cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
4. mai-bevegelsen
Den 4. mai 1919 samlet mer enn 3000 studenter fra 13 høyskoler og universiteter i Beijing seg på Tiananmen-plassen for å demonstrere. Ettersom nyhetene spredde seg fikk de et ekko i andre byer med demonstrasjoner fulgt opp med streiker og boikott av japanske varer. Disse aktivitetene ble satt i gang for å protestere mot den japanske aggresjonen.
Bevegelsen er blitt gjenstand for en del tolkende ideologisering innen kinesisk historieskrivning, som særlig etter kommunismens seier i 1949 har villet fremheve de elementer som kunne få begivenhetene til å passe med marxistisk historisk analyse, og dempe andre aspekter.
Fjerde mai-plassen (Wusi Guangchang) i storbyen Qingdao er oppkalt til minne om 4. mai-bevegelsen.
Bakgrunn
Xinhairevolusjonen i 1911 hadde ført til Qing-dynastiets fall. Dette ble sluttet på mange århundrers sterke keiserlig styre, og i teorien skulle dette innvarsle en ny era der folkeviljen skulle bestemme politikken. Men realiteten var at Kina ble et fragmentert land domenert av krigsherrer, og de var mer opptatt av egen politisk makt og sine privathærer enn av nasjonens beste. Beiyangregjeringen var opptatt av sine indre problemer og gjorde lite for å stå imot den innflytelse som ble utøvet av imperialistiske fremmede makter. Beiyangregjeringen kom med en rekke ettergifter overfor utlendingene en for å vinne deres pengestøtte og militære hjelp mot dens rivaler i Kina. Dette, sammen med de stadige kriger krigsherrene imellom, førte til store lidelser for folk.
På samme tid fremmet utviklingen av Ny kultur-bevegelsen til at årtusengamle kinesiske verdier ble utfordret. Fremmedmaktenes fremstøt og interessesfærer bidro samtidig til å oppflamme kinesisk nasjonalisme.
Følgene av Kinas misnøye
Faktisk ønsket ikke vestlige makter å gi fra sine herredømmer i Kina. Videre, på slutten av krigen hadde de inngått hemmelige avtaler med Japan hvor de lovte å støtte Japans krav på Shandong i bytte mot Japans fortsatt støtte til de Alliertes sak. Således gikk de vestlige maktene mot Kinas krav under fredskonferansen i Paris og Shandong-privilegiene ble gitt til Japan. I tillegg hadde anti-japanske sympatier økt i Kina siden de ble tvunget til å inngå de 21 krav i 1915. Skuffelsen i 1919 økte videre den nasjonalistiske følelsen mot Japan.
Som et resultat ble anti-japanske demonstrasjoner og boikottaksjoner satt i gang 4. mai 1919, og markerte begynnelsen på 4. mai-bevegelsen.
Selve demonstrasjonene den 4. mai utsprang ikke av noen spontan misnøye i folkemassene, men var metodisk planlagte av aktivister, blant annet tilknyttet Pekinguniversitetet. Forbildet var tidligere bevegelser, kanskje særlig i Korea. Selv om 4. mai-bevegelsen ble organisert i det kinesiske folks navn, var det ikke noen bevegelse som hadde særlig masseappell. Bevegelsens ledere tok dermed mer på seg en rolle som lærere og formanere av folket slik at det skulle utvikle de nye tenkemåter.
Virkningen av Ny kultur-bevegelsen
Nye kultur-bevegelsen som startet i den tidlige republikanske epoke hjalp mange kinesiske intellektuelle til å jobbe mot fremtiden. Bevegelsen siktet på å introdusere vestlige konsepter i Kina, som demokrati, likhet og frihet; og i tillegg en ny skrivemåte så vel som den nyeste vitenskapen og teknologien på den tiden. Den fikk etter hvert gjennomdrevet at skrevet kinesisk kom å basere seg på samtidens talespråk (baihua) og ikke som tidigere på klassisk kinesisk (wenyan).
De mest kjente lederne for bevegelsen var Chen Duxiu, Cai Yuanpei og Hu Shi. Deres tanker påvirket mange kinesiske studenter som samlet seg for å protestere mot Japans aggresjon. Det var i denne intellektuelle atmosfæren at misnøyen med avgjørelsen i Paris førte til protestaksjonene den 4. mai 1919.
Effekten av Kinas misnøye og Den nye kulturelle bevegelse kan sies å ha vært like betydningsfulle for 4. mai-bevegelsen. På grunn av Kinas utilfredshet, vokste nasjonalismen og anti-Japan-stemningen blant kineserne. De ønsket å bekjempe utenlandsk styre og aggresjon, og å styrke seg selv. Den Nye Kulturelle Bevegelsen førte de kinesiske intellektuelle mot fremtiden. Denne bevegelsen sørget for den intellektuelle bakgrunnen som gjorde det mulig for misnøyen med Paris-avtalen til å utvikle seg til nasjonal motstand mot utenlandsk styre i landet.
Etter offentlig press, måtte myndighetene slippe fri de arresterte studentene. Cao Rulin, Zhang Zongxiang og Lu Zongyu ble fjernet fra sine poster. 28. juni 1919 nektet de kinesiske representantene å signere fredsavtalen fordi den ikke etterkom Kinas krav. De ga i virkeligheten kineserne en intellektuell bakgrunn for de av dem som elsket sitt land. Det økte deres nasjonalistiske følelse for å forarve sitt land. Endelig kunne de bli en suksess.
4. mai-bevegelsen signaliserte begynnelsen på den kinesiske nasjonalismen. Det var første gang mennesker fra forskjellige samfunnslag og -klasser gikk sammen om å uttrykke sin motstand mot fremmed aggresjon. I de påfølgende tiår fortsatte denne bevegelsen å kjempe for å fjerne alle urettferdige avtaler.
4. mai-bevegelsen fungerte også som en intellektuell revolusjon i Kina. Noen intellektuelle ble interessert i vestlig tenkning som hjelp for å stå i mot fremmed imperialisme, andre som var svært skuffet over fredsavtalen fra Paris begynte å se på marxistisk teori som et alternativ for å løse Kinas problemer. Det var i denne perioden at kommunismen ble studert seriøst av noen kinesiske intellektuelle, slik som Chen Duxiu og Li Dazhao.
Oberlin College
Oberlin College er en mindre høyskole i Oberlin i Ohio i USA med rundt 3000 studenter. Den ble grunnlagt i 1833 samtidig med byen av samme navn av to presbyterianske pastorer. Navnet er til minne om en sosialreformator og pastor fra Alsace, pastor Johann Friedrich Oberlin. Colleget er privat. De mest ettertraktede studieretningene er anglistikk, historievitenskap og biologi. Oberlin Conservatory, et musikkonservatorium, har et godt rykte. Oberlin er også et av de ledende amerikanske kunstakademier og er kjent for sin liberalitet.
