cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Skriftet til den kristne adel
Saker som burde behandles på et konsil
Luther viser seg å være en konsiliarinist, dvs. han mener paven skal underordne seg konsilet. Derfor foreslår han tre saker som bør behandles på et konsil for å reformere kirken. Luther foreslår å stanse pavens verdslige ambisjoner (herunder mangfoldige pengeutpressinger og hans forsøk på å heve seg over den verdslige makt), redusere antall kardinaler og kurien i Roma.
Reformartiklene
Siste hoveddel av skriftet er viet 26 (el. 27) reformartikler. Eksempler:
Han slutter med å mane til kamp på nytt, for «hvor kom vi da hen dersom vi holder oss i ro og tier når paven og hans folk spres sine djevelske ord og gjerninger?... Det må være hoveddjevelen selv som har sagt det som står i den geistlige rett, at 'selv om det skulle være så skadelig og ondt at paven førte sjelene i store mengder like til djevelen, kan man likevel ikke avsette ham'. På denne forbannede og djevelske grunn bygger de på Roma og mener at man skulle heller la hele verden fare hen til djevelen, enn å stå imot deres skurkestreker».
Postkom
Norsk Post- og Kommunikasjonsforbund (forkortet Postkom) var et fagforbund som ble opprettet i 2000 etter en sammenslåing av Norsk Postforbund og Den norske Postorganisasjon.
Forbundet organiserte vel 22 100 arbeidstakere innenfor salg, service, ledelse, administrasjon OTS-personale, det vil si personale som arbeidet med omdeling, transport og sortering, samt renholdsbetjenter og teknisk personale i Posten Norge. I tillegg kom arbeidsledelsen innenfor de nevnte områder. Forbundet organiserte også arbeidstakere fra yrkesgrupper i Den norske Bank, Bankenes BetalingsSentral, ISS og Lindorff Accounting AS. Postkom var tilsluttet Landsorganisasjonen i Norge (LO) og LO Stat.
Norsk Post- og Kommunikasjonsforbund baserte seg på kollektive avtaler og løsninger.
Norsk Postforbund og Den norske Postorganisasjon prøvde allerede i 1989 å slå seg sammen, men det var et lite flertall i mot i NPF. I 1998 ble det arrangert ekstraordinært landsmøte i begge foreningene, og de gikk enstemmig inn for å slå seg sammen.
Fra 1. januar 2020 ble Postkom en del av Fagforbundet.
Wei He
Wei He (kinesisk: 渭河, pinyin: Wèi Hé) er en elv i provinsen Shaanxi det sentrale Kina som renner fra vest til øst og ut i Huang Hes midtre løp. Elven er Huang Hes største sideelv.
Weidalen var en av de tidligste vugger for kinesisk kultur. Her lå hovedsteder og kulturelle nøkkelsteder under en rekke dynastier, som Qin-, Han- and Tang-dynastiene. I prefekturet Dingxi helt øverst i dalen er det gjort en rekke arkeologiske funn som går tilbake til forskjellige tidlige steinalderkulturer, det er også gjort flere slike funn en rekke andre steder i området.
Weis kilder er i fylket Weiyuan (渭源, som betyr «Weis kilde») i provinsen Gansu, mindre enn 200 kilometer fra Huang He ved Lanzhou. Men mens Huang He der svinger skarpt nordover for å slå sin store bue, renner 818 kilometer sørøst- og østover. Dens nedslagsfelt er på 135.000 km².
Millionbyen Xi'an er i dag den største byen i Weidalen.
Swept Away
Swept Away er en britisk filmkomedie fra 2002, regissert av Guy Ritchie og med Madonna, Adriano Giannini og Bruce Greenwood i hovedrollene.
Historie
Arbeidstittelen for filmen var Love, Sex, Drugs and Money, men ble endret tilbake til den opprinnelig tenkte tittelen før lansering. Filmen er en gjenskapelse av den italienske filmen Swept Away fra 1974 med Giancarlo Giannini og Mariangela Melato i hovedrollene.
Adriano Giannini er sønnen til Giancarlo Giannini. De to spilte samme rolle i henholdsvis versjonen fra 2002 og 1974.
