cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Eugen Jørgensen
Jørgensens botaniske studier førte ham til Svalbard i 1896, til Mexicogulfen i 1910 og til Novaja Semlja i 1921. Jørgensen omtales som en hardtarbeidende, sjenert mann. Hans samlinger av plankton og bilder befinner seg nå ved Universitetet i Bergen. Hans samlinger av radiolarie-slides befinner seg ved Naturhistorisk Museum i Oslo.
John de Mandeville
John de Mandeville er et pseudonym for den ukjente forfatteren av en fantasifull reiseskildring, The Travels of Sir John Mandeville. Denne reiseskildringen ble opprinnelig utgitt mellom 1357 og 1371 på anglo-normannisk, men ble snart etter oversatt til engelsk, fransk, latin og andre språk. I boken sies det blant annet at Jorden er rund.
Steve Wickham
Steve Wickham (født 1960 ) er en irsk felespiller bosatt i Sligo (Irland) og medlem av bandet The Waterboys.
Wickham hadde et opphold i bandet etter albumene Fisherman's Blues og Room to Roam, men deltok senere på Universal Hall, og har siden vært en del av den faste kjernen i bandet.
I tillegg til turnévirksomhet spiller han i det lokale bandet No Crows med base i hjembyen Sligo.
Steve Wickham er gift med kunstneren Heidi Wickham.
Vitenskapsåret 2010
Vitenskapsåret 2010 er en oversikt over hendelser, prisvinnere, fødte og avdøde personer med tilknytning til vitenskap i 2010.
Al-Rayyan SC
Al-Rayyan Sports Club er en fotballklubb fra Qatar. Klubben spiller på det øverste nivået av profesjonell seriefotball i Qatar og eies av sjeik Abdullah bin Hamad Al Thani. Klubben er lokalisert i byen Ar Rayyan og ble etablert i 1967 etter en sammenslåing.
Fotballaget til klubben har vunnet Q-League syv ganger (sist i 1994/1995)
Klubben driver også med andre idretter som basketball, volleyball, bordtennis og håndball.
Mange kjente spillere har spilt her, for eksempel Fernando Hierro, Frank de Boer og Salomon Olembé.
Berit Aalborg
Aalborg ble politisk aktiv i KrFU på 1980-tallet og var i perioden 1990–1992 leder for samme organisasjon. Hun stod for en verdiliberal linje og mente blant annet at KrF burde bli et kristendemokratisk parti, og ikke bare ha appell til kristenkonservative. I 1992 tok hun til orde for en debatt i partiet om homofilt samliv og partnerskapsloven. Reaksjonene fra den konservative fløyen var tildels harde. Svein Alsaker var blant dem som reagerte sterkest mot Aalborgs politiske utspill. Han uttalte at hun ikke lenger hørte hjemme i KrF og at hun burde finne seg et annet parti.
Aalborg forsvant ut av rikspolitikken i midten av 1990-årene, og har siden arbeidet som politisk journalist og kommentator. Hun har siden 2013 hatt stillingen som politisk redaktør i Vårt Land. Hun har tidligere jobbet i NRK, Aftenposten og Nationen.
Hun er cand. philol fra Universitetet i Oslo med hovedoppgave i idéhistorie.
1913 Sekanina
1913 Sekanina er en hovedbelteasteroide og går i bane innenfor asteroidefamilien Koronis. Den ble oppdaget 22. september 1928 av Karl Wilhelm Reinmuth ved Landessternwarte Heidelberg-Königstuhl i Heidelberg.
Groeningemuseum
Groeningemuseet er bymuseet i Brugge i Belgia.
Museet har utstilt malerkunst fra seks århundrer i Flandern og Belgia, fra Jan van Eyck til Marcel Broodthaers. Museets mange mesterstykker omfatter bl.a. en stor samling tidlig flamsk malerkunst, omfattende samlinger fra renessanse og barokk, utvalgte kunstverk fra 17- og 18- og 1900-tallet
Sivuca
Hans profesjonelle karriere tok fatt i Pernambuco der han vokste opp, og utga sitt første album med Humberto Teixeira (1950), hvorpå han arbeidet i radio og fjernsyn i Rio de Janeiro fra 1955. Med «Os Brasileiros» turnerte han Europa (1958). Han flyttet til New York (1964–1976) og samarbeidet bl.a. med Miriam Makeba.
Han gjorde innspillinger med Putte Wickman (P.W. & Sivuca, 1969), Ulf Wakenius' «Guitars Unlimited» (1987) og Sylvia Vrethammar (Rio de Janeiry Blue, 1985; Rendezvois in Rio, 1995). Hans «Sivuca Brasilian Group» turnerte skandinavia rundt 1990.
Pereira (Colombia)
Pereira er en by i Colombia. Byen ligger nesten 1480 meter over havet. Innbyggertallet er på rundt 576 000. I Pereira er det mange universiteter og høyskoler.
Trond Harr
Trond Harr (født 1943) er en norsk tidligere sportsdanser, internasjonal dansedommer og dansetrener for amatører.
Harr startet som barnedanser i 1950 og var aktiv sportsdanser fram til 1975. Etter det var han internasjonal dommer og dansetrener for amatører. Han har også hatt flere verv Norges Danseforbund (NADU). Han var formann fra 1971 til 1982 og senere visepresident. Han har også vært engasjert internasjonalt, blant annet formann i Nordisk Sportsdanser Forbund (fra 1976) og styremedlem i International Danse Sport Federation fra 1975 til 1992. Han var fagdommer i TV 2-programmet Skal vi danse fra 2006 til 2007.
Trond Harr er utdannet økonom og var ansatt som økonomimedarbeider (fra 1993 økonomisjef) ved Det matematisk-naturvitskaplege fakultetet, Universitetet i Oslo, fra 1968 til 2008.
Vårtun Kristne Grunnskole
Vårtun Kristne Oppvekstsenter er en kristent oppvekstsenter som ligger på Nesset i Levanger kommune.
Organisering
Vårtun Kristne Oppvekstsenter (barnehage og grunnskole) eies av Elihu-menigheten i Levanger. Menigheten er en selvstendig frimenighet. Medlemmer til skolestyret utpekes av menighetens ledelse. Administrativ ledelse for skolen er rektor Harry Gilberg, mens barnehagestyrer er Olga Thodesen.
Oppvekstsenteret har blant annet fokus på vekst (V), kunnskap (K) og omsorg (O).
Høyhastighetsbane i Norge
Høyhastighetsbane i Norge er jernbanestrekninger hvor høyhastighetstog kan kjøre i minimum 200 kilometer og på det høyeste 250 km/t på nye traséer. Intercity er den del av satsingen av høyhastighetsbaner hvor Bane NOR har stilt krav at alle nye traséeene i forbindelse med Intercity skal utredes med hastighet på 250 km/t, enkelte traséer utredes med 200 km/t. En av traséene som blir bygget med 200 km/t er Venjar–Langset med byggestart i 2018 og ferdigstilles i 2023.