Oberlin College var en forløper for fellesundervisning for kvinner og menn – det ble foreskrevet der i 1834. Siden 1835 har det på like linje opptatt afroamerikanske studenter – som det første college i landet. Det gjelder som en av «rugekassene» for abolisjonismen, den bevegelse som arbeidet for avskaffelse av slaveriet. Oberlin var også en holdeplass (nr. 99) for Underground Railroad. I 1858 var det som sådan forviklet i en oppsiktsvekkende redningsaksjon for rømte slaver fra Sørstatene.
Rangeringer
U.S. News & World Report rangerte Oberlin College som nummer 23 blant liberal arts-collegene i USA i 2015, Forbes plasserte det på 46.-plass blant alle colleger i USA, mens Washington Monthly rangerte det som nr. 10 av amerikanske liberal arts-colleger i 2014.
Oberlin College var ikke å finne blant de 500 beste universitetene i verden i Times Higher Education World University Rankings 2014-2015, i QS World University Rankings for 2014 eller i Academic Ranking of World Universities (Shanghai-rankingen) for 2014.
Blur: The Best Of
Blur: The Best Of er et samlealbum med de mest kjente singlene til Blur mellom 1992 og 2000. Alle sangene, utenom «Music is My Radar», er originalinnspillinger og ble ikke nyinnspilt. En ekstra CD med konsertopptak var med i «Limited Edition»-utgivelsen. VHS-kassetten og DVD-en Blur: The Best Of, som ble utgitt samtidig, inneholder videoene til Blurs 22 første singler.
Sporliste
Alle sangene er skrevet av Damon Albarn, Graham Coxon, Alex James og Dave Rowntree.
Klemens von Ketteler
Klemens Freiherr von Ketteler (født 22. november 1853 i Münster i Tyskland, drept 20. juni 1900 i Beijing i Kina) var en tysk diplomat.
Han tilhørte en prøyssisk offisersslekt og var sønn av baronen major August von Ketteler og nevø av Mainz-biskopen Wilhelm Emmanuel von Ketteler. Etter å ha tatt abitur i 1873 trådte han inn i hæren, og så inn i utenrikstjenesten i 1879. Fra 1880 til 1889 arbeidet han som oversetter ved konsulatene i Kanton og Tientsin. Etter en kort stasjonering ved Auswärtiges Amt i Berlin var han fra 1892 til 1896 gesandt i USA, og deretter frem til 1899 i Mexico. Han ble gift med amerikanske Matilda Cass Ledyard.
I forbindelse med bokseropprøret i 1900 ble han skutt av en kineser da hans kortesje som var på vei til det kinesiske utenrikskontor Zongli Yamen støtte på væpnede styrker. Kineseren som skjøt ham ble senere henrettet etter at utenlandske styrker hadde kommet de beleirede legasjonene til unnsetning og tatt kontrollen i Beijing.
Drapet på von Ketteler kan ha vært et anslag rettet direkte mot ham personlig, ettersom han noen dager tidligere hadde skutt en kineser kledd i bokserklær og tatt til fange hans bokserkledte sønn – og så skutt ham.
Drapet på Ketteler ble en viktig begivenhet under opprøret og førte til en eskalering av kampviljen hos fremmedmaktene i åttenasjonsalliansen. De sendte etter noe tid en internasjonal styrke for å slå ned bokseropprøret og unnsette de beleirede legasjonene i Beijing.
Hans grav er i Münster i Tyskland.
Vannpolo under Sommer-OL 1904
Vannpolo under Sommer-OL 1904. Vannpolo var med for andre gang på det olympiske programmet 1904 i St. Louis. Det var kun tre lag, alle amerikanske, som deltok. Det var totalt 21 mann, sju på hvert lag som alle ble olympiske medaljører. Kampene ble spilt 5. og 6. september. New York Athletic Club slo Missouri Athletic Club med 5-0 og Chicago Athletic Club med 6-0.
Matti Yrjänä Joensuu
Inntil han ble pensjonert var Joensuu polititjenestemann i Helsingfors. Han er med sin serie romaner om politietterforskeren Timo Harjunpää en av Finlands mest kjente krimforfattere. Bøkene hans er oversatt til flere språk. Han er to ganger nominert til Finlandia-prisen.
Solfrid Braathen
Solfrid Braathen (født 10. august 1982 i Oslo) er en norsk langrennsløper, med to NM-titler i stafett for Høybråten og Stovner IL.
Braathen kombinerte sin satsing som langrennsløper med et vikariat på Medier og kommunikasjonsfag ved Bjerke videregående skole fra 2006. Fra 2009 valgte hun å satse uten fast arbeid ved siden av trening.
Osiotr
Osiotr (russisk: Осётр) er ei elv i Tula og Moskva oblast i Russland. Den er ei høyre sideelv til Oka. Elva er 228 kilometer lang og har et nedbørfelt på 3 480 km².
Osiotr fryser til i november og er frosset over til første halvdel av april. Byen Zarajsk ligger ved Osiotr.
DC
DC, Dc og dC kan sikte til:
Marktl
Marktl er en by i den sydøstlige delen av den tyske delstaten Bayern, like ved grensen til Østerrike. Byen er pave Benedikt XVIs fødested.
Byen ble grunnlagt av grevene av Leonberg på 1200-tallet, og i 1297 ble den første St. Olswaldskirken bygget og innviet av biskop Albert av Chiemsee. I 1422 mottok stedet markedsrettigheter av hertug Henrik VII av Bayern, og fikk navnet Marktl, og 1477 fikk byen et våpen av hertug Ludwig den rike.
Fra 2006 har Marktl vært vennskapsby med Wadowice, pave Johannes Paul IIs fødeby.
Muara Tawar kraftverk
Muara Tawar kraftverk er et gasskraftverk under utbygging i regionen Vest-Java i Indonesia. Det får en installert produksjonskapasitet på mellom 920 MW og 1 200 MW, med kombinasjonssyklus-prosesser. Utlysning for utbyggingen vil foretas av staten.
Anlegget er en del 10 000 MW-planen som skal bidra til å dekke økt kapasitetsbehov i 2011. Det blir det største av gasskraftverkene som skal bygges, og som i alt skal bidra med 1 660 MW av den økte produksjonskapasiteten.
Unit Five
Unit Five er en norsk popgruppe fra Hammerfest.
Gruppen ble startet i 1970 under navnet Tass, og endret i 1975 navn til Unit Four, og senere Unit Five da vokalist og låtskriver Tore Hansen vendte tilbake til bandet.
