cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Clann na Poblachta
Valgsuksess
Mange av partiets republikanere var svært lite tilfreds med samarbeidet med Fine Gael, og regjeringsmakten bidro dermed sterkt til å svekke Clann.
Beretta 1934
Beretta 1934 (også omtalt som Beretta M1934) er en pistol som ble konstruert av våpenprodusenten Beretta i Italia i 1934.
Clann na Poblachta
Nedgang
I 1951 var det stort press på koalisjonsregjeringen, og det ble utlyst nyvalg. Clann mistet åtte seter, og satt igjen med bare to. Fianna Fáil ble etter dette valget sterke nok til å danne en mindretallsregjering. Noel Browne ble gjenvalgt, men ikke for Clann, og som uavhengig støttet han Fianna Fáils regjering. Han gikk senere inn i det partiet.
Det ble igjen utlyst nyvalg i 1951. Denne gang klarte opposisjonen igjen å opprette en koalisjonsregjering, med Costello som taoiseach. Denne regjeringen hadde færre partier med.
Beretta 1934
Våpenet ble mye brukt av de italienske styrker under den andre verdenskrig. Selv om denne pistolen var laget for det militære ble den også solgt på det sivile marked og ble brukt av politiet. Politipistolene er gjerne merket PS for Pubblica Sicurezza
Clann na Poblachta
Nedgang
Clann hadde opprettholdt tette bånd til republikanere i Nord-Irland som hadde et lignende syn, hvilket blant annet vil si at de aksepterte grunnloven av 1937 og at de så på republikkens regjering som lovlig myndighet i de 26 grevskapene i sør. På disse punktene skilte de seg fra Sinn Féin, men begge partier var åpne for væpnet kamp i Nord-Irland. Det sterkeste av disse båndene var mellom Clann og Liam Kellys organisasjon Fianna Uladh, selv om Fianna Uladh og dets militære gren Saor Uladh var involvert i voldsbruk.
Beretta 1934
Den er en kompakt halvautomatisk pistol som ble gitt ut som standard tjenestepistol til den italienske hæren. Den er i kaliber 9 mm Corto (9 x 17 mm), også kjent som .380 ACP og 9 x 17 mm Browning. Fra året etter ble den også laget i .32 ACP. Den fikk modellnavnet Beretta 1935. Den ble brukt av marinen og flyvåpenet. Både kaliber .380 og kaliber .32 ACP er passende kaliber for masseretardert sluttstykke, en enkel mekanisme som er rimelig å fremstille i forhold til det kraftigere kaliber 9 x 19 mm Luger patronen som krever en mer komplisert og betraktelig dyrere locked-breech-mekanisme.
Clann na Poblachta
Nedgang
I 1954 krevde Clann at Liam Kelly måtte velges til Seanad Éireann for at partiet skulle støtte en koalisjonsregjering. Regjeringen hadde hatt en tiltagende fasthet mot militante republikanere, som akkurat hadde satt igang Border Campaign, og aksepterte ikke dette. Clann trakk dermed sin støtte i 1957.
I 1950-årene stagnerte den irske økonomien, og Clann tapte på dette ettersom de ikke kunne vise til resultater fra koalisjonsregjeringene. Mot slutten av tiåret mistet MacBride setet i Dail, og partiet gikk i oppløsning. De stilte til valg i 1961, men partiet vant bare ett sete. I 1965 stilte de ikke til valg, og ble dermed formelt regnet som oppløst.
Beretta 1934
Den er også kjent for å være mordvåpenet på Mahatma Gandhi. Drapet ble utført av Nathuram Godse. Beretta 1934 var i produksjon fra 1934 til 1980, og ble produsert i over en million eksemplar.
Ostefluer
Utseende
Små til middelsstore (3-9 mm lange) fluer med slank kropp, men kraftige bein. Hodet er forholdsvis lite og rundt, med runde fasettøyne som er ganske store i underfamiliene Neottiophilinae og Piophilinae, men påfallende små i underfamilien Thyreophorinae. Pannen er temmelig bred og mangler kraftige børster i den fremre halvdelen. Vanligvis sitter det en kraftig børste på hver side ved innerkanten av fasettøyet, og to i bakhodet, nær fasettøyets bakkant. Øverst i pannen sitter det tre punktøyne (ocelli). Antennene og munndelene er av vanlig fluetype. Fluene har en kraftig kinnbørste (vibrissa), og noen arter har også en rekke av tettsittende, lange børster eller hår langs siden av hodets underkant.
Brystet (thorax) er forholdsvis langt og smalt, med kraftige børster i det minste langs sidene og i spissen av scutellum (den bakerste ryggplaten). Det er vanligvis mer eller mindre blankt og skinnende. Bakkroppen er sylindrisk og ganske slank. En del arter har påfallende store, ytre kjønnsorganer. Beina er kraftige, med fortykkede lår og sterke klør ytterst på føttene.
Vingene er store, klare, av og til med mørke flekker. De har to avlange, lukkede celler nær midten av vingen og to små men tydelige, tre- eller firkantede celler som ligger rett over hverandre i den bakerste halvdelen av vingen nær roten.
Larvene er av vanlig høyere fluetype, maggot-lignende, tilspisset i hodeenden. Munndelene er bare synlige utenfra som et par kroker.
Levevis
Arter av denne familien kan finnes i ganske ulike miljøer. Larvene til ostefluen (Piophila casei) var tidligere vanlig å finne på oster, men det skjer ganske sjelden i dag. Allerede den svenske presten Olaus Magnus nevnte rundt 1550 ostefluen, så skadene har vært kjent lenge. Noen har ment at det var et tegn på god, lagret ost at det var ostefluelarver på den, men det er ikke tilrådelig å spise slik ost, da det er kjent at ostefluelarvene kan overleve magesekkens syre og passere gjennom tarmen. Den kan forårsake myiasis (fluelarveangrep) i tarmen.
Ostefluen kan også finnes på kadavere og menneskelik. Den koloniserer disse på et ganske sent stadium i nedbrytingen. Andre arter i familien kan også finnes på gamle kadavere. Ostefluelarvene kan sprette ved å krølle seg sammen i en ring og plutselig rette seg ut. På engelsk blir de kalt "cheese skippers".
I alle fall noen arter i underfamilien Neottiophilinae har larver som lever i reirene til hulerugende fugler, for eksempel meiser. Larvene suger der blod, og de blir derfor kalt draculafluer.
Uruguay under Sommer-OL 1984
Uruguay under Sommer-OL 1984. Atten sportsutøvere, sytten menn og en kvinne fra Uruguay deltok i fem sporter, boksing, sykling, seiling, svømming og basketball under Sommer-OL 1984 i Los Angeles. De vant ikke noen medaljer.
