cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Quincy, M.E.
Handling
Dr. R. Quincy, M.E. (Medical Examiner) er en dyktig rettsmedisiner i Los Angeles med en egen evne til å finne avgjørende spor som de andre har oversett. Han er ikke redd for å gå imot resten, noe som ofte bringer ham i konflikt med sjefen og politiet.
Når noen har dødd av tilsynelatende naturlige årsaker klarer Quincy ofte å se noe som ikke stemmer, noe som får ham til å mistenke at noe kriminelt ligger bak dødsfallet. Han går så ut av sin rolle som rettsmedisiner og trer inn i rollen som privatetterforsker, noe som hans sjef misliker. Politiet er heller ikke begeistret for at han trår inn på deres område. Quincy står imidlertid standhaftig mot byråkratene som forsøker å stoppe ham.
Om serien
Quincy har visse likhetstrekk med krimserien CSI: Crime Scene Investigation, men viser ikke scener av blodige lik. Den har også en langt mer humoristisk undertone enn CSI.
Serien er inspirert av den kanadiske 60-tallsserien Wojeck.
Priser
Serien ble i 1978 tildelt en Edgar-pris i kategorien «beste TV-episode» (for episoden «The Thighbone Is Connected To The Knee Bone»).
Trivia
I mars 2008 saksøkte Klugman NBC fordi han mente at selskapet hadde skjult inntekter fra serien.
Innvorda
Innvorda er en bygd i nordre del av Flatanger i Trøndelag.
Veiforbindelse gjennom Statland i nabokommunen Namdalseid.
Henry Hay
Henry «Harry» Hay (født 1893, død 30. mars 1952) var en australsk svømmer som deltok i de olympiske leker 1920 i Antwerpen.
Hay vant en olympisk sølvmedalje i svømming under Sommer-OL 1920 i Antwerpen. Han var med på det australske laget som kom på andreplass på 4 x 200 merer fri med tiden 10.25,4 bak USA som satte ny verdensrekord 10.04,4. De andre svømmerne på laget var; Frank Beaurepaire, William Herald og Ivan Stedman.
Grunnkretser i Sande kommune i Møre og Romsdal
Grunnkretser i Sande kommune i Møre og Romsdal er delområder og grunnkretser som seksjonerer Sande kommune, Møre og Romsdal, for folketellingsformål og lignende. I noen tilfeller sammenfaller de med kirkesogn, med valgkretser og med nåværende eller tidligere skolekretser.
Follo prosti
Follo prosti var et tjenestedistrikt (prosti) i Borg bispedømme i Den norske kirke som omfattet menighetene i distriktet Follo i det sydlige Akershus.
Historikk
Ved kgl. res. 25.06.1971 med virkning fra 01.01.1973 ble det foretatt endinger i prostiinndelingen i Borg bispedømme. Øvre Borgesyssel prosti ble avviklet og det ble opprettet et nytt Follo prosti, og Hobøl, Skiptvet og Spydeberg ble lagt under Vestre Borgesyssel prosti, mens Follo prosti fikk Enebakk prestegjeld fra Nedre Romerike prosti.
Juan de Arrechederra
Juan de Arrechederra (født 1681 i Caracas, død 12. november 1751) var Spanias generalguvernør på Filippinene fra 1745 til 1750.
Juan de Arrechederra ble født i Caracas i det som i dag er Venezuela, men som da var del av det spanske visekongedømme Nueva Grenada (Ny-Granada). Han ble dominikanerpater og tilknyttet ordenen på Filippinene. Han ble valgt til biskop av Nueva Segovia i Ilocos Sur på det nordlige Filippinene. (Dette er senere blitt et erkebispedømme med det samme navn, men byen heter i dag Vigan City). Den 21. september 1745 ble han generalguvernør ad interim for de filippinske øyer, et verv han beholdt til den 20. juli (eller juni) 1750.
Follo prosti
Sogn i Follo prosti
(fra 2012: Søndre Follo prosti) (fra 2012: Nordre Follo prosti)
Juan de Arrechederra
Juan de Arrechederra døde den 12. november 1751, som biskop-elekt an NuevaSegovia men uten å blitt bispeviet.
Heaven (film)
Heaven er en fransk-tysk-amerikansk romantisk krim-drama fra 2002, regissert av Tom Tykwer og skrevet av Krzysztof Kieślowski og Krzysztof Piesiewicz. Cate Blanchett og Giovanni Ribisi spiller hovedrollene. Filmen er hovedsakelig på italiensk, men hovedrolleinnehaverne snakker også engelsk seg imellom.
Kieślowski hadde planlagt at filmen skulle inngå i en trilogi, muligens i hans regi, men han døde før han rakk å fullføre planene. Film nummer to i denne trilogien er L'Enfer (2005).
Handling
En engelsk kvinne som bor i Italia tar loven i egne hender for å straffe bakmennene, etter at mannen hennes har dødd av en overdose. Hun gjennomfører et bombeangrep som dreper fire uskyldige mennesker, og flykter senere sammen med en ung politimann som blir forelsket i henne.
Meteorologiåret 1898
Meteorologiåret 1898 er en oversikt over hendelser, prisvinnere, fødte og avdøde personer med tilknytning til meteorologi i 1898.
Østre Borgesyssel prosti
Østre Borgesyssel prosti, inntil 1973 Mellom Borgesyssel prosti, er et tjenestedistrikt (prosti) i Borg bispedømme i Den norske kirke. Prostiet omfatter fra 2020 kommunene Aremark, Aurskog-Høland, Indre Østfold, Marker, Rakkestad og Skiptvet i Viken fylke. Prosten har sete på Mysen.
Prostiet ble opprettet 1749 ved utskillelsen av Mellem Borgesyssel prosti fra det opprinnelige Øvre Borgesyssel prosti. Det endret navn fra Mellom Borgesyssel til Østre Borgesyssel i 1973.
Historikk
Ved reskript 22.08.1749 ble Aremark, Askim, Eidsberg, Rakkestad, Rødenes og Trøgstad skilt ut fra Øvre Borgesyssel prosti som Mellem Borgesyssel prosti.
Ved lov av 10.05.1968 om deling av Oslo bispedømme, ble det opprettet et Borg bispedømme bestående av Østfold og Akershus fylker med unntak av Asker og Bærum kommuner. Ved kgl. res. 25.06.1971 med virkning fra 01.01.1973 ble det foretatt endinger i prostiinndelingen i Borg bispedømme. Mellom Borgesyssel prosti fikk navnet endret til Østre Borgesyssel prosti. Ved kommunereformen 1.1.2020 ble kommuner og fylker omorganisert, og sogn ble overført mellom prostiene.