Gardermobanen nær Oslo er den eneste strekningen som er klassifisert som høyhastighetsbane. I forbindelse med InterCity-utbyggingen vil det anlegges en rekke strekninger med hastighet på 250 km/t og enkelte forberedt for 300 km/t, blant annet Follobanen mellom Oslo og Ski.
Egne dedikerte høyhastighetsbaner ble utredet som en del av Høyhastighetsutredningen i 2012. Her konkluderte man med at høyhastighetsbaner kunne bygges ut som en forlengelse av InterCity-nettet. Den politiske holdningen (per 2017) er at det ikke er aktuelt å detaljplanlegge eller igangsette separate høyhastighetsbaner før InterCity er utbygd.
Ferdige og planlagte baner
Det ble vedtatt en InterCity-strategi for Østlandet i 1992, senere revidert i 2012. Konklusjonen i 1992 var at et fremtidig behov burde møtes med en moderne dobbeltsporet jernbane, dimensjonert for 200 km/t i på strekningene: Oslo – Halden, Oslo – Skien og Oslo – Hamar / Lillehammer, det såkalte InterCity-triangelet. Senere har Stortinget vedtatt at nye baner skal dimensjoneres for 250 km/t. Dette er i hovedsak lagt til grunn i Jernbaneverkets konseptvalgutredning for disse strekningene, offentliggjort i februar 2012.
Følgende høyhastighetsbaner er enten i bruk eller under anlegg:
Følgende høyhastighetsbaner er planlagte i InterCity-triangelet:
Satsingen er basert på at det er her man finner det største eksisterende markedet: 80 prosent av de rundt 50 millioner passasjerer som NSB fraktet i 2004, skjedde innenfor dette InterCity-triangelet. Jernbaneverket har imidlertid også gjennomført prosjekter etter 1992 i InterCity-triangelet hvor hastighetene har blitt lavere enn de anbefalte 200 km/t i strategien: På 1990-tallet ble vestre linje av Østfoldbanen oppgradert da det ble bygget dobbeltspor fra Ski til Sandbukta ved Moss og fra Såstad i Rygge til Haug i Råde, her er hastigheten 160 km/t. På 2000-tallet ble Askerbanen bygget, også denne er dimensjonert for hastigheter på 160 km/t.
ERTMS
Bane NOR skal fornye signalanleggene på jernbanen. Målet er å erstatte dagens utdaterte teknologi med databaserte ERTMS – et signalsystem som er felles for alle europeiske land. For de reisende betyr ERTMS en mer stabil jernbane med høyere punktlighet, økt sikkerhet og på sikt mer kapasitet.
Potensielle utbygginger
Blant de 30 mest trafikkerte flyrutene i EU og Norge er rutene fra Oslo til Trondheim, Bergen, Stavanger, København og Stockholm. I 2007 hadde alle fem rutene over én million passasjerer. Høyhastighetsbaner fra Oslo til disse byene kan redusere eller erstatte de fem flyrutene. Disse fem byene er derfor særlig aktuelle som endepunkter for utbygging av lange høyhastighetsbaner i Norge. Det foreligger en rekke forslag til traseer, og det er stor variasjon både i bruk av eksisterende traseer, hastighet, andel dobbeltspor og inkludering av godstrafikk. De fleste planer forutsetter at reisetiden mellom Oslo og storbyene skal kuttes fra dagens 6-8 timer til maksimalt 3 timer, for å overta de fleste flypassasjerene.
Når de planlagte banene til Stange og Ski er ferdige, gjenstår rundt 1200 km på norsk side for å få høyhastighetsbaner til de fem storbyene, fordelt omtrent slik:
Anslaget forutsetter felles bane til Vestlandet over Haukeli. Hvis man i stedet skal følge dagens Bergensbane og Sørlandsbane i større grad, vil bane til Bergen og Stavanger totalt komme på over 1000 kilometer.
Regjeringen (Arbeiderpartiet (Ap), Sosialistisk Venstreparti (SV), og Senterpartiet (Sp)) konkluderte i 2013, med støtte fra Høyre, at det ikke kommer til å bli høyhastighetsbane i Norge utenfor det regionale nettet rundt Oslo før år 2030.
Oslo–Trondheim
Når Eidsvoll-Stange er ferdig, trolig rundt 2027, gjenstår 400 km videre fra Stange til Trondheim, og det er to alternative linjeføringer:
Befolkningsgrunnlaget for underveistrafikk er best ved å følge Gudbrandsdalen, og busser fra Otta og Oppdal og tog fra Dombås til Åndalsnes vil på 2-4 timer kunne frakte passasjerer videre mot byene i Sogn og Fjordane og Møre og Romsdal. Østerdalen har 50 000 innbyggere mens Gudbrandsdalen, Hamar og Ringsaker totalt har 130 000 innbyggere. En bane gjennom Østerdalen anbefales likevel av mange fordi anleggskostnadene antas å bli mindre. Fordi en langt større del av trønderne bor nord for Trondheim enn sør for Trondheim planlegges ny hurtig bane videre til Trondheim lufthavn, Værnes og Stjørdal.
En bane fra Oslo til Trondheim vil koste ca. 59 mrd. kr (2007) via Østerdalen og 81 mrd. kr (2009) via Gudbrandsdalen. Konsulentselskapet Norsk Bane AS mener at at man vil styrke passasjergrunnlaget i korridoren mot Trondheim gjennom forslaget Dovrenettet, som forutsetter løsningen Gudbrandsdalen og inkluderer ringbane rundt Mjøsa gjennom 130 km bane fra Oslo til Moelv via Nittedal, Hadeland og Gjøvik. Nittedal og Vestoppland har totalt 115 000 innbyggere. Dovrenettet inkluderer også 193 km sidespor fra Dombås til Ålesund beregnet til å koste 33 mrd. kr. med stasjoner i Bjorli, Valldal, Vestnes, Skodje og Moa. Ålesundregionen og de øvrige kommunene langs banen har 92 000 innbyggere. En ferjetur unna Mørebanen bor dessuten 107 000 innbyggere på Søre Sunnmøre og i Molde med nabokommuner.
Det er per 2020 besluttet om høyhastighetsbane for 250 km/t Hamar-Lillehammer (55 km), trolig klar til Brumunddal 2030 og til Lillehammer 2035.
