cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Martin Van Buren
Biografi
Advokatpraksisen hans gjorde ham finansielt uavhengig og la veien åpen for hans politiske engasjement. Politikken i New York var spesielt bitter og personlig etter 1800, året da Thomas Jefferson ble valgt, og føderalistpartiet falt. Republikanerne var delt i tre fraksjoner: tilhengere av George Clinton (og senere hans nevø De Witt Clinton), Robert R. Livingston og Aaron Burr. Føderalistenes kontroll etter 1799 var avhengig av koalisjon med en av disse gruppene. Van Buren allierte seg med Clinton-fraksjonen og var varamann fra Columbia County fra 1808 til 1813 da han ble fjernet. I 1812 gikk han inn i statssenatet og ble medlem av retten for korreksjon av feil, New Yorks høyeste domstol før 1847.
Staten New York
Hans karriere i senatet i New York dekket to perioder (1812–1820). I 1815 ble han statens justisminister, et embete han hadde mens han fremdeles var medlem av senatet (frem til 1819). Da ble han erstattet for å gjøre plass for en føderalist. Han hadde allerede i 1808 flyttet han fra Kinderhook til Hudson og i 1816 flyttet han videre til Albany hvor han fortsatt bodde da han gikk inn i regjeringen til Jackson i 1829.
Senatet
I februar 1821 ble Van Buren valgt til Senatet. I begynnelsen foretrakk han interne forbedringer og forslo i 1824 et grunnlovstillegg for å autorisere slike tiltak, men det neste året motsatte han seg dem. Han stemte for tollen av 1824, men forlot gradvis den proteksjonistiske linjen.
I presidentvalget i 1824 deltok han som sterk tilhenger av William H. Crawford og fikk valgmannsstemmene fra Georgia som visepresident, men han holdt seg unna den bitre kontroversen som fulgte valget av John Quincy Adams til president. Han så tidlig potensialet til Andrew Jackson som presidentkandidat.
Etter valget forsøkte Van Buren å forene tilhengerne til Crawford og Jackson og styrket sin kontroll som leder i Senatet. Han var alltid høflig i sin behandling av motstandere og viste ingen bitterhet mot hverken Adams eller Henry Clay og stemte for Clays godkjenning som utenriksminister, til tross for anklagene om den «korrupte avtalen». Samtidig motsatte han seg planene til Adams-Clay for interne forbedringer og nektet å støtte forslaget for en Panama-kongress. Som leder av justiskomiteen førte han frem en rekke tiltak for forbedring av den juridisk prosedyre, og i mai 1826 sluttet han seg til Thomas Hart Benton i presentasjonen av en rapport om utøvende aristokrati. Han deltok ikke i debatten om «Tollavtalen av 1828», men stemte for tiltaket etter instruksjoner fra forsamlingen i New York, en handling som ble brukt mot ham så sent som i presidentvalget i 1844.
Van Buren var ingen taler, men hans viktigste taler viser nøye forberedelser, og at hans meninger bar tyngde. Den ofte gjentatte anklagen om at han avstod fra å si hva han mente i avgjørende spørsmål, er ikke basert på studier av hans karriere som senator. I februar 1827 ble han gjenvalgt til senatet med stor margin. Han var nå en av de anerkjente lederne for Jackson-kampanjen, og en rundreise i Virginia, North og Sør-Carolina, samt Georgia våren 1827 vant støtte for Jackson fra Crawford.
Regjeringsmedlem
Som utenriksminister sørget Van Buren for å holde seg inne med «kjøkkenregjeringen», gruppen av politikere som fungerte som Jacksons rådgivere, og han vant Jacksons vedvarende respekt gjennom hans kurtise til marineministerens kone, Peggy Eaton, som ble ignorert av regjeringsmedlemmenes koner. Han motsatte seg ikke Jackson i saker som hadde med embetsavsettelser å gjøre, men var ikke aktivt med på å avsette kollegaer. Han unngikk med stor dyktighet innblanding i Jackson-Calhoun-krangelen. I mai 1829 gav Van Buren Philip Richard Fendall avskjed fra posten som embetsmann i utenriksdepartementet, et tidlig eksempel på opphør av patronasje-virksomhet.
Ingen sensitive diplomatiske spørsmål dukket opp i Van Burens tid som utenriksminister, men avtalen om lenge omstridte krav mot Frankrike ble forberedt, og handelen med de britiske Vestindia-koloniene ble åpnet. I kontroversen rundt Amerikas forente staters andre bank tok han parti med Jackson. Etter bruddet mellom Jackson og Calhoun var Van Buren klart den mest prominente kandidaten til posten som visepresident.
Jackson hadde allerede i desember 1829 gjort det kjent at han ønsket Van Buren nominert. I april 1831 gikk Van Buren av, men forlot ikke embetet før i juni. I august ble han utnevnt til utsending til England og ankom London i september. Han ble varmt mottatt, men i februar fikk han vite at hans nominering ble forkastet av senatet 25. januar. Denne forkastelsen, hovedsakelig på grunn av Van Burens instruksjoner til Louis McLane, USAs utsending i England, om å åpne for handel på de vestindiske øyer, som det ble henvist til i presidentvalget i 1828, var faktisk Calhouns verk. Ved avstemningen avstod majoriteten fra å stemme, og skapte dermed en uavgjort situasjon som gav Calhoun hans ønskede «hevn». Dette styrket Van Burens kandidatur til visepresident.
Etter en kort rundreise i Europa nådde Van Buren New York 5. juli. I mai hadde det demokratiske landsmøtet, det første avholdt av partiet, nominert ham til visepresidentkandidat som gikk til valg sammen med Jackson, til tross for den sterke motstanden mot ham fra mange stater. Ingen plattform var vedtatt. Man satset på at Jacksons popularitet skulle vinne valget. Hans uttalelser om tollsatsene var vage under valgkampanjen, og han var mot statsbank og nullifikasjon, men han hadde allerede blidgjort sørstatene noe ved å nekte kongressen å oppheve slaveriet i distriktet Columbia uten godkjennelse fra slavestatene.
Under Van Burens presidentkampanje brukte demokratene hans kallenavn «Old Kinderhook», forkortet til «OK». Tilhengerne hans dannet OK Clubs. Dette er en mulig opprinnelse til uttrykket «ok», selv om dette er omstridt.
I presidentvalget i 1832 fikk han 189 valgmannsstemmer, mens Jackson fikk 219 som president. Jackson var nå fast bestemt på å gjøre Van Buren til president i 1836 og brukte all sin energi på saken. I mai 1835 ble Van Buren enstemmig nominert på det demokratiske landsmøtet i Baltimore. Han uttrykte seg enkelt om spørsmål som slaveri og banken, samtidig som han stemte for en lov i 1836 for å legge abolisjonistisk litteratur i posten under lovene i flere stater. Van Burens seier i presidentvalget representerte mest en seier for Jackson og partiet.