Historie
Gruppen ble startet i 1970 under navnet Tass, og endret i 1975 navn til Unit Four. Gruppa startet 1975 med én måneds spillejobb på Honningsvåg Hotel. Hele juni spilte de i hjembyen Hammerfest, på restauranten Ernst. Fiolinisten Magnus Larsen fra Hammerfest ringte da sin venn på Monty i Bodø og anbefalte at han burde kontakte Unit Four. Unit Four dro da til Bodø og spilte der i en måned. Besetningen besto da av Rune Akselsen, Finn Remen, Geir Johansen, Kjell Arnesen (piano, orgel, munnspill og sang). Tore Hansen kom til Bodø, og da bandet dro videre til Rogers i Tromsø for å spille var Unit Four blitt til Unit Five. Unit Five var aktive i ca. ti år.
Bandet ble oppløst i 1986, men ble gjenforent i 2001, og er fortsatt aktive 2022. De har gitt ut fem album.
Adolph Brodsky
Adolph Brodsky (russisk Адольф Давидович Бродский – Adolf Davidovitsj Brodskij, født 21. mars 1851 i Taganrog, død 22. januar 1929 i Manchester) var en russisk fiolinvirtuos.
Carl Ivar von Køppen
Carl Ivar von Køppen (født 16. august 1944) er en norsk politiker (Sp).
Han var ordfører i Mosvik kommune i Nord-Trøndelag 2003–2011. Den 1. januar 2012 ble kommunen en del av Inderøy kommune.
I sin ungdom tok han befalsskole, og var fenrik på Steinkjerssannan 1966–1968 og avsnittssjef for Heimevernet på Fosen 1988–2006. Da han ble ordfører høsten 2003, kom han fra stillingen som vaktmester ved Mosvik skole. Han har også yrkesbakgrunn som gartner.
I 2006 byttet Køppens familie navn til «von Køppen», da den nedstammer fra adelsslekt i Preussen.
Einar Strøm
Einar Strøm (født 2. mars 1945 i Flatanger i Nord-Trøndelag) er en norsk politiker (Sp).
Han er sønn av gårdbruker Rolf Strøm og hustru Tora Helgesen på Utvorda i Flatanger. Han er bror av Trond Strøm, tidligere ordfører i Flatanger. Han har gått Levanger lærerskole og tatt grunnfag i pedagogikk og sosialpedagogikk. I 1972 ble han lærer ved Vanvikan skole i Leksvik kommune, hvor han var rektor fra 1989 til han ble ordfører.
Strøm var Leksviks ordfører 1999–2003 og 2007–2015. Han har også vært medlem av Nord-Trøndelag fylkesting 1995–2007 og varamedlem 2007–2011, leder i Nord-Trøndelag Senterparti 2000–2004 samt Nord-Trøndelags fylkesråd for økonomi, regional planlegging og regional utvikling 2003–2007.
Pinje
Pinje (Pinus pinea) er en furuart. Den tilhører underseksjonen Pinaster som hovedsakelig er utbredt i middelhavslandene. Pinje er den mest kjente av furuene i middelhavsområdet, selv om andre arter har en større utbredelse.
Den blir som regel 12–25 meter høy, men kan bli opptil 35 meter. Stammen er kort og ofte litt buet; den deler seg i mange hovedgreiner, som hos eldre trær danner en bred, paraplyformet krone. Formen på krona er svært spesiell og gjør at pinje ikke kan forveksles med andre trær. Barken er gråbrun eller oransjefarget med dype, grå furer. Nålene sitter to sammen og er 10–18 cm lange. Konglene er helt annerledes enn hos de andre middelhavsfuruene; de er omtrent kulerunde, 8–12 cm lange og 5–11 cm brede.
Pinje trives best på sandgrunn i kyststrøk, og den finnes fra havets nivå opp til 600 moh. Treet har frø med spiselig kjerne, såkalte pinjekjerner, og er blitt plantet og spredd av mennesker i svært lang tid. Den var opprinnelig kun utbredt på Den iberiske halvøy, men finnes plantet og naturalisert mange steder i middelhavsområdet.
Långan
Långan er ei elv i Krokom og Östersund kommuner i Jämtland i Sverige. Den er ei sideelv til Indalsälven, og er 136 km lang, medregnet tilløpselvene. Selve Långan starter fra Landögssjön i Offerdal i Krokom kommune, og renner deretter i sørøstlig retning til den løper sammen med Indalsälven rundt 5 km vest for Lit i Östersund kommune.
I Långan ligger en av Sveriges eldste kraftstasjoner, Långforsen, som den lokale energileverandøren Jämtkraft AB vil utvide og bygge ut. Foreningen «Rädda Långan» er blitt dannet for å hindre planene.
Khepri
Khepri (også transkribert som Kheper, Khepera, Khephir, Chepri) er i henhold til oldtidens egyptiske religion og mytologi en guddom assosiert med gjødselbillen (Scarabaeus sacer), noe som gjør ham til et insektgud. Khepri ble representert av en skarabé i ikonifiseringen, og symboliserte den stigende solen, som ble «født» i øst. Egypterne visualiserte dette som at en bille dyttet solen over himmelen. Bilder av guden viser ham enten som en bille eller tidvis som et menneske med en skarabé til hode.
Symbolisme
Oldtidens egypterne knyttet Khepris navn til det egyptiske verbet kheper i betydning «utvikle» eller «å bli til». Kheper er en omskrivning av det gammelegyptiske ordet som betyr «å komme til, å endre, å skje, å eksisterte, å skape», og lignende.
Egypterne hadde observert hvordan gjødselbillen (eller pilletrillerbillen) rullet gjødsel til en ball og dyttet den foran seg til sitt hi under jorda. Egypterne trakk en forbindelse mellom solens bevegelse over himmelen og bevegelsen til gjødselballen som ble dyttet av billen. Solforbindelsen ble forsterket av det faktum at billen har antenner på hodet, og når den dyttet gjødselballen langs bakken, satt ballen mellom dens antenner, noe som lignet på den måten solskiven ble framstilt på guddommens hode mellom to horn.
Det ble antatt at billen eller skarabeen ble født i en møkkhaug uten vanlig formering. Som resultat ble Khepri likestilt med Atum, den selvskapende solguden, og senere med Ra.
Religion
Det var ingen kult dedikert til Khepri, og han var i stor grad underlagt den større solguden Ra. Ofte ble Khepri og Atum, en annen solgud, sett på som aspekter av Ra: Khepri var morgensolen, Ra var middagssolen, og Atum var kveldssolen.
