cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Dronning Maud Land
Dronning Maud Land er delen av det antarktiske kontinent mellom 20° vestlig til 45° østlig lengde som utgjør Norges territoriale krav i Antarktis. Kysten av dette området ble i 1939 annektert av Norge, etter initiativ fra polarforsker Adolf Hoel, og området har siden hatt status som norsk biland. Området utgjør omkring en femdel av Antarktis og har i størrelse rundt syv ganger så stort areal som Norge (med Svalbard), og er som resten av Antarktis, helt uten lokale folkegrupper. Det norske kravet grenser til det britiske kravet i vest og det australske kravet i øst.
Karolína Plíšková
2014: Gjennombrudd
Plíšková kom til 5 finaler dette året; Pattaya, Nürnberg, Hongkong, Seoul og Linz. Hun vant Nürnberg og Linz. I tillegg slo hun tidligere verdensener Ana Ivanovic i andre runde i US Open. Totalt sett bidro dette til at 2014 regnes som hennes gjennombruddsår, og hun endte også på 24. plass på verdensrankingen.
Dronning Maud Land
Historie
Fabian Gottlieb von Bellingshausen er blitt tilskrevet oppdagelsen av det antarktiske kontinent, etter at han 27. januar 1820 rapporterte om observasjon av et islagt område «dekket med små koller» i posisjon, ca. 30 km utenfor kysten av Dronning Maud Land.
Karolína Plíšková
2016: Topp 5, WTA premier 5 tittel, og finale i US Open
Med titler i Birmingham og Cincinnati, samt finaletap i US Open kvalifiserte Karolina seg til WTA Finals i Singapore. Her vant hun åpningskampen mot Garbiñe Muguruza, men tapte de følgende kampene mot Agnieszka Radwańska og Svetlana Kuznetsova, og gikk dermed ikke videre fra gruppespillet. Hun endte året rangert som nr. 6.
Spillestil
Plíšková er høyrehendt, med tohånds backhand. Hun har en utpreget aggressiv spillestil, med en sterk serve og harde slag med lite spinn. Hun er den spilleren på WTA-touren som har servet flest ess i sesongene 2013-2016, og leder også statistikken i 2017. Hun har som naturlig følge av dette hatt sine beste resultater på raske baner (hardcourt og gress), men nådde overraskende semifinalen i French Open i 2016. Hun er ikke en spiller som viser mye følelser på banen, men har en kjølig, nærmest mekanisk, væremåte som blant mange har gitt henne kjælenavnet "Pliskobot."
Dronning Maud Land
Historie
Tyskland gjorde krav på en del Dronning Maud Land mellom 20°E og 10°W fra 19. januar 1939. Området ble kalt for Neuschwabenland, men det norske kravet ble levert bare uker før det tyske kravet.
Den norske annekteringen var en hasteaksjon, ettersom den kjente norske polarforsker Adolf Hoel hadde via en tysk bekjents kone fått nyss om at Tyskland i all stillhet hadde sendt en vitenskapelig ekspedisjon med skipet "Schwaben", med det formål å gjøre krav på dette området. Hoel tok umiddelbart kontakt med statsminister Johan Nygaardsvold og utenriksminister Halvdan Koht, og Utenriksdepartementet gav Hoel i oppdrag å skaffe frem dokumentasjon av norsk aktivitet i Antarktis. Noen få dager før den tyske ekspedisjonen kom frem, vedtok den norske regjeringen den 14. januar 1939 å annektere atlanterhavskysten av det antarktiske kontinentet og gav området navnet Dronning Mauds Land. Tyskland protesterte ikke mot den norske anneksjonen, og således er Dronning Maud Land i dag norsk biland (inngår ikke i Kongeriket Norge).
Grammatisk kategori
Norske substantiv bøyes for eksempel i den grammatiske kategorien bestemthet, der et substantiv enten kan være i bestemt eller ubestemt form, men ikke begge deler (altså gjensidig utestenging). De grammatiske trekka tilfører ord en betydning (f.eks. vil trekket entall si at referenten er ett enkelt individ).
Grammatiske kategorier kan deles inn i to grupper. Inherente grammatiske kategorier uttrykker egenskaper ved ordet sjøl, mens relasjonelle grammatiske kategorier uttrykker egenskaper ved andre ord. Et eksempel på en inherent grammatisk kategori er tempus ved verb (det er verbet sjøl som er presens eller preteritum), mens genus ved adjektiv er en relasjonell grammatisk kategori (det er ikke adjektivet sjøl som er hankjønn, hunkjønn eller intetkjønn, men substantivet det står til).
Dronning Maud Land
Historie
I 1959 undertegnet tolv nasjoner den internasjonale Antarktistraktaten som skal hindre at kontinentet skal bli benyttet militært og sikre området for vitenskapelige formål. I dens artikkel IV er det klargjort at Norge som følge av traktaten ikke oppgir noen av sine eksisterende territorielle krav, men undertegnerne forplikter seg også til ikke å hevde sine krav.
Geografi
Dronning Maud Land ligger mellom 20° vest og 45° øst og omfatter Kronprinsesse Märtha Kyst, Prinsesse Astrid Kyst, Prinsesse Ragnhild Kyst, Prins Harald Kyst, Kronprins Olav Kyst og selve polarplatået, på norsk gjerne benevnt Kong Håkon VII Vidde, mens det internasjonalt aksepterte navnet er Antarktisplatået. Fra isbremmene utenfor kystlinjen stiger landskapet med mektige isbreer gradvis til over 1000 meter. Der finnes flere områder med ruvende fjell og nunataker, de høyeste rager over 3000 moh. Fra vest til øst ligger Vestfjella, Heimefrontfjella og Borgmassivet på Maudheimvidda, Gjelsvikfjella, Mühlig-Hofmannfjella og Wohlthatmassivet i Fimbulheimen, Sør-Rondane og Belgicafjella som de mest fremtredende fjellkjedene. Høyeste punkt er Valkyrjedomen (Dome F, Dome Fuji) på 3810 moh. i den østlige delen av Kong Håkon VII Vidde, mens det høyeste fjellet er Jøkulkyrkja med 3148 moh.
Tre mektige isbreer drenerer denne delen av Øst-Antarktis. Ved 20° vest renner Stancomb-Willsstraumen vestover ut over Brunt isbrem. Grensen mellom Borgmassivet og Gjelsvikfjella og er preget av Jutulstraumen som gir næring til Fimbulisen. Mellom Wohlthatmassivet og Sør-Rondane renner av den 200 km brede Carsten Borchgrevinkisen.