Ward County (Nord-Dakota)
Ward County er et fylke i den amerikanske delstaten Nord-Dakota. Det ligger i de nordvestlige delene av staten og grenser mot Renville County i nord, McHenry County i øst, McLean County i sør, Mountrail County i vest og mot Burke County i nordvest.
Swept Away
Handling
Amber Leighton (Madonna) er 40 år gammel, pen, rik, bortskjemt og overlegen. Ingenting kan gjøre henne lykkelig, heller ikke hennes rike men passive ektemann Tony. Da Tony tar med seg sin kone på et privat cruise fra Hellas til Italia, tar Amber ut sitt sinne over den ujålete båtturen på skipets førstestyrmann Giuseppe. Da en storm etterlater seg Amber og Giuseppe på en øde øy, forelsker de to seg i hverandre.
Ward County (Nord-Dakota)
Ward Countys totale areal er 5,326 km² hvorav 112 km² er vann. I 2006 hadde fylket 55,270 innbyggere, og administrasjonssenteret ligger i byen Minot, som også er fylkets største by.
Fylket ble grunnlagt 14. april 1885 og fikk formelle rettigheter (organisert) 23. november 1885.
Swept Away
Priser
Filmen mottok hele fem Golden Raspberry Awards under den 23. Razzie-utdelingen. Den ble nominert også i 3 kategorier den ikke vant. Filmen var den første som vant priser både i klassen for verste film, og for verste oppfølger/gjenskapelse.
I kinosalene
Filmen var en fiasko i kinosalene, og spilte inn kun 600 000 USD. Filmen hadde et budsjett på hele 10 millioner USD. Filmen ble vist på 196 kinoskjermer i USA i to uker, mens den i sin tredje uke bare ble vist på 59 skjermer.
Soundtrack
Musikken til Swept Away ble komponert av Michel Colombier, og det er for det meste hans verk som er spilt inn blant de 12 sporene på filmens soundtrack. Selv om det spilles musikk av flere artister i filmen, er det kun «Come-On-A-My-House» av Della Reese som er med på albumet.
DVD
I Storbritannia ble filmen lansert rett på DVD. DVD-en inneholder ekstramateriale som filmskapernes kommentarer, slettede scener, film fra selve produksjonen og trailere.
Et in Arcadia ego
Et in Arcadia ego er en latinsk frase som betyr «også i Arkadia (er) jeg». Tolkningen er noe omstridt, men uttrykket forstås vanligvis som et memento mori, en påminnelse om dødens nærvær i tilværelsen, også i det idylliske greske landskapet Arkadia. Et in Arcadia ego er tittelen på flere malerier som gjengir frasen og viser dødssymbolikk, men det kjenners ikke til en klassisk kilde til innskriften.
Motivet og inskripsjonen opptrer første gang i barokkunstneren Giovanni Francesco Barbieris Et in Arcadia ego, malt i perioden 1616–1620. Der står teksten på et stykke mur med en hodeskalle, et symbol på døden. Sitatet forekommer også i to betydningsfulle verk av Nicolas Poussin (1594–1665), en fransk barokkmaler som regnes som forløper for den seinere mer beherskede klassisismen. Begge bildene til Poussin viser et pastoralt motiv der idealiserte hyrder fra den klassiske antikken er samlet omkring en enkel grav med innskriften Et in Arcadia ego. Det andre og mest berømte av disse blir også kalt «Hyrder i Arkadia».
Nicolas Poussins Et in Arcadia ego
Maleriet viser gjetere i klassisk holdning stående ved en sarkofag mens de tyder inskripsjonen Et in Arcadia ego; det vil si at også døden er nærværende i denne stille og harmoniske hyrdeidyllen. Disse fyndige ords klassiske konsentrasjon og beherskning fremhever lignende egenskaper i maleriet og fører til et fullendt uttrykk for hans melankoli over gledens flyktighet. Landskapet i mildt morgenlys, hvor horisonten markeres av et massivt berg, som kanskje symboliserer bestandighet, motsvarer Poussins klassisistiske ideal. Som et av kunstnerens fremste mesterverk har denne berømte forgjengelighetens elegi hatt en stor innflytelse på landskapsmalerier deretter. En alternativ tolkning er «Jeg var også en arkadier», altså at den døde en gang også nøt (det pastorale) livet i Arcadia. Denne tolkningen var vanlig på 17- og 1800-tallet.
