cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
José Santamaría
Som trener markerte Santamaría seg i hovedsak som trener for Spanias landslag under VM på hjemmebane, der Spania kom til andre runde, som var en markant forbedring fra tidligere.
Attheyella arctica
Attheyella arctica er en art av leddete hoppekreps innen slekten Attheyella (som holder til i Arktis), og som Brady beskrev i 1880. Den er et dyreplankton som utgjør føde for blant annet fiskeyngel. Arten lever av alger og plankton.
Arten ble første gang beskrevet av Georg Ossian Sars i 1908.
Syphax
Syphax var konge av masaesylene i det vestlige Numidia.
Opprinnelig var han alliert med romerne mot Karthago, men hans kone Sophonisbe overbeviste ham om å gå over til karthagerne under Scipio Africanus sin kampanje i Nord-Afrika. Syphax sluttet seg til Hasdrubal Gisgo. I slaget ved Bagbrades i den andre punerkrig, ble Syphax truet med desertering av sin armé da de romerske legionærene kommandert av Gaius Laelius og Masinissa rykket frem mot de numidiske slaglinjene. I et modig forsøk på å samle sine tropper, ifølge Titus Livius, red Syphax alene rett mot det romerske kavaleriet, men i dette desperate forsøket kastet hans hardt skadde hest ham av. Syphax ble umiddelbart tatt til fange av romerske soldater og ført til en ekstatisk Masinissa. Troppene til Syphax trakk seg tilbake til hovedstaden som senere falt da Masinissa krevde hans kongedømme som han hadde ventet på å ta i mange år. Syphax ble overlevert til Scipio og tatt som krigsfange. Han døde i Roma rundt år 203/202 f.Kr..
Den tunisiske byen Sfax skal være oppkalt etter ham.
Hansjörg Knauthe
Hansjörg Knauthe (født 13. juli 1944) er en tidligere østtysk skiskytter.
Han tok to medaljer under OL 1972 i Sapporo. På 20 km tok han sølv, bare slått av nordmannen Magnar Solberg. Han gikk også førsteetappen for det østtyske laget som tok bronse på stafetten. De øvrige etappene ble gått av Joachim Meischner, Dieter Speer og Horst Koschka.
Andreas Storsveen Romøren
Andreas Storsveen Romøren, også kjent som Andreas Moen, (født 9. februar 1984 i Oslo) er en norsk fotballspiller som spiller spiss og venstrekant for Korsvoll Idrettslag.
Storsveen Romøren spilte fotball for Lyn fra miniputtalder til han ble seniorspiller. Han gikk på idrettsfag ved Bjerke videregående skole fra 2000 til 2003. I 2006 spilte han for Lørenskog Idrettsforening i 2. divisjon og skåret 23 mål på 18 kamper. Høsten 2006 gikk han til Sogndal Idrettslag, men fikk lite spilletid og ble utleid til FK Tønsberg i 2007. Han ble klar for Kongsvinger IL Toppfotball i januar 2008, og hadde en første sesong med motgang, før han i sesongen 2009 spilte seg til fast plass på laget. I januar 2010 signerte han for Strømmen Idrettsforening. Etter to år i Strømmen returnerte han til Kongsvinger.
31. januar 2013 bekreftet Lyn at Romøren hadde signert på en ettårskontrakt finansiert av klubbens supportere. Kongsvinger slapp ham gratis på grunn av sin økonomiske situasjon.
Etter å ha blitt Lyns toppscorer i klubbens comebacksesong i 2. divisjon, meldte Romøren overgang til naboklubben Korsvoll i 3. divisjon foran 2014-sesongen.
Esbjerg lufthavn
Esbjerg Airport (IATA: EBJ, ICAO: EKEB) ligger 9,2 km nordøst for Esbjerg, Danmark.
Historie
Flyplassen er også base for helikopterflyvninger til oliefeltene i Nordsjøen.
Det har før ligget en annen flyplass i Esbjerg. Den lå i Kjersing, som i dag er en del av Esbjerg by. Den ble åpnet 18. juli 1937, hvor DDL startet sin første innenriksrute. Allerede i 1920–1922 hadde et annet selskap ruteflyvning til København ved å bruke stranden på Fanø som startbane.
Xerxes I av Persia
Xerxes er kjent for sin store invasjon av antikkens Hellas, men nederlaget i slaget ved Salamis i 480 f.Kr. forhindret videre erobring av Europa. Han er også sannsynligvis identifisert som Ahasverus i Esters bok i den hebraiske Bibelen (det gamle testamente). Den jødisk-romerske historikeren Josefus identifiserte derimot Ahasverus med Artaxerxes I.
Ungdom og vekst til makt
Umiddelbart etter å ha tatt kongsmakten, giftet Dareios I av Persia (sønn av Hystaspes) seg med Atossa (datter av Kyros den store). De var begge etterkommere av akamenidedynastiet, men fra ulike slektsgrener. Ved å gifte seg med en datter av Kyros styrket Dareios sin posisjon som konge. Dareios var en aktiv hersker, opptatt med store byggeprogram i Persepolis, Susa, Egypt, og andre steder. Mot slutten av sitt styre besluttet han å straffe den gresk polis Athen som hadde gitt hjelp til opprørere i Anatolia. Men det brøt ut et nytt opprør i Egypt, antagelig ledet av en persisk satrap (guvernør), som han måtte slå ned først. Under persisk lov måtte akamenidekongene først velge en etterfølger før de kunne dra ut på en slik alvorlig krigføring. Da han besluttet å dra (487–486 f.Kr.), forberedte han sin grav ved det som i dag heter Naqsh-e Rostam og utpekte Xerxes, sin eldste sønn med Atossa, som sin etterfølger. Hans sviktende helse førte likevel til at han ikke kunne lede krigstoktet, og han døde i oktober 486 f.Kr.
Artabazanes krevde kronen som den eldste alle barna til den avdøde. Det var en etablert skikk over hele verden at den aller eldste hadde forrett. Xerxes, på den annen side, hevdet at han nedstammet fra Atossa, datter av selveste Kyros den store, og at det var Kyros som hadde gitt perserne deres frihet. En del moderne forskere har også vurdert den uvanlige beslutningen til Dareios å gi tronen til Xerxes som resultatet av hans vurdering av de unike posisjonene som Kyros og hans datter Atossa hadde hatt. Broren Artobazan var født som «Dareios' undersått» mens Xerxes var den eldste sønn født i purpur etter Dareios selv hadde blitt hersker, og Artobazans mor var en ordinær kvinne mens Xerxes' mor var datteren av ingen ringere enn grunnleggeren av riket.
Xerxes ble kronet og etterfulgte sin far i oktober–desember 486 f.Kr. da han var rundt 36 år gammel. Overgangen til å bli hersker gikk glatt grunnet i stor grad den autoritet som Atossa hadde og at hans tiltredelse til kongelig makt ikke ble utfordret av noen person ved hoffet eller hans familie.
Bortimot øyeblikkelig viste Xerxes seg som handlekraftig og nådeløs hersker ved å knuse opprør i Egypt og Babylon som hadde brutt ut året før. Han utpekte sin bror Akaimenes som satrap over Egypt. I 484 f.Kr. opprørte han babylonerne ved på brutalt vis å konfiskere og smelte ned gullstatuen av Ble (Marduk i akkadisk mytologi), hendene som den rettmessige konge av Babylon måtte omfavne på hver nyttårsdag. Denne vanhelligelse førte til at babylonerne gjorde opprør i 484 og 482 f.Kr. og samtidige babylonske dokumenter viser at Xerxes avviste sin fars tittel som konge av Babylon og lot seg isteden navngi som konge av Persia og Media, storkonge, kongenes konge (sjah), og nasjonenes konge (det vil si av verden). Dette er vist i ''Daiva-inskripsjonene til Xerxes, linjene 6-13.
Selv om gresk Herodotos omtale i Historier har skapt debatt angående Xerxes' religiøse overbevisning, har moderne historikere forstått ham som troende i zoroastrismen.
Invasjon av det greske fastlandet
Dareios døde mens han forberedte en andre stor hær for å invadere det greske fastlandet, og oppgaven å straffe Athen, Naxos, og Eretria ble overlatt til hans sønn Xerxes. Grunnen var at disse grekerne hadde blandet seg inn i det joniske opprøret, brent ned byen Sardis i Anatolia, og ikke minst deres seier over perserne ved Maraton. Fra 483 f.Kr. forberedte Xerxes sitt krigstokt: en kanal ble gravd gjennom landtangen på halvøya ved fjellet Athos i nordlige Hellas, provisjoner ble lagret ved stasjoner langs veien i Trakia, og to flytebroer ble bygd over Hellespont. Soldater av mange nasjonaliteter tjenestegjorde i hans hær, inkludert assyrere, fønikere, babylonere, egyptere og jøder.
I henhold til Herodotos var Xerxes' første forsøk på å bygge bro over Hellespont mislykket grunnet at en storm ødela tauene i bruene. Som gjengjeldelse beordret han at Hellespont (sundet i seg selv) skulle bli straffet ved at det ble pisket tre hundre ganger, og fikk fotlenker kastet i vannet. Hans andre forsøk på å legge bro over sundet var derimot vellykket. Xerxes gjorde avtale om allianse med Kartago, og således fratok grekerne støtte fra de mektige greske monarkene i Siracusa og Akragas. Mange mindre greske stater lot seg overtale til å støtte perserne, særlig Thessalia, Theben og Argos. I de innledende kampene mellom perserne og grekerne var Xerxes seierrik.
Xerxes satte ut våren 480 f.Kr. fra Sardis med en flåte og en hær som Herodot beregnet til bortimot på en million menn sammen med 10 000 elitesoldater kalt for de persiske udødelige. Moderne beregninger har dog beregnet den persiske styrken på rundt 60 000 kjempende. For sikre seg lojalitet til hans person var mange av de øverste generalene beslektet med kongen og den kongelig familie. Eksempelvis var Mardonios (persisk: Mardoniye), en av de seks hærlederne, kongens svoger, og Masistes (Masistês) som var bror av Xerxes.
Thermopylene og Athen
På samme tid var de antipersiske følelsene sterke blant grekerne, og ryktene om at Xerxes hadde ødelagt byen spredte seg raskt, selv om det er sannsynlig at brannen hadde startet da athenerne flyktet fra byen. At det også var en bevisst handling av «brent jord» for å frata Xerxes' hær byen som krigsbytte er også en mulighet.
Ved Artemision i Euboia hadde store stormer ødelagt greske skip og slaget stoppet tidlig da grekerne mottok nyhetene om nederlaget ved Thermopylene, og de trakk seg tilbake mens perserne erobret Boiotia og Attika. Xerxes ble påvirket av beskjeden fra den athenske hærføreren Themistokles om at han nå stilte seg på persisk side, noe som var en psykologisk krigslist. Xerxes ville angripe straks, ivrig etter en endelig seier over grekerne, men hans greske allierte Artemisia fra Halikarnassos, som selv hadde fem skip i den persiske flåten, advarte imot det. Han overhørte hennes råd og beordret angrep på den greske flåten til tross for at forhold var ugunstige. En bedre strategi hadde vært å sende en del av sine skip til Peloponnes og vente på oppløsningen av den greske hæren. Slaget ved Salamis ble utkjempet i september 480 f.Kr. i sundet mellom det greske fastlandet og Salamis, en liten øy i Saroniabukta ved Pireus nær Athen. Selv om de greske allierte i stor grad var underlegen i antall, lot de seg overtale av Themistokles til å gå i kamp mot den persiske flåten på nytt i håp om at en mulig seier ville forhindre angrep på Peloponnes. Den persiske flåten seilte inn i stredet ved Salamis og forsøkte å blokkere begge ankomstene. I de trange forholdene til stredet var det store persiske antallet en aktiv hindring da skipene strevet med å manøvre og de ble uorganisert og kaotiske. Grekerne grep anledningen, dannet en linje og vant en avgjørende seier.
Resultat av det persiske nederlaget var at Xerxes trakk seg tilbake til Asia med det meste av hæren og overlot til hærføreren Mardonios å fortsette erobringen av Hellas. En årsak på at han trakk seg tilbake var beskjeden om opprør i Babylon. Det påfølgende året ble den gjenværende persiske hæren avgjørende beseiret i slaget ved Plataiai og den persiske flåten gikk på et nytt nederlag i slaget ved Mykale. I tiden etter gjorde perserne ingen flere forsøk på å erobre det greske fastlandet. Disse slagene ved Salamis og Plataiai markerte et vendepunkt i krigene mellom Hellas og Persia; fra da av var de greske bystatene som ble den angripende part. Et antall historikere mener at en persisk seier ved Salamis ville ha ført til en lammelse av utviklingen av antikkens Hellas, og i forlengelsen også den vestlige sivilisasjon, og det har ført til konklusjonen at Salamis er et av de mest betydningsfulle sjøslag i historien.
Byggeprosjekter
Etter de militære nederlagene i Hellas, var Xerxes tilbake i Persia. Tilbaketoget var preget av nederlag. I de regionene de reiste gjennom var det knapt med mat, og de ble tvunget til å spise bark, løv og gress. Soldatene var herjet av sykdom og mange døde av dysenteri, og da de krysset Hellespont og nådde Sardis var hæren allerede kraftig redusert. Bitter av nederlaget, som moderne historikere betraktet som begynnelsen på nedgangen for akamenidedynastiet, trakk Xerxes seg tilbake til Susa og Persepolis. Fiendtlighetene mellom perserne og grekerne fortsatt i ytterligere tretten år, men Xerxes selv involverte seg i liten grad.
Xerxes engasjerte seg isteden i å overvåke og fullføre store byggeprosjekter som var etterlatt ufullført av hans far i Susa og Persepolis. Han fulgte byggingen av Nasjonenes port og den største og mest imponerende strukturene av palasset i Hallen av et hundre søyler, også kalt for Tronerommet, begge i Persepolis (70 km nordøst for den moderne byen Shiraz i Iran). For det sistnevnte greide han bare å fullføre brulegningen og fundamentet for veggene. Veggene og dekorasjonen av den store søylehallen ble fullført av hans etterkommer Artaxerxes. Foruten et Skattekammer overvåket Xerxes fullførelsen av Apadana (audienshallen), kongens palass med en stor hall hvor det var plass til flere tusen. Kongens arkitekter arbeidet fra en forent plan med et stort omfang, som inkluderte Tripylon, en gigantisk terrasse. Disse bygningene markerte en utvikling mot det kolossale og en stil som var mer pretensiøs enn hva som var typisk under Dareios' styre. Hans estetiske og arkitektoniske smak var lik hans fars, bare i enormt større skala. Han utbygget også den kongelig vei som hans far hadde bygd, og fullførte Porten i Susa og dessuten et storslagent palass der.
Dette ble gjort mulig ved å utnytte de enorme ressursene han hadde samlet ved mangfoldig beskatning. De enorme kostnadene i disse byggeprosjektene, som kom i tillegg til utgiftene til den feilslåtte invasjonen av det greske fastlandet, la store belastninger på hans undersåtter. Xerxes synes ikke å ha betraktet det som et problem og fortsatte å gjøre som han selv ønsket.
Død
Lite er kjent om de siste årene av Xerxes' liv. Etter nederlaget i Hellas synes han ha trukket seg inn i seg selv og lot seg bli dratt inn i intriger hoffet og haremet hvor han selv ble en spillbrikke. Den greske historikeren Herodotos har kommet med en utledning av disse hvor han til slutt fjernet hele sin brors familie på krav fra dronningen, men i hvilken grad man kan stole på Herodotos' informanter for detaljer er uvisst da historikeren selv ikke kunne studere intrigene og politikken i Persepolis direkte. I henhold til Herodot lot Xerxes sine personlige vakter fungere som dronning Amestris' bødler, og de lemlestet hustruen til broren Masistes: «Hun [Amestris] skar av henne brystene og kastet dem til bikkjene, skar av henne nesen, ørene, leppene og tungen, og sendte henne deretter hjem, fullstendig skamfert.»
Uhyggeligheter av denne karakter var ikke ukjent for perserne. Også i Hellas var perserne villige til ytterliggående grusomheter, som halshogging og spidding av lik, kastrering av unge gutter, og i Xerxes' eget tilfelle, la en far bli flådd og deretter la skinnet bli strukket og dekke setet på den tronen han benyttet. Disse anekdotene sto i kontrast til de greske verdiene av selvbeherskelse, måtehold og rettferdighet.
Etter mishandlingen av hustruen forsøkte broren Masistes å gjøre opprør i Baktria, langt øst i riket, men Xerxes fanget ham inn og fikk ham drept sammen med hans sønner og de menn som deltok. Xerxes' videre byggeplaner ble avbrutt da han selv ble drept i 465 f.Kr., myrdet av sin fremste minister Artabanos (ikke forveksles med Xerxes' onkel av samme navn), antagelig enten vesir eller kommandant av hans livvakter. I attentatet ble Xerxes' sønn Dareios drept. Artabanos var en av de mektigste i hoffet, og hans framgang hadde tilsynelatende sin årsak i at han var populær i de religiøse delene av hoffet, og grunnet intrigene i haremet. Han plassert sju sønner i nøkkelposisjoner og planla å styrte akamenidedynastiet. Det ble forhindret da Xerxes' nest eldste sønn Artaxerxes drepte Artabanos (og antagelig også hele hans familie), tok tronen og overtok sin fars storslåtte byggeprogram i sitt eget navn og for sin egen ære.
En annen variant av detaljene er at Xerxes ble drept av sin mektige vesir som deretter anklaget Xerxes' sønn Dareios for udåden, men Xerxes' andre sønn rykket inn og drepte både Dareios og Artabanos for selv å kunne ta tronen. I henhold til Aristoteles hadde Artabanos drept Dareios først og deretter Xerxes. Da Artaxerxes oppdaget mordene, fikk han drept Artabanos og hans sønner. Deltagende i disse intrigene var hærføreren Megabyzos, som ved å skifte side bidro til at akamenidedynastiet ikke tapte den persiske tronen.
Xerxes' familie og barn
Med dronning Amestris:
Zichang
Zichang (kinesisk: 子长县; pinyin:  Zǐcháng Xiàn) er et fylke i provinsen Shaanxi i Folkerepublikken Kina. Det ligger i byprefekturet Yan'an.
Xerxes I av Persia
Xerxes' familie og barn
Med ukjente hustruer:
Zichang
Folkemengden var på 227,464 innbyggere i 1999.
Kulturminner
Revolusjonsminnet i Wayaobao (Wayaobao geming jiuzhi, 瓦窑堡革命旧址) (1935/36) og Zhongshan-grottene (Zhongshan shiku, 钟山石窟) fra Songdynastiets tid ble i 1988 oppført på Folkerepublikken Kinas liste over kulturminner.
Xerxes I av Persia
Kulturelle beskrivelser
Xerxes er en sentral figur i dramaet Perserne (472 f.Kr.) av Aiskhylos. Perserne fokuserer på det populære greske temaet hybris (overmot) ved å legge årsaken på Persias nederlag på stoltheten til landets konge. Han er også hovedfigur i operaen Serse av den tysk-engelske barokkomponisten Georg Friedrich Händel. Det ble framført i King's Theatre i London den 15. april 1738.
Zichang
Samferdsel
Kinas riksvei 210 løper gjennom området. Riksveien begynner i Baotou i Indre Mongolia, fører gjennom Yan'an, Xi'an, Chongqing og Guiyang og ender opp i Nanning i Guangxi.
Xerxes I av Persia
Kulturelle beskrivelser
Senere generasjoners fascinasjon med antikkens Sparta, og i særdeleshet slaget ved Thermopylene, har ført til at Xerxes har blitt portrettert i en rekke populærkulturelle verker, ofte i et negativt lys, fra usympatisk til fullstendig stormannsgal. Han ble eksempelvis framstilt av David Farrar i spillefilmen De 300 spartanere fra 1962 hvor han ble framstilt som en grusom, stormannsgal despot og dårlig hærfører. Den grafiske romanen eller tegneserien 300 (1998) av Frank Miller, og tilsvarende i filmatiseringen av denne i 300 (2007) hvor han ble framstilt av den brasilianske skuespilleren Rodrigo Santoro, var han portrettert som en mektig gudekonge. Dette portrettet var kontroversielt, særlig i Iran.
Gore Vidal, i hans historiske roman Creation (1981), beskrev framveksten til akamenidedynastiet, særlig Dareios I av Persia, og presenterte livet og døden til Xerxes. I Vidals versjon av perserkrigene skiller seg fra den tradisjonelle framstillingen til greske historikere, og er fortalt via den fiktive figuren Cyrus Spitama, halv gresk, halv persisk, og sønnesønn av profeten Zarathustra (eller Zoroaster). Takket være denne familieforbindelsen vokser han opp ved det persiske hoffet etter mordet på Zarathustra og blir barndomsvenn med Xerxes, og senere en diplomat som ble sendt til India og deretter til hellas, og som således har tilgang til mange av de ledende historiske figurene fra perioden.
Mellom bakkar og berg
Mellom bakkar og berg har flere betydninger:
Gunnar E. Wille
Gunnar E. Wille (født 18. august 1937 i Nøtterøy) var administrerende direktør i Aftenposten fra 1. desember 1984 til 1. november 1986, da han etablerte seg som konsulent i London for nyetableringer og internasjonaliseringer spesielt innenfor informasjonsteknologi og mediebransjen, også for norske virksomheter. Gunnar Wille var siden i 15 år professor i økonomi og teknologiledelse ved NTNU.
Biografi
Wille er utdannet som kjemiingeniør ved Norges tekniske høgskole i 1961. Siden tok han licentiatgrad i teknisk økonomi i 1965 og deretter gikk turen til Massachusetts Institute of Technology hvor han studerte ved Sloan School of Mangaement. Fra 1965 til 1967 jobbet han ved DeNoFaLilleborg, deretter var han fra 1968 til 1974 driftsdirektør i Norsk Brændselsolje. Så kom han i 1974 til IBM, der han var administrerende direktør fra 1975 til han i 1979 ble utvalgt av det amerikanske moderkonsernet til å lede blant annet IBMs virksomhet i Midtøsten og Afrika fra Europa-hovedkontoret i Paris.
Gunnar E. Wille ble organisatorisk en meget sentral skikkelse da han tiltrådte i Aftenposten. Det ble meislet ut en ny organisasjonsplan. Schibsted-gruppens hovedavdelinger ble overført til Aftenposten, og de administrative seksjonene skulle rapportere direkte til direktør Wille. Direksjonen i gruppen skulle være det direkte overordnede organ for administrerende direktør. Men Schibsted-gruppen og direktør Wille hadde forskjellig syn på avisens utvikling, organisasjon og drift. Begge parter ble derfor enig om at Wille fratrådte sin stilling.
Turfan (Turfan)
Turfan (تۇرپان Turpan, kinesisk: 吐魯番, pinyin: Tǔlǔfān) er en oase i Xinjiang i Folkerepublikken Kina. Den hadde en befolkning på 254 900 ved utgangen av 2003.
Turfan er en by på fylkesnivå i prefekturet Turfan. Den ligger ca. 150 km sørøst for Ürümqi, Xinjiangs hovedstad, i Turfansenkningen, bare 33 meter over havet.
Historie
Turfan ble anlagt ved en stor oase og ble et viktig handelssted. Den lå på den nordlige ruta av handels- og karavaneveien mellom Kina og Vesten (den såkalte silkeveien), og var i sin tid nabo til kongedømmene Korla og Karashahr i sørvest og byen Qarakhoja (Gaochang) i sørøst.
Mange fragmenter av dokumenter knyttet til den iranske religionen manikeismen er blitt funnet i Turfan.
Administrative enheter
Turfan består av to subdistrikter, to storkommuner og syv kommuner:
Samferdsel
Kinas riksvei 312 løper gjennom området. Den fører fra Shanghai og ender på grensen mot Kasakhstan, og passerer blant annet Suzhou, Nanjing, Hefei, Xinyang, Xi'an, Lanzhou, Jiayuguan og Ürümqi.
Stein Davidsen
Stein Davidsen (født 5. august 1931, død 12. juni 2020 ) var en norsk grafisk designer og illustratør.
Han arbeidet som frilanser fra 1952, etter utdannelse med diplom fra Statens Håndverks- og kunstindustriskole (SHKS) i Oslo. Han underviste fra 1974 til 2001 på samme skole som høgskolelektor i 50% stilling. Som frilanser skapte Stein Davidsen en lang rekke kommunevåpen og våpen for privatpersoner, samt bokomslag og -illustrasjoner, ofte i pennestrek, samt designet brosjyrer, navnetrekk, merker og kjennetegn. Han skrev og utformet fagbøker, blant annet «Når bokstavene tar ordet: typografi, bokdesign, historien bak» (2000).
Ranong
Ranong (ระนอง) er provinshovedstaden i provinsen Ranong i det sørlige Thailand. Befolkningen anslås (2005) til 24 600.
Stein Davidsen
Stein Davidsen var medlem av Grafill (interesseorganisasjon for visuell kommunikasjon) og mangeårig medlem av Norsk Heraldisk Forenings rådgivende utvalg. Han er sønn av illustratøren Trygve M. Davidsen (1895–1978).
Seven Days on the Road
Seven Days on the Road er et musikkalbum med Chicas del Coro, utgitt i 2003. Dette er bandets hittil siste plateutgivelse.
Magical Mystery Tour (album)
Magical Mystery Tour er et album fra The Beatles, utgitt 27. november 1967. Albumet ble utgitt som dobbelt-EP med 6 spor i Storbritannia og som LP med 11 spor i USA. Som eneste USA-utgivelse har LP-en i nyere tid blitt medregnet av EMI som en av de offisielle The Beatles-albumene.
Innspillingene til Magical Mystery Tour begynte i Abbey Road Studios 25. april 1967 – fem uker før lanseringa av Sgt. Pepper's Lonely Hearts Club Band. Ideen til plata hadde Paul McCartney fra et besøk på den amerikanske vestkysten tidligere samme år, der han hadde observert de mange fargerike minibussene som hippiene kjørte rundt i. Fra Liverpool kjente han skikken med å fylle opp en buss med slekt og venner og reise til en annen by for å more seg. Nå ville han lage en film som kombinerte hjemlige tradisjoner med aktuelle psykedeliske trender – se Magical Mystery Tour (film).
Filmen hadde premiere på britisk fjernsyn 26. desember 1967, mens plata med sangene til filmen ble utgitt 8. desember. Albumet inneholdt 6 låter og kom i form av en dobbelt-EP med et 24-siders hefte med tekster, bilder fra filmen og en tegneserie som gjengir handlinga.
I USA ville Capitol Records av praktiske grunner ha et mer vanlig format, og bestemte seg for å utgi en LP. De seks originale låtene fikk plass på den ene sida, mens side 2 ble fylt opp med de fem singlelåtene fra 1967 som ikke var utgitt på LP. Det originale coveret ble plassert midt på LP-coveret i ei ramme der låttitlene er satt inn. Seinere CD-utgivelser har brukt LP-en som grunnlag.
Sporliste (LP, CD)
Alle sangene er skrevet av Lennon/McCartney, unntatt hvor annet er notert
Sporliste (dobbel-EP)
Alle sangene er skrevet av Lennon/McCartney, unntatt hvor annet er notert
Dong Fangzhuo
Fangzhuo Dong (董方卓) (født 23. januar 1985 i Dalian, Kina) er en kinesisk fotballspiller som for øyeblikket spiller for Hebei Zhongji.
Profesjonell karriere
Han ble kjøpt av Manchester United fra Dalian Shide i 2004. Handelen var verdt £3,500,000 og Dong ble den første kinesiske spilleren i Manchester United. Transfersummen er også den største innen kinesisk fotball noensinne.
Dongs posisjon er spiss. Grunnet den manglende arbeidstillatelsen ble Dong, umiddelbart etter at han kom til United, lånt ut til Royal Antwerpen for å få førstelagserfaring. I 2005/2006-sesongen ble Dong toppscorer for Royal Antwerpen med 17 mål.
På Uniteds Asia-tur i 2005 fikk Dong sin førstelagsdebut i en treningskamp mot Hongkong. Han scoret ett mål i 2-0-seieren.
På Uniteds Sør-Afrika-tur scoret Dong vinnermålet i 1-0-seieren mot Kaizer Chiefs. Sir Alex Ferguson uttalte at Dong hadde fart og fysikk nok til å spille for United og at han håpet at Dong ville kvalifisere for arbeidstillatelse i januar 2007. Og Fergusons håp ble virkelighet da Dong fikk arbeidstillatelse ved årsskiftet. Han returnerte til Manchester United i håp om førstelagsspill, og han spilte i showkampen mellom united og "europa XI" i 2007.
Sesongen 2007/2008 ble Fangzhuos siste sesong i Manchester United. 28. august 2008 gikk han gratis til sin tidligere klubb Dalian Shide FC. I starten av 2010 gikk Fangzhuo til den polske klubben Legia Warszawa.
Landslaget
Dong var en del av det kinesiske juniorlandslaget som deltok i Junior-VM i 2005. Han kom inn som innbytter i 3 av de 4 kampene Kina spilte.
Dong scoret for i 4-1-tapet mot Sveits. Kampen var en privatlandskamp i forkant av Fotball-VM i 2006.
Karriere som spiller (alle turneringer)
Per 14. juli 2008
Torrevieja
Torrevieja (eller Torrevella på valensiansk) er en by i Alicante-provinsen i regionen Comunidad Valenciana i Spania. Byen er et populært turistmål og går for å være en av de mest internasjonale byene i Europa.
Byen ligger ca. 40 minutters kjøring fra storbyen Alicante og har en fast befolkning på 82,599 (2018). Torrevieja var opprinnelig en liten fiskerlandsby med stor grad av saltproduksjon. Byen er plassert mellom sjøen og to store saltlaguner, kalt salinas.
Adrogaster
Adrogaster er en slekt av små, fint hårete, rødlige eller brunlige køllebiller.
Torrevieja
Historie
Frem til 1802 eksisterte Torrevieja kun som noen arbeiderhus og et gammelt vakttårn, noe som gav stedet sitt navn (La torre vieja, som betyr «Det gamle tårnet»). I 1803 besluttet Karl IV av Spania flytting av saltutvinningsanleggene i La Mata til selve byen, og det ble bygget en bosetning der.
Adrogaster
Utseende
Små (ca. 1 millimeter), avlange, fint hårete, blankt gulbrunlige køllebiller. Hodet er nokså stort og bredt med middelsstore fasettøyne. Antennene er omtrent så lange som hode + pronotum, kraftige, med en markert, to-leddet klubbe ytterst. Pronotum er mer eller mindre hjerteformet med en markert midtfure. Dekkvingene er nokså korte, rundede med flere lengdefurer. Det meste av bakkroppen blir ikke dekket av dekkvingene. Beina er middels lange med noe klubbeformede lår.
Torrevieja
Historie
I 1829 ble byen fullstendig ødelagt av et jordskjelv, men saltutvinningsanleggene ble raskt gjenoppbygd og åpnet på nytt. I 1931 fikk byen en økonomisk legat fra kong Alfonso XIII. I denne perioden utviklet byen seg som følge av økt produksjon av lin, hamp og bomull.
På 1800-tallet ble salt fra byen hovedsakelig eksportert på svenske og nederlandske skip. Saltetterspørselen fra andre spanske områder og da hovedsakelig fra Valencia og Galicia, var svært begrenset.
Mot slutten av 1900-tallet ble nesten en fjerdedel av alt salt som ble utvunnet i Torrevieja solgt til det spanske markedet, resten ble eksportert.
Nyere tid
De senere årene har den lokale økonomien blitt forbedret som følge av turisme. Svært mange briter, tyskere og skandinaver reiser på ferie dit, og en god del bor der hele året. Det er også mange spanjoler som har feriebolig i byen. Byen er høyredominert, og partiet Partido Popular har 15 seter i kommunestyret.
Habanera-festivalen for kor avholdes i byen hvert år i august.
Befolkning
Ifølge Spanias statistiske sentralbyrå hadde Torrevieja i 2018 en befolkning på 82,599 innbyggere. Av disse var 49,468 spanske.
Strender
Det finnes mange forskjellige strender i Torrevieja. Den mest kjente av dem heter Los Locos og ligger i nærheten av sentrum i Torrevieja. Stranden er en av de største i Torrevieja. Det er både restauranter og kafeer ved stranden med utsikt til havet. Det er også butikker med salg av badeutstyr og frukt.
Norsk tilknytning
Det er en stor fast norsk bosetning i byen. Tidligere hadde Torrevieja en norsk skole, denne er flyttet til Ciudad Quesada i nabokommunen Rojales (10 minutter fra Torrevieja med bil). Den norske skolen i Rojales har undervisningstilbud for barne- og ungdomsskole, samt videregående skole.
Det finnes en norsk sjømannskirke i Torrevieja. Her holdes det vanlige gudstjenester, konfirmantundervisning, barnedåper og bryllup.
Byen har også norsk konsulat. Her kan fastboende nordmenn bestille nye pass, avgi stemme ved kommune-, fylkes- eller stortingsvalg. Norske turister som har mistet passet sitt, kan få utstedt et «reisebevis» som er gyldig for hjemreise til Norge med SAS eller Norwegian. Konsulatet kan ikke utstede nødpass, og henviser slike forespørsler til konsulatet i Benidorm, en by to timer nord for Torrevieja med bil.
Norske aviser
Det kommer også ut mange gratis aviser på norsk. Disse distribueres gratis på restauranter, pubber og dagligvareforretninger. De største aktørene er Spania i dag, Spaniaposten og Vikingposten. Spania i dag og Vikingposten kommer ut ukentlig.
Norsk fjernsyn
Det er mulig å ta ned norsk fjernsyn via satellitt eller gjennom å kjøpe abonnement hos rekringkastere som tar ned de norske fjernsynssignalene og kringkaster disse kryptert gjennom et lokalt nettverk av sendere. Lovligheten av sistnevnte er uklart, ettersom de norske fjernsynskanalene ofte kun har kjøpt rettighetene for kringkasting av filmer og serier til Norge. I forbindelse med nye lovforslag innen EU kan en nå benytte TV/Radio abonnement fra Norge over hele Europa. Har en internett i huset med akseptabel hastighet kan en benytte TV’ets apper eller Apple TV/Chromecast for å se på TV fra Norge fullt lovlig.
Kritisk teori
Kritisk teori er en tankeretning innen akademia som vektlegger kritikk og refleksjon om kultur og samfunnsforhold, ofte gjennom flittig bruk av tverrfaglige perspektiver. Som begrep kan kritisk teori knyttes til forskjellige betydninger med ulik opprinnelse og historie, men forbindes særlig med sosiologi og politisk filosofi, samt litteraturvitenskap og litterær teori.
Innen sosiologi og politisk filosofi refererer begrepet kritisk teori (eller «kritisk samfunnsteori») til den såkalte Frankfurterskolens nymarxistiske filosofi, som ble utviklet i Tyskland og i USA i 1930-årene. Max Horkheimer beskrev teorien som kritisk i den forstand at den søker å «frigjøre menneskene fra omstendighetene som holder dem til fange». Frankfurterskolens teoretikere bygget særlig på perspektivene til Karl Marx, Friedrich Nietzsche og Sigmund Freud, og hevder det i all hovedsak er ideologi som holder oss tilbake fra reell frigjøring. Som «skoleretning» ble kritisk teori i første omgang dannet gjennom etableringen av tidsskriftet Zeitschrift für Sozialforschung, og særlig arbeidene til Herbert Marcuse, Theodor Adorno, Max Horkheimer, Walter Benjamin og Erich Fromm.
Moderne kritisk teori har videre mottatt viktig innflytelse fra både Georg Lukács og Antonio Gramsci, samt medlemmer av Frankfurterskolens andre generasjon, særlig Jürgen Habermas. Et sentralt konsept også innen nyere kritisk teori, er det marxistiske skillet mellom «basis og overbygning» (se også historisk materialisme). Skjønt mange kritiske teoretikere gjerne blir omtalt som marxistiske akademikere, har sammenblandingen med andre sosiologiske og filosofiske retninger, samt enkeltes avvisninger av viktige marxistiske konsepter ført til anklager om revisjonisme fra mer tradisjonelle analytiske marxister, samt marxist-leninistiske akademikere.
Kritisk teori er så ny, at den må anses som en ideologisk eller aksjonistisk politisk retning.
Innenfor litteraturvitenskap og litterær teori refererer kritisk teori (eller «kritisk litteraturteori») særlig til teorier knyttet til det litteraturkritiske feltet.
Definisjoner
Etymologisk sett stammer begrepet kritikk fra det greske ordet κριτικός (kritikos) som betyr å bedømme eller overveie. Skjønt de to retningene over kan forstås som svært forskjellige og adskilte akademiske felter, har mange kritiske teoretikere vært særlig opptatt av områdene der disse feltene møtes.
I epistemologisk forstand kan kritisk teori innen litteraturvitenskapen ses som en form for hermeneutikk. Med det menes metoder for tolking av meningsstoffet i tekster og andre symbolske ytringer - inkludert tolkning av uttrykk som selv er fortolkninger. Kritisk samfunnsteori, derimot, innebærer en form for selv-refleksiv kunnskap som både søker å beskrive og å forstå undertrykkende og avhengighetsskapende systemer, med mål om å frigjøre seg fra slike systemer.
Ut ifra et slikt perspektiv forstås kritisk litteraturteori ofte som positivistisk eller tradisjonalistisk, snarere enn kritisk i kantiansk eller marxistisk betydning, på grunn av fokuset på fortolkninger og forklaringer framfor samfunnsmessig endring. I likhet med humanvitenskap forøvrig innebærer ikke kritisk litteraturteori nødvendigvis noen uttalt normativ dimensjon. Det gjør derimot kritisk samfunnsteori, enten gjennom generelle teorier knyttet til sosial konflikt, normer, verdier og «tattforgittheter», eller i form av dissens som verdi i seg selv.
Kritisk samfunnsteori
Kjerneidéer er: (1) At kritisk samfunnsteori må rette seg mot samfunnet i sin helhet, og i sin historiske spesifisitet (det vil si mot samfunnets fundament, eller det «kittet» som holder det hele sammen), og (2) at kritisk teori må forbedre vår samfunnsforståelse gjennom å integrere alle de store samfunnsvitenskapene, som geografi, økonomi, sosiologi, historie, antropologi og psykologi.
Horkheimers kritiske teori kan i så måte ses som en forening av Kants og Marx' bruk av begrepet, i henholdsvis Kritikk av den rene fornuft og Kapitalen: Kritikk av den politiske økonomien. Innen den transcendentale idealismen som Immanuel Kant (1724-1804) utviklet, innebærer «kritikk» å undersøke og fastslå grenselinjene for gyldigheten av bestemte kunnskapstyper og kunnskapsområder, særlig ved å redegjøre for begrensningene ved de ikke-reduserbare grunnbegrepene som kunnskapssystemene baserer seg på. Marx på sin side utviklet kritikkbegrepet til den eksplisitte betydningen ideologikritikk, og koblet det til den revolusjonære praksisen, slik han formulerte det i den 11. av hans berømte Teser om Feuerbach: «Filosofene har (hittil) bare fortolket verden, det det kommer an på, er å forandre den».
Opplysningens dialektikk
Det mest framtredende skillet innen kritisk teori, slik Adorno og Horkheimer utdyper det i Opplysningens dialektikk (1947), angår en viss ambivalens knyttet til det sosiale herredømmets opprinnelse og grunnlag. En ambivalens som markerer en klar dreining innen etterkrigstidens kritiske teori, og en sterk pessimisme (se også nihilisme) med hensyn på den reelle muligheten for menneskelig frigjøring. En ambivalens som så klart må ses på bakgrunn av den historiske konteksten verket springer ut av og reagere på, i særdeleshet den tyske nasjonal-sosialismen og den amerikanske forbrukerismen og masse-kulturen - fenomener som for Adorno og Horkheimer heller enn å utgjøre motsetninger til hverandre må forstås som et spekter av tvang, og som ikke lar seg beskrive i rammer av tradisjonell marxistisk sosiologi:"I dag da verden er forvandlet til industri, står det allmennes perspektiv, den samfunnsmessige virkeliggjøring av tenkningen, så åpent at de herskende av denne grunn selv fornekter tenkningen som ren og skjær ideologi. Det er i det forræderiske uttrykket for den dårlige samvittigheten hos de klikkene den økonomiske nødvendigheten i siste ende legemligjør seg i, at tenkningens åpenbaringer, fra førerens intuisjoner frem til den dynamiske verdensanskuelsen, i en viljefast motsetning til den tidligere borgerlige rettferdiggjøring, ikke lenger vedgår at dens egne udåder er nødvendige konsekvenser av lovmessige sammenhenger. De mytologiske løgnene om misjon og skjebne som klikkene setter inn i stedet, snakker ikke engang helt usant: Det er ikke lenger de objektive markedslovene som har styrt foretakseiernes handlinger og ført til katastrofen. Tvert imot er det slik at generaldirektørens bevisste avgjørelse, som er like mye underlagt nødvendigheten som den blindeste prismekanisme, fullbyrder den gamle verdiloven som en resultant, og med dette kapitalismens skjebne."Likevel, og tilsynelatende motsatt av Marx' antakelse i sitt forord til «Bidrag til kritikken av den politiske økonomi» (1859), bidro ikke dette til «en epoke med sosiale revolusjoner», men til fascisme og totalitarisme. Dermed sto kritisk teori ifølge Jürgen Habermas uten «noe å støtte seg på; og når produktivkreftene slås sammen i ondartet symbiose med de eierforholdene de var ment å knuse, finnes ikke lenger noen dynamikk som kritikk kunne basere sitt håp på». For Adorno og Horkheimer innebar dette å måtte gjøre rede for at herredømmet åpenbart vedvarer, til tross for at selve motsigelsen som ifølge tradisjonell kritisk teori skulle være dets fundament later til å ha forsvunnet.
Hans idéer om forholdet mellom modernitet og rasjonalisering er videre sterkt influert av Max Weber. Selv om lite her er igjen av den kritiske teoriens røtter i Hegel, kan Habermas' tenkning fortsatt i løsere forstand karakteriseres som marxistisk i sin epistemologiske tilnærming. Hans kanskje to mest populære idéer er her konseptet om «offentlighet» og konseptet om «kommunikativ handling» - det siste introdusert dels som reaksjon på poststrukturalistiske (se også «postmodernisme») perspektiver på moderniteten.
Språk og konstruksjon
De to områdene hvor de to variantene av kritisk teori gjensidig overlapper som mest, er i deres søkelys på språk, symbolisme og kommunikasjon, samt på sosial konstruksjon.
Språk og kommunikasjon
Fra 1960-årene og utover gjennomløpte humanvitenskapene noe av en «språklig vending», hvor språk, symbolisme, tekst og mening fikk fornyet oppmerksomhet gjennom arbeidene til Ferdinand de Saussure, Ludwig Wittgenstein, George Herbert Mead, Hans-Georg Gadamer, Jacques Lacan, Roland Barthes, Jacques Derrida og en rekke andre tenkere innen lingvistikk, semiotikk, hermeneutikk, symbolsk interaksjonisme, lingvistisk orientert psykoanalyse, og dekonstruksjon.
Da Habermas på 1970- og 1980-tallet omdefinerte kritisk samfunnsteori som teori om kommunikativ handling - det vil si kommunikativ rasjonalitet på ene siden, og forvrengt kommunikasjon på den andre siden - innebar det en noe større overlapp mellom de to versjonene av kritisk teori enn tidligere.
Konstruksjon
Både kritisk samfunnsteori og kritisk litteraturteori har ofte fokusert på prosessene hvorved menneskelig kommunikasjon, kultur og politisk bevissthet oppstår. Noen særlig viktige områder:
Curling under Vinter-OL for ungdom 2012
Curling under Vinter-OL for ungdom 2012 ble arrangert i Innsbruck Exhibition Centre i Innsbruck i Østerrike fra 14. til 22. januar 2012.
Det deltok 64 utøvere fra 16 nasjoner, og det ble konkurrert i mikslag og mikspar.
Eriocaulaceae
se teksten
Eriocaulaceae er en plantefamilie i ordenen Poales. Den omfatter 1150–1200 arter fordelt på 10 slekter. De fleste artene vokser i tropene, spesielt i Guyanahøylandet og sørøstre Brasil i Sør-Amerika. Noen vokser i kaldere strøk, som Canada og Russlands fjerne østen. En nordamerikansk art, Eriocaulon aquaticum, har klart å krysse Atlanterhavet på naturlig vis og har etablert seg vest i Irland og Skottland.
Dyfed
Dyfed er et bevart grevskap i Wales. Området tilsvarer omtrent det som før normannernes erobring utgjorde fyrstedømmet Deheubarth. Navnet Dyfed var i middelalderen knyttet til en region befolket av irske innvandrere, det nåværende Pembrokeshire.
I 1974 ble det et administrativt grevskap, som omfattet de tradisjonelle grevskapene Cardiganshire, Carmarthenshire og Pembrokeshire. Det var delt inn i seks distrikter.
I 1996 ble det oppløst, og de tre tradisjonelle grevskapene (Cardiganshire nå under navnet Ceredigion) ble administrative hovedområder. Dyfed eksisterer dermed først og fremst som en enhet i seremonielle sammenhenger, og i enkelte fellestjenester som Dyfed-Powys Police.
Etymologi
Valget av navnet Dyfed var basert på det historiske navnet gitt til regionen som en gang var bosatt av den irske stammen Déisi, «désisiene». Begrepet er gammelirsk og avledet fra ordet déis, i betydningen vasall eller undersått; i dets opprinnelig betydning var det betegnelsen på vasaller eller leietakere til en landeier. Senere ble det et egennavn for bestemte slekter/klaner og deres egne undersåtter over hele Irland. Dyfed er også et walisisk mannsnavn.
Stevnevitne
Et stevnevitne er en tjenestemann ansatt i politiet som forestår forkynnelse av rettslige dokumenter. Ifølge domstolloven § 63 skal det i ethvert lensmannsdistrikt og i enhver kommune være ett hovedstevnevitne og så mange stevnevitner som nødvendig. Dette fastsettes av tingretten. Finnes ikke stevnevitne kan dette utføres av det ordinære politiet
FAE
FAE kan sikte til:
Stevnevitne
Den mest vanlige typen dokumenter som forkynnes er domsavsigelser, vitnestevninger og lignende. Stevnevitnene oppsøker også personer som ikke har vedtatt forelegg utstedt av politijuristene for å innhente standpunkt i saken (om vedkommende vedtar forelegget eller ønsker å møte i retten).
I de større politidistriktene er det vanlig at det er to ulike avdelinger med stevnevitner, ett for sivile saker som normalt er underlagt namsfogden og et for straffesaker som normalt er underlagt retts- og påtaleavsnittet
De sivile stevnevitnene er ofte namsfullmektiger og håndterer i tillegg til ulike dokumenter fra retten ofte konkursvarsler, utenlandske domsavsigelser og innkallinger og andre sivilrettslige dokumenter.
Andslimoen
Andslimoen er et tettsted i Målselv kommune i Troms og Finnmark. Tettstedet har innbyggere per 1. januar, og inngår i Bardufossområdet. E6 går tvers gjennom Andslimoen. I liene på vestsiden av E6 ligger boligfeltene og på østsiden et stort industriområde, samt kjøpesenteret Målselvsenteret.
Sameskolen i Troms holder også til på Andslimoen.
Greatest Hits (Chicas del Coro-EP)
Greatest Hits er en musikk-EP med Chicas del Coro, utgitt i 2002.
Attheyella crassa
Attheyella crassa er en art av leddete hoppekreps innen slekten Attheyella (som holder til i Arktis), og som Brady beskrev i 1880. Den er et dyreplankton som utgjør føde for blant annet fiskeyngel. Arten lever av alger og plankton.
Arten ble første gang beskrevet av Georg Ossian Sars i 1863.
UCI ProTour
UCI ProTour var en serie sykkelritt som ble organisert av det internasjonale sykkelforbundet (UCI). Den ble lansert av tidligere UCI-president Hein Verbruggen i 2005. ProTour var en erstatning for UCI-verdenscupen som ble avviklet etter 2004-sesongen. Den største forskjellen var at ProTouren inkluderte etapperitt. Rytterne, lagene og nasjonene ble rangert etter poengberegning basert på plassering i rittene. 20 lag fikk ProTour-status, og hadde rett og plikt til å stille i alle ProTour-ritt. I 2008 ble dette redusert til 18 lag, samtidig som rittene arrangert av Grand Tour-arrangørene ble tatt ut. I 2009 gikk disse rittene sammen med de gjenværende ProTour-rittene inn på UCI Verdenskalender, og ProTourens egen ranking forsvant.
Historie
Sesonglange konkurranser i landeveissykling har eksistert siden 1948, og ble arrangert frem til slutten av 1980-tallet da UCI startet UCI-verdenscupen, som stod på programmet frem til og med 2004.
ProTouren er bygd opp etter mønster av Formel 1 og for å rette på noen av svakhetene til Verdenscupen, som for eksempel:
UCI forhandlet med de ansvarlige for de store etapperittene for å få dem under ProTour paraplyen, og kom frem til en avtale, til tross for stor uenighet og trusler om full boikott av ProTour fra etapperittenes side. I tillegg til disse tre, var også de fleste tidligere verdenscupløpene inkludert som f.eks. klassikerne Paris–Roubaix, Flandern rundt og Liège-Bastogne-Liège.
UCI vs. andre arrangører
UCI, arrangør av ProTouren og ASO, RCS og Unipublic (arrangørene av Tour de France, Giro d'Italia og Vuelta a Espana) har siden opprettelsen av ProTouren vært ueninge om formatet på ProTouren. I 2006 var det lenge uklart om hvilke løp arrangert av ASO, RCS og Unipublic som skulle være med i ProTouren, men partene kom til enighet til slutt.
Etter en lengre strid mellom UCI og arrangørene av de store rittene, blant annet om hvilke lag som skal være med, ble det i september 2007 bestemt at rittene til disse arrangørene skulle ut av ProTouren og inn på UCI Europe Tour. Dette innebar at ProTour-lagene ikke lenger var garantert å få stille i disse rittene (med unntak av Tour de France som inngikk i verdenskalenderen sammen med OL og VM). Tour Down Under i Australia ble fra 2008 nytt innslag på ProTour-kalenderen.
Før 2009-sesongen gikk de 14 gjenværende ProTour-rittene inn som en del av UCI Verdenskalenderen. Fra 2010 kommer to nye ritt i Canada inn på ProTouren.
Taronga Zoo
Taronga Zoo er en stor dyrehage i Sydney i Australia som ble åpnet 7. oktober 1916. Den ligger ved bredden av Sydney Harbour i Mosman.
I Taronga Zoo er det over 2 600 dyr og 340 forskjellige arter. Noen av de nyeste attraksjonene er blant annet fem asiatiske elefanter, og en stor "asiatisk villmark".
Erling Tobiassen
Erling Tobiassen (født 8. november 1893 i Kristiansand, død 26. februar 1982) var en norsk luthersk prest og salmedikter.
Han tok sin teologiske embetseksamen i 1918. I 1923 giftet han seg med Ingeborg Amundsen, født i København 15. januar 1901.
Salmedikter
Erling Tobiassen er mest kjent for teksten til salmen «Jeg er i Herrens hender» skrevet i 1932. Melodi av Sigurd Lunde