Manapouri vannkraftverk
Manapouri vannkraftverk  er en demning med et vannkraftverk i Fiordland nasjonalpark på Sørøya på New Zealand. Installert total vannkrafteffekt er 850 MW fordelt på syv generatorer, men effekten er begrenset til 800 MW på grunn av konsesjonsvilkår. De fire første generatorene startet produksjon i september/oktober 1969, de tre siste i august/september 1971. Kraftverket ble offisielt ferdigstilt i 1972. Årsproduksjonen er 4,8 TWh, og over halvparten går til et aluminiumsverk 160 km unna.
Wivenhoe vannkraftverk
Wivenhoe vannkraftverk er en demning med et vannkraftverk på Brisbane-elva i Australia. Installert total vannkrafteffekt er 500 MW, fordelt på 2 turbiner. Det sto ferdig i 1986 og ligger 80 km fra Brisbane.
Louis de Champsavin
Louis Marie Joseph Le Beschu de Champsavin (født 24. november 1867 i Assérac, død 20. desember 1916 i Nantes) var en fransk rytter som deltok i de olympiske leker 1900 i Paris.
Champsavin vant en olympisk bronsemedalje i hestesport under Sommer-OL 1900 i Paris. Han kom på tredjeplass i sprangridning med hesten «Terpsichore» bak de belgiske rytterne Aimé Haegeman på «Benton II» og Georges van de Poele på «Windsor Squire»
Universal Product Code
Universal product code (UPC) er den originale strekkoden, brukt i USA og Canada for vareartikler. Første koden som ble lest av en UPC-scanner var en 10-pakning Wrigley's Juicy Fruit i juni 1974. Koden hadde tolv sifre (elleve sifre og ett kontrollsiffer). Etter at Europa innførte sitt eget strekkodesystem (European Article Number), har dette systemet blitt verdensledende. Den originale UPC-koden har i EAN-systemet fått betegnelsen EAN.UCC-12.
Syndebukk
Syndebukk er et menneske eller en gruppe mennesker som urettmessig blir tildelt skyld og ansvar for feil, fiaskoer eller andre konfliktfremkallende forhold. Begrepet blir i dag praktisk talt kun brukt i overført betydning om en person eller en gruppe mennesker som blir tildelt skyld for en katastrofe, problemer eller en situasjon som vedkommende ikke kunne påvirke.
Å utpeke syndebukker i moderne forstand har vist seg å være et viktig propagandaredskap og politisk verktøy. For eksempel utpekte nazistene jødene som de ansvarlige for det økonomiske uføret og den politiske kollapsen i Tyskland. Grupper som tradisjonelt har blitt utpekt til syndebukker i forskjellige sammenhenger har gjerne omfattet negre, innvandrere, kommunister, kapitalister, hekser, kvinner, fattige, jøder, spedalske, homofile, funksjonshemmede, sigøynere, tatere og en lang rekke andre grupper, oftest minoritetsgrupper.
I postindustrialiserte samfunn blir det å utpeke minoritetsgrupper som syndebukker i stadig sterkere grad fordømt.
Templet for den Olympiske Zeus
Templet for den Olympiske Zeus (også kjent som Zeustemplet) (gresk: Ναός του Ολυμπίου Διός eller Naos tou Olimpiou Dios) i Athen, første delen stammer fra 6. årh. f.Kr., mens det seneste tilbygget ble utført i keiser Hadrians regjeringstid. Templet var i den hellenistisk-romerske periode det største i Hellas.
Templet befinner seg nedenfor Akropolis, omtrent 500 meter i sydøstlig retning, og det ble i første omgang utgravet i perioden 1889-96 av den britiske arkeolog Francis Penrose, som også spilte en stor rolle i restaureringen av Parthenon. En ny utgravning ble foretatt i 1922 av tyskeren Gabriel Welter, og en til i 1960 av den greske arkeolog Ioannes Travlos.
St. Edmundsbury
St. Edmundsbury er et administrativt distrikt i Suffolk, England. Det har navn etter administrasjonssenteret, Bury St. Edmunds.
Distriktet ble opprettet 1. april 1974 ved at byene Bury St. Edmunds og Haverhill ble slått sammen med landdistriktene Clare og Thingoe. Distriktet dekker et areal på 656,96 km² og hadde 111 008 innbyggere i 2011.
Michael Rösch
Michael Rösch har blitt juniorverdensmester fire ganger, tre ganger på stafetten og på sprintdistansen i 2003. 16. desember 2005 fikk han sin første pallplassering i verdenscupen med en andreplass på 10 km, og 15. januar 2006 tok han sin første seier i verdenscupen da han vant jaktstarten i Ruhpolding ved å slå Raphaël Poirée på målstreken.
Under OL 2006 i Torino gikk han for det tyske laget som vant stafetten.
Michael Rösch er sønn av den tidligere verdensmesteren i skiskyting Eberhard Rösch.
Stabbursnes naturreservat
Stabbursnes naturreservat er et naturreservat i Porsanger kommune, Finnmark. Stabbursneset er et stort elvedelta av sand og grus som Stabburselva har skylt ut i Porsangerfjorden, og reservatet har siden 2002 status som ramsarområde, på grunn av sin betydning for trekkfugler. Den sentrale delen av naturreservatet er Valdak­myra. På myr- og strandområdet ved Valdak­myra er det forbudt å ferdes i tiden fra 1. mai til 30. juni og fra 10. august til 20. september. Reservatet ble opprettet i 1983 for å bevare et område med velutviklet havstrandvegetasjon.
Det finnes store, flate strand- og fjærearealer både nord og sør for selve neset. Sjøen utenfor er svært grunn, og det indre av Porsangerfjorder er et av de viktigste våtmarkshabitatene for fugler i Norge, med sitt system av store strand-, fjære- og gruntvannsområder, elveutløp, holmer, sund og tidevannsstrømmer. De store flatene med strandeng (leirstrandvegetasjon med plantearter som tåler salt) er det mest karakteristiske ved området, med mange arktiske plantearter og plantesamfunn.
Både ender, gjess og vadere finnes her. Ender bruker området til myting om sommeren, ærfugl overvintrer her, mens flere ulike arter raster her under vår- og høsttrekkene: krikkand, stokkand, brunnakke, sædgås og dverggås. Særlig bemerkelsesverdig er det store antallet polarsniper, flokker på 30 000 individer er observert under trekket.
Stabbursdalen nasjonalpark ligger i nærheten av reservatet.
Anne B. Ragde
Anne Birkefeldt Ragde (født 3. desember 1957 i Odda) er en norsk forfatter og tekstforfatter, oppvokst i Trondheim.
Ragde er tidligere universitetslektor i massekommunikasjon ved Universitetet i Trondheim. Hun er cand.philol. fra Universitetet i Trondheim med hovedfag i amerikansk massemediekommunikasjon. Hun debuterte som forfatter i 1986.
Ragdes bøker er genreoverskridende, både hennes skjønnlitterære romaner og særlig ungdomsbøkene grenser ofte tett opp mot thrilleren eller kriminalromanen. Hun ble blant annet kjent gjennom romanen, teateret og TV-serien Berlinerpoplene.
Bibliografi
• Hallo! – Her er Jo – barnebok (1986)
• Dumme mamma! – barnebok (1988)
• Vet du hva de voksne gjør om kvelden mens du sover? – barnebok(1989)
• Unga: hverdagsdikt for foreldre – dikt (1989)
• En tiger for en engel  – roman (1990)
• En hemmelig kjempeidé – barnebok (1991)
• Kristin og Håkon og villsporet  – barnebok (1993)
• Blodsporet – Ungdomsbok (1993)
• Max Mekker på brannstasjonen – barnebok (1994)
• Før jeg kommer tilbake – roman (1994)
• Sesam stasjon – barnebok (1994)
• Hundegalskap – ungdomsbok (1994)
• To fruer i en smekk – humor (1995) (sammen med Unni Lindell)
• Zona Frigida – roman (1995)
• Valpefabrikken – ungdomsbok (1995)
• Det er alltid for tidlig å stå opp. Libresser, første bind – humor (1995) (sammen med Unni Lindell)
• Ansiktet som solen – noveller (1996)
• Bunnforhold – roman (1997)
• Kunsten å forlate en mann uten å tape ansiktsmasken – humor (1998) (sammen med Unni Lindell)
• Jeg vinket ikke, jeg druknet – roman (1998)
• En kald dag i helvete – roman (1999)
• Lille Petter Edderkopp – kriminalroman (1999)
• Villhestene på Ulvøya – barnebok (1999) (illustrert av Anette Grøstad)
• Svanhild Olsens elegante musefangeri – barnebok (2000) (illustrert av Anette Grøstad)
• Voff ! : Majas glade dager – barnebok (2000) (illustrert av Kjell E. Midthun)
Vidar Busk
Vidar Busk (født 19. mai 1970 i Langesund) er en norsk gitarist, vokalist, låtskriver og plateprodusent innen sjangrene blues og soul. Han vokste opp i Langesund, men reiste til USA som 15-åring for å spille i bandet til den amerikanske bluesartisten Rock Bottom. Han turnerte i USA i flere år før han vendte tilbake til Norge i 1990, og vant Smugetprisen 1994.
Anne B. Ragde
Bibliografi
• Ogsaa en ung Pige – ungdomsbok, biografi om Sigrid Undset (2001)
Vidar Busk
Han fikk seg etter hvert et fast backingband og platedebuterte under navnet Vidar Busk & His True Believers med Stompin Our Feet With Joy i 1997. Albumet ble godt mottatt i bluesmiljøene og belønnet med NBFs Bluespris under Notodden Blues Festival. For sitt andre album, I Came Here To Rock, ble han kåret til årets artist under Spellemannprisen 1998 mens albumet ble nominert i klassen rock. Han og backingbandet ble også nominert til Spellemannprisen 1999 i klassen rock for Atomic Swing, det tredje albumet med His True Believers som backingband. Etter Atomic Swing ble backingbandet oppløst, men ble senere gjenforent og ga i 2021 ut albumet The Civilized Life. For albumet ble de nominert til Spellemannprisen 2021 i klassen blues.
Anne B. Ragde
Bibliografi
• Arsenikktårnet – roman (2001)
• Dr. Zellwegers gave  – roman (2002)
Vidar Busk
Sammen med gitarist og vokalist Daniel Eriksen og trommeslager Stig Sjøstrøm ga han i 2019 ut albumet Hustle & Flow under bandnavnet Back Porch Republic. For albumet ble de nominert til Spellemannprisen 2019 i klassen blues.
Anne B. Ragde
Bibliografi
• Fosterstilling – noveller (2003)
Vidar Busk
Han mottok Telemark fylkeskommunes kulturpris 2004 og fikk Gammleng-prisen innen jazz/blues i 2016.
Anne B. Ragde
Bibliografi
• Kunsten å krangle – humor (2003) (illustrert av Steinar Moldestad)
Vidar Busk
Vidar Busk er kjent for å turnere mye og har spilt på de fleste store festivaler i Norge, herunder Notodden Blues Festival, Ole Blues, Vossajazz m.m. samt en rekke festivaler i Europa og USA. Vidar Busk har platekontrakt med Warner Music Norge.
Vidar Busk & His True Believers
Vidar Busk & His True Believers ble etablert i 1997. His True Believers har, eller har hatt, følgende medlemmer:
Anne B. Ragde
Bibliografi
• Mysteriet i Nürnberg – lettlestbok og lydbok (2003)
Vidar Busk
Vidar Busk & His Bubble Of Trouble
ble etablert i 2011. «His Bubble Of Trouble» har følgende medlemmer:
Anne B. Ragde
Bibliografi
• Berlinerpoplene – roman (2004) – filmet som Berlinerpoplene (TV-serie) 2007
Vidar Busk
Back Porch Republic
Trio med Daniel Eriksen (gitar og vokal) og Stig Sjøstrøm (trommer).
Anne B. Ragde
Bibliografi
• Harehjerte – barnebok (2005)
• Pappa er et surrehue! – barnebok (2005)
• Eremittkrepsene – roman (2005)
• På bunnen av havet ligger et slott – barnebok (2005) (illustrert av Hilde Kramer)
• Ikke gi meg mat! – barnebok (2006) (illustrert av Philip Hauglin)
• Ligge i grønne enger – roman (2007)
• Nattønsket – roman (2009)
• Jeg skal gjøre deg så lykkelig – roman (2011)
• Jeg har et teppe i tusen farger  – roman (2014)
• Liebhaberne – roman (2017)
• Datteren – roman (2019)
• Hjerteknuseren – roman (2021)
Catamarca-klassen
De to jagerne i Catamarca-klassen bestod av:
Tordis Ørjasæter
Tordis Ørjasæter (født Greni, 25. mars 1927) er en norsk forfatter, tidligere litteraturkritiker og professor i spesialpedagogikk.
Ørjasæter studerte pedagogikk og ble mag.art. i 1957. Hun var litteraturkritiker i Nationen og sekretær for Riksteateret. Hun har blant annet arbeidet med kultur og litteratur for psykisk utviklingshemma og språksvake. Ørjasæter hadde i mange år oppdrag som guide i Roma. Hun har utgitt ei rekke bøker, blant annet fagbøker om barnelitteratur, flere biografier og romanen En borgerlig pike.
Tordis Ørjasæter mottok Askeladdprisen fra Norsk barnebokforum i 1981 og Brageprisen i klassen generell litteratur i 1993 for biografien ''Menneskenes hjerter. Sigrid Undset – en livshistorie''. I 1997 fikk hun Jonasprisen. Hun har også vært litteraturkritiker i flere aviser. Tordis Ørjasæter var gift med oversetteren og forfatteren Jo Ørjasæter. Hun er mor til Elin Ørjasæter og litteraturviteren Kristin Ørjasæter og søster til musikkforskeren Liv Greni.
Sønnen Dag Tore er autistisk og dette har vært tema i forfatterskapet blant annet boken fra 2017.
Simien nasjonalpark
Simien nasjonalpark er en nasjonalpark i Amhararegionen i Etiopia. Parken dekker Semienfjellene og fjelltoppen Ras Dashen, som er det høyeste fjellet i landet (4 624 moh), og Afrikas niende eller tiende høyeste punkt, avhengig av hvordan man regner. Landskapet er formet av erosjon, og byr på høye tinder og bratte daler. Det er regelmessig snø i fjellene.
Shaher Abdulhak
Shaher Abdulhak (1938–2020 ) var en forretningsmann fra Jemen.
Simien nasjonalpark
Nasjonalparken ble opprettet i 1969, og er biotopen til flere svært sjeldne dyrearter: etiopisk ulv (Canis simensis), geladaaper (Theropithecus gelada) og etiopiasteinbukk (capra walie). Den siste er endemisk for parken.
Parken var en av de aller første verdensarvområdene. På grunn av fall i bestanden av flere arter, ble parken oppført på listen over truede verdensarvsteder i 1996. I 2017 ble forvaltningen av parken ansett som forbedret, og problemene med overbeite og påvirkning fra besøkende redusert. Nasjonalparken ble derfor tatt ut av listen over truede verdensarvsteder.
Shaher Abdulhak
Karriere
I 1963 grunnla Abdulhak selskapet «Shaher Trading», et foretak som drev med olje, mineralvann, turisme og eiendommer. Han var involvert i avtalen for å hjelpe falashajødene fra Etiopia til Israel i 1960-årene. I 2000 var han en viktig medspiller i å etablere grenseavtalen mellom Jemen og Saudi-Arabia, hvor han fikk millioner av dollar fra saudierne. Han var milliardær og trolig en av de rikeste i Jemen. Abdulhak ble kjent som sukkerkongen i Jemen, hvor han hadde stor innflytelse også politisk. Han var en personlig venn av president Ali Abdullah Saleh. Til tross for sin prominente posisjon i Jemens samfunnsliv var Abdulhak mediesky, han ga aldri intervjuer og noe bilde av ham har aldri vært trykket i den lokale presse i Jemen.
I medias søkelys
I mars 2008 ble han imidlertid motvillig objekt for medias undersøkelser da hans sønn forsvant i forbindelse med en drapssak i London. Abdulhaks 21 år gamle sønn Farouk er etterlyst som vitne i mordet på den 23 år gamle norske studenten Martine Vik Magnussen, som ble funnet død i en haug med søppel i kjelleren på Farouks hus. Shaher Abdulhak – som ble sagt å allerede være misfornøyd med sin sønns jet-set livsstil i London, og hadde truet med å kutte ham ut – hevdet å ikke vite om Farouks gjøremål, men hadde leid en etterforsker for å finne ham og ville ikke støtte ham om han ble funnet å ha noe å gjøre med mordet.
Farouk Abdulhak har pass fra USA. Han vokste opp i Egypt, hvor hans far tidligere hadde store interesser i Coca-Cola. Etter en kampanje anno 2011 på Facebook, der 50.000 brukere av nettstedet deltok på en kampanje om å boikotte alle produkter fra Cola-Cola Company over en fjortendagersperiode, mistet han alle sine finansielle interesser i selskapet.
Farouks mor er ortodoks kristen, hennes navn er Rowaida (Ruwaida) Michael og hun har også pass fra USA. Opprinnelig er hun fra Syria.
Benmore-demningen
Benmore-demningen er en demning med et vannkraftverk på Sørøya, i elva Waitaki på New Zealand. Installert total vannkrafteffekt er 540 MW, fordelt på seks turbiner. Det sto ferdig i 1965 og produserer 2,215 TWh årlig. Demningen er 110 m høy og 823 m lang.
Nedre Romerike prosti
Nedre Romerike er et prosti i Borg bispedømme i Den norske kirke. Prosten har sete i Lillestrøm.
Historikk
Prostiet antas opprettet etter reformasjonen da det historiske prostiet Romerike ble delt i Nedre og Øvre Romerike prostier.
Fra middelalderen omfattet Nedre Romerike prosti prestegjeldene:
Østre Romerike prosti
I 1998 ble det opprettet et nytt Østre Romerike prosti, som fikk prestegjeldene Sørum, Høland, Aurskog og Fet fra Nedre Romerike prosti, samt Nes inkl. Årnes fra Øvre Romerike prosti. Dette ble så nedlagt 1.1.2020, idet Sørum og Fet ble tilbakeført til Nedre Romerike prosti, samtidig som disse kommunene sammen med Skedsmo inngikk i den nye Lillestrøm kommune.
Jim Kelly (skuespiller)
Jim Kelly (1946–2013) var en amerikansk kampsportutøver og skuespiller kjent fra flere kampkunstfilmer, deriblant Enter the Dragon (1973), Black Belt Jones (1974) og Three the Hard Way (1974). De fleste av filmene han medvirket i var innen blaxploitation-sjangeren. Kelly ble født James Milton Kelly og vokste opp i småbyen Paris i Kentucky. Han var svært aktiv innen sport og var innom idretter som basketball, amerikansk fotball og friidrett før han satset på kampsport. I 1975 ble han profesjonell tennisspiller og arbeidet etter filmkarrieren som tennistrener. Han eide også en tennisklubb.
Kelly filmdebuterte i Melinda (1972) og hadde året etter en sentral birolle i Bruce Lee-filmen Enter the Dragon. Etter det fulgte hovedroller i filmer som Black Belt Jones (1974), Three the Hard Way (1974), Den voldsomme flukten (1975), Black Samurai (1977), Freeze Bomb (1978) og One Down, Two To Go (1982). Hans filmkarriere var etter det svært beskjeden.
Naturisme
Naturisme (tidligere nudisme) er en ikke-seksuell nakenkultur/livsstil hvor man praktiserer felles nakenhet (sosial nakenhet) for menn og kvinner sammen. Nakenheten praktiseres først og fremst når dette er naturlig ut fra klimatiske og fysiske forhold og styres i mindre grad av kulturelle regler for bekledning slik det er vanlig i samfunnet for øvrig. Naturismebegrepet brukes delvis om en kultur som fikk et gjennombrudd i Tyskland på starten av det nittende århundre, men også delvis som en generell betegnelse på ikke-seksuell felles nakenhet med menn og kvinner. Eksempler på det siste er offentlige badstuer/varme bad i Finland, Nederland, Flandern, Tyskland, Østerrike, Syd-Tyrol, Nordøst-Italia, Slovenia, Kroatia, fransktalende del av Sveits og Japan hvor menn og kvinner er nakne sammen. I de baltiske stater har man også en sterk badstukultur med menn og kvinner, men begrenset til lukkede grupper som for eksempel familie og venner.
Man snakker også gjerne om rekreasjonsnaturister og etiske/ideologiske naturister. De første er nakne sammen når det er praktisk og behagelig uten noen dypere ideologi bak, mens for den siste gruppen er naturisme en del av et bredere livssyn.
For å gi anledning for flest mulig til å praktisere naturisme, er det dannet naturistområder og friområder, så vel som en internasjonal organisasjon (INF) med nasjonale forbund og lokale foreninger en rekke steder rundt om i verden.
Don’t Let’s Be Beastly to the Germans
«Don't Let's Be Beastly to the Germans» er en satirisk, patriotisk sang som var populær i Storbritannia under den andre verdenskrig. Den var skrevet av Noel Coward. Selv om sangen var populær da den ble fremført live (Winston Churchill forlangte flere ekstrafremførelser da han først hørte den), lot ikke humoren seg så godt oversette på radio og skapte en del bråk, noe som førte til at BBC forbød spilling av den.
Naturisme
Historie
Kjønnsdelt, felles nakenhet i forbindelse med utendørs bading eller innendørs bad og sauna var det vanligste i store deler av verden inntil badedraktene kom ca. 1868. Deler av strender, elver og vann, eller bad og badstuanlegg ble benyttet av kvinner og menn for kjønnsdelt nakenbading. Dette fortsatte et stykke ut på 1900-tallet (innendørsbadene i Norge inntil et stykke ut på 1980-tallet). Da badedraktene kom, så åpnet det for at kvinner og menn kunne bade sammen. De svært dekkende badedraktene men ser på bilder fra ca. 1900-tallet ble dermed i hovedsak benyttet når kvinner og menn badet sammen (eller det var fare for at man kunne bli sett av det motsatte kjønn) mens man fortsatt badet naken når kjønnene var adskilt.
Don’t Let’s Be Beastly to the Germans
Den svenske sangeren Karin Juel med pianoakkompagnement av Kåre Siem spilte den inn i Oslo i oktober 1945. Den ble utgitt på 78-platen HMV A.L. 2830.
Naturisme
Historie
Men også før denne tid fantes det lokale steder hvor det var vanlig at kvinner og menn badet nakne sammen (for eksempel tropiske områder, Romerriket, Japan, Øst-Europa, Skandinavia (se for eksempel reiseskildringer fra Norge og Sverige for eksempel fra 1300- og 1600-1800-tallet ).
Etter hvert ble det opprettet offentlige strender hvor folk kunne praktisere naturisme. VG fra 1957 (9. august side 4) beretter om tiltagende interesse for naturisme i Sovjet, stor suksess ved Svartehavet og naturiststeder fylt til trengsel. Aftenposten juli 1960 forteller om omfattende naturisme i Tyskland, at de påkledde er i mindretall og at det er problem med å finne egne plasser for dem.
Tilbudet av offentlige strender medførte at antallet organiserte naturister falt mens antallet som praktiserte naturisme vokste. En søndag i 1976 gjennomførte man en telling av naturister på offentlige strender på vestkysten av USA og kom til 248,000. Black Beach i San Diego hadde alene 20 000. Dette var mange flere enn anslagene som var gjort på forhånd og flere titalls mer enn man hadde medlemmer i foreningene.
Det europeiske landet hvor størst andel av befolkningen har praktisert naturisme er Øst-Tyskland hvor det var mer vanlig å være naken enn påkledd på strendene. Ifølge oppslag i den permanente utstillingen i DDR-museet i Berlin besøkte 80 % av østtyskerne jevnlig naturiststrender (FKK). Bare 10 % av befolkningen var negative til praktisering av kjønnsblandet nakenbading.
På grunn av tilgangen til åpne offentlige strender og siden langt de færreste som praktiserer naturisme er registrert, er det svært vanskelig å estimere antall naturister totalt. Ifølge VG i 1985 (29. juni, side 30) var det da 20 millioner medlemmer i den internasjonale naturistorganisasjonen. (Antallet som faktisk praktiserte naturisme var vesentlig høyere da medlemskap kun er nødvendig ved besøk på enkelte lukkede naturistfasiliteter.) Ifølge Aftenposten fra 1991 (9. juni, side 12) var det da mer enn 50,000 i Norge.
I dag er naturisme et stort kommersielt marked. To av landene som har satser tungt er Frankrike og Kroatia. I Frankrike finnes i dag noen av de største (i utstrekning) naturistområder i verden, med utleieboliger, egne supermarkeder og restauranter. I Frankrike har myndighetene investert over hundre millioner Euro for å kjøpe opp bydeler og legge til rette for egne naturistområder. I Kroatia regner man med at 15 % av turistene kommer for å kunne praktisere naturisme.
De sterke ideologiske idealene som naturismen hadde på begynnelsen av 1900-tallet, er i stor grad forsvunnet. Idealene om trening og god helse har utviklet seg mot en sterk akseptering av alle former for kropper. Naturistbevegelsen oppfatter seg dermed som en motkultur mot den sterke kroppsfikseringen som er vanlig i samfunnet i dag.
Naturisme i Norge
Norsk naturisme har en paraplyorganisasjon i Norsk naturistforbund (NNF) som har lokale organisasjoner i de fleste regioner. Gjennom stiftelser og andelslag er det tre naturistområder med bo- og oppholdsmuligheter hvor alle har beliggenhet som muliggjør bading og andre aktiviteter, samt avtaler med nærliggende campingplasser for enkelte fribadestrender. I 2006 startet man å gi ut eget tidsskrift sammen med det svenske «Tillsammans».
De siste årene er det frigitt områder for naturisme en rekke steder i Norge. Disse kalles for fristrender, for å skille dem fra naturiststrender som eies eller leies av naturister.
Det finnes tre campinplasser/feriesteder for naturister i Norge: Skovly ved Halden, Sjøhaug på Jeløya ved Moss, og Isefjærleiren ved Blindleia i Høvåg. Norske naturister driver disse som andelslag/aksjeselskaper. Områdene er i praksis små campingplasser med vogn- og bobilplasser, rom- og hytteutleie samt teltplasser. Disse er åpne for naturister med medlemskap i INF. Interesserte kan få prøveopphold noen døgn før de bestemmer seg for medlemskap.
Langt de fleste som praktiserer naturisme begrenser dette til sommersesongen. Siden medlemskap kun er nødvendig eller fordelaktig i forbindelse med foreningenes inne-bading om vinteren, gir antallet medlemmer i Norge, ca. 2000, er svært beskjedent inntrykk av totalt antall naturister i Norge. Bare fristranden Huk alene har ofte opp mot tusen besøkende på varme dager i juli. Antall brukere av fristrender og naturistrender om sommeren er meget grovt anslått til å være ca. 10 ganger høyere enn antall medlemmer av norske naturistforeninger. Det er i tillegg et vesentlig antall som kun er naturister på strender i utlandet, kun i offentlige badstuer/spa-anlegg i utlandet eller som i utgangspunktet deler naturistholdninger (og har praktisert dette tidligere), men av forskjellige årsaker ikke praktiserer dette hver sommer. Både medlemstall og besøkstall på strender har holdt seg forholdsvis jevnt og det er ikke usannsynlig at det tidligere nevnte tallet på 50,000 fra 1991 fortsatt er gyldig.
Flere lokale foreninger har avtaler med kommuner eller andre som driver badeanlegg om leie, slik at en time eller flere hver uke er reservert for naturistsvømming i vinterhalvåret.
Oppfatningen av nakenhet som det naturlige
Mennesket kler seg ut fra to hensyn: de fysiske og de sosiale. De fysiske hensyn innebærer at man kler seg for å beskytte seg mot kulde, varme eller skade fra grener, stein etc. De sosiale hensyn innebærer at man kler seg for å sende signaler om sosial status, gruppetilhørighet, respekt, stemning, eller for å signalere seksuell ærbarhet og (u)tilgjengelighet. De sosiale reglene oppfattes som tilfeldige kulturelle moter med stor variasjon over tid og sted, mens nakenhet oppfattes som det grunnleggende naturlige når klimaet etc. tillater dette. For store deler av befolkningen er, foruten vane, sosiale regler og konsekvenser det største motargument mot nakenbading. I situasjoner hvor man ikke kan bli misoppfattet sosialt, for eksempel når man er garantert å være alene, så foretrekker mange å bade nakne (for eksempel hvis man hadde strandet alene på en øde øy eller når man går i dusjen med det primærformål å vaske håret).
Mange naturister har vært opptatt av å leve i pakt med naturen også på andre områder, som for eksempel at man er økologisk og miljøbevisst, vegetarianer, yogautøver og opptatt av helse, gjerne tilhenger av psykoterapi, homøopati samt spiritualitet. Selv om det generelt er, og alltid har vært, en større interesse blant naturistene for slike livsstiler, er ikke dette en del av organisasjonenes filosofi. Et stort antall naturister deler ikke disse interessene.
En meget viktig verdi i naturistmiljøet er aksept av alle kropper – uavhengig av form, alder, skade og sykdom. Naturistmiljøet oppfatter seg derfor som en motkultur mot den «kroppsfikseringen» som gjelder i samfunnet for øvrig. Dette har også medført at en del mennesker som ellers ikke finner seg til rette på vanlige strender foretrekker naturiststrender.
Naturistaktiviteter
Den vanligste fellesaktiviteten for naturister er bading og soling. For de interesserte er det også vanlig med forskjellige lagspill og ballspill på stranda. Noen praktiserer også felles nakenhet i andre sammenhenger, hvorav felles nakenhet på naturistflyreiser eller cruise må anses å være blant de mest eksotiske og sjeldne.
Lover relatert til nakenhet
Relevante lover er for eksempel lover som berører muligheten for å praktisere naturisme og hvilken beskyttelse naturister har for uønsket adferd som for eksempel fotografering. Aktuelle lover er straffeloven, lokale kommunale/politivedtekter og åndsverkloven. Loven sier ikke noe konkret om nakenhet og det er dermed ikke helt entydig når man har lov til å være naken som vist i det følgende. Fraværet av et forbud innebærer at folk flest, også de som er negative til nakenhet, må være forberedt på og akseptere at man kan komme over folk som er nakne, toppløse osv. hvis man er tilstrekkelig langt vekk fra allfarvei.
Lovlig nakenbading
Et ønske/behov om å kunne være naken for en kortere eller lengre periode deles av langt flere enn de som oppfatter seg selv som naturister. I Norge praktiseres omfattende friluftsaktivitet og det er områder hvor man kan gå i timevis og noen ganger dager uten å treffe andre mennesker. Mange vil da føle behov for å praktisere delvis eller hel nakenhet i forbindelse med hygiene, rekreasjon osv. Det er dermed rimelig at det ikke er noe generelt forbud mot nakenhet. Samtidig vil de fleste mene at det ikke er akseptabelt med alminnelig nakenhet på tett befolkede områder for eksempel i bysentra. Hva som anses som akseptabel nakenhet vil også variere med moten og er dermed lite egnet for en konkret definisjon i et lovverk som tenkes å ha en lengre levetid. Det vil være vanskelig å definere eksakt i hvilke områder og situasjoner nakenhet skal være forbudt/tillatt på generelt grunnlag. Når Norges Naturistforbund gjentatte ganger har kontaktet Miljøverndepartementet for å få nasjonale retningslinjer har dette blitt avvist og man har henvist til lokale regler og myndigheter. Manglende nasjonale retningslinjer har medført en viss lokal vilkårlighet og enkelte steder kan oppførsel bøtelegges som i nærmest tilsvarende situasjoner andre steder anses akseptabel. Uklarhet med hensyn på hva som er lov har nok også medført en forsiktig holdning fra nakenbadere og liten «utprøving av grensene». Det er derfor få/ingen ferske domsavgjørelser av tyngde som indikerer hvor grensene går i dag.
Det er Straffelovens paragraf 201 (tidligere 212 av 1905) som oftest nevnes (men sjeldent brukes). Den omtaler «seksuelt krenkende eller annen uanstendig atferd» på offentlig sted, i nærvær av noen som ikke har samtykket til dette og ovenfor noen som er under 16 år. I forhold til ikke-seksuell nakenhet som ikke er ment klart provoserende har det vært en utvikling hvor denne loven i stadig mindre grad blir benyttet. Årsaker til dette er at det er vanskelig å definere klare grenser, myndigheters medansvar for misforståelser/uklarheter pga. manglende vilje til å klargjøre grenser, at man ikke ønsker å bruke lovverket i forhold til kulturelle moter og den belastning det vil være å bli dømt etter akkurat denne paragrafen. Et eksempel på endringen i bruk av denne paragrafen er at menn ble fengslet inntil toppløsmoten for menn ble allment akseptert i 1927 mens kvinner ble hverken straffet med bøter eller fengsel da toppløsmoten for kvinner kom ca. 50 år senere. Praksis har vært at politi og offentlige myndigheter har begrenset seg til å involvere seg først når det har oppstått konfliktsituasjoner. Det tas da hensyn til om nakenheten åpenbart har vært gjort for å provosere eller det er et mer uskyldig ønske om å bade/sole seg osv. Politiet har som oftest bedt de avkledde dekke seg til, men uten å straffe for nakenhet som har skjedd i forkant. Hvis de avkledde ikke har gjort dette, er de blitt straffet for ikke å ha etterkommet politiets ordre og for å ha «forstyrret offentlig ro og orden».
Paragraf 201 omtaler «offentlig sted» (også definert i straffelovens paragraf 7). I denne sammenheng er det lite naturlig å anse et sted langt fra andre mennesker som «offentlig sted» hvor man ikke skal kunne praktisere nakenhet selv om folk flest i utgangspunktet har adgang. Med begrepet «offentlig sted» vil man gjerne forvente en viss tetthet av mennesker. Skog og fjell, kyst og strand og friluftsområder generelt anses dermed ikke generelt som offentlige steder i forhold til denne paragrafen. Selvfølgelig er det også unntak her når det gjelder for eksempel populære utfartssteder i nærheten av bysentra, Besseggen i turistsesongen osv. Ifølge rettspraksis anses «offentlig sted» i denne sammenheng til å være når man kan forvente at minst 20 mennesker (som potensielt kan være negative til handlingen) vil kunne bevitne denne i løpet av den tiden handlingen foregår. Her er det snakk om hva det er rimelig å forvente. Hvis man er på et meget avsidesliggende sted og ved en tilfeldighet plutselig et større antall mennesker ankommer, så gjør ikke det at handlingen var ulovlig. (Til sammenligning regnes et utsagn på en lukket Facebook-gruppe som offentlig hvis det er flere en 20 – 30 medlemmer av gruppen mens det ikke er offentlig hvis antallet er lavere. ) Reglene er strengere når man er i nærheten av bebyggelse. Ifølge samme referanse kan man ikke bade naken uten beboers tillatelse når avstanden er mindre enn 150 – 200 m fra bolig, hytte, terrasse eller lignende og man har fri sikt. Man har med andre ord lov til å være naken hvis avstanden er mer enn 200 m, terrenget er kupert slik at naboen ikke har fri sikt eller naboen kun har fri sikt fra en utmarkspreget del av sin eiendom.
Straffelovens paragraf 201 omtaler i «nærvær av noen som ikke har samtykket». Hvis noen kommer overraskende på en i naken tilstand har man imidlertid lov til å få rimelig tid til å fullføre handlingen man er i ferd med. Det er også slik at prinsippet om hvem som kommer først har betydning. I et større område med tilnærmet like forhold vil man kunne forvente at man kan bade/sole seg naken/toppløs i fred og at senere ankommende velger andre tilnærmet likeverdige steder.
Mens straffeloven er (og må være) forholdsvis diffus vil lokale kommune/politivedtekter kunne ha mer konkrete bestemmelser om hvor man kan bade naken/toppløs og hvor dette ikke er tillatt. Men tendensen har også lokalt vært at man ikke straffer/forbyr nakenhet generelt, men løser dette som et ordensproblem hvis konflikter oppstår. For eksempel var det forbud mot nakenbading i politivedtektene i Oslo, men dette ble tatt ut av vedtektene i 1974.
Forbud mot fotografering
Fotografering av nakne mennesker mot deres vilje og/eller kunnskap vil være brudd på straffelovens paragraf 390a om «skremmende eller plagsom opptreden eller annen hensynsløs atferd [som] krenker en annens fred» og også brudd på paragraf 201 om annen uanstendig adferd. (Paragraf 390a blir også benyttet mot snikfotografering på vanlige strender).
Ved offentliggjøring av bildene (for eksempel på Internett) vil i tillegg åndsverkslovens paragraf 45c om «retten til eget bilde» komme inn og begrense offentliggjøring uten motivets tillatelse.
Det er flere offentlige myndigheter som kan vedta allment fotoforbud i begrensede områder som for eksempel kommunen, politiet og NSM (Norsk Sikkerhets Myndighet).
Ny straffelov av 1. oktober 2015
1. oktober 2015 ble det innført en ny straffelov i Norge. Den gamle paragraf 201 som det refereres til i det foregående er i den nye loven delt opp i paragraf 298 og 305, men med samme ordlyd som tidligere. Paragraf 390a erstattes av 266 med hovedsakelig samme ordlyd. En forskjell er at en forutsetning om at tiltale må «begjæres av fornærmede og være påkrevd av almene hensyn» er utelatt. Dette åpner for at man kan anmelde og straffe personer for skjult fotografering (for eksempel på en naturiststrand) selv om man ikke har identifisert eller vært i kontakt med de avfotograferte. I tillegg er det kommet en paragraf 267 som omhandler offentlig meddelelse som krenker privatlivet fred. Denne vil dekke offentliggjøring av uautoriserte bilder på Internett m.m.
Vanlige skrevne og uskrevne regler
Generelt sett er naturister akkurat som befolkningen for øvrig – med den forskjell at de ønsker å være nakne når natur/klima tillater det.
Beslektede betegnelser
Mens «nudist» og «naturist» fortsatt nærmest er synonymt i USA, begynte på 20-tallet «nudist» å få en noe odiøst preg i Europa, spesielt i de nordiske land. Man bestemte seg derfor for å skifte betegnelse, både for å ta avstand til noe av den mer utartede nudismen og for å markere et slektskap med naturistfilosofien som var under utvikling først og fremst i Tyskland. Disse ordene brukes fortsatt forskjellig, og de fleste nordiske naturister vil ikke bli omtalt som nudister. Sentralt i «naturist»-betegnelsen er at nakenheten er ikke-seksuell, foregår først og fremst når klimaet er passende, i tilknytning til bading og soling på avgrensede områder og en sterk aksept av menn og kvinner, alle aldere og alle kroppsfasonger. I betegnelsen «nudisme» legges gjerne nakenhet i andre situasjoner utover de naturistene finner naturlig, og de har gjerne også et mer eksponerende preg (også ovenfor andre uforvarende tilstedeværende). Nudisme knyttes gjerne også til mer seksuelt liberale miljøer selv om ikke de seksuelle handlingene foregår åpent.
«Nakenbadere» er personer som enten bader nakne ute (alene eller med flere) eller innendørs sammen med andre enn sin nærmeste familie/partner. «Nakenbadere» er dermed et romsligere begrep som innbefatter både naturister, mennesker som bader alene nakne på hytta samt de som bader nakne innendørs med andre av samme kjønn.
Concerto Suite LIVE With the New Japan Philharmonic
Concerto Suite for Electric Guitar and Orchestra in E Flat Minor Live With The New Japan Philharmonic er et musikkalbum av gitaristen Yngwie Malmsteen.
Albumet ble utgitt 29. januar 2002 på plateselskapet Pony Canyon.
Sporliste
Komponert av Yngwie Malmsteen.
Man Mohan Adhikari
Man Mohan Ahdikari (transkriberes også Manmohan) (født 1920 i Lazimpat, Kathmandu, død 26. april 1999) var fra 30. november 1994 til 12. september 1995 statsminister i Nepal. Han var første statsminister med kommunistisk bakgrunn. Han var generalsekretær i Nepals Kommunistiske Partis fra 1951 til 1956.
Bakgrunn og tidlig liv
Ahdikaris familie var velstående jordeiere fra Biratnagar. Han studerte ved Benaras Hindu University, India fra 1938. Han ble med i Quit India-bevegelsen mot Storbritannia i 1942 og ble satt i fengsel av kolonimakten hvor han ble sittende i nesten 2 år. I fengslet møtte han medlemmer av Indias Kommunistiske Parti, der han var aktiv fra 1942 til 1947.
I 1947 vendte han hjem til Nepal. I Biratnagar var det i 1947 streik ved to spinnerier, Biratnagar Jute Mills og Morang Cotton Mills. Ahdikari var blant streikelederne og fikk nesten 3 års fengsel. Nepals Kongressparti legger også vekt på at brødrene B.P. og G.P. Koirala var sentrale i denne streiken.
Politisk virke 1949-1994
Han ble med i det nye Nepal Kamyunist Parti (Nepals Kommunistiske Parti – NKP) fra stiftelsen i 1949. Han satt i fengsel i april, da partiet ifølge ble stiftet, men slapp ut i september.
I 1951 tok han over som generalsekretær (partileder) etter Pushpa Lal Shresta. Det innledet en periode med voksende interne stridigheter i NKP, der Pushpa Lal ble oppfattet som leder for venstreopposisjonen.
I 1956 sluttet Ahdikari som partisekretær, da  han dro til Kina for langvarig behandling av tuberkulose. Han var gjest på KKPs 8. partikongress, og fortalte i sine siste leveår med stor stolthet om sine møter med Mao Zedong, Zhou Enlai og andre berømte kinesiske ledere fra denne perioden. Ahdikari ble også regnet som en svært prokinesisk politiker da den politiske striden mellom Kinas Kommunistiske Parti og Sovjetunionens Kommunistiske Parti ble offentlig kjent.
Etter kong Mahendras statskupp i 1960, havnet Ahdikari i fengsel igjen. I løpet av de neste årene gikk kommunistpartiet i oppløsning på grunn av indre splittelser og avskallinger. Angivelig mente han at tilstanden i partiet nå var så dårlig at han måtte ut for enhver pris. Derfor avga han en erklæring om at han ikke skulle motarbeide kongen, men bistå ham på alle vis, og slapp ut av fengselet. Han ble imidlertid fengslet igjen etter kort tid, trolig for brudd på dette løftet. Først i 1968 slapp han ut for godt.
Da han kom ut, var NKP splittet en rekke ganger. Det største av de mange kommunistpartiene var Pushpa Lal Shrestas revolusjonære og promaoistiske NKP (Pushpa Lal), stiftet i 1968. Adhikari skal i denne perioden ha hatt et slags ledelsesansvar for den lokale East Kosi Provincial Committee, som i 1971 ble utgangspunkt for den mer kjente Jhapeli-gruppa. Mohan Bikram Singh, som slapp ut i 1971, gikk inn for at flere gamle partiledere skulle forsøke å gjenforene kommunistgruppene. I desember tok han initiativet til Central Nucleus (Den sentrale kjernen), der også Ahdikari, Nirmal Lama og flere andre partiledere fra det opprinnelige NKP var med. Men forsøket på å forene Central Nucleus med Pusha Lals parti strandet. Dermed sprakk Central Nucleus også. Singh, Lama og andre stiftet i 1974 sitt eget parti, NKP (fjerde landsmøte), mens Ahdikari gikk sin egen vei. Han dannet sin egen gruppe, som formelt konstituerte seg som parti i 1979. I de tre første årene var partiet kjent som CPN (Unity Conference), men det ble etterhvert kjent som NKP(Manmohan) (eller NKP (Ahdikari)). Partiet fikk liten oppslutning og betydning. På denne tiden ble han regnet som en sentrist i den nepalske kommunistiske bevegelsen.