Oslo–Bergen/Stavanger
Dette er en foreslått løsning som ikke er del av utredninger eller strategier hos jernbaneverket eller i Nasjonal transportplan. For å få høyhastighetsbane til både Bergen og Stavanger foreslåes det bygging Haukelibanen med 260 km nye banetrase fra Oslo gjennom Telemark, og armer fra Haukeli til Haugesund/Stavanger (170 km) og Odda/Bergen (130 km), totalt 550 km. Andre alternativer vil gi bedre underveistrafikk, men totalt utbyggingsbehov blir raskt over 1000 km hvis fellesstrekningen bare skal gå fra Oslo til Sandvika, Hokksund eller Kongsberg. Haukelibanen er av Deutsche Bahn (for Norsk Bane) beregnet til å koste 129 mrd. kr, mens Jernbaneverkets utredning anslår kostnaden til 210 mrd. kr.
Det er i hovedsak tre alternative linjeføringer til Bergen:
Asker, Drammensregionen og Kongsberg har totalt over 200 000 innbyggere og en bane via disse stedene vil ha langt større underveistrafikk enn en bane via Hønefoss og Hallingdal som har totalt 55 000 innbyggere. Fordelen med en bane gjennom Telemark er lengre fellesstrekning med banen til Stavanger. Fordelen med en bane gjennom Numedal er at man slipper å krysse Hardangerfjorden, hvor Haukelibanen forutsetter en hengebru med 2 km spenn. Fordelen med å la banen gå via Hønefoss og Hallingdal er at Bergensbanen ligger der i dag, slik at man kan ta i bruk delstrekninger raskere enn ved bygging via Telemark eller Numedal.
Det er i hovedsak fire alternative linjeføringer fra Drammen til Stavanger:
Befolkningsgrunnlaget er best ved å følge kysten nedover gjennom Vestfold, Grenland og Agder. Dessuten kan Stavanger nås uten å bygge en 40-50 km lang tunnel under Boknafjorden, som Haukelibanen forutsetter. Ulempen er at bane via Agder gir for lang reisetid til Stavanger til at flytrafikken kan utkonkurreres, og langt større utbyggingsbehov enn ved en fellesbane for Bergen/Stavanger gjennom Vest-Telemark. Hvis det likevel skal bygges bane til Kristiansand, er det et åpent spørsmål om denne skal gå via Vestfold-byene, direkte fra Drammen til Skien eller via Kongsberg som dagens bane. Vestfold, Telemark og Agder-fylkene har totalt 675 000 innbyggere, så befolkningsgrunnlaget for en 300 km lang høyhastighetsbane fra Oslo til Kristiansand er til stede uansett om denne ender i Kristiansand eller Stavanger. Men fordi befolkningen er spredt på en lang rekke byer med 30 000 til 80 000 innbyggere, vil togene måtte ha avganger som bytter på å betjene de ulike stoppestedene, eller ha lav snittfart grunnet mange stopp. Forskjellen på strekningen Oslo-Kristiansand og fjellovergangene til Bergen og Trondheim er også at det planlegges motorvei hele veien på E18, slik at kjøretiden mellom Oslo og Kristiansand vil krype ned mot 3 timer med bil om et par tiår. Vestfoldbanen er også under opprusting, med bygging av 40 km høyhastighetsbane mellom Drammen og Porsgrunn i perioden 2009-2019, deriblant Eidangertunnelen. Mellom Tønsberg og Larvik planlegges det en oppgradering uten å bygge ut til dobbeltspor. Mellom Porsgrunn og Skorstøl i Vegårshei er den 60 km lange Grenlandsbanen utredet. Mens Regjeringens storsatsing på 2010-tallet på Dovrebanen og Follobanen kan komme til nytte ved senere høyhastighetsbaner til Trondheim og København, er det mer usikkert om de mange investeringene på Vestfoldbanen vil gi nytte i et høyhastighetsnett til andre landsdeler.
Oslo–Gøteborg-København
På strekningen vil det bygges sammenhengende dobbeltspor for 200-250 km/t mellom Oslo og Halden innen 2030. Strekningene Oslo - Ski og Sarpsborg - Halden blir i tillegg forberedt for 300 km/t. Ved fullføring av disse to strekningene vil det på norsk side hovedsakelig gjenstå den litt over 50 km lange strekningen Ski - Sarpsborg for å oppnå sammenhengende høyhastighetsbane for 300 km/t Oslo - Gøteborg - København.
Det er flere elementer som må avklares :
Planer/utredninger
I 2012 har Jernbaneverket publisert en utredning som anbefaler at dobbeltspor bygges i eksisterende strekning Råde-Fredrikstad-Sarpsborg-Halden, til en kostnad på 18 milliarder, og intet Halden-Kornsjø Dette vil gi en reisetid Oslo-Halden på 1:08. Grunnen til dette er at man vil prioritere arbeidsreiser for eksempel Oslo-Fredrikstad som er de fleste passasjer i 2012. Jernbaneverket og Trafikverket har i 2016 publisert en utredning om jernbanen Oslo-Göteborg. . Den anbefaler i tillegg til det planlagde dobbeltsporet Oslo-Halden, bedre møteplasser og at noe må gjøres med Tistedalsbakken, og på lang sikt dobbeltspor hele veien.
På svensk side er det etter planene i 2025 dobbeltspor på alle de 420 km fra Öxnered (ved Vänersborg) til København. Kombinert med dobbeltspor Oslo-Halden (med reisetid 1:08) vil reisetiden fra Oslo bli 3:00 til Göteborg og 5:40 til København. Nye baner Halden-Vänersborg og Helsingborg-København kan redusere reisetiden videre ned til 4:30 timer.
Markedspotensial
Fire timer vil ikke være lav nok reisetid til å overta store deler av flytrafikken mellom Oslo og København, særlig fordi mange flyreisende skal videre med andre fly fra København. Reisetiden med flytog og fly fra Oslo sentrum til København lufthavn er under 3 timer. Dermed vil det trolig være behov for en ny høyhastighetsbane med 300 km/t mellom Göteborg og Helsingborg for å få reisetiden ned mot 3 timer til København. Danmark prioriterer strekningen København-Helsingør lavt, og Sverige er mer opptatt av høyhastighetsbaner til Stockholm. Den pågående dobbeltsporutbyggingen Göteborg-Malmö har pendlertrafikk til Göteborg og Malmö som hovedfokus. Men Oslos tidligere byrådsleder Erling Lae har uttalt at Oslo-København må bli Norges første lange strekning med høyhastighetstog, og Oslo deltar i et EU-prosjekt som i 2011 skal legge fram et konkret plan for en helt ny høyhastighetsbane som gjør unna Oslo-København på 2 timer og 20 minutter, med svært få stopp underveis. I dag er det bare 2 ganger om dagen man kan reise med tog Oslo-København, og reisen tar 8 timer (herav 2 i Norge). Man må bytte tog i Göteborg, og det er 27 stopp underveis fra Oslo til København (herav 7 i Norge). Den som ønsker å reise videre kommer ikke så langt fordi det blir kveld, da nattogene fra København og Hamburg er nedlagte. På stekningen Oslo-Göteborg er det mer passasjertransport med buss som kjører på motorveien mens jernbanen er langsom, særlig på norsk side (2t 5 min på 170 km).
Oslo–Stockholm
En høyhastighetsbane vil kreve 50-100 kilometer ny bane på norsk side, og det er tre hovedalternativer for linjeføringen:
Dagens togtilbud (2018) på strekningen er tre direkte X2000-tog som tar 5 timer. To prosjekter som kan redusere reisetiden mye er ny bane på de 110 km Hallsberg-Karlstad som kan redusere reisetiden fra dagens 1:20 til 40 minutter, og ny bane på 80 km fra Lillestrøm til Åmotfors som reduserer reisetiden på strekningen fra dagens 1:40 til under 30 minutter. Gjennomføring av disse prosjektene vil gi en reisetid ned mot tre timer fra Oslo til Stockholm. Det er ikke noen planlegging for disse prosjektene. Värmlands län, Örebro län og noen større byer i Sverige har startet lobbyistorganisasjonen Oslo-Stockholm 2.55, og norske kommuner og andre har startet organisasjonen Oslo-Sthlm under 3 timer AS.
Investeringskostnader
Trasélengden gjør at de klart rimeligste høyhastighetsprosjektene for Norge vil være å bygge høyhastighetsbaner til svenskegrensen, men for å få full nytte av investeringene forutsetter dette at svenskene tar kostnaden ved å investere i strekningene på 200 km fra riksgrensen til Örebro og 100 km fra riksgrensen til Trollhättan, som uten satsing på norsk side er strekninger med lav prioritet i Sverige. Mens en høyhastighetsbane til riksgrensen kan anslås til en kostnad på 10-15 mrd. kr, vil en bane til Trondheim eller Bergen trolig koste mellom 40 og 80 mrd. kr. I perioden 2000-2009 investerte Norge bare 18 mrd. kr i jernbane, men i forslaget til Nasjonal transportplan 2010-2019 legges det opp til jernbaneinvesteringer på 40 mrd. kr. Hvis all trafikken fra de 5 mest trafikkerte flyrutene ut av Oslo hadde gått over til jernbane med en gjennomsnittlig billettpris på 500 kroner, ville dette gitt en billettinntekt på 3,5 mrd. kr. i året.
Utredninger
Jernbaneverket har utredet norsk høyhastighetsnett to ganger. I 2007 konkluderte den tyske konsulentgruppen WMI, tilknyttet Institutt for samferdselsforskning ved Universitetet i Stuttgart, med reisetider på 2:20 til Göteborg og Bergen, 2:45 til Trondheim og 3:20 til Stavanger. Konklusjonen var at bare strekningen Göteborg-Trondheim var samfunnsøkonomisk lønnsom. En mer omfattende utredning til 50 millioner kroner konkluderte i 2012 med at ingen strekninger er samfunnsøkonomisk lønnsomme, men at Göteborg-Trondheim og Oslo-Stockholm har best kost/nytte. Flere traséalternativer ble utredet. Laveste reisetid var Oslo-Trondheim på 2:11, Oslo-Bergen på 2:06, Oslo-Stavanger på 2:27, Oslo-Stockholm på 2:47, Oslo-Göteborg på 1:40 og Bergen-Stavanger på 1:22. Konklusjonen var likevel at Oslo-Kristiansand-Stavanger med reisetid på 3:31 via Vestfoldbyene bør bygges først om utbygging blir aktuelt. I den grad eksisterende nett skal oppgraderes i stedet for å bygge et separat linjenett, var anbefalingen å satse på Bergensbanen via Hønefoss og Hallingdal.
Konsulentselskapet Norsk Bane AS har siden 1991 prosjektert et sørnorsk jernbanenettverk som blant annet inkluderer Haukelibanen, Rogalinken, ny Sørlandsbane, Dovrenettet og høyhastighetsbane mellom Oslo og Göteborg. Selskapet jobber også med å prosjektere ny jernbane til Nord-Norge. I 2009 kom Deutsche Bahns utredning på oppdrag for Norsk Bane. Utredningen konkluderte med at et høyhastighetsnett til Bergen, Stavanger og Trondheim vil være lønnsomt, selv om dette vil koste over 200 mrd. kr. Norsk Bane har ikke sett på strekningene mot Stockholm og København. Norsk Bane eies av kommuner og fylker i Vest-Norge og Midt-Norge.
Norsk Banes utredninger konkluderer med en samfunnsnytte på 2 ganger byggekostnaden, mens Jernbaneverket konkluderer med en kost/nytte på cirka 0,3. Den ekstreme forskjellen har mange årsaker:
Gonzalo Queipo de Llano
Gonzalo Queipo de Llano y Sierra (født 5. februar 1875 i Tordesillas, død 9. mars 1951 i Sevilla) var en spansk adelsmann og offiser, som kjempet for nasjonalistene under den spanske borgerkrigen.
Fylkesvei 816
Fylkesvei 816 (Fv816) går mellom Rørvika og Henningsvær i Vågan.
Bruene til Henningsvær ble åpnet i 1983, og avløste fergeforbindelsen mellom Festvåg og Henningsvær, som ble satt i drift i 1959.
Fylkesveien inngår i Nasjonal turistvei Lofoten som en av flere sideveier til europavei 10.
Før 1. januar 2010 var veien riksvei, etter at regionsreformen trådte i kraft har den status som fylkesvei.
706 Hirundo
706 Hirundo er en hovedbelteasteroide. Den ble oppdaga den 9. oktober 1910 av Joseph Helffrich fra Landessternwarte Heidelberg-Königstuhl i Heidelberg. Den er oppkalt etter svaleslekten Hirundo.
Gonzalo Queipo de Llano
Han ble løslatt i 1926, men fortsatte å kritisere regjeringen, og ble gitt avskjed fra hæren i 1928. To år etter ble han leder for den republikanske militærforeningen og samarbeidet med den nasjonale revolusjonære komiteen, som ville styrte kong Alfonso XIII av Spania. Etter at det mislykkes flyktet han til Portugal.
Da Alcalá-Zamora ble avsatt som president 10. mai 1936 og erstattet med den mer radikale Manuel Azaña begynte Queipo de Llano sammen med generalene Emilio Mola, Francisco Franco og José Sanjurjo å planlegge å avsette regjeringen. Han var et av de ledende medlemmene av gruppen av konspiratorer som startet et militært opprør 17. juli 1936 som førte til den spanske borgerkrigen.
Queipo de Llanos rolle i erobringen av Sevilla i begynnelsen av krigen har fått nesten mytisk status. Han hevdet først å ha tatt byen med bare 200 menn, og sa senere at han bare hadde hatt 15 menn. Dette ble den aksepterte versjonen av historien. Nyere forskning av historikeren Paul Preston tyder likevel på at erobringen av Sevilla skjedde etter grundig planlegging og med minst 4000 soldater.
Han ble sjef for nasjonalisthæren i Sør-Spania, og satte i gang et angrep på Málaga den 17. januar 1937. Byen overgav seg til de nasjonale styrkene 8. februar. Han gjennomførte også propagandasendinger under krigen og ivret for å starte opp landbruksproduksjonen i Andalucía igjen ved å skrive ut arbeidsplikt. Landbrukseksporten til Europa var en viktig økonomisk bærebjelke for Francos Spania på denne tiden.
Etter seieren i den spanske borgerkrigen ble han utnevnt til generalløytnant, og sendt av Franco som ambassadør til Italia og senere sjef for det militære distriktet Sevilla. Forholdet til Franco var likevel ikke det beste og han var ikke tilhenger av kongen. Han døde på landeiendommen sin i nærheten av Sevilla.
Krepsdyr
Branchiopoda Branchiura Copepoda Ostracoda Cirripedia Malacostraca
Krepsdyrene (Crustacea) er en stor gruppe av leddyr. Krepsdyrene er dominerende i havet og omfatter viktige dyregrupper som krabber, reker, kreps, krill, amfipoder, raudåte og tallrike andre arter av dyreplankton. De er den mest tallrike av alle grupper av marine leddyr, og finnes nær sagt overalt i hav og ferskvann. Enkelte arter lever også på land. Ofte er de dyktige svømmere, eller de svever mer viljeløst som plankton i vannsøylen. Noen få er fastsittende, og noen lever som vandrende bunndyr. Enkelte arter lever som snyltere på andre dyr eller fisk. Den biologisk viktigste gruppen krepsdyr er krill, som er hovedmatkilde for fisk i verdenshavene. Hvert år fanges mer enn 10 millioner tonn krepsdyr til menneskeføde eller fôr, den vanligste bruken er fangst av reker, kreps, hummer og krabber.
Krepsdyrene varierer betydelig i størrelse og anatomi. Kroppens grunnform gir mange utviklingsmuligheter. Den vesle Stygotantulus Stocki er 0,1 mm lang, mens japansk edderkoppkrabbe (Macrocheira kaempferi) kan ha et klospenn på 3,8 meter. Vekten av de største krabbene kan nå 20 kg. Det store variasjonsrommet kan bidra til å forklare deres store suksess i svært ulike og ofte ugjestmilde omgivelser. Enkelte arter lever i saltsjøer i ørkenen, andre i varme strandsoner, og helt ned til 4 000 meters dybde i verdenshavene.
Krepsdyr har et hardt, ytre skjelett som individet kan vokse i gjennom hudskifte når dyret vokser. Skjelettet er ofte styrket av kalsiumkarbonat. Krepsdyrene har gjeller som tar opp oksygenet i vannet. De har grenete bein, normalt to-grenete hvor det er utvekster eller delere med flere ledd i tillegg til de primære bein-leddene. Dette er et avgjørende skille mellom krepsdyr på den ene siden, og alle andre leddyr på den andre side.
Den fossile rekken av krepsdyr strekker seg 500 millioner år bakover til kambrium. Arten Triops cancriformis er et «levende fossil» som har vært relativt uforandret i 200 millioner år, siden trias.
Morfologi og anatomi
Det mest iøynefallende med mange av de krepsdyrene vi kjenner fra hverdagen er skallet, som gir opphav til begrepet «skalldyr». Dyret skiller ut mineraler som bidrar til å dekke huden med et lag kitin (kutikula) med mye kalsiumkarbonat og andre kalksalter. Fra hodet kan deler eller hele resten av kroppen være beskyttet av et skjoldpanser (carapax) som kan være festet nedover langs ryggen.
De større krepsdyrenes kropp er sammensatt av et varierende antall ledd som - bortsett fra det siste - alle kan bære et par lemmer. Krepsdyrene grupperes gjerne etter antallet ledd eller segmenter de ulike kroppsdelene har. Leddene utgjør segmentene i kroppens tre hoveddeler eller «tagmata» som har ulike vitenskapelige benevnelser avhengig av gruppen som beskrives: foran et hode (cephalon), i midten et brystparti (thorax) og bakerst en bakkropp (abdomen, pygidium, pleon) med haleparti. Ofte smelter flere (inntil fem) av kroppsleddene sammen med hodet og utgjør et samlet hodebryststykke (cephalothorax). De tilhørende kroppslemmene omdannes da til kjeveføtter som hjelper til ernæringen.
Krepsdyr har et varierende antall grenete ben med grenet eller todelt spaltefot (ofte med klo), som kan bæres av hver av tre kroppsdelene. Spaltede ben har en ytre svømme-gren og en indre gang-gren. Det er ofte også mindre utvekster eller delere med flere ledd i tillegg til de primære ben-leddene. Dette er et avgjørende skille mellom krepsdyr på den ene siden, og alle andre leddyr på den andre side (insekter, mangefotinger, osv.). Ale krepsdyr har antenner, men ellers er antallet og karakteren av lemmene svært ulik.
Hodet bærer normalt sterkt omdannede ben i form av to par antenner med lukteorganer, og et par kjeveben (mandibler), hvorav det første antenneparet er enkeltdelt som hos insektene, mens det andre antenneparet kan ha todelt spalteform. Et unntak er Malacostrata-gruppen hvor også første antennepar kan ha spalteform. Bryststykket bærer mer typiske leddben (artropoder), som normalt er dyrets største og mest synlige ben. Fremst nær munnen sitter 1-2 par underkjeveben eller gripeben (maxillae), etterfulgt 0-3 par gripeben (maxillipeder), og endelig inntil 5 par fremdriftsben til å gå eller gripe underlaget med (peropoder). Bakstykket bærer ofte svært små ben (pleopoder) med ulike funksjoner, eksempelvis å svømme eller holde fast avkom. Det aller bakerste leddet (telson) bærer aldri lemmer, men kan ha en halevifte (uropod) som kan svinge forover og brukes til forsvar eller til svømmingen.
Fysiologi og formering
De fleste krepsdyrene er akvatiske leddyr med gjeller, et par overkjever, to par underkjever, to par antenner og to fasettøyne. Noen tusenbeinkreps bruker løvtynne ben som gjeller ved at de tar opp oksygen fra vannet. Mange små krepsdyr bruker hele kroppsoverflaten til gassutveksling med vannet omkring, inklusive oksygenopptak (respirasjon). Hos noen landlevende krepsdyr skjer åndedrettet gjennom et rør som minner om insektenes trakeer.
I larvestadiet har krepsdyr et enkelt øye (nauplius), før det normale paret av sideøyne utvikles. Dette er også et definerende trekk for krepsdyr, som atskiller krepsdyr fra andre leddyr. Enkelte krepsdyrarter fortsetter å ha bare et enkelt panneøye også i det voksne stadiet.
Blodets kretsløp er ikke alltid lukket, mange krepsdyr mangler tradisjonelle blodkar, og mange mangler også et hjerte. Ekskresjonen skjer gjennom primitive rørkjertler, og disse sitter foran ved munnen eller kjeveparene. Hos rødkrabbe må man fjerne den såkalte «paven» eller «drittsekken» før krabben kan spises, den sitter i det stykket av munn- og kjevedeler som gir etter for et trykk ovenfra og inn i krabbekroppen.
Formeringen skjer oftest kjønnet, selv om noen arter kan legge egg som klekkes ubefruktet. Krepsdyrene er oftest særkjønnet - enten hunn eller hann. Rekene skifter kjønn gjennom livet, mens noen få grupper har tvekjønnede indivoder. Larvene er sterkt avvikende fra voksenindivid, ofte må larven gjennom sterkt utvikling fra «naupilus»-stadiet med bare et øye og tre benpar.
1914 Hartbeespoortdam
1914 Hartbeespoortdam er en hovedbelteasteroide. Den ble oppdaget 28. september 1930 av Hendrik van Gent ved Union Observatory i Johannesburg.
Krepsdyr
Små krepsdyr
Beskrivelsen ovenfor gjelder de større krepsdyrene, mens det også finnes et mangfoldig antall små krepsdyr som regnes blant plankton, nærmere bestemt dyreplankton (zooplankton). En meget stor og viktig gruppe plankton er hoppekreps (Copepoda), som filtrerer mikroplankton fra vannet med munndelene og ofte beveger seg i vannet ved hjelp av det fremre antenneparet. Siden de sjelden bruker andre kroppsdeler enn antennene for framdrift, er de øvrige lemmene nesten alltid svært små og like hverandre, uten noen spesialisering. Noen arter av hoppekreps er så tallrike at de hører blant de aller største artsgruppene av liv på jorda.
En viktig gruppe av filtrerende krepsdyr er rur (Cirripedia), som sitter fast på et underlag eller et større dyr som hval. Det man ser som "rur" er dyrets ytre skjelett, og "fjærene" (cirri) som filtrerer vannet og fanger mikroplankton er i virkeligheten dyrets bein. I larvestadiet svømmer de fritt inntil de fester seg til et underlag og gjennomgår forvandlingen til voksen rur, som er tvekjønnede (hermafroditter).
Gruppen av amfipoder (Amphipoda) er kjennetegnet av en karakteristisk sammenpresset og buet kropp hvor både hode og hale er presset innover mot buens senter, og de fleste er mindre enn 2 cm lange. Mange av artene kan hoppe ved å utnytte spennet i kroppens bueform, mens andre svømmer rundt blant sjøgress eller lever som hvallus. De omtrent like store dyrene i gruppen av tanglus (Isopoda) finnes ofte i de samme miljøene som amfipoder, men kjennes fra disse ved at tanglusene er flattrykte og har bein som er helt like store, uten noen spesialisering. Noen av dem livnærer seg på sjøgress, mens andre som eksempelvis fiskelus er parasitter på fisk eller andre krepsdyr.
En siste, viktig gruppe av små krepsdyr er krill (Euphausiacea), som også er planktoniske og kan bli inntil 6 cm lange. De kjennetegnes ved at hodet er sammenføyd med et eller flere av de øverste midtleddene og danner et panser for den framre halvdelen av kroppen. De er stort sett filtrerende dyr og lever av diatomer og andre mikroplankton. Krill lever i stimer på inntil flere milliarder individer i polare områder, og er hovedføden for mange arter av hval 8 pingviner. Det finnes også dypvannskrill.
Matverdi
Mange krepsdyr er verdsatt som mat. Krepsdyr blir fisket, og noen steder driver man oppdrett på dem. De viktigste matkildene er reker, krabber, hummer og kreps, årlig fangst på verdensbasis er drøyt 10 millioner tonn. Av størst betydning for mennesker er likevel krill, amfipoder og ulike zooplankton som er uvurderlige matkilder for fisk.
Taksonomi
Krepsdyrene tilhører leddyrene (Arthropoda). Utfra moderne molekylærstudier er det nå vanlig å anta at krepsdyrene omfatter alle dyr innenfor kladen Pancrustacea, unntatt seksfotingene (heksapodene) som ikke alle er krepsdyr. Det innebærer at krepsdyr er en parafyletisk gruppe og at noen av undergruppene er nærmere beslektet med insekter og andre heksapoder, enn med andre krepsdyr. Det som likevel atskiller krepsdyrene er at de har gjeller, todelte klør, og en formering som innbefatter et særegent larvestadium. I den fylogenetiske forskningen er det likevel et åpent spørsmål hvor nær krepsdyerne står insekter og andre mangeføttinger - enkelte forskere mener at insektene skal inkluderes i klader med krepsdyr.
Den vanligste inndelingen av krepsdyr er å definere seks store grupper basert på anatomi og antall ledd eller benpar: To grupper av ørsmå Cephalocarida og planktoniske årefotkreps (Remipedia) er ikke så tallrike, og de finnes ikke i Norge. De litt større krepsdyrene omfatter bladfotinger (Branciopoda), muslingkreps (Ostracoda), og Maxillopoda som inkluderer hoppekreps, rankefotinger og fiskelus. Størst og mest tallrike er gruppen av storkrepser (Malocastrata) som omfatter tiføttinger og klassiske «skalldyr» som reker, krabber og hummer. Til storkrepsene hører også de tallrike gruppene av amfipoder og tanglus.
Det er generelt omstridt å fin-inndele organismer taksonomisk. Taksonomien til krepsdyrene er komplisert og under regelmessig revisjon ettersom ny innsikt vinnes. Mange som arbeider med feltet foretrekker å ha krepsdyr som en egen rekke. En vanlig oppdeling anerkjenner seks ulike klasser, der storkrepser (Malacostraca) er den mest artsrike gruppen. En tidligere oppdatering av systematikken gis av Martin og Davis, og før dette Catalogue of Life. Oversikten nedenfor baserer seg delvis på disse, men i det alt vesentlige på de nyeste endringene gjort i tiden 2013-2017 gjennom WoRMS-databasen:
Der letzte Zeuge
Der letzte Zeuge («det siste vitnet») er en tysk krimserie som har gikk på ZDF fra 1998 til 2007. Serien handlet om den melankolske rettsmedisineren dr. Robert Kolmaar (spilt av Ulrich Mühe), hans kollega dr. Judith Sommer (spilt av Gesine Cukrowski) og vennen og politietterforskeren Johannes Hoffer (spilt av Jörg Gudzuhn).
Nudler
Nudler (entall: nudel; fra lat: nodus = knute via tysk: Nudel) er en samlebetegnelse på usyret deig i ulike former, gjerne kokt i væsker.
Asiatiske nudler
Asiatiske nudler er tynne pastatråder, som kan selges enten tørre eller ferske. Fordi de er tynne, har de mye kortere koketid enn f.eks. spaghetti. Typisk koketid er 2-3 minutter.
Cu mian er en tykk type kinesiske nudler som er særlig utbredt i det nordlige Kina. Chow mein er en amerikansk nudelrett som har kommet tilbake til Kina.
Både kineserne, araberne og italienerne hevder at de var de første som oppfant trådlignende mat. De første skrevne beskrivelsene av nudler er fra Han-dynastiet mellom år 25 og 220 e.Kr. I oktober 2005 ble de eldste nudlene som til nå er oppdaget endelig identifisert (funnet var gjort i 2002) på den arkeologiske utgravingen av landsbyen Lajia, som var en del av Qijiakulturen, ved Den gule flod i Qinghai-provinsen i Folkerepublikken Kina. De var laget av hirse.
Pasta
Noen fortellinger går ut på at nudlene ble bragt til Italia fra Kina av Marco Polo. Dette er ikke riktig, ettersom pasta går langt tilbake i det italienske kjøkken, og for eksempel er hyppig omtalt av romerske kilder. Pasta lages av hvete og vann, noen typer tilsettes også egg. I italiensk matskikk serveres gjerne kokt pasta med en smaksrik saus og oftest med ulike grønnsaker. Kjøtt og fisk er derimot sjeldnere, da pasta serveres som en fyllende og karbohydratrik forrett, mens kjøtt eller fisk gjerne er hovedretten.
Italiensk pasta finnes i flere hovedtyper:
Spätzle
I Sør-Tyskland hører nudler i ulike former gjerne med på middagstallerkenen i stedet for poteter. I Sørvest-Tyskland rives nudeldeig i stimler på rivjern over kokende vann, og dette kalles Spätzle. En populær variant er Käsespätzle, som er tilsatt ost. Maultaschen er en stor ravioli, gjerne fylt med kjøtt og servert i kraft.
Fylkesvei 496
Fylkesvei 496 går mellom Rona og Drange i Kristiansand kommune.
Frem til 2019 hadde veien betegnelsen fylkesvei 3 (Vest-Agder).
Queer as Folk (UK)
Queer as Folk er en britisk dramaserie som gikk på Channel 4 fra 1999 til 2000. Serien utspiller seg i Manchester, og handler tre homofile menn.
Serien ble sendt første gang på norsk TV i 2001, da NRK2 viste den. På norsk ble den kalt Skeive venner. Det er spilt inn to sesonger.
Handling
Hovedpersonene er Stuart Allen Jones (spilt av Aidan Gillen) som er svært seksuelt aktiv. Hans mangeårige venn Vince Tyler (spilt av Craig Kelly) er forelsket i Stuart, men har mindre hell i hans ulike forhold. 15 år gamle Nathan Maloney (spilt av Charlie Hunnam) er ny i det homofile miljøet, men mangler ikke selvtillit av den grunn. Stuart besitter en iboende kraft, som gjør ham i stand til å bøye alt etter hans vilje. Han ødelegger en bil som tilhører vennen Alexanders antagonistiske mor. Stuart inviterer Vinces kvinnelige kollega, som er forelsket i Vince, til Vinces bursdagsfest og introduserer deretter kjæresten til Vince for henne.
Når Stuart blir tilbudt en prøvekjøring av en jeep, av en bil-selger som kommer med noen homofobiske kommentarer, kjører Stuart bilen rett gjennom det store vinduet til forretningen deres. I den andre sesongen blir tonen litt mer alvorlig, og hovedpersonene må ta vanskelige valg angående deres egen fremtid. Et tilbakevendende tema gjennom hele TV-serien er hvor opptatt Vince er av Doctor Who, med forskjellige scener fra den klassiske serien som dukker opp i løpet av serien.
Ağdam (distrikt)
Ağdam er et distrikt (rayon) i Aserbajdsjan. Distriktets areal er 1 150 km². I 2009 hadde Ağdam 175 400 innbyggere. Administrasjonssenteret ligger i byen Ağdam.
1915 Quetzálcoatl
1915 Quetzálcoatl er en Amor-asteroide. Den ble oppdaget 9. mars 1953 av Albert George Wilson ved Palomar Observatory i San Diego County i California.
ICOMOS Norge
ICOMOS Norge er en nasjonalkomite og gren av ICOMOS (International Council on Monuments and Sites). Dette er en ideell organisasjon hvis formål er å fremme kulturminner og kulturmiljøer på det internasjonale plan. Foreningen ICOMOS Norge har følgende mål:
- fremme forslag og idéer som har til formål å bedre kulturminnevernet;
- fungere som det koordinerende og kontaktskapende organ mellom ICOMOS og det norske kulturminnevernet;
- arbeide for at internasjonale anbefalinger og konvensjoner som berører kulturminnevern, blir gjort kjent og respektert;
- formidle kunnskap om norsk kulturminnevern som kan være av betydning internasjonalt;
- arbeide for utveksling av informasjon av betydning for kulturminnevern mellom interesserte organer eller personer innenlands og utenlands, samt spre opplysninger om og rapporter fra internasjonal virksomhet, slik som utstillinger, kongresser, symposier etc;
- virke som et diskusjonsforum for saker av prinsipiell og teknisk art, så vel som for spørsmål om lovgivning og administrativ praksis vedrørende kulturminnevern;
- sette ut i livet de avgjørelser som fattes på ICOMOS generalforsamling og det program som fremlegges av Advisory Committee og Executive Committee.
Alster (elv)
Alster er en elv i Schleswig-Holstein og Hamburg i Tyskland og en av sideelvene til Elben fra høyre med en lengde på 56 kilometer. Elven har sitt utspring nær Henstedt-Ulzburg i landsbyen Kisdorferwohld om lag 25 kilometer nord for Hamburg. Alster renner sørover og munner ut i Elben i Hamburg, som ble grunnlagt ved bredden av elven.
I sentrum av Hamburg har Alster blitt demmet opp siden 1190, opprinnelig i forbindelse med en vannmølle. I 1235 ble det bygget enda en demning for en annen vannmølle, som endret elven til en innsjø. Alster danner to kunstige innsjøer innenfor bygrensene til Hamburg, kalt Außenalster (Ytre Alster) og den mindre Binnenalster (Indre Alster). I dag er disse innsjøene og de omliggende parkene viktige rekreasjonsområder i hjertet av byen.
Elven har også gitt navn til drikken «Alsterwasser», tysk for Alster-vann, som er en blanding av øl og sitronbrus. Navnet brukes i Hamburg-området, og drikken er også kjent som radler, eller shandy på engelsk.
Bladfingergekkoer
Bladfingergekkoer er en slekt av gekkoer, som er utbredt i Amerika nord til det sørlige USA. De har tær med skinnlapper som kan minne om blader.
Tidligere ble også mange gekkoer i andre verdensdeler med lignende tær regnet til Phyllodactylus. De er nå flyttet til andre slekter, som Afrogecko, Cryptactites og Goggia i det sørlige Afrika, Euleptes i Europa, Dixonius i Sørøst-Asia, Christinus i Australia, Haemodracon på Sokotra, og Matoatoa på Madagaskar.
Genetiske undersøkelser viser at Phyllodactylus tilhører en forholdsvis basal gruppe innenfor gekkoene. Andre medlemmer av denne gruppen er de søramerikanske slektene Thecadactylus, Phyllopezus, Homonota og Gymnodactylus. I den gamle verden tilhører Tarentola, Ptyodactylus, Haemodracon og Assacus den samme gruppen.
Anne Murray
Murray var den første kvinnelige solo-sangeren fra Canada som nådde 1.-plass på hitlistene i USA. Hun har blitt tildelt fire Grammy Awards, 3 American Music Awards, 3 Country Music Association Awards og 3 Canadian Country Music Association Awards. Murray har også fått 24 Juno Awards, og hun er dermed den artisten som har mottatt flest Juno Awards. Hun er medlem av Canadian Country Music Hall of Fame, The Songwriters Hall of Fame og Hit Parade Hall of Fame. Hun er medlem av Country Music Hall of Fame Walkway of Stars i Nashville, og hun har mottatt en stjerne på Hollywood Walk of Fame i Los Angeles og på Canadas Walk of Fame i Toronto. I 2011 rangerte Billboard henne som nummer 10 på sin liste over de 50 største artistene noensinne.
Som en av Canadas mest suksessfulle kvinnelige artister, ble Murray ofte etterspurt på fjernsyn i Canada og USA, og hun var blant annet med i den populære amerikanske TV-serien The Glen Campbell Goodtime Hour. Hun spilte inn sitt første konsertalbum i 1997 og i 1999 ga hun ut What a Wonderful World som solgte til platina. Murray var talskvinne for mange forskjellige veldedige formål gjennom hele sin karriere – senest Colon Cancer Canada. Hennes far, Dr. Carson Murray, døde i 1980 i en alder av 72 år av komplikasjoner etter leukemi. I 2009 publiserte Murray sin selvbiografi, «All of Me», skrevet med hjelp av Michael Posner.
Listetopper
Følgende av Anne Murrays singler har oppnådd førsteplass på Billboards country-liste:
Aleksandr Solzjenitsyn
Aleksandr Isajevitsj Solzjenitsyn (Александр Исаевич Солженицын, i eldre norsk transkripsjon Aleksandr Solsjenitsyn; født 11. desember 1918 i Kislovodsk, død 3. august 2008) var en russisk forfatter og historiker. Han gjorde verden oppmerksom på Stalins slave- og konsentrasjonsleirer (Gulag) gjennom sine verdensberømte bøker En dag i Ivan Denisovitsj’ liv og Gulag-arkipelet. En dag i Ivan Denisovitsj’ liv er basert på forfatterens egne erfaringer fra straffeleirene. Det var for øvrig hans eneste bok som ble utgitt i Solzjenitsyns hjemland i sovjettiden.
Solzjenitsyn tjenestegjorde som kaptein i artilleriet under andre verdenskrig. Etter å ha sett sovjetiske soldaters brutale fremferd i Polen og Tyskland, skrev han diktet «Prøyssiske netter». Han ble arrestert i februar 1945 for å ha kalt landets leder Josef Stalin «han med barten» i et brev til en venn. I juli 1945 ble Solzjenitsyn dømt til ti år i fangeleir, også kalt Gulag. Han hadde vært positiv til Sovjet-systemet og kommunismen før erfaringene fra Gulag.
Kjente verker som for eksempel I første krets og Kreftavdelingen gjorde at han oppnådde stor anseelse, han ble tildelt nobelprisen i litteratur i 1970. Solzjenitsyn ble fratatt sitt statsborgerskap og levde i eksil fra 1974, først i Tyskland, hvor han bodde hos vennen Heinrich Böll, deretter Sveits og til sist i Vermont i USA. Før han hadde tatt stilling til bosted var han i Norge, og vurderte å slå seg ned der. Etter Sovjetunionens sammenbrudd vendte han tilbake til Russland i 1994. Han holdt frem med sitt virke som regimekritiker også av det nye styret i Russland. Under Putins styre ga han uttrykk for russisk nasjonalisme og avfeide holodomor som oppdiktet.
Biografi
Solzjenitsyn ble født i Kislovodsk i Stavropol kraj i Russland. Hans mor, Taisija Solzjenitsyn, var ukrainsk. Faren hans eide en del land, blant annet en herregård i Kuban i Nord-Kaukasus. Under første verdenskrig dro Solzjenitsyns mor til Moskva for å studere, der møtte hun Solzjenitsyns far mens han var offiser i Den røde armé. Solzjenitsyns familiebakgrunn ble skrevet ned i en bok kalt August 1914, og senere i noen noveller med navnet Красное колесо (på norsk: Røde hjul).
Under andre verdenskrig var Solzjenitsyn kommanderende i et batteri i Den røde armé. Han var mye involvert ved frontlinjen, og ble skadd to ganger. En serie med verk ble publisert senere i livet hans, blant annet novellen Люби революцию! (på norsk: Elsk revolusjonen!), omhandler hans opplevelser i krigen og hans voksende tvil overfor sovjetregimet.
Mens han var en offiser i artilleriet i Øst-Preussen, så han flere russiske soldater som drev med krigsforbrytelser mot de lokale innbyggerne. For det meste var det soldater som voldtok unge jenter til de døde. Noen tiår senere ga han ut et dikt som het «Prøyssiske netter», som fortalte om disse hendelsene.
Tobindsverket To hundre år sammen (2001/2002) handler om jøders rolle, liv og virke i Russland fra 1795 til 1995, der forfatteren beskylder jødene for ansvar for blant annet revolusjonen, noe som skapte raseri blant mange jøder og historikere. Verket er tilgjengelig på tysk og fransk, og en engelsk oversettelse er under utarbeidelse. Etter utgivelse av boken «August 1914» (1985) ble han også kritisert for antisemittisme.