Vi på Saltkråkan
Vi på Saltkråkan er den eneste av Lindgrens fortellinger som ble skrevet direkte for TV. Serien ble innspilt i 1963 på øya Norröra i Norrtälje kommune. Filmteamet besto av 35 personer. Historien utkom i bokform i 1964.
Serien gikk første gang på NRK i 1965. Den ble meget populær og har gått i reprise en rekke ganger.
Filmer
I 1995 kom en teateroppsetning som ble vist på svensk TV.
I tillegg ble det produsert fire separate spillefilmer. Disse ble forøvrig slått sammen og vist som TV-serie i 1977 under tittelen Så går det till på Saltkråkan.
Serien ble i 1968 klippet om og utgitt som spillefilm med en lengde på 95 minutter.
Sushui He
Sushui He er en liten elv helt sør i provinsen Shanxi i Kina. Den renner fra øst til vest, passerer byen Yongji og renner ut i Den gule flod (Huang He) litt nord før der den gjør sin siste store buktning mot øst og fortsetter mot havet.
Cantagalo (Rio de Janeiro)
Cantagalo er en kommune i delstaten Rio de Janeiro i sørøstregionen av Brasil.
Jacob Roggeveen
Jacob Roggeveen (født 1. februar 1659 i Middelburg, død 31. januar 1729 samme sted) var en nederlandsk oppdager, som ble sendt ut på oppdrag for å finne Terra Australis, men i stedet oppdaget Påskeøya ved en tilfeldighet 5. april 1722. Han var også innom Selskapsøyene og utforsket Samoaøyene.
Bakgrunn
Roggeveen gikk først på hjemstedets latinskole og studerte deretter juss ved Universitetet i Harderwijk. Han giftet seg med Marija Margaerita Vincentius (død oktober 1694).
Karriere i Det nederlandske ostindiske kompani
I 1706 begynte han i Det nederlandske ostindiske kompani. Mellom 1707 og 1714 var han som Raadsheer van Justitie i nederlandsk Batavia (i dag Jakarta). Der giftet han seg med Anna Adriana Clement, men hun døde kort tid etter. I 1714 vendte han tilbake til Middelburg i Zeeland.
Ekspedisjon til Stillehavet
Roggeveen utarbeidet en plan for en handels- og utforskningsekspedisjon til Stillehavet. Ekspedisjonen skulle lete etter Davis land, det ukjente Terra Australis, og søke etter en vestlig sjøveg til krydderøyene. Han fikk støtte for planen fra Vestindisk kompani og la i 1721 ut fra øya Texel med de tre skipene «Africaansche Galei», «Arend» og «Theinhoven».
Ekspedisjonen var innom Juan Fernández-øyene og kom 5. april 1722 til Rapa Nui, som ble kalt Påskeøya fordi oppdagelsen ble gjort påskedag. Roggeveen oppgis gjerne å være den som først fikk øye på Påskeøya, men det var trolig heller kaptein Roelof Rosendaal på «Afrikaansche Galei».
Ekspedisjonen utforsket deretter Tuamotuøyene, der Apataki, Arutua, Tikei og Makatea ble besøkt. . «Africaansche Galei» forliste ved Takapoto i Tuamotuøyene, der fem av mannskapet ble igjen. Vraket ble en kilde til metall for polynesierne. På Makatea åpnet ekspedisjonen ild mot folk på stranden og ti av mannskapet ble deretter drept av innbyggerne på land. Ferden gikk videre til Selskapsøyene. Deretter ble Samoaøyene utforsket. Der ble ekspedisjonens deltakere de første europeerne til å finne Ta'u, Olosega, Ofu, Tutuila, Rose, Swains og Upolu.