Politikk
Van Buren annonserte sine intensjoner om «å følge i fotsporene til hans kjente forgjenger» og tok over hele Jacksons regjering med unntak av en minister. Van Buren hadde få økonomiske verktøy til å ta seg av den økonomiske krisen i 1837. Han lyktes i å sette opp et nasjonalt system av panteobligasjoner for den nasjonale gjelden. Partiet hans var så splittet at hans forslag i 1837 om et «uavhengig finanssystem» ikke gikk gjennom før i 1840. Det gav finansministeren kontroll over alle føderale midler. En lovklausul krevde at alle betalinger skulle foretas med statspapirer innen 1843 i stedet statsbankens sedler. Men vedtaket ble omgjort i 1841 og hadde aldri særlig innvirkning.
Utenrikspolitikken ble vanskelig da flere stater endret sine statsobligasjoner. London klaget ovet dette, og Washington forklarte at den ikke hadde ansvar for disse obligasjonene. Britiske forfattere som Charles Dickens avslørte så at amerikanerne ikke klarte å betale rettighetsavgifter, noe som førte til negativ omtale i Storbritannia rundt USAs finansielle ærlighet. Caroline-affæren i 1837 involverte kanadiske opprørere som brukte baser i New York til å angripe styresmaktene i Canada. 29. desember 1837 krysset kanadiske styrker grensen og inn i USA og brente «SS Caroline» som opprørerne hadde brukt. En amerikaner ble drept, og et utbrudd av antibritiske følelser raste over USA. Van Buren sendte hæren til grensen og stengte opprørsbasene. Van Buren strevde med å gjennomføre nøytralitetslovene med makt, men den amerikanske opinionen støttet opprørerne. Grensedisputter i mai førte kanadiske og amerikanske tømmerhoggere i konflikt. Det kom aldri til blodsutgytelse i den månedslange «Aroostock-krigen» i februar 1839, men den førte til opphisset stemning på begge sider.
Van Buren fikk skylden for de harde tidene ettersom whig'ene latterliggjorde ham som Martin Van Ruin. Delstatsvalgene i 1837 og 1838 var katastrofale for demokratene, og den delvise økonomiske forbedringen i 1839 ble skjøvet bort av nok en kommersiell krise det samme året. Men Van Buren kontrollerte partiet sitt og ble enstemmig nominert igjen av demokratene i 1840. Opprøret mot demokratisk styre førte imidlertid til at valget ble vunnet av Harrison, whig-kandidaten.
Utnevnelser til høyesterett
Van Buren utnevnte følgende dommere til Amerikas forente staters høyesterett:
Etter presidenttiden
Da perioden hans gikk ut, trakk Van Buren seg tilbake til sin eiendom, Lindenwald på hjemstedet Kinderhook, hvor han planla å returnere til Det hvite hus. Han så ut til å ligge godt an til å sikre seg nominasjonen i 1844, men hans berømte brev datert 27. april 1844 der han gikk imot annekteringen av Texas som uten tvil bidro til hans nederlag, ble ikke offentliggjort før han følte seg helt sikker på å bli nominert. På demokratenes landsmøte fikk han ikke de to tredjedelene av stemmene han trengte, selv om han fikk flertall. Etter åtte avstemninger ble navnet hans trukket. I stedet ble James K. Polk nominert.
I 1848 ble han nominert av to mindre partier, først av «låvebrennerne», en fraksjon av demokratene, deretter av «fri jord-partiet». Han fikk ingen valgmannsstemmer. I valget i 1860 stemte han for samarbeidsgruppen som motsatte seg Abraham Lincoln, men han kunne ikke godta president Buchanans måte å takle nedgangstidene på, og støttet til slutt Lincoln.
Etter at han ble sengeliggende med lungebetennelse høsten 1861, døde Van Buren av astma og hjertestans på sin eiendom Lindenwald den 24. juli 1862. Han er gravlagt i Kinderhook.
Posten Sverige
Posten AB var Sveriges ledende postoperatør, og ble startet i 1636 av Axel Oxenstierna under navnet Kungliga Postverket.
Posten ble i 1994 et aksjeselskap heleid av den svenske staten gjennom Näringsdepartementet. Posten hadde konsesjon fra Post- och telestyrelsen. Selskapet eiet norske Tollpost Globe. I april 2008 ble det bekjentgjort at Posten AB fusjonerte med Post Danmark AS til Postnord. Det nye selskapet fikk nærmere 40 milliarder svenske kroner i omsetning og snaut 50 000 ansatte.
I 2015 ble virksomheten innlemmet i morselskapet PostNord og varemerket Posten opphørte.
Kunståret 1289
Kunståret 1289 er en oversikt over hendelser, fødte og avdøde kunstnerpersonligheter i 1289.
Dødsfall
1289 in art
Oleh Blokhin
Oleh Volodymyrovytsj Blokhin (ukrainsk Олег Володимирович Блохін; født 5. november 1952 i Kyiv) er en ukrainsk trener og tidligere fotballspiller (angriper).
Han spilte 432 kamper og scoret 211 mål for Dynamo Kyiv, og på scoret han 42 mål på 112 kamper. Han ble hovedtrener for i 2003.
I 1975 mottok han Gullballen som den beste europeiske fotballspiller det året.
Maria Amelie
Maria Amelie (egentlig Madina Khetagovna Salamova, født 30. mai 1985 i Ordzjonikidze i Nord-Ossetia) er en russiskfødt journalist som først ble kjent som forfatter av boka Ulovlig norsk (2010)  om hverdagen som en person uten lovlig opphold i Norge.
Hun har siden 2011 arbeidet som journalist og har også utgitt bøkene Takk (2014), Moderne munnkurv, ansattes ytringsfrihet i Norge (2016, sammen med Dag Yngve Dahle) og Alt eller ingenting – De 99 beste rådene fra norske gründere og investorer om det å satse stort (2016). Hun ble i 2015 kåret til «Best Startup Journalist in Norway» av Startup Norway.
Bakgrunn
Madina Salamova vokste opp med foreldrene sine i hovedstaden til Nord-Ossetia, Ordzjonikidze. Faren var en forretningsmann som drev flere fabrikker. Ifølge Salamovas foreldre skal situasjonen ha endret seg for familien etter regimeskiftet i republikken i 1998. Foreldrene flyktet til Moskva, men har oppgitt at de ikke kunne føle seg trygge i Russland. Derfor reiste foreldrene med Salamova til Finland i oktober 2000 hvor de fremla sine russiske identifikasjonspapirer og søkte om asyl, en søknad de fikk avslag på etter 16 måneder.
I oktober 2002 dro familien videre til Norge og søkte også om asyl der, denne gangen med falske identiteter. De fikk avslag på søknaden om asyl i Norge i mars 2003 og var dermed pålagt å forlate Norge. Den 25. november 2003 ble familien Salamov «registrert forsvunnet» fra Bjønnesåsen asylmottak på Nøtterøy.
Ulovlig norsk
Mens hun bodde papirløst i Norge fullførte hun videregående skole, tok en bachelor i sosialantropologi og en mastergrad i tverrfaglige kulturstudier ved NTNU.
Salamova holdt identiteten sin skjult til hun ga ut boken Ulovlig norsk 10. september 2010. I boken gir hun et innblikk i hvordan det oppleves å leve som papirløs utlending i skjul i Norge. Pax forlag skrev at «hennes unike historie handler om hvilke konsekvenser norsk asylpolitikk kan få for enkeltindividet». Ukemagasinet Ny Tid kåret Salamova til «Årets nordmann» i 2010.
Den 9. september 2010, dagen før Ulovlig norsk ble utgitt, sendte Salamovas advokat en anmodning om særskilt omgjøring av Utlendingsnemndas tidligere vedtak. Det ble vist til at hennes sak ikke var undergitt noen selvstendig behandling, og at hun ankom Norge som mindreårig. Anmodningen ble avslått 12. januar 2011. Samme kveld ble Salamova pågrepet av politiet etter at hun hadde holdt et foredrag på Nansenskolen i Lillehammer.
Journalist
Salamova takket 14. januar ja til et tilbud som journalist for Teknisk Ukeblad, men var forhindret fra å søke om arbeids- og oppholdstillatelse med mindre hun befant seg i utlandet på søknadstidspunktet. Mandag 24. januar ble Salamova pågrepet da hun meldte seg for dagen for Politiets utlendingsenhet og ble sendt med fly fra Oslo til Moskva. 31. mars sendte Justis- og politidepartementet ut en pressemelding om «oppheving av reiseforbod for faglærde i somme tilfelle», med tilhørende instruks til Utlendingsdirektoratet. Regelendringen har i media blitt omtalt som «Lex Amelie». Lørdag 16. april kom Salamova tilbake til Norge etter å ha fått innvilget sin søknad om arbeidstillatelse 8. april.
Siden 2011 har hun arbeidet i Teknisk Ukeblad, skrevet bøker og arbeidet som foredragsholder.
Simon Grindalen
Simon Grindalen (født 13. mars 1903 i Elverum, død 27. september 1968) var en norsk politiker og gårdbruker. Han var medlem av Nasjonal Samling, og ble i oktober 1941 oppnevnt av NS-regimet som ordfører i Elverum. Han var også hovedordfører for NS i Hedmark under krigen.
Grindalen ble tidlig med i partiet, etter å ha meldt seg ut av Høyre, og bidro til å bygge opp Nasjonal Samling i Østerdalen. Da krigen kom ble han arrestert av det norske militæret, for at han ikke skulle hjelpe tyskerne.
Under den tyske okkupasjonen ble Grindalen gård i Elverum et samlingspunkt og senter for Nasjonal Samling i Østerdalen. Vidkun Quisling var en hyppig gjest og nær venn av familien. Det er blitt hevdet at Grindalen hjalp en del mennesker unna tyskerne, og han ble forsøkt fjernet som ordfører av Oliver Møystad og Asbjørn Hoelseth, uten hell. På samme måte som andre ordførere skrev han i 1941 en rapport til Innenriksdepartementet om hvordan aprildagene i 1940 hadde forløpt. Disse rapportene ble offentliggjort i april 2020.
Grindalen ble dømt til åtte års fengsel under landssvikoppgjøret.
Ove Aunli
Ove Robert Aunli (født 12. mars 1956 i Hemne) er en norsk tidligere langrennsløper som representerte klubbene Kyrksæterøra IL og Strindheim IL.
Ove Aunli tok bronse på 15 km under OL 1980 i Lake Placid, der Thomas Wassberg slo Juha Mieto med et hundredels sekund. I samme mesterskap var Aunli med på det norske stafettlaget som tok sølv på stafetten. Han deltok også i 1984 i Sarajevo, blant annet i stafetten der Norge kom på 4.-plass.
Han deltok på det norske stafettlaget som tok gullmedalje under VM 1982, der Oddvar Brå brakk staven i en uforglemmelig spurtduell.
Under VM 1985 i Seefeld var Aunli Norges sterkeste løper på herresiden, med sølv på 30 km og bronse på 50 km. Han gikk ankeretappen på stafetten og spurtbeseiret Italias Giuseppe Ploner, slik at det ble norsk gull.
Aunli har ytterligere to bronsemedaljer fra VM-stafetter (1978 og 1987). Han vant NM-gull på 30 km i 1985. Aunlis beste sammenlagtplasseringer i verdenscupen er tredjeplass i både 1981 og 1985.
Han deltok i første sesong av Mesternes Mester, som ble sendt i 2009, sammen med sin kone Berit Aunli. En statue av de to, utformet av Arne Mæland, ble avduket på Kyrksæterøra 10. juni 2023.
Noël de Mille
De Mille vant en olympisk bronsemedalje i roing under OL 1932 i Los Angeles. Han kom på tredjeplass i dobbeltsculler sammen med Charles Pratt, bak William Gilmore/Kenneth Myers fra USA og Herbert Buhtz/Gerhard Boetzelen fra Tyskland
RT-2UTTH Topol M
RT-2UTTKh «Topol-M» (russisk: РТ-2УТТХ «Тополь-М») er et av de nyeste russiske interkontinentale ballistiske missilene, og det første som er utviklet etter oppløsningen av Sovjetunionen. Missilet har av NATO fått kodenavnet SS-27 STALIN. «Topol» (тополь) er russisk for poppel. Våpenet er utviklet av Moskvas Termoteknologiske Institutt og kan skytes ut fra både silo og mobile plattformer.
Spesifikasjoner og bruk
Topol M-missilene er 22,7 meter lange, og har en diameter på 1,95 meter. Utskytningsmassen er på 47 200 kg, inklusive nyttelasten på 1000–1200 kg. I standardutgaven har missilet et stridshode på 550 kilotonn, men det kan modifiseres til å ta seks stridshoder. Rakettmissilet har en estimert rekkevidde på opptil 11 000 km.
Utviklingen av våpenet startet på slutten av 1980-tallet, og missilet ble redesignet i 1992. Første utskytningstest ble utført 20. desember 1994, og de første eksemplarene ble utplassert i modifiserte SS-19-siloer i desember 1997. Det første silobaserte regimentet ble erklært stridsdyktige i 1998, og ble fulgt av tre andre i 1999, 2000 og 2003.
Topol M er konstruert for enten å avfyres fra en forsterket rakettsilo eller fra en selvdrevet mobil rakettrampe med terrengkapasitet og mulighet for avfyring fra ethvert punkt på ruten sin.
De tre første mobile missilenhetene ble satt i tjeneste nær byen Tejkovo i desember 2006, og per januar 2008 har Russland totalt 48 silo-baserte og 6 mobile Topol M-systemer. Frem til 2015 er 69 planlagt anskaffet.
Utvikling
Topol M har fått flere nyutviklete systemer som skal gjøre den i stand til å unngå rakettforsvarssystemer. Raketten kan foreta unnamanøvrer for å unngå å bli truffet av konvensjonelle våpen, og bærer med seg ulike hjelpemidler for å unngå varmesøkende våpen. Missilet er skjermet mot EMP, stråling og kjernefysiske detonasjoner utenfor en radius på 500 meter, og er designet for å tåle treff fra alle kjente laservåpen.
En versjon av missilet beregnet på avfyring fra ubåter er under utvikling.
Brukere
Russland kommer til å være det eneste landet som bruker missilet.
Airbus A318
Airbus A318 er et jetfly som brukes for passasjer- og fraktflygninger på korte til middels lange strekninger. Flytypen er produsert av Airbus og er en forkortet versjon av Airbus A319 (som igjen var en forkortet versjon av den opprinnelige Airbus A320). Flytypen fløy for første gang i 2002 og kan ta fra 107 til 117 passasjerer. A318 er den første flytypen fra Airbus hvor platene er lasersveiset sammen, i stedet for tradisjonell nagling. Denne teknologien benyttes også på Airbus A380. Flytypen benytter digitalt fly-by-wire-system hvor flygerne kontrollerer rorene ved hjelp av elektronikk i stedet for den tidligere mekaniske teknologien.
I forhold til andre Airbus-modeller har salget av denne utgaven vært heller dårlig. Ifølge Airliner World for september 2006 hadde produsenten fått ordre på 88 fly. Blant de større kundene var Air France med 18 fly, LAN Airlines med 20 og Mexicana med ti. British Airways har to fly av typen A318-100, innredet med kun 32 Business Class-seter, som trafikkerer strekningen mellom London City Airport og New York JFK airport. På reisen vestover har flyet en mellomlanding på Shannon lufthavn i Irland for å fylle drivstoff. All tollbehandling samt passkontroll for innreise til USA skjer på Shannon lufthavn, slik at passasjerene ankommer JFK på terminal 7 innenriks.
Airbus A319
Airbus A319 er et jetfly som brukes for passasjer- og fraktflygninger på korte til middels lange strekninger. Flytypen som er produsert av Airbus er en forkortet versjon av den opprinnelige Airbus A320 og kan ta fra 124 til 156 passasjerer. Første flygning skjedde i 1995. Flytypen benytter digitalt fly-by-wire-system hvor flygerne kontrollerer rorene ved hjelp av elektronikk i stedet for den tidligere mekaniske teknologien. SAS har fire A319 i sin flåte.
Bødalen (Asker)
Tidlig tid–ca. 500 fvt
Bødalen ligger i en forkastning mellom grunnfjell i sør og sedimentære bergarter i nord. Dalsiden i nord danner dermed en distinkt grabenkant.
ca. 500 fvt.–1030 (Jernalderen)
Oldtidsveien i Røyken krysser slettelandskapet Bø i Bødalen. Langs veien ved Bø-gårdene finnes tre gravfelt med gravhauger jernalderen, datert til 500 fvt.–900. Det er totalt registrert over 50 gravhauger fra denne epoken i området. Noen gravhauger er fullstendig tapt. Nesten alle de gjenværende gravhaugene har den karakteristiske plyndringsgropa på toppen.
Gravhaugene på Bø skal vær blant de rikeste og største i Røyken. Det er funnet flere gjenstander, blant annet en jerncelt (øks), en sigd, en kniv, et snellehjul og andre jerngjenstander.
Det første gravfeltet ligger på en bakketopp etter Bøbekken. På det feltet finnes 8 eller 9 gravhauger. Den største gravhaugen ligger på det høyeste punktet.
Det andre feltet ligger i skogen nordøst for Mellom-Bø. Dette feltet består av 15 gravhauger.
1400–1800
Gården Bø nevnes i erkebiskop Øistein Rødes bok fra 1400. I 1412 og 1416 finnes dokumentasjon på salg av parseller, og det samme i 1508.
Gården nevnes i matrikkelen av 1723 og i 1739 hadde kong Christian VI ansatt to tyske brødre, von Langen, for å undersøke og verdsette fylkets skoger. Om skogen på Bø forteller disse tyske forstmestre at den er delt i to naturlige deler, skilt ved en dal. Denne dalen er dagens Bødal.
I 1792 ble gården Bø delt i Nordre og Søndre Bø. I 1824 ble Mellom-Bø skilt fra Nordre-Bø.
Sølvgruve
I 1880 hadde Bødalen gruvedrift etter sølvholdig blyglans. Et engelsk kompani driftet av Mr. Terikvey foresto driften. 10–15 mann arbeidet med gruvegangene som gikk 25 meter dypt med en tunnel mot Bøbekken og 70 meter innover og under dagens fotballbane. De brukte mye penger, men fant lite.
Ved folketellingen i 1900 fantes et 20-talls hus i Bødalen og i 1917 fantes det et 40-talls hus i området og stedet fikk egen idrettsforening.
Post
I 1933 fikk stedet eget poståpneri, men Posten mente det var for mange Bødaler i Norge, og døpte stedet Dalbø (Dalbø p.å.). Posten brukte Dalbø helt fram til utløpet av 1989 (3472 Dalbø). Fra 2. januar 1990 ble det 3472 Bødalen. 1. september 1996 ble postkontoret nedlagt, men 3472 Bødalen lever videre som egen adresse.
1960–1990
Frem til 1960-tallet var Bødalen dominert av spredt gårds- og småbruksbebyggelse. På 1960-1970-tallet ble de første boligfeltene bygd i Bødalen.
Barneskoler
I Bødalen finnes to offentlige barneskoler, Torvbråten skole og Sydskogen skole. Torvbråten skole er en toparallell skole fra 1. til 7. klassetrinn med 226 elever. Det tidligere skolebygget fra 1972 ble revet sommeren 2019. Et nytt skolebygg er under bygging og skal stå ferdig i januar 2021. Sydskogen skole er en toparallell skole fra 1. til 7. klassetrinn med 139 elever. Det tidligere skolebygget fra 1980, ble revet høsten 2017. Ett nytt skolebygg stod klart ved skolestart i august 2019.
Ved utgangen av 1999 var det 1420 personer tilhørende Sydskogen krets og 1677 tilhørende Torvbråten krets. Ved årtusenskiftet var det dermed totalt 3097 innbyggere i området, som foruten selve Bødalen omfatter Østskogen, Sydskogen, Eikeleina, Fossum og Auke.
Barnehager
I Bødalen finnes det per 2020 én kommunal og tre private barnehager. Sydskogen barnehage er en kommunal tre-avdelings barnehage som i 2019 hadde 50 barn.
Idrett
Bødalen idrettsforening ble stiftet i 1917.
Kunståret 1269
Kunståret 1269 er en oversikt over hendelser, fødte og avdøde kunstnerpersonligheter i 1269.
Dødsfall
1260s in art
Nabisco
Nabisco (fra National Biscuit Company) er en amerikansk produsent av kjeks og snacks, inkludert merker som Chips Ahoy!, Fig Newtons, Mallomars, Oreos, Ritz Crackers og Wheat Thins. Selskapet ble grunnlagt i 1898.
Nabisco har hovedkontor i New Jersey og er eid Mondelēz International.
Tarik Elyounoussi
Tarik Elyounoussi (født 23. februar 1988 ) er en norsk fotballspiller som spiller for den japanske klubben Shonan Bellmare.
Tarik Elyounoussi er fetteren til Mohamed Elyounoussi.
Bakgrunn
Elyounoussi ble født i byen Al Hoceima ved kysten av Marokko og flyttet til Norge som 12-åring. Allerede da han kom til Norge viste han seg å være et særskilt talent i fotball og spilte i ungdomsårene i en periode for Nylende fotballklubb i Fredrikstad. Den siste sesongen hvor Tarik spilte i Nylende, vant laget samtlige av sine 15 kamper med en målforskjell på 135-23. Tarik Elyounoussi hadde skåret 45 mål den sesongen.
Ungdomsårene
Han startet sin fotballkarriere i Rolvsøyklubben Nylende IF i Fredrikstad kommune. Etter at Elyounoussis familie flyttet nærmere Fredrikstad by, byttet han klubb til Trosvik IF, og han fikk stjernestatus i klubben.
Fredrikstad FK oppdaget Elyounoussis talent raskt og tok ham med i sitt «Byprosjekt», hvor han fikk være med på trening to ganger i uken. Han trente samtidig fire ganger i uken med Trosvik IF.
Som 13-åring fikk han være med på treninger til G16-årslaget til Byprosjektet.
Gjennombrudd som 17-åring
Som 17-åring fikk Tarik Elyounoussi muligheten til å delta på U17-landslaget til Norge og skåret sitt første mål i en kamp mot Tyrkia. Han var også alene med på å snu 0-1 til 2-1 mot Island.
Prestasjonene på U17-landslaget medvirket til at han som 17-åring ble tatt opp i A-stallen til Fredrikstad FK. Han debuterte på Fredrikstads A-lag under ledelse av Egil Drillo Olsen den 3. juni 2005.
I sesongoppkjøringen før 2006-sesongen storspilte han mot Vålerenga IF, IFK Göteborg og Viborg FF. På tre år hadde Elyounoussi gått fra å spille i 5. divisjon til å vinne cupfinalen med Fredrikstad FK mot Sandefjord Fotball 3-0.
For innsatsen i 2006-sesongen ble Tarik Elyounoussi nominert til Kniksenprisen for «årets unge spiller». Samme år vant han NISO sin pris som «beste unge spiller», stemt frem av norske fotballspillere i Norge og utlandet.
I 2007-sesongen ble Elyounoussi Fredrikstads toppskårer med ni mål. Anders Grönhagen overtok laget og sammenlignet ham med Tomas Brolin. Samme år ble han kåret til «årets unge spiller» av NFF.
Tarik Elyounoussi ble fast spiller på U21-landslaget til Norge etter å ha vært innom alle aldersbestemte landslag.
Debut på A-landslaget, utenlandsopphold
Den 19. mai 2008 fikk han sin debut på A-landslaget mot og skåret ett mål i debutkampen som endte 2-2.
I Tippeligaen 2008 var Elyounoussi sammen med Garðar Jóhannsson sterkt medvirkende til at Fredrikstad FK vant en sølvmedalje i ligaen.
Fredrikstad FK godtok i 2008 et bud på 30 millioner fra Le Mans FC, men Elyounoussi ønsket ikke å spille i Frankrike. Flere av hans barndomsvenner fra Marokko spilte i Nederland, og han skrev under for SC Heerenveen under ledelse av Trond Sollied for en overgangssum på om lag 25 millioner. Oppholdet i Heerenveen ble ikke vellykket og han ble en periode utlånt til Lillestrøm.
Fast på A-landslaget, nytt spill i Tippeligaen
Før 2011-sesongen signerte Tarik Elyounoussi en ny 3-årskontrakt med Fredrikstad FK.
Neasden Temple
Neasden Temple er et hindutempel i Neasden i London. Det tilhører Bochasanwasi Akshar Purushottam Swaminarayan Sanstha (BAPS), og var det første tradisjonelle hindutempelet i Europa; alle tidligere templer i verdensdelen var ombygde sekulære byggverk. Det er også, ifølge Guinness rekordbok, det største hindutempelet utenfor India, men det har fått konkurranse fra Balaji Temple i West Midlands.
Tarik Elyounoussi
Fast på A-landslaget, nytt spill i Tippeligaen
Han ble fra 2010 tatt ut til de fleste av A-landslagets kamper og ble også en av lagets faste straffeskyttere.
Neasden Temple
Tempelkomplekset består av:
Oslo byråd
Oslos byråd, også betegnet byregjeringen, er den utøvende myndigheten i Oslo kommune etter prinsippet om parlamentarisk styringsform, og står ansvarlig overfor Oslo bystyre, kommunens folkevalgte forsamling.
Tarik Elyounoussi
Fast på A-landslaget, nytt spill i Tippeligaen
8. januar 2013 fikk han sin debut som landslagskaptein, i privatlandskampen mot Sør-Afrika. Norge vant kampen 1-0 etter at Tarik scoret kampens eneste mål.
Oslo byråd
Byrådet leder kommunens administrasjon, innstiller til bystyret og er ansvarlig for gjennomføring av bystyrets vedtak. Når vedtakene er gjort i bystyret, er det byrådets oppgave å påse at de blir utført. Byrådet har også myndighet til selv å bestemme i en rekke saker.
