cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
William av Malmesbury
Han er en av de viktigste engelske historikere i denne perioden. Hans latin er god, og den litterære kvaliteten er god, spesielt i forhold til andre verker fra hans samtid. Som historiker svekkes hans betydning noe av at hans forakt for annaler gjør kronologien ustrukturert og noe tilfeldig. Han har også en tendens til å legge inn diskurser som er irrelevante for det han egentlig skriver om. Hans kritiske sans, som han til tider viser er velutviklet, blir til stadighet ikke brukt. Han gir færre opplysninger om sin egen tid enn f.eks. Orderic Vitalis, men samtidig er han den desidert viktigste kildene til kunnskap om personene i det politiske spillet etter normannernes invasjon i 1066.
Romanse
Romanse har flere betydninger:
G (andre betydninger)
G er den syvende bokstaven i det latinske alfabetet, se G.
G kan også være:
Se også: Liste over forkortelser: G
G G G G G G G G
Høgevarde
Høgevarde er ei ubetjent turisthytte tilhørende DNT Drammen og Omegn (DNTD), en lokalforening av Den Norske Turistforening (DNT). Høgevarde ligger i Krødsherad kommune i Viken, på Norefjell, ca. 100 meter fra sørenden av Høgevardtjenn på sørvestsiden av toppen Høgevard. Hytta har kafé i høysesongene (væravhengig). Høgevarde ligger ca. 1459 moh.
Nye Høgevarde er ei ny ubetjent hytte med 7 soverom og 26 sengeplasser i første etasje og ca. 25 soveplasser på hemsen. Den ligger 40 meter fra den gamle hytta. Åpningsdatoen for den nye hytta var 26. mars 2017.
Epicopeiidae
Epicopeiidae er en artsfattig gruppe av store, dagflyvende sommerfugler som bare finnes i det østligste Asia. De har svart grunnfarge med gule, hvite eller rosa flekker eller tverrbånd. Noen store arter ligner på giftige arter av svalestjerter (Papilionidae).
Utbredelse
Epicopeiidene finnes bare langs Asias Stillehavskyst, fra det østligste Sibir i nord sørover i alle fall til Taiwan og Burma.
Levevis
Larvene er bare kjent for noen få arter. De voksne sommerfuglene flyr hovedsakelig om dagen, men enkelte kommer av og til til UV-lys om natten. Noen arter har en slående likhet med giftige arter av den ubeslektede gruppen svalestjerter (Papilionidae), noe som utvilsomt gir dem beskyttelse mot rovdyr.
Sviland
Sviland er en bydel og et tettsted øst i Sandnes i Rogaland. Bydelssenteret Sviland ligger omtrent 6 kilometer fra sentrum og har 343 av bydelens 1003 innbyggere (1. januar 2014). Fra bydelssenteret går dalførene Noredalen og Søredalen østover. Tettstedet Sviland har innbyggere per 1. januar. Det er vedtatt at Sviland fra 2020 skal inngå i bydelen Område Øst sammen med Høle og Forsand.
Terrenget på Sviland er delvis kupert med fjell som Vedafjell, Hagafjell og Sygnå som de mest utpregede orienteringspunktene.
Næring
Bydelen har jordbruk som fremste næringsvei, og har også noe betongvareindustri og masseuttak. Lastebilnæringen er betydelig på Sviland, med selskapet Sviland Transport som den viktigste aktøren. Sviland kraftverk ligger ved foten av fjellet Sygnå. Elva Sviå, eller Svilandsånå, er regulert ved Svihusvatnet og Skjelbreidtjødnå.
Utbygging av vindkraftverk vurderes i området mellom Noredalen og Søredalen.
Friluft
Sviland har store friluftsområder, blant annet Rogaland Arboret som ble åpnet i 1972. Høyeste punkt i bydelen er Nuten på Nordland i Søredalen, 462 moh.
Fakhra Salimi
Fakhra Salimi (født 18. november 1957 i Lahore i Pakistan) er en norsk organisasjonsleder, menneskerettsforkjemper og journalist. Hun er daglig leder for MiRA – Ressurssenter for kvinner med minoritetsbakgrunn, som hun tok initiativ til etableringen av i 1989.
Sviland
Friluft
Badeplasser i bydelen er blant annet Svilandsfossen, Neshølen, Svihusvatnet og Seldalsvatnet.
Fakhra Salimi
Virke
Fakhra Salimi studerte ved Universitetet i Punjab i Pakistan og ble fra midten av 1970-årene aktiv på den demokratiske venstresiden i den politiske studentbevegelsen i hjemlandet; hun engasjerte seg i kampen mot militærdiktaturet og for kvinne- og likestillingsspørsmål. Hun så på denne tiden Skandinavia og de sosialdemokratiske velferdsstatene der som forbilder, og ønsket at Pakistan skulle utvikle seg i en lignende retning.
Sviland
Friluft
Tusenårsskogen ligger nær Sviland sentrum. I nærheten finnes også idrettsplass og BMX-bane med 250 publikumsplasser. Anlegget ble oppført i 1986. Og i 2010 ble byggingen av en ny BMX-bane startet. Banen med navn Velde Arena stod klar i august 2013. BMX-klubben har i dag rundt 100 medlemmer. I Melsheia er det lysløype.
Skole, barnehage og kirke
Sviland har egen barneskole, og har hatt det siden 1913. Elever fra Sviland går på Øygard ungdomsskole i Hana bydel. Sviland barnehage ble startet i 2010.
Fakhra Salimi
Virke
I Norge ble hun fra begynnelsen av 1980-årene involvert i arbeid med likestilling, integrering og antirasisme, med særlig vekt på minoritetskvinners stilling og internasjonale kvinnespørsmål. Tidlig i 1980-årene var hun journalist i NRK. Fakhra Salimi tok initiativ til grunnleggelsen av MiRA-Senteret i 1989, og har ledet senteret siden opprettelsen. MiRA-Senteret har konsultativ status i FNs økonomiske og sosiale råd og dronning Sonja er senterets høyeste beskytter.
Salimi har også vært redaktør for tidsskriftet MiRA – Forum for minoritetskvinner, som hun startet i 1994. Hun har skrevet faglige bidrag til flere publikasjoner både i Norge og i utlandet, og har en rekke audiovisuelle produksjoner bak seg. Hun har også hatt en rekke verv i andre organisasjoner og statlige virksomheter; hun var blant grunnleggerne av både Forum for Kvinner og Utviklingsspørsmål og Norges kvinnelobby, og har sittet i styret for begge organisasjonene. Hun har også sittet i styret i Antirasistisk Senter. Hun har vært styremedlem ved Høgskolen i Oslo, oppnevnt av Kunnskapsdepartementet. Hun har også vært observatørmedlem av den norske delegasjonen til FNs generalforsamling.
Sviland
Skole, barnehage og kirke
Bydelens kirke er Sviland kapell, som ble oppført i 1913. Det ble bygget på dugnad og finansiert hovedsakelig av gaver fra blant annet tidligere bygdefolk som Christian Bjelland, kjent for sildefabrikker i Stavanger
Infrastruktur og byutvikling
Fra bygdesentrumet leder fv. 315 via fv. 316 til fv. 332 til Sandnes sentrum. Fylkesvei 333 leder til E39 ved Bråstein i Figgjo. Fylkesvei 316, gjennom Noredalen, er alternativ og anbefalt trasé for riksvei 13-traseen mellom Hana og Høle.
Svilands eneste butikk ble nedlagt i 1971. Nærmeste handelssentrum er Sandnes.
Ifølge Fylkesdelplan for langsiktig byutvikling på Jæren skal Sviland få en betydelig del av byutviklingen i Sandnes øst og i den forbindelse få bybaneforbindelse til Sandnes sentrum. En utbygging av omtrent 160 boenheter ble godkjent av kommunestyret i 2008, og påbegynt i 2012.
Øystein Vidnes
Øystein Vidnes (født 18. august 1976) er en norsk forfatter og formgiver. Han er redaksjonsmedlem i litteraturtidsskriftet Vagant.
Heinz Stettler
Heinz Stettler (født 1. mars 1952, død 24. mai 2006) var en sveitsisk bobkjører som deltok i de olympiske vinterleker 1984 i Sarajevo.
Stettler vant en olympisk bronsemedalje i bobsleigh under Vinter-OL 1984 i Sarajevo. Han var med på det sveitsiske laget som kom på tredjeplass i firerbob bak to lag fra Øst-Tyskland. De andre på laget var Silvio Giobellina, Urs Salzmann, Rico Freiermuth.
Stettler ble verdensmester i bobsleigh 1982 i St. Moritz i firerbob.
Finn Arne Johannessen
Finn Arne Johannesen (født 18. mai 1955) er en norsk fotograf, bosatt i Oslo.
Johannessen har fotografisk utdannelse fra Fotoskolan i Stockholm, og har studert ved Telemark pedagogiske høgskole. Han har vært representert på Høstutstillingen, og har hatt utstillinger i inn- og utland. Han er blant annet innkjøpt av Preus Fotomuseum. Johannessen har vært aktiv i Forbundet Frie Fotografer, der han også har vært leder (1994). Han er tilknyttet bildebyrået Samfoto.
Rétis åpning
Åpningen er oppkalt etter Richard Réti, en tsjekkisk sjakkspiller som brukte åpningen for å slå verdensmesteren José Raúl Capablanca i 1924. Åpningstrekket gir mulighet for en rekke ulike åpninger, og disse åpningene er klassifisert under numrene A04-A09 i ECO-listen.
Ifølge ChessBase er åpningen nummer tre i popularitet av de tjue mulige åpningstrekkene. Den utvikler springeren til et godt felt, og forbereder en rask kort rokade. Hvit oppnår fleksibilitet uten å binde seg til en spesiell bondestruktur i sentrum, og kan vente å se hva svart vil gjøre. En liten ulempe med åpningstrekket er at springeren blokkerer f-bonden. Det er ikke noe problem hvis hvit ikke planlegger å flytte den i nær fremtid, men det hindrer mulighetene for å spille systemer med f3 og Sge2, som er et ganske vanlig oppsett mot Kongeindisk.
Vanligvis vil åpningen transponere til åpninger som begynner med 1.d4, som Kongeindisk eller Dronninggambit. Hvis hvit følger opp med et tidlig c4, kan man få transponering til Engelsk åpning. Til og med Siciliansk forsvar kan nås etter 1...c5 2.e4.
Hovedlinjer
Når partiet ikke transponeres til andre åpninger er hovedlinjene til Rétis åpning
Varjão de Minas
Varjão de Minas er en kommune i delstaten Minas Gerais i sørøstregionen av Brasil.
Mizar
Mizar er en stjerne i Karlsvognen. Mizar er den andre stjernen fra vognstangen.
Mizar ligger 86 lysår unna jorden, og er 38 lysår nærmere jorden enn den fjerneste stjernen i Karlsvogna, Dubhe.
Gaël Givet
Gaël Givet (født 9. oktober 1981 i Arles) er en fransk tidligere fotballspiller. Han spilte blant annet for Blackburn Rovers i Premier League.
AS Monaco
Givet startet sin profesjonelle karriere i AS Monaco som en venstreback, før han senere ble omskolert til midtstopper. Han debuterte i en kamp mot Guingamp desember 2000, en kamp som endte 2-2. Han spilte for Monaco i tidsrommet 2000–2007, og spilte 178 ligakamper, samt at han scoret 8 mål.
Høydepunktene i hans tid i klubben var å vinne den franske ligacupen i 2003, og nådde samtidig finalen av Mesterligaen i 2004. Klubben tapte imidlertid 3-0 for Porto i finalen, men dette er til nå Givets største prestasjon på fotballbanen. Han hadde en sentral rolle i laget, under klubbens suksess. I 2003/04 sesongen storspilte han i forsvaret, og utgjorde et godt samarbeid med Patrice Evra.
Olympique Marseille
Etter en vellykket tid i Monaco, skiftet Givet klubb til Olympique Marseille. I løpet av 2007/08-sesongen spilte han 29 kamper i Ligue 1, samt 9 kamper i de europeiske turneringene.
Blackburn Rovers
Den 10. januar 2009, skrev L'Équipe at Givet var på vei til England for å skrive under en 6-måneders låneavtale med den engelske klubben Blackburn Rovers. Kort tid etter kunngjorde Sky Sports at Blackburn hadde fullført signeringen av Givet, med en låneavtale som inkluderte at klubben kunne gjøre kontrakten permanent.
Han debuterte for klubben i en FA Cup-kamp mot Sunderland AFC, der han ble kåret til banens beste i 2-1 seieren. Mai 2009 gjorde Blackburn avtalen permanent, og Givet skrev under på fire år lang kontrakt med klubben. Han scoret sitt første mål på over tre år da han scoret i åpningskampen i Premier League 2009/10, i et tap mot Sunderland på Stadium of Light.
Landslagskarriere
Givet var med i s tropp til VM i 2006, og har foreløpig 13 kamper for sitt hjemland.
Ulsrud hageby
Ulsrud hageby er en hageby på Ulsrud i Oslo. Den ble bygget ut like etter andre verdenskrig, og består av 20 småhus med totalt 40 leiligheter. De fleste husene ligger i veien Ulsrudfaret, mens noen ligger i Ulsrudveien. Hagebyen ble bygget i 1948.
Ulsrud hageby var opprinnelig tiltenkt jødiske flyktninger. For å unngå et «gettopreg» ble imidlertid halvparten av leilighetene tildelt norske familier. Ulsrud hageby fikk likevel kallenavnet «jødebyen» eller «jødekolonien». Et annet kallenavn på hagebyen var «Svenskebyen», da alle husene var svenskproduserte.
Rico Freiermuth
Rico Freiermuth (født 1. januar 1958), er en sveitsisk bobkjører som deltok i de olympiske vinterleker 1984 i Sarajevo.
Freiermuth vant en olympisk bronsemedalje i bobsleigh under vinter-OL 1984 i Sarajevo. Han var med på det sveitsiske laget som kom på tredjeplass i firerbob bak to lag fra Øst-Tyskland. De andre på laget var Heinz Stettler, Silvio Giobellina, Urs Salzmann.
Freiermuth ble verdensmester i bobsleigh 1982 i St. Moritz i firerbob.
Ole Røsholdt
Ole Arnt Ivar Buer Røsholdt (født 6. mars 1940, død 25. oktober 2018 i Bergen) var en norsk forfatter og dramatiker fra Bergen.
Røsholdt var utdannet filolog med hovedfag i norsk. Han har vært lektor i ulike språkfag i videregående skole. I syv år underviste han i litteratur ved Universitetet i Bergen. Siden debuten i 1988 har han skrevet flere historiske faktabøker for barn og en rekke historiske romaner for barn og ungdom. Han har også dramatisert tre av sine romaner som hørespillserier for Lørdagsbarnetimen.
Clear Creek County
Clear Creek County er et fylke i den amerikanske delstaten Colorado. Det ligger i de sentrale delene av staten og det grenser mot Jefferson County og Gilpin County i øst, Park County i sør, Summit County i vest og mot Grand County i nordvest.
Clear Creek Countys totale areal er 1,026.83 km² hvorav 2,62 km² er vann. Ved folketellingen i 2010 hadde fylket 9,088 innbyggere og administrasjonssenteret ligger i byen Georgetown som også er fylkets største by.
Historie
Fylket ble grunnlagt i 1861 og er et av de opprinnelig 17 fylkene i Colorado. Det fått sitt navn etter elven Clear Creek som renner gjennom fylket.
Daniele Bonera
Daniele Bonera (født 31. mai 1981) er en italiensk tidligere fotballspiller.
Spillerkarriere
Bonera startet sin karriere for Brescia Calcio, hvor han gjorde sin debut i 1999/2000 i Serie B. Etter to sesonger med Brescia, ble han innkalt til s landslag, og debuterte i en vennskapskamp 5. september 2001 mot. Bonera ble solgt til Parma FC i 2002/03.
Per 1. april 2007 har han spilt elleve landskamper for Italia.
28. juli 2006 gikk Daniele Bonera til AC Milan for ca. 3 millioner euro og skrev kontrakt til 2010.
Hans debut i Mesterligaen for Milan kom mot RSC Anderlecht 17. oktober 2006, der han ble utvist etter å ha fått sitt andre gule kort i det 47. minutt.
Etter kjemping om høyreback-plassen, som ikke passet ham, flyttet Bonera senere tilbake til midtforsvaret som var svekket. Bonera var i sesongen 2006–07 en av Milans beste spillere. Han fikk ikke fornyet kontrakt med Milan da kontrakten gikk ut sommeren 2015, etter flere skuffende sesonger.
Varzelândia
Varzelândia er en kommune i delstaten Minas Gerais i sørøstregionen av Brasil.
Guds Venner
Navnet "Guds Venner" henspiller mest sannsynlig på et avsnitt fra evangeliet etter Johannes 15:15: " Jeg kaller dere ikke lenger tjenere, for tjeneren vet ikke hva herren hans gjør. Jeg kaller dere venner, for jeg har gjort kjent for dere alt jeg har hørt av min Far." Vennenes samfunn (Kvekerne) har også navnet sitt fra dette avsnittet.
Bevegelsen hadde kontakt med to medlemmer av Dominikanerordenen predikanten Johannes Tauler og forfatteren Henrik Suso.
Når Rulman Merswin ble leder for bevegelsen, begynte dens omdømme innen kirken å forringes. Etter Merswin's død, ble Nicholas av Basel leder. Han ble brent på bål i Wien i 1409 for heresi. Et annet fremstående medlem, Martin av Mainz ble også brent for heresi.
Det ser ut som bevegelsen forsvant på den tiden, men noen ser den som forløper for den protestantiske reformasjonen
H (andre betydninger)
H er den åttende bokstaven i det latinske alfabetet, se H.
Det finnes også en kyrillisk bokstav av samme utseende, Н, se Н.
H kan også være:
H H H H H H H H H
Hurtigløp på skøyter under Vinter-OL 1964 – 1000 meter kvinner
1 000 meter hurtigløp på skøyter damer var en øvelse under Vinter-OL 1964. Øvelsen ble avholdt på Olympia Eisstadion Innsbruck 1. februar 1964.
28 skøyteløpere fra 14 nasjoner deltok i øvelsen.
Rekorder
Dette var gjeldende rekorder verdens og olympisk rekorder før Vinter-OL i 1964.
(*) Rekorden ble satt på høylandsbane (mer enn 1 000 meter over havet) og på naturis.
Lidija Skoblikova forbedret den olympiske rekorden til 1.33,2 da hun ble olympisk mester.
Malmesbury Abbey
Malmesbury Abbey var et kloster i Malmesbury, Wiltshire i England.
Det ble grunnlagt av Maidulph, som døde i 675. Etterhvert ble den benediktinske regel ble raskt innført. Det var viet til apostlene Peter og Paulus. I 1160 begynte arbeidet med hovedbygningen, og det var stadig byggeaktivitet inntil det 16. århundre.
Klosteret ble oppløst av Henrik VIII i 1536 i forbindelse med reformasjonen.
Tony Mowbray
Anthony Mark Mowbray (født 22. november 1963 i Saltburn-by-the-Sea, Redcar and Cleveland, England) er en engelsk fotballtrener og tidligere fotballspiller som er hovedtrener for.
Malmesbury Abbey
Blant kjente personer som levde i klosteret var historikeren William av Malmesbury, og matematikeren og astrologen Eilmer av Malmesbury som tidlig i det 11. århundre konstruerte en primitiv hangglider.
Tony Mowbray
Som fotballspiller spilte i den engelske klubben Middlesbrough FC, den skotske klubben Celtic FC og til slutt i den engelske klubben Ipswich Town FC, som midtstopper.
Trenerkarriere
Han begynte sin trenerkarriere som trener i Ipswich i 2002, og gikk deretter til den skotske klubben Hibernian FC i de to sesongene i årene 2004 til 2006. For den første sesongen ble han utnevnt til Manager of the Year. Han gikk deretter til den engelske klubben West Bromwich Albion FC, som han siste sesongen trente til seier i Football League Championship og opprykk til Premier League, men dette førte også til nedrykk den kommende sesong.
Den 8. juni 2009 ble det klart at han erstattet Gordon Strachan som hovedtrener for Celtic. 12. september 2009 ble han kåret til Manager of the Month for august i Skottland. Imidlertid ble han avskjediget som manager 25. mars 2010 etter mange svake resultater, særlig et tap 4-0 mot St.Mirren.
Den 26. oktober 2010 ble Mowbray ansatt som ny manager i klubben han spilte ni år for, Middlesbrough. Han overtok etter Gordon Strachan etter en rekke svake resultater.
Urs Salzmann
Urs Salzmann (født 3. juli 1954) er en sveitsisk bobkjører som deltok i de olympiske vinterleker 1984 i Sarajevo.
Salzmann ble verdensmester i bobsleigh 1982 i St. Moritz i firerbob.
William Tecumseh Sherman
William Tecumseh Sherman (født 8. februar 1820, død 14. februar 1891) var en amerikansk general, og etter den amerikanske borgerkrigen øverstkommanderende for den amerikanske hær.
Sherman gjorde seg først og fremst bemerket som general under borgerkrigen med sin «marsj til havet». Fra Tennessee førte han i 1864 sin hær ned gjennom Georgia, hvor han inntok Atlanta, som var et av sydstatenes viktigste knutepunkter. Beleiringen og det etterfølgende slaget om Atlanta er udødeliggjort i boken og filmen Tatt av vinden. Etter Atlanta var falt, fortsatte han østover og nådde like før jul 1864 Atlanterhavet. Underveis gjorde han seg både fryktet og forhatt blant sydstatenes borgere ved å etterlate seg et bredt belte av ødeleggelse. Han gikk ikke bare etter den svinnende motstanden fra sydstatshæren, men også etter å ødelegge infrastruktur og matproduksjon.
Thüringens flagg
Thüringens flagg er delt i fargene hvitt over rødt.
Delstaten Thüringen ble opprettet 14. oktober 1990 av tidligere DDR-distrikter. 10. januar 1991 ble delstatssymbolene vedtatt og da ble Thüringens farger fastslått til hvitt og rødt. Tilsvarende bestemmelse ble nedfelt i artikkel 1 i Thüringens grunnlov av 25. oktober 1993. Flaggfargene er avledet av hovedmotivet i delstatsvåpenet, en løve stripefarget i hvitt og rødt. Løven har vært ført som del av Thüringens våpen siden 1921 og går tilbake til våpenet for landgrevene av Thüringen. Statsflagget har delstatsvåpenet i midten.
Flaggene kan føres både som ordinære rektangulære flagg og som hengende banner.
Ryan Sheckler
Tidlig liv
Ryan ble født i La Palma, California som er sønn av Randy og Gretchen Sheckler. Han har to yngre brødre, Kane og Shane.
Da Ryan var 18 måneder gammel fant han sin fars old school-brett. Til å begynne med brukte han et kne for å få fart, og etterhvert lærte han å stå på brettet. Fra seksårsalderen brukte han opptil 22 timer i uken på å trene på triks i bakgården, som hadde en half-pipe, bordtopp og noen grind rails. Han har utviklet sine egne triks som sheck-lair og indy kickflip flyout.
Karriere
Ryans karriere begynte sommeren 1995, da Ryans far bygde en ny quarter pipe i hagen. Noen år senere ble han med i CASL (California Amateur Skateboarding League) og deltok i en av deres konkurranser, hvor han vant.
Han besøkte Tony Hawk og inviterte Tony til bursdagen sin i 1996. Hawk kom opp på festen og brukte sin tid på å øve med Ryan. I 1997-2001 vant Ryan Californias amatørskater-liga. Hans første gode sponsor var Arnette, som også sponset Tony Hawk. I 2004 ble han kalt Verdens Klasse Av Skateboarding I Gaten Mester. I 2005, ble han World Cup of Skateboarding’s National Street Champion. I 2006 vant han Global Assault i Australia, og kom på femteplass i Tampa Pro i Florida.
Ryan har hatt en rolle i filmen Grind and MVP 2: Most Valuable Primate, og sitt eget realityshow Life of Ryan. Han har også vært i reklamen for Proactiv Solution hvor han sier noe om produktet.
Karl Friederich Griffin Dawes
Karl Friederich Griffin Dawes (født 5. januar 1861 i Fredrikstad, død 8. april 1941 i Horten) var en norsk sjøoffiser og politiker (V). Dawes gikk gradene i forsvaret og endte til slutt som kommanderende admiral. Han var forsvarsminister i Jørgen Løvlands regjering 1907–1908. Dawes ledet Sjøforsvarets nøytralitetsvern under første verdenskrig.
Todier
Todier eller todifamilien (Todidae) er en familie med råkefugler. Familien består av fem arter i en slekt, Todus. Artene er endemiske for De store Antiller i Karibia.
Karl Friederich Griffin Dawes
Karriere
Dawes ble født i Fredrikstad i 1861 som sønn av ingeniør, senere trelasthandler i Fredrikstad og Kristiania, Henry Dawes og hans hustru Caroline Griffin. Foreldrene var født i England. Han ble i 1887 gift med Karoline Sofie Wille (født 1863).
Todier
Beskrivelse
Todiene er fargerike og ligner isfugler. De har lange, røde og flate nebb med sagtakkete kanter, rød strupe og nærmest fluoriserende grønn overside på fjærdrakten, men buksiden varierer i pigmenteringen etter arten. Fuglene måler omkring 10–11 cm.
Karl Friederich Griffin Dawes
Karriere
Han tok eksamen ved Sjøkrigsskolen i 1884 og ved Den militære høiskole året etter. Han hadde også flere studieopphold i utlandet med offentlig stipend: Frankfurt am Main i 1890, Berlin i 1891 og Danmark i 1895. Han var sekondløytnant fra 1882, premierløytnant fra 1885, kaptein fra 1894, kommandørkaptein fra 1900, kommandør fra 1903, samt kontreadmiral og kommanderende admiral fra 1910.
Dawes overtok som kommanderende admiral etter Christian Sparre, som måtte fratre etter den bitre admiralstriden. Dawes fratrådte som kommanderende admiral i 1919 og var sjef for 1. sjømilitære distriktskommando 1919–1929.
Todier
Atferd
Artene lever parvis og, så langt man vet, er monogame. De opptrer aldri i flokk som art, men kun i blandede flokker når de spiser. Kun en av artene har korte sesongmessig migrasjoner, mens de andre er regulære standfugler. De lever av hovedsakelig insekter og firfisler. Som de fleste råkefugler hekker artene i huler i jorda og legger normalt 1–4 egg.
Karl Friederich Griffin Dawes
Karriere
Han arbeidet ved Forsvarsdepartementet 1895–1901, først som teknisk assistent, fra 1899 som avdelingssjef. Han var midlertidig verftsdirektør i Horten 1901–1902, og sjef for Sjøkrigsskolen 1902–1910. Overadjutant hos kong Haakon VII 1905–1907.
Dawes var formann i Sjømilitære Samfund 1906–1908.
Utmerkelser
Han ble i 1904 utnevnt til ridder av 1. klasse av St. Olavs Orden, og forfremmet til kommandør av 1. klasse i 1908.
Andre utmerkelser:
Han var også innehaver av flere andre utenlandske ordener og norske dekorasjoner.
Hieronymus
Hieronymus (latin: Eusebius Sophronius Hieronymus; gresk: Εὐσέβιος Σωφρόνιος Ἱερώνυμος; født ca. 27. mars 347, død 30. september 420) var en kristen prest, skriftfar, teolog og historiker. Han ble født i Stridon, en landsby i vestlige Balkan i nærheten av Emona ved grensen mellom Dalmatia og Pannonia. Han er av størst betydning i dag for hans oversettelse av det meste av Bibelen til latin, oversettelsen har blitt kjent som Vulgata («folkets Bibel»), og er også kjent for sine kommentarer til evangeliene. Hans liste av skrifter er omfattende. Med visse endringer er oversettelsen hans fremdeles i bruk som offisielle bibelteksten i bruk i den katolske kirke. Han var også kjent som historiker. Et av hans tidligste historiske verker var hans Krønike (eller Chronicon eller Temporum liber).
Som protesjé av pave Damasus I, som døde i desember 384, var Hieronymus kjent for sin lære om kristen moral, særskilt for de som bodde i kosmopolitiske sentre som Roma. I mange tilfeller fokuserte han sin oppmerksomhet om livene til kvinner og identifiserte og rettledet hvordan en kvinne selvoppofrende for Jesus burde leve sitt liv i kyskhet og forsakelse. Dette fokus stammet fra hans nære forhold til flere kvinnelige asketer som var medlemmer av velhavende senatorfamilier (nobiles).
Liv og virke
Hieronymus ble født i Stridon, på grensen mellom Pannonia og Dalmatia (i dag: Sdrin i Kroatia), en gang rundt 347. Han kom fra en illyrisk adelsfamilie og hans morsmål var illyrisk. Han ble ikke døpt før en gang rundt 360–366, da han hadde dratt til Roma sammen med sin venn Bonosus for å studere retorikk og filosofi. Han studerte under grammatikeren Aelius Donatus og lærte seg latin og noe gresk, men oppnådde antagelig ikke den kjennskap til gresk litteratur som han senere hevdet.
Som student i Roma henga han seg også til det glade liv med ulike utskeielser, inkludert homofile forhold som senere påførte ham stor skyldfølelse. Som botsgang besøkte ham på søndagene martyrenes gravkamre i Romas katakomber. Disse erfaringene ga ham en opplevelse av helvetes redsler, og han siterte den romerske poeten Vergil med «Horror ubique animos, simul ipsa silentia terrent»: «På alle sider rundt spredte redslene seg; den veldige stillhet pustet en skrekk på min sjel». Til å begynne med siterte han klassiske forfattere for å beskrive kristne konsepter som helvete, noe som indikerer både hans klassiske utdannelse og kanskje også indirekte hans dype skam over å leve sitt liv i Roma på samme måte som dem, herunder ved å ha homoseksuelle forbindelser. Selv om han i begynnelsen var skeptisk til kristendommen, konverterte han etter en tid.
Etter flere år i Roma reiste han med Bonosus til Gallia og bosatte seg i Trier, hvor han synes å ha tatt opp teologiske studier, og hvor han kopierte kommenterer til Salmenes bok av Hilarius av Poitiers og avhandlingen De synodis for sin venn Tyrannius Rufinus. Deretter reiste han til Aquileia i det nordlige Italia sammen med sin venn Tyrannius Rufinus. Aquileia er en by som ligger noen kilometer fra Adriaterkysten. Der bodde Hieronymus i flere år, kanskje år, og fikk mange venner blant egnens kristne. En del av disse vennene fulgte ham på reise en gang rundt 373 som gikk via Trakia og Anatolia inn i nordlige Syria. I byen Antiokia, hvor han oppholdt seg lengst, døde to i hans følge, og han ble selv flere ganger syk. I løpet av en av disse sykdomsperiodene i løpet av vinteren 373–374 fikk han en febervisjon som fikk ham til legge til side sine sekulære studier og hengi seg helt til Gud.
Forskerne mener at han etter konverteringen la sine klassiske studier på hyllen gjennom lengre tid, og isteden fordypet seg i bibelstudier med Apollinaris av Latakia som veileder. Han opplevde en sterk dragning mot asketisk botsøving og dro for en tid ut i ørkenen ved Kalkis, sørøst for Antiokia. Denne ørkenen var kjent som «Syrias Thebais» på grunn av de mange eremittene som oppholdt seg der; betegnelsen henspilte på det lignende ørkenområdet Thebais i Egypt, som også var preget av askese og eremitter. I løpet av denne perioden synes han å ha både studert andres skrifter og skrevet egne manuskripter. Han gjorde de første forsøkene på å lære seg hebraisk med en konvertert jøde som lærer, og synes å ha brevvekslet med jødiske kristne i Antiokia. Han kopierte deler av evangeliene på hebraisk; fragmenter av disse avskriftene er bevart i hans notater, og er i dag kjent som det tapte Hebreerevangeliet, som nasareerne betraktet som det sanne Evangeliet etter Matteus. Hieronymus oversatte deler av dette evangeliet til gresk.
I Roma vanket Hieronymus i et miljø av velstående og godt utdannede kvinner, inkludert en del fra adelige patrisierfamilier, blant annet enkene Lea, Marcella og Paula, samt Paulas døtre Blaesilla og Eustochium (alle ble senere erklært som helgener). Under Hieronymus’ innflytelse gikk de inn i et klosterliv, bort fra det dårlige livet i Roma. Hieronymus’ forhold til disse kvinnene, og hans kritikk av prester som ikke tilhørte en klosterorden, førte til en voksende motsetning mellom ham og prestene han kritiserte. Etter at hans beskytter Damasus døde i desember 384, ble Hieronymus tvunget til å forlate sin posisjon i Roma etter at han ble anklaget for å ha hatt et «upassende» forhold til enken Paula. Hans skrifter var meget verdsatt av kvinner som vurderte å avlegge løfte om å bli en viet jomfru. Hans brev ble omfattende lest og distribuert over hele den daværende kristne verden, og det er åpenbart at han visste at disse jomfruelige kvinnene ikke var de eneste som leste brevene hans.
I tillegg hadde Hieronymus anklaget Blaesilla for å føre et hedonistisk luksusliv i Roma og således skremt henne til å bli asket, men hennes fysikk og helse tålte ikke den ekstreme fasten han påla henne, og hun ble så alvorlig svekket at hun døde kun fire måneder senere. Store deler av overklassen i Roma var rystet og opprørt over at han hadde forårsaket en ung kvinnes altfor tidlige død, og samtidig insisterte på at hennes mor Paula ikke skulle sørge over sin datter, men i stedet glede seg over at hennes død hadde ført henne til Jesus. At han insisterte på at Paulas sorg var utilbørlig, ble oppfattet som hjerteløst og økte overklassens fiendskap mot ham.
I august 385 forlot Hieronymus Roma for godt og reiste tilbake til Antiokia. Hans bror og flere venner slo følge med ham, og litt senere også ble han etterfulgt av Paula og Eustochium, som under hans innflytelse hadde besluttet å leve sine livs siste dager i Det hellige land. Sammen med biskop Paulinus av Antiokia besøkte de Jerusalem, Betlehem og de hellige stedene i Galilea, og dro deretter videre til Egypt hvor de mest kjente asketiske kristne oppholdt seg. Ved katekismeskolen i Alexandria lyttet Hieronymus på Didymos Didymos (den blinde) fortelle om den gammeltestamentlige profeten Hosea og om hans minner om Antonius av Egypt, som hadde dødd 30 år tidligere. Hieronymus tilbrakte en del tid i Nitria, en av de første kristne klosterstedene i Egypt, og uttrykte beundring for det disiplinerte, asketiske livet som ble ført der, men oppdaget at selv i «Herrens by» var det «skjulte slanger», det vil si innflytelsen til Origenes av Alexandria.
Sent på sommeren 388 var han tilbake i Det hellige land og tilbrakte resten av sitt liv ved å bo i et kloster i nærheten av Betlehem, etter sigende nær det samme stedet som Jesus ble født i, omgitt av noen få venner, både menn og kvinner (inkludert Paula og Eustochium), som han fungerte som rådgiver og leder for. Han ble rikelig forsørget av Paula, og med sin økende samling av bøker hadde han et liv preget av aktiv litterær produksjon. I de siste 34 årene av livet frambrakte han sin versjon av Det gamle testamente fra den opprinnelige hebraiske teksten, skrev sine bibelkommentarer, samlet en katalog over kristne forfattere, og skrev en polemikk mot pelagianismen, en retning som ikke aksepterte arvesynden. Til denne perioden tilhørte også de fleste av hans polemikker, noe som utmerket ham blant kirkefedrene, inkludert avhandlingene mot Origenes fra Alexandria. Han hadde «et kverulantisk temperament, som ikke ble noe bedre av tallrike sykdommer og et strengt asketisk liv. Beryktet var hans sarkastiske vidd, ubeherskethet i kontroverser, hans forakt for motstandere, hans ondskapsfulle tunge og penn, hans brutale og fornærmende skjellsord.» Senere, som et resultat av hans kamp mot pelagianere, var det en gruppe forviste tilhengere som i 416 brøt seg inn klosterbygningene, satt dem i brann, angrep innbyggerne, drepte en diakon, og tvang Hieronymus til å søke tilflukt i en nærliggende festning.
Bibeloversettelse
I Hieronymus' samtid innebar det å være skriftlærd at man kunne gresk flytende. Da han begynte med sitt oversettelseprosjekt hadde han en viss mengde hebraisk-kunnskaper, men han flyttet til Jerusalem for å forbedre sin hebraisk-kompetanse. Den rike aristokraten Paula betalte hans opphold i klosteret ved Betlehem, hun sørget også for at han fikk alle de manuskriptene han ønsket, og han fullførte sine oversettelser der. Oversettelsesarbeidet begynte i 382; og han startet med å korrigere den eksisterende latinske oversettelsen av Det nye testamente, som vanligvis omtales som Vetus Latina («gammel latin»). I år 390 begynte han å oversette Den hebraiske Bibelen fra hebraisk til latin, etter at han tidligere hadde oversatt deler av greske Septuaginta. Han mente at den rabbanittiske jødedommens skriftlærde hadde avvist Septuaginta som en ugyldig jødisk bibeltekst på grunn av feiloversettelser og på grunn av dens hellenistiske, kjetterske elementer.
Han fullførte sitt verk rundt år 405. Før Hieronymus’ Vulgata hadde alle latinske oversettelser av Det gamle testamente ikke vært basert på hebraisk, men på den greske Septuaginta (som dog hadde vært oversatt fra hebraisk til gresk av jøder i Alexandria). Hieronymus’ beslutning om å oversette direkte fra hebraisk framfor fra Septuaginta gikk imot råd fra de fleste andre kristne, inkludert Augustin av Hippo, som mente at Septuaginta var guddommelig inspirert. Det har imidlertid hersket tvil om hvor godt Hieronymus egentlig behersket hebraisk, og en del moderne forskere mener at egentlig var det den greske bibeloversettelsen Hexapla som var Hieronymus’ fremste kilde for oversettelsen. Det står i Vulgata at den er oversatt iuxta Hebraeos, som betyr noe sånt som «nær opptil hebreerne». Andre forskere mener imidlertid at Hieronymus hadde en betydelig hebraisk kunnskap. Jødiske forskere, med større kunnskap til hebraisk, har et annet syn: «Hieronymus’ kunnskap i hebraisk er betydelig kun sammenlignet med andre kirkefedre og den generelle kristne offentligheten i hans tid. Hans kunnskap var virkeligheten svært mangelfull...»
Historiske og andre skrifter
Hieronymus virket også som historiker. Et av hans første historiske verker var hans krønike (Chronicon eller Temporum liber), som han ferdigstilte en gang rundt år 380 i Konstantinopel. Det er en oversettelse til latin av de kronologiske tabellene som ble satt sammen i den andre delen av Chronicon til Eusebius av Cæsarea, og med et tillegg som dekker perioden fra 325 til 379. Til tross for tallrike feil som ble videreformidlet fra Eusebius, og en del av hans egne, har verket verdi for ettertidens historikere. Det ga også videre inspirasjon og impuls til Prosper, Cassiodorus, og Victor fra Tunnuna til å fortsette hans annaler.
Også av betydning er hans De viris illustribus som ble skrevet i Betlehem i 292, tittelen og opplegget er lånt fra den romerske historikeren Suetonius. Verket inneholder korte biografiske og litterære omtaler av 135 kristne forfattere, fra apostelen Peter og ned til ham selv. For de første 78 forfatterne er Eusebius’ Historia ecclesiastica hovedkilden; i den andre seksjonen som begynner med Arnobius og Lactantius, har han lagt til en god del uavhengig informasjon, særlig om de vestlige forfatterne.
Han skrev fire helgenbiografier:
Den såkalte Martyrologium Hieronymianum er ikke ekte; den later til å være skrevet av en vestlig munk mot slutten av 500-tallet eller begynnelsen av 600-tallet, og å knytte seg til en uttalelse av Hieronymus fra første kapittel av Vita Malchi, hvor han gir til kjenne at han vil skrive et historisk verk over helgener og martyrer fra apostolisk tid.
Hieronymus var også forfatter av en rekke brev og epistler om et stort antall ulike temaer; også stilistisk er det et stort spenn i disse verkene.
Hans teologiske skrifter er utpreget polemiske og rettet mot de som brøt med kirkens dogmer, slik han forsto dem.
I kunsten
Senere historier forteller om hvordan Hieronymus ble fristet i ørkenen, på omtrent samme måte som Jesus, hvordan han temmet en løve der ved å ta en torn ut av foten dens, og at han hadde flere visjoner som eneboer.
I kunsten blir han ofte avbildet med en løve ved sin side; ifølge en utbredt folkelig tradisjon temmet han en løve i ørkenen ved å trekke ut en torn fra løvens pote. Det er også vanlig å avbilde Hieronymus med Bibelen ved siden av seg. Ettersom han var prest i den tidlige kirken, en tid hvor kardinaler ennå ikke eksisterte, ble han fra renessansen og barokken framstilt som en kardinal, for eksempel med røde klær eller rød kardinalhatt. Han ble gjerne presentert som den ene av fire av kirkelærere, sammen med Augustin av Hippo, Ambrosius av Milano og pave Gregor I den store. Han ble også framstilt som en halvt avkledt eremitt med kors, kranium og Bibelen som eneste utstyr i cellen sin, ofte lå også den røde kardinalhatten plassert ved siden av ham.
Fra senmiddelalderen begynte bildene av Hieronymus å inneholde flere elementer. På noen bilder sitter han i sin skrivestue, omgitt av bøker og andre gjenstander som signaliserer at den avbildede er en lærd mann. På andre bilder befinner han seg blant bergknauser i et ørkenlignende landskap. Noen kunstnere har kombinert disse to grepene ved å plassere Hieronymus fordypet i en bok ute i ørkenen eller foran en eremitthule. I denne perioden blir løven gjerne mindre fremtredende i bildet. Tidvis har han også en ugle som attributt; uglen er et symbol på visdom og lærdom. Skrivemateriell og trompeten fra Dommens dag er også blant attributtene som inngår i ikonografien knyttet til den hellige Hieronymus.
Toljatti
Toljatti (russisk: Тольятти; med latinske bokstaver av og til stavet Togliatti) er en by ved elven Volga i Samara oblast i Russland. Den ble grunnlagt i 1737 av Vasilij Tatisjtsjev, med navnet Stavropol.
Opprinnelig het byen Stavropol, som ikke må forveksles med Stavropol i Kaukasus. Navnet ble endret i 1964 til ære for den italienske politikeren Palmiro Togliatti. Han bodde under den annen verdenskrig i Sovjetunionen og var etter krigen leder for de italienske kommunister.
Det var et dekret fra keiserinne («tsaritsa») Anna som i 1737 grunnla byen for kristnede kalmukker. I 1950 lå byen innenfor det området som skulle utgjør magasinet ved Kujbysjev-dammen og den ble derfor gjenoppbygd på et nytt sted. Byen er kjent først og fremst for sine bilfabrikker kalt VAZ/AutoVaz (fra 1971).
Toljatti er et stort industrisentrum. Mest kjent er bilfabrikken Lada, Russlands største bilfabrikk. Byen har også maskin-, kjemi- og næringsmiddelindustri, seks universiteter og høyskoler, flere museer, et filharmoniorkester, teatre og kulturhus. Den er også kjent som en idrettsby.
Demografi
Befolkningsutvikling: ! År || Folketall || Kilde
Wayne’s World
Wayne's World er en komedie fra 1992 med Mike Myers og Dana Carvey i hovedrollene. Filmen kom fra en serie sketsjer på NBCs Saturday Night Live med samme navn. Filmen ble regissert av Penelope Spheeris, og andre skuespillere var Rob Lowe og Tia Carrere.
Historien
Wayne (Myers) og Garth (Carvey) er programledere på deres eget kabel-TV-show i Aurora, Illinois. Hobbyene til kameratene inkluderer å spille hockey i gata, henge på «Stan Mikita's doughnut shop» (mest sannsynlig en intern spøk mot Tim Hortons av canadiske Myers), unngå psycho hose beasts (sinnssyke damer) og høre på lokale band på «Gas Works», en hard rock-klubb i Aurora.
Bakgrunnsinformasjon
Wayne's World mottok for det meste positive kritikk og var en kommersiell suksess (ulikt mange Saturday Night Live-baserte filmer).
Myers var medforfatter på manuset til filmen. Hans eneste andre krediteringer som medforfatter er for hans Austin Powers-filmer.
Oppfølger
Wayne's World 2
Yule
Yule er det gammelengelske ordet for jul, det vil si markeringa av vintersolverv, høytida da folk feiret at sola og lyset ble gjenfødt. Yule kan vise til juledagen eller til hele julehøytida på tolv dager. I dag knyttes ordet blant annet til nyhedensk midtvinter-feiring 21. desember.
Ordbakgrunn
«Yule» tilsvarer det skandinaviske «jul», og er ikke helt forsvunnet i engelsk. I engelsk inngår det blant annet i uttrykket «yuletide» (juletid) og «yule-log» (julestokk). Det er trolig et lånord fra skandinavisk (ordet er i to varianter også lånt til finsk. ). Ordets opphav er usikkert og omdiskutert. Yule ble opprinnelig (i førkristen tid) brukt som navn på midtvinteren, trolig fra sent november til og med første del av januar. En annen hypotese er at Yule var en germansk fest avholdt ved vintersolhverv. Den germanske/nordeuropeiske festen i desember var en feiring av livet og ønske om gode avlinger i kommende år. Festen skulle også minnes de døde. Brenning av julestokk var en vanlig og trolig svært gammel skikk i mange europeiske land. Det var en lang stokk, 3-4 meter, som ble lagt med ene enden i grua (peisen) og dyttet lengre og lengre inn etter hvert som den brant opp. Når stokken var oppbrent, var julen over ifølge tradisjonen. Da det ble færre åpne ildsteder på 1800-tallet forsvant skikken. I Frankrike har ordet overlevd som navn på julekaken Bûche de Noël.
Det antas å være yngre variant av ordet géol, det gammelengelske og angelsaksiske ordet for jul. Andre kilder antar at ordet er beslektet med «wheel» («hiual», «huul») der hjul symboliserer solen i en del språk. En eldre germansk form har vært rekonstruert som *jehwla eller førgermansk *jaul- trolig en hedensk vinterfest. På 300-tallet finnes ordet jiuleis i Wulfilas bibel med betydningen julemåneden. Ifølge Vera Henriksen kan den førkristne vinterfesten også ha vært relatert til Odin som også hadde navnet «Jolnir».
Ordet er i stor grad blitt erstattet av Christmas («Kristus-messe») på engelsk, men overlevde lenge i nordbritiske dialekter, og blir fortsatt brukt i visse sammenhenger. Yule kan vise til juledagen eller hele julehøytida. På gammelengelsk kunne ordet også vise til månedene som tilsvarte romernes desember (se ǽrra geóla) og januar (se æftera geóla).
Ordet yule tilsvarer jól i det norrøne Jólablot og det moderne norske jul. På tysk brukes ordet Julfest om den hedenske, nordeuropeiske vintersolvervsfesten. Jul kalles for øvrig joulu på finsk, jõulud på estisk og Jül eller Jööl på sölring, en nordfrisisk dialekt på øya Sylt.
Feiring av Yule i moderne tid
Etter innføringen av kristendommen i store deler av Sør-Europa, lyktes det ikke for kirken å få folk til å holde opp med å feire de gamle høytidene. I det romerske riket ble midtvinterfesten kalt Saturnalia, og ble av kirken regnet som den mest hedenske av feiringene. Jesus' fødselstidspunkt hadde lenge vært debattert, og i det fjerde århundret besluttet kirken at Saturnalia skulle være en kristen høytid, og at Jesus' fødselsdag fra da av skulle regnes til 25. desember. Det samme kom til å gjelde i Nord-Europa. Jul er dermed egentlig en hedensk høytid. Det kristne julebudskapet har klare paralleller til den tidligere feiringen av solens og lysets tilbakekomst, noe som trolig har lettet overgangen fra hedensk til kristen tradisjon. Andre skikker fra den hedenske feiringen som er beholdt i den moderne feiringen av jul, er blant annet julebukken og juleroten. Juletreet er en skikk som har kommet til i nyere tid, men har opphav i andre hedenske skikker.
Päivi Laakso
Päivi Maria Laakso (født 15. mars 1967 i Torneå i Finland) er en norsk forfatter og billedkunstner.
Laakso er utdannet ved Statens kunstakademi og Statens håndverks- og kunstindustriskole. Hun ble kåret til «Årets kunsttalent» av Dagbladet i 2001, og tildelt Jacob Weidemann-prisen i 2003. I 2005 var hun festivalkunstner under Bjørnsonfestivalen. I 2011 sto hun for kunstverket «Fredsskipene» på Beddingen på Fredriksvern verft i Stavern.
I 2001 debuterte hun med romanen Jeg elsker sol. Hennes andre roman, Sanatorium (2003), er også utgitt i Finland.
Utstillingen «Sjelevenner: Ryszard Warsinski & Päivi Laakso - prosesser på papir» ble vist hos kunstforhandleren Blomqvist fra juni til august 2016.
Jean-François Marmontel
Bakgrunn
Jean-François Marmontel ble født av fattige foreldre. Faren var skreddermesteren (maître tailleur d'habits) Martin Marmontel (født 1690) og moren var hans hustru Marianne Gourdes (født 1700). Han hadde to yngre brødre, Jean (født 1731) og Antoine François Marmontel (født 1735) og de fire søstrene Anne (født 1727), Marie-Jeanne (født 1728), Antoinette (født 1730) og Jeanne (født 1739).
Etter å ha lest hos en av jesuitterordenens skoler i Mauriac i Cantal, mottok han som 16-åring tonsur, og underviste han som lærer i filosofi på deres skole i Clermont og ved cisterciensernes seminar i Toulouse.
Forfatter
Etter Voltaires råd reiste han i 1745 til Paris for å prøve lykken som forfatter. Mellom 1748 og 1753 skrev han en lang rwkke tragedier (Denys le Tyran (1748); Aristomene (1749); Cleopâtre (1750); Heraclides (1752); Egyptus (1753)), som imidlertid kun oppnådde moderat suksess på scenen, men som sikret ham opptagelse i Paris' fasjonable litterære kretser.
Marmontel bodde for en tid under Mme Geoffrins tak, og var med på hjennes berømte aftensmåltider for kunsnere; han var velkommen i dhjemmene til de fleste av dem, ikke minst hos den krets som senere ble kjent som encyklopedistene. Han skrev en del artikler til Denis Diderots Encyclopédie som viste stor kritisk innsikt - de omhandlet ikke minst de personligheter han hadde blitt kjent med. Artiklene blev samlet og utgitt i et selvstendig verk med tittelen Eléments de Littérature, som stadig regnes for en klassiker i fransk litteratur. Han skrev også atskillige humoristiske operaer, av hvilke de to beste er Sylvain (1770) og Zémire et Azore (1771).
I kontroversen mellom Christoph Willibald Gluck og Niccolò Piccinni var han en ivrig forkjemper for Piccinni, med hvem han samarbeidet om verkene Didon (1783) og Penelope (1785).