Roggeveen fant ikke Terra Australis. Fra sørhavsøyene fortsatte Roggeveen til Ny-Guinea og Batavia, dit han kom i 1722. Det nederlandske ostindiske kompani konfiskerte de to gjenværende skipene. Ekspedisjonen mistet halve mannskapet i skjørbuk.
Fra Batavia ble Roggeveen sendt tilbake til Nederland, der han anla sak som til slutt endte med at det ble betalt erstatning for tap og utgifter ekspedisjonen hadde.
Ekspedisjonsloggen ble utgitt på nederlandsk i 1838. Historien om ekspedisjonen ble også utgitt på engelsk og fransk.
Christian Fredrik Arbo
Christian Fredrik Arbo (født 9. april 1876 på Gulskogen gård i Drammen, død 29. oktober 1951 i Drammen) var en norsk arkitekt. Han har tegnet en rekke bygg i hjembyen, blant annet Drammens Frimurerlosje. Han er oppkalt etter sin farfar Christian Fredrik Arbo (1781–1868) som var overlærer (tilsv. lektor) ved Drammens Latinskole.
Arbo studerte først ved Trondhjems Tekniske Læreanstalt, tok så eksamen ved Kunst- og håndverksskolen i Kristiania i 1899 og ved Kungliga tekniska högskolan i Stockholm i 1901. Han var deretter i flere år assistent hos ulike arkitekter i Stockholm. Etter endt utdannelse bosatte han seg i Drammen hvor han virket som arkitekt resten av sitt liv, først hos arkitekt B. Walstad, deretter i 1909 etablerte han egen praksis.
Christian Fredrik Arbo tilhørte en av Drammens mest velstående og innflytelsesrike familier. Gården Gulskogen, som han overtok i 1910, hadde vært familiens bolig i flere generasjoner. Posisjonen han hadde i samfunnet var også en av grunnene til at han sikret seg mange betydelige oppdrag i Drammensdistriktet.
Arbo har tegnet mange bygg i hjembyen, både bolighus, forretningsgårder og institusjoner, men det var privatboliger som utgjorde hans største produksjon. Han var innledningsvis sterkt preget av nasjonalromantikken, men i viktige verker som Frimurerlosjen (1925) og Drammens Museum (1930) er det nyklassisismen som slår gjennom. Gjennom studieturer i Europa ble han etter hvert påvirket av funkis og art deco. Eksempler på dette er jubileumsutstillingen i Drammen i 1930 (revet) og villaer i Løkkebergveien 1, Løkkebergveien 4 (revet) og Løkkebergveien 41 i samme by. Fra 1930-årene ble han mer begrenset til offentlige bygninger og større anlegg som boligblokker, skoler og forretningsgårder.
Arbo har også designet møbler, interiører og andre gjenstander, dette arbeidet var knyttet sammen med hans interesse for bevaringsarbeidet i distriktet.
Etter krigen ble Arbo fratatt retten til medlemskap i Norske arkitekters landsforbund i 1 år, frem til 1. januar 1947. Tilsvarende straff ble gitt til arkitekter som var medlem i det nazifiserte arkitektforbund eller som hadde utført særlig graverende tilfelle av arbeid for okkupasjonsmakten.
Familie
Han var sønn av brigadelege Carl Oscar Eugen Arbo (1837–1906), som var broren til den kjente kunstneren Peter Nicolai Arbo. Moren hans var Jenny Mathilde Pram Kaurin (1845–1921). Søsken: Dagny Arbo (1869–), Signe Alethe Arbo (1871–), Ingeborg Christine Arbo (1872–1958), Peter Nicolai Arbo (1875–), Nanna (1875–), Henning Johan Kaurin Junghus Arbo (1877–), Thomas Arbo (1881–), Johannes Arbo Arbo (1881–), Jens Mathias Arbo (1885–1944), Carl Oscar Arbo (1885–) og Gustav Arbo (1888–)
Josef Wenzl
Josef Wenzl (født 20. desember 1984) er en tysk langrennsløper. Han har spesialisert seg på sprint.
Han debuterte i verdenscupen 14. desember 2004 i Asiago i Italia. I desember 2005 ble han tysk mester i sprint. I sesongen 2006/07 fikk han to plasseringer blant de 10 beste, og kvalifiserte seg dermed til VM 2007 i Sapporo, der han kom på 14.-plass på sprinten.