Tarik Elyounoussi
Utenlandsopphold fra 2016
Den første sesongen for Hoffenheim spilte han i 21 kamper, men scoret ingen mål. Den neste sesongen scoret han 4 mål på 25 kamper, og i 2015-2016 sesongen fikk han kun spille i seks kamper for klubben. Han scoret ingen mål den sesongen. 26. august 2016 ble han solgt til Greske Olympiakos for 1 000 000 €. Hans første scoring kom i en 6-1 seier over Veria FC. Elyounoussi scoret kun fire mål på 23 Kamper i Olympiakos, men var allikevel en viktig brikke for laget som tok sin syvende tittel på rad i greske Super League.
Oslo byråd
Organet ble etablert i 1986 og er modellert etter regjeringen på nasjonalt nivå. I hele organets eksistens har uttrykket «byregjeringen» vært i vanlig bruk som en beskrivende betegnelse på organet ved siden av det formelle navnet «byrådet», og en kort periode i 2016 var «byregjeringen» også organets formelle navn. Lederen for byrådet er byrådsleder, og de andre byrådsmedlemmene kalles byråder. Byrådet kan bestå av inntil ni medlemmer. Man trenger ikke være medlem i bystyret for å bli byråd. Byrådene leder byrådsavdelinger, og den politiske ledelsen i byrådsavdelingene omfatter også byrådssekretærer. Hver byrådsavdeling har en administrativ leder betegnet kommunaldirektør.
Byrådet
Hver byråd er politisk leder av en byrådsavdeling, som ledes administrativt av en kommunaldirektør og skal følge opp og føre tilsyn med tjenesteproduksjonen og forvaltningen i kommunens etater og bedrifter. Hver byråd har 1–4 byrådssekretærer, som sammen med byråden utgjør den politiske ledelsen.
Byrådet har i to perioder siden kommunevalget 2015 et mindretallsbyråd utgått fra Arbeiderpartiet (Ap), Miljøpartiet De Grønne (MDG) og Sosialistisk Venstreparti (SV). Byrådet har for tiden ni medlemmer når lederen regnes med.
Historie
Oslos byråd ble etablert i 1986 da Oslo innførte byparlamentarisme med bystyret som parlamentarisk organ og byrådet som utøvende organ etter modell av regjeringen. Oslo Høyre foreslo i november 1984 at Oslo måtte få en byregjering. I forslaget het det at bystyret i fremtiden «skal utnevne en byregjering med basis i bystyrets politiske flertall, etter parlamentarisk mønster». Kommuneloven bruker de lovtekniske, generelle uttrykkene kommuneråd og fylkesråd om organet, ettersom Oslo er både en kommune og et fylke, men kommunen har selv aldri brukt disse uttrykkene; Oslo kommune har formelt brukt betegnelsen byråd siden 1986, med et kort opphold i 2016 da organet var betegnet byregjering. I hele organets eksistens har det ofte vært betegnet deskriptivt som en byregjering, også i de periodene det formelle navnet har vært Oslo byråd, og betegnelsen har for det meste blitt brukt på en nøytral måte uten partipolitiske konnotasjoner av forskere og representanter for alle partiene; betegnelsen ble f.eks. brukt i den første evalueringen av ordningen i 1988 og i annen statsvitenskapelig litteratur siden 1980-årene. Betegnelsen er ofte brukt for å betegne denne typen styreform generelt, også i andre byer.
Byregjering
Etter valget i Oslo i 2015 kunngjorde påtroppende byrådsleder Raymond Johansen at byrådet ville endre navn til Oslos byregjering. Han begrunnet det med «politisk kommunikasjon og ansvarlighet» og ønsket om å «klargjøre overfor velgerne hvem vi er og hvilket ansvar vi har», og at velgerne har problemer med å forstå byrådets rolle og forskjellen på byrådet og bystyret. På engelsk oversettes allerede byrådet til City Government og byrådsleder til Governing Mayor, inspirert av blant annet tittelen regjerende borgermester som brukes om lederen for byregjeringen i Berlin. Byrådet ba høsten 2015 Kommuneadvokaten i Oslo om å vurdere lovligheten av en navneendring, og Kommuneadvokaten konkluderte med at «Oslo kommune står fritt til å betegne sitt kommuneråd som 'byregjering'. Man kan ikke lese ut av loven at dette ikke skal være tillatt». 2. mars 2016 skiftet byrådet formelt navn til byregjeringen etter vedtak i bystyret, med støtte fra Arbeiderpartiet, Miljøpartiet De Grønne, SV, Rødt og deler av Fremskrittspartiet. På det tidspunktet rettet Høyre, som da satt i den nasjonale regjeringen, men ikke i byregjeringen, sterk kritikk mot begrepet. Harald Ivarsson Berger, som var bystyrerepresentant i Oslo for Høyre i 1980-årene, påpekte i debatten at navnet var et «tredve år gammelt høyreforslag [som endelig] får flertall i Oslo bystyre» og skrev at «i stedet for å surmule og kappes om å servere negative uttalelser om navneendring fra byråd til byregjering i Oslo, burde det være vill jubel i Høyres Hus».
10. mars 2016 foreslo flertallet i Kommunelovutvalget å lovfeste navnene på enkelte folkevalgte organer slik at de skal være like på tvers av kommuner, mens mindretallet i utvalget var uenig. Kommunal- og moderniseringsminister Jan Tore Sanner (Høyre) gjorde det klart at han ikke vil bruke ressurser på å endre loven. Oslo kommune har på sin side konkludert med at staten eventuelt må gå til sak mot Oslo kommune dersom staten er uenig i navneendringen, og at forslaget fra Kommunelovutvalget ikke endrer noe for Oslos del. Tidligere direktør i Språkrådet Sylfest Lomheim har støttet navneendringen: «Jeg synes det er et godt valg og godt tenkt, og folk flest forstår dette mye bedre enn et byråd». Også sittende direktør i Språkrådet Åse Wetås har støttet navneendringen: «Rent språklig er 'byregjering' en god idé fordi det blir tydeligere for folk hvilken myndighet dette organet har.» I april 2016 vedtok bystyret enstemmig å gå tilbake til det gamle navnet «Oslo byråd» som følge av uenigheten mellom Oslo kommune og Kommunaldepartementet om saken.
Kabinettsspørsmål i juni 2021
16. juni 2021 trakk byrådet seg etter et mistillitsvotum mot Lan Marie Berg (MDG). Det tidligere byrådet var fra kommunevalget i 2015 et mindretallsbyråd bestående av Arbeiderpartiet (Ap), Miljøpartiet De Grønne (MDG) og Sosialistisk Venstreparti (SV). Byrådet hadde ni medlemmer da byrådsleder Raymond Johansen stilte kabinettsspørsmål.
Airbus A321
Airbus A321 er et to-motors jetfly som brukes for passasjer- og fraktflygninger på korte til middels lange strekninger. Flytypen er produsert av Airbus.
A321 fløy første gang 11. mars 1993 og er en forlenget versjon av den opprinnelige Airbus A320. Flytypen benytter digitalt fly-by-wire-system hvor flygerne kontrollerer rorene ved hjelp av elektronikk i stedet for den tidligere mekaniske teknologien.
SAS har 8 A321-fly i flåten. Lufthansa har 29 A321 i flåten sin. Novair hadde 3 A321-fly, men disse har blitt byttet ut med 2 nye A321 NEO fly. Thomas Cook Arlines Scandinavia har 8 fly av denne typen i sin flåte.
Vev
Vev kan ha flere betydninger:
Jean-Baptiste Oudry
Jean-Baptiste Oudry (født 17. mars 1686 i Paris, død 30. april 1755 i Beauvais) var en fransk rokokkomaler, grafiker og gobelindesigner. Han er mest kjent for sine dyrebilder og jaktscener.
Oudry var sønn av Jacques Oudry, maler og kunsthandler, gift med Nicole Papillon som var i familie med grafikeren Jean-Baptist-Michel Papillon
Faren var også leder på kunstskolen Académie de St-Luc, hvor både han og to av hans eldre brødre var elever. 21. mai 1708 besto alle tre brødrene eksamen. 1709 giftet han seg med datteren av en speilmaker (miroitier) som han ble kjent med ved å gi privattimer i maling.
Han begynte som hjelpelærer ved Académie de St-Luc i 1714, og ble lærer (fransk:Professeur) fra juli 1717. Han ble medlem av det ærverdige Académie Royale de Peinture et de Sculpture to år senere og fikk professorat ved akademiet i 1743.
Han laget lenge bare portretter, men tok etterhvert opp stilleben med frukt og dyr - og religiøse temaer som Jesu fødsel, helgenbilder (St. Gilles) og det kjente motivet Vismennenes tilbedelse
M. Hultz, rådgiver for Académie de Peinture, bestilte en buffet eller stilleben med sølvtallerkner, mugge, frukt og vilt.(utstilt i Paris Salon 1737). Oudry ba beskjedent om ti pistoles(gullmynt) men fikk 25, som kjøperen mente det var ærlig verd. Noen år senere var det Louis XV selv som ville ha bilde, som ble plassert på hans yndlingsjaktslott Château de Choisy.
En av kongens finanssekretærer, Louis Fagon hadde to hus som han ville ha dekorert, og Oudry fylte husene i Vauré og Fontenay-aux-Roses med arabesker, blomster og fugler.
Fago hadde i oppdrag å gjenoppvekke den noe fortapte gobelinproduksjonen i Beauvais, som hadde blomstret under Jean-Baptiste Colbert. Oppgaven ble delegert til Oudry og hans partner Besnier i 1734. Snuoperasjonen ble svært vellykket og lønnsom for alle parter, og han ble inspektør og kartongleverandør til alle de franske fabrikkene. Det meste av hans arbeidskapasitet i 1730-årene ble bundet opp til dette.
Han forsøkte å bruke camera obscura som hjelpemiddel, men ble skuffet over forvrengningene av perspektiv og lys/skyggeeffekter, som ikke passet med hva han så.
Selv om han var mest kjent som dyre- og jaktmaler, gjorde han også portretter, historike scener, landskaper, og imiterte bas relieff i monokromatisk fremstilling, kalt en camaïeu, brukte pastell og laget raderinger, som neshornet Clara'' 1749. Han fikk ofte sendt til seg sjeldne fugler for at han skulle tegne dem.
Han fikk tilbud om å arbeide for både tsaren av Russland og kongen av Danmark, men foretrakk å bli hjemme.
Da Fagon ble avløst av de Trudaine, ble han avlastet for noen av pliktene i gobelin-sektoren. Han fikk to slaganfall på rad, og døde kort tid etter det andre.
Han ble gravlagt i St. Thomaskirken i Beauvais, som ble ødelagt i 1795. Minnetavlen forsvant, men ble funnet og står nå i Saint Etienne-kirken. Hans sønn, Jacques-Charles Oudry, ble også maler, men ikke så kjent som faren.
Europavei 35
Europavei 35 går mellom Amsterdam i Nederland og Roma i Italia. Veiens lengde er 1817 km.
Europavei 58
Europavei 58 går mellom Wien i Østerrike og Rostov-na-Donu i Russland. Veiens lengde er rundt 2200 km.
Trasé fastlagt av UNECE:Wien – Bratislava – Zvolen – Košice – Uzhgorod – Mukacevo – Halmeu – Suceava – Iasi – Sculeni – Kishinev – Odessa – Nikolaev – Kherson – Melitopol – Tagonrog – Rostov-na-Donu.
Shiraz (andre betydninger)
Shiraz kan vise til:
DS «Alliance» (1909)
DS «Alliance» var et lasteskip bygget ved Stavanger Støberi & Dok i 1909 som byggenummer 59. Hun ble levert til reder A. Chr. Hein & Søn mai samme år. Videresolgt flere ganger før hun til slutt ble hugget i 1952.
Vindskie
Vindskie også vindski eller vindskei, av norrønt vindskeið, er et bord som er festet på høykant langs kanten av taket ved en gavl, for å hindre vinden i å få tak mellom taktroet og taktekkingen.
I Gulatingslova er vindski nevnt som en delene i naust.
Ofte ligger det flere vindskier utenpå hverandre, og på moderne tak er det som regel spikret på et horisontalt vannbord som overlapper taktekkingen.
Dirty Oppland
Flere av medlemmene kommer fra de tidligere gruppene Ridderne av det norske hus og Verbal SNC's.
Gruppen har gitt ut to CD-er som heter Dirty Oppland Demo og Dirty Oppland Greatest Hits. Gruppens mest profilerte artister er Jaa9 & OnklP som har gitt ut en CD ved navn Sjåre Brymæ og Sellout.
Onkl P har også gitt ut et soloalbum kalt Det kunne vært deg, som ble nominert til årets hiphop-album.
Mickey Avalon
Mickey Avalon (født Yeshe Perl 3. desember 1975) er en amerikansk rapper, fra Hollywood i California.
Chili con carne
Chili con carne er en aromatisk matrett, en slags stuing, med biffkjøtt, svinekjøtt eller annet modent kjøtt, og chilipepper. Varianter inneholder tomater, løk, bønner eller andre ingredienser. Denne matretten blir regnet som tex-mex.
Snacks
Snacks eller knask er mat og nytelsesmidler som spises mellom de faste måltidene (frokost, lunsj og middag). Det spises enten for å stille sulten, gi energi eller fordi det er godt. Det er vanlig å bruke ordet snacks om salte næringsmidler som f.eks. potetgull, saltstenger, saltede peanøtter m.m. Enkelte mener at begrepet har en videre betydning, og at snack omfatter både junk food, potetgull og slikkerier såvel som frukt, nøtter og rå grønnsaker.
Forretningsinnsikt
Forretningsinnsikt, også kjent under det engelske navnet «business intelligence» (BI), er et felt innen informasjonsteknologi som gir beslutningsstøtte på bakgrunn av data, og brukes ofte til å fremskaffe mer eller mindre virksomhetskritisk informasjon ved å trekke ut riktige data fra store datamengder. Hovedsakelig er det snakk om rapporteringssystemer, og ofte bruker man datavarehusløsninger for å innhente og strukturere (f.eks. med ETL og ELT-verktøy) og formidle viktige data (via brukergrensesnitt) slik at man kan ta bedre beslutninger.
Arkitektur
Det finnes mange avarter og spesialverktøy for å hente ut og videreforedle data til nyttig informasjon. Dette spenner fra regneark til avanserte statistikk og prognoseverktøy.
Typer rapporter
Man skiller ofte mellom faste rapporter og analyserapporter. Førstnevnte brukes for myndighetsrapportering og til faste avstemninger internt i organisasjonen. Sistnevnte brukes gjerne for å undersøke ad hoc-behov eller avanserte analyser, som for eksempel kan brukes til å avdekke konkurransefortrinn, muligheter i markedet, etc.
Morten Berg
Morten Berg (født 1951) er en gründer og bedriftsleder fra Ørland. Han grunnla Mascot Berg tekstil i 1986, og sitter som hovedaksjonær og daglig leder i Mascot Høie.
Berg begynte i bransjen i 1981, med soveposeproduksjon hos Alaska tekstil i Trondheim. I 1986 startet han for seg selv på Brekstad. I 1998 overtok han konkurrenten Norsov på Dokka og i 1999 overtok han konkurrentene Høie og Nordiska Fjäder.
I tillegg til sengetøyforetaket er han også eier/medeier i Libra kjøpesenter, Brekstad og Ørland Kysthotell.
Charles Edward Pratt
Charles Edward «Ned» Pratt (født 15. juli 1911 i Boston i Massachusetts, død 24. februar 1996 i Vancouver i Britisk Columbia) var en canadisk roer som deltok i de olympiske leker 1932 i Los Angeles. Senere gjorde han karriere som arkitekt.
Pratt vant en olympisk bronsemedalje i roing under OL 1932 i Los Angeles. Han kom på tredjeplass i dobbeltsculler sammen med Noël de Mille, bak William Gilmore/Kenneth Myers fra USA og Herbert Buhtz/Gerhard Boetzelen fra Tyskland
Saltvern skole
Saltvern skole er en 1-10 skole med tre og fire paralleller skole i bydelen Rønvik nær Bodø sentrum. Den er Nord-Norges største grunnskole, våren 2017 har skolen 34 klasser, vel 770 elever og over 100 ansatte. Rektor er Wår Iren Monsen.
Historikk
I 1957 åpnet den nye Saltvernskolen i Øvre Rønvik, dette regnes som starten på den moderne historien til Saltvern skole. Skolen har senere blitt utvidet med flere bygg, i 1967 åpnet barneskolen, i 1993 Mellombygget og i 2008 SFO/1.trinnsfløya, disse sees på som milepæler i historien. Skolen hadde 50-årsjubileum i 2007 med show i Bodø spektrum 8. november som et stort høydepunkt og 60-årsjubileum i 2017 med åpen skole og et stort utendørs show.
Fylkesvei 657
Fylkesvei 657 (Fv657) går mellom Langevåg og Furneset i Sula. Veiens lengde er 8,2 km.
Historikk
Opprinnelig fortsatte riksvei 657 fra Furneset til riksvei 14 Solevågseid. Da den direkte ferjeforbindelsen mellom Ålesund og Hareid bler nedlagt 1983 ble denne delstrekningen tilordnet riksvei 61.
Før 1. januar 2010 var veien riksvei, etter at regionsreformen trådte i kraft har den status som fylkesvei.
Richard Herrmann
Fritz Richard Herrmann (født 11. september 1919 på Torstrand, død 14. juni 2010 i Oslo) var en norsk journalist, kåsør og forfatter. Han var blant annet NRKs London-korrespondent 1964–1977 og skrev en rekke bøker om britisk historie og hverdagsliv.
Liv og virke
Richard Herrmann var sønn av verksmester Carl Richard Herrmann (1888–1966) og hans hustru Karoline Marie Andersen (1894–1977).
Etter examen artium i Larvik i 1939 studerte han filologi ved Universitetet i Oslo.
Johann Karl Ehrenfried Kegel
Johann Karl Ehrenfried Kegel (født 3. oktober 1784 i Mansfeld, Tyskland, død 25. juni 1863 i Odessa) var en tysk agronom og forskningsreisende. I perioden 1841–1847 reiste han igjennom Kamtsjatka.
Richard Herrmann
Journalist
Han fikk tilbud om ansettelse i Norsk Telegrambyrå (NTB) høsten 1941. Byrået var på det tidspunkt i ferd med å bli nazifisert, og det var et krav om at de ansatte skulle melde seg inn i Nasjonal Samling. Herrmanns medlemskap varte bare noen uker. De fleste NTB-medarbeiderne som arbeidet i det nazifiserte NTB under krigen, unngikk strafferettslig forfølgelse, men Norsk Presseforbund bestemte at disse ble utelukket som medlemmer i en periode.
Han giftet seg i 1948 med sykepleier Torlaug Lea (11. august 1919 – 19. desember 2007), datter av fabrikkeier Gustav Lea og Teresia Jensen.
Herrmann var ansatt i Reuters' europeiske avdeling i London fra 1952 til 1964. Fra 1961 var han som redaktør for Reuters' britiske avdeling. Fra 1952 var han frilansmedarbeider i NRK, før han ble fast London-korrespondent for NRK fra 1964 til 1975.
Han ble tildelt Narvesenprisen for fremragende journalistisk virksomhet i 1967.
Etter at han kom tilbake til NRK i Oslo arbeidet han fra 1977 i Radioens programsekretariat til 1984. Her hadde han ansvar for oppbygging av NRK P2. Han hadde også en rekke radiokåserier i perioden.
Family Records Centre
Family Records Centre er en britisk offentlig etat som administreres av The National Archives (TNA) og General Register Office (GRO). Dens oppgave er å gi allmennheten adgang til historiske dokumenter av interesse for slektsforskere.
Richard Herrmann
Journalist
Herrmann har skrevet flere bøker om britenes historie og samfunns- og dagligliv.