cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Roar Hauglid
I arbeid for riksantikvarembetet
Etter at han i 1958 ble riksantikvar sørget Hauglid ved hjelp av alternative, godt dokumenterte løsninger, for at flere bygninger og miljøer ble bevart. Blant annet forhindret han at Botsfengselet ble revet for å gi plass til politihuset, at en regulering i Gamlebyen i Oslo som ville ha resultert i en bro foran Oslo ladegård og en skjæring gjennom Middelalderparken ble realitet, og at Akershusborgens forterreng ble ødelagt av «grunnlinjen». I Bergen var Hauglid blant dem som berget Bryggen for ettertiden. Dessverre tapte han også en del slag, som for eksempel bevaringen av Enerhaugens trehusbebyggelse og Empirekvartalet i Oslo.
Ved siden av at Hauglid var aktiv i bevaringssaker landet over, arbeidet han dessuten med etablering av avdelinger i Bergen, Tønsberg og Trondheim og oppbygging av konserveringsatelierer på Akershus dit Riksantikvaren under hans ledelse etterhvert flyttet.
Anerkjennelse
For sitt arbeid mottok Hauglid flere utmerkelser, han var ridder av 1. klasse av St. Olavs Orden, ridder av Æreslegionen og kommandør av Nordstjerneordenen. I 1951 ble han valgt inn i Det Norske Videnskaps-Akademi, i 1963 i Det Kongelige Norske Videnskabers Selskab, i 1968 innbudt medlem av Kungliga Vitterhets Historie och Antikvitets Akademien i Stockholm og Finska fornminnesföreningen.
Hans-Dietrich Disselhoff
Hans-Dietrich Disselhoff, egentlig Johannes-Dietrich Disselhoff, (født 8. desember 1899 i Trebbin i Brandenburg, død 16. desember 1975) var en tysk arkeolog, etnolog, kulturhistoriker og litteraturviter. Han har en omfattende produksjon av fagbøker, særlig knyttet til studier av indianske kulturer i Sør- og Mellom-Amerika. Flere av hans bøker og vitenskapelige arbeider er oversatt til norsk.
Disselhoff tjenestegjorde i den tyske keiserlige marine under første verdenskrig. Etter krigen ble han en aktiv nasjonalist og avbrøt studiene i Freiberg vinteren 1919 for å delta i kampene i Freikorps Löwenfeld, et av de mest kjente frikorpsene i kampen mot kommunistene, særlig etter de harde kampene i Essen.
Han tok den tyske doktorgraden Dr. phil. i 1929 og giftet seg i 1936 med Johanna Freidorf. Under andre verdenskrig avtjente han krigstjenesten som offiser i den tyske Kriegsmarine, mens han hadde sin bolig i Potsdam. Etter krigen vendte han tilbake til sin akademiske virksomhet.
Balvu fylke
Balvu fylke var en forvaltningsenhet øst i Latvia, i landskapet Latgale. Det ble avskaffet i 2009. Administrativt senter for fylket var Balvi med 9 200 innbyggere. Fylket hadde 1,3% av det totale innbyggertallet i Latvia. 36% av innbyggerne bodde i byene i fylket.
EM i fotball for kvinner 1987 kvalifisering
Kvalifiseringen til EM i fotball for kvinner 1987 pågikk mellom 26. september 1984 og 12. oktober 1986. Vinneren av gruppen ble kvalifisert.
Gruppe 2
Gruppe 3
Gruppe 4
Koordinasjonskomiteen
Koordinasjonskomiteen (KK) var et sentralt organ på sivil side i tiden 1944-1945 i norsk motstandsbevegelse under andre verdenskrig i kampen mot den tyske okkupasjon av Norge. Sammen med Kretsen dannet Koordinasjonskomiteen Sivorg, som igjen dannet Hjemmefrontens Ledelse med Milorg. Koordinasjonskomiteen var Hjemmefrontens «sekretariat».
Etablering
Blant dem som tok påbegynte arbeidet med å etablere det som senere skulle bli kalt Koordinasjonskomiteen, var Viggo Hansteen. Hansteen ble imidlertid henrettet på Akershus før KK var en realitet. På et møte hos overlege Hans Jacob Ustvedt høsten 1941 ble det besluttet å etablere et fast koordinerende organ for yrkesorganisasjonenes kamp mot nazifiseringsframstøtene. Under ledelse av en annen lege, Ole Jacob Malm, ble det bygd opp et landsomfattende apparat, som stod ferdig omkring årsskiftet 1941–1942.
Motstandskampen
Det illegale motstandsarbeidet på hjemmefronten kan sies å ha begynt alt umiddelbart etter kampenes opphør våren 1940. Det oppstod allerede fra sommeren 1940 en rekke større og mindre grupper som drev med ulike former for motstandsarbeid, som etterretningsvirksomhet, flyktningetransport, produksjon og distribusjon av illegale aviser.
Som følge av striden om yrkesorganisasjonenes stilling våren 1941 oppstod et behov for et illegalt apparat til å lede holdningskampen. I løpet av sommeren og høsten 1941 ble det opprettet to sentrale organer for den sivile hjemmefrontledelsen, Kretsen og Koordinasjonskomiteen (KK). Til sammen utgjorde de Sivorg. Hjemmefrontens ledelse (HL), den overordnede ledelsen av de to sivile gruppene og Milorg, ble endelig dannet høsten 1943, men først på nyåret 1945 ble det etablert et spesielt organ som omfattet representanter både for den sivile og militære ledelse. Først helt på tampen av krigen, fra slutten av april 1945, da de kommunistiske aksjonsgruppene (Sabotørenes landsforbund) gikk med i HS (Milorg), ble HL øverste organ for alt organisert motstandsarbeid i Norge.
Organet utga en enkel avis, A4-sider skrevet på skrivemaskin, kalt Statstjenestemannen og utgitt av et illegalt «Statstjenestemanns-utvalg». Denne avisen ble utgitt i fra 1944 og fram til 1945 med totalt 23 utgaver. Avisens innhold var hovedsakelig nyheter om tyskernes og NS' inngrep i statsapparatet, paroler og lignende. Erling Birketvedt ledet redaksjonen, mens Johan Svarstad ledet trykkerivirksomheten.
Sammen med Kretsen dannet KK den sivile ledelse av Hjemmefronten. KKs viktigste oppgave var å utarbeide retningslinjene i holdningskampen og lede den løpende sivile motstand på Hjemmefronten. Dette skjedde i første rekke ved at paroler om boikottaksjoner og lignende ble spredt via sekretariatet til kontaktapparatet rundt om i landet.
Et utdrag fra avisen for Statstjenestemannen nr. 7, 9. april 1945: «Fra Hjemmefrontens Ledelse: Kampen i Norge er kommet inn i en alvorligere fase enn noen gang tidligere. og det er tydelig at fienden har slått inn på en ny linje: Etterat det gjennom lengre tid ikke hadde funnet sted henrettleser i Norge og det siden ‘Westphalen’-katastrofen ikke var sendt politiske fanger til Tyskland, er nå en ny terrorbølge satt inn. Mange gode nordmenn er blitt myrdet som hevn for militære aksjoner tyskerne ikke har formådd å avverge, og deportasjonene er gjenopptatt. Det er klart at det norske folk ikke kan se på at dette fortsetter uten å gjøre mottrekk. Vårt svar kan bare være ett; skjerpet kamp.»
Sammensetning
Koordinasjonskomiteen bestod av representanter for ulike yrkesgrupper. Alt i alt regnes 31 personer å ha vært medlemmer av selve KK, mens tallet på kontaktpersoner rundt om i landet er av naturlige årsaker ukjent.
Medlemmer kjent for offentligheten i ettertid
(Alfabetisk etter etternavn, listen er ikke uttømmende)
Okerprydvikler
Okerprydvikler (Olethreutes arcuella) er en sommerfugl i gruppen av viklere (Tortricidae). Den er nå den eneste norske arten som blir plassert i slekten Olethreutes, men denne slekten omfattet tidligere også de artene som i dag blir plassert i slektene Stictea, Celypha og Phiaris.
Utseende
En middelsstor (vingespenn 14-18 millimeter), vakkert farget vikler. Den er en av de mest spektakulært fargede viklerne, og lett å kjenne igjen. Forvingens grunnfarge er varmt oker, med sølvfargede striper som gjerne fordeler seg som følger: ved roten tre lengdestriper, litt innenfor midten en nokså bred tverrstripe, mot vingespissen tre kortere tverrstriper. I vingens ytre del er det en stor, rund flekk. Denne er brunlig langs den øvre kanten, ellers hvit, med et bredt, svart belte på midten, på dette sitter det to eller tre små, sølvfargede flekker. Bakvingen er brun. Larven er mørkgrå med gulbrun hodekapsel og hvite, oppstående børster.
Levevis
I motsetning til de aller fleste andre viklere lever larvene til denne arten ikke på levende planter, men derimot på visne blader. Arten flyr om dagen i skog og på heier, fra juni til august.
Utbredelse
Arten er utbredt over hele Europa, unntatt lengst i nord, og finnes også i det nordlige Asia. I Norge er den forholdsvis vanlig nord til Møre og Romsdal.
Buca
Buca er en by med 492 252 innbyggere (2017) i den tyrkiske provinsen İzmir. Den ligger nord for Gaziemir, sør for Konak, øst for Karabağlar og vest for Kemalpaşa.
Maorikrigene
Maorikrigene var en rekke konflikter på New Zealand mellom 1845 og 1872. De hadde flere årsaker, men den mest fremtredende var at maorienes land ble solgt til kolonistene.
Waitangitraktaten, underskrevet i 1840, hadde garantert at maoristammene (iwi) skulle ha retten til land, skoger, fiskeområder og andre ressurser (kalt taonga eller «skatter») og rettigheter som britiske borgere til gjengjeld for at de anerkjente britisk suverenitet over New Zealand. Flertallet av maorier var for å undertegne freden, etter en ødeleggende fem år lang krig stammene i mellom. Tidligere hadde stammer solgt land direkte til bosettere, men for å unngå utbytting ble det bestemt at stammene bare skulle kunne selge land til den britiske kronen. De nye bosetterne satte på sin side lite pris på at maoriene eide land i fellesskap, og at tillatelse til å bosette seg der ikke nødvendigvis innebar at landet ble overdratt til bosetterne. Etter press fra bosetterne valgte britiske styresmakter å tillate mer og mer bosetting i områder hvor eierskapet til området var usikkert. Dette første til konflikter, som til slutt endte i en krig.
Dualt polyeder
Begrepet dualt polyeder brukes innen geometri når:
Eksempel:
Avstumpingssekvens
Denne «avstumpingssekvensen» viser at et dodekaeder og ikosaeder er duale polyedre.
Alūksnes fylke
Alūksnes fylke var en forvaltningsenhet nordøst i Latvia, i landskapet Vidzeme cirka 202 km fra hovedstaden Riga. Det ble avskaffet i 2009. Det lå langs den estiske og russiske grensen (103,8 respektive 46,4 km grense). Administrativt sentrum i fylket var Alūksne. Den nest største byen var Ape.
Hannibal de Stockfleth
Hannibal de Stockfleth (født 1649 i Christiania, død 25. desember 1721 på Bragernes ) var en norsk embedsmann og kjøpmann. Han var stamfar for den ene danske adelige linjen av slekten Stockfleth.
Han var lagmann i Christiania fra 1687, assistensråd ved Overhoffretten 1690–1716 og fungerende justitiarius ved samme i 1716. Stockfleth var medlem av Slottsloven på Akershus fra 1711 til 1721 og medlem av krigskassedeputasjonen ca. 1711–1712. I 1711 ble han etatsråd.
I tillegg til sine gjøremål som embedsmann drev han også betydelige forretninger, bl.a. rederivirksomhet.
Familie
Stockfleth var sønn av fogd og rådmann Jacob Stockfleth og Anne Bendsdatter. Han var gift to ganger, første gang i 1687 med Cathrine M. Schouberg, datter av lagmann Laurids Christensen Wendel. De var foreldre til blant andre assessor i Overhoffretten Frederik Stockfleth (1701–1748).
Etter ektefellens død i 1704 inngikk han 1704 nytt ekteskap med Maria Hedewig Compoteller.
Myldingi naturreservat
Myldingi naturreservat er et naturreservat vest for elva Atna i Sør-Fron og Folldal kommuner i Innlandet. Reservatet ble opprettet i 1989 for «å bevare et særpreget landskap der kvartærgeologiske formelementer utgjør en vesentlig del av landskapets egenart». Reservatet ble utvidet i 1993 i forbindelse med verneplan for Rondane.
Det liggeer mellom 700 og 1300 moh, nordvest for Atnsjøen, øst for Rondane nasjonalpark og vest for Atnsjømyrene naturreservat.
Phreatodytes
Phreatodytes er en slekt av biller som ligner vannkalver.
Utseende
Små (ca. 2 millimeter), smale, blanke, gjerne mørke biller, de ligner mye på vannkalver, men kan skilles fra disse på at kroppen er nokså høyt hvelvet (vannkalvene er temmelig flate) og bredest foran midten (hos vannkalvene er kroppen vanligvis bredest i eller bak midten, eller de er jevnbrede). Larvene er slanke og sylindriske med kraftige bein.
Levevis
De er rovdyr som lever i vann. Noen av disse artene har blitt funnet i brønner eller huler.
Utbredelse
Slekten er kjent fra Japan.
MF «Vollsøy» (1970)
MF «Vollsøy» var en ferge som i perioden 1982-1992 gikk fast i det værharde fergesambandet Mekjarvik-Kvitsøy for Det Stavangerske Dampskibsselskab og fra nyttår 1990 for Rogaland Trafikkselskap AS. Opprinnelig var den bygget i 1970 som «Nordkappferja» for Finnmark Fylkesrederi & Ruteselskap. Etter den gikk ut av ruten på Kvitsøy var den en periode reserveferge, før den ble solgt til Vest-Afrika i 1996. Pr.2004 lå den som et forlatt, sunket vrak på havnen i Douala i Kamerun.
Den norske julekalenderen Julefergå fra 1995 ble spilt inn om bord i MF «Vollsøy».
Rostyslav Fesjtsjuk
Rostyslav Fesjtsjuk (født 1. mai 1990) er en ukrainsk alpinist.
Han har ikke debutert i verdenscupen i alpint, men har deltatt i en rekke FIS-renn.
Fesjtsjuk deltok for Ukraina under Vinter-OL 2010 og oppnådde en 39.-plass i slalåm som beste resultat.
Gulbenes fylke
Gulbenes fylke var en forvaltningsenhet i nordøst i Latvia. Det ble avskaffet i 2009. Administrativt sentrum var Gulbene. Fylket inneholdt 13 kommuner.
En smalsporet passasjerjernbane mellom Gulbene og Alūksne ble pusset opp og startet trafikk i 2005.
Irina Kornejeva
Irina Sergejevna Kornejeva (Ирина Сергеевна Корнеева (Снопова); født Snopova; 7. juni 1995 i Volgograd) er en russisk håndballspiller, som spiller på det russiske landslaget og klubblaget.
Hun ble tatt ut i troppen til det russiske kvinnelandslaget og fikk sin mesterskapsdebut under Håndball-EM 2018 for kvinner.
Hamar-Grundsetbanen
Hamar-Grundsetbanen ble vedtatt av Stortinget den 3. september 1857 sammen med Kongsvingerbanen og Trondhjem–Størenbanen som Norges første statsbaner. Vedtaket i 1857 gjaldt riktignok kun strekningen Hamar-Elverum og med endestasjon på Glommas østre bredd i Elverum. Den 7. oktober 1859 vedtok imidlertid Stortinget at banen i stedet skulle fortsette langs vestre bredd av Glomma opp til Grundset, ca. 6 km nord for Elverum. Banen ble bygget smalsporet (1067 mm sporvidde) og ble åpnet 23. juni 1862.
Grundsetbanen er sydligste del av Rørosbanen. Allerede i 1871 ble Grundset-Aamotbanen bygget. Stasjonsbygningen på Grundset ble samtidig flyttet til den nye endestasjonen på Rena.
Clément-Emile Roques
Clément-Emile Roques  (født 8. desember 1880 i Graulhet nær Albi i Frankrike, død 4. september 1964 i Rennes) var en av den katolske kirkes kardinaler, og erkebiskop av Rennes 1940–1964.
Han ble kreert til kardinal i 1946 av pave Pius XII, med Santa Balbina all'Aventino som tittelkirke.
Han deltok ved konklavet 1958 som valgte pave Johannes XXIII, og konklavet 1963 som valgte pave Paul VI. Han var med på de to første sesjonene av Annet Vatikankonsil.
Episkopalgenealogi
Hans episkopalgenealogi er:
Zsa Zsa Gábor
Zsa Zsa Gabor (født Sári Gábor 6. februar 1917 i Budapest i Østerrike-Ungarn, død 18. desember 2016 i Los Angeles ), også kalt Zsuzsanna Sári Gábor, var en ungarsk-amerikansk skuespiller. Gabor debuterte på scenen i Wien femten år gammel og ble kåret til «Frøken Ungarn» i 1936. I 1941 kom hun til USA, hvor hun først ble kjent som skuespiller, senere for sin personlighet og etterhvert ni ekteskap.
Bakgrunn
Zsa Zsa Gabor var annen datter av den ungarske gardeoffisier Vilmos Gábor (1884–1962) og hans hustru skuespillerinnen Janci «Jolie» Tilleman Gábor (også kjent som Jólie Sári, 1896–1997). Begge foreldre var jødiske. Hun hadde to søstre som begge ble skuespillerinner, Magda Gabor (1914–1997) og Eva Gabor (1919–1995).
Karriere
I 1936 vant den da 19-årige en skjønnhetskonkurranse, som Miss Ungarn. Etter utdannelse ved Wiener Musikakademie gav Richard Tauber henne en rolle i operetten Der Singende Traum.
Etter hennes første ekteskap, med en tyrkisk diplomat, fulgte hun i 1941 med sin søster Eva til Hollywood, for som henne å arbeide der som skuespillerinne. Zsa Zsa Gabor medvirket fra 1952 i rundt femti for det meste mindre filmer og i mange fjernsynsproduksjoner, noe som i 2004 gav henne medlemskap i B-Movie Hall Of Fame. I filmen Moulin Rouge, som handlet om maleren Henri de Toulouse-Lautrec, spilte hun sangerinnen Jane Avril.
Hun ble imidlertid mest kjent for tallrike affærer, skandaler, skilsmisser og rettssaker for æreskrenkelser. De sistnevnte gav henne ved en anledning et tre dager langt fengselsopphold. Zsa Zsa Gabor ervervet i ofte kortvarige ekteskap med millionærer en formue som bestod ikke minst av eiendommer og smykker. Hennes selvinscenering førte til at hun i Ephraim Katz' The Film Encyclopedia ble omtalt som den dyreste kurtisane siden Madame de Pompadour.
Den 18. desember 2016 døde Zsa Zsa Gabor i sin villa i Los Angeles etter lengre tids sykdom.
Ekteskap
Zsa Zsa Gabor var gift åtte ganger: Kuriosum: Zsa Zsa Gabor hadde i 1982 en ekteskapsseremoni med Felipe de Alba (1924–2005). Dette ekteskapet var ugyldig av flere grunner, idet Gabor fortsatt var gift med Michael O'Hara og seremonien var ledet av en skipskaptein. Ekteskapet, som forøvrig bare bestod i én dag, måtte ikke annulleres.
Fyrtøy
Fyrtøy eller flint og stål er et redskap til å gjøre opp ild. Det er et redskap som ble nødvendig tidlig i menneskehetens historie, og i årenes løp har metodene for å gjøre opp ild endret seg.
Fra pyritt til tennstål
Det er svært vanskelig å bevise hvilket fyrtøy som kom i bruk først. Den eldste kjente indikasjon på kulturell bruk av ild kommer fra Israel, en 790 000 år gammel boplass for Homo erectus (det oppreiste menneske). Fyrtøyet som disse tidlige menneskene benyttet er ikke kjent. Det er heller ikke funnet ildslagningssteiner fra eldre steinalder som kan bekrefte bruk av flint mot annet jernholdig materiale. Kanskje ble ilden fremskaffet ved friksjon, ved å gni to porøse tresorter mot hverandre. Slike materialer, og likeledes med lær og bein, vil forvitre med tiden og derfor vanskelig å finne ved arkeologiske utgravninger.
Fra yngre steinalder kjenner vi til bruk av pyritt, flint og knuskkjuke (Fomes fomentarius). Ismannen Ötzi ble funnet med slikt fyrtøy. Flint slåes mot den jernholdige pyritten slik at det skapes små gnister. Ettersom flint er hardere enn pyritt, vil små fragmenter av pyritt bli skarpt løs og antent av kraften i slaget. Når fragmentene antennes, begynner jernet å brenne. Svovelet gjør også knusken mer lettantennelig. Ved å la gnistene falle på knusk startes en glo. Gloen overføres til et tennemne, som er et luftig tørt materiale med stor overflate, eksempelvis gress, dun fra dunkjevler, og i dette kan det forsiktig blåses fram ild. Også fra bronsealderen er en rekke ildslagningssteiner i form av flintdolker med slitespor fra ildslagning funnet i sammenheng med jernholdig pyritt.
Ran Lykke Himberg
Ran Lykke Himberg (født 29. september 1921 i Lillesand, død 26. juni 1944 i Karelen) var en norsk frontkjemper som falt i slaget om Kaprolat-høyden.
Fyrtøy
Jernalderen
I eldre jernalder endret fyrtøyet seg. I stedet for pyritt eller bronse ble en jernsyl slått mot kvartsitt for å fremkalle gnisten. På Norderhov i Buskerud er det funnet både syl, en ildslagningsstein til å bære i beltet, samt beholder av tre for oppbevaring av knusk.
I yngre jernalder, vikingtid og middelalder benyttes ildstål som slåes mot flint for å fremkalle gnister. En rekke slike ildstål er funnet. Ofring av ildstål i romertid i Norge knyttes til dyrking av guden Frøy.
Ran Lykke Himberg
Han var den første av de 144 norske falne frontkjempere fra Karelen som i 2008 ble hentet ut og begravd i norsk jord, 64 år etter. Levningene ble identifisert ved DNA-test mot søsteren, som var 9 år da han døde. Han ble begravd 28. august 2008 ved Vestre Moland kirke i Lillesand.
Fyrtøy
Jernalderen
I yngre jernalder (vikingtid) og utover i middelalderen var bruk av ildstål, flint og knusk fra knuskkjuke dominerende. En rekke ildstål er funnet i graver, og knyttes da til smedens yrke og aktivitet. Knuskkjuke var ettertraktet vare, og ble en eksportvare i middelalderen.
På 1800-tallet ble det vanlig å bruke forkullet tøy av lin eller bomull som knusk. Det ble solgt metallesker for formålet; ved å legge ett stykke tøy i den nesten lufttette beholderen og plassere den i ilden kunne brukeren selv lage den knusken han trengte. Esken fungerte også som oppbevaringsbeholder for ildstål og kulltøy. Flint ble fremdeles foretrukket som ildslagningsstein.
Den industrielle revolusjon
Først i industriell tid ble de moderne fyrstikkene, trepinner med kjemikalier, oppfunnet. De tidligste typene, som ble antent ved å stikkes i svovelsyre, ble utviklet i Paris i 1805. Fyrstikker som ble tent ved friksjon, kom i 1827. De ble tryggere etter at de brennbare ingrediensene ble atskilt på fyrstikkhodet og på en egen tennoverflate fra 1844. Særskilte fyrstikkesker med fyrstikker inni og en egen tennoverflate på siden ble laget fra rundt 1890.
En erstatning for ildstålet kom med en ny legering, ferrocerium tidlig på 1900-tallet. Ferrocerium er sammensatt av blant annet jern og magnesium samt en rekke andre metaller som øker antenneligheten og gjør legeringen mykere. Dette fører til gnister som kan holde opptil 1800 grader, mye varmere enn hva det tradisjonelle ildstålet produserer. Ferrocerium benyttes blant annet i moderne lightere og til såkalt «tennstål».
Øyfjell stavkirke
Øyfjell stavkirke (Eyjafjalls kirkja) var en stavkirke av midtmasttypen og sto på Øyfjell i Vinje, i tidligere Rauland prestegjeld i Øvre Telemark prosti. Kirken ble revet i 1826.
Fyrtøy
Annet
Fyrtøyet er et berømt eventyr skrevet av den danske dikteren H.C. Andersen i 1835. Det handler om en soldat som får tak i et magisk fyrtøy som gir ham makt over tre kjempestore hunder og skattene de passer på.
Øyfjell stavkirke
Stavkirkeportal
Fra stavkirken er bevart en portal i Oldsaksamlingen. Dietrichson sier om portalutskjæringene at de «tilhører Telemarkstypen, er brede, næsten raa, men kraftige og klare, dog vidner forskjellige merker om, at de tilhører en sen tid.» Dominans av plantemotiver samt proporsjoner og det Dietrichson oppfatter som lavere kunstnerisk verdi, tas til inntekt for dette synet, og Dietrichson mener portalen stammer fra «betydelig længer ned i tiden» enn den tidfestingen til ca. 1200 som Nicolay Nicolaysen forsøkte seg tentativt på. Roar Hauglid verdsetter håndverket høyere og daterer portalen til midten av 1200-tallet. Han mener samme person må stå bak arbeider i bl.a. Vinje stavkirke og Uvdal stavkirke.
I tillegg er det bevart en gjennombrutt planke fra korskillet.
Guy Nixon
Guy Nixon var en britisk skiløper. Han deltok i ski-VM i 1931, og hadde også den britiske lengderekorden i skihopping.
Under universitetskampen på ski mellom Cambridge og Oxford i St. Moritz i desember 1928 vant han slalåmrennet og tok andreplass i utfor og tredjeplass i skihopping. I 1930 vant han universitetskampen sammenlagt. Samme år var han på det britiske laget som ble nummer 2 i de internasjonale studentlekene i Davos.
Nixon, Percy Legard og Colin Wyatt deltok i VM på ski i Oberhof i 1931, der Nixon ble nummer 60 av 73 deltakere i spesielt hopp og nummer 34 av de 47 som fullførte i kombinert. Nixon, Legard og Wyatt var de første britene som hoppet over 50 meter på ski. Under oppvisningshopping etter et internasjonalt renn i Bolgenschanze i Davos 24. februar 1931, like etter VM, satte Guy Nixon britisk rekord med 62 meter, en rekord som sto helt til Eddie Edwards begynte å hoppe på 1980-tallet. I det samme rennet satte Sigmund Ruud (Norge) verdensrekord med 81,5 meter.
Olaf Sanne
Olaf Sanne (født 26. august 1881, død 4. februar 1952) var en norsk disponent og lokalpolitiker. Sanne var ordfører i Lillehammer fra 1938 til 1940 og i 1945, etter krigen. Han representerte Høyre.
Sanne startet Lillehammer Væveri i 1909.
Bornova
Bornova er en by med 442 839 innbyggere (2017) i den tyrkiske provinsen İzmir. Den ligger nord for Buca, sørøst for Manisa, sørvest for Menemen, øst for Bayraklı og Konak og vest for Kemalpaşa.
Jēkabpils fylke
Jēkabpils fylke var en forvaltningsenhet på begge breddene av elva Daugava sørøst i Latvia. Det ble avskaffet i 2009. I sør hadde det grensen mot Litauen (lengde 44 km). Fylket var det femte største i landet i henhold til flate og folketall. Administrativt sentrum var byen Jēkabpils.
Jeffrey Frisch
Jeffrey Frisch (født 1. juni 1984 i Brixen, Italia) er en canadisk alpinist.
Han debuterte i verdenscupen i alpint 1. desember 2006, og hans beste verdenscup-plassering er en 12.-plass i utfor fra 2007.
Vitas Gerulaitis
Vitas Kevin Gerulaitis (født 26. juli 1954 i Brooklyn i New York død 18. september 1994) var en profesjonell tennisspiller
Han var en av verdens beste tennisspillere i den andre halvdelen av 1970-årene og begynnelsen av 1980-årene. Han var i 1978 ranket som verdens tredje beste spiller. Han vant 24 single- og 8 doubleturneringer i sin tenniskarriere.
I 1975 vant han double i Grand Slam-turneringen Wimbledon sammen med Sandy Mayer og han spilte sin første Grand Slam-finale i single i 1977 da han beseiret John Lloyd i Australian Open. I sin andre Grand Slam-finale i 1979 i US Open tapte han mot landsmannen John McEnroe som dermed tok sin første Grand Slam-tittel. I 1980 nådde han finalen i French Open, en kamp han tapte for svenske Björn Borg i tre strake sett.
Gerulaitis spilte også på det amerikanske Davis Cup-laget og i løpet av årene 1976 og 1978–80 spilte han totalt 14 Davis Cup-kamper hvorav han vant 11.
Gerulaitis døde i en tragisk ulykke i september 1994 i en alder av 40 år.
Trebbin
Trebbin er en by i Teltow-Fläming-distriktet i Brandenburg i Tyskland. Byen ligger ved elven Nuthe, 14 km nord for Luckenwalde og 36 km sørvest for Berlin sentrum.
Viking Fotballklubb i 1964
1. divisjon
{|
Ignatius Gabriel I
Ignatius (Ignace) Gabriel I Tappouni (født Abdul-Ahad Dawood Tappouni, døpt Leo Gabriel, tilføyde Dominique ved prestevielsen; født 3. november 1879 i Mosul i Mesopotamia i Det ottomanske rike, nå i Irak, død 29. januar 1968 i Beirut i Libanon) var en av den katolske kirkes kardinaler. Han var syrisk-katolsk patriark av Antiokia 1929–1968 (tok navnet Ignatius Gabriel), og residerte i Beirut. Han deltok under Annet Vatikankonsil 1962–1965.
Prest
Han studerte ved det syro-kaldeiske seminar drevet av dominikanerordenen i Mosul, og ble presteviet den 3. november 1902.
Han tok da navnet Dominikus. Etter å ha undervist ved seminaret til 1908, ble Tappouni sekretær ved den apostoliske delegasjon til Mesopotamia.
Biskop, apostolisk vikar av Mardin
Leo Gabriel Dominique Tappouni ble den 12. desember 1912 utnevnt til apostolisk vikar for de syrisk-katolske av Mardin, og til titulærbiskop. Han ble bispeviet den 19. januar 1913 av patriark Ignatius Ephrem II Rahmani. Ved bispevielsen tok han navnet Theophile Gabriel.
Han vle også fengslet av de osmanske myndigheter i Aleppo under deres orkestrerte kampanje for å eliminere kristne. Forhandlinger for hans løslatelse ble gjort av mange ledende skikkelser, blant dem keiseren av Østerrike.
Erkebiskop av Aleppo
Etter sin løslatelse ble han etterhvert den 24. september 1921 utnevnt til erkebiskop av Aleppo.
Kardinal
Han ble kreert til kardinal i 1935 av pave Pius XI, med Santi XII Apostoli som tittelkirke. An var den andre østkirkelige katolske patriark siden 1895 som ble elevert til kardinals rang. Den forrige var erkebiskop Sylvester Sembratovytsj fra den ukrainske gresk-katolske kirke, som ble kreert av pave Leo XIII den 29. november 1895.
Han var også deltaker på Andre Vatikankonsil. Under diskusjonene rundt erklæringen mot antisemittismen beskrev patriark Ignatius Gabriel I Tappouni dokumentet som uheldig, ettesom en anerkjennelse av Staten Israel fra Vatikanets side ville gjøre de muslimske ledere i Midtøsten rasende.
Han døde i Beirut i Libanon i en alder av 88 år, og ble begravet ved det syrisk-katolske klosterer i al-Charfeh i Daraoun i Libanon.
Episkopalegenealogi
Hans episkopalgenealogi er:
Dimitri Gedevanishvili
Dimitri Gedevanishvili (født 30. januar 1993) er en georgisk alpinist.
Han har ikke debutert i verdenscupen i alpint, men har deltatt i en rekke FIS-renn.
Førdespollen lykt
Førdespollen lykt er plassert på Eikelandsskjæret i Førdespollen. Lykta har karakteristikk Oc WRG 6s, det vil si fast lys med formørkelse hvert sjette sekund og fargene hvit, rød og grønn er brukt for å markere sektorene. Lykta ble bygget på 60-tallet for å lede trafikken i Førdespollen, samt inn og ut av Førdespollen mot Bømlafjorden og Rødspollen.
Sikre farleder
De hvite (trygge) sektorene til lykta markerer: 1: Åpningen mot Bømlafjorden 2: Innseilingen til Liereid havn 3: Øyasundet, hvor leia går videre inn til havna i Førde i Hordaland 4: Drangsøysundet, inn til småbåthavna i Førde i Hordaland 5: Lille Straumen, inngangen til Rødspollen 6: Leia inn til Vestvikvågen, hvor det tidligere lå en hermetikkfabrikk, senere fiskeoppdrett, nå småbåthavn.
Overlappende fyrlykter
For båter på vei inn eller ut av Førdespollen er Mosterhamn lykt med på å overlappe Førdespollen lykt i innseilingen.
Bayraklı
Bayraklı er en by med 314 402 innbyggere (2017) i den tyrkiske provinsen İzmir. Den ligger nord for Konak, sør for Menemen, øst for Karşıyaka og vest for Bornova.
Jaroslava Frolova
Jaroslava Vladimirovna Frolova (Ярослава Владимировна Фролова; født 18. mai 1997 i Volgograd) er en russisk håndballspiller, som spiller for den russiske klubben og det russiske landslaget. Hun har tidligere spilt for klubblagene og.
Hun ble tatt ut i bruttotroppen til det russiske kvinnelandslaget foran Håndball-EM 2016 i Sverige, men var ikke blant de 16 utvalgte. To år senere fikk hun sin mesterskapsdebut under Håndball-EM 2018 i Frankrike.
Han (elv i Korea)
Han (koreansk: Hangang, Hangul: 한강, Hanja: 漢江) er en elv som i hovedsak renner i Sør-Korea. Kildeelvene er Namhan (Sør-Han) som har sin kilde i Daedeokfjellet og Bukhan (Nord-Han) som har sin kilde i fjellsiden til Kumgangfjellet i Nord-Korea. Elva renner blant annet gjennom den sørkoreanske hovedstaden Seoul, før den renner sammen med Imjin og renner ut i Gulehavet.
Hanelva og områdene rundt den har spilt en viktig rolle i Koreas historie. Under perioden de tre kongedømmer forsøkte kongedømmene å ta kontroll over landet rundt elva, som ble brukt i handelsrutene til Kina. I dag er elva ikke lenger en viktig handelselv fordi utløpet ligger nær den koreanske grensa, og forbudt område for sivile.
Beskrivelse
Elva er 497,5 km lang og et nedslagsfelt på 35 770 km². Selv om elva ikke er lang, er den svært bred. Innenfor Seouls bygrenser er elva så mye som en km bred. I Kina har elven Hanjiang de samme kinesiske strektegn (tradisjonell kinesisk: 漢江; pinyin: Hànjiāng).
Før en rekke damkonstruksjoner var elva kjent for den store forskjellen det var på vannføringen, nærmere bestemt 1:390 (Til sammenligning har Themsen og Rhinen 1:8 og 1:18).
Navnet
Namhan betyr Sør-Han, mens Gang som betyr elv, av og til også kan bety «Han» i Sør-Korea.
«Namhan» og «Bukhan» er de sørkoreanske navnene på de to koreanske statene, henholdsvis 남한; Sør-Korea) og 북한; Nord-Korea. På hanja skrives Hanelva ikke «韓» som også kan bety «Korea», mens tegnet «漢» kan bety Han-dynastiet eller et generelt ord for «Kina».
Sideelver og kildeelver
Sideelvene til Han er listet nedenfor etter hvor de renner inn i elva regnet fra elvemunningen og tilbake til kilden. Sideelvenes sideelver er listet tilsvarende.
Bruer over nedre Han
Tilsammen 27 bruer er bygd over Han i Seoul, Gyeonggi og Incheon.
Regnet fra vest til øst er de:
Bilder
<Gallery> Yanghwa Bridge.jpg|Yanghwabrua Dangsan Railway Bridge.jpg|Dangsan jernbanebru Hangang_Railway_Bridge,_Seoul,_Korea.jpg|Hangang jernbanebru og Hangangbrua Seogang Bridge Seoul.jpg|Seogangbrua Seogang Bridge and Bukhansan from Bamseom.jpg|Seogangbrua Looking east along the north bank of the Han from Seogang Bridge.jpg|Mot øst ved Hanelvas nordre bredd sett fra Seogang-brua med normal trafikk Donghodaegyo 1.jpg|Donghobrua Olympic Bridge Seoul.jpg|Olympiabrua Olympic_Bridge_on_Hangang_river_Seoul_Korea.jpg|Olympiabrua Jungnangcheon meets Han, seen from Donghodaegho.jpg|Jungnancheon møter Hanelva, sett fra Donghobrua. Seoul-Cheonggyecheon-03.jpg|Cheonggyecheon. Tancheon - 07 - Looking north from Bundang's Seoul University Hospital.jpg|Tancheon. View of YangJe-Cheon.jpg|Utsikt over Yangjaecheon. </Gallery>
Noter
<references group="lower-alpha"/>
Church of God General Conference (Abrahamic Faith)
Church of God General Conference (CGGC) er en gruppe av adventister som også er kjent som Church of God of the Abrahamic Faith and the Church of God General Conference (Morrow, GA). Samfunnet må ikke forveksles med Church of the Blessed Hope (CGAF), som noen ganger kaller seg Church of God of the Abrahamic Faith i perioden 1850-1920.
Church of God General Conference fikk sin begynnelse i 1921. I Waterloo i Iowa ble samfunnet organisert av flere grupper som hadde opparbeidet kontakt med hverandre over en lengre periode. Mindretallets, de ovennevnte Church of the Blessed Hope, dro på grunn av trenden mot troen på en overnaturlig djevelen, deretter å bli effektivt en del av Kristadelfianere.
Kirkens lære omfatter troen på at Jesu liv begynte med hans tilværelse som menneske på jorden, Jesu gjenkomst som konge på jorden og at løftene til Abraham vil bli bokstavelig oppfylt. Bortsett fra djevelen, deler de fleste doktriner med Kristadelfianere. Hovedkvarteret er i Morrow i Georgia, og de utgir tidsskriftet The Restitution Herald. som kommer ut to ganger i måneden. Kirken hadde omkring 5000 medlemmer i 90 menigheter i 1998. Kirken har nå assosiasjoner med små grupper i Sør-Korea og Australia, men er primært basert i USA.
Jonathan Kuck
Idrettskarriere
Kuck begynte som kortbaneløper, men byttet til 400 meter-bane i 2006.
Kuck ble tatt ut til Junior-VM i 2008, med ett år igjen som junior. Sammen med Brian Hansen, Laurence Ducker og Trevor Marsicano tok han bronse i lagtempo, og han ble nummer ti sammenlagt, nest best i sin alderklasse.
Året etter fikk Kuck delta i VM-kvalifisering for seniorene, men ble nummer elleve sammenlagt, og manglet over tre tidspoeng for å komme til VM. Imidlertid ble Kuck tatt ut til et verdenscupløp i Heerenveen i slutten av sesongen, og ble nummer 7 i B-gruppa på 1500 m. Uka etter gikk han Junior-VM, og tok sølv sammenlagt, et halvt poeng bak den fem måneder yngre Koen Verweij. Han tok også sølv på 1000 m, bronse på 5000 m og bronse i lagtempo.
I 2009–10, OL-sesongen, var Kuck meget sterk under verdenscuputtaket i Milwaukee i oktober, og kvalifiserte seg for det amerikanske laget på 1000 m, 1500 m, 5000 m og 10 000 m. I verdenscupen før jul fikk han to ganger delta i A-gruppa, en gang på 5000 m og en gang på 1500 m, men rykket ned begge ganger.
Kuck klarte ikke helt å gjenta sine prestasjoner fra verdenscuputtaket under OL-uttaksløpet i desember, tross at han satte fire personlige rekorder; han falt akkurat utenfor firemannskvota på 1500 m og tremannskvota på 5000 m. Etter at Shani Davis og Trevor Marsicano trakk seg fra 10 000 m-laget fikk Kuck likevel plass, og han ble også tatt ut til USAs lagtempolag. Kuck ble nummer åtte på 10 000 m i OL-debuten, hans klart beste seniorplassering, på tiden 13.31,78, bare ett sekund bak sin personlige rekord.
Han deltok også på begge løp under lagtempoen, og var med på å slå ut Japan og Nederland. I finalen mot Canada kom laget etter tidlig, og selv om de var sterkere på slutten klarte de ikke å hente hele ledelsen til naboen. USA hadde bare den fjerde sterkeste tiden under lagtempoøvelsen, men tok likevel sølv ettersom de hadde vært sterkere dagen før.
Kuck kvalifiserte seg for det amerikanske VM-laget allround etter å ha blitt nummer to i kvalifiseringsløpet for Nord-Amerika, knapt slått av Marsicano. Kuck imponerte under VM; han ledet etter tre distanser etter å ha gått 1.45,36 på 1500 m, noe som var en overlegen seier og en personlig rekord. Han satte også personlig rekord på 10 000 m med 15 sekunder, og holdt dermed unna for Håvard Bøkko i sammendraget med 0,7 poeng.
Torskefjorddalen naturreservat
Torskefjorddalen naturreservat er et naturreservat i Lebesby kommune i Finnmark. Det ble opprettet 29. juni 2007, og formålet med vernet var å bevare et tilnærmet urørt lauvskogområde. Reservatet omfatter øvre del av det lune dalføret innenfor Store Torskefjorden, en liten sidefjord til Laksefjorden. Dalen har en av landets nordligste bjørkeskoger av noen størrelse.
Ghana under Sommer-OL 1992
Ghana under sommer-OL 1992. Trettifem sportsutøvere fra Ghana deltok i fire sporter under Sommer-OL i Barcelona. Ghana kom på delt 54.-plass med en bronsemedalje.
Flamingo
Flamingo kan sikte til:
Étienne Borne
Étienne Vincent Borne (født 22. januar 1907 i Mandue i departementet Gard i Frankrike, død 14. juni 1993) var en fransk professor i filosofi hypokhâgne ved Lycée Henri-IV i Paris.
Som filosof fulgte Borne følger i kjølvannet etter den personalistiske kristne filosofen Emmanuel Mounier og etter Marc Sangniers kristelige sosialisme.
Borne var med på å grunnlegge partiet Mouvement républicain populaire (MRP).
UEFA-cupen i fotball for kvinner 2005/06
UEFA Women's Cup 2005/2006 var den femte sesongen av Mesterligaen i fotball for kvinner. 1. FFC Frankfurt fra Tyskland vant etter sammenlagtseier i de to finalene mot motstander 1. FFC Turbine Potsdam, også de fra Tyskland. Før finalen hadde begge lagene en seier hver i Women's Cup.
Étienne Borne
I 1930 var Borne med på å lansere La Vie intellectuelle og Mouniers tidsskrift Esprit. Han var medarbeider for ukebladene Sept og Temps Présent.
UEFA-cupen i fotball for kvinner 2005/06
Kvalifiseringsrunde
Av de tilsammen 43 lagene som kjempet om seieren, var bare syv forhåndskvalifisrt. Fem av de syv var forutsigbare; FFC Frankfurt, som vant Bundesliga, Turbine Potsdam (tittelforsvarer), Djurgården/Älvsjö, Arsenal og Brøndby. Mer overraskende var det at Gömrükçü Baku fra Aserbajdsjan og ZFK Masinac Classic Niš fra Serbia og Montenegro.
Gruppe 1
I gruppe 1 var Montpellier HSC store favoritter. På tross av at de bare var med for andre gang, var de på papiret det klart sterkeste laget. De to britiske lagene som stilte, kom fra ligaer i nedre del av UEFAs rangering, og det var bare SU 1° Dezembro som kunne bidra med motstand. Dezembro og Montpeillier møtte hverandre også forrige kvalifiseringsrunde, da Dezembro fikk til et hederlig 0-1-tap mot Montpellier, som ble gruppevinner i kvalifiseringsrunden, men endte sist i gruppespillet deretter. Dezembro gjentok det hederlige tapet, noe som førte til at Montpellier gikk videre.
Gruppe 2
En av de store bombene kom i gruppe 2, der forhåndsfavorit Bardolino hadde kvalifisert seg på bekostning av Torres, som året før hadde kommet til kvartfinalen og spilt jevnt mot topplaget Arsenal LFC. Bardolino var derfor favoritt, men SV Neulengbach ville det annerledes, og kvalifiserte seg på målforskjell etter å ha greid en målløs uavgjort mot Bardolino i siste kamp.
Gruppe 3
Denne gruppen var noe jevnere enn de andre, da både SV Sastum og Athletic Club Neskak var gode nok. Gruppen ble også veldig jevn, og Saestum trakk det lengste strået med ett mindre insluppet mål enn Neskak.
Gruppe 4
I gruppe 4 kom også en skrell da Valur slo favoritten Røa allerede i første kamp, og det klart. Deretter trygget Valur gruppeseieren i land og kom videre til andre gruppespill.
The Man Who Sold the World
The Man Who Sold the World er det tredje albumet fra den britiske artisten David Bowie. Albumet kom første gang ut i 1970. Den første utgaven av albumet i Storbritannia viste Bowie ikledd en kjole på omslaget. Dette var en tidlig indikasjon på Bowies interesse for et androgynt utseende. Dette var for sterk kost for det amerikanske markedet, og den amerikanske utgaven hadde en tegneserie på omslaget, laget av vennen Michael J. Weller, mens utgaven fra 1972 hadde et svarthvitt-bilde av Bowie som Ziggy Stardust i stedet for originalomslaget.
Det var opprinnelig planlagt at albumet skulle hete Metrobolist, men tittelen ble endret kort tid før den endelige utgivelsen. På gjenutgivelsen av albumet i 2020 ble tittelen endret tilbake til Metrobolist.
Sporliste
Alle sanger skrevet av David Bowie.
Singler
Det ble ikke gitt ut noen singler i forkant av utgivelsen. I USA ble det imidlertid gitt ut en promosingel av «All the Madmen» i desember 1970 (med samme sang på begge sider) for å promotere hans kommende turné. «All the Madmen» ble senere utgitt på singel i Øst-Europa i juni 1973, med «Soul Love» fra Ziggy Stardust som B-side, og det ble også «The Width of a Circle», med «Cygnet Committee» fra Space Oddity som B-side. «Black Country Rock» ble utgitt som singel januar 1971 sammen med «Holy Holy».
UEFA-cupen i fotball for kvinner 2005/06
Gruppe 6
Sparta Praha var knepen favoritt over Universitet Vitebsk og innfridde. Den største positive og negeative overraskelsen var nok det rumenske laget CFF Clujana, som greide uavgjort mot favorittene, men ikke lyktes i å slå bunnlaget fra Litauen, og endte dermed poenget bak andreplassen.
Gruppe 7
KS AZS Wroclaw og FC Arsenal Kharkiv hadde møttes tidligere (da med Arsenal Kharkiv som Metalist Kharkiv), og Wroclaw vant greit. Den eneste forskjellen denne gang var at Wroclaw vant enda mer overlegent, mens Kharkiv var flinkere til å score mål mot dårligere motstand, særlig 20-0-seieren mot AEK Kokkinochovion fra Kypros, som knapt hadde et landslag, skilte seg ut.
Gruppe 8
FC Lada Togliatti hadde ingen reell motstand, og vant gruppen sin uten å anstrenge seg.
Gruppe 9
Alma KTZH og AE Aegina hadde begge vunnet sine kvalifiseringsgrupper året før, og var favoritter. Aegina vant det innbyrdes oppgjøret favorittene imellom, men Alma gikk videre etter at Aegina rotet bort poeng mot de andre lagene.
Arne Nygård-Nilssen
Arne Nygård-Nilssen (født 5. april 1899 i Bergen, død 26. juli 1958 på Gol) var en norsk kunsthistoriker. Han var riksantikvar i perioden 1946–1958.
Nygård-Nilssen kom tidlig i kontakt med den sentrale kulturhistoriske virksomheten, da han i 1922 fikk en assistentjobb ved Riksantikvarens kontor. Da han i 1927 hadde fullført magistergraden («Skulpturen i 19. og 20. aarhundrede»), fikk han vitenskapelig stilling ved embetet. I 1945 tok han doktorgrad med ei avhandling om norsk ovnsindustri («Norsk jernskulptur»).
I 1946 overtok Nygård-Nilssen riksantikvarembetet etter Harry Fett. Viktige saker i hans embetstid var bevaring og restaurering av og undersøkelser rundt Håkonshallen og Bryggen i Bergen, Akershus slott og Basarene i Oslo, bispegårdene i Trondheim og Hamar, Utstein kloster, Borgund stavkirke og kulturmiljøet på Røros.
Nygård-Nilssen var sekretær i Fortidsminneforeningen fra 1929 til 1946 og i lang tid redaktør for foreningas årbok. Han var en lang periode redaktør av tidsskriftet Kunst og Kultur og av publikasjonsserien Norske minnesmerker. Han var styremedlem (og en tid formann) i Foreningen for norsk bokkunst.
Han var gift med skulptøren Maja Refsum, og far til Kirsti Hopstock.
Bibliografi (utvalg)
Fullstendig bibliografi i:
Janice Bremner
Janice Bremner (født 15. juli 1974 i Burlington i Ontario) er en canadisk synkronsvømmer som deltok i de olympiske leker 1996 i Atlanta. Bremner vant en olympisk sølvmedalje i synkronsvømming under Sommer-OL 1996 i Atlanta. Hun var med på det canadiske laget som kom på andreplass i lagkonkurransen bak USA. De andre på laget var Sylvie Fréchette, Karen Clark, Lisa Alexander, Christine Larsen, Cari Read, Erin Woodley, Karen Fonteyne, Valerie Hould-Marchand og Kasia Kulesza.
Henry Mancini
Henry Nicola Mancini (født Enrico Nicola Mancini 16. april 1924 i Cleveland i Ohio i USA, død 14. juni 1994 i Los Angeles) var en amerikansk komponist, dirigent, arrangør, pianist og fløytist. Han mottok fire oscarpriser, én Golden Globe og tyve Grammy Awards i tillegg til en Grammy Lifetime Achievement Award etter sin død i 1995.
Blant arbeidene hans er temaet og lydsporet til fjernsynsserien Peter Gunn, i tillegg til musikken til filmserien Den rosa panteren ('The Pink Panther Theme') og «Moon River» fra Breakfast at Tiffany's. Musikken til Peter Gunn mottok den første Grammy-prisen for årets album. Mancini hadde et langvarig samarbeid med filmregissøren Blake Edwards, og komponerte filmmusikk for ham. Mancini havnet også på toppen av hitlistene på Hot 100 under rockens tidsalder. Arrangementet og innspillingen av «Love Theme from Romeo and Juliet» lå på toppen av listene i to uker i juni 1969.
Bakgrunn
Henry Mancinis foreldre, Quinto Mancini og Anna Pece, utvandret fra Italia før første verdenskrig, nærmere bestemt fra Abruzzo, til USA, der de ble kjent med hverandre og giftet seg. Quinto var stålarbeider, men hadde stor forkjærlighet for musikk. Han lærte sin eneste sønn Henry å spille piccolo- og tverrfløyte, og både han og Henry spilte disse instrumentene i innvandrer-folklorebandet «The Sons of Italy» i Aliquippa i Pennsylvania. Repertoaret bestod for det meste av italienske operaouvertyrer, marsjer og populære sanger fra hjemlandet.
Som 12-åring begynte han å spille klaver. Etter High School gikk han på Juilliard School of Music i New York. Ett år etter ble han innkalt til militærtjeneste. I 1945 var han med på befrielsen av konsentrasjonsleiren Mauthausen.
Karriere
Mancinis store lidenskap var Big Band, swing og jazz. På 1940-tallet hadde han kontakt med swing- og jazzmusikere, særlig Benny Goodman. Til ham sendte han noen av sine egne arrangementer. Goodman ansatte ham, og i 1946 ble Mancini med i det reorganiserte Glenn Miller Band (Miller var gått bort, og ny orkesterleder var Tex Beneke). Etter krigen utvidet Mancini sine komposisjons- og tonesatskunnskaper ytterligere med studier under komponistene Ernst Krenek og Mario Castelnuovo-Tedesco.
I 1952 ble han av Universal Studios engasjert i to uker for Abbott-og-Costello-filmen Abbott and Costello Go to Mars (1953). Samarbeidet skulle vare i seks år. Han komponerte og arrangerte for filmer av de forskjelligste genre, ofte uten å bli kreditert i rulletekstene.
Mancini ble nominert til 72 Grammy-priser, og vant 20 ganger. Han ble også nominert 18 ganger til Academy Award («Oscar»), elleve ganger for beste sang og syv ganger for sine arrangementer.
Beste melodi:
Blant hans mest kjente komposisjoner er:
LITTERATUR:
Lagorai
Lagorai er den sydligste fjellkjeden i Dolomittene (i hvert fall hvis Vicenza-Alpene ikke regnes til Dolomittene). Den ligger i den italienske provinsen Trentino.
Joe Kennedy III
Joseph Patrick Kennedy III (født 4. oktober 1980) er en amerikansk advokat og politiker ved Representantenes hus for Massachusetts' fjerde kongressdistrikt. Kennedy er barnebarnet til Robert F. Kennedy og grandnevøen til John F. Kennedy.