27. oktober 2007 vant han sin første seier i verdenscupen i Düsseldorf.
Europamesterskapet i sandvolleyball
Europamesterskapet i sandvolleyball ble arrangert første gang i 1993 i Almería, og arrangeres hvert år.
Eilif Arneberg
Eilif Arneberg (født 1891, død 1951) var en norsk arkitekt. Han var bror til arkitekt Arnstein Arneberg, som han utførte noen arkitektoppdrag sammen med på 1930-tallet. På grunn av første verdenskrig måtte han vende hjem fra Kungliga Tekniska Högskolan i Stockholm uten fullført utdannelse. Han bosatte seg derfor i Bærum og ble gårdbruker.
Av større bygninger kan nevnes kinoene på Stabekk og i Drøbak, ellers tegnet han noen villaer.
Heather Locklear
Heather Deen Locklear (født 25. september 1961 i Westwood i Los Angeles i California) er en amerikansk skuespiller.
Familie og bakgrunn
Heathers foreldre er Bill og Diane Locklear, og hun er den yngste av fire søsken. Hun har to søstre, Laurie og Colleen, og en bror, Mark.
Heather Locklear var gift med Tommy Lee, trommeslageren i Mötley Crüe, i perioden 1986–1993.
Heather Locklear giftet seg med Richie Sambora, Bon Jovi-gitaristen, 17. desember 1994 i Paris, og sammen har de datteren Ava Elizabeth (født 4. oktober 1997).
Locklear gikk på UCLA frem til skuespillerkarrieren begynte å ta for mye tid.
Karriere
Locklear har medvirket i over 30 ulike filmer og TV-produksjoner og er kanskje mest kjent som «Amanda» i TV-serien Melrose Place.
Mens Locklear var student ved UCLA, begynte hun blant annet å jobbe som modell. I 1979 fikk hun sin første TV-rolle, i en TV-film, og et år senere hadde hun en rolle i en episode av CHiPs. Hun hadde også noen små roller i show som Eight is Enough og The Fall Guy, før Aaron Spelling castet henne til sin nye TV-serie, Dynastiet. Serien hadde premiere i 1981, og Locklear ble øyeblikkelig en hit. Spelling castet henne så i politiserien T.J. Hooker, hvor hun spilte mot William Shatner. Showets premiere i 1982 sendte Locklear inn i Hollywood.
Gjennom 1980-tallet fortsatte Heather Locklear å spille i disse to showene i tillegg til et utall filmer og fjernsynsspesialer.
På 1990-tallet, etter en dårlig start, fikk Locklear den mest kjente rollen sin så langt i karrieren som «Amanda Woodward» i serien Melrose Place, hvor hun spilte fra 1993 til 1999. Locklear vant en pris for sin rolle i denne serien, for Beste skuespillerinne i en TV-serie.
Da Locklear gikk ut av serien, startet hun øyeblikkelig i situasjonskomedien Full fart i byrådet (originaltittel Spin City), med Michael J. Fox som motspiller.
Carapebus
Carapebus er en kommune i delstaten Rio de Janeiro i sørøstregionen av Brasil.
Opel GT
Opel GT (1968–) er en toseters sportsbil laget av tyske Opel.
The Sorrow
The Sorrow er et metalcoreband fra Østerrike som startet i 2005. I 2006 fikk de en platekontrakt med Drakkar Records. Største konsertopptreden var på Wacken i 2007. Nå er de på europaturne sammen med Sepultura.
Opel GT
Første utgave (1968–73) var en bakhjulsdrevet sak med 1,1 eller 1,9 liters motor montert foran laget i tyske Bochum. Hovedlyktene måtte roteres vertikalt via en spak for å lyse. En dieselvariant nådde 197 km/t på banen i Dudenhofen. Over 100 000 ble laget.