Ostefluer
Levevis
Larvene til artene i understammen Thyreophorina lever i beinmargen til åtsler med delvis knuste bein. En trodde tidligere at de tre europeiske artene forsvant fra verdensdelen etter at det ble mindre vanlig med henslengte kadavere, men de er nå gjenoppdaget i søreuropeiske fjellstrøk. Disse fluene er blitt oversett av insektsforskerne ettersom de er aktive tidlig på vinteren, fra november til januar, som regel etter mørkets frembrudd.
VGA
VGA (Video Graphics Array) er en grafikkstandard for datamaskiner som først ble markedsført av IBM i 1987. VGA inngår i en familie sammen med tidligere grafikkstandarder som den til stor del er bakoverkompatibel med. VGA kan ses som en forbedring av sine forgjengere EGA (Enhanced Graphics Adapter) og CGA (Color Graphics Adapter). SVGA (SuperVGA) er en utvidelse av VGA, og er en standard fra VESA istedenfor IBM.
I dagligtale har det blitt vanlig å bruke betegnelsen VGA for enten den analoge grafikkstandarden, den 15-pinners skjermpluggen eller skjermkabelen, eller rett og slett selve oppløsningen 640x480. Denne oppløsningen er den minste fellesnevneren som støttes av stort sett alle dagens grafikkort, skjermer og operativsystemer. Det vil si at bilder kan vises på skjermen før datamaskinen blir konfigurert med drivere til skjermkortet. VGA-oppløsningen har også blitt populær på mobile enheter.
VGA har ”array” istedenfor ”adapter” i navnet fordi maskinvaren til å begynne med besto av en gate array-krets. Som det meste av IBMs maskinvare, ble også VGA kopiert av andre fabrikanter, og dette har medvirket til å gjøre den til en universell standard.
Afghanistans historie
Afghanistans historie, interne politiske utvikling, forholdet til utlandet, eksistens som uavhengig stat har stort sett blitt avgjort av landets geografiske plassering i krysspunktet av sentral-, vest- og sør-Asia. Gjennom århundrene har bølger av folkeslag vandret gjennom regionen, som er beskrevet av historikeren Arnold Toynbee som «en rundkjøring i den antikke verden», og forlot et puslespill av etniske og språklige grupper. I moderne tid, som i antikken, har store hærer passert gjennom denne regionen i Asia, har for en kort tid etablert lokal kontroll og ofte dominert Iran og nord-India.
Selv om det var scenen for store imperier og blomstrende handel i over 2000 år, har områdets forskjellige grupper ikke vært bundet i en enkel politisk enhet før styret til Ahmed Shah Durrani, som i 1747 grunnla monarkiet som styrte landet inntil 1973. I det 19. århundre lå Afghanistan i mellom de ekspanderende rikene til Russland og Storbritannia. I 1900 kunne Abdur Rahman Khan («Jernemiren») se tilbake på sitt 20 års styre og hendelsene i det foregående århundre og lure på hvordan hans land som stod «som en geit mellom disse løvene (Storbritannia og Russland) eller som et hveteaks mellom to sterke kvernsteiner i møllen, (kunne) stå i midten av steinene uten å bli knust til støv?»
Islam spilte også en nøkkelrolle i grunnleggelsen av Afghanistans historie. Til tross for mongolenes invasjon av det som i dag er Afghanistan i det 13. århundre som har blitt beskrevet å ligne «mer som en voldelig katastrofe av de blinde naturkreftene enn et fenomen av menneskenes historie,» kunne ikke en så formidabel kriger som Dsjengis Khan rykke den islamske sivilisasjonen opp med roten, og innen to generasjoner hadde hans etterkommere blitt muslimer. En lite anerkjent hendelse som likevel spilte en viktig rolle i Afghanistans historie var oppkomsten av et sterkt sunni-dynasti, Ghaznavidene. Deres makt hindret den østlige spredningen av sjia-retningen og forsikret dermed at majoriteten av muslimer i Afghanistan og Sør-Asia ble sunni-muslimer.
Den islamske erobringen av Afghanistan (642–1747)
I 642 invaderte araberne hele regionen og introduserte islam. Arabisk styre åpnet raskt veien for perserne som kontrollerte området til det ble erobret av Ghaznavid-riket i 998. Mahmud av Ghazni (998–1030) konsoliderte erobringene til hans forgjengere og gjorde Ghazna (Ghazni) til et stort kulturelt senter så vel som en base for stadige angrep inn i India. Ghaznavid-dynastiet ble slått i 1146 av ghuridene (Ghor). Forskjellige prinser og seljuk-herskere prøvde å styre deler av landet inntil sjah Muhammed II av Khwarezmid-riket erobret hele Persia i 1205. Innen 1219 hadde riket falt til mongolene.
Ledet av Dsjengis Khan resulterte invasjonen i massiv nedslaktning av befolkningen, ødeleggelse av mange byer, inkludert Herat, Ghazni og Balkh og ødeleggelse av fruktbare landbruksområder. Etter Dsjengis Khans død i 1227 fulgte en rekke med småhøvdinger og prinser som sloss om overtaket inntil sent på 1300-tallet, da en av hans etterkommere, Timur Lenk innlemmet det som i dag er Afghanistan inn i hans enorme asiatiske imperium. Babur, en etterkommer av Timur og grunnleggeren av Indias mogul-riket på begynnelsen av det 16. århundre, gjorde Kabul til hovedstad i en afghansk provins.
Durrani-riket (1747–1826)
Ahmed Shah Durrani etablerte sitt styre i 1747. Durrani var pashtoer og ble valgt til konge i den første loya jirga etter mordet på den persiske herskeren Nadir Shah ved Khabushan samme år. Gjennom sitt styre samlet Durrani høvdingene, småstater styrt av prinser og fragmenterte provinser til ett land. Hans styre strakte seg fra Mashad i vest til Kashmir og Delhi i øst, og fra elva Amu-Darja i nord til Det arabiske hav i sør. Med unntak av en nimåneders periode i 1929, har alle herskerne frem til det marxistiske kuppet i 1978 vært fra Durranis pashto stammekonføderasjon, og alle var medlemmer av Mohammedzai-klanen etter 1818.