Framtoning
Khepri ble framstilt som en gjødselbille, en skarabé, skjønt stundom ble han i en del gravmalerier og gravpapyri representert som et menneske med et billehode. Han ble også avbildet som en skarabé i solskipet holdt oppe av Nun.
Bilder av Khepri ble funnet i praktisk talt alle templer på grunn av hans assosiasjoner med de evig kraftfulle solgudene. Amuletter i form av skarabeer ble ganske populære. På undersiden, som var flat, kunne en risse inn formler for hell eller magiske symboler. De ble også benyttet segler.
William Daniel Phillips
Phillips tok doktorgrad i fysikk ved Massachusetts Institute of Technology, Cambridge, i 1976 med en avhandling om magnetisk moment i proton i H2O. Senere utførte han arbeid med Bose-Einstein-kondensasjon. Phillips er også professor i fysikk ved University of Maryland, College Park.
Flatmarksgrav
Flatmarksgraver er en gravtype som ikke har synlig markering over markoverflaten. De inneholder en eller flere av følgende komponenter: Skjelettrester, gravgaver og konstruktive elementer som for eksempel steinheller eller steinpakninger. Flatmarksgraver kan vanligvis dateres til yngre jernalder eller bronsealder. De er som regel grunne og ligger høyt.
Noen flatmarksgraver
Riksantikvaren har i sin database registrert flatmarksgraver i Stryn, Ullensvang og på Kalnes i Sarpsborg.
Ved Askim kapell er det et gravfelt, og i utkanten av det er det funnet flatmarksgraver. I parken ved Askim sykehus er det også funnet en flatmarksgrav. Den var 48x41 cm i plan, og 20 cm dyp. Det ble funnet brente bein, kull og keramikkfragmenter i    graven. Totalt ble det funnet 11 keramikkskår, deriblant 2 deler av en hank. Anlegget ble tolket som en enkel branngrav fra romertid.
Også i Buskeruds største gravfelt på Veien er det funnet flere flatmarksgraver.
På Austein på Brensholmen er det funnet en flatmarksgrav med østlige gjenstander og en flatmarksgrav med samiske gjenstander.
Kongo
Kongo eller Congo har flere betydninger:
Øvre Cisokan vannkraftverk
Muara Tawar kraftverk er et gasskraftverk under utbygging i regionen Vest-Java i Indonesia. Det får en installert produksjonskapasitet på 1 000 MW, fordelt på 4 turbiner à 250 MW hver. Utlysning for utbyggingen vil foretas av staten.
Foreningen De Danske Atlanterhavsøer
Foreningen De Danske Atlanterhavsøer var en dansk interesseforening som søkte å styrke samholdet mellom innbyggerne i det danske riket. Foreningen ble stiftet i 1902, i en tid hvor det ble diskutert om Danmark skulle selge Dansk Vestindia til USA.
Initiativtagerne til foreningen var motstandere av å selge deler av det danske riket og dets befolkning, og flere pengesterke københavnere støttet opp om foreningen. Blant annet ble det etablert et plantasjeselskap som kjøpte uvirksomme plantasjer. Foreningen fikk også støtte fra Prinsesse Marie av Orleans, som sammen med sin mann prins Valdemar av Danmark hadde besøkt Dansk Vestindia og falt for øyenes sjarm.
Flertallet i befolkningen mente derimot at man hadde lite til felles med befolkningen i Dansk Vestindia, og så derfor på et eventuelt salg som uproblematisk. Mange i Danmark var også forkjempere for slaveriets avskaffelse og så på plantasjeeierne i Dansk Vestindia som mennesker som kun tenkte på penger og et liv i luksus.
Hovedeksistensgrunnlaget til foreningen forsvant da Dansk Vestindia ble solgt til USA for 25 millioner dollar i 1917. Foreningen gjennomgikk dermed en større omstrukturering i 1919 som medførte en utvidelse av interesseområdene og navnet ble endret til Dansk Samvirke.
Foreningen utga månedstidsskriftet Atlanten.
Røde Khmer-tribunalet
Røde Khmer-tribunalet (offisielt Extraordinary Chambers in the Courts of Cambodia for the Prosecution of Crimes Committed During the Period of Democratic Kampuchea) er en kambodsjansk domstol opprettet i 2001. Den behandler straffesaker knyttet til handlinger begått av Røde Khmer-regimet i Kambodsja i perioden fra 1975 til 1979.
Historie
Kambodsja ved sine to statsministere Norododom Ranariddh og Hun Sen, ba i 1997 om FNs assistanse for å opprette en domstol for å behandle de forbrytelser som var begått mot det kambodsjanske folk fra 1975 til 1979. De anså at landets eget rettsvesen på det tidspunkt var for svakt til å behandle slike saker. I 2001 vedtok kong Norodom Sihanouk loven om opprettelse av domstolen. Domstolen er uavhengig av såvel den kambodsjanske staten som av FN. Dommerne kommer både fra Kambodsja og fra andre land. Domstolen anvender internasjonale regler.
Prosessene
Tribunalet har fått til behandling tiltaler mot ni personer, forent i fire saker. Domstolen har kontor i Phnom Pen.
Sak nr. 1 gjaldt Khang Khek Ieu alias «Duch». Khang Khek Ieu ble opprinnelig dømt til 35 års fengsel. Etter ankebehandling ble han i 2012 dømt til livsvarig fengsel for forbrytelser mot menneskeheten og alvorlige brudd på Genevekonvensjonene.
Sak nr. 2 gjaldt Nuon Chea, Khieu Samphan, Ieng Sary og Ieng Thirith. Nuon Chea var tiltalt for folkemord, forbrytelser mot menneskeheten og grove brudd på Genevekonvensjonen. I mars 2013 døde Ieng Sary før det ble avsagt dom. I november 2018 ble Nuon Chea og Khieu Samphan funnet skyldige og dømt til livsvarig fengsel for folkemord, forbrytelser mot menneskeheten og grove brudd på Genèvekonvensjonene. Ieng Thirith var tiltalt for folkemord, forbrytelser mot menneskeheten og grove brudd på Genevekonvensjonen. Hun ble i 2011 vurdert som aldersdement og kunne av denne grunn ikke stilles for domstolen.
Meas Muth er tiltalt i tribunalets sak nr. 3. Han ble i 2015 tiltalt for folkemord, forbrytelser mot menneskeheten og grove brudd på Genevekonvensjonen.
Tribunalets sak nr.4 gjelder Yim Tith, (folkemord, forbrytelser mot menneskeheten, grove brudd på Genevekonvensjonen og brudd Kambodsjas straffelov) Im Chaem (forbrytelser mot menneskeheten, grove brudd på Genevekonvensjonen) og Ao An (folkemord, forbrytelser mot menneskeheten og brudd Kambodsjas straffelov).
