cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Saga Petroleum
Saga Petroleum var et privateid norsk oljeselskap, dannet i 1972. Selskapet hadde eierandeler i en rekke norske felt og var operatør for feltene Snorre, Tordis, Vigdis og Varg. Saga hadde også omfattende internasjonal virksomhet. Etter at Norsk Hydro og Statoil kjøpte storparten av aksjene, ble selskapet overtatt av Hydro i 1999, og Statoil overtok operatøransvaret for feltene.
Héctor Vilches
Héctor Vilches (født 14. februar 1926, død 23. september 1998) var en uruguayansk fotballspiller som blant annet spilte for Cerro.
Saga Petroleum
Selskapsdannelsen
Saga Petroleum ble dannet i 1972 av fire norske selskap: NOCOTO, Syracuse Oils Norge A/S, A/S Polaris Oil Consortium og A/S Pelican.
Héctor Vilches
Han ble tatt ut til VM i fotball 1950, der laget hans vant gull.
Saga Petroleum
NOCOTO
Da petroleumsvirksomheten startet i Norge på 1960-tallet, ble det dannet flere selskap som ønsket å være med. For å få lisens i norsk sektor måtte utenlandske selskap opprette norske datterselskap, men det ble også dannet selskaper med norske eierinteresser. Petronord og Norwegian Oil Consortium (NOCO) ble begge grunnlagt i 1964 og fikk begge tildelt lisenser i første konsesjonsrunde i 1965. Petronord var et samarbeid mellom Norsk Hydro og franske selskap, mens NOCO var hel-eid av norske interesser. I første konsesjonsrunde var NOCO med som en del av Amoco/Noco-gruppen, og som del av denne gruppen var selskapet med på å finne Torfeltet i 1970.
Georg Hagerup-Larssen var styreformann i NOCO, og Carl Wilhelm Carstens var direktør.
For å hente inn mer kapital dannet NOCO i 1972 finansieringsselskapet NOCOTO. Primært skulle selskapet engasjere seg i oljeleting nord for 62. breddegrad, men en skulle også vurdere virksomhet utenfor norsk kontinentalsokkel. Tilsammen 81 aksjonærer bidro med 450 millioner kroner i aksjekapital. Planen var at NOCO og NOCOTO skulle samarbeide tett om utvikling av organisasjon og oppbygging av faglig kompetanse.
Syracuse Oils Norge
Syracuse var et kanadisk oljeselskap, og Syracuse Oils Norge ble opprettet som norsk datterselskap. I 1965 fikk selskapet i første konsesjonsrunde tildelt lisenser i blokkene 11/7 og 11/10, uten samarbeid med andre. Det ble i 1967 boret én brønn knyttet til denne lisensen, og brønnen var tørr.
VM i basketball for menn 2006
Deltagernasjoner
Japan kvalifiserte seg som vertsnasjon, mens Italia, Puerto Rico, Serbia og Montenegro, og Tyrkia fikk friplasser av FIBA. De andre nasjonene kvalifiserte seg gjennom verdensdelene egne kvalifiseringsturneringer: seks land fra Europa, fire fra Nord- og Sør-Amerika, tre fra Afrika, tre fra Asia og to fra Oseania.
Saga Petroleum
Syracuse Oils Norge
Selskapet fikk også tildelt lisenser i andre konsesjonsrunde, da i samarbeid med andre selskap. Med Elf Aquitaine som operatør var selskapet medeier da Heimdalfeltet ble funnet.
VM i basketball for menn 2006
Resultater
Pau Gasol, Spania, ble kåret til turneringens beste spiller.
Saga Petroleum
Polaris Oil Consortium
Ti norske forsikringsselskap og rederier sto bak Polaris Oil Consortium da gruppen ble dannet i 1971. Det nye selskapet tok over 12,5 % av eierandelene til den tysk-amerikanske Murphy-gruppens lisenser fra første konsesjonsrunde. Sjøforsikringsselskapet Polaris (Norske Sjø Forsikring A/S) var initiativtaker og ga navn til gruppen.
Pelican
Pelican & Co A/S ble dannet av ti norske industri- og shipping-selskaper, blant annen det statseide Årdal og Sunndal Verk. Selskapet fikk sammen med de amerikanske selskapene Conoco, Texaco og Chevron lisenser i andre konsesjonsrunde.
Selskapene går sammen
I september 1970 oppnevnte regjeringen Borten et utvalg for vurdering av statlig organisering for petroleumsvirksomheten, ledet av Knud-Endre Knudsen. Utvalget la fram sin innstilling i mars 1971 og foreslo blant annet opprettelsen av et nytt statsselskap som skulle overta statlige forretningsmessige interesser i Nordsjøen. Dette ledet fram til opprettelsen av Statoil i desember 1972.
Zehlendorf
Zehlendorf er en ortsteil i bydelen Steglitz-Zehlendorf i Berlin. Inntil forvaltningsreformen i 2001 fantes det en selvstendig bydel kalt (Bezirk) Zehlendorf.
Saga Petroleum
Selskapene går sammen
Etter funnet av Ekofiskfeltet i 1969 og flere felt i 1970, var interesser for å være med i Nordsjø-aktivitetene stor. Regjeringen Bratteli, som hadde overtatt høsten 1971, gjorde det klart at myndighetene kun vil åpne opp for ett eneste selskap ved siden av det statlige Statoil og det halv-statlige Norsk Hydro. NOCO tok da initiativet til at de norske-dominerte selskapene NOCOTO, Syracuse, Polaris og Pelican skulle gå sammen om å danne et nytt sterkt, privat oljeselskap. Bak disse fire selskapene sto igjen 96 ulike norske selskap. De fire selskapene annonserte i januar 1972 at de ville gå sammen, som et «integrert selskap med petroleum som grunnlag».
Saga Petroleum ble formelt etablert som kommandittselskap på et konstituerende møte 24. februar 1972.
Zehlendorf
Historie
Slaviske og tyske bosettere grunnla omkring 1200 landsbyer ved Schlachtensee, ved Krumme Lanke og Krumme Fenn, dagens Düppel museumslandsby. Den eldste skriftlige kilde hvor Celendorp nevnes er fra 1242. Kildedokumentet er en kjøpekontrakt der eiendommen ble overdratt fra markgrevene Johan I av Brandenburg og Otto III av Brandenburg til Cistenienserordenens Klosteret Lehnin.
Saga Petroleum
Selskapene går sammen
Otto Grieg Tidemand ble valgt som styreleder, og Martin Siem ble daglig leder. Selskapet etablerte kontor på Høvik i Oslo. Saga hadde i starten felles administrasjon med NOCO, og direktør Carl Wilhelm Carstens i NOCO gikk også inn i ledelsen i Saga.
Zehlendorf
Historie
Den 22. september 1838 gikk den første prøyssiske jernbane fra Potsdam til Zehlendorf. I 1872 ble Zehlendorf grunnlagt som en prøyssisk landkommune. Zehlendorf ble innlemmet i Stor-Berlin i 1920 og fra 2001 inngår den i bydelen Steglitz-Zehlendorf.
Saga Petroleum
Start i utlandet
Kort tid etter etableringen annonserte Saga i juni 1972 at selskapet ville gå inn i oljeleting utenfor Sicilia, i samarbeid med Amoco og Agip. Fra Den norske Creditbank kjøpte Saga lisensene i ti blokker på norsk, britisk og nederlandsk kontinentalsokkel. Mot slutten av 1972 hadde selskapet engasjert seg i leting på nederlandsk sokkel. '
Zehlendorf
Severdigheter
Severdigheter i ortsteilen er stedets heimatmuseum og landsbykirken (Dorfkirche Zehlendorf) fra 1768 like ved. Paulus-Kirche er oppført 1903-1905 i nygotisk stil. Haus am Waldsee i Argentinische Allee 30 viser utstillinger av samtidskunst. Innsjøene Schlachtensee og Krumme Lanke er deler av Grunewaldseenkette som er et populært utfartssted for berlinerne i helger og ferier. Stasjonen på Mexikoplatz er oppført i jugendstil. Teltowverftet i Teltowkanalen er et industriminnesmerke fra forrige århundreskifte. Museumslandsbyen Düppel ligger i et stort landskapsvernområde og viser byggeskikk fra middelalderen.
Saga Petroleum
Heimdalfeltet
Gjennom firmaet K/S Femogtyvefire Norsk A/S var Saga deleier i Heimdalfeltet, som var funnet i 1972 i blokk 25/4. Firmaet ble dannet sammen med Odfjell, Thor Dahl og Havtor, for å overta Syracuses lisenser i feltet.
Saga Petrokjemi
Saga Petrokjemi A/S ble startet som et prosjekteringsfirma i 1973, av Saga Petroleum og fem andre industriselskaper: Akergruppen, Dyno Industrier, Elkem-Spigerverket, Hafslund samt Årdal og Sunndal Verk. Selskapet skulle vurdere mulighetene for å etablere petrokjemisk industri, i Norge eller i England.
Saga Petrokjemi ble solgt til Statoil ved årsskiftet 1983/1984, for 621 millioner kroner.
Tredje konsesjonsrunde
Tredje konsesjonsrunde ble utlyst i juli 1973, og Saga søkte om lisens på 14 blokker. Tildelinger i denne runden skjedde i flere omganger, og Saga fikk i første omgang kun én blokk, 35/3, sammen med Statoil og BP. Saga ble for første gang utnevnt til operatør. Selskapet boret flere brønner i denne blokken, men petroleumsforekomstene var for små til å bli kommersielt utnyttet.
Trekanten Statoil/Hydro/Saga
I hele levetiden til Saga foregikk det en drakamp, men også et samarbeid, mellom de tre norske oljeselskapene Statoil, Hydro og Saga. Konkurransen mellom de tre ble av mange betraktet som svært positiv for utviklingen på norsk sokkel. Som et hovedredskap for statlig styring og statlige inntekter ble Statoil favorisert, og Saga ble på mange måter «lillebroren» i trekanten.
Reduserte leteutgifter
Statoil var fra starten av også blitt gitt vilkår for redusert bidrag til leteutgifter. Saga og Hydro var ikke fornøyd med å måtte være med på å dekke inn Statoils andel av leteutgiftene, sammen med de utenlandske selskapene. I november 1979 vedtok Stortinget at ingen norske selskaper skulle bidra til leteutgiftene med en større andel en det de hadde som eierandel i lisensen. Dette ville redusere Hydro og Sagas bidrag til Statoils letekostnader. Vedtaket ble gjennomført etter et felles forslag fra Høyre, Kristelig Folkeparti og Senterpartiet, med støtte fra Venstre.
Beslutningen ble karakterisert som et «arbeidsuhell»: Arbeiderpartiet var mot vedtaket, men manglet to representanter i salen under avstemningen. Vedtaket var formelt sett gyldig og ble stående.
Gullblokken 34/10
Regjeringen Nordli signaliserte i mars 1977 at Statoil kanskje alene burde få ansvaret for leting og utvinning fra blokk 34/10. Denne blokken var så attraktiv at den på forhånd var bli døpt «gullblokken». I desember samme år foreslo imidlertid regjeringen i en stortingsmelding å gi Hydro og Saga 5 % eierandel hver. Det ble i meldingen gjort til et poeng at nesten 100,000 hadde arbeid i de mange selskapene som eide Saga og at fortjeneste i Saga ville bli ført tilbake til disse selskapene. Hydro og Saga måtte imidlertid betale 10 % hver i leteutgiftene. For Saga ble det også gjort som vilkår at selskapet ble omorganisert fra kommandittselskap til aksjeselskap.
Ved den endelige tildelingen i juni 1978 fikk Saga 6 %, Hydro 9 % og Statoil 85 % eierandel. Boring i blokk 34/10 førte til funn av Gullfaksfeltet.
Troll og Oseberg
Også i blokkene der Trollfeltet og Osebergfeltet ble funnet ble det en rivalisering om eierandeler og operatøransvar. Statoil fikk nå minst 50 % andel i alle ny konstellasjoner, og Hydro ble ofte gitt en noe større andel en Saga.
Snorrefeltet
Saga fikk ved tildeling i fjerde konsesjonsrunde i april 1979 operatøransvaret for blokk 34/4 i nordlige Nordsjø, cirka 140 kilometer vest for Sogn. Statoil fikk 50 % eierandel, mens Saga som operatør ble gitt 15 %. Blant andre eiere ble Amoco utnevnt som teknisk assistent. Boring startet i juli 1979, og brønnen fant en oljekolonne på over hundre meter. Boring av ytterligere en brønn i 1983 sannsynliggjorde at reservoaret kunne strekke seg over i naboblokken 34/7, som ikke hadde vært med i tildelingen i fjerde konsesjonsrunde. Blokk 34/7 ble framholdt som svært lovende, som en mulig ny «gullblokk» eller en «diamantblokk». I åttende konsesjonsrunde satset Saga for fullt, ved kun å levere søknad på denne ene blokken. Ved tildelingen i januar 1984 ble Snorre operatør også for 34/7. Snorrefeltet strekker seg over begge blokkene.
Snorre-prosjektet ble i perioden 1987-1988 kritisert for usikker økonomi, både på grunn av den valgte plattformløsningen, med bruk av stål istedenfor betong, og på grunn av svingende oljepriser. Olje- og energiminister Arne Øien i regjeringen Brundtland understreket risikoen, men ville likevel ikke utsette prosjektet. I januar 1988 uttalte han at «Sagas ville være drept som oljemiljø, hvis selskapet ikke fikk gjennomføre sine Snorre-planer». Tvil om økonomien i prosjektet gjorde at et borgerlig stortingsflertall i mai 1988 gikk inn for å selge ned statens andeler i lisensen. Esso på sin side var en pådriver for utbyggingen og ønsket å overta en større andel i feltet.
PUD for Snorrefeltet ble godkjent av Stortinget 27. mai 1988. Vedtaket var enstemmig, med unntak av Sosialistisk Venstreparti, som ønsket å utsette utbyggingen. Stortinget ga regjeringen fullmakt til å selge eierandeler i lisensen, et vedtak som også Arbeiderpartiet stilte seg bak.
Feltet kom i produksjon i august 1992.
Vigdisfeltet
Vigdisfeltet ble funnet i felt 34/7 i februar-mars 1986. Saga hadde fra starten av 9,8 % eierandel og var operatør, i et samarbeid der også Statoil, Hydro, Esso, Deminex Norge og DNO var med. Plan for utbygging og drift ble godkjent i desember 1994, og feltet kom i produksjon i januar 1997. I 1997 hadde Saga solgt seg ned til en eierandel på 7,7 %.
Feil på en gasskompressor gjorde at produksjonen fra Vigdisfeltet måtte stoppe en rekke ganger i løpet av 1997. Produksjonsstans på over hundre dager i løpet av året ga Saga et betydelig inntektstap.
Tordisfeltet
Tordisfeltet ble funnet i felt 34/7 i de siste månedene i 1987, i samme blokk og lisens som Vigdisfeltet. Plan for utbygging og drift ble godkjent i mai 1991, og feltet kom i produksjon i juni 1994.
Vargfeltet
Høsten 1981 var Saga operatør i blokk 6507/11 på Haltenbanken og fant olje i Midgard-funnet. Dette er ett av flere funn som senere ble inkludert i Åsgårdfeltet. I en kabal med bytte av eierandeler i Åsgård, byttet Saga i september 1995 Midgard mot eierandeler og operatøransvar i Vargfeltet. Feltet var funnet av Statoil i blokk 15/12 høsten 1984.
Saga hadde operatøransvaret for Varg fram til januar 2001, da Norsk Hydro tok offisielt over. Plan for utbygging og drift ble godkjent i mai 1996, og feltet kom i produksjon i desember 1998. Produksjonen skjedde fra produksjonsskipet «Petrojarl Varg», og oljen ble losset fra et internlager i dette skipet, ombord til tankskip.
Feltet ble nedstengt i 2016.
Andre operatøroppgaver
Saga gjorde som leteoperatør flere mindre funn som var for små til å være økonomisk drivverdige, for eksempel i januar 1997 i blokk 2/6 og Møyfrid-funnet i blokk 2/2 i 1982. Selskapet var det første til å bore i Barentshavet, da brønn 7124/3-1 ble påbegynt 29. mai 1987. Brønnen fant Bamsefunnet, men heller ikke dette hadde økonomi til å bygges ut.
Som andre oljeselskap måtte Saga som boreoperatør oppleve å bore tørre brønner, slik som brønn 9/4-4 boret sommeren 1977.
Nesten-utblåsning på 2/4-14
Som operatør startet Saga i oktober 1988 boring av letebrønnen 2/4-14 med boreplattformen «Treasure Saga», like nordøst for feltet Albuskjell. Selskapet hadde samme måned måtte gi opp en brønn i samme struktur, på grunn av tekniske problemer. Boringen nådde en dyp på omkring 4700 meter, da en fikk indikasjoner på hydrokarboner under høyt trykk. En sementplugg som ble satt for å kontrollere trykket brøt sammen, og dette førte til at brønnen kom ut av kontroll. På boredekket ble det kraftig gassutvikling, og utblåsningsventilen på havbunnen måtte stenges. Trykket i brønnen steg opp mot 700 bar.
Deler av personellet på plattformen ble evakuert, og det gjenværende mannskapet prøvde å få kontroll på brønnen. Forsøk på å pumpe ned tungt boreslam via «drepelinjen» var ikke vellykket, og mannskapet på plattformen hørte to enorme drønn fra brønnen. Dette førte til at en kuttet borestrengen, koblet plattformen fra brønnen og trakk riggen 150 meter vekk fra den opprinnelige posisjonen. Sikringsventilen sto igjen på havbunnen.
Operasjonen for å få kontroll på brønnen igjen skulle ta svært lang tid. Arbeidet involvert installasjon av en ekstra sikkerhetsventil oppå den eksisterende, boring av en avlastningsbrønn og utfisking av den avkuttede borestrengen. Først i januar 1989 kunne arbeidet med brønnen avsluttes.
Internasjonal virksomhet
Saga Petroleum hadde vid internasjonal virksomhet, med eierinteresser over hele verden. Størst eierandeler internasjonalt hadde selskapet i britisk og irsk sektor, etter kjøpet av Santa Fe.
Britisk sektor
Gjennom det britiske datterselskapet Saga Petroleum (UK) Ltd engasjerte Saga seg tidlig i britisk sektor. I 1974 samarbeid Saga med Agip og en rekke mindre, britiske selskaper om virksomhet i sørlige del av engelsk sektor.
Etter overtakelsen av Santa Fe Exploration i desember 1996 hadde Saga eierandeler i tre britiske oljefelter i produksjon samt ett gassfelt og to oljefelt der produksjonen snart skulle starte. I tillegg var selskapet medeier i 45 letelisenser på britisk sokkel. Utenfor Irland fikk Saga andeler i letelisenser i 20 blokker. Sagas andel av produksjonen fra britisk sokkel var dobbelt så stor som Statoils utenlandsproduksjon.
Benin
I 1978 ble Saga sammen med Kværner ansvarlig for utbyggingen av oljefeltet Sèmè i havet utenfor kysten av Benin. Formelt ble dette utført av datterselskapet Saga Petroleum Benin a.s.
Kapital til å bygge ut feltet lånte staten Benin for en stor del i Norge, av DnC og Eksportfinans A/S. Utstyr til utbyggingen ble for en stor del kjøpt i Norge. Tilsammen var lånebeløpet på over 500 millioner kroner. Renter på lånene ble subsidiert av den norske staten.
Prosjektet ble forsinket, og staten Benin strevde med å innfri lånene. Etter å ha fått flere utsettelser, satte det norske Finansdepartementet i 1985 opp renten på lånene fra 7,5 % til 13,5 %, trass i advarsler fra Saga og mot råd fra Utenriksdepartementet. Resultatet ble indirekte at Saga ble kastet ut som operatør sommeren 1985. Norge ga videre bistandshjelp til Benin, for å hjelpe landet med å betjene lånet.
Indonesia
I perioden 1990-1995 gikk halvparten av Sagas utenlandsinvesteringer på tilsammen 600 millioner kroner til virksomhet i Indonesia. Fra 1990 hadde selskapet deltatt i utforskning av blokken Jambi Merang, på land på Sør-Sumatra. I juni 1993 overtok Saga også Elfs eierandel og ansvar som assisterende operatør i blokken. Et halvt år etter dette ble det funnet gass i Gelam-feltet i blokken, og feltet ble erklært drivverdig høsten 1994.
Saga hadde også 30 % eierandel i et felt offshore i Indonesia, i Natunahavet på grensen mot Vietnam.
Ved Sagas kontor i Jakarta arbeidet cirka 30 ansatte, der 8-9 var nordmenn.
Salg av virksomheten i Indonesia i 1996, sammen med kjøpet av Santa Fe samme år, ble gjennomført for å konsentrere virksomheten om områder nærmere Norge. Virksomhet og investeringer i Indonesia var også kontroversielle, på grunn av myndighetenes mange brudd på menneskerettighetene.
Aksjer og børs
I 1983 ble aksjekapitalen utvidet, etter vedtak på ekstraordinær generalforsamling i mai: Nye aksjer ble fordelt mellom Volvo-gruppen og Kværner, som tilsammen kjøpte aksjer for cirka 315 millioner kroner. I tillegg ble nye aksjer for 210 millioner kroner lagt ut for salg, med fortrinnsrett for gamle aksjonærer. De nye aksjene hadde samme rettigheter som de gamle.
En ekstraordinær generalforsamling i april 1989 vedtok å dele aksjemengden i to: Aksjer eid av utenlandske interesser skulle være «frie aksjer», registrert som en egen klasse i Verdipapirsentralen. Disse skulle kunne fritt omsettes på utenlandske børser. De resterende skulle være «bundne aksjer». Samtidig ble det opprettet en ny klasse-B av aksjer uten stemmerett. Generalforsamlingen ga Saga også lov til å tegne et obligasjonslån på 500 millioner kroner, med en lånetid på ti år.
I en ny ekstraordinær generalforsamling i oktober 1989 ble det vedtatt at utenlandskvoten for A-aksjene skulle være 33 %. B-aksjene skulle utgjøre 25 % av den totale aksjemengden, og disse kunne fritt eies av utenlandske interesser.
Ledelsen i Saga ønsket i april 1990 å utvide aksjekapitalen med 250 millioner samt å ta opp et nytt lån på 1 milliard kroner. Pengene skulle brukes til investeringer i letelisenser og oppkjøp av petroleumsressurser. Etter forslag fra Karl Glad i Aker vedtok imidlertid generalforsamlingen 10. mai å ikke godkjenne denne emmisjonen.
Saga ble registrert på New York-børsen i april 1995.
Andeler i andre selskap
Saga kjøpte i 1974 en mindre andel av aksjene i Norsk Brændselolje, for å utvide virksomheten til også å omfatte bensinsalg. Norsk Brændeslolje hadde bensinstasjoner over hele landet under BP-merket.
I 1991 kjøpte Saga 48,5 % av aksjene i oljeselskapet Norminol for 93 millioner kroner. Norminol hadde små andeler i Ekofisk, Heimdal, Tordis og Statfjord Øst.
1972 - Sagapart
Ut fra distriktpolitiske hensyn ble kontoret til Sagapart lagt til Bodø. Dette var et signal om at Saga ønsket å drive virksomhet både sør og nord for 62. breddegrad.
Asbjørn Larsen var fra 1973 av direktør for Sagapart. Fra 1976 var han også direktør for økonomi- og finansavdelingen i Saga Petroleum.
Aksjer i Sagapart var i realiteten aksjer i Saga, og de to selskapene fusjonerte 1. januar 1980, da Saga ble aksjeselskap. Ved fusjonen ble én Sagapart-aksje gjort om til én Saga-aksje.
1983 - Finansielle vansker
Våren 1983 hadde Saga store finansielle problemer: Inntektene var ennå lave, og selskapet trengte mye kapital for å dekke kostnadene til alle utbyggingene selskapet var med på. Selskapet hadde vært i forhandlinger med en gruppe norske og utenlandske banker i over ett år om et lånebeløpet på hele 900 millioner dolar, cirka 6,4 milliarder norske kroner. For liten egenkapital i Saga gjorde at bankgruppen sa nei til å yte lånet.
Saga prøvde på en rekke måter å skaffe inn ekstra kapital. Norexplor-gruppen var et samarbeid mellom industriselskap og mindre oljeselskap som var blitt dannet for å søke om andeler i Oseberg-blokken 30/9, etter at regjeringen Willoch hadde holdt døren åpen for et fjerde norsk selskap i denne blokken. Willoch-regjeringen signaliserte også at det var best om Norexplor slo seg sammen med Saga aom en søknad, også fordi Norexplor da ville tilføre Saga etterlengtet kapital. Forhandlingene mellom de to selskapene førte imidlertid ikke fram.
Saga vurderte også å få til et andelsbytte med Statoil og Hydro, slik at Saga kunne få rettigheter i felt som produserte og ga inntekter, i bytte mot andeler i felt som ennå ikke var i produksjon.
Salg av Saga Petrokjemi og styrkingen av egenkapitalen gjennom nytegning av aksjer bidro til å hjelpe Saga over kneiken. Inntekter fra Statfjord-lisensen ga også positivt bidrag.
1988 - Har selskapet livets rett?
Usikker økonomi i Snorre-prosjektet gjorde at mange stilte seg tvilende til Sagas framtid. Ekspedisjonssjef i olje- og energidepartementet, Knut Dæhlin, uttalte i 1988 at Saga med fordel kunne bli en del av det halv-statlige Norsk Hydro. Statsminister Gro Harlem Brundtland var den gangen raskt på banen med å streke under at dette ikke var et offisielt syn. «Dette er ikke særlig overraskende synspunkter, de er blitt hørt før», uttalte statsministeren. Da oljeprisen fortsatte å synke ut over året, var det flere andre sentrale personer som stilte spørsmål om Saga hadde livets rett, blant annet sentralbanksjef Hermod Skånland. Olje- og energiminister Arne Øien ville ikke gå imot Skånlands uttalelser.
I november 1988 la Elf Aquitaine inn et bud på å kjøpe aksjemajoriteten i selskapet, men styret i Saga sa nei.
Mot sluten av 1988 gjorde Aker det kjent at de ønsket å selge sin eierandel på 20 % i Saga til det franske selskapet Total. Total skulle også få kjøpe DnCs Saga-andel på 10 %. Salget ville kreve en endringer av vedtektene i Saga, siden utenlandsandelen etter salget ville overstige 40 %. Total eide fra før av 5 % i Saga. Ledelsen i Saga var negative til at Total skulle overta, og en ekstraordinær generalforsamling 15. desember 1988 stoppet salget til Total.
1989 - Rekordoverskudd
Driftsoverskuddet i 1989 var på 760 millioner kroner. Det positive resultatet kom på tross av store ekstrautgifter i forbindelse med 2/4-14-brønnen som løp løpsk.
1996 - Santa Fe
Saga la i oktober 1996 bud på det britiske oljeselskapet Santa Fe Exploration, etter først å ha prøvd å kjøpe britiske Sun Oil. Også Conoco og japanske Mitsubishi kjempet for å få kjøpt Santa Fe, som hadde andeler i britisk og irsk sektor. Selskapet var eid av Kuwait Petroleum Company. Konkurransen gjorde at prisen ble drevet betydelig opp. Saga, med administrerende direktør Asbjørn Larsen, fikk tilslaget og vedtok i desember overtakelsen av Santa Fe.
Prisen for kjøpet var 1,23 milliarder dollar. Kjøpet mer enn tre-doblet oljeproduksjonen til Saga. Ettertiden viste at beløpet som ble betalt var for høy i forhold til verdiene i selskapet.
1998 - Økonomiske vansker
I 1998 hadde selskapet et underskudd på over 1,2 milliarder kroner.
Oljeprisen falt høsten 1998 fra 15 til 10 dollar fatet, og dette ga Saga store økonomiske problemer. Prisfallet gjorde at selskapet prøvde å sikre seg gjennom inngåelse av langsiktige kontrakter, men dette skjedde da oljeprisen var på et bunn-nivå. Da prisen igjen steg, fikk selskapet ingen glede av dette og slet med å overleve.
Norsk Hydro tar over
Hydro kjøpte i 1989 en andel på 13 % av aksjene i Saga, men disse ble solgt igjen senere samme år, da Saga-aksjen var historisk høy. Saga ønsket å blokkere for Hydros kjøp av aksjer, men børsstyret vedtok at Saga ikke hadde rett til å nekte Hydro å kjøpe aksjer.
Da problemene for Saga tårnet seg opp vinteren 1998/1999 var det kontakt mellom de to direktørene Diderik Schnitler og Egil Myklebust, for å sondere mulighet for samarbeid mellom Saga og Hydro. Det var liten vilje til å bistå fra politisk side, som mente at vanskene Saga hadde måtte løses rent markedsøkonomisk.
Saga gikk til harde nedskjæringer, og i april 1999 fikk ansatte i selskapet på et allmøte beskjed om at nesten en fjerdedel ville miste jobben: 400 ansatte måtte gå. De ansatte fikk også vite at selskapet måtte selge andeler for 1-2 milliarder kroner, for å klare bundne investeringer i løpet av året. Letebudsjettet var blitt halvert, og internasjonal virksomhet ville bli kraftig redusert. Få dager etterpå tilbød selskapet sluttpakker til 220 fast ansatte, og 130 konsulenter måtte forlate selskapet.
Nå kom også Elf på banen og la inn bud på Saga. Hydro tilbød 10. mai Saga-aksjonærene tre Hydro-aksjer for hver Saga-aksje. Budet verdsatte Saga til cirka 17 milliarder kroner, mens børsverdien lå på cirka 13 milliarder. Umiddelbart steg Saga-aksjene på Oslo Børs med 30 %. Regjeringen Bondevik, med olje- og energiminister Anne Enger Lahnstein, signaliserte at de ønsket seg en norsk løsning på budruden. Statoil satt nå med 20 % av aksjene i Saga, og i slutten av mai forhandlet Hydro og Statoil seg fram til en avtale om å dele Saga mellom seg: Hydro skulle få overta Statoils aksjer i Saga, mens Statoil skulle få kontante penger og også overta deler av Saga-porteføljen.
Elf på sin side la 28. mai inn et tilbud på 115 kroner per aksje, et tilbud som lå cirka 8 % høyere enn budet fra Hydro. Dette budet ble litt senere hevet til 125 kroner per aksje, noe som verdsatte Saga til 18,7 milliarder kroner. Statoil og Hydro la da sammen inn et siste bud på 135 kroner per aksje, og Elf trakk seg fra budruden. 19. juni sa de største aksjonærene i Saga ja til tilbudet fra Hydro og Statoil. Hydro kontrollerte da over 90 % av aksjene og var dermed i stand til å tvangsinnløse det resterende aksjonærene. Formelt måtte også EU godkjenne overtakelsen, en godkjenning som kom i juli.
Ved overtagelsen fikk Statoil 25 % av feltandelene til Saga og operatøransvaret på Snorre, Tordis og Vigdis. Hydro overtok som operatør på Varg.
Både ledelse og ansatte i Saga ønsket seg nok Elf som ny eier, ut ifra en tro på at dette ville medføre minst endringer for Saga-organisasjonen.
Sagas eierandeler og operatøransvar ble offisielt overført til Norsk Hydro og Statoil 10. januar 2001.
Selskapskontorer
De første årene hadde Saga hovedkontor i Maries vei 20 på Høvik i Bærum. Høsten 1976 ble administrasjonen til NOCO, Sagapart og Saga samlet i Kredittkassegården i Sandvika i Bærum.
14. mai 1990 flyttet Saga inn i nytt hovedkontor på Kjørbo i Sandvika.
Driftsavdelingene til feltene der Saga var operatør hadde kontorer på Forus i Stavanger.
Ledelse
Administrerende direktører
Styreformenn
Battlefield
Battlefield er en serie førstepersonsskytespill. Det første spillet, Battlefield 1942, ble utgitt til Microsoft Windows og OS X i 2002. I alt har det blitt utgitt 16 spill i serien. Serien utvikles av DICE, bortsett fra Battlefield Hardline som ble utviklet av Visceral Games, og utgis av Electronic Arts. Serien har et større fokus på store spillkart, lagarbeid og bruk av diverse framkomstmidler til land, vann og i lufta, enn andre førstepersonsskytespill. Windows-versjonene av spillet er i størst grad ment for flerspiller.
Battlefield 1942
Battlefield 1942 ble utgitt høsten 2002 og handlingen finner sted under andre verdenskrig. Det er utgitt to utvidelsespakker til spillet:
Battlefield Vietnam
Battlefield Vietnam ble utgitt våren 2004, og handlingen finner sted under Vietnamkrigen.
Li Fang
Li Fang (kinesisk: 李昉, pinyin: Lǐ Fǎng, født 925 i Hengshui i den nåværende provinsen Hebei i Kina, død 996), også kalt Mingyuan (明远), var en kinesisk statsminister under Songdynastiet. Han var en lærd mann, og hadde ansvaret for kompilasjonen av tre av Song-dynastiets fire store verk, bl.a. Taiping guangji.
Battlefield
Battlefield 2
Battlefield 2 ble utgitt sommeren 2005, men handlingen finner sted noen år inn i fremtiden. Spillet er et nettspill, men kan spilles enspiller mot datamaskinen. Det har blitt utgitt én utvidelsespakke til Battlefield 2, i tillegg til to mindre oppgraderingspakker:
Alle oppgraderingspakkene ble gitt ut gratis med versjon 1.5 av spillet.
Battlefield 2: Modern Combat
Battlefield 2: Modern Combat ble utgitt i oktober 2005, og var det første i serien som kom ut til konsoller, nemlig PlayStation 2, Xbox og Xbox 360. Spillets handling foregår i en moderne krigssituasjon. Man starter som soldat, og går etterhvert opp i gradene. Den høyeste graden er oberst.
Battlefield 2142
Battlefield 2142 ble utgitt i oktober 2006 for Windows og OSX. Handlingen finner sted i året 2142, altså i fremtiden. Dette er det andre utgitte fremtidsspillet i Battlefield-serien.
Battlefield: Bad Company
Battlefield: Bad Company er det første videospillet i Battlefield Bad Company-serien og var det første spillet i Battlefield-serien som er rent designet til Xbox 360 og PlayStation 3. Spillet har en større fokus på enspiller-modus, der vi følger B-company i en humoristisk krigstolkning. Det har også flerspiller over internett, med opptil 24 spillere. Det er det første spillet i Battlefield-serien som bruker Frostbite-spillmotoren.
Battlefield Heroes
Battlefield Heroes var et tegneserie-aktig tredjepersons-spill i Battlefield-serien. Spillet var bygget rundt free-to-play-modellen og var et av spillene på Electronic Arts Play4Free-tjeneste. Det ble utgitt i juni 2009, men lagt ned i 2015 da Play4Free ble nedlagt.
Battlefield Play4Free
Battlefield Heroes var et nettbasert free-to-play-spill i Battlefield-serien og et av spillene på Electronic Arts Play4Free-tjeneste. Det ble utgitt i juni 2009, men lagt ned i 2015 samtidig med Battlefield Heroes.
Battlefield 1943
Battlefield 1943 ble utgitt sommeren 2009. Handlingen er satt under den andre verdenskrig, og fokuserer på kampene i Stillehavet. Spillet ble utgitt for Xbox 360 og PlayStation 3, og er kun tilgjengelig som digital nedlasting gjennom Xbox Live Arcade og PlayStation Network. En Windows-versjon var planlagt, men ble offisielt kansellert i februar 2011.
Battlefield: Bad Company 2
Dette spillet er en oppfølger til Battlefield: Bad Company som kun ble utgitt på konsoll, Bad Company 2 ble derimot utgitt for Windows, Xbox 360 og PlayStation 3 i mars 2010. Spillet fikk én utvidelsespakke: Battlefield Bad Company 2 Vietnam. Handlingen er lagt til Vietnamkrigen og støtter flerspiller med opptil 24 spillere.
Battlefield Online
Battlefield Heroes var et nettbasert free-to-play-spill i Battlefield-serien. Det ble utviklet og distribuert av Neowiz Games for det sørkoreanske markedet. Spillet ble utgitt i mars 2010 og lagt ned i mai 2013.
Battlefield 3
Battlefield 3 ble utgitt i oktober 2011. Det er en direkte oppfølger til Battlefield 2 fra 2005, og er den tolvte utgaven i serien. Det er det første spillet i serien som ikke støtter versjoner av Windows før Windows Vista, siden det bare støtter DirectX 10 og 11. DICE har lagt til Battlefield 3-kart: «Operation Firestorm», «Gulf of Oman», «Operation Metro» og «Caspian Border».
Battlefield 4
Battlefield 4 ble utgitt i oktober 2013. Det er en direkte oppfølger til Battlefield 3. Battlefield 4 introduserer «levolution» til serien som gjør kartene mer dynamiske. I 2015 skal alle endringer til Battefield 4 først gjennom CTE (community test environment) noe som betyr at spillerne kan teste ut og prøve oppdateringene før de lanseres. Spillet er det første i serien som støtter PlayStation 4 og Xbox One. Det er også det første i serien til å benytte spillmotoren Frostbite 3.
Battlefield Hardline
Battlefield Hardline ble utgitt i mars 2015 for Windows, PlayStation 3, PlayStation 4, Xbox 360 og Xbox One. Det er det første ikke-millitære spillet i Battlefield-serien. Spillet omhandler «politi og røvere» i stedet for krigføring. Det ble utviklet av Visceral Games i samarbeid med DICE LA.
Battlefield 1
Battlefield 1 ble utgitt for Windows, PlayStation 4 og Xbox One i oktober 2016 og er satt under første verdenskrig.
Battlefield V
Battlefield V ble utgitt for Windows, PlayStation 4, PlayStation 5 og Xbox One i november 2018 og er satt under den andre verdenskrig.
Battlefield 2042
Battlefield 2042 ble utgitt for Windows, PlayStation 4, PlayStation 5, Xbox One og Xbox Series X og Series S i november 2021 og handlingen er lagt til nær fremtid.
Foreningen Nordens språkpris
Foreningen Nordens språkpris ble etablert i 2010 og deles ut av Foreningen Norden til «en person, institusjon, myndighet, organisasjon, bedrift eller ildsjel som på en innovativ og god måte bidrar til å styrke den nordiske språkforståelsen». Foreningen Nordens landsstyre beslutter hvem som skal tildeles prisen.
Historie
Den aller første prisen ble delt ut i 2010 tildelt Fredrik Skavlan for sitt arbeid med tv-programmet Skavlan som bidrar til å skape en felles norsk-svensk offentlighet. Åse Kleveland overrakte prisen i form av et grafisk trykk av Magne Furuholmen.
I 2011 gikk prisen til musikeren Timbuktu (Jason Michael Robinson Diakité) som gjennom sine skånske musikktekster, bidrar til å styrke den skandinaviske språkforståelsen på tvers av grensene i Norden. Lise Fjeldstad overrakte prisen, et silketrykk av Unni Askeland.
Skuespilleren Ghita Nørby mottok Nordens språkpris 2012. Hun har gjennom sin grenseløse nordiske karriere vist at det å ha skandinavisk som arbeidsspråk slett ikke begrenser, men snarere åpner dører til nye scener og et bredere publikum. Prisutdeleren, skuespilleren Jakob Oftebro, har i likhet med prisvinneren jobbet på tvers av de nordiske landegrensene. Priskunstner i 2012 var Kjell Nupen.
Islands tidligere president, Vigdís Finnbogadóttir, fikk språkprisen i 2013 for sin unike evne til å formidle, forklare og formulere de viktige aspektene ved språk som identitetsskaper og som en grunnpilar for det nordiske samarbeidet. Skuespiller Ane Dahl Torp delte ut prisen og priskunstner var Tiina Kivinen. Kivinen mottok i 2012 Dronning Sonjas nordiske kunstpris.
I 2014 ble skuespiller Jakob Oftebro tildelt prisen «for sitt brennende engasjement for nordisk språkforståelse». I sin begrunnelse vektla juryen blant annet at Oftebro gjennom sitt virke bruker hele spekteret av det skandinaviske språket, og leker med ulike dialekter. Juryen trekker også fram at han har uttalt at han gjerne vil se et enda mer integrert Norden, især på kulturfronten. «Oftebro er en allsidig skuespiller som i flere år har benyttet Norden som sitt eget hjemmeområde. Med roller i film- og TV-produksjoner som Broen, Kon-Tiki og 1864 m.fl. er Oftebro et lysende eksempel på at en skuespiller kan lykkes i flere deler av Norden.» Prisen ble delt ut av kulturminister Thorhild Widvey og priskunstner var Inger Sitter.
Finlands tidligere president og nobelprisvinner Martti Ahtisaari fikk i 2015 Nordens språkpris for sitt arbeid for sitt arbeid for å styrke og bevare et tospråklig Finland. I sin begrunnelse sa juryen blant annet at «Årets prisvinner lar sjelden en mulighet gå fra seg til å snakke varmt om nordisk samarbeid. Han fremhever svensk som en viktig byggestein i finnenes nordiske identitet og som en bro til nordisk samarbeid, og berømmer ofte det egalitære nordiske samfunnet i internasjonal sammenheng». Kulturminister Thorhild Widvey overrakte prisen, et grafisk trykk av Ørnulf Opdahl.
Stavanger (andre betydninger)
Stavanger er en by og kommune i Norge, men kan også referere til:
Foreningen Nordens språkpris
Historie
Ingvar Kamprad og møbelprodusenten IKEA mottok Foreningen Nordens språkpris 2017 for sitt betydelige bidrag til å gjøre nordiske ord, uttrykk og nordisk kultur kjent over hele verden. Næringsminister Monica Mæland overrakte prisen, et tresnitt av kunstneren Hanne Borchgrevink.
Skuespiller Sofie Gråbøl mottok i 2018 Nordens språkpris. I juryens begrunnelse heter det at hun er "en av de aller fremste representantene for en generasjon skuespillere som ikke bryr seg om landegrensene i Norden når de velger oppdrag. Ved bruke sitt eget språk i toneangivende nordiske TV-serier har Gråbøl bidratt til at vi blir bedre kjent med hverandre i Norden." Prisen ble overrakt av kulturminister Trine Skei Grande. Gråbøl mottok et verk av kunstneren Ørnulf Opdahl. I juryen satt stortingspresident Tone Wilhelmsen Trøen, styreleder i Foreningen Norden Rune Mørck Wergeland, nestleder Hilde Sandvik, dekan Leif Holst Jensen og stortingsrepresentant Guri Melby.
Den 10. språkprisen ble tildelt Inger Nilsson. Gjennom måten hun levendegjorde rollen som Pippi «verdens sterkeste jente», gav hun farge og kraft til en av Astrid Lindgrens viktigste figurer. Hennes tolkning har skapt en udødelig karakter, som har hatt umåtelig stor betydning for nabospråkforståelsen blant generasjoner av barn i hele Norden siden 1969. Fredrik Skavlan overrakte prisen, en akvarell av Lars Lerin.
H.M. Dronning Margrethe av Danmark mottok Foreningen Nordens språkpris 2022. Hun har ved flere anledninger støttet opp under de nordiske språkene. Dronningen har satt språksaken i søkelyset og skapt oppmerksomhet rundt en av Foreningen Nordens kjernesaker – nemlig å bruke skandinaviske språk i møte med hverandre i Norden. Dette arbeidet er av uvurderlig verdi. Prisen, et maleri av Ørnulf Opdahl, ble overrakt av H.M. Dronning Sonja under en seremoni i Foreningen Nordens hus i Oslo.
Per Eggum Mauseth
Per Otto Eggum Mauseth (født 24. november 1944 i Oslo, død 9. januar 2001) var en norsk politiker, hjemmehørende i Sosialistisk Folkeparti og Sosialistisk venstreparti. Mauseth var først og fremst kjent for sin rolle som Oslo-politiker, og for sitt virke som leder for Norske Boligbyggelags Landsforbund.
Mauseth gikk realskole og gymnas ved Teisen skole i årene 1958 til 1963, og tok deretter statsvitenskap grunnfag i 1965. Han arbeidet i NBBL fra 1977, som informasjonssjef og redaktør. Han ble ansatt som administrerende direktør der i 1990, og hadde stillingen fram til sin død.
Han engasjerte seg politisk på venstresiden, og hadde en rekke verv innen SF og SV. Han var leder for Sosialistisk Studentforbund 1966–1968, partisekretær i Sosialistisk Folkeparti 1969–1973, nestleder, i realiteten fungerende leder 1975–1976. Han satt i SFs sentralstyre 1969–1976.
Da Sosialistisk Valgforbund ble opprettet var han gruppesekretær fra 1973-1977, leder for Grorud SV 1976–1988, nestleder i SV 1987–1990. Han satt i SVs hovedstyre størstedelen av tiden mellom 1973 og 1990, og var leder for SVs gruppe i Oslo bystyre i ti år.
I bystyret var Mauseth varamedlem i tre perioder fra 1967 til 1979, og medlem fra 1991 til 1995. Han satt i Oslo formannskap i tre perioder fra 1979 til 1991. Som Oslo-politiker hadde han verv i en lang rekke offentlige utvalg, råd og komiteer.
Mauseth var også vararepresent for SV på Stortinget i to perioder fra 1989 til 1997.
Finrod Felagund
I J.R.R. Tolkiens fiktive legendarium var Finrod Felagund var en Noldosk alv. Han var den eldste sønnen av Finarfin og Eärwen av Alqualondë i Aman. Han var bror av Galadriel, Angrod og Aegnor. Han opptrer blant annet i Silmarillion, diktet «The Lay of Leithian» og «Grey Annals».
Navnet Finrod er en Sindarinsk form av hans Quenya navn Findaráto, med den omtrentlige meningen Mektig etterfølger av Finwë. (Mer utfyllende het han Findaráto Ingoldo, som altså inkluderte navnet som ble gitt han av hans mor, men dette ble aldri overstått.) Felagund var et epessë som han fikk av dvergene som utvidet hulene hans i Nargothrond, og det betydde Hulehugger. Det er ikke Sindarin, men heller en Sindarinisert versjon Khuzdul. Et annet navn gitt på Finrod var Nóm (Visdom). Det hadde han fått av Bëor og hans følgesmenn. Hans andre titler inkluderte: Konge av Nargothrond, Herre av Nargothrond og Menneskevenn.
Finrod grunnla det opprinnelige Minas Tirith i Sirionpasset, og var senere konge av Nargothrond.
Mens han jaktet i Thargelions land i Øst Beleriand var Finrod den første av noldoene som kom over mennesker, og han ble lenge med dem, lærte seg språket deres (Taliska) og lærte dem Sindarin. Han grep også inn på Laiquendi av Ossiriands vegne, som fryktet at menneskene ville ødelegge deres hjem, og han fikk tillatelse av Thingol, som hadde styre over hele Beleriand, til å lede menneskene til Estolad.
Finrod hadde et nært vennskap med Andreth av Bëors hus, som han ofte besøkte under beleiringen av Angband for å snakke med henne om alver og menneskers saker. En slik samtale ble skrevet ned og sener kjent som Athrabeth Finrod ah Andreth.
Finrod elsket Amarië, en Vanya alv som ikke ble med til Midgard. Hun og Finrod var forlovet, og Finrod giftet seg aldri i Midgard. Det er nevnt i The Lay of Leithian at Finrod snart fikk lov til å vende tilbake til livet i Valinor, og nå er med Amarië, så de ble antakelig gift senere. Silmarillion nevner kart noe om Finrods tilbakekomst til livet og gjenforeningen med sin far.
Trivia
Lista Calaquendich
Antoaneta Kostadinova
Antoaneta Kostadinova (født 17. januar 1986) er en bulgarsk skytter som konkurrerer i pistolskyting. Hun representerte landet sitt under Sommer-OL 2012 i London, der hennes beste resultat var nummer 9 i 10 meter luftpistol.
Halvor Bodin
Halvor Bodin (født 25. desember 1964 i Lillehammer) er en norsk billedkunstner, grafisk designer og designskribent.
Londonplatan
Londonplatan (Platanus × hispanica, også Platanus × acerifolia eller Platanus × hybrida) er et stort, løvfellende tre som plantes langs gater og i parker i tempererte og subtropiske strøk. Den er en kulturplante som sannsynligvis har oppstått som en hybrid mellom amerikaplatan (P. occidentalis) og orientplatan (P. orientalis).
Halvor Bodin
Bakgrunn og arbeid
Halvor Bodin studerte statsvitenskap og jobbet med spillefilmproduksjon for Mefistofilm, Favola Film og Norsk Film før han begynte med grafisk design i 1993. Han har siden arbeidet i Virtual Garden Design (som kreativ leder), Union Design (som gründer og partner), Megafon Design og Subtopia, bidratt til en rekke magasiner, bøker og annet, og deltatt på en mengde utstillinger. Hans kunstneriske produksjon omfatter store installasjoner og skulpturarbeider såvel som tegning.
Londonplatan
Treslaget har en høy, kuppelformet krone på en lang stamme. Det blir som regel 20–30 m høyt, men det største kjente treet i Europa er 48,5 m. Barken er mørk grå eller rødbrun og skaller av i store flak som etterlater gulhvite flekker. Bladene er håndflikete med 5 fliker som er mye grunnere innskåret enn hos orientplatan. Treet er sambu med adskilte hann- og hunnblomster på samme tre. Blomsterstandene er 6–8 cm lang og består av 1–3 kulerunde hoder. Frukten er en kulerund samling av smånøtter med en hårring i den ene enden. Frøene er spiredyktige.
Halvor Bodin
Bakgrunn og arbeid
Halvor Bodin har ellers vært MA/BA-sensor eller gjestelærer ved Kunsthøgskolen i Oslo (KHiO), Kunsthøgskolen i Bergen (KHiB), Høgskolen i Oslo (HiO), Arkitektur- og designhøgskolen i Oslo (AHO) og Westerdals School of Communication. Han var dessuten medlem av juryen for Norsk Forms pris til unge formgivere og Jacob-prisen 2008–2011.
Londonplatan
Hybriden oppstod for omtrent 350 år siden, og selv de eldste trærne viser ingen tegn på alderdom, så det er usikkert hvor gamle de kan bli. Det hevdes ofte at londonplatan først var kjent fra Spania, men det er usikkert, og krysningen kan like gjerne ha skjedd i hagene som fantes i Vauxhall i London. Over halvparten av gatetrærne i London tilhører denne arten, men den er også vanlig plantet de fleste steder i Sør- og Mellom-Europa, Australia og Nord- og Sør-Amerika. Byer med mange londonplataner er blant annet Paris, Barcelona og New York.
Halvor Bodin
Bakgrunn og arbeid
Halvor Bodin har selv mottatt en rekke priser for arbeidene sine.
Halvor Bodin bor og arbeider på Tjøme i Vestfold. Han er medlem av AIGA, Grafill, Unge Kunstneres Samfund (UKS), Norske Billedkunstnere (NBK) og Tegnerforbundet.
Londonplatan
Londonplatan regnes ofte som det ideelle gatetre. Den kaster en passe tett skygge, ser pent ut hele året, tåler hardpakket jord og er svært tolerant for luftforurensning. Den er mer hardfør enn orientplatan og kan vokse i ulike klimatyper, men foretrekker varme somre. Treslaget er svært vindsterkt, og den eneste gangen et tre i London har blåst ned var under den ekstreme stormen i 1987. Londonplatan tåler kraftig beskjæring og kan formes på ulike måter. Det er vanlig å styve trærne, det vil si å kappe stammen én–fire meter over bakken for at det skal dannes greiner lavere ned enn normalt. Stammen på styvete trær kan etterhvert få en omkrets på sju–ni meter.
Arten er vanlig plantet nordover til Danmark og Skåne. I Norge blir londonplatan av og til plantet på milde steder på Vest- og Sørlandet. I Oslo sentrum finnes det ett eksemplar i avslutningen av Lille Grensen mot Akersgata og ett på Stortings plass. I Bergen står det ett eksemplar i øvre del av Nygårdsparken og 13 eksemplarer ved Statens hus (2023).
Jarno Trulli
Jarno Trulli (født 13. juli 1974 i Francavilla i Pescara i Italia) er en italiensk tidligere Formel 1-fører. Hans F1-karriere strakte seg fra til. Han kjørte for teamene Minardi, Prost, Jordan, Renault, Toyota og Lotus Racing.