Europeisk innflytelse i Afghanistan (1826–1919)
Dost Mohammed Khan tok kontroll i Kabul. Kollisjon mellom de ekspanderende britiske og russiske imperiene influerte Afghanistan gjennom det 19. århundre i det som ble kalt «det store spillet». Britenes bekymring over Russlands framvekst i Sentral-Asia kulminerte i to anglo-afghanske kriger. Den første (1839–42) resulterte i ødeleggelsen av en britisk hær, den er husket som et eksempel på intensiteten av afghansk motstand mot fremmede styre. Den andre anglo-afghanske krig (1878–80) ble utløst av at emir Shir Ali Khan nektet å akseptere britisk nærvær i Kabul. Konflikten brakte emiren Abdur Rahman Khan til den afghanske tronen. I løpet av hans styre (1880–1901), etablerte britene og russerne offisielt grensene til det som skulle bli det moderne Afghanistan. Britene beholdt kontrollen over Kabuls utenrikspolitikk.
Afghanistan forble nøytralt under første verdenskrig, til tross for tyske forsøk på å vekke de antibritiske følelsene og afghanske opprør langs grensen til britenes India. Den afghanske kongens nøytralitetspolitikk var ikke allment akseptert innen landet.
Habibullah Khan, Abdur Rahmans sønn og etterfølger, ble drept i 1919, trolig av familiemedlemmer som var imot britenes innflytelse. Hans tredje sønn, Amanullah Khan, tok tilbake kontrollen over utenrikspolitikken etter å ha satt i gang den tredje anglo-afghanske krig med et angrep på India samme år. I løpet den påfølgende konflikten, oppga de krigstrette britene kontrollen over afghansk utenrikspolitikk ved å underskrive Rawalpindi-traktaten i august 1919. Til minne om denne hendelsen, feirer afghanerne sin frigjøringsdag 19. august.
Amanullah Khans reformer og borgerkrig (1919–1929)
Kong Amanullah (1919–29) forsøkte å gjøre slutt på landets tradisjonelle isolasjon i årene etter den tredje anglo-afghanske krig. Han etablerte diplomatiske forbindelser med de fleste betydelige landene og, etter å ha besøkt Europa og Tyrkia der han merket seg Atatürks modernisering og sekularisering, introduserte flere reformer som skulle modernisere Afghanistan. Noen av disse, som å avskaffe de tradisjonelle muslimske slørene for kvinner og åpningen av skoler for begge kjønn, skjøv vekk mange stamme- og religiøse ledere. Da han stod ovenfor massiv væpnet motstand, var han tvunget til å abdisere i januar 1929 etter at Kabul under borgerkrigen ble erobret av den saqqavistiske opprørshæren under ledelse av Habibullāh Kalakāni som innsatte seg selv som konge av Afghanistan. Han ble avsatt og henrettet i oktober 1929 da Mohammed Nadir Shah gjenerobret Kabul.
Nadir Shahs og Zahir Shahs styre (1929–1973)
Prins Mohammed Nadir Shah som var en fetter av Amanullah, nedkjempet Habibullāh Kalakāni med betydelig støtte fra pashtoene og utropte seg til kong Nadir Shah. Han begynte å konsolidere sin makt og å gjenbygge landet. Han omgjorde reformene til Amanullah Khan til fordel for en mer gradvis tilnærming til moderniseringen. I 1933], derimot, ble han myrdet i et hevndrap av en student i Kabul
Mohammed Zahir Shah, Nadir Khans 19 år gamle sønn, overtok tronen og regjerte fra 1933 til 1973. Inntil 1946 styrte Zahir Shah med hjelp av sin onkel Sardar Mohammed Hashim Khan, som holdt stillingen som statsminister og fortsatte politikken til Nadir Shah. I 1946 overtok en annen onkel som statsminister, Sardar Shah Mahmud Khan. Han begynte et eksperiment som tillot større politisk frihet, men forsøkte å reversere politikken da den gikk lenger enn forventet. I 1953 ble han erstattet som statsminister av Mohammed Daoud Khan, kongens fetter og svigerbror. Daoud forsøkte å få til et nærere forhold til Sovjetunionen og en mer fiendtlig holdning til Pakistan. Uenigheter med Pakistan førte til en økonomisk krise og han ble bedt om å trekke seg i 1963. Fra 1963 til 1973 tok Zahir Shah en mer aktiv rolle.
I 1964, gjorde kong Zahir Shah kjent en liberal grunnlov som innførte et tokammers parlament der kongen utpekte en tredjedel av representantene. Folket valgte en tredjedel og resten ble valgt indirekte gjennom provinssamlinger. Selv om Zahirs «demokrati-eksperiment» produserte få reformer som ble værende, tillot det fremvoksten av uoffisielle ekstreme parti på både høyre og venstresiden. Disse inkluderte det kommunistiske Afghanistans demokratiske folkeparti (ADFP), som hadde tette ideologiske bånd til Sovjet. I 1967 ble ADFP splittet i to store rivaliserende fraksjoner: Khalq (mengden)-fraksjonen ble ledet av Noor Mohammed Taraki og Hafizullah Amin og støttet av elementer innen militæret, og Parcham (flagget)-fraksjonen ledet av Babrak Karmal. Splittelsen reflekterte etniske, klasse og ideologiske delinger innen afghansk samfunn.
Daouds afghanske republikk (1973–1978)
27. april 1978 satte FDPA i gang et blodig kupp som endte med at Daoud ble kastet og drept sammen med store deler av hans familie. Noor Mohammed Taraki ble generalsekretær og statsminister for den nylig etablerte Den demokratiske republikken Afghanistan med sterk støtte fra Sovjetunionen.
Sovjetisk intervensjon i Afghanistan (1978–1992)
ADFP gjennomførte jordreformer, gav kvinner stemmerett, innførte forbud mot tvangsekteskap og byttet ut religiøse lover med sekulære og marxistiske. Regjeringen inviterte Sovjetunionen til å hjelpe til med å modernisere landets økonomiske infrastruktur (hovedsakelig leting og utvinning av sjeldne mineraler og naturgass). Sovjet sendte også personell for å bygge veier, sykehus, skoler og grave vannbrønner. De trente og utrustet også den afghanske hæren.
Disse reformene ble møtt med et solid tilbakeslag, delvis ledet av medlemmer av det tradisjonelle etablementet. Mange av disse dannet grupper i et forsøk på å snu Afghanistans avhengighet, noen tok til voldelige aksjoner og saboterte landets industri og infrastruktur. Regjeringen svarte på angrepene med hard hånd ved hjelp av hæren og arresterte, utviste og henrettet mange mujahedin, «hellige muslimske krigere».
Taraki ble drept og erstattet av Hafizullah Amin. 25. desember 1979 gikk Den røde armé inn i Kabul for å rydde opp i kaoset i redsel for at Amin skulle vende seg til USA.
Det afghanske regimet ledet av Babrak Karmal og støttet av Sovjet førte så en brutal krig mot ulike muslimske og etniske opprørsgrupper. Amerikanske CIA og Pakistan støttet opprørsstyrkene finansielt på grunn av deres motstand mot det kommunistiske regimet. Saudi-Arabia støttet også gruppene finansielt på grunn av gruppenes muslimske tilhørighet.
Maktab al-Khadamat (MAK) ledet av den rike saudiaraberen Osama bin Laden førte penger, våpen og muslimske krigere inn i landet med støtte og hjelp fra regjeringene i USA, Pakistan og Saudi-Arabia. I 1988 brøt Laden sammen med sine mer militante medlemmer med MAK og grunnla al-Qaida for å utvide motstanden mot Sovjet til hele verden.
Sovjetunionen trakk sine styrker ut av Afghanistan i februar 1989, men fortsatte å støtte regjeringen, nå ledet av Mohammed Najibullah. CIA og Saudi-Arabia fortsatte også å støtte mujahedin. Etter at Sovjet kollapset, ble regjeringen kastet 18. april 1992 og Den islamske staten Afghanistan ble opprettet.
Borgerkrig og internasjonal intervensjon (1992–2021)
Da de seirende mujahedin inntok Kabul for å overta kontrollen over byen og regjeringen, brøt interne kamper ut mellom forskjellige militser som hadde et vanskelig samarbeid under den sovjetiske okkupasjonen. Da deres felles fiende forsvant, kom militsenes klantilhørighet, etniske, religiøse og personlige vansker til overflaten og borgerkrigen fortsatte.
Et islamsk jihad interimråd kom på plass, først ledet av Sibghatullah Mojadeddi i to måneder, så av Burhanuddin Rabbani. Kampene mellom de rivaliserende fraksjonene ble intensivert. I reaksjon til det anarkiet og krigsherrene som herjet landet, og mangelen på pashto-representanter i regjeringen i Kabul, vokste en bevegelse av religiøse lærde frem, mange av dem var tidligere mujahedin. Taliban hadde kontroll over 90% av landet i løpet av 1998, og begrenset opposisjonen for det meste til et lite, hovedsakelig tadsjikisk hjørne i nordøst og i Panjshir-dalen. Opposisjonen dannet Nordalliansen, som fortsatte å motta diplomatisk anerkjennelse i FN som Afghanistans regjering.
Som svar på terrorangrepet 11. september 2001 satte USA og dets koalisjonsallierte i gang et vellykket angrep for å fjerne Talibans regjering. Sponset av FN møtte afghanske fraksjoner hverandre i Bonn og valgte en 30 medlemmer stor interimadministrasjon ledet av Hamid Karzai. Etter å ha ledet landet i seks måneder, kalte den tidligere kongen Zahir Shah sammen en loya jirga som valgte Karzai til president og gav ham autoritet til å styre videre i to år. Karzai ble så landets første valgte president i Den islamske republikk Afghanistan 7. desember 2004 etter valget som var 9. oktober. På tross av dette har regjeringen lite makt utenfor selve Kabul, med regionale krigsherrer som er minimalt lojale mot den sentrale regjering.
Krigen varte til 2021, da de amerikanske og øvrige Nato-lands styrker trakk seg ut. I løpet av cirka ti dager i august 2021 overtok Taliban kontrollen over hele Afghanistan.
Riten av Perfeksjon
Riten av Perfeksjon var et ritual innen frimureriet og forgjengeren til den gamle og anerkjente skotske ritus i 33º.
Den utviklet seg i Frankrike omkring 1754 da et kapittel av Claremont ble grunnlagt i Paris med 7 grader. I 1758 ble Riten utvidet til de 25 gradene kjent som Riten av Perfeksjon.
Den 27. august 1761 ble Stephen Morin tildelt en fullmakt i Paris til å innføre riten i «den Nye Verden» (Amerika). Han etablerte riten i Kingston (Jamaica) på Jamaica i 1762 eller 1763. I 1770 opprettet han et «Stor-Kapittel» for riten i Kingston, Saint-Domingue (dagens Jamaica). Morin døde i 1771 og ble gravlagt i Kingston.
I USA ble losjer opprettet i Louisiana i 1763, i New Orleans den 12. april 1764 (Loge de Parfaits d' Écosse), i Albany (New York) den 26. desember 1767 (4°-14°), i Philadelphia, Pennsylvania i 1782, og i Charleston, Sør-Carolina i 1783.
Bob Haley
Bob Haley er et rockeband basert i Oslo. Bandet spiller det plateselskapet karakteriserer som rufsete countryrock.
Manngard
Manngard er en av flere mulige metoder for å gjennomsøke et område. Et annet ord for manngard er søkekjede. Å gå manngard betyr at en gruppe personer gjennomsøker et geografisk område systematisk, for å finne et objekt (vanligst en savnet person).
Personene som skal gjennomføre søket stilles opp på en rett linje i terrenget med en viss avstand mellom hver person. Avstanden mellom personene avhenger av terrengets beskaffenhet og størrelsen på objektet som skal finnes. Personene starter søket samtidig. De går i samme retning, og holder samme innbyrdes avstand.
Bob Haley
31. mars 2008 slapp bandet debutalbumet Let It Last. Albumet ble produsert av Håkon Gebhardt, Marius Kristiansen og Bob Haley. Med på platen medvirker musikere som Lars Fredrik Beckstrøm, Lars Håvard Haugen, Skjalg Raaen og Line Horntveth.
Manngard
Ved starten av søket får personene beskjed om å holde øyekontakt med den ene sidemannen (vanligvis den venstre), slik at linjen holdes rett, og slik at avstandene mellom personene er den samme under hele søket. Personen som går lengst til venstre vil derfor fungere som lederen av søket, og bestemme retningen.
Live at Last
Live at Last er det første konsertalbumet med Black Sabbath. Det ble utgitt i 1980.
Albumet ble opprinnelig utgitt uten tillatelse fra bandet, og var derfor lenge regnet som et uoffisielt album. Albumet har i ettertid blitt utgitt offisielt, både som ett enkeltstående album, og som den første CD-en i albumet Past Lives fra 2002. I tillegg var det inkludert i samleboksen The Vinyl Collection, 1970-1978, som ble utgitt i 2012.
Eksterne lenker
Live at Last
Pauvres honteux
Pauvres honteux (fransk for beskjedne/skamfulle fattige) betegner standsmennesker og velstående mennesker som er havnet i økonomisk armod, men som er for stolte, skamfulle eller liknende til å oppsøke offentlige velferdstjenester.
Det var mellom 1500-tallet og 1800-tallet vanlig, men tilfeller finnes også tidlig på 1900-tallet, at man i byer skilte mellom vanlige fattige, det vil si fattigfolk av almuen, og forarmede mennesker med bakgrunn fra borgerskap og høyere samfunnslag. Det fantes ofte egne institusjoner, som leilighetsbygg og legater/stipendier, for pauvres honteux.
Norge
Norge har hatt sosiale institusjoner som enten gav forrang til eller var forbeholdt standsmennesker, blant andre Thomas Angells Stiftelser i Trondheim og Major og Advokat Eivind Eckbos Familielegat.
likeledes forbindes det med Arguslottriet som Aftenposten kjørte en gang årlig ved juletider i mellomkrigsårene.
Sverige
Blant annet Borgerskapets änkehus og Borgerskapets gubbhus fantes i Stockholm.
Lars Sørensen
Lars Sørensen (født 1959 er en grønlandsk politiker.
Han representerer partiet Inuit Ataqatigiit, og har vært medlem av Grønlands Landsting siden 1995. Har er i dag (2007) borgermester i Paamiut kommune, en stilling han har hatt siden 1997.
Han har tidligere vært motstander av Grønlands utenrikspolitik, men er i dag utenrikspolitiker.
Skald
En skald var en norrøn dikter, poet og historieforteller.
Tsjekkia under Sommer-OL 2012
Tsjekkia deltok i Sommer-OL 2012 i London som ble arrangert i perioden 27. juli til 12. august 2012.
Skald
Skaldene arbeidet ofte for konger og høvdinger med å kvede skaldekvad og således dekorere, dokumentere og gjenfortelle historier om tidligere tiders stordåder. Kvadene handlet ofte om guder og helter, og gjerne om vikingkongene. Skaldekvad er betraktet som kunstart og de beste skaldene var meget anerkjent og fikk god betaling. Det kunne være et flott sverd, en svær armring i ekte gull, eller et helt skip.
Skaldene skrev ikke ned kvadene. De ble enten fortalt eller kanskje sunget ut til forsamlingen. Kvadene gikk inn i denne muntlige historietradisjonen. Noen kvad ble husket og gjenfortalt i så mange generasjoner at de ble skrevet ned, omtrent fra 1100-tallet og utover etter at alfabetet kom med kristendommen.
Vi kjenner til rundt 250 skalder. Noen av disse er Øyvind Skaldespiller, Torbjørn Hornkløve, Jorunn Skaldemøy, Tormod Kolbrunarskald, Eyjolv Dådaskald og Egil Skallagrimson som er den største av skaldene. Skaldene var som oftest menn, men det var også kvinner som kunne kvede.
Mest kjent av de som skrev ned norrøn diktning, er nok Snorre Sturlason med Heimskringla, Den yngre Edda og Egils saga.
Pittura infamante
Pittura infamante («italiensk» for «ærekrenkende portrett»; i flertall pitture infamanti) var en form for freskomalerier, hvor poenget var å henge ut navngitte personer som enten hadde gjort seg skyld i forbrytelser mot samfunnet, eller som rett og slett var makthavernes motstandere. Maleriene hører til i renessansens Italia, med bystatene i Nord- og Midt-Italia som sentrum for virksomheten.
Yndede emner for pittura infamante var forræderi, tyveri, konkurs, falskneri og svindel. Billedkunsten kunne fritt ramme den skyldige selv om bevisførselen var mangelfull og ingen rettskraftige virkemidler sto til rådighet.
Dog finnes det ingen eksempler på pittura infamante bevart. Samtidige kilder kan imidlertid fortelle at det gjerne dreide seg om fargesprakende portretter. Noe mer detaljerte beskrivelser av pittura infamante har det heller ikke vært mulig å finne primærkilder til. Derimot finnes noen få blyantutkast til tegninger. Dessuten antas «den hengte mann» blant Tarotkortene å gjengi den arketypiske fremstillingsmåten for pittura infamante, ettersom en nettopp i Nord-Italia på samme tid (i 1440-årene), tok til å produsere og spre slike kortstokker.
Skam og ære
Målet for billedfremstillingene var bokstavelig talt å henge ut folk som en mente gikk på kant med det aksepterte. Den offentlige skam som de derved pådro seg ble ansett som den verste sosiale straff. Var det ikke mulig å ramme personen med juridiske sanksjoner, kunne en ty til ærekrenkende malerier av vedkommende til offentlig skue ved såkalt uthenging in effigie. Portrettene var altså ofte rene bestillingsverk, anskaffet av de styrende i bystatene. Dermed fungerte også pittura infamante som en form for "kommunal justis". )
Uttrykket og fremstillingsmåten kom fra en føydal idé om skam. Å tape ansikt var nemlig ansett som den mest betydningsfulle form for offentlig avstraffelse. På dette punkt kan pittura infamante også sies å være tuftet på doktrinen om fama og infamia i gammel romersk rett.
Middel i maktkamp
Ifølge Edgerton tapte genren i anseelse, og avtok i popularitet, straks den begynte å bli dyrket som selvstendig kunstart. Profesjonaliteten i utførelsen trakk oppmerksomheten bort fra den opprinnelige idé om at bildene skulle representere en straff in effigie.
Anundshög
Anundshög er navnet på en stor gravhaug og et fortidsminneområde i Badelunda, Västmanland i Sverige. Her finnes blant annet fem skipsformede steinsettinger, Sveriges største gravhaug «Anundshögen», flere mindre gravhauger, en «offerbrønn», samt en runestein.
Pittura infamante
Dekor og fremstilling
Pittura infamante kunne opptre hvor som helst på offentlige steder, men enkelte bygninger var selvfølgelig i mer hyppig bruk enn andre. Et sted som til stadighet var utsmykket med et rikt antall pittura infamante i full legemsstørrelse var Palazzo del Bargello. Florentiske lover krevde at podestà hadde slike karikaturer malt av folk som drev finansielt mislighold (hadde ubetalt gjeld, gikk konkurs, eller drev svindel, falskneri og liknende), og ledsaget av en verbal identifikasjon av dem som viste forakt for loven. osv.). Pittura infamante var langt mye mer vanlig i Firenze, hvor herskerne anså bildene for å være selve kilden til "slett rykte."
Anundshög
Anundshögen er ni meter høy og er 64-68 meter i tverrmål, altså noenlunde på størrelse med Jellhaugen ved Halden, og den regnes som Sveriges største. Et ildsted under haugen er datert til perioden 210-540 e.Kr., altså sen romertid eller folkevandringstid. Toppen på haugen er avflatet, dette er etter en gravåpning i 1788.
Pittura infamante
Dekor og fremstilling
Pittura infamante kunne riktignok ha mer fordelaktige portretter som utgangspunkt, og i slike tilfeller var virkningen desto større fordi kunstneren i tillegg ga en sarkastisk kommentar til en kjent fremstilling. Ved å sette vante sammenhenger på hodet, skjer noe av det samme som ved skildringen av mundus inversus («omvendte verdener»), at en understreker kontrasten til den vanlige oppfattelsen og ydmyker vedkommende som får en skygge kastet over sin tidligere stråleglans.
Anundshög
Navnet på haugen er kjent siden sen middelalder, da haugen ble brukt som tingplass og kaltes da «Anunda Högh». Antikvaren Johan Peringsköld mente navnet kom av sagnkongen Bröt-Anund, og at dette var hans grav. Dette kan i dag ikke karakteriseres som annet enn ren gjetting. Navnet forekommer imidlertid på runesteinen, og dette holder liv i myten.
Pittura infamante
Modeller og motiv
Pittura infamante avbildet alltid menn, aldri kvinner, og generelt var det nesten bare overklasseherrer som ble portrettert, ettersom det var disse som ville ha mest å tape på å bli uthengt gjennom slike fremstillinger.
Anundshög
På området finnes 12 gravhauger, ti runde steinsettinger og fem skipssettinger, 14 bautasteiner og den ovennevnte runesteinen. Innskriften lyder: ''Folkvid reiste alle disse steinene etter sønnen hans, Heden, Anunds bror. Vred ristet runene''.
Pittura infamante
Modeller og motiv
Henrettelse ved galgen var i seg selv signifikant, ettersom velstående kriminelle hadde oppnådd det privilegium å velge halshugging ved sverd eller øks, i stedet for, liksom Judas), å bli hengt, noe som også i religiøs kontekst ble ansett for å være en stor skam.
Anundshög
Området ble sommeren 2008 undersøkt med georadar, og det ble funnet 30 nedgravninger i rekke fra et vadested 200 meter fra feltet. Denne er tolket som en rekke av reiste steiner elle store stolper, som senere er fjernet.
Pittura infamante
Billedeksempler fra Italia
Forekomstene av pittura infamante utenfor Italia er svært fåtallige, men de finnes. For eksempel var det dokumenter fra hundreårskrigen som oppfordret til å utferdige "ubehagelige bilder" på tekstiler av motstanderne. Vi finner det også i Frankrike under Ludvig XI regjeringstid, og senere også i England og Nord-Tyskland.
Tilje
Tilje eller tile er fra gammelt av navn både på golvflater i hus, ett enkelt golvbord og (maritimt) golvdekningen i en småbåt. Det kan og bety dansegolv: Golvtil. Ordet har norrønt opphav, þilja.
Ivar Aasen skiller i sin norske ordbok mellom disse ordene: Han noterer at til (intetkjønn) eller tel er mest utbredt, mens tilja er verbet å tilja.
I småbåter er tilje treflakene en stiger på i rommene mellom toftene. I Nord-Norge er plikt vanlig. Lenger sør bruker en plikt eller plitt om en tilje som spisser av i skuten på båten (skottplikt).
Tilja er til å taes opp når båten skal øses eller landsettes. Derfor er det boret hull i dem. Hullet kan være så stort at en får tak på tiljen med votten på.
Mayhem (USA)
Mayhem var et crossover thrash-band som ble stiftet i Portland, Oregon, USA i 1983.
Utgivelser
I 1985 ga Mayhem ut en 4-spors demo kalt As The World Burns. To år senere ga de ut studioalbumet Burned Alive. Mayhem fikk bare gitt ut ett studioalbum før de ble splittet opp. Albumet ble spilt inn i Portland, Oregon i 1986 og gitt ut på Black Dragon i 1987. I 2006
Burned Alive inneholder følgende sanger:
Sangen «White Mice on Speed» er egentlig sangen Ace of Spades med mye høyere hastighet.
I kveld med Thomas Giertsen
I kveld med Thomas Giertsen er et norsk talkshow og humorprogram med Thomas Giertsen som gikk på TVNorge i 1999. Komikerne Jon Øigarden og Espen Eckbo hadde også sentrale roller i programmet, og fungerte tidvis som reportere og med-programledere. De var i tillegg ansvarlig for diverse humoristiske innslag. Eckbo hadde blant annet rollen som «Espen i bua». Lillian Müller hadde også en fast rolle i programmet.
Programmet var produsert av Lasse Hallberg og ble innspilt på Scene West Victoria. Det ble sendt to episoder i uka (mandag og torsdag kveld).
Husbandet besto av Trond Lindheim, Jens Thoresen, Øyvind Madsen og Oddbjørn Aase.
Seertall og omtale
VGs TV-anmelder gav premieren terningkast fire. Anmelderen mente Giertsen fikk en meget dårlig start på programmet og beskrev vitsene han serverte som dårlige, flaue, platte og kjedelige, men at han tok seg inn etterhvert. Han gav mye ros til hans medhjelpere: Jon Øigarden og Espen Eckbo. Også Dagbladets anmelder gav den forholdsvis god omtale og gav særlig mye ros til Eckbo. Aftenpostens mottakelse var sånn midt på treet. Også han gav mest skryt til Eckbo.
Skaland
Skaland (postnr. 9385) er en bygd i Senja kommune i Troms og Finnmark. Bygda ligger ved Bergsfjorden og har om lag 200 innbyggere. Skaland var administrasjonssenter i Berg kommune.
Nordover mot Senjahopen går fylkesvei 862. I krysset, like øst for Skaland svinger veien østover, innover langs Bergsfjorden og videre mot Straumsbotn. Vestover fra krysset går Fv251, gjennom sentrum av bygda og videre utover til Bøvær.
På Skaland er det grafittverk, og dette er hovednæringa. Der er også et bergverksmuseum. Nylig ble det funnet nye forekomster ved Trælen, utenfor Steinfjord, og i den anledning ble det bygget en 6 km lang vei utover dit.
Skaland grunnkrets
Skaland var, med sine 5,53 km², den arealmessig minste grunnkretsen i Berg kommune, og utgjøres av selve bygda Skaland. I folketall var grunnkretsen imidlertid nummer to etter Senjahopen. Skaland grenser i vest til Bøvær, i nord til Steinfjord, i øst til Bergsbotn og over fjorden i sør til Strømsnes.
Innbyggertall:
Jamaica under Sommer-OL 2008
Jamaica under Sommer-OL 2008. Trettisju sportsutøvere fra Jamaica deltok i tre sporter, friidrett, sykling og hestesport under Sommer-OL 2008 i Beijing. Jamaica kom på 14.-plass på medaljestatistikken med seks gull-, tre sølv- og to bronsemedaljer. Friidrettsutøveren Veronica Campbell-Brown var landets flaggbærer under åpningsseremonien.
Sebastian Sorsa
Sebastian Sorsa (født 25. januar 1984) er en finsk tidligere fotballspiller.
Ras Dashen
Ras Dashen eller Ras Dejen (ge'ez ራስ ደሸን rās dāshen eller ራስ ደጀን rās dejen) er det høyeste fjellet i Etiopia. Fjellet er 4 550 meter høyt, og ligger i Simien nasjonalpark, nordøst for Tanasjøen.
Berggrunnen er basalt, og ifølge den svenske geografen Erik Nilsson er fjellet den østlige toppen av en svært stor vulkan, hvor den nordlige delen er erodert ned ca 1 000 meter av flere raviner som løper ut i Tekezéelven. Vulkanens venstre del utgjøres av Bwahitfjellet (4 437 moh).
Det amhariske navnet Ras Dejen skrives Ras Dashen av det etiopiske kartverket. Navnet betyr «vaktpost» eller «keiserens general».
Det første dokumenterte bestigningen ble gjort av de franske offiserene Ferret og Galinier i 1841. Det er likevel mest sannsynlig at befolkningen i området har besøkt toppen tidligere, da det er en overkommelig bestigning, og det finnes både bygninger og beiteområder i nærheten.
Kveøybrua
Kveøybrua er en stålkassebro på fylkesvei 7785 i Kvæfjord kommune i Troms og Finnmark. Brua er 371 meter lang, og lengste spenn er 80 meter. Brua ble åpnet den 25. september 2010, og sammen med steinfyllingen Kveøymoloen utgjør den Kveøyforbindelsen.
International Business District undergrunnsstasjon
International Business District undergrunnsstasjon er en stasjon på linje 1 på Incheons undergrunnsbane.
Venezuela under Sommer-OL 1984
Venezuela under Sommer-OL 1984. Tjueseks sportsutøvere, tjuefem menn og en kvinne fra Venezuela deltok i ti sporter under Sommer-OL 1984 i Los Angeles. Venezuela kom på delt 40.-plass med tre bronsemedaljer. Friidrettsutøveren William Wuycke var Venezuelas flaggbærer under åpningsseremonien.
Slaget ved Doggerbank (1781)
Slaget ved Doggerbank fant sted 5. august 1781 under den fjerde engelsk-nederlandske krig som var del av den amerikanske uavhengighetskrigen, på Doggerbank rundt 100 km utenfor Storbritannia i Nordsjøen.
Bakgrunn
De forente Nederlandene var den første europeiske republikk; i 1588 ble landet erklært som republikk etter at de under ledelse av Vilhelm I av Oranien hadde kjempet seg fri fra spansk herredømme. Frem til 1795, da republikken kom under delvis fransk herredømme, ble staten ledet av en stattholder som stammet fra Vilhelm av Oranje. Takket være deres historie fikk den amerikanske frihetskampen i 1776 sympati fra Nederlandene, som sluttet seg til de allierte. Dette var opptakten til den fjerde engelsk-nederlandske krigen hvor den britiske regjeringen var tvunget til å trekke tilbake deler av sin flåte fra andre formål for å beskytte handelen i Nordsjøen. Et desperat slag ble utkjempet hvor ingen av de stridende parter fikk noe overtak. Det var et blodig sammenstøt mellom en britisk eskadre under viseadmiral Hyde Parker og en nederlandsk eskadre under viseadmiral Johan Zoutman, begge eskorterte konvoier.
Slaget
Konvoiene møttes tidlig om morgenen den 5. august, Hyde Parker sendte seks linjeskip med 54-80 kanoner og en fregatt med 44 for å føle fienden på tennene. Etter at Zoutman hadde lagt sine skip i en linje, satte de britiske kursen mot dem for fulle seil. Like før skipene nådde den nederlandske linjen, lot Parker sine skip dreie bi, og fyre kanonene av. Zoutman hadde ikke gjort bruk av muligheten han hadde til å angripe de engelske skipene som kom mot hans skip, men avventet deres første skudd. Han besvarte deres ild, og slaget som kom til å vare nesten tre og en halv time hadde begynt. Den engelske eskadren var bedre væpnet, per runde kunne de fyre av mer enn 800 pund «jern».
Den midtre og bakre delen av den nederlandske linjen fikk problemer fordi Hyde Parker ikke stilte sine tyngste skip opp mot de tilsvarende nederlandske. Tidlig i slaget ble Wolter Jan baron Bentinck, som hadde kommandoen over «Batavier», dødelig såret. «Holland», som lå bakerst, ble beskutt av to engelske skip og fullstendig ødelagt. «Princess Amelia» (80 kanoner) hadde tatt opp kampen mot «Piet Heyn» (54 kanoner), som ble meget skadd.
I den forreste delen var forholdene motsatt, der kjempet «Admiraal Generaal» og to andre nederlandske skip mot to engelske, og skadet disse slik at de trakk seg tilbake. Dette gjorde det mulig for nederlenderne å angripe «Fortitude», det engelske flaggskipet. Dette tvang Hyde Parker til å trekke seg tilbake istedenfor å angripe de første nederlandske skipene. Resten av de engelske skipene fulgte ham, det viste seg at skipene var så skadd at de ikke gjenopptok striden. Den engelske eskadren greide å følge handelsskipene til hjemmehavn.
Etter at Hyde Parker trakk seg tilbake, forble de nederlandske skipene i slagorden i tilfelle de engelske ville snu og foreta et nytt angrep. Da dette ikke skjedde, tok Zoutman sin skadde eskadre tilbake til Texel for reparasjoner. «Holland» kunne ikke reddes og ble forlatt før det sank, natten til 6. august. Handelskonvoien hadde nådd hjemmehavn før eskadren klappet til kai.
Parker hevdet at han ikke hadde vært godt nok utstyrt for sin oppgave og insisterte på å trekke seg fra sin kommando. Slaget hadde ingen reell innvirkning på det generelle utfallet av krigen, og trolig var dette det siste sjøslag den nederlandske marine deltok i Europa.
Selv om nederlenderne feiret slaget som en seier, greide britene å stenge de fleste nederlandske krigsskipene inne i deres hjemmehavner under resten av krigen. Dette betød at den nederlandske handelsflåten ikke hadde stor mulighet til å seile, med alle følger dette hadde for den nederlandske republikkens økonomi.
Den nederlandske Doggerbankmedaljen
For deres innsats under slaget ble Johan Zoutman og hans offiserer æret med en ny medalje, «Doggerbankmedaljen». Denne ble opprettet av stattholder Vilhelm V. Den var den første nederlandske medalje som henger i stoffbånd. Den hadde teksten «Pax quaeritur bello» (latin: fred fåes gjennom krig). Zoutman, første offiser Jan Hendrik van Kinsbergen og skipskapteinene fikk en gyllen medalje hver seg. Offiserene fikk en sølvmedalje med rødt-hvitt-blått bånd og offiserer i opplæring og underoffiserer fikk sølv med oransje bånd. Lavere ranger fikk et pengebeløp. Mange nederlendere bar et spesielt bånd til minne om slaget, og fond ble opprettet for å støtte falne sjømenns enker. To av disse fondene fusjonerte i 1785 og et akademi for sjøfolk ble opprettet.
Slaget i litteraturen
Dikteren Jan Frederik Helmers skrev et hyllingsdikt til slaget, og Simon Rivier skrev et «tidsspill» kalt Triomf der Doggerbanksche helden en die der andere heldendaaden, met den dood van Bentinck. (Triumfen til heltene fra Doggerbank og andre heltedåder, med Bentincks død). Dette ble utgitt i ’s-Gravenhage av Herman Hendrik van Drecht i 1782.
De britiske skipene (Hyde Parker)
Løytnantene James Saumarez og William Bligh deltok i slaget, begge ble etter slaget forfremmet til kommandører og ble senere admiraler. Bligh er mest kjent for å ha vært kaptein om bord på handelsskipet HMAV «Bounty» under et mytteri i 1787.
Stavanger kommunes kulturpris
Stavanger kommunes kulturpris deles ut av Stavanger kommune.
Prisen deles ut årlig til en person som har gjort en fortjenstfull innsats for kunst og kultur i Stavanger. Prisen består av bronsestatuetten «Pike med sjal» av kunstneren Stinius Fredriksen og en gavesjekk på i størrelsesorden kr 50 000.
Samtidig med kulturprisen deler kommunen vanligvis ut ett eller flere kulturstipend til kunstnere og andre kulturarbeidere som ønsker å perfeksjonere og videreutvikle seg.
Labour Party (Irland)
Labour Party (irsk Páirtí an Lucht Oibre) er et sosialdemokratisk parti i Irland. Det ble grunnlagt av fagforeningslederne James Connolly og James Larkin i 1912 som en politisk gren av Irish Trade Union Congress. Det ble formelt organisert som er politisk parti i 1930. Ved valget i 1922 oppnådde partiet mer enn 20 av stemmene. Det gikk inn for europeiske løsninger ved folkeavstemningene i 1987, 1992, og 1998.
Labour party var medlem av regjeringen i periodene 1948–1951, 1973–1977, 1981–1982 og 1992–1997.
Sør-Odal ungdomsskole
Sør-Odal ungdomsskole er en nedlagt ungdomsskole i Sør-Odal i Innlandet. Skolebygningene ligger på Korsmo ved administrasjonssentret Skarnes. Den eldste delen av skolen er fra 1960-tallet, mens den nyeste delen er fra 2003.
Skolen besto av tre forskjellige bygg som ble kalt Kunst og handverks-bygget, Osten og Realfagbygget. Arstuen var det nyeste bygget på Sør-Odal ungdomsskole. Navnet er et tradisjonelt ord fra dialekten i Odal, og kommer av «andre stuen», det vil si «det andre huset». Da byggingen av Glommasvingen skole startet i 2017, ble Arstuen revet.
Ungdomsskoleelever i Sør-Odal går fra skolestart i 2019 på Glommasvingen skole.
Hemileucinae
Utseende
Stort sett middelsstore (vingespenn oftest 50 – 80 mm) spinnere. En gruppe, med Automeris og beslektede slekter, har ensfargede framvinger og store øyeflekker på bakvingene. Andre mangler øyeflekker og er mer eller mindre ensfargede. Slekten Hylesia er brune med forholdsvis små, ofte noe sigdformede vinger, og ligner på silkespinnere (Bombycidae). De hårete, kontrastrikt fargede artene i slekten Hemileuca kan minne om børstespinnere (Lymantriidae). Larvene er tett kledt med stive, korte hår som inneholde gift.
Levevis
Larvene lever gjerne selskapelig, i alle fall som unge. De kan legge ut på vandringer på en lang rekke, den ene bak den andre. Som andre påfuglspinnere har de voksne reduserte mundeler, og de tar ikke næring til seg. Noen flyr om natten, andre om dagen.
Neslehår
Larvene, til dels også de voksne sommerfuglene, er kledt med neslehår. Disse frigjør gift om man kommer i kontakt med dem og kan utløse hudirritasjon, av og til også mer alvorlige komplikasjoner. Hemileucinae er den sommerfugl-gruppen som forårsaker mest medisinske problemer i Mellom- og Sør-Amerika.
Olaf Ludwig
Olaf Ludwig (født 1960 i Gera) er en tidligere tysk landeveissyklist. Ludwig var aktiv på 1980- og 1990-tallet.
Daniel Owen (forfatter)
Daniel Owen (født 20. oktober 1836, død 22. oktober 1895) var en walisisk forfatter av romaner, generelt betraktet som den fremste walisiskspråklige romanforfatter på 1800-tallet.
Olaf Ludwig
Ludwig vant i 1982 og 1986 amatørkonkurransen Course de la Paix samt landeveisrittet under OL 1988, der han konkurrerte for Øst-Tyskland. Som profesjonell syklist vant han to etapper i Tour de France og i 1990 den grønne poengtrøya. Han vant Amstel Gold Race i 1992 og kom på pallen under i Paris-Roubaix samme år.
Daniel Owen (forfatter)
Bakgrunn
Han ble født i Mold i Flintshire. Hans far, Robert Owen, var gruvearbeider. Hans far og to brødre, James og Robert, omkom den 10. mai 1837 i wn ulykke da kullgruven Argoed ble overflømmet. Tapet fikk alvorlige konsekvenser for familien som sank ytterligere ned i fattigdom. Owen fikk ingen formell skoleundervisning, men har fremholdt at han hadde stor takknemlighetsgjeld til søndagsskolen.
Som ung mann ble han først lærling hos en skredder, og forsøkte seg deretter på prestestudiet. Dette lyktes han ikke med, og gikk tilbake til skredderyrket.
Olaf Ludwig
Fram til 2006 var Ludwig ansvarlig for laget T-Mobile Team.