Andre utgave (2007–10) var egentlig en Pontiac Solstice med litt annet utseende, og ble laget i USA, litt som en etterfølger til Opel Speedster som riktignok var basert på Lotus Elise. Med sine 260 hestekrefter ble den kåret til Årets Cabriolet ved bilsalongen i Geneve. Pris i Norge var godt over 600 000 kroner. Om lag 7 500 ble laget.
Birger Halvorsen
Birger Halvorsen (1905–1976) var en norsk friidrettsutøver. Han representerte Horten FIK.
I tillegg til høydehopp drev han også med andre friidrettsøvelser, og hadde kretsrekorden både i stav og på 110 meter hekk.
Otto von Porat
Otto Wessel von Porat (født 29. september 1903 i Pjätteryd i Sverige, død 14. oktober 1982 i Bærum) var en norsk bokser. Han er med sitt gull i 1924 den eneste nordmann som har vunnet OL-gull i boksing.
I en alder av 20 år, med en høyde på 1,90 meter og en tyngde på 90 kg ble han OL-mester i tungvekt (over 79,4 kg) i OL i 1924. I finalen beseiret han danske Søren Petersen. Det var femten boksere fra 11 nasjoner som stilte i den tyngste vektklassen som ble avviklet i perioden 16. til 20. juli 1924.
Han var med i Oslo Atletklub og ble også norgesmester i samme klasse årene 1924 og 1926, foruten å bli nordisk mester i 1923. I 1926 innledet han en proffkarriere i USA, hvor han vant 38 av drøyt 50 kamper. Porat ga seg som proffbokser i 1934. Porat hadde flere oppvisningskamper i Norge på begynnelsen av 1930-tallet for å fremme boksesporten. Etter han la hanskene på hylla drev sommerskoler for barn i mange år, sammen med kona Gerd. Han jobbet også som lærer i gymnastikk ved Oslo handelsgymnasium, og underviste boksing ved politihøgskolen etter at han hadde lagt opp.
Porat var på morssiden av slekten Wessel, fetter av filosofen, forfatteren og fjellklatreren Peter Wessel Zapffe. Han var på farssiden etterkommer i 7. ledd av Dietrich von Porat, fektemester ved det svenske hoff på 1600-tallet.
McHenry County (Nord-Dakota)
McHenry Countys totale areal er 4 951 km² hvorav 97 km² er vann. I 2000 hadde fylket 5 987 innbyggere og administrasjonssenteret ligger i byen Towner.
Vinnere av Eurovision Song Contest
Dette er en liste over vinnerne av Eurovision Song Contest, en årlig musikkonkurranse arrangert og organisert av medlemmene til Den europeiske kringkastingsunionen. Konkurransen er blitt kringkastet hvert år siden 1956 og er et av de lengstlevende tv-programmene i verden. Vinnerne er blitt utpekt på ulike måter gjennom konkurransens historie. Sentralt for de ulike avstemningsmetodene har vært at hvert deltagerland kan gi poeng til de andre landenes bidrag ved hjelp av en jury og/eller gjennom telefonavstemning. Landet som mottar flest poeng fra de andre deltagerne, blir kåret til vinner. Første gang Eurovision Song Contest ble arrangert, delte man ikke ut poeng, men hvert land ga to stemmer, og bare vinneren ble annonsert.
Artisten som fremfører vinnerbidraget, låtskriverne bak bidraget og kringkasteren som har plukket det ut, blir alle utpekt til vinnere. En oversikt over de vinnende låtskriverne er skilt ut i en egen liste.
Oversikt
Per 2023 har 70 sanger vunnet konkurransen: En sang hvert år, bortsett fra 1969, da fire land delte seieren, og 2020, da konkurransen ble avlyst og ingen vinner ble kåret. Sveits vant konkurransen første gang landet deltok, i 1956, mens Serbia vant første gang landet deltok som selvstendig nasjon i 2007.
Flest, mest og færrest
Irland og Sverige har flest seire med sju. Portugal debuterte i 1964 og vant deres første i 2017. Finland hadde denne rekorden fram til 2006. Finnene debuterte i 1961 og vant sin første seier med Lordi i 2006.