Hendrik A. Kramers
Hendrik A. Kramers (født 2. februar 1894 i Rotterdam, død 24. april 1952 i Oegstgeest) var en nederlandsk fysiker. Den 25. oktober 1920 giftet han seg med Anna Petersen, som han fikk tre døtre og en sønn sammen med.
Kramers fullførte sin videregående opplæring i Rotterdam i 1912, og studerte deretter matematikk og fysikk ved Universitetet i Leiden, der han fikk en mastergrad i 1916. Kramers ønsket å innhente erfaringer fra utlandet i løpet av hans doktorgradsarbeid, men hans første valg av veileder, Max Born i Göttingen, var ikke tilgjengelig på grunn av første verdenskrig. Derfor reiste han med skip til København, hvor han gjorde mesteparten av sitt doktorgradsarbeid, men han fikk sin formelle doktorgrad i Leiden, den 8. mai 1919.
Kramers var ansatt som førsteamanuensis ved Universitetet i København frem til han forlot Danmark i 1926 og returnerte til Nederland. Han begynte som professor i teoretisk fysikk ved Universitetet i Utrecht, hvor han blant annet var professor for Tjalling Koopmans. Fra 1931 og frem til sin død holdt han en stilling ved Det tekniske universitetet i Delft. Kramers var en av grunnleggerne av Mathematisch Centrum i Amsterdam. Han ble tildelt Lorentzmedaljen i 1947.
Kirsty Coventry
Kirsty Leigh Coventry (født 16. september 1983 i Harare i Zimbabwe) er en zimbabwisk politiker og tidligere svømmer.
Idrettskarriere
Under OL 2004 i Athen tok hun tre OL-medaljer: en gull, en sølv og en bronse. Fire år senere, under OL 2008 i Beijing, tok hun ytterligere tre sølvmedaljer og en gullmedalje. Coventry var flaggbærer under åpningen av Sommer-OL i London i 2012.
Coventry gikk på Auburn University i Alabama i USA, og deltok i konkurranser for Auburn Universitys svømmerlag. Hun la opp etter OL i 2016. Hun er den eneste fra Zimbabwe som noensinne har vunnet OL-gull.
Annet
I 2012 ble hun valgt inn i IOC. I 2018 ble hun utnevnt til idretts- og barneminister i Zimbabwe.
U.S. District Court for the District of Columbia
U.S. District Court for the District of Columbia er den amerikanske føderale førsteinstansdomstolen som behandler saker fra det føderale distriktet Columbia. Domstolen ble opprettet av Kongressen i 1791 under lovgivningsprosessen som etablerte et kommunalt styre for Washington, DC.
Urfuru
Urfuru (Pinus aristata) er en art i furufamilien. Denne furua vokser vilt i fjellområdene i Rocky Mountains i Nord-Amerika.
Todd Lodwick
Todd Lodwick (født 21. november 1976 i Steamboat Springs i Colorado) er en amerikansk kombinertløper og skihopper. Lodwick la opp etter sesongen 2005/2006 men gjorde comeback i desember 2008. Konkurransepausen var kanskje en god idé for ham, for allerede to måneder etterpå leverte han sitt beste resultat noensinne da han vant gull i VM i Liberec både på fellesstartøvelsen og normaldistansen.
Ved siden av 18 nasjonale titler, hvorav ti i kombinert og åtte i spesielt hopprenn, oppnådde han seks seire i verdenscupen og en seier i junior-VM 1996 i Asiago. Lodwicks beste sammenlagtplassering i verdenscupen var fjerdeplass sesongene 1997/98, 1999/00 og 2004/05. Han deltok i OL fem ganger, der hans beste resultat var en fjerdeplass i sprint og sølvmedalje i lagkonkurransen. Begge disse resultatene ble oppnådd under OL 2010 i Vancouver.
Pemeron kraftverk
Pemeron kraftverk er et gasskraftverk på Bali i Indonesia. Det har en installert produksjonskapasitet på 183 MW. Utbyggingen startet i 2003.
Francesco Cilea
Francesco Cilea (1866–1950) var en italiensk komponist og musikkpedagog som i dag er mest kjent for operaene L'Arlesiana og Adriana Lecouvreur.
Cilea var professor i musikkteori i Firenze fra 1896 til 1904 og leder av konservatoriet Napoli fra 1916 til 1935. Operaene hans hører til den lyriske varianten av den italienske verismo-sjangeren.
Han skrev også orkester- og kammermusikk, klaverstykker og sanger.
Verk
<div style="">
Oliver Møystad
Oliver Cappelen Møystad (født 15. juni på 1892 Hernes i Elverum, død 28. juni 1956) var en norsk ingeniør, skogeier, politiker i Nasjonal Samling (NS) og hird-leder, dømt for landssvik etter andre verdenskrig.
Bakgrunn og virke
Han studerte til ingeniør ved Høgskolen i Dresden 1920 og gikk et år på krigsskolen. Med broren Diderich Møystad som var forstmann, drev han et av Trysils og omegns fire store skogeierselskap, Diderich og Oliver Møystad. Oliver overtok etterhvert faren Hans Møystads (1861–1927) gods.
Møystad var med Nasjonal Samling (NS) fra starten i 1933, en del av «Hedmarksgeriljaen» som besto for en stor del av folk fra skogbruket. Møystad var fylkesfører NS for Hedmark fra 1936 til 1938, da han ble etterfulgt av Ørnulf Lundesgaard. Han var hirdsjef i Hedmark fra starten i 1935. Han var ansvarlig redaktør av NS-organet Hedmark Fylkesavis frem til 1936, i samarbeid med journalisten Odd Melsom. I Møystads lederartikkel fra 11. juli 1935 heter det blant annet: «Nordmenn! Følg oss i kampen og la oss i første omgang kaste av oss det marxistisk-liberalistiske jødetull om klasser. Det er bare to klasser i dette land: nordmenn og jøder.» Til Stortingsvalget 1936 stilte NS med Møystad på førsteplass og Melsom på andreplass.
Møystad deltok i felttoget i Norge i 1940 som kaptein og sjef for 3. kompani i Østoppland infanteriregiment nr. 5 (Kp. 3/IR 5). Under trefningen på Midtskogen mellom norske og tyske styrker i 1940 var Møystad en av to oppsatte troppsjefer i fremste linje, som midlertidig slo tilbake de tyske troppene. Dagen etter da 3. kompani skulle mobilisere med Møystad som sjef, ble han sendt hjem for å hvile på grunn av nervesjokk. Andre kilder hevder at Møystad i denne sammenheng ble kjent som landsforræder. Han var landshirdsjef i Norge fra 1942 til 1944, og konstituert leder av Statspolitiet. Ifølge Øystein Sørensen ble Møystad hirdsjef 1. oktober 1942 og sjef for Sipo fra oktober 1941. Sørensen skriver at Møystad var sterkt nasjonalistisk orientert og ikke tilhenger av pangermanske ideer. Møystad poengterte overfor Quisling at hirden skulle være en motvekt mot Germanske SS Norge. Han hadde vært medlem av frimurerlosjen og hans motstandere angrep ham ved å kritisere frimurerne i NS-rekker.
Senere var han aktiv NS-byråkrat og sjef for Statspolitiet før han ble erstattet med Karl Marthinsen. I juli 1943 klaget Møystad til Quisling på Marthinsens arbeidsform. Møystad ble da avsatt og erstattet av Marthinsen. I juli 1944 ble Marthinsen også sjef for hirden. Under Møystad kom ordren fra SIPO den 10. januar 1942 om at jødenes legitimasjonskort skulle stemples med J.
Han var sønn av godseier Hans Møystad (1861–1927) og Marthine Emerentze Cappelen (1859–1938), og gjennom sin mor av slekten Cappelen, bror til motstandsmannen Diderich Cappelen Møystad (1890–1956).
Kirkcaldy
Kirkcaldy (skotsk-gælisk: Cair Chaladain; skotsk: Kirkcaldy) er en by og en tidligere kongelig burgh i Fife på østsiden av Skottland. Den ligger på nordsiden av Firth of Forth, 19 km nord for Edinburgh og 44 km sør-sørvest for Dundee. Byen hadde en beregnet befolkning på 50 370 i 2020, noe som gjør den til nest største bosetningen i Fife og den tolvte mest befolkningstette bosetning i Skottland. Mellom 1975 og 1996 utgjorde byen med omegn et administrativt distrikt.
Byen er kjent for produksjon av linoleum og for sitt årlige, ukeslange Links Market, som er Europas lengste gatemarked og som i 2004 feiret sitt 700-årsjubileum. Kirkcaldy har en av de lengste bebygde kystgater i Europa. I det 1600-tallet ble et av de første latviske konsulatene åpnet i Kirkcaldy.
Kirkcaldy har lenge hatt tilnavnet Lang Toun (skotsk for «lang by») i henvisning til den tidlige byens 1,4 km lange hovedgate, som angitt på kart fra 1500- og 1600-tallet. Gaten skulle til slutt nå en lengde på nesten 6,4 km, og forbinde byen med de nærliggende bosetningene Linktown, Pathhead, Sinclairtown og Gallatown, som ble en del av byen i 1876. Den tidligere adskilte burgh og landsbyen Dysart ble også senere oppslukt av Kirkcaldy i 1930, og vedtatt ved lov fra parlamentet.
Josefine & Sofus i Gulrotparken
Josefine & Sofus i Gulrotparken er et videospill (Mac og PC) for barn. Spillet har en aldersgrense på tre år.
Det handler om kaninene og bestevennene, Josefine og Sofus som drar på besøk til en fornøyelsespark. Her kan du samle gulrøtter og kjøre mange morsomme aktiviteter, som for eksempel radiobiler, rafting, sprute vann og mye mer. Det er mulig å skrive ut et eget diplom på slutten av spillet. Spillet er tilpasset aldersgruppen 5-12 år.
Kirkcaldy
Området rundt Kirkcaldy har vært bebodd siden bronsealderen. Det første dokumentet som refererer til byen er fra 1075, da kong Malcolm III ga bosettingen til kirken i Dunfermline. David I ga senere burgh til klosteret Dunfermline Abbey, som hadde etterfulgt kirken: en status som ble offisielt anerkjent av Robert Bruce i 1327. Byen fikk sin uavhengighet fra klosterstyret først da den ble opprettet som en kongelig burgh av Karl I i 1644.
Toponymi
Navnet Kirkcaldy betyr «stedet for den harde borgen» eller «stedet for Caleds borg». Det er avledet fra det piktiske *caer som betyr «borg/festningsverk», *caled, som er piktisk «hardt» eller et personnavn, og «-in», et suffiks som betyr «sted for». Caled kan beskrive selve borgen eller være et tilnavn for en lokal «hard» hersker. En tolkning av det siste elementet som din (igjen betyr «borg») i stedet for -in er feil. The Old Statistical Account gir en avledning fra culdee, som har blitt gjentatt i senere publikasjoner,, men dette er også feil.
Amadeo Bordiga
Liv og virke
Bordiga vokste opp i Napoli der han i 1910 sluttet seg til sosialistpartiet Partito Socialista Italiano (PSI). Internt i partiet sto han på venstre fløy og var talsperson for et revolusjonært program og motstander av italiensk deltakelse i første verdenskrig.
Da Komintern ble grunnlagt tilhørte han dem som forsøkte å få PSI tilsluttet her. Da dette ikke lyktes dannet Bordiga sammen med blant andre Antonio Gramsci og Palmiro Togliatti PCI. Partiets hovedsete ble lagt til Napoli, og Bordiga valgt til partiets første formann på tross av at han hadde blitt kritisert av Lenin i boka «Venstre»kommunismen - en barnesjukdom.
I 1923 ble Bordiga sammen med resten av partiledelsen arrestert av de nye fascistiske makthaverne. Etter dette valgte partiet en ny ledelse som tilbød seg å tre tilbake da den gamle ledelsen senere på året ble sluppet fri. Bordiga takket imidlertid nei og satset heller på å organisere en venstreopposisjon innen partiet. Fra 1925 støttet Bordiga Leon Trotskij mot flertallet av partiledelsen i Sovjetunionen, og han opptok også kontakt med venstrekommunister i andre land. I 1926 ble han dømt til tre års internering, noe som i 1929 ble omgjort til husarrest. Året etter ble han ekskludert fra PCI for venstreopposisjonell og trotskistisk virksomhet.
Bordiga trakk seg etter dette fra aktiv politikk så lenge fascistene styrte Italia. Etter annen verdenskrig var han imidlertid frem til 1968 med i et lite venstrekommunistisk parti og skrev også ulike venstrekommunistiske publikasjoner.
Politisk var det særlig på to områder Bordiga representerte en opposisjon blant de italienske kommunistene. I tråd med sin syndikalistiske bakgrunn gikk Bordiga mot deltakelse i valg. Han var også prinsipiell motstander av å bygge allianser med andre retninger, særlig med sosialdemokratene. Selv om dette siste punktet også var Kominterns politikk i andre halvdel av 1920-tallet var det i mindre grad et synspunkt som hadde støtte i det italienske kommunistpartiet.
Etter andre verdenskrig formulerte Bordiga en teori om produksjonsmåtens karakter i Sovjetunionen og i Østeuropa som en kapitalisme av samme slag som i Vest skjønt mindre utviklet. I diskusjonene om Russland (han foretrakk å si Russland og ikke Sovjetunionen idet han mente at det der åpenbart ikke lengre eksisterte noen sovjetmakt) argumenterte han blant annet mot den meget utbredte oppfatningen at statlig eierskap av produksjonsmidlene (sosialisering) skulle innebære at kapitalismen eller privateiendommen var avskaffet. Sosialismen var for Bordiga i stedet
For Bordiga dreide sosialismen eller kommunismen seg ikke om en overtagelse av staten og selskapene (selv om han gikk inn for partiets erobring av den politiske makt) og innrettelsen av noe slag av fordelningssystem som bygget på å måle arbeidsinnsatser. Sosialismen/kommunismen skulle istedet innebære en slutt på lønnsarbeidet og pengesystemet:
I Can’t Stop Loving You (Don Gibsons sang)
Sangen ble også spilt inn av Ray Charles i United Recording Studios, Hollywood, 15. februar 1962, utgitt på singlen ABC-Paramount 45-10330 og var med på det banebrytende albumet Modern Sounds of Country Music fra 1962. Produsenter var Ray Charles og Sid Feller.
Den er rangert som nummer 161 på Rolling Stones liste over The 500 Greatest Songs of All Time og som nummer 49 på CMTs 100 Greatest Songs in Country Music.
På film
Ray Charles' versjon finnes på soundtracket til den japanske animefilmen Metoroporisu (2001), hvor den ble brukt istedenfor lydeffekter i filmens sluttscene.
Jukkis Uotila
Jukkis Uotila (født 23. august 1960 i Helsingfors) er en finsk jazzmusiker (trommer) og komponist, kjent fra egne, såvel som et hundretall innspillinger med internasjonale jazzstorheter.
Hans første utgivelse var Introspection med bl.a. Randy Brecker, Bob Mintzer og Dave Liebman (1984). Samme besetning var sentral på Avenida (1987), der forøvrig også John Scofield var med. Med eget band Lars Danielsson, Lars Jansson, Mike Stern og Bob Berg ga ut Jukkis Uotila Band Live (1990). Han mottok Yrjö-prisen 1991. Med egen kvartett utkom Fast Company (1998), etterfulgt av Hunters and Gatherers (2000) og Meninas (2005).
Han ble dekan for jazzlinjen ved Sibelius-akademiet, senere utnevnt til professor (1994).
Robert Woodrow Wilson
Robert Woodrow Wilson (født 10. januar 1936 i Houston i Harris County i Texas) er en amerikansk fysiker ved Bell Laboratories i Holmdel i New Jersey.
Wilson og Arno Penzias mottok Nobelprisen i fysikk i 1978 «for deres oppdagelse av kosmisk mikrobølgebakgrunnsstråling i mikrobølger». Wilson og Penzias delte halvparten av prispengene, mens den andre halvparten ble tildelt Pyotr Kapitsa.
Kalimantan gasskraftverk
Kalimantan gasskraftverk er et varmekraftverk sør på Kalimantan i Indonesia. Det har en installert produksjonskapasitet på 114 MW. Eneste brenselskilde vil være naturgass. Utbyggingen startet i 2003 og ble ferdigstilt i 2005.
Verdiskaping
Verdiskaping er bruk av kunnskap, kapital og/eller arbeid med det formålet å skape økonomiske verdier. Verdiskaping brukes mer presist om den verdiøkning et (uferdig) produkt eller en tjeneste får i hvert ledd av produksjonsprosessen eller verdikjeden, hvor verdiskapingen er den tilleggsverdi hvert ledd eller hver bedrift gir produktet eller tjenesten.
Den verdiskapingen som skjer i en bedrift er skattbar næringsinntekt (selskapsskatt). Verdiskapingen framstår da som salgsinntekt minus produksjonskostnad, og for skatteformål får bedriften også trekke fra avskrivninger, rentekostnader osv før verdiskapingen beskattes. Det er altså overskuddet før finansposter, av- og nedskrivninger – også kalt EBITDA – som grovt sett utgjør verdiskapingen, og som beskattes.
Et annet begrep for verdiskaping er bruttoprodukt, og når man legger sammen bruttoproduktene til alle bedriftene og produsentene i samfunnet, inklusive de offentlige, får vi i sum bruttonasjonalproduktet (det nasjonale bruttoproduktet). Bruttonasjonalproduktet er altså summen av verdiskaping i samfunnet.
I de fleste land legges merverdiavgift (moms) på bruttoproduktet, dvs verdiskapingen. Hver bedrift ledd i produksjons- eller verdikjeden øker verdien av produktet litt, og denne økningen utgjør bedriftens verdiskaping (salgsinntekt – kostnader). Man legger moms på akkurat denne biten ved å beregne moms av hele salgsinntekten, men samtidig gi fratrekk for kostnadene (inngående moms). I Norge ble det ilagt meromsetningsavgift fram til 1969, det vil si at det ble lagt avgift på hele hele salgsverdien, uten fradrag for inngående moms. Men i 1969 ble det også i Norge lagt om til merverdiavgift på verdiskapingen. Man flyttet altså avgiftsbyrden fra omsetningen til verdiskapingen.
Herero-oppstanden
Folkemordet på Herero- og Namafolket, også kjent som Herero-oppstanden, refererer til det første kjente folkemordet på 1900-tallet. Det fant sted i den tyske kolonien Tysk Sydvest-Afrika fra 1904 til 1908. Anslagsvis 24 000-100 000 herero-folk og 10 000 nama-folk ble drept.
Herero- og namafolket gjorde opprør mot det tyske kolonistyret, og den våpenmessig overlegne tyske militærmakten svarte med svært brutale midler. Hendelsen trekkes i dag ofte fram som et tidlig eksempel på et industrialisert folkemord, siden flertallet av en liten folkegruppe ble utryddet. Utryddelsen var en bevisst strategi fra den politiske og militære ledelsen i kolonien på den tiden, og utryddelsen ble grundigere dokumentert enn det som var vanlig i koloniene på denne tiden. Av type utryddelsesmetoder som ble tatt i bruk, er noen av de mest slående konsentrasjonsleirer, som tyske myndigheter opprettet her for første gang.
Hendelsesforløp
Namibia ble kolonisert i 1884. Hererofolket, som tradisjonelt sett hadde dominert et større område som tyskerne nå okkuperte, var i stadig eskalerende konflikt med de nye okkupantene. Konflikter oppsto særlig i forbindelse med at tyske farmere okkuperte strategiske vannkilder som var sentrale for Herero-folkets kvegdrift, og fordi de nye koloniherrene utnyttet hereroene i forskjellige former for tvangsarbeid.
Vendepunktet var slaget ved Waterberg 12.-13. august 1904 hvor von Trothas hær vant overlegent. Mellom tre til fem tusen hereroer omkom i slaget. Von Trotha fikk imidlertid ikke de resterende hereroene til å overgi seg, de flyktet ut i ørkenen og mot engelsk Bechuanaland (nåværende Botswana). Det er hendelsene etter dette slaget som har gitt opphav til påstandene om folkemord: Von Trotha utstedte et dekret til de overlevende hereroene på vegne av den tyske keiseren. Han sa at han ikke var interessert i å forhandle og at hereroene ikke lenger kunne regnes som borgere av kolonien, og derfor måtte forlate den eller bli drept av hans soldater:
"Jeg, de tyske troppenes store General, sender dette brev til herero-folket. Hereroene er ikke lenger et tysk anliggende. Dere har myrdet og plyndret, dere har skåret neser og ører og andre kroppsdeler av sårede soldater, og nå vil dere av feighet ikke kjempe mer. Jeg sier til folket: Den som overleverer en av deres ledere til en av mine stasjoner vil bli belønnet med 1000 mark. Den som gir oss Samuel Maharero får 5000 mark. Hereroene må imidlertid forlate landet. Hvis folket ikke gjør det vil vi ved kanon tvinge dem. Innenfor den tyske grensen vil enhver herero, med eller uten gevær, med eller uten kveg, bli skutt. Kvinner og barn vil ikke lenger bli tatt imot hos oss, de vil bli drevet tilbake til sitt folk eller beskutt av oss."
"Dette er mine ord til herero-folket."
"Den mektige tyske keisers store General."
"Denne forordningen skal meddeles soldatene ved oppstilling, med den tilføyelse at de troppene som tar til fange en leder vil få del i belønningen, og at beskyting av kvinner og barn er å forstå slik at det skal skytes i lufta over dem for å tvinge dem på flukt. Jeg antar med bestemthet at dette vil føre til at det ikke lenger blir tatt mannlige fanger, men at det ikke utarter til grusomheter mot kvinner og barn. Disse vil komme til å flykte når det skytes to ganger i lufta over dem. Troppene skal være seg bevisst den tyske soldats gode rykte."
Trothas hensikt med denne ordren var å utrydde hereroene, og han satte i verk ulike tiltak som for eksempel å forgifte de fleste brønnene som fantes i området, og ved å skyte alle hereroer som nærmet seg de få fremdeles åpne brønnene. Utmattet forsøkte hereroene å ta seg østover til Bechuanaland, men flertallet av dem omkom av sult og tørst, enten i Namibørkenen eller i Kalahariørkenen. I løpet av begynnelsen av 1906 var hereroene stort sett slått, men det pågikk enkelte kamper fram til 1908.
Konsentrasjonsleirer
Høsten 1906 godtok Trotha for første gang å ta i mot krigsfanger. De overlevende, stort sett kvinner og barn, ble forvist fra sitt opprinnelige område og plassert i konsentrasjonsleire sør i kolonien, f.eks. Shark Island. Her ble de registrert og nummerert, og dødsraten ble på denne måten grundig dokumentert. Konsentrasjonsleirene var inspirert av de tilsvarende leirene britene anla for boerne under boerkrigene i Sør-Afrika noen år tidligere. Konsentrasjonsleirene ved Shark Island hadde visse trekk som overskygger det som skjedde i Sør-Afrika: Fangene ble for eksempel utsatt for medisinsk forskning, for omfattende utsulting og tvangsarbeid, og det ser ut til å ha foregått systematisk voldtekt av hererokvinner.
Gjennom overfall, kamphandlinger, sykdom eller fordrivelse kostet oppstanden mellom 24 000 og 64 000 hereroer, rundt 10 000 namaer og rundt 1 440 hvite innbyggere og tyske soldater livet.
Spørsmålet om folkemord
Mange har betegnet kolonimaktens krigføring mot namaene og hereroene som det første industrialiserte folkemordet og det første folkemordet i det 20. århundret. , men denne tolkningen er omstridt, ikke minst fordi definisjonen på folkemord i seg selv er omstridt. En av de vektigste stemmene for denne påstanden er den såkalte Whitaker-rapporten, en FN-rapport fra 1984 som undersøkte påståtte folkemord. Mellom to tredeler og tre firedeler, eller mellom 67 og 80 prosent av hereroene mistet livet. Det andre er at de tyske myndighetene bevisst gikk inn for å utrydde hereroene. Det kom minst én strategisk beslutning og flere ordrer om å utrydde hereroene høyt oppe fra den tyske administrasjonen, nemlig fra Trotha, som var den tyske øverstkommanderende i kolonien. Som argument mot at dette skulle kunne defineres som et folkemord, kan en trekke frem at von Trotha var en kontroversiell figur innen den tyske administrasjonen. Hans ideer om total utryddelse hadde ikke gehør hos for eksempel den tyske kansleren, og han ble derfor avsatt i 1906.
Tyskland har aldri fullt ut innrømmet at dette var et folkemord, men har beklaget hendelsen. I 2004 beklaget Tysklands bistandsminister Heidemarie Wieczorek-Zeul det som hadde skjedd, og bekreftet samtidig at de typene massakre som Trotha sto bak tilsvarer folkemord. Allerede samtidige var sterkt kritiske til Trothas fremferd, og det fantes betydelig motstand mot Trothas krigføring både i befolkningen, pressen, kirken, arméen og regjeringen i Tyskland. Trothas familie har opprettet en egen hjemmeside hvor de beklager Trothas handlinger, og de besøkte i 2001 ledere for herero-folket og uttrykte under en seremoni sin beklagelse overfor ofrene.
Forløper til holocaust
Det er flere som har sett antydninger eller forvarsler til nazistenes industrialiserte jøde-utryddelse under andre verdenskrig i krigen mot hereroene. Dette er imidlertid et kontroversielt synspunkt, særlig i Tyskland. Likevel er det bemerkelsesverdig mange ideer som gikk igjen under jødeutryddelsen som ble tatt i bruk allerede under krigen mot hereroene. Det ene er at den tyske overmakten legitimerte volden med at den tyske rasen var overlegen den afrikanske og dermed hadde en historisk rette til å utrydde sine motstandere; det andre var løsningen på problemet, nemlig å utrydde hereroene, og det tredje var å opprette konsentrasjonsleirer, som på denne tiden var en helt ny oppfinnelse.