Biologi
Det er flere arter sjøfugl som hekker på land, og ved kysten forekommer fire forskjellige selarter.
Plantelivet i Dronning Maud Land er stort sett begrenset til lav, mose og alger som vokser i de snøfrie områdene med nunataker.
Det er opprettet to spesielt fredede verneområder (ASPA) i Dronning Maud Land: ASPA nr. 141 (Yukidori Valley) ved Lützow-Holmbukta som har et typisk antarktisk fjellmarksøkosystem, og ASPA nr. 142 ved Svarthamaren som med nærmere en halv million antarktispetrell (Thalassoica antarctica) har Antarktis' største innlandskoloni av sjøfugl. Adgang til disse områdene er forbudt uten spesiell tillatelse.
Forskning
I Dronning Maud Land finnes et titalls forskningsstasjoner. Det gjennomføres hovedsakelig forskning innen fag som glasiologi, geologi, meteorologi, seismologi, gravimetri, oseanografi, biologi og atmosfærisk vitenskap. Følgende forskningsstasjoner er helårsbemannede (fra vest mot øst):
Ellers finnes det en rekke andre baser som enten kun har sommerdrift, eller er automatisk drevne meteorologiske stasjoner. Sverige og Finland opererer hver sin sommerbemannede stasjon, henholdsvis Svea og Aboa, side om side på nunataken Basen i Vestfjella.
I forbindelse med Norsk Polarinstitutts 75-årsjubileum i 2003 ble den norske forskningsstasjonen Troll oppgradert til en helårsstasjon, og Norge ble den siste nasjonen med kravområde i Antarktis som åpnet en helårsstasjon. Stasjonen ble opprinnelig satt opp av den norske Antarktis-ekspedisjonen 1989/90 og var en lett konstruksjon på 100 m². Stasjonen var kun egnet til bruk i sommerhalvåret, fra november til februar.
Gustaf Retzius
Gustaf Retzius (født 17. oktober 1842 i Stockholm, død 21. juli 1919 samme sted) var en svensk anatom og antropolog, sønn av Anders Retzius. Både far og sønn var sentrale innen rasebiologien.
Retzius virket som professor ved Karolinska Institutet i Stockholm (fra 1877 i histologi og fra 1889 i anatomi). I 1890 sluttet han ved Karolinska institutet for helt og fullt å kunne drive forskning. Retzius studerte spesielt hjernens og nervesystemets oppbygning, og gjorde komparative studier på forskjellige dyr, blant annet vedrørende høreorganet. I tillegg til antropologiske arbeider, utførte han undersøkelser over menneskets kjønnsceller og fosterutvikling. Han har også oversatt Robert Burns' dikt til svensk.
Han ble nominert 23 ganger til Nobelprisen i fysiologi eller medisin, men fikk aldri prisen.
Bakgrunn
Retzius var sønn av Anders Retzius, gift med Anna Hierta-Retzius (datter av Aftonbladets grunnlegger Lars Johan Hierta) med hvis formue han finansierte sin forskning med etter at han hadde frasagt seg sitt professorat.
Gustaf Retzius, den fysiske antropologi, rasebiologi og rasehygiene
[Det følgende bygger i hovedsak på Olof Ljungströms doktoravhandling Oscariansk antropologi (2004)]
Innsats som fysisk antropolog
Som faren arbeidet Gustaf Retzius innen den spesialretning av sammenlignende anatomi viet mennesket kalt fysisk (alternativt somatisk) antropologi. Anders Retzius' store innsats som antropolog var, som en av flere forskere fra og med 1830-årene, å problematisere antagelser om den «hvite», «europeiske» rase som enhetlig. Sønnen Gustaf skulle vie sitt liv til å forsvare farens forskning. Anders Retzius innførte skalleindeks som et klassifikasjonsverktøy, dels av menneskeheten i allmennhet, men fremfor alt for å tillate seg å lage distinksjoner mellom forskjellige europeiske folk og nasjoner.
Det innebar at europeernes formodede interna jamlikhet ble satt spørsmål ved, og at de på sett og vis ble behandlet slik som ikke-europeiske folk, skjønt uten at deres relative overlegenhet over disse ble betvilt. Det lå også implisitt i Anders Retzius' forskning at ettersom kraniet var en tilstrekkelig stabil del av anatomien for å duge til klassifisering, så var raser stabile over tid, det vil si grunnforutsetningen for både klassifikasjon og rangorden. Dessuten plasserte Anders Retzius, om enn tentativt, sine formodede egne forfedre høyere enn øvrige europeere. På den andre side skrev han at «även de lägsta vildar äro 'våra bröder'».
Anders Retzius, og senere sønnen Gustaf, var opptatt av å formulere sin forskning og sine resultater på et nivå utenfor de stridigheter om slaveri og kolonialisme som antropologien var dypt opptatt av. Det er en årsak til den tørre og deskriptive karakter deres antropologiske publikasjoner normalt har. Det var en tilpasning til et forskningsklima, godt kjent med de langtrekkende og kontroversielle implikasjoner av de egne resultater.
Gustaf Retzius tok i hovedsak over farens program for sin egen antropologi. Ambisjonen å la naturvitenskapen besvare historiske spørsmål lå til grunn for hans studier både av svenske fornkranier Crania Suecica antiqua (1899) og den vitenskapelige bearbeidelse av Svenska Sällskapet för Antropologi och Geografis prosjekt å måle to årsklasser av vernepliktige, ca 45.000 individer, i Crania Suecia (1902), sammen med vennen og kollegaen professoren i anatomi i Lund, Carl Magnus Fürst.
Forholdet til rasebiologien
Viljen til å unnvike de åpenbare konfliktpunkter i egen forskning som preget hans fars arbeid, preget normalt også Gustaf Retzius' arbeide. I hovedsak var det en tilpasning til den fysiske antropologis internasjonale forskningsstand, som fra cirka 1870 stadig tydeligere arbeidet med kvantitativt større deskriptive undersøkelser og oversikter, samtidig som man forkastet de store teorier om verdens eller Europas folkesetting som forskerne i Anders Retzius' generasjon hadde foreslått. Overbevisningen om «rasens» betydning forble, men med en ny metodologisk sofistikering som ikke tillot raske og vidtrekkende generaliseringer.
Så sent som i 1902 våget Gustaf Retzius derfor ikke å gå lengre enn til et par relativt forsiktige observasjoner om Sverige som germansk og rasemessig homogent sammenlignet med andre europeiske nasjoner. Mindre enn et decennium senere, i 1909, i den ofte siterte artikkel «The so-called North European race of mankind», finner man en annen tydelighet. Heretter beskrev Gustaf Retzius den "nordiske" rasen som et naturlig aristokrati preget av nobelhet, høyhet, frihetskjensle og andre heroiske dygder, til forskjell fra flere andre europeiske rasetyper, mindre storslagne og mer egnet for repetitivt industriarbeid.
Artikkelen leses iblant som et utslag av Gustaf Retzius' dypest holdte overbevisning, undertrykte under et til da 67-årig liv. Dette bommer på et viktig aspekt av naturvitenskapelig publisering. Tekstene av både den Gustaf Retzius som på 1870-tallet publiserte snustørre tabeller over kranieindeks og forfatteren til artikkelen i 1909 var skrevet for å tåle den umilde behandling i form av kollegialt «peer review». Bak begge slags tekster ligger andre tekster innen et helt forskningsfelt. Og det var blitt radikalt endret tidlig på 1900-tallet.
Gustaf Retzius' artikkel av 1909 var tilpasset de nye, aggressivere europeiske raselærer som var formulert på 1890-tallet. Uten tvil var Gustaf Retzius i 1909 overbevist om hva han skrev. Det er projiseringen av hans overbevisning av 1909 flere tiår bakover i tiden som ikke er selvsagt. Retzius' nye tydelighet sammenfalt med de tilkomne nye forskningsprosjekter med rase i fokus - utover den eldre målende fysiske antropologi, fremfor alt rasebiologien. Den tok opp deler av dens metodologi med antropologiske målinger, men bygde i høyere grad på de nye teorier om arvelighet som den fysiske antropologi savnet. Rasebiologien fungerte dessuten som det vitenskapelige alibi for den nylig oppkomne rasehygieniske bevegelse for samfunnsreform i lys av arvsbiologisk forskning og rasemessige spekulasjoner om samfunnsproblem og klassekamp. Alt dette var saker som den anatomiske fysiske antropologi med sin vekt på klassifikasjon og historieskrivning sjeldent syslet med.
Den nå i fremskreden alder fortsatt virksomme Gustaf Retzius tilpasset seg. Artikkelen fra 1909 innebar att han orienterte seg mot en arisk og nordist sinnet del av tysk anatomisk og antropologisk forskning, fremst representert av Retzius' personlige nære venn, Strassbourg-anatomen Gustav Schwalbe.
Gustaf Retzius ble dessuten konfrontert med den rasehygieniske bevegelse da den ene av den tyske bevegelses to hovedmenn, Ernst Rüdin, sommeren 1907 besøkte Sverige i den hensikt å rekruttere Gustaf Retzius og Carl Magnus Fürst. På Fürsts initiativ valgte de to svenske anatomer imidlertid å avvise invitten. Retzius' yngre kollega oppfattet dens misjonerende samfunnsengasjement for den nordiske rases forsvar som uforenlig med deres stilling som vitenskapsmenn. Da Svenska sällskapet för rashygien så ble opprettet i 1909 var både Retzius og Fürst fraværende.
Retzius ble også oppsøkt av den svenske rasebiologis kommende stjerne Herman Lundborg tidlig i dennes karriere. Lundborg klarte også å utvirke visse stipendiemiddel fra Gustaf Retzius. Likefult kom Lundborgs store kartlegging i 1912 av en bondeslekt på Listerlandet med alvorlig arvelig epilepsi som en total overraskelse for Retzius. Under de siste, mer stille år av sitt liv, opprettholdt han en korrespondanse med Lundborg.
I hvor høy grad Gustaf Retzius enn ble konfrontert med, tok til seg eller forkastet de nye former for raseforskning i slutten av sitt liv, så falt hans eget arbeide innen rammen av det eldre forskningsprosjektet fysisk antropologi. Ettersom dets metodologi, målingene, skulle bli tatt opp av den rasebiologiske forskning finnes der en kontinuitet. Men Retzius inkludering som en merkesmann i den rasebiologiske forsknings historie var bestemt, ikke av at Gustaf Retzius som fysisk antropolog bedrev direkte rasebiologiske eller rasehygieniske studier, men fremfor alt av at Herman Lundborg hadde nytte av Retzius overførte autoritet for sin egen forskning.
Han er begravd på Solna kyrkogård.
Kardialkeramikk-kulturen
Kardialkeramikk-kulturen eller cardium-keramikk-kulturen (engelsk Cardium Pottery, Printed-Cardium Pottery eller Cardial Ware) viser til en neolittisk dekorativ stil ved fremstilling av steintøy og keramikk. Navnet kommer fra å dekorere keramikken ved å prege eller trykke den med hjerteskjell (latinsk navn Cardium edulis), en saltvannsmusling. Etterhvert som kulturen utviklet seg tenderte den til å praktisere andre metoder for å dekorere keramikken, men beholdt sine generelle, kulturelle trekk og sin måte å produsere keramikk på; ikke kunstferdig, preget, og aldri malt.
Denne keramikkstilen har gitt sitt navn til hovedkulturen i middelhavslandenes neolittiske tid: kardialkeramikk-kulturen som etterhvert bredte seg fra de vestlige regionene i Balkan og fra kysten i Levanten, som området Byblos, til de østlige kystene av Spania, og påvirket selv så langt unna som til atlanterhavskysten.
Middelhavslandenes neolittiske kultur
Det er vanskelig å avgjøre og bestemme hva som er den ytterste opprinnelsen til kardialkeramikk-kulturen ettersom mulige forgjengere har blitt funnet i det neolittiske folket i Thessalia i dagens Hellas (fra tiden før Sesklo) og i Byblos i dagens Libanon. De første medlemmene av denne betydningsfulle kulturen ble lokalisert i langs østkysten av Adriaterhavet i de første århundrene av 6000-tallet f.Kr., boende i grotter og framstilte keramikk. Dette er karakteristisk for subneolittiske folk : jegere og samlere som kom i kontakt med jordbrukskulturer, men ønsket ikke å oppgi sitt tradisjonelle levevis. Se dybdeartikkel, Den fruktbare halvmåne.
Kun senere ville disse adriatiske folkene tilpasse seg det neolittiske leveviset helt og holdent ved å bygge landsbyer, så og høste korn, og gjete geiter, sauer og kyr. Det var i denne andre fase at kardialkeramikk-kulturen kan identifiseres.
Blant de mest karakteristiske trekkene ved kulturen var deres store navigasjonsevner, demonstrert av funn av levninger fra fiskesorter som kan kun bli fisket på åpnet hav. Deres sjøfartskunnskaper var øyensynlig nødvendig for å kunne kolonisere store deler av kysten langs Middelhavet.
Den første vesentlige forflytningen skjedde mot sørlige Italia, bosatte seg først i Puglia og senere i andre områder sør på Den italienske halvøya, bosatte seg hovedsakelig i grotter. Gradvis spredde de seg mot Latium, Toscana, Korsika og Liguria og enkelte tilfeller så langt unna som til kysten av Provence.
Allerede på 5000-tallet f.Kr. hadde kulturen spredt seg til sørlige Frankrike og østlige Spania. Med noen unntak har arkeologiske spor vist at dette var hovedsakelig en prosess av akkulturasjon, tilpasning mellom kulturene til de innfødte folkene i disse områdene enn en massiv innvandring. Bortenfor kystområdene ekspanderte kulturen nordover langs Rhônedalen og vestover ved å følge elven Ebro. Enda lengre vest synes det som om kulturens påvirkning var begrenset, skjønt den spilte uten tvil en rolle i en meget langsom utvikling av de første neolittiske kulturene i områdene langs Atlanterhavet. Steinganggraver (engelsk long barrow) og andre megalittmonumenter i nordvestlige Europa har hyppig arkeologiske levninger av keramikk og andre kulturgjenstander fra denne påvirkningen.
Befolkningsstatistikk
Det er sannsynlig at de folkeslag som kom ut av denne ekspansjonen og koloniseringsprosessen ble assimilert og gikk opp i de stedegne folkene ble opprinnelsen til en del historiske folkeslag eller kulturer som iberere og ligurere, og kanskje også etruskere.
Genetisk tilknytning til middelhavsregionens mannlige Y-gen, arveanlegget, i haplotype E3b, som er langt mer vanlig i middelhavsregionen etter den neolittiske tiden, er funnet i en liten prosent i de områder som ble nådd av denne sjøfarende kulturen. Blant baskere og naboer til baskerne i regionen Pasiega i Cantabria (Spania) ved atlanterhavskysten er det henholdsvis betydelige 10 prosent og 40 prosent andel av deres befolkning som har dette arvemønsteret.
Orchestoidea
Orchestoidea er en slekt innenfor tangloppefamilien av ordenen Senticaudata, som inngår i gruppen av amfipoder.
Arter
Tidligere inkludert i slekten Orchestoidea var:
Etter Integrated Taxonomic Information System (ITIS) er tre arter inkludert i slekten Orchestoidea:
Kégresse-belter
Kégresse-belter er et slags gummi- eller lerretbelter. De ble montert på en konvensjonell bil eller lastebil og den ble da en slags «halvveis beltebil» egnet for bruk i ulendt eller mykt terreng. Konvensjonelle forhjul brukes til styring, men ski kunne også monteres. En snøscooter er noe tilsvarende, men mindre.
Bruk i Russland
Navnet kommer fra et system oppfunnet av Adolphe Kégresse (1879 - 1943) som konstruerte det mens hans arbeidet for Tsar Nikolaj II av Russland mellom 1906 og 1916. Han brukte det på flere biler i Tsarens garasje inkludert Rolls-Royce-biler og Packard lastebiler. Den russiske hæren ble også utstyrt med systemet på en rekke av deres Austin pansrede biler.
Videre utvikling i Frankrike
Etter den russiske Revolusjonen vendte Adolphe Kégresse tilbake til sitt hjemland, Frankrike, hvor systemet ble brukt på Citroën-biler mellom 1921 og 1937 for off-road og militære kjøretøy. En rekke ekspedisjoner til ubebygde deler av Asia, Amerika og Afrika, som ble foretatt av Citroën, viste dens egenskaper i allslags terreng
Galleri
.
Bruk i Storbritannia
Er 20 tinn pansret personellkjøretøy kalt "Burford-Kegress" ble bygget av de britiske firmaet Burford og produsert på deres fire-akslede lastebiler De ble var med bakakselen over Kegresse, og produsert på lisens fra det franske selskapet Citroën. Prototypen bygget i1926 bestod testene, resultatene ble positivt mottatt av de militære, og Burford fikk bestilling på et mindre antall.
Til tross for suksessen av testen, ble det oppdaget at Kegresse hadde en ekstremt lav slitasjemotstand, og brøt ofte sammen. Som et resultat, i 1929, bare tre senere ble kjøretøyene tatt ut av tjeneste og senere kondemnert.
Bruk i Polen
Citroën-Kegresse kjøretøy ble brukt av det polske motoriserte artilleri i løpet av 1930-tallet.
Bruk i Belgia
Den FN-Kégresse 3T var en halv-spor kjøretøy som brukes av den Belgiske forsvaret som artilleri traktor mellom 1934-1940. 130 FN Kégresse 3T-tallet ble bygget, med noen 100 faktisk er i bruk med det Belgiske forsvaret på 10. mai 1940, starten av kampen i Belgia.
Bruk i USA
På slutten av 1920-tallet kjøpe den amerikanske hæren flere Citroën-Kégresse kjøretøy for evaluering etterfulgt av en lisens for å produsere dem. Dette resulterte i bygging av en prototype i 1939. USA bygde tilslutt mer enn 41 000 kjøretøy i over 70 versjoner mellom 1940 og 1944.
Estadio El Campín
Nemesio Camacho «El Campín» Stadion er det største stadionet i Bogotá i Colombia. Det er hjemmebanen til Independiente Santa Fe og Millonarios, samt landslagsarena for Colombias herrelandslag i fotball, sammen med Barranquillas Estadio Metropolitano. Stadionet er oppkalt etter Nemesio Camacho, som var tidligere leder for det den gang eksisterende gatebilsystemet i Bogotá. Han var også faren til Luis Camacho, som tilbudte landområdet der stadionet ligger i dag. Navnet Campin er en forenkling av «camping», siden det lå en campingplass her tidligere. Stadionet har en kapasitet på 48 600 sitteplasser, og ble bl.a. brukt til finalearena for Copa América 2001, da Colombia ble kåret til søramerikansk mester.
Historie
Den første fotballkampen som ble spilt her var landskampen mellom Colombia og 10. august 1938. Millionarios har spilt på «El Campin» siden 1938 og Santa Fe siden 1951. Landslaget bruker stadionet regelmessig, og det er kanskje mest kjent for finalekampen i Copa América i 2001, da ble slått. Arenaen kan være et av flere internasjonale stadioner som muligens skal forbys av FIFA til landskamper fordi den ligger over 2500 meter over havet. Det foreligger en midlertidig konsesjon mens man behandler saken.
Naoko Ishihara
Naoko Ishihara (født 22. oktober 1974) er en japansk skytter som konkurrerer i hagle.
Hun representerte Japan under Sommer-OL 2016 i Rio de Janeiro, der hun ble nummer 18 i skeet.
Liste over olympiske medaljevinnere i volleyball
Liste over olympiske medaljevinnere i volleyball inneholder samtlige utøvere som har tatt en olympisk medalje i volleyball.
Lysets hastighet
Lysets hastighet i vakuum er en fysisk konstant som betegnes ved symbolet c og har i SI-systemet den definerte verdien
Det tilsvarer tilnærmet 300 000 km/s. Denne konstanten spiller en fundamental rolle i den spesielle relativitetsteori. Derfor vil ikke bare synlig lys, men all elektromagnetisk stråling bevege seg med denne hastigheten i hvert inertialsystem uavhengig av bevegelsen til lyskilden. Av samme grunn vil dette også være hastigheten til alle masseløse partikler som fotoner. Da den generelle relativitetsteorien er en utvidelse av den spesielle teorien for å beskrive gravitasjon, vil gravitasjonsbølger også utbre seg med lyshastigheten.
At lyshastigheten har en slik viktig betydning i moderne fysikk, kan føres tilbake til etableringen av Maxwells ligninger omkring 1860. Men det var Einstein i 1905 som innså at den ikke bare er en vanlig bølgehastighet, men en universell konstant.
Notasjon
Lyshastigheten i vakuum betegnes med bokstaven c og kan føres tilbake til Leonhard Euler som på 1700-tallet benyttet den bokstaven generelt for bølgehastigheter og da sannsynligvis ut fra det latinske ordet celeritas for hastighet. Samtidig kan denne notasjon også føres tilbake til et arbeid i elektrodynamikk av Wilhelm Weber i 1846. Han benyttet her dette symbolet for en hastighet som var nødvendig å innføre i en beskrivelse av kraften mellom elektriske ladninger i bevegelse. Sammen med Rudolf Kohlrausch i 1855 gjorde han eksperiment med utladning av leidnerflasker og kom frem til at denne konstanten hadde en numerisk verdi som var i nærheten av den kjente verdien til lysets hastighet. De hadde ingen formening om hvorfor den skulle ha noe med lys å gjøre, og den ble omtalt som Webers konstant. Men omtrent på samme tid viste Gustav Kirchhoff at et signal i en elektrisk ledning forplantet seg med en hastighet som var Webers konstant dividert med √2 og derfor ganske lik med lyshastigheten.
James Maxwell publiserte sin fullstendige teori for elektromagnetiske felt i 1865. Her viste han at de sprer seg i vakuum som transverse bølger med en hastighet som han kalte v. Den hadde en numerisk verdi som var omtrent sammenfallende med den datidige lyshastighet som han ga betegnelsen V. Derfor konkluderte han med at lys måtte være elektromagnetiske bølger. Dette symbolet V for lyshastigheten benyttet han også i sitt store verk A Treatise on Electricity and Magnetism som kom ut i 1873, og det ble dermed vanlig notasjon i årene som fulgte.
Notasjonen c  for elektromagnetiske bølger ble innført av Paul Drude i 1894, men han beholdt notasjonen V  for den observerte lyshastigheten. Da Max Planck innførte sine naturlige enheter i 1899, fulgte han Drude og brukte c. Derimot valgte Einstein å benytte notasjonen V  for lyshastigheten da han i 1905 lanserte den spesielle relativitetsteorien.
Men to år siden da Einstein skrev en større oversiktsartikkel om relativitetsteorien, hadde han forandret notasjon og betegnet lyshastigheten også med bokstaven c. Det skyldes sannsynligvis at teorien nå også omhandlet bevegelse til relativistiske partikler hvis hastighet ofte ble betegnet med v. Derfor kunne det være en fordel å benytte en annen bokstav for lyshastigheten. Det hadde andre fysikere som Max Planck og Max Laue allerede gjort og brukt c  for lyshastigheten. Fra da av ble dette også den vanlige notasjonen.
Optiske målinger
Den første, kjente fremgangsmåten for å bestemme lyshastigheten ble foreslått av Galileo Galilei på begynnelsen av 1600-tallet. Han kunne få en assistent plassert på en synlig fjelltopp medbringende en tildekt lykt. Når assistenten så at Galileo tente sin egen lykt, avdekket assistenten sin lykt, og Galileo målte hvor lang tid det tok til at han så dette signalet. Da avstanden mellom de to lyktene kunne lett bestemmes, var det da mulig å bestemme lyshastigheten. Det er ikke kjent om Galileo gjennomførte selv dette eksperimentet. Men resultatet ville vært negativt da det på den tiden ikke var mulig å måle så små tidsdifferanser. Likevel viser tankegangen at han var åpen for muligheten at lyset beveget seg med en endelig hastighet i motsetning til Descartes som mente at denne måtte være uendelig stor.
Racter
Racter er et dataprogram med kunstig intelligens som genererer engelsk prosa i hendelser. Programmet ble lansert i 1984 av selskapet Mindscape.
Lysets hastighet
Optiske målinger
Det var den danske astronom Ole Rømer som i 1676 for første gang viste at lyshastighten er endelig. Han hadde da over flere år observerte den innerste månen Io til Jupiter. Den bruker 42.5 timer i sin rundgang rundt planeten, men Rømer hadde merket at omgangstidene var litt kortere når Jorden nærmer seg Jupiter enn når den beveger seg bort fra planeten. Etter mange omløp vil disse små tidsforskjellene addere seg opp og bli tydeligere. I et foredrag for vitenskapsakademiet i Paris summerte han opp resultatet av sine observasjoner ved å si at lyset bruker 11 minutter for å bevege seg over strekningen fra Jorden til Solen, det vil si én astronomisk enhet. Den korrekte verdien er litt over 8 minutter. I korrespondanse med Christiaan Huygens ble den astronomiske enheten bestemt et par år senere slik at de fant lyshastigheten å være 220 000 km/s. Basert på nøyaktigere observasjoner av samme type omtalte Isaac Newton i 1704 en verdi nærmere 300 000  km/s i sin bok Opticks.
En mer nøyaktig verdi ble funnet i 1729 av den engelske astronomen James Bradley. Han målte aberrasjonen til stjernen γ-Draco i konstellasjonen Dragen i løpet av et år. Herav kunne han konkludere at lyset beveget seg 10210 ganger raskere enn Jorden i sin bane rundt Solen. Det tilsvarer at lyset bruker 8 minutter og 12 sekunder for å bevege seg én astronomisk enhet som igjen betyr at lyshastighten er 301 000 km/s. Dette er tett opp til dagens verdi, men hadde sannsynligvis en ikke ubetydelig usikkerhet.
Aleksander Vinters diskografi
Diskografien til den norske elektronikk-musikeren Aleksander Vinter.
Lysets hastighet
Jordiske eksperiment
Hvordan lyshastigheten kunne måles lokalt i et eksperiment på Jorden, ble foreslått av Francois Arago på midten av 1800-tallet. Idéen var en moderne utgave Galileos metode basert på bruk av to lykter. Men i stedet for den ene av disse lyskildene kunne man benytte et speil. Denne fremgangsmåten ble benyttet av Hippolyte Fizeau som plasserte et roterende tannhjul mellom den ene lyskilden og speilet. Avhengig av rotasjonshastigheten til dette, ville det reflekterte lyset kunne sees eller ikke avhengig om det traff en åpning eller en tann i hjulet.
Aleksander Vinters diskografi
Ukjente datoer er markert med (?), datoer fra tredjeparts kilder nær forventede datoer er merket med (?) ved siden av datoen.
Lysets hastighet
Jordiske eksperiment
Hvis hjulet roterer rundt med en konstant frekvens f = 1/T og har n jevnt fordelt tenner, vil det bruke en liten tid t = T/2n for å dreie seg fra en tann til nærmeste åpning. Hvis L er avstanden fra tannhjulet til speilet, vil lyset totalt tilbakelegge en strekning s = 2L fra det går gjennom en åpning, reflekteres av speilet og treffer en tann slik at det forsvinner. Lyshastigheten c kan dermed bestemmes fra c = s/t eller
Aleksander Vinters diskografi
Savant
Hoved-alias, aktiv, elektronisk
Datakrash
Aktiv, hip-hop
Vinter
Aktiv, pop/RnB
The Jaguar’s Claws
The Jaguar's Claws er en amerikansk stumfilm fra 1917, regissert av Marshall Neilan.
Lysets hastighet
Jordiske eksperiment
Samme prinsipp lå til grunn da Léon Foucault i 1862 gjorde en lignende måling. Men i stedet for et roterende tannhjul benyttet han et roterende speil. Dette medførte at avstanden L ikke kunne være særlig stor slik at resultatet c = 298 000 km/s fikk større usikkerhet enn Fizeaus resultat. Likevel er det nærmere dagens verdi.
I årene som fulgte ble eksperimentene til Fizeau og Foucault gjentatt med stadig større nøyaktighet. Spesielt fikk målingene til Albert Michelson stor betydning. Han gjorde sitt første eksperiment med et roterende speil allerede i 1879. Den mest presise bestemmelse av lysets hastighet gjennomførte han med et forbedret speil som sendte en lysstråle mellom to fjelltopper i området rundt Pasadena i Syd-California. Hans resultat var c = 299 796 ± 4 km/s som i mange år ble stående som standardverdien.
Aleksander Vinters diskografi
Aleksander Vinter (selv-pseudonym)
Aktiv, orkester
The Jaguar’s Claws
Handling
Lederen for et amerikansk olje-selskap slutter av frykt for El Jaguar, en bandittt som terroriserer den meksikanske landsbygda. Phil Jordan blir sendt i hans sted. Phil ankommer sammen med sin yngre søster Nancy, men når banditten blir interessert i Nancy slår Phil ham ned.
Lysets hastighet
Eksperimentell elektromagnetisme
På midten av 1800-tallet begynte en storstilt utplassering av telegrafkabler flere steder i verden. Mye av denne aktiviteten ble drevet av britiske industrialister og vitenskapsfolk. Det ble snart klart at for at disse prosjektene skulle bli lønnsomme og praktisk anvendelige, måtte man forbedre forståelsen av hvordan elektriske signaler beveget seg langs lange, metalliske ledere. Dette mer teoretiske arbeidet ble snart organisert av British Association for the Advancement of Science (BAAS) hvor William Thomson, den senere Lord Kelvin, spilte en ledende rolle.
Aleksander Vinters diskografi
Blanco
Semi-aktiv, elektronisk/reggae
Spray & Play Games
Semi-aktiv, chiptune
The Jaguar’s Claws
Handling
Men dette får El Jaguar til å sverge hevn. Når Phils kone Beth også dukker opp, kidnapper El Jaguar alle tre amerikanerne og tvinger Phil på sadistisk vis til å velge mellom hans søster eller hans kone. Beth melder seg frivillig til å bli værende igjen som et offer.
Aleksander Vinters diskografi
Vinter In Hollywood
Inaktiv, pop/rock
Vinter In Vegas
Inaktiv, eksperimental/IDM
Lysets hastighet
Laboratoriemålinger
I den andre BAAS-rapporten som kom ut i 1863, viste Jenkin og Maxwell hvordan den elektromagnetiske bølgehastigheten kunne måles direkte i et laboratorium. Forholdet mellom størrelsen til en elektrisk ladning Q  målt i det elektrostatiske målesystemet og den tilsvarende størrelsen uttrykt i elektromagnetiske enheter har dimensjon lengde delt med tid som for en hastighet. På samme tid hadde Maxwell vist at dette var hastigheten til elektromagnetiske bølger slik at
Aleksander Vinters diskografi
The Christopher Walkens
Inaktiv, rock (surfemusikk)
Gunslinger Jones
Inaktiv, house (elektronisk)
Lysets hastighet
Laboratoriemålinger
Det var denne fremgangsmåten som Weber og Kohlrausch hadde benyttet uten at de var klar over at de målte lyshastigheten. De benyttet en leidnerflaske som de ladet opp. Ved elektrostatiske metoder kunne de så bestemme denne ladningen Qesu. Flasken ble så utladet og strømmen målt med en galvanometer. Da dette er basert på den magnetiske kraften, vil dets utslag være et mål av den samme ladningsmengden uttrykt som Qemu. Maxwell fant verdien c = 310 740  km/s fra deres data og konkluderte dermed at lys måtte være elektromagnetiske bølger. Sammen med Jenkin foreslo han i samme rapport fem lignende eksperiment som kunne gjøres i laboratoriet med håp om å komme frem til en mer nøyaktig verdi i bedre overensstemmelse med resultatene til Fizeau and Foucault.
Aleksander Vinters diskografi
Megatron
Inaktiv, metal
The Commish
The Commish er en amerikansk fjernsynsserie som opprinnelig ble sendt fra 1991 til 1996, om politisjefen Tony Scali. Serien ble skapt av Stephen J. Cannell.
Aleksander Vinters diskografi
Protos
Inaktiv, rock
Lysets hastighet
Laboratoriemålinger
Noen få år senere hadde Maxwell gjentatt eksperimentet til Weber og Kohlrausch med resultatet 288 000  km/s for lyshastigheten. Dette var godt under de franske verdiene uten at Maxwell hadde noen god forklaring på den manglende overenstemmelse. Det var først i 1907 at en mer presis måling ble gjennomført av Rosa og Dorsey ved det amerikanske National Bureau of Standards. De benyttet en av fremgangsmåtene foreslått av Maxwell, basert på å måle kapasitansen til en kondensator i de to målesystemene. På den måten kom de frem til verdien c = 299 788 ± 30 km/s. Dette resultatet ble stående som det mest nøyaktige frem til Michelsons direkte målinger av lyshastigheten i 1927.
The Commish
Handling
Tony Scali er politisjef i en amerikansk småby og anvender seg heller av sin rolige personlighet, humor og sin intelligens enn av sitt tjenestevåpen for å bekjempe kriminaliteten i byen.
Aleksander Vinters diskografi
Winterbliss
Inaktiv, rock
Lysets hastighet
Radio og mikrobølger
var av samme størrelsesorden som lyshastigheten. Dette var et av hans bevis for at disse bølgene var elektromagnetiske av natur og beskrevet ved Maxwells ligninger.
Aleksander Vinters diskografi
Morphine
Inaktiv, metal/noise
Numa
Inaktiv, techno
Lysets hastighet
Radio og mikrobølger
Med utviklingen av moderne radioteknikk etter andre verdenskrig kunne lignende målinger av lyshastigheten gjøres stadig mer presist i laboratoriet. Man benyttet da radiobølger av stadig mindre bølgelengder eller mikrobølger. I et metallisk hulrom vil de fremkalle resonans ved en frekvens som kan måles svært nøyaktig. Samtidig vil bølgelengden være bestemt ved geometrien til hulrommet. Lyshastigheten kan herav bestemmes, og et av de første eksperimentene av denne typen i 1948 ga verdien 299 792 ± 9 km/s. Da laseren med mye kortere bølgelengder ble utviklet, gjorde den enda mer presise målinger mulig. Ved interferens mellom to slike bølger ble i 1958 resultat c = 299 792.50 ± 0.10 km/s oppnådd.
Aleksander Vinters diskografi
Starsheriffs
Inaktiv, pop/rock
Lysets hastighet
Radio og mikrobølger
I årene som fulgte ble stadig mer presise verdier etablert. En eksperimentell gruppe ved NIST fant i 1972 verdien 299 792 456 ± 1 m/s med en ny teknikk som kunne benyttes til å oppnå enda bedre verdier. Disse resultatene ble også etterhvert verifisert i andre laboratorier.
Aleksander Vinters diskografi
Metahouse
Inaktiv, ?
Lysets hastighet
Naturkonstant
Lyshastigheten har dimensjonen m/s i SI-systemet hvor de to basisenhetene meter m og sekund s er blitt definert på forskjellige måter i årenes løp. I nyere tid er de begge knyttet til atomære prosesser. Mens én meter i 1960 ble definert som 1,650,763.73 multiplisert med bølgelengden for en bestemt strålingsovergang i Kr-86, ble ett sekund i 1967 definert som 9,192,631,770 perioder av en lignende overgang i Cs-133. Med denne type måleteknikk kunne man etterhvert bestemme tidsforskjeller mer presist enn lengdeforskjeller. I 1983 medførte dette at Det internasjonale byrå for mål og vekt (BIPM) vedtok at én meter skulle defineres slik at lyshastigheten fikk den presise verdien 299,792,458 m/s.
Aleksander Vinters diskografi
Ninjaspliff
Inaktiv, hip-hop
Lysets hastighet
Naturkonstant
Med henvisning til Einsteins spesielle relativitetsteori var dermed lyshastigheten gjort til en naturkonstant med en verdi som ikke lenger behøvde bestemmes eksperimentelt. I stedet kan nå avstander presist angis i tidsenheter, det vil si som sekund, timer eller år. For eksempel er avstanden som lys tilbakelegger på ett sekund, lik med 299,792,458 m og kalles et «lyssekund». Avstanden mellom Jorden og og dets måne, er derfor omtrent 1.3 lyssekund, mens avstanden til Solen er litt mer enn 8 lysminutt. Innen astronomi benyttes lysår slik at avstanden til nærmeste stjerne Proxima Centauri sies å være 4.2 lysår.
Relativitetsteori
I ikke-relativistisk fysikk vil en svingning kunne forplante seg som en bølge med en visse hastighet v som er mye mindre enn lyshastigheten. Hvis kilden til denne svingningen i tillegg beveger seg med en hastighet u i en visse retning, vil bølgehastigheten i samme retning være summen v' = u + v når bølgen observeres i det stasjonære systemet. Dette gjelder for eksempel for lydbølger.
Før Einstein hadde etablert sin relativitetsteori, trodde man at det samme gjaldt for lysbølger. Men da den fundamentale antagelsen i denne teorien var at lyshastigheten er den samme i alle inertialsystem, måtte hastigheter adderes på en ny måte. Einstein viste at dette måtte nå gjøres i følge formelen
Når begge hastighetene u og v er mye mindre enn lyshastigheten c, er denne formelen i overensstemmelse med det klassiske resultatet. Men for store hastigheter, har den uventete konsekvenser. Spesielt for det tilfelle at man betrakter lys som sendes ut fra en kilde som beveger seg med en viss hastighet u, vil det ha hastigheten
i det stasjonære systemet. Den er derfor uavhengig av kildens hastighet i overensstemmelse med Einsteins fundamentale antagelse.
Den nederlandske astronom Willem de Sitter påpekte at en dobbeltstjerne vil se helt annerledes ut hvis lyshastigheten til de to komponentene ikke fulgte Einsteins addisjonsformel for hastigheter. Likedan ga den en forklaring av Michelson-Morleys eksperiment som også hadde vist at lyshastigheten er uavhengig av hastigheten til kilden.
Takyoner
En partikkel med masse m og hastighet v har i følge relativitetsteorien en energi
I grensen der hastigheten er null, er dette masseenergiloven. For å øke hastigheten til partikkelen må man tilføre energi. Hvis man vil gi den en hastighet som nærmer seg lyshastigheten, må man derfor benytte uendelig mye energi i grensen v → c. Derfor kan ingen vanlige partikler akselereres til hastigheter raskere enn lyshastigheten.
Men likevel kan man tenke seg at det på et eller annet vis var skapt slike partikler som kalles takyoner. Hvis samme energiformel er gyldig for dem, må de derfor ha imaginære masser. Det er ekvivalent med at massekvadratet m 2 < 0. Ved økende hastighet får de da stadig mindre energi som blir null når de beveger seg uendelig raskt.
Noen kvantemekaniske fenomen kan synes å skje med hastigheter som er større enn lyshastigheten. Det gjelder for eksempel ved tunnelering gjennom klassisk forbudte potensialbarrierer og kvantesammenfiltring av flere objekt. Men det kan vises at i ingen av disse tilfellene foregår det transport av fysisk materie eller informasjon, noe som ville brutt med Einsteins relativitetsprinsipp.
Lys i medier
Fra Maxwells ligninger følger at en elektromagnetiske bølge i et medium med permittivitet ε og permeabilitet μ beveger seg med en hastighet c = √(1/εμ). I vakuum er disse ε = ε0 og μ = μ0 som kalles ofte for henholdsvis den elektriske og den magnetiske konstanten. Den tilsvarende lyshastigheten i vakuum kan betegnes med den samme indeksen og er derfor
For lys i et vanlig materiale vil permittiviteten og permeabiliteten ha andre verdier og skrives som ε = ε0εr  og μ = μ0μr  hvor εr  og μr  er dimensjonsløse, relative størrelser. På grunn av vekselvirkning med atomene og molekylene i materialet, vil det også kunne oppstå dispersjon slik at disse vil avhenge av vinkelfrekvensen ω = 2π f til lyset. Lyshastigheten i materialet vil derfor også få en slik avhengighet og kan skrives som
hvor derfor er brytningsindeksen. I de fleste transparente materialer har den relative permeabiliteteten en verdi som med god nøyaktighet kan settes til μr = 1. Brytningsindeksen er dermed gitt ved kvadratroten av den relative permittiviteten - et resultat som Maxwell betraktet som et viktig resultat av sin elektromagnetiske teori.
Procambarus erichsoni
Procambarus erichsoni  er en art av ferskvannskreps innenfor den artsrike slekten Procambarus, og den har utbredelse i begrensede områder i den sørlige del av Nord-Amerika (USA-Mexico).
Arten hører videre under familien Cambaridae (orden Reptantia) blant tifotkrepsene. Procambarus erichsoni er en av anslagsvis 160 arter i slekten Procambarus.
Stavanger Aftenblad
Historikk
Stavanger Aftenblad ble grunnlagt i 1893 av presten og venstremannen Lars Oftedal. Etter Oftedals død i 1900 overtok sønnen Lars Oftedal d.y. Han var redaktør til sin død i 1932. Da overtok tredje generasjon, Christian Stephansen Oftedal.
Idealspor
Innen motorsport er idealsporet (engelsk: racing line) der det er optimalt å kjøre for å komme seg raskest mulig rundt en bane. Vanligvis benytter sjåførene hele bredden av banen for å forlenge radiusen på svingen ved å gå inn i svingen fra så langt på utsiden som mulig, skjære over til tangeringspunktet (engelsk apex) på svingens innside og deretter returnere skjære til utsiden ved utgangen av svingen. På denne måten er det mulig å holde høyere hastighet gjennom svingen og få med seg mer hastighet ut av svingen.
Libuše Jahodová
Libuše Jahodová (født 31. mai 1992) er en tsjekkisk skytter som konkurrerer i hagle.
Stavanger Aftenblad
Historikk
Under annen verdenskrig prøvde Oftedal først å leve med sensuren, men trakk seg som redaktør 19. juni 1940 fordi han nektet å skrive på diktat fra okkupantene. I begynnelsen av august 1940 ble Oftedal arrestert for illegalt arbeid, og sendt i fangenskap. 16. april 1942 ble nazi-ordfører Johannes Kringlebotn innsatt som redaktør. Dermed ble Stavanger Aftenblad den første avis i Norge som ble såkalt nyordnet.
Idealspor
På asfaltbaner kan man ofte se at det ligger svarte striper i idealsporet fra gummirester.
Stavanger Aftenblad
Historikk
Opplaget økte sterkt etter krigen og avisa ble raskt den største i Stavanger. Avisa bygde nytt avishus i sentrum av Stavanger. Chr. S. Oftedal døde i 1955. Per Thomsen overtok, siden fulgte Jon Arnøy fra 1977, og i 1983 overtok Thor Bjarne Bore, som satt til årtusenskiftet. Noen dager senere ble den nye redaktøren Jens Barland og resten av avisen rystet da Europa-korrespondent Stein Viksveen ble siktet for spionasje, siktelsen er siden frafalt. Tom Hetland var sjefredaktør fra slutten av 2002 til 31. desember 2011, da Lars Helle overtok.
Idealspor
Avveininger
Hovedmålet med racing er å komme raskest rundt banen. Imidlertid kan den optimale linjen variere etter flere faktorer. For eksempel er man under kvalifisering bare interessert i å sette beste rundetid, og man ønsker da å starte med høyest mulig fart og behøver ikke å ta med seg denne farten i påfølgende runde. Noen ganger er det ønskelig å spare dekk og drivstoff, og man velger en annen linje. Andre ganger prøver man å hindre andre i å kjøre forbi.
Stavanger Aftenblad
Historikk
Stavanger Aftenblad var fram til 1970-tallet organ for det politiske partiet Venstre. Avisa var lenge en av landets mest innflytelsesrike.
Idealspor
Avveininger
Baner består ofte av elementer som vanlige svinger, sjikaner, svinger med doble tangeringspunkt og rettstrekker. En sving kan da brytes ned i bremsefasen ved inngangen, fulgt av tangeringspunktet og til slutt akselerasjonsfasen ut av svingen.
Stavanger Aftenblad
Historikk
Stavanger Aftenblad har hatt flere kjente journalister, blant andre Vegard Sletten, Klaus Sletten, Per Thomsen, frontkjemperen Karl Holter, forfatterne Jon Moe, Alfred Hauge, Jan Inge Sørbø, Tor Obrestad og Einar O. Risa, kulturredaktøren Odd Kvaal Pedersen, Ivar Johansen og Kjell Gjerseth, samt faste anmeldere som Lars Kristian Holst, kunstneren Bjarne Menard Hansen og forfatteren Ronald Fangen samt avistegnere som Henry Imsland, Kåre Eikeland og Roar Hagen.