Det mest suksessrike landet som aldri har vunnet, er Malta, som har endt som nummer to og tre to ganger. Den høyeste poengsummen et vinnerbidrag har fått i konkurransen var i 2017, da Portugals bidrag «Amar pelos dois» med Salvador Sobral fikk 758 poeng. Den laveste poengsummen noen har vunnet med, er 18, som hvert av de fire vinnerlandene fikk i 1969. Den største seiersmarginen har Alexander Rybak fra 2009, da Norge fikk 169 poeng mer enn Island, som ble nummer to.
Storbritannia har kommet på andreplass i Eurovision Song Contest 15 ganger, mer enn noe annet land. Siden dagens avstemningssystem ble innført i 1975, har vinneren ved ti anledninger ikke vært utpekt før det siste landet har avgitt sine stemmer.
Mer enn én seier
Den første artisten som vant konkurransen mer enn én gang, var Johnny Logan. Han vant tre ganger for Irland: som sanger i 1980, som sanger og låtskriver i 1987 og som låtskriver for Linda Martin i 1992. Med sin seier i 2023 ble Loreen fra Sverige den andre artisten med to seire som sanger, første gang var i 2012. Foruten Logan er det seks andre låtskrivere som har vunnet konkurransen to ganger: Willy van Hemert for Nederland (1957 og 1959), Yves Dessca for Monaco (1971) og Luxembourg (1972), Rolf Løvland for Norge (1985 og 1995), Brendan Graham for Irland (1994 og 1996) samt Peter Boström og Thomas G:son for Sverige (2012 og 2023).
All publisiteten rundt Eurovision Song Contest har ført til at mange av vinnerartistene har valgt å starte eller satse mer på en internasjonal karriere. Likevel er det bare et fåtall artister som kan sies å ha blitt store, internasjonale stjerner etter å ha vunnet konkurransen. ABBA er vinnerartisten som utvilsomt har oppnådd størst suksess. ABBA vant for Sverige i 1974 med sangen «Waterloo». En annen vinner som senere fikk internasjonal berømmelse, er Céline Dion. Hun vant for Sveits i 1988 med sangen «Ne partez pas sans moi». Imidlertid kan ikke Dions suksess knyttes direkte til Eurovision Song Contest, ettersom hun ble berømt internasjonalt først noen år senere.
Congratulations-showet i 2005
Elleve vinnere og tre ikke-vinnere deltok i jubileumsshowet Congratulations: 50 Years of the Eurovision Song Contest i 2005. Showet ble sendt direkte fra København, og Europas tv-seere skulle stemme fram tidenes vinnerlåt i Eurovision. ABBAs «Waterloo» fra 1974 ble den klare vinneren.
Seire etter land
År skrevet med kursiv indikerer delt seier.
Seire etter språk
I årene 1966–72 og årene 1977–1998 kunne deltakerlandene bare synge på et av sine offisielle språk. I 1999 ble språkregelen fjernet for godt, og deltakerne kan selv velge hvilket språk de skal synge på.
Berberisfamilien
se egen seksjon
Vinnere av Eurovision Song Contest
Diskografi og listeplasseringer
Listen under gir en oversikt over listeplasseringer til de 66 sangene som har vunnet Eurovision Song Contest siden starten i 1956.
Berberisfamilien
Berberisfamilien (Berberidaceae) er en plantefamilie i ordenen Ranunculales.
Familien omfatter både urter og busker, og mer sjeldent små trær. Noen har torner, mens andre mangler dem. Vev som er dannet ved sekundær vekst, har ofte gul farge. Plantene inneholder berberin og en rekke andre alkaloider. Blomstene er tvekjønnede med seks–ni begerblad, seks kronblad og seks pollenbærere. Frukten er et bær, kapsel, belgkapsel eller akene.
Mange arter, spesielt i slektene Berberis, Epimedium og Mahonia, brukes som hageplanter. Mange norske hageeiere har den rød-fiolette blodberberis som hekkplante.
Familien er rikest utviklet i Øst-Asia og østlige Nord-Amerika, men den finnes nesten overalt i de tempererte strøkene på den nordlige halvkule. Det er også noen arter i Sør-Amerika og svært spredt i Afrika. Flere av slektene har en disