cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Levin August von Bennigsen
Karriere
I 1812 var det Michail Kutuzov som igjen ble øverstkommanderende for den russiske hæren og i samsvar med de opprinnelige planene gjennomførte han «Brent jords taktikk» og reddet Russland fra nederlag og fransk okkupasjon. General Bennigsen var med i krigsrådet og gjenvant mye av sin tidligere innflytelse hos keiseren. Da de russiske styrkene invaderte Tyskland i 1813 for å drive ut franskmennene sammen med sine allierte prøysserne og østerrikerne, fikk Bennigsen kommandoen over det russiske korpset som ble sendt mot Hamburg. Byen ble sterk forsvart av en fransk styrke under Louis Nicolas Davout, og det var først etter at Napoleon hadde abdisert og den senere fredsslutningen var et faktum at den franske garnisonen forlot byen og russerne kunne gjøre sitt inntog i Hamburg.
Bennigsen ble tildelt en rekke utmerkelser, blant annet Sankt Georgsordenen av første klasse. Han ble guvernør i sørlige Russland. Han vendte senere tilbake til Tyskland. Bennigsen var en god taktiker og hans nederlag i slaget ved Friedland kom i hovedsak som følge av den franske overlegenheten. Med sin tyske bakgrunn, ble han imidlertid uglesett av de russiske generalene.
Bennigsens sønn, Alexander, ble statsminister i Hannover.
SSP Group
Historie
Virksomheten ble etablert som en divisjon i SAS Group under navnet SAS Catering i 1961. Det ble senere omdøpt til Select Service Partner (SSP) og kjøpt opp av Compass Group i mai 1993 for 72 millioner euro. I 2006 ble virksomheten kjøpt opp av EQT Partners for 1,8 milliarder pund. I 2014 ble selskapet børsnotert.
Krigserstatningene etter første verdenskrig
Krigserstatningene etter første verdenskrig var betalinger og overføringer av eiendom og utstyr som Tyskland ble tvunget til å foreta etter første verdenskrig i henhold til Versaillestraktaten fra 1919. Artikkel 231 i Versaillestraktaten, også kalt delsatsen om krigsgjeld, erklærte at Tyskland og deres allierte var ansvarlige for tapene og skadene som ententemaktene hadde lidd under krigen og å sørge for de nødvendige erstatninger.
I januar 1921 ble erstatningssumen fastsatt til 132 milliarder tyske Goldmark, tilsvarende omkring 100 000 tonn rent gull, fastsatt av den allierte krigsskadekommisjonen. De årlige innbetalingene ble redusert i 1924 og var deretter i 1929 til mer enn 50 % av summen. Innbetalingene opphørte med maktovertagelsen til Adolf Hitlers nasjonalsosialistiske parti i 1933, da omkring 1/8 av erstatningene var betalte. De siste utbetalingene ble foretatt den 4. oktober 2010, på 20-årsdagen for Tysklands gjenforening.
Støv på hjernen (andre betydninger)
Støv på hjernen kan vise til:
Artritt
Artritt (fra gresk «arthros» ledd og «ittis» betennelse) er betennelse i ledd. Det kan være en rekke årsaker til betennelse i ledd, og de vanligste årsakene er autoimmune sykdommer.
Det skilles gjerne mellom monoartritt – betennelse i ett ledd, og polyartritt – betennelse i flere ledd.
Sykdommer som gir artritt:
Souq Waqif
Souq Waqif er den mest kjente souken (markedet) i Qatars hovedstad Doha. Den er et populært besøkssted for turister, og har ei rekke restauranter, kafeer og kunstgallerier i tillegg til butikker som selger både tradisjonelle varer og suvenirer. Souq Wakifs historie strekker seg flere hundre år tilbake i tid, og den ble restaurert i 2004 i den opprinnelige stilen. Det befinner seg sentralt i Doha, i gangavstand fra havnepromenaden Corniche. Navnet Souq Waqif betyr «stående marked» på arabisk.
Gammarus syriacus
Gammarus syriacus er en art i slekten Gammarus innenfor familien Gammaridae, av ordenen Gammaridea - som inngår i gruppen av amfipoder.
Arten er ikke funnet i norske farvann eller i nordlige Atlanterhavet.
Jens Mathias Pram Kaurin
Jens Mathias Pram Kaurin (født 25. november 1804, død 6. juli 1863) var en norsk prest, biskop, forfatter og bibeloversetter.
Kaurin ble født i Lårdal i Telemark, og døde i Vestre Aker i Oslo. Han giftet seg 22. desember 1827 med Petronelle Louise Hanna Thomasine Magelssen (1808–1867), og de fikk seks barn, Eiler Rosenvinge, Anne Marie, Christian, Wilhelm Andreas, Edvard og Susanna Kristence Pram.
Utdannelse og stillinger
Kaurin begynte å studere teologi i 1822, og ble cand.theol. i 1826 ved Christiania Universitet. Fra Christiania reiste han til Sigdal hvor han ble residerende kapellan i 1827, en stilling han hadde frem til 1832, da han ble prest i Flesberg. Kaurin ble deretter ansatt som lektor i teologi ved Kristiania universitet fra 25. oktober 1837, og fra 28. juni 1843 som professor i teologi. Som lektor var han en ansett og avholdt lærer i gammeltestamentlig eksegese og i dogmatikk.
Bibeloversetter
Det største arbeidet var likevel hans bidrag i å oversette Bibelens gamle testamente til norsk fra grunnspråkene. Arbeidet, som ble påbegynt i 1842, skulle i utgangspunktet ha tatt fem år, men det ble ikke avsluttet før etter Kaurins død og nærmere femti år etter at det var påbegynt. Denne første norske bibeloversettelsen kom fra Det norske bibelselskap, og her arbeidet Kaurin sammen med W. A. Wexels, C. A. Holmboe, Carl Paul Caspari og adjunkt Ole Christian Thistedahl.
Prest i Lier
I 1853 gikk han tilbake til prestetjenesten og ble prest i Lier ved Drammen. Her avskaffet han Balles lærebok i religion og gjeninnførte Pontoppidans Forklaring. Enkelte beskyldte ham for å tvinge sin egen utgave til bruk i menigheten, noe Kaurin nektet for. M. B. Landstad forsvarte Kaurin med at han ville «avskaffe Balles lærebok i religion, som man ubegripeligvis her hadde brukt i skolene og ved konfirmantundervisningen like inntil den tid og å innføre Pontoppidans forklaring i stedet, hvorved han dog ganske overlot det til foreldrene og andres vedkommende selv å velge hvilken av de autoriserte utgaver av de samme de måtte ønske for sine barn; de måtte gjerne ha forskjellige».
Biskop i Bergen
Prestestillingen i Lier hadde han i tre år, før han ble kalt til biskop i Bjørgvin. Som biskop i Bergen fungerte han fra 1858 til 1861. Da måtte han søke avskjed fra stillingen på grunn av dårlig helse. De to siste årene bodde han i Kristiania. Kaurin var svært interessert i misjonsarbeidet, og i hans tid som biskop i Bjørgvin reiste den første norske misjonæren, Hans Schreuder, til Sør-Afrika.
Bibliografi
I løpet av sitt virke publiserte Kaurin blant annet noen prekener, hyrdebrev og små innlegg rundt tidens kirkelige spørsmål, ved siden av større arbeider som den nye utgaven av Pontoppidans forklaring til Luthers lille katekisme som han utarbeidet sammen med Christian Nicolai Keyser og Wilhelm Andreas Wexels, utgitt i 1843. Han arbeidet også på den første norske bibeloversettelsen. Av andre litterære arbeider kan nevnes at han sammen med W.A. Wexels utgav Den norske kirkes symbolske bøger i grund-texterne i 1853. Han skrev også et innlegg i barnedåpsstriden i 1857.
Ettermæle
Av M. B. Landstad fikk Kaurin dette ettermælet:
Millenium
Millenium er et amerikansk heavy metal-band med opprinnelse fra Tampa i Florida.
Bandet startet opp opprinnelig under navnet «Eyewitness» på tidlig 1990-tallet, og ga ut to musikkalbum, et selvtitulert og oppfølgeralbumet Messiah Complex. Bandet byttet ut bassisten og byttet navn til «Millenium» i 1997. Bandet hadde i en periode norske Jørn Lande som vokalist. Han deltok på studioalbumet Hourglass fra 2000, og sluttet i bandet i 2002.
Safura Alizadeh
Safura Alizadeh (aserbajdsjansk: Səfurə Əlizadə, norsk transkripsjon: Säfurä Älizadä, født 20. september 1992 i Baku) er en sanger fra Aserbajdsjan. Hun endte på femteplass i Eurovision Song Contest 2010 med sangen «Drip Drop».
2. mars 2010 vant Alizadeh den aserbajdsjanske nasjonale finalen, og hun representerte Aserbajdsjan i Eurovision Song Contest 2010 på Fornebu.
Noen uker før den internasjonale finalen gjennomførte Alizadeh en promoteringsturné, og hun besøkte blant annet Tyskland, Nederland, Belgia, Sveits, Polen, Russland og Sverige. Alizadeh signerte også en femårskontrakt med det svenske plateselskapet Euteria. Hennes første album, It's My War, ble utgitt 18. juni 2010 gjennom utgiveren Zaphire.
Hun leste også opp de aserbajdsjanske poengene i Eurovision Song Contest 2011 og 2012.
Manuela Henkel
Manuela Henkel (født 4. desember 1974) er en tysk tidligere langrennsløper. Hennes fremste internasjonale plasseringer er stafettgull for Tyskland under OL 2002 i Salt Lake City og under VM 2003 i Val di Fiemme i Italia.
Ursus (selskap)
Ursus var et polsk selskap som produserer traktorer, landbruks utstyr og skogsmaskiner. Ursus var en av de ledende traktorprodusentene på det østeuropeiske markedet.
I Norge er det Therkelsen Maskin AS som er importør.
Costa Verde (Sardinia)
Costa Verde («Den grønne kysten») er ei kyststrekning i provinsen Medio Campidano sørvest på Sardinia i Italia. Den er omtrent 50 kilometer lang, og strekker seg fra Capo Frasca i nord til Capo Pecora og Portixeddu i sør. Kysten er en del av kommunene Arbus og Fluminimaggiore.
Methiini
Methiini er en gruppe av biller som tilhører den artsrike underfamilien Cerambycinae i familien trebukker (Cerambycidae).
Systematisk inndeling
Disse slektene blir ofte plassert i Xystrocerini.
Liste over Norges flagg
Les mer om: Norges flagg
Liste over Norges flagg viser flaggene i kronologisk rekkefølge for når de var i bruk.
Kongeflagg
Les mer om: Det norske kongeflagget
Statsflagg
Les mer om: Statsflagg
Unionsmerket
Les mer om: Unionsmerket
Nortraship
Les mer om: Nortraship
Handelsflagg
Les mer om: Handelsflagg.
Kongelig Norsk Seilforening
Les mer om: Kongelig Norsk Seilforening
Forsvaret
Les mer om: Forsvaret
Sjøforsvaret
Les mer om: Sjøforsvaret
Orlogsflagg
Les mer om: Orlogsflagg
Orlogsgjøs
Les mer om: Orlogsgjøs
Hæren
Les mer om: Hæren
Kommanderende general
Kommanderende general var inntil 1940 navn på Hærens øverstkommanderende, direkte under Kongen (forsvarsministeren).
Sjef Hæren
Tidligere: Sjef Hærens Overkommando (1940-1970), Generalinspektør for Hæren (1970-2016). Sjef Hæren fra 2017.
Luftforsvaret
Les mer om: Luftforsvaret
Kalmarunionen
Les mer om: Kalmarunionen og Kalmarunionens flagg
Haugo
Haugo er et tettsted i Osterøy kommune i Vestland fylke. Tettstedet har innbyggere per 1. januar, og ligger rundt 3 kilometer sørvest for kommunesenteret Lonevåg.
Stedet
Tettstedet Haugo består av tettbebyggelsene langs fylkesvei 567 mellom Valestrandsfossen og Lonevåg, fra Loftås i vest til grenda Haugo i øst.
Jappie van Dijk
Jacobus «Jappie» van Dijk (født 29. september 1944 i Sneek) er en nederlandsk tidligere skøyteløper.
Van Dijk ble nederlandsk allroundmester i Heerenveen i 1973 etter å slått Piet Kleine (2.-plass) og Hans van Helden (3.-plass) sammenlagt. Han tok også en bronse i det nasjonale allroundmesterskapet i Deventer i 1970 denne gangen bak Ard Schenk som ble mester og søvmedaljevinneren Jan Bols. Internasjonalt deltok han i den olympiske 500-meteren i Vinter-OL 1972 i Sapporo, Japan og tre Allround-VM i henholdsvis Oslo 1970, Oslo 1972 og Deventer 1973, samt i to europamesterskap i Innsbruck 1970 og Grenoble 1973.
Costa Verde (Portugal)
Costa Verde («Den grønne kysten») er en kystregion nord i Portugal. Den strekker seg fra utløpet til elva Miño, som utgjør grensa til Spania, i nord til utløpet til elva Douro i byen Porto i sør. De viktigste byene langs kysten, i tillegg til Porto, er Viana do Castelo, Esposende, Póvoa de Varzim, Vila do Conde og Espinho. Alle har lange fisketradisjoner.
Befalsskolen for Infanteriet i Nord-Norge
Befalsskolen for Infanteriet i Nord-Norge (BSIN) ble opprettet i 1899, flyttet fra Ila leir i 1987 og lå i Trondenes leir utenfor Harstad frem til nedleggelsen i juli 2003.
Bakgrunn
Befalsskolen for Infanteriet i Nord-Norge (BSIN) ble vedtatt opprettet ved Kongelig resolusjon 2. september 1899 under navnet Tromsø Stifts Underofficersskole, med stamsted Harstad.
Bakgrunnen for opprettelsen lå i den nye hærordningen av 1887, som var så offensiv at den krevde store midler og langt mere personell på landsbasis enn det det var ressurser til. Inntil da var det ikke alminnelig verneplikt i de tre nordligste fylkene. Etter en politisk prosess sanksjonerte Kong Oscar II den 28. juni 1897 en Odelsthingsproposisjon som medførte at daværende Tromsø Stift ikke lenger var fritatt for militær verne- og tjenesteplikt.
Distriktskommandostaben var på plass i Harstad i løpet av oktober 1897, og i desember samme år ble det bestemt å opprette åtte kompanikadrer; fire i Nordland (Vefsn, Ranen, Salten og Lofoten), to i Troms (Bardu og Tromsø) og to i Finnmark (Alten og Varanger). Det ble opprettet ekserserplasser, og i løpet av noen hektiske måneder i 1898 var befal på plass og utskrivning samt innkalling av personell iverksatt.
Kaja Kallas’ tredje regjering
Kaja Kallas’ tredje regjering tiltrådte som Estlands regjering den 17. april 2023. Regjeringen utgår fra Det estiske reformpartiet, Estland 200 og Det sosialdemokratiske partiet, som sammen har flertall i Estlands riksdag etter valget i mars 2023. Reformpartiets leder Kaja Kallas er regjeringssjef.
Befalsskolen for Infanteriet i Nord-Norge
Bakgrunn
Hver av de fem brigadene i Sør-Norge hadde sin underoffisersskole og sin avansementskrets. Hvis Nord-Norge skulle makte sine oppgaver trengte Tromsø Stifts distriktskommando en større tilgang på befal enn de som etter utdanning var villig til å tjenestegjøre i Nord-Norge fra de andre underoffisersskolene. Dessuten var det påkrevet å rekruttere langt flere befal fra landsdelen for å bygge opp et eget bofast offiserskorps i Nord-Norge.
Etter hvert som utskrivningen av rekrutter kom i gang for fullt, var befolkningsgrunnlaget godt nok til økte oppsetninger. Til det trengte landsdelen en bofast befalskadre og underoffisersskolens opprettelse høsten 1899 bidro til dette. Da første kull fra underoffisersskolen ble uteksaminert i 1902, økte oppsetningene fra åtte kretskompanier til to bataljoner; én i Bodø og én i Tromsø (Tromsø bataljon ble i 1902 flyttet til Setermoen).
Navnehistorikk
Skolens navn fra 1899:
Paul Rosbaud
Paul Wenzel Matteus Rosbaud (1896-1963) var en østerriksk fysiker og forlagsredaktør som var hemmelig agent for det britiske MI6 i Tyskland under den andre verdenskrig. Han var en de første som advarte britisk etterretning om at det tyske regimet arbeidet med utvikling av en atombombe og senere var han den første som informerte om at Tyskland ikke ville lykkes med å utvikle atombomben. Sammen med Sverre Bergh var Rosbaud den første som rapporterte om rakettsystemet V2.
Rosbaud var offisielt nazist og tilsynelatende lojal borger i samfunnets øverste sjikt, men var anti-nazist og en av de viktigste allierte spionene i Tyskland. Etter krigen slo han seg ned i England og drev forlag blant annet sammen med Robert Maxwell. Rosbaud etterlot seg bare 500 pund og en gullklokke da han døde. Historien om Rosbaud ble kjent gjennom Arnold Kramish s bok (1986) basert på omfattende undersøkelser. Noen av Kramishs konklusjoner er omdiskutert. Kramish etterlot ubesvarte spørsmål, blant annet hvordan Rosbaud unngikk å komme i Gestapos søkelys og hvorfor britisk etterretning ikke informerte deres amerikanske allierte om at det tyske atomprogrammet ikke lyktes. Rosbaud er ikke nevnt med navn i den offisielle historien om britiske etterretning under krigen.
Bakgrunn og familie
Paul Wenzel Matteus Rosbaud ble født 18. november 1896 i Graz i det som nå er Østerrike og han døde av leukemi 28. januar 1963 i London i Storbritannia. Etter eget ønske ble han gravlagt til havs.
Rosbaud giftet seg med den fem år yngre Hildegard (Hilde) Martha Frank, datter av en jødisk forretningsmann. Rosbaud var venn av Ruth Lange; ifølge Sverre Bergh bodde de en periode sammen etter at Rosbauds kone flyktet til Storbritannia. Ruths søster, Hilde, var gift med Georg Benjamin, Walter Benjamins lillebror. Brødrene Benjamin kom fra en jødisk familie. Georg døde i Mauthausen. Hilde Benjamin ble dommer og justiminister i DDR etter krigen. I Rosbauds bekjentskapskrets var også Paul Hindemith. Ved den tekniske høyskolen i Darmstadt ble Rosbaud venn av klassekameraten Walter Brecht (bror av dramatikeren Bertolt Brecht). Arkitekten Walter Gropius var også en venn av Rosbaud. Lange støttet Rosbaud i hans illegale virksomhet fra 1933.
Gammarus dabanus
Gammarus dabanus er en art i slekten Gammarus innenfor familien Gammaridae, av ordenen Gammaridea - som inngår i gruppen av amfipoder.
Paul Rosbaud
Bakgrunn og familie
Etter krigen ble Rosbaud gjenforent med Hilde i London, men ekteskapet ble senere oppløst.
Gammarus dabanus
Arten er ikke funnet i norske farvann eller i nordlige Atlanterhavet.
Paul Rosbaud
Første verdenskrig
Han var innrullert i hæren i Østerrike under den første verdenskrigen fra mars 1915 til 1918. Han deltok i kampene mot italienske styrker langs Isonzo-elven, der ble han frostskadet og sendt til sykehus i Zagreb før han igjen deltok ved fronten. Rosbaud ble dekortert for heltemot. Noen dager før den store våpenhvilen overga Rosbauds avdeling seg til britiske styrker, han ble krigsfange og satt internert blant annet i Castello Baia på Amalfi-kysten. Han skrev selv at de britiske soldatenes høflige og korrekte behandling av krigsfangene var «opprinnelsen til min langvarige anglofili». Etter krigen ble han sluppet fri og bodde en periode sammen med i broren Hans i Alexander Friedrich von Hessens palass ved Østersjøen (Panker-godset i Holsteinische Schweiz). Paul og Hans Rosbaud kjente ikke sin biologiske far og for å komme «rasepolitiet» i Hitler-Tyskland i forkjøpet fikk Paul laget en falsk attest på sine ariske aner av en gammel venn i Graz.
Utdanning og tidlig karriere
I 1920 begynte han etter landgreve Alexander Friedrichs anbefaling å studere ved Darmstadt Technische Hochschule, mens broren Hans ble rektor ved musikkskolen i Mainz. Etter Darmstadt studerte Rosbaud ved Kaiser Wilhelm-instituttet i Dahlem, Berlin, og gjorde der pionerarbeid innenfor røntgenfoto. Ved institutt for fysisk kjemi var på den tiden blant andre Michael Polanyi og Hermann Mark. Etter et opphold i Königsberg tok han doktorgraden ved Berlin-Charlottenburg Technische Hochshule.
I Berlin fikk Rosbaud arbeid som vitenskapelig rådgiver i Metallwirtschaft, et ukentlig tidsskrift om metallurgi, og besøkte i den forbindelse flere universiteter i Europa. Gjennom dette arbeidet møtte han folk som Albert Einstein, Niels Bohr, Ernest Rutherford, Otto Hahn og Lise Meitner. Fra før krigen kjente han også kjemikeren Gulbrand Lunde som ble statsråd i Quislings regjering. Rosbaud ble også kjent med Frederick Lindemann, Churchills vitenskapelig rådgiver, Leo Szilard (født Leo Spitz) og Max Born. I brevvekslingen mellom Einstein og Born omtales Rosbaud som en felles bekjent. Rosbaud hadde selv bidratt lite til forskningen, men hadde god oversikt over den generelle utviklingen. Georg Lüttke, innehaver av Metallwirtschaft, var medlem av NSDAP og leder av SA-avdeling i Sachsen, og Lüttkes kone var dessuten jødisk. En tid etter Hitlers maktovertakelse fikk han stilling som vitenskapelig konsulent for Springer-forlagets publikasjoner. På denne tiden ble Rosbaud kjent med Frank Foley, etterretningsagent ved den britiske legasjonen i Berlin. Begge var engasjert i arbeidet med å hjelpe jøder å forlate Tyskland og det kan være på den måten at de møtte hverandre. Ved Anschluss ble Rosbaud tysk borger og ikke lenger beskyttet av sitt østerrikske statsborgerskap.
I Berlin ble Rosbaud kjent med Peter Debye, som var direktør ved Kaiser Wilhelm-instituttet 1935-1939. Debye og Rosbaud forble venner resten av livet. Peter Debye kan ha vært en av spionen Rosbauds mange informanter.
Andre verdenskrig
Etter Hitlers maktovertakelse begynte Rosbaud å formidle tekniske-vitenskapelig informasjon til Storbritannia, men etterretningstjenesten der var mest opptatt av politisk og militær etterretning. I 1938 sørget Rosbaud, med hjelp fra Frank Foleys passkontor i Berlin, for at hans jødiske kone Hilde og datteren Angela ble sendt til England for å slippe unna det nasjonalsosialistiske regimet. Selv fortsatte han sitt arbeid i Tyskland, og i tillegg til at han var agent for MI6 under kodenavnet «Griffin». Ifølge Kramish ble han værende i Tyskland for å motarbeide naziregimet. I juli 1938 hjalp han og Otto Hahn Lise Meitner å komme seg ut av Tyskland. Rosbaud fikk 22. desember 1938 som den første vite om resultatene av Hahns og Fritz Strassmanns banebrytende eksperiment, Rosbaud sørget for straks å publisere resultatene i Naturwissenschaften utgitt av Springer. Lise Meitner var den første som forsto at energien frigjort i eksperimentet skyldtes fisjon av atomkjerner. Under Rosbauds besøk i Oslo august-september 1939 avslo Foley ved den britiske legasjonen Rosbauds ønske om å reise til Storbritannia og ga slik inntrykk av at britiske myndigheter var skeptiske til Rosbaud. Bortsett fra et halvtannet års opphold fra sent 1939, holdt Rosbaud britisk etterretning fullt informert om det tyske atomprogrammet. Eric Welsh og trolig også Frank Foley var blant Rosbauds kontakter i SIS/MI6.
General Leslie R. Groves, leder for Manhattenprosjektet, instruerte Alsos Mission om å følge de allierte styrkene gjennom Tyskland for å sikre seg dokumenter og vitenskapsfolk. De ti ledende forskerne inkludert Max von Laue og Werner Heisenberg ble internert i åtte måneder på et gods i Godmanchester nær Cambridge. De var alle Rosbauds bekjente og dels fortrolig venner (særlig von Laue), og slik hadde Rosbaud skaffet etterretning før og under krigen. De internerte ble avlyttet.
Samarbeid med Sverre Bergh
Sverre Bergh, som studerte i Dresden fra 1940, samarbeidet med Rosbaud fra 1941 og reiste mot Peenemünde for å skaffe informasjon rakettforsøkene der. Bergh begynte å studere i Tyskland fordi han ikke ble tatt opp ved NTH. Selv om Bergh i 1941 fikk studieplass ved NTH, fortsatte han studiene i Tyskland for å bidra til motstandsarbeidet. Det var Øistein Strømnæs som kontaktet Bergh og fikk ham til å fortsette studiene i Dresden og samtidig bli britisk agent. Bergh og Rosbaud sendte etterretningsmateriale dels gjennom XU i Norge, dels gjennom britisk etterretning i Sverige der blant andre John M. Turner var stasjonert. Bergh sendte også materiale med diplomatpost fra den svenske legasjonen i Berlin. Studentene kunne tidlig i krigen reise fritt rundt i Tyskland uten at Sicherheitsdienst brydde seg. Mellom Norge og Tyskland reiste Bergh til dels gjennom det nøytrale Sverige og kunne der overlevere rapportene norske eller britiske. Noe materiale ble sendt til Norge skjult i hjul på fly mellom Tempelhof og Fornebu, til og med flyet som fraktet Quisling hjem etter besøk hos Hitler 20. januar 1943 hadde med seg allierte etterretningsrapporter. Bergh og Rosbaud sendte høsten 1941 detaljert beskrivelse av V2-anlegget i Peenemünde, inkludert beliggenhet og rakettenes omtrentlige størrelse og form. Britisk etterretning la ikke noe vekt på rapporten før i 1943 og anlegget i Peenemünde ble bombet. Mellom 1942 og 1945 sendte Rosbaud 10-15 rapporter om tyske atomteknologi. Rosbaud var allerede i 1942 overbevist om at det ville ta mange år før Tyskland hadde atomvåpen, en vurdering han understreket overfor Eric Welsh. Rosbaug rapporterte til SIS at tyskerne planla frakt av tungtvann fra Rjukan og det førte til at jernbaneferja på Tinnsjøen ble senket. Bergh og Rosbaud rapporterte om luftvernraketter under utvikling og verdens første jetfly Messerschmitt Me-262 - de fikk også takk i prøver av materialer til jetmotoren. Bergh var nær ved å bli drept da de allierte bomber Dresden 13. februar 1945, samtidig stanset bombingen en mulig Gestapo-etterforskning av Bergh. Rosbaud involverte (etter forslag fra Theo Findahl ) også Ragnar Winsnes, som var ingeniørstudent i Dresden, til å skaffe og formidle informasjon V2 i Penemünde. Da Rosbaud var i Norge i 1942 informerte han kjernefysikeren Harald Wergeland om det tyske atomprogrammets langsomme fremdrift. Wergeland formidlet opplysningene til Leif Tronstad.
Slutten av krigen
Ved slutten av krigen var Rosbaud fortsatt i Berlin og sto i fare for å havne i sovjetisk sone. Han kledde seg i enkle fillete klær og planla å gi seg ut for å være snekker (Bergh syntes han så ut som en «tomsing»). Rosbaud fryktet han ville havne i Sovetunionen om de forsto at han var vitenskapsmann. I slutten av 1945 fikk Eric Welsh smuglet Rosbaud ut av Berlin i britisk uniform. Hilde Benjamin sørget for at de russerne skaffet ham mat og pass. Da sovjeterne begynte å forhøre Rosbaud fikk Welsh hastverk og fikk Rosbaud til London i britisk uniform.
Da krigen nærmet seg slutten var det en reell frykt for at fangene i konsentrasjonsleirene ville bli likvidert. Rosbaud sørget for å advare Wanda Heger om dette. Heger hadde kontakt med Folke Bernadotte som organiserte de hvite bussene.
Etter krigen
Etter krigen flyttet han til England, hvor han bodde resten av livet. Rosbaud fikk ikke og ønsket ingen offisiell anerkjennelse for sin innsats under krigen. Med hjelp av Welsh, Charles Hambro og Frederick van den Heuvel etablerte Rosbaud en Springer-filial i London. I England samarbeidet han med Robert Maxwell, med fødenavnet Jan Hoch, hadde flyktet fra Tsjekkoslovakia. Maxwell kjøpte den del av Springer-filialen og kalte det Pergamon Press. Sammen bygget de opp forlagshuset, men samarbeidet mellom de to skar seg og Rosbaud sluttet 1956. Etter hvert som vitenskapene ekspanderte mente Rosbaud at det var behov for stadig nye vitenskapelig tidsskrift. Rosbauds metode var da å overbevise en ledende forsker på feltet om å bli redaktør og deretter selge abonnment til universitetsbibliotekene. Maxwell deltok for eksempel på vitenskapelige konferanser og tilbød seg å publisere et hvilket som helst manus som deltakerne presenterte. Rosbauds skal ha mislikt Maxwells profittjag og kostbare livsstil.
Rosbaud tiet om hva han hadde drevet med under krigen og hans historie ble først kjent gjennom Arnold Kramish (1926-2010). Kramish skrev på 1980-tallet den til da ukjente historien om Rosbauds agentvirksomhet,Griffen - den største spionhistorien, med bistand fra Sverre Bergh. Kramish arbeidet selv på Manhattanprosjektet og i arbeidet med boken om Rosbaud intervjuet han omkring 500 personer. Kramish spekulerte i biografien over om Rosbaud kunne stå bak Oslorapporten i forbindelse med et besøk i Oslo høsten 1939, også Hedlund oppgir Rosbaud som forfatter av rapporten og Odd Hassel som bud til den britiske legasjonen i Drammensveien. Senere på 1980-tallet kom det frem at Hans Ferdinand Mayer hadde skrevet notatene.
Cherie Booth arbeidet for å få frigitt britisk etterretnings dokumenter om Rosbaud. Ifølge the Guardian etterlater Kramishs biografi flere ubesvarte spørsmål, blant annet hvordan Rosbaud ikke kom i Gestapos søkelys og hvorfor britisk etterretning ikke informerte USA om Hitlers atomvåpenprogram hadde mislykkes. Britisk etterretning hadde trolig kjennskap til at det tyske atomprogrammet var langt unna å utvikle en atombombe. Børresen skriver at Vemork-aksjonen med senking av ferjen trolig var unødvendig med det britisk etterretning visste. Rosbauds rapporter er (per 2015) ikke frigitt.
Southwark Bridge
Southwark Brigde er en bro over Themsen i det sentrale London, beliggende mellom Millennium Bridge i vest og Cannon Street Railway Bridge i øst. Broen ble åpnet i 1921, men er den andre broen på stedet.
Viola Bauer
Viola Bauer (født 13. desember 1976) er en tysk langrennsløper.
Southwark Bridge
Den første broen
I 1811 ble en lov om Southwark Bridge vedtatt. Southwark Bridge Company fikk tillatelse til å bygge en bro mellom Queen Street i nord og Bankside i sør. Southwark Bridge Company engasjerte John Rennie til å bygge broen. Byggingen av broen startet i 1814 og gikk sakte, men den 24. mars 1819 ble broen åpnet. Broen hadde tre buer laget av støpejern, stående på pilarer av granitt. Kostnaden for broen ble 800 000 pund, betydelig mer enn det opprinnelige anslaget på 300 000 pund. Det viste seg etter hvert at broen ble lite brukt, blant annet siden den var smal og bratt. Det kostet også penger å krysse broen. En langvarig debatt om broens skjebne fulgte, og i 1911 ble det besluttet å bygge en ny bro.
Viola Bauer
Hun har flere medaljer fra internasjonale mesterskap, og har vært en viktig brikke i det tyske stafettlaget. Under VM 1999 tok hun sin første mesterskapsmedalje, bronse på 4 x 5 km stafett.
Under OL 2002 i Salt Lake City ble det gull på stafetten, pluss en bronsemedalje på jaktstart.
Southwark Bridge
Nåværende bro
Arkitekt Sir Ernest George ble engasjert for å bygge den nye broen. Den nye broen skulle bygges i stål og ha fem buer. Ernest George utformet broen i samarbeid med ingeniørfirmaet Mott, Hay and Anderson. Sir William Arrol & Co fikk oppdraget med å bygge broen, som skulle koste om lag 280 000 pund. Byggingen av broen startet i 1913, men ble avbrutt av første verdenskrig. Southwark Bridge ble fullført i 1921, til en kostnad av 375 000 pund. Broen ble åpnet av kong Georg V og dronning Mary den 6. juni samme år. Etter en debatt om hva broen skulle hete, bestemte Georg V at det gamle navnet skulle beholdes.
Viola Bauer
Under VM 2003 ble det et nytt stafettgull.
Southwark Bridge
Nåværende bro
På et skilt på broen kan følgende leses:
Viola Bauer
I sitt andre OL, Torino 2006, var hun med på å ta sølv på stafetten, og oppnådde en femteplass i lagsprinten, sammen med lagvenninnen Evi Sachenbacher-Stehle.
Southwark Bridge
Nåværende bro
Southwark Bridge
Re-built by the Bridge House Estates Committee of the Corporation of London 1913-1921
Liliana de Vries
Liliana de Vries (født 13. april 1988 i Costa Rica) er en Nederlandsk modell og skuespiller.
Southwark Bridge
Nåværende bro
Opened for traffic by their Majesties King George V and Queen Mary 6th June 1921
Liliana de Vries
Biografi
De Vries ble født i Costa Rica. Hun har colombiansk far og nederlandsk mor. I 1990 flyttet hun til Mexico og i 1996 til Nederland. Fra 2001 til 2006 var hun modell for Ulla models. I 2012 studerte hun på teaterskolen Toneelschool Maastricht. Mens hun studerte spilte hun i ungdomsserien Het Huis Anubis som Mara Sabri.
Southwark Bridge
Nåværende bro
Sir Ernest Lamb CMG, JP Chairman Basil Mott, CB Engineer Sir Ernest George RA Architect
Southwark Bridge eies og driftes av City of London Corporation. Broen ble vernet i 1995. Det er den minst trafikkerte broen i London, med en trafikk på om lag 17 000 kjøretøyer hver dag. Broen har ingen vektbegrensning.
Primærnæring
Primærnæring er næringsliv som utnytter naturen til å fremstille råvarer. Primærnæringene omfatter jordbruk, skogbruk, fiske, fangst og mineralutvinning. Disse næringene leverer råvarer eller råstoffer som kan foredles. Foredling skjer normalt i sekundærnæringene.
Salomonøyene under Sommer-OL for ungdom 2014
Salomonøyene deltok under Sommer-OL for ungdom 2014 fra 16. til 28. august 2014 i Nanjing i Kina. Troppen bestod av tre utøvere.
Ulrik III av Mecklenburg-Güstrow
Ulrik av Mecklenburg-Güstrow (født 5. mars 1527, død 14. mars 1603) var hertug av Mecklenburg fra 1555–56 til 1603.
Primærnæring
Før den industrielle revolusjon, som tok til i England i det 18. århundre, var primærnæringene hovedressurs, og dominerende som økonomisk faktor. Selv om denne typen næringer omfatter en stor del av markedet, innebærer den en lavprofittsnæring. Det tilsier at råvarene øker i sin verdi når de går over til behandling og produsering. Da snakker vi om sekundærnæringer. I det siste har primærnæringen minket, som følge av urbaniseringen og lavprofittsnæringen.
Ulrik III av Mecklenburg-Güstrow
Gift med Elisabeth av Danmark. Deres datter Sophie giftet seg med Frederik II i 1572.
Primærnæring
Produkter fra primær- og sekundærnæringene omsettes stor grad i tertiærnæringene som også omfatter andre tjenester.
Se også
Wirtschaftssektor
Solheisen skisenter
Solheisen skisenter er et skisenter som ligger i Grøndalen i Hemsedal. Skisenteret tilbyr skiskole, skiutleie og restaurant.
Solheisen skisenter ligger ca. 11 km fra Hemsedal sentrum. Senteret har flere bakker av ulik vanskelighetsgrad. De har 6 bakker hvor det er 2 grønne, 1 blå, 1 rød, 2 svarte og samt en egen barne bakke. Det er 3 heiser tilknyttet de ulike bakkene, hvor barnebakken har sin egen heis.
Riikka Sirviö
Riikka Sirviö (født 11. april 1974) er en tidligere finsk langrennsløper.
Hun var med på å vinne bronsemedaljer for Finland på 4×5 km stafett under VM 1997. Seks år senere var hun igjen med på vinne sølvmedalje for Finland, under VM 2003 i Oberstdorf i stafett.
Conrad Reventlow
Conrad Reventlow (født 21. april 1644 i København, død 21. juli 1708 på Clausholm) var en dansk adelsmann som var kammerherre hos Frederik III. Han ble utnevnt til storkansler i 1699.
Reventlow var en av Danmarks rikeste menn på sin tid. Datteren Anna Sophie Reventlow ble dansk dronning.
Conrad Reventlow ble slått til ridder av Elefantordenen i 1681.
Han ligger begravet i Slesvig domkirke, i en sarkofag utført av billedhuggeren Thomas Quellinus.
Britt Tønne Haugan
Britt Tønne Haugan (født 19. oktober 1965) er en norsk lærer og politiker (Sp).
Calle Oslo
Calle Oslo (spansk for Oslogata) er ei liten gate i Zona Rosa i colonia Juárez i det administrative distriktet Cuauhtémoc i Mexico by. Den går mellom gågata Calle Copenhague og den større Calle Niza, ett kvartal fra Paseo de la Reforma. Calle Oslo er stengt for biltrafikk, og har noen mindre spisesteder og en lounge. Gata har postnummer 06600.
Britt Tønne Haugan
Hun var medlem av Levanger kommunestyre for Kristelig Folkeparti 1999–2000 og 2007–2012, KrFs gruppeleder i Nord-Trøndelag fylkesting 2007–2011 og 2. nestleder i KrFs kvinnenettverk 2009–2010. I 2010 var hun foreslått som ny leder i Nord-Trøndelag KrF, men tapte for Johannes Sandstad. Ved fylkestingsvalget året var Haugan KrFs førstekandidat, men andrekandidaten Sandstad ble kumulert inn, som KrFs eneste representant. Haugan var nestleder i Nei til EU 2011–2013. I 2014 meldte hun overgang fra KrF til Senterpartiet. Hun var på nytt medlem av Nord-Trøndelag senere Trøndelag fylkesting 2015–2019.
Rødhodeastrild
Rødhodeastrild er en fugl i gruppen Spermophaga i familien astrilder. Den forekommer i Angola, Burundi, Den sentralafrikanske republikk, Den demokratiske republikken Kongo, Kenya, Rwanda, Sudan, Tanzania og Uganda.
Underarter
Det er beskrevet to underarter av rødhodeastrild :
Opisthencentrus
Opisthencentrus er en slekt av billene i delgruppen (underfamilien) sandjegere i familiegruppen løpebiller.
Utseende
En middelsstor (8-9 millimeter), slank, svart sandjeger men litt kobberaktig glans. Fasettøynene er forholdsvis store, hodet bredt og rundet med ganske lange, tynne, sigdformede kjever. Pronotum er tønneformet, smalere enn hodet, dekkvingene jevnbrede med to par små, gulaktige flekker og en skarp tann i spissen. Beina er lange og tynne, den indre halvdelen av lårene gulbrun.
Utbredelse
Arten er bare kjent fra noen få eksemplarer samlet i atlantisk regnskog i Brasil.
Volleyball under Middelhavslekene 2009
Volleyball under Middelhavslekene 2009. Volleyball var en av flere sporter under de sekstende middelhavslekene som ble arrangert i Pescara i Italia i perioden 25. juni til 5. juli 2009. Det var fjortende gangen som volleyball var med på programmet under middelhavslekene. Det var to volleyballturneringer, en for kvinner og en for menn, Italia vant begge turneringene.
Tombola
Tombola er et lotteri eller sjansespill hvor loddene oppbevares i og trekkes fra en spesiell trommel. Trommelen kan dreies rundt, slik at de sammenrullede loddene blandes. Gjennom en luke i trommelen kan spilleren trekke et lodd, som kan vise seg å være vinnerloddet.
Ordet brukes også i overført betydning om spill der tilfeldige tall trekkes ut, eller om situasjoner der tilfeldigheter er avgjørende for resultatet.
Ordet tombola stammer fra italienske tombolare som betyr tumle rundt.   Spillet oppsto på 1700-tallet i Napoli i Sør-Italia og er fremdeles et populært spill – og er en juletradisjon for familier. Spillet sies å ha oppstått i 1734 etter en uenighet mellom hertug Karl III og dominikanermunken Gregorio Maria Rocco (1700–82), kjent som Fader Rocco. På denne tiden var lotto et populært spill, og hertugen ønsket å skattlegge spillet. Fader Rocco var uenig og ville forby det «umoralske spillet». Til slutt endte konflikten med at lotto ble beskattet, og i tillegg forbudt i julehøytiden – slik at katolikkene kunne konsentrere seg om å be og å hylle julehøytiden. Napoleanerne løste imidlertid dette forbudet ved å finne opp et alternativ og svært likt spill, tombola. Det ikke-forbudte tombola ble dermed særlig mye spilt i forbindelse med familiesamlinger i julen.
Spillet spredde seg til USA med italienske emigranter og derfra videre til Nord-Europa og Norden. Spillet har likheter med andre sjansespill som bingo og basar.
Elveslynger
Elveslynge, meander. Er regelmessige buktninger i elva, som stadig utvider seg nedover og sidelengs.
Rødbrynjeastrild
Rødbrynjeastrild er en fugl i gruppen Spermophaga i familien astrilder. Den forekommer i Republikken Kongo, Den demokratiske republikken Kongo og Uganda.
Arden (Dronning Maud Land)
Arden er et fjell i den sentrale delen av fjellmassivet Sør-Rondane i Dronning Maud Land. Det ligger på østsiden av Dufekfjellet og høyeste punkt måler 2850 moh.
Området ble fotografert fra fly under Operasjon Highjump i 1946–47. Kart over området, basert på de amerikanske flyfotografiene, ble utarbeidet av Norsk Polarinstitutt i 1957. Fjellet er navngitt etter sin karakteristiske plogform.
Costa Verde (Brasil)
Costa Verde (IPA: «Den grønne kysten») er ei kystlinje i Brasil. Den renner fra Itaguaí i delstaten Rio de Janeiro til Santos i delstaten São Paulo. Kysten befinner seg i kommunene Itaguaí, Mangaratiba, Angra dos Reis og Paraty i Rio de Janeiro, og Ubatuba, Caraguatatuba, São Sebastião, og Ilhabela i São Paulo. Det fins imidlertid ingen offisiell definisjon som avgrenser Costa Verde.
Navnet Costa Verde kommer av den grønne atlantiske kystskogen. I São Paulo er kysten kjent som Litoral Norte («Nordkysten»).
USAs Grand Prix 2001
USAs Grand Prix 2001 var et Formel 1-løp arrangert den 30. september 2001 på Indianapolis Motor Speedway i USA. Det var det sekstende løpet i Formel 1-sesongen 2001. Løpet ble vunnet av McLarens Mika Häkkinen. Dette var hans siste seier i Formel 1.
Saksere
Saksere (latin: saxones; angelsaksisk: seaxe; gammelsaksisk: sahson; nedertysk: sassen; tysk: sachsen; nederlandsk: saksen) var en gruppe av germanske stammer som først ble omtalt i skriftlige kilder for å være lokalisert i nærheten av kysten av Nordsjøen i hva som i dag er Tyskland (Gamle Sachsen) i sen romersk tid. De ble snart omtalt for å ha angrepet, herjet og bosatt seg i mange områder ved Nordsjøen, foruten også å presse seg sørover mot frankerne. Betydelige antall bosatte seg i store deler av De britiske øyer i hva som i dag er England i tidlig middelalder og utgjorde en del av den sammenslåtte gruppe av angelsaksere som til sist organiserte det første forente kongerike England. Mange saksere forble imidlertid i Germania hvor de sto imot og gjorde motstand mot det ekspanderende Frankerriket ved lederskapet til den semi-legendariske saksiske helten Widukind. Flere historikere mener at frankernes krigføring og kristning av sakserne skremte sakserne skandinaviske naboer i nord og ga støtet til vikingenes fremstøt mot kristne mål på de britiske øyer og på det europeiske kontinentet. Professor Torgrim Titlestad har foreslått at utviklingen av vikingskipet og vikingenes angerep mot kristne mål som klosteret på Lindisfarne, har hatt et underliggende preventivt formål - at skandinavene ville synliggjøre at de var frankerne overlegne til sjøs.
Den eldste bosetningen til sakserne er antatt å ha vært i Nordalbingien, et område som omtrentlig utgjør dagens region Holstein, rett sør for dagens Danmark, i nordlige Tyskland. Dette generelle området utgjør også det antagelige hjemlandet til de beslektede folket anglere. Det er sannsynlig at saksere omtalt i latinsk litteratur i virkeligheten var beslektede folk for hele området fra Slesvig til dagens Nederland. Arkeologi har avdekket førkristne gravsteder som særlig i keramikkfunn viser den samme generelle kultur. Saksere, sammen med anglere og andre germanske stammer deltok i den angelsaksiske bosetningen av Britannia i løpet av og etter 400-tallet. Den eksisterende britisk-keltiske befolkningen på de britiske øyene refererte til de germanskspråklige innvandrerne kollektivt som «saksere», uansett hvilken stamme de tilhørte. Det er ukjent hvor mange saksere som utvandret fra det europeiske fastlandet og til Britannia, skjønt løselige beregninger på det totale antallet angelsaksiske bosettere er blitt beregnet til rundt 200 000, men slike tall er misvisende uten sammenligningsgrunnlag med eksempelvis den eksisterende befolkningen på Britannia. Sakserne tok med seg til Britannia sitt gammelsaksiske språk, en eldre form for nedertysk, som har utviklet seg til dagens engelsk. I løpet av middelalderen, grunnet det internasjonale Hansaforbundets handelsruter og utvandring til handelsstasjoner utenfor området i nordlige Tyskland, førte til at saksere fortsatt blandet seg med og hadde sterk innflytelse på språk og kultur i Skandinavia og landene rundt Østersjøen.
Ischyroptera
Ischyroptera er en slekt av fluer som tilhører familien blomsterfluer (Syrphidae).
Saksere
I språk som finsk og estisk er saksere i dag navnet på Tyskland og tyskere (Tyskland: Saksa på begge, tyskere: saksalaiset og sakslased), mens i noen keltiske språk er saksere navnet på engelskmenn (jf. det skotske ordet sassenach, avledet av skotsk-gæliske sasunnach, og i irske sasanach, bretonske saouzon, walisiske sais).
Ischyroptera
Utseende
Ansiktet, som er hårete, har en tydelige midtknøl ("nese") og også en framskytende munnkant. Antennen er karakteristisk: de to innerste leddene er ganske små, det tredje leddet større, nesten trekantet, litt tilspisset mot ytterhjørnet, der det sitter en uvanlig tykk, hårete antennebørste (arista) som er omtrent dobbelt så lang som resten av antennen.
Saksere
Etymologi
Sakserne kan ha fått deres navn avledet fra sax, en form for kniv som de var kjent for. Sax eller seax har fått en varig symbolsk innflytelse på de engelske grevskapene Essex og Middlesex, begge har tre kniver av denne typen i deres seremonielle emblem. Stedsnavnene for Essex og Middlesex, sammen med Sussex og Wessex inneholder levninger av ordet saksere, og har følgende mening: Essex (østsaksere), Middlesex (midtre saksere), Sussex (sørsaksere), og Wessex (vestsaksere).
Gammarus daiberi
Gammarus daiberi er en art i slekten Gammarus innenfor familien Gammaridae, av ordenen Gammaridea - som inngår i gruppen av amfipoder.
Arten finnes i Atlanterhavet nær Canada og Stillehavet nær California.
Sekundærnæring
Sekundærnæring er næringsliv hvor varer blir helt eller delvis produsert ved å bearbeide råvarer fra jord- og skogbruk. Næringsgruppen omfatter bergverk, vareproduserende industri, vann og kraftverk, raffinering av olje, og bygg og anlegg. En vanlig praktisering er at råvarene hentes opp, og blir produsert og behandlet av fabrikker og lignende. Det er dette sekundærnæringene vanligvis omfatter. Sekundærnæringene hadde en særlig oppsving i sammenheng med den industrielle revolusjon, der produsering og behandling av råvarer fikk en helt annen betydning enn tidligere.
Hanno Pevkur
Hanno Pevkur (født 1977) er en estisk politiker. Han har siden juli 2022 vært Estlands forsvarsminister. Han representerer Det estiske reformpartiet.
Han er utdannet jurist og har praktisert som advokat og arbeidet i den offentlige forvaltningen.
Fra 2005 til 2007 var han medlem av bystyret i Tallinn og rådgiver for justisminister Rein Lang. I 2007 ble Pevkur første gang valgt inn i Riigikogu.
Pevkur var sosialminister, justisminister og innenriksminister i Andrus Ansips og Taavi Rõivas’ regjeringer fra 2009 til 2016. Pevkur overtok midlertidig som leder i Det estiske reformpartiet da Rõivas måtte gå av høsten 2017, men stilte ikke som lederkandidat på det påfølgende partilandsmøtet. Han stilte seg i stedet bak Kaja Kallas som ny partileder.
Pevkur er president i det estiske volleyballforbundet, medlem av Estlands olympiske komité og tidligere visepresident i det internasjonale volleyballforbundet.
Antonio Carraro
Antonio Carraro er et italiensk traktormerke.
Produsenten har med denne spesialisert seg på traktorer for bruk i spesielt bratte områder. Traktorene har for eksempel lav bakkeklaring og fire like store hjul.
Kaisa Varis
Kaisa Varis (født 21. september 1975) er en finsk skiskytter, tidligere langrennsløper.
I løpet av langrennskarrieren vant Varis to seire i verdenscupen. Hun deltok i OL 2002 i Salt Lake City, der hennes beste plassering ble en fjerdeplass på 15 km.
Varis var med på det finske stafettlaget under VM 2001 i Lahtis, der laget kom inn på andreplass, men senere ble diskvalifisert på grunn av at Virpi Kuitunen ble tatt i dopingtest. To år senere, under VM 2003, var det Varis som ødela for der finske laget, som igjen gikk inn til andreplass. Her ble Varis tatt i dopingkontroll, og Finland mistet dermed nok en stafettmedalje. Varis ble utestengt i to år, men kom tilbake til verdenscupen etter at straffen var sonet.
I 2006 gikk hun over til skiskyting, og debuterte i verdenscupen i sesongen 2007/08. 11. januar 2008 vant hun sin første verdenscupseier i Ruhpolding 11. januar 2008, da hun gikk til topps i sprinten foran russiske Svetlana Sleptsova og svenske Helena Jonsson.
24. januar 2008 ble det kjent at Kaisa Varis på nytt er tatt for å ha avlagt en positiv dopingprøve. Både A- og B-prøven hennes var positiv på EPO, og 11. februar bestemte Det internasjonale skiskytterforbundet å utestenge Varis på livstid. Alle hennes resultater i skiskyting etter 6. januar ble også strøket. Overraskende nok ble Varis frikjent av Idrettens Voldgiftsrett (CAS) i mars 2009, etter at en formell saksbehandlingsfeil forekom hos IBU, og hun kan nå konkurrere igjen dersom hun ønsker det.
Vestre Nedenes sorenskriveri
Arkiv
Arkivet etter Vestre Nedenes sorenskriveri ble overført til Sand sorenskriveri, og er avlevert til Statsarkivet i Kristiansand.
Ficks diffusjonslover
En diffusjonsprosess som overholder Ficks lover kalles normal eller Fickian diffusjon; en prosess som ikke overholder Ficks lover kalles anomal diffusjon eller ikke-fickian diffusjon.
Historie
I 1855 var fysiolog Adolf Fick sin først rapporterte om sine nå kjente lover som regulerer transport av masse gjennom diffusive midler. Ficks arbeid ble inspirert av de tidligere eksperimentene til Thomas Graham, som ikke la opp til å foreslå de grunnleggende lovene som Fick skulle bli kjent for. Ficks lov er analog med forholdene som ble oppdaget i samme epoke av andre fremtredende forskere: Darcys lov (hydraulisk strømning), Ohms lov (ladningstransport) og Fouriers lov (varmetransport).