han fikk i 2003 Karlsprisen i Aachen for sitt arbeid for europasaken. I 2003 ble han også medlem av Académie française (16. stol).
Opphav og utdannelse
Valéry Giscard d'Estaing ble født i Koblenz mens Rhinland var under fransk okkupasjon. Hans far, Jean Edmond Lucien Giscard d'Estaing (1894–1982) var en høyere embedsmann i den franske administrasjonen. Også i familien til hans mor May Giscard d'Estaing, født Bardoux, var det en lang tradisjon for å tjene i embedsverket.
Som 17-åring ble han medlem av den franske motstandsbevegelsen mens han ennå var skoleelev i Clermont-Ferrand. Som 18-åring ble han regulær soldat i sluttfasen av den andre verdenskrigen.
Etter krigen avsluttet han sin skoleutdannelse og begynte studiene. Dette ble fulgt av et år som lærer på en skole i Montréal i Canada (1948). Han ble tatt opp på det franske eliteuniversitetet for administrasjon, École nationale d'administration, og ble uteksaminert derfra i 1952. Samme år giftet han seg med Anne-Aymone Sauvage de Brantes som han fikk fire barn med: Valérie-Anne (1953), Henri (1956), Louis (1958) og Jacinthe (1960).
Karriere til 1974
Han startet sin karriere i de sentrale skattemyndighetene, Inspection générale des finances etter avsluttet utdannelse. I 1954 (28 år gammel) ble han her direktør og assosiert til regjeringssjefens kabinett. I 1956 gav han opp denne karrieren for å bli representant i Frankrikes nasjonalforsamling for departementet Puy-de-Dôme (som sin bestefar). Han var finansstatssekretær i 1959–1962.
I 1962, mens han var kandidat for statsrådsposten for økonomi og finans, brøt hans parti Centre National des Indépendants et Paysans (CNIP) med gaullistene. D'Estaing nektet å gå av og grunnla sitt eget parti, Républicains indépendants (RI) som i 1978 gikk opp i UDF. Han måtte forlate statsrådsposten i 1966 på grunn av dalende popularitet. Han fortsatte videre som et sentralt medlem i nasjonalforsamlingen. Han jobbet mot presidenten, Charles de Gaulle som i d'Estaings øyne var for skeptisk mot den europeiske samlingen (helt konkret innlemmelsen av Storbritannia i Det europeiske økonomiske fellesskap). Dessuten var d'Estaing mot en reform av de franske regionene i 1969. De Gaulle hadde knyttet sin stilling til referendumet om dette og gikk av etter at refomforslaget falt gjennom.
I det påfølgende presidentvalget støttet d'Estaing og hans parti Georges Pompidou. Etter Pompidous seier ble d'Estaing igjen statsråd for økonomi og finans. I 1974 døde Pompidou uventet. D'Estaing ble presidentkandidat og klarte ikke bare å få støtte fra sentrumspartiene, men også fra gaullistene. Disse ville forhindre at venstresidens kandidat François Mitterrand ble valgt. D'Estaing vant med 50,81 % og ble i mai 1974 Frankrikes president, 48 år gammel.
President 1974–1981
I løpet av sitt presidentskap måtte han kjempe mot økonomiske nedgangstider etter oljekrisen som førte til inflasjon, høy arbeidsløshet og sosial uro. På den annen side klarte han å gjennomføre flere reformer som moderniserte Frankrike, blant annet en ny abortlov, en skilsmissereform og senket myndighetsalder fra 21 til 18 år. Også utbyggingen av høyhastighetstognettet TGV ble påbegynt under ham.
Utenrikspolitisk var den europeiske integrasjonen sentral for d'Estaing. Han var med på å grunnlegge det europeiske monetære system, som ledet til euroen. Også opprettelsen av Europaparlamentet skjedde i hans tid som president. Han samarbeidet tett med den tyske forbundskansleren Helmut Schmidt som han også ble personlig venn med utover deres perioder som regjeringssjefer. I 1975 inviterte han regjeringssjefene fra Vest-Tyskland, Italia, Japan, Storbritannia og de Forente Stater til et møte i Rambouillet for å grunnlegge G6 (senere G8, med Canada og Russland), en koalisjon av de økonomisk ledende stater.
Etter 1981
Etter tapet trakk han seg midlertidig tilbake fra politikken. I 1984 ble han igjen valgt til parlamentsmedlem. Han engasjerte seg ikke særlig i den nasjonale politikken, men heller regionalt og europeisk. Han var representant i Europaparlamentet 1989-1993 og leder for Europabevegelsen fra 1989 til 1997. Han ble valgt til president for det europeiske konvent 2001. Her var han med på å utarbeide et forslag til en europeisk grunnlov, fremlagt 2003. I årene som fulgte forble han en ettertraktet foredragsholder for europasaken.
Regionalt var han leder for regionalrådet for Auvergne fra 1986 til 2004 da han tapte valget. Han var også i en periode leder i partiet UDF (1988–1996). Det var i denne perioden flere muligheter for en comeback i nasjonalpolitikken som ikke realiserte seg.
Død
Giscard døde den 2. desember 2020 i Authon i departementet Loir-et-Cher av komplikasjoner forårsaket av covid-19. Han ble 94 år gammel. Han var blitt innlagt med en annen diagnose på Hôpital européen Georges-Pompidou i Paris 14. september og overført til et sykehus i Tours i november. Han fikk tilbringe sine siste dager på sin eiendom i Authon.
Scheduled Monument
Et Scheduled Monument er i Storbritannia et vernet arkeologisk område, en historisk bygning eller et monument av nasjonal betydning. Ordningen er definert i Ancient Monuments and Archaeological Areas Act 1979 og i England også av National Heritage Act 1983. I England, Wales og Skottland kalles de gjerne Scheduled Ancient Monuments, mens de i Nord-Irland kalles Scheduled Historic Monuments.
Ordningen administreres av English Heritage i England, Cadw i Wales og Historic Scotland i Skottland. Alle tre er regjeringsorganer, underlagt henholdsvis Department for Culture, Media and Sports, Welsh Assembly Government og Scottish Executive. I Nord-Irland er fornminnevern underlagt en annen lov og en annen ordning, og administreres av Environment and Heritage Service.
Monumentene må være av nasjonal betydning. Utover det vurderes de i England og Wales etter følgende kriterier:
Vernede monumenter kan entes tas over av staten, eller eieren kan beholde det mot å ta på seg vedlikeholdsplikt. Det er egne vakter, Field Monument Wardens, som overvåker monumentene for å sikre mot at de blir skadet. Det er under loven også mulig å gi et større område et lavere grad av vern, som Areas of Archaeological Importance (AAI). Pr. 2004 hadde sentrum i fem byer (Canterbury, Chester, Exeter, Hereford og York) fått status som AAI. Den delen av loven gjelder kun i England og Wales, ikke i Skottland.
Å skade et vernet monument er en forbrytelse som blir straffeforfulgt. Arbeider som skal utføres på eller ved monumentene må godkjennes med Scheduled Monument Consent på forhånd. Det gis sjelden tillatelser dersom det ikke er helt nødvendige arbeider. Det kan også være vanskelig å få innvilget byggetillatelser helt inntil grensen for det vernede området.
Tidligere var det vanskelig å registrere en del funnsteder, som rituelle landskap, knakkeplasser og funnsteder under vann. Dette har det blitt arbeidet med, og tre maritime steder har blitt vernet.
Enkelte monumenter som er vernet under denne ordningen er også vernet som listed buildings, eller de ligger i en Conservation Area. Det er også noen som er del av verdensarven.
Andrew Volstead
Andrew John Volstead (født 31. oktober 1860 i Kenyon i Minnesota, død 20. januar 1947 i Granite Falls i Minnesota) var en amerikansk republikansk politiker. Han var medlem av Representantenes hus i den amerikanske kongressen fra 1903 til 1923.
Familie
Foreldrene var de norske emigrantene John Einertsen Vraalstad, fra gården Vrålstad i Drangedal kommune i Telemark, og Dorthe Mathea (f. Lilloe) fra Oslo, som hadde utvandret til Amerika omkring 1850.
Karriere
Volstead var utdannet jurist fra det norske-amerikanske St. Olaf College i Northfield i Minnesota. Han slo seg ned som advokat i Granite Falls i 1886. Fra 1900 til 1902 var han borgermester i Granite Falls.
Volstead var medlem av Representantenes hus fra 1903 til 1923 og formann i husets justiskomité fra 1919 til 1923. Han var valgt fra Minnesotas 7. valgdistrikt, som har blitt beskrevet som «et knusktørt norsk kongressdistrikt».
Volstead var totalavholdsmann. Han er blitt verdenskjent for utformingen av loven «National Prohibition Act» (senere kjent som «The Volstead Act»), som ble vedtatt av kongressen i 1919 og som førte til forbudstiden i USA mellom 1920 til 1933.
Etter å ha tapt sin plass i kongressen i 1922 til den norsk-amerikanske presten Ole J. Kvale vendte Volstead tilbake til Granite Falls og gjenopptok advokatpraksisen.
Warez-gruppe
En warez-gruppe er en organisert, gruppe som jobber i skjul for å spre piratkopiert materiale (også kalt «warez»), som oftest ved hjelp av protokollen FTP.
Stillinger
I en slik gruppe er det normalt flere stillinger som må til for å få gruppa til å jobbe optimalt. En DVD-«ripping»-gruppe trenger f.eks. en organisator, en «encoder» (av engelsk encode, omkoder), en kilde som jobber på et DVD-trykkeri eller i butikk, som gjør at gruppa får DVD-platene før de blir tilgjengelige for allmennheten. De trenger også en person som kan distribuere materialet, og en person som kan lage «NFO» (av info, informasjon). Til slutt må resultatet pakkes om til RAR-filer via et kompresjonsprogram (f.eks. WinRAR). Det finnes egne interne regler for hvor store RAR-filene skal være, og andre regler som skal justere kvaliteten på den konverterte filmen.
Prosessen
Det hele begynner med at kilden sender den nyeste DVD-en til organisatoren. Organisatoren dekrypterer DVD-en, og sender filene via FTP hvor encoderen omkoder DVD-ens lyd og bilde til et annet og mindre plasskrevende format til PC-en, ofte komprimert i Xvid. Omkodingen kan ta et par timer, så imens er det en annen sin rolle å lage NFO-en ut i fra spesifikasjonene som organisatoren og omkoderen gir ham. Når omkodingen endelig er ferdig, så sender omkoderen AVI-filen opp på FTP-verten igjen. Der blir den hentet ned av en pakker, som pakker og til slutt distribuerer det på mangfoldige FTP-verter rundt om i verden.
Prosessen i andre typer grupper
En gruppe som ikke driver med «ripping» av DVD-er, vil ikke trenge en omkoder. En eksempel på en slik gruppe kan være en som driver med «reverse engineering», det vil si å «cracke» spill. Slike grupper vil heller trenge programmerere som er kjent med assemblykoding.
Stillits
Stillits (Carduelis carduelis) er en art i finkefamilien (Fringillidae) og én av kun tre arter i slekten stillitser (Carduelis). Arten finnes i det meste av Europa og er relativt tallrik østover til Kaspihavet, mens den blir mer sparsom lenger mot øst. Arten er livskraftig ifølge IUCNs rødliste, men den er sterkt truet av krypskytteri i det nordvestre Afrika (spesielt i det vestre Maghreb).
Taksonomi
Stillits består som 12 underarter, fordelt i to distinkte klader. Noen velger å dele disse kladene i to selvstendige arter; stillits (C. carduelis) og øststillits (C. caniceps). Det hersker imidlertid ikke enighet om deling i øyeblikket.
C. c. loudoni ble tidligere benevnt som C. c. brevirostris, mens C. c. major tidligere ble benevnt som C. c. frigoris.
Etymologi
Navnet har stillitsen fått på grunn av lokketonene, som ofte gjengis som «stiglitt». Enkelte fuglebøker gjengir lokketonene som «pu-ppupi-pupipupi». Varselropet er et mykt «ææi». Sangen er en flytende kvitring som minner om kanarifugltriller, oppblandet med varianter av lokkeropet. Både hann og hunn synger.
Biologi
Stillits er liten til mellomstor i størrelse. Veststillitser blir cirka 10,5–13,5 cm lange og veier typisk omkring 9,5–24 g, unntatt ssp. major som typisk veier omkring 22–30 g, mens øststillitser gjerne blir cirka 13–15,5 cm lange og veier typisk omkring 16–19 g.
Fjærdrakten har stor fargeprakt, med innslag av ulike gråtoner, blekbrunt, rødt, sitrongult, sort og hvitt. Når den dertil er en flink sanger, er det ikke rart at den er populær i Mellom-Europa – dessverre så populær at den fanges og settes i bur. I forrige århundre var den så etterspurt som burfugl i England at det ble drevet regulær fuglehandel, og opptil 132 000 stillitser ble fanget på ett år.
I Norge er stillitsen en mindre vanlig fugl og sees mest høst og vinter. Den streifer da omkring i små flokker, gjerne i tettbygde strøk, og besøker byløkker og andre åpne steder hvor det vokser borre, tistel og andre høye kurvplanter. Frø av slike ugressplanter, som stikker opp over snøen, er stillitsens viktigste vinterføde, som tistel, borre, høymol og andre høye ugressplanter, men også litt bjørkefrø og insekter inngår i kosten. Fuglen er tillitsfull og lar seg ofte betrakte på nært hold. Vår og sommer ser vi den forholdsvis sjelden. Den hekker årlig flere steder rundt Oslofjorden, og det er også funnet reder på Jæren og Lista.
Reiret blir ofte plassert i hager og parker. Hunnen bygger et vakkert rede av frødun, røtter, gress, mose og hår. Det er godt kamuflert, ofte høyt i et tre. Stillits kan legge egg fra begynnelsen av mai til godt ut i juli, 4–6 egg som er blåhvite med brunlige flekker og ruges av hunnen i cirka 13 dager. Hannen bringer mat, ungene fôres med oppgulp og flyr etter cirka 16 dager.
Inndeling
Inndelingen og rekkefølgen av den følger Birds of the World og er i henhold til Clement, del Hoyo, Collar & Kirwan (2020) (2020). Norske navn på artene følger Norsk navnekomité for fugl og er i henhold til Syvertsen et al. (2008). Navn og beskrivelser i parentes er ikke offisielle navn, men kun midlertidige beskrivelser i påvente av offisielle navn.
Borkenes skole
Borkenes skole er en offentlig grunnskole med 1.–10. trinn. Skolen ligger på Borkenes i Kvæfjord kommune i Troms.
Den første skolebygningen ble bygget i 1948, og har i dag klasserom for 4. til 7. trinn. Den kalles derfor for «barneskolen» eller «mellomtrinnet». Ungdomsskolen ble senere bygget like ved, i to omganger. Den nyeste delen av dette bygget ble ombygget i 2007. I forbindelse med Reform 97 og et ekstra barneskoletrinn ble den såkalte Småskolen åpnet i 1997, med klasserom for 1. til 3. klasse og lokaler for skolefritidsordning. Dette bygget ligger på den andre siden av Borkenes stadion.
Ungdomsskolen mottar elever både fra Borkenes og fra Vik skole.
Borkenes skole var demonstrasjonsskole i årene 2002–2005, på grunn av sitt ILK-program. ILK er en forkortelse for Intensivt lesekurs og skrivekurs.
Angus Young
Angus McKinnon Young (født 31. mars 1955 i Glasgow, Skottland) er en australsk gitarist, best kjent som hovedgitarist, låtskriver og det eneste konstante medlemmet av det australske «hard rock»-bandet AC/DC.
Eddie Kramer
Eddie Kramer (født 19. april 1942 i Cape Town, Sør-Afrika) er en anerkjent lydtekniker og plateprodusent.
Kramer har jobbet med Led Zeppelin, Kiss, Ace Frehley, Jimi Hendrix, The Beatles, AC/DC, The Rolling Stones, David Bowie, Peter Frampton, Curtis Mayfield, Santana, Anthrax, Carly Simon, Small Faces, Twisted Sister, Loudness og norske Hangface.
Angus Young
Familien Young emigrerte til Australia i 1959.
Eddie Kramer
Kramer ble født i Sør-Afrika og studerte klassisk piano, cello og fiolin som barn. Han gikk på South African College of Music for å lære klassisk piano. Han begynte så å få interesse for jazz. Han flyttet til England som 19-åring, hvor han spilte inn musikk for lokale jassband i et hjemmestudio. I 1964 ble han ansatt i Pye Studios og begynt å jobbe med blant andre Sammy Davis jr., Petula Clark og The Kinks. Han begynte så å jobbe for Olympic Sound Studios i London, hvor han arbeidet på plater for blant andre Small Faces, The Beatles, The Rolling Stones og Jimi Hendrix.
I 1968 flyttet Kramer til New York for å jobbe på The Record Plant, hvor han blant andre musikkalbum jobbet på Jimi Hendrixs Electric Ladyland LP. Han begynte å jobbe selvstendig fra 1969, og var blant andre var lydtekniker på Led Zeppelin II – det første av fem album han mikset for bandet.
Angus Young
For mange år siden hevdet bandet selv at Angus ble født i 1959 i stedet for 1955 for å videreføre myten om at han fortsatt var en skolegutt da bandet ble dannet. Angus Young fulgte et forslag fra sin søster og begynte å bruke Ashfield Boys High-skoleuniform på scenen, som siden har blitt et av varemerkene til AC/DC. Young var rangert på 24. plass i Rolling Stones Magazine´s liste over «100 greatest guitarists of all-time». 16. mai 2012 ble han tildelt tittelen «Best Australian Guitarist of All Time» av Australian Guitar Magazine.
Angus er gift med Ellen Young. Young påsto at han først begynte å spille gitar når han var 5-6 år. Det var i den alderen han hørte Little Richard for første gang. I et intervju med «The Guitar Shows», fortalte Angus at hans påvirkninger til å begynne med gitar, var broren Malcolm Young, Chuck Berry, Freddie King og Muddy Waters.
Angus Young var 18 år da han og hans eldre bror Malcolm Young formet AC/DC i 1973. Angus var hovedgitarist, Malcolm spilte rytmegitar, Colin Burgess trommer, Larry Van Kriedt bassgitar og Dave Evans var vokalist. Når han opptrer på scenen er han kjent for å gjøre Chuck Berrys «duckwalk» og falle ned i spasmer mens han spiller en gitarsolo. Angus Young fant også på navnet AC/DC sammen med sin bror Malcolm etter at de så det sto på søsterens symaskin. Hans spillestil er bluesinspirert.
Angus Young bruker Gibson SG standardgitarer, og har i tillegg en egen «signaturmodell». Oftest bruker han Gibson SG Cherry red eller Ebony svart gitar. Han bruker diverse Marshall-forsterkere, men det er JTM45-modellen han benytter mest. Angus Young er kjent for å opptre energisk. Han og AC/DC har spilt i Norge flere ganger, i Chateau Neuf i Oslo i 1980, et par ganger i Drammenshallen i 1986 og 1988, i Oslo Spektrum i 1991 og 1996 og 2000, Telenor Arena i 2009, og i 2009, 2010 og 2015 på Valle Hovin stadion i Oslo.
Phoenix (romsonde)
Phoenix er en ubemannet romferd og en del av Mars Scout-programmet i regi av NASA med den hensikt å gjennomføre vitenskapelige studier av planeten Mars.
Marsferden
Phoenix ble skutt opp 4. august 2007, og landet på Mars like etter midnatt den 26. mai 2008 norsk tid. Radiosignaler mottatt klokken 4:53:44 p.m. Pacific Daylight Time (PDT) den 25. mai bekreftet at Phoenix hadde lykkes i nedstigningen og landet 15 minutter tidligere. Sonden hadde dermed gjennomført den 680 millioner kilometer lange ferden fra Jorden.
Romforskningsprogrammet
Programmet bak romsonden er ledet av «the Lunar and Planetary Laboratory» ved Universitetet i Arizona, sammen med NASA. Programmet er et samarbeide mellom flere universiteter fra USA, Canada, Sveits og Tyskland, samt NASA, Canadian Space Agency, og industrielle selskaper. Phoenix landet på planetens vannrike nordre polare område, og brukte en robot-arm til å grave i det arktiske terrenget.
Vitenskapelige mål
Ferden har to hovedmål. Det ene er å studere den geologiske historien til vannet på den røde planeten, nøkkelen for å avsløre tidligere klimaendringer der. Det andre målet er å lete etter bevis for en beboelig sone som kan eksistere i grensen mellom jord og is.
Phoenix sine instrumenter er passende for å avdekke informasjon om den geologiske og kanskje også biologiske historien til de polare områdene på Mars. Fordi Phoenix blir den første ferden til å returnere data fra noen av polområdene på planeten, forventes det at den vil bidra til NASA sin hovedstrategi for utforskingen av Mars: «Følg vannet».
Ferden er i utgangspunktet tenkt å vare 90 sol (Mars-døgn).
Phoenix DVD
Festet til romsonden er «The Phoenix DVD» laget av «the Planetary Society». DVD-en inneholder «Visions from Mars», en multimedia-samling av litteratur og kunst om den røde planeten. Dette inkluderer teksten til H.G. Wells «War of the Worlds» (inklusive den berømte radio-sendingen av Orson Welles), Percival Lowells bok, Ray Bradbury med «The Martian Chronicles», og Kim Stanley Robinsons bok «Green Mars». Der er også meldinger rettet til fremtidige besøkende til eller innbyggere på Mars. Disse meldingene kommer fra bl.a Carl Sagan og Arthur C. Clarke. Høsten 2006 samlet «The Planetary Society» inn nesten 250.000 navn gjennom en internett-kampanje og plasserte de på DVD-en. DVD-en hevder å være «det første biblioteket på Mars».
Phoenix DVD-en er laget av et spesielt silika-glass som skal motstå miljøet på Mars, og skal vare for hundrevis av år på overflaten, mens det venter på oppdagere.
Avslutning av prosjektet
En gang i løpet av 2. november 2008 ble Phoenix offisielt erklært død av prosjektledelsen etter at en mistet kontakt med romfartøyet. Nå regner en heller ikke med å kunne få ny kontakt. Fartøyets død kommer som en følge av mindre sollys og lavere temperaturer, noe som førte til at batteriene om bord sakte, men sikkert ble tappet for strøm. Romfartøyet begynte å få problemer med mindre sollys allerede i oktober.
I oktober 2009 kommer sola igjen til å stå høyt nok til at Phoenix sine solcellepaneler kan få produsert nok energi til at systemene om bord kan fungere, men prosjektledelsen mener det er usannsynlig at systemene vil fungere igjen.
Phoenix har imidlertid nådd de vitenskapelige målene som var satt, med en levetid på nesten det dobbelte av hva planen var, 150 soldøgn, mot planlagt 90. Phoenix sendte vel 25 000 bilder og andre data tilbake til NASA.
MS «Color Fantasy»
MS «Color Fantasy» er en bilferge som er eid av Color Line, og som trafikkerer strekningen Oslo–Kiel. Skipet tok over for selskapets tidligere flaggskip, «Prinsesse Ragnhild», på ruten Oslo-Kiel 10. desember 2004 og er regnet som den nest største bilfergen i verden. Størst er søsterskipet MS «Color Magic» som ble sjøsatt 2007. MS «Color Fantasy» har 966 lugarer, som gir plass til 2 750 passasjerer.
Multi Phase Meters
Teknologi
MPM-måleren benytter seg av egenutviklet bredbåndsteknologi (3D Broadband), som er en tomografisk metode basert på elektromagnestiske (EM) målinger. MFI måleren er unik på flere måter, først og fremst ved at den fungerer like godt for flerfase forhold (høyt væskeinnhold), som for våtgass (høyt gassinnhold) forhold. I tillegg er den selv-konfigurerende, i og med at den selv er i stand til å bestemme saltinnholdet i det produserte vannet, samt oljen og gassens fysiske egenskaper. Dette gjør at målingene er nøyaktige i det virkelige liv, der fluid egenskapene typisk vil endre seg over tid, og som en funksjon av hvilke brønner som produseres.
Our Happy Hardcore
Our Happy Hardcore er det andre albumet til den tyske dansegruppen Scooter. Den tredje og siste singelen fra albumet, «Rebel Yell» var en coverversjon av Billy Idols sang med samme navn.
Sari (klesplagg)
Utforming, typer og bruk
Selve sarien er et tøystykke som vanligvis er mellom 1 og 1,25 meter bredt og rundt 5,5 meter (6 yards) eller 8,2 meter (9 yards) langt. Tradisjonelt ble sarier laget av silke eller bomull. I dag finne de også i en rekke kunststoff, særlig lette stoff som chiffon og viskose. Mange former for mønster er vanlig, både vevd inn i stoffet, påtrykt og brodert. Ofte vil tsjolien være av samme stoff som sarien, eller i en farge som matcher.
En tar på seg sarien ved å feste den rundt livet, enten i et underskjørt eller med en knute. Deretter blir tøystykket viklet en gang rundt livet og som oftest brettet i folder som en fester, gjerne foran i livet. Resten av tøyet fører en over den ene skuldren slik at brystet og deler av ryggen blir dekt. Endestykket blir kalt pallu, og blir noen ganger brukt til å dekke hodet. Palluen kan også føres ned igjen til livet og festes der, eller brukes over den andre skulderen. I noen draperingsmåter, for eksempel i forbindelse med arbeid eller dansing, fører en også en del av sarien mellom beina og fester den, slik at nederdelen blir mer bukseaktig.
Stiler og draperingsmåter
Det har utviklet seg et utall ulike måter å feste sarien på i ulike regioner, folkegrupper og kaster i Sør-Asia. Den vanligste stilen i moderne tid er kjent som nivi, og fester nederdelen som et skjørt med folder framme ved livet og har palluen hengende nedover ryggen.
Gujarat-stilen skiller seg fra nivi-stilen ved at en fører palluen opp bak ryggen og deretter lar den henge ned over brystet. Bengal-stilen ender også med palluen foran, men har færre, større folder. Den gamle Mysore-stilen har derimot iøynefallende folder foran som rekker forbi føttene. I den tamilske sarien fester en gjerne palluen nede igjen i livet.
Bruk
For mange sørasiatiske kvinner er sari hverdagsantrekk, og blir brukt som arbeidsklær. For andre blir den bare brukt ved spesielle anledninger. Slike kan være bryllup, høytider, seremonier og fester.
Båndkorsnebb
Båndkorsnebb (vitenskapelig navn Loxia leucoptera) er en fink.
Verdensmesterskapet i hestesport
Medaljetabell
Oppdatert etter VM 2010
Risrock
Risrock er en rockefestival som arrangeres årlig i Steinkjer. Den har tidligere blitt arrangert under Steinkjermartnan, men har i de siste årene blitt lagt utenfor. Festivalen ble arrangert for første gang i 1986 da fem lokale band opptrådte. Etter noen år forsvant festivalen, men dukket opp igjen i 1997 og har deretter blitt arrangert hvert år, med tilhørende arrangementer på andre tider av året (for eksempel Rock for Risrock). Festivalen anses å være en viktig eksponeringsarena for lokale band.
«Istedløven»
«Istedløven» (kalt Flensburger Löwe på tysk) er en skulptur som forestiller en sittende løve. Skulpturen står i den tyske byen Flensburg og er et verk utført av den danske billedhuggeren H.W. Bissen i årene 1859–60 til minne om slaget på Isted Hede den 25. juli 1850.
Etter initiativ av Politikens korrespondent Henrik V. Ringsted ble statuen gitt tilbake til Danmark i 1945 av det amerikanske forsvaret, som transporterte statuen til København, hvor den ble overlevert til Christian X. Statuen ble plassert utenfor Tøjhusmuseets gård.
I 2011 ble den på nytt oppstilt i Flensburg, på stedet der den hadde blitt avduket første gang i 1862.
Initiativ og realisering
Skulpturen ble til etter en idé av Orla Lehmann. Sommeren 1858 sendte han et brev til Bissen, hvor han skrev at han ønsket et minnesmerke med en skulptur av en løve som skulle stå på en høy søyle slik at den kunne bli sett fra hele Flensburg. Den foreslåtte utformingen ble fra flere hold kritisert fordi den var egnet til å provosere; mange mente at en slik kolossal skulptur ville bli et seiersmonument som ville virke splittende på grensebefolkningen. Det opprinnelige forslaget ble derfor modifisert.
I januar 1859 ble det sendt ut en innbydelse til innsamling av midler for å reise skulpturen.
Avdukingen i Flensburg
Løven ble avduket den 25. juli 1862, på 12-årsdagen for slaget på Isted Hede. Minnesmerket ble reist nord for den store gravhaugen som kort tid før var blitt laget på det stedet på kirkegården hvor mange av de falne soldatene var stedt til hvile.
Hovedtalen ble holdt av professor H.N. Clausen og Studenter-Sangforeningen fra København sang flere sanger.
Aiue Boulevard
Aiue Boulevard er den største og rikeste veien på Nauru. Det er også tilholdssted for en friluftsscene som kan ha opptil 2500 tilskuere.
Boulevarden ligger i Orro, mellom hovedkvarteret til Nauru Phosphate Corporation og Aiwo-havna. Veien er uasfaltert, og det er noen forretninger på landsiden. Like ved ligger Naurus Chinatown. Friluftsscena er et populært sted for opptredener for lokale grupper og dansere, samt Baron Waqas komposisjoner.
«Istedløven»
Avdukingen i Flensburg
På baksiden av fotstykket sto et vers av Carl Ploug:"«Trofaste Kæmper i Farens Stund""mandigt har værget vor Odelsgrund.""Troskab skal Vagt ved Graven være,""Manddom skal skærme Arv og Ære.»"
Flytting til Berlin
Etter at de prøyssiske troppene hadde marsjert inn i Flensburg vinteren 1864 forsøkte enkelte slesvig-holsteinerne å velte løven ned fra sokkelen. Løven fikk store skader og hodet falt av. Prøyssiske tropper klarte å forhindre ytterligere skader og transporterte løven til Berlin i 1867, hvor den ble stilt opp i Zeughaus (Tøyhuset) 9. februar 1868 og i april 1878 ble den flyttet til Preußische Hauptkadettenanstalt i Berlin-Lichterfelde.
Kopi i Wannsee
I 1874 hadde man tatt en sinkavstøpning av «Istedløven». Kopien fikk påsatt en medaljong som viste prins Fredrik Karl av Preussen som erstatning for de originale medaljongene av danske og norske generaler. Skulpturen fikk dermed en helt annen betydning enn opprinnelig ment. Medaljongen av prinsen forsvant ved et tyveri 1919. Kopien av løven står ved Heckeshorn i Wannsee.
Flytting til København
I 1945 ga den tyske stat løven tilbake til Danmark, og løven ble transportert til København.
Tilbakeføringen til Flensburg
Det har blitt ført mange diskusjoner om å få Istedløven tilbake til Flensburg. I 2009 besluttet et nesten enstemmig flertall i Flensburg byråd å endelig rette en henvendelse til den danske stat med et ønske om at løven skulle føres tilbake til sin opprinnelige plass på Flensburg gamle kirkegård, noe den danske staten innvilget.
Flensburg Byråd besluttet 18. februar 2010 at tilbakeføring og avduking skulle finne sted 12. september 2010, og 26. mars 2010 ble løven tatt ned fra sokkelen og anbrakt hos Nationalmuseet for restaurering før tilbakeføringen.
Nesten et år forsinket ble den restaurerte løven avduket på sin opprinnelige plass i Flensburg 10. september 2011.
Andenes Idrettslag
Andenes Idrettslag (AIL) er et idrettslag på Andenes i Nordland. Klubben ble stiftet 12. april 1927 av Trygve Høyer-Andreassen og Torgeir Blix. Trener er Tom Stenvoll
I 2018 spiller klubben i 4 divisjon i Hålogaland Fotballkrets
Klubben spiller sine hjemmekamper på Andenes stadion.
I 2017 vant klubben 5 divisjon og kretsmesterskapet mot Svolvær og Mjølner 2.
Brunsisik
Brunsisik (Acanthis flammea cabaret eller A. cabaret) er et taxon i finkefamilien, men det er uklart om den skal regnes som en underart av gråsisik (A. flammea) eller om den er en selvstendig art. Brunsisiken er litt mindre og har litt mer bruntone i fjærdrakten, men det er vanskelig å skille de to artene fra hverandre i felt. Også sang og andre lyder hos de to artene er svært like.
Brunsisiken hekker i lavlandet i Sør-Norge.
Føden består for en stor del av frø.
Taksonomi
Brunsisik har tidvis blir regnet til både Acanthis og Carduelis, både som underart og som selvstendig art. Nyere forskning viser imidlertid at disse slektene var parafyletiske. Likeledes viser nyere forskning at arten trolig allikevel best håndteres som en underart av gråsisik (A. flammea ).
Inndeling
Inndelingen og rekkefølgen av den følger HBW Alive og er i henhold til Collar, Newton & Bonan (2017). Norske navn på artene følger Norsk navnekomité for fugl og er i henhold til Syvertsen et al. (2008). Navn og beskrivelser i parentes er ikke offisielle navn, men kun midlertidige beskrivelser i påvente av offisielle navn.
Rinnat Safin
Rinnat Ibragimovitsj Safin (russisk: Риннат Ибрагимович Сафин; født 29. august 1940, død 22. oktober 2014) var en sovjetisk skiskytter som deltok i de olympiske vinterleker 1972 i Sapporo.
Safin ble olympisk mester i skiskyting under vinter-OL 1972 i Sapporo. Han var med på det sovjetiske stafettlaget som vant 4 x 7,5 km stafett for menn, foran Finland og Øst-Tyskland. De andre på laget var Aleksandr Tikhonov, Ivan Bjakov og Viktor Mamatov.
Safin ble verdensmester i skiskyting fire ganger, alle i stafett.
Gamle Fredrikstad stadion
Fredrikstad stadion var et idrettsanlegg i Fredrikstad. Frem til 2006 var stadionet Fredrikstad Fotballklubbs hjemmebane. Anlegget lå i bydelen Trosvik, like øst for Trosvik Torv og ble innviet i 1914, og het opprinnelig Fredrikstad Idræts- og Fotbaldplads. Anlegget ble revet i 2011, og et nytt boligkompleks på tomten har fått tittelen Gamle stadion.
Utforming
Banen hadde opprinnelig løpebaner og andre fasiliteter knyttet til friidrett rundt gressmatta. 15. mars 1973 ble Fredrikstad Idrettsforening (FIF) løst ut av Fredrikstad stadion med 550 000 kroner og friidrettsfasilitetene ble i etterkant fjernet.
Stadionet bestod av en hovedtribune i sør-enden med kun sitteplasser, ståtribunen «Klokkesvingen» i øst, ståtribunen «Gressviktribunen» og klubbhuset vest for banen, og en sitte- og ståtribune i nord.
Riving og nybygg
Anlegget bar etterhvert preg av å være gammeldags, lite og nedslitt og allerede på 1970-tallet ble det debattert å bygge et nytt og mer moderne stadion. Det var ikke mulig å utvide anlegget der det lå med gater, hus og hovedveier rundt på alle fire sider, men tanken på å flytte til et annet sted var vond å svelge for mange. Dessuten rykket FFK ned fra toppdivisjonen i 1984, og det gjorde det rent finansielt nokså umulig å bygge nytt. Det var ikke før utpå 2000-tallet at klubben lå godt nok an økonomisk og sportslig til at et nytt stadion kunne realiseres. Majoriteten av supportere hadde på det tidspunktet også vennet seg til tanken på at de måtte dra et annet sted for å se hjemmekampene og plassering av nytt stadion ble besluttet lagt til det gamle FMV-området på Kråkerøy (nå kalt Værste). Byggestart for det nye idrettsanlegget var 16. september 2005.
Den 5. november 2006 spilte FFK og Rosenborg 1-1 i den siste offisielle eliteseriekampen på gamle Fredrikstad Stadion. Øyvind Hoås fikk æren av å score det siste målet. 10 500 tilskuere var til stede da FFK avsluttet 92 års fotballhistorie på Holmen. På Gamle Fredrikstad Stadion ble det spilt inn totalt 20 pokaler. Elleve cup- og ni seriemesterskap.
Eliteseriefotballen ble flyttet til nye Fredrikstad stadion i 2007, men Gamle Stadion forble i bruk noen år til, som treningsbane og for kamper i lavere divisjoner.
Den siste offisielle kampen noensinne på den ærverdige banen ble spilt den 29. april 2011 i 6. divisjon mellom Bror av Fredrikstad og Borgar. Hjemmelaget vant kampen 2-1 og det aller, aller siste målet ble satt inn av Peter Stenstrøm.
Rivingen av de gamle tribunene startet 12. juli 2011 og i oktober samme år var det ingen spor igjen av det som en gang var FFKs hjemmebane i 92 år. På tomta der anlegget lå, har det blitt bygget et boligkompleks med selveierleiligheter. Boligkomplekset har fått navnet «Gamle stadion».
Panamas uavhengighetskamp
Panama hadde sammen med andre søramerikanske land blitt uavhengig av Spania i 1819 som en del av landet Gran Colombia som omfattet dagens Panama, Colombia, Venezuela, Ecuador og deler av Costa Rica, Peru, Brasil og Guyana.
Vympel R-33
Vympel R-33 (NATO-kallenavn: AA-9 «Amos») var et sovjetiskprodusert luft-til-luft-missil. Det er fortsatt i aktiv tjeneste i de russiske væpnede styrker.
Utvikling
R-33 ble utviklet som primærvåpenet til det planlagte jagerflyet MiG-31. Utviklingen av R-33 begynte på samme tid som utviklingen av MiG-31, i 1972.
På denne tiden var NATO den sovjetiske hovedmotstanderen, og R-33 ble derfor konstruert med tanke på strid mot NATO-flyene SR-71 Blackbird, B-1 Lancer og B-52 Stratofortress.
Vympel-fabrikken begynte på midten av åttitallet å arbeide med en forbedret versjon av R-33, som skulle få typebetegnelsen R-33E. Dette prosjektet ble etterhvert til missilet Vympel R-37.
Feliks Kulov
Feliks Kulov (Феликс Шаршенбаевич Кулов) (født 29. oktober 1948 i Frunze) er en kirgisisk politiker. Han var statsminister etter revolusjonen i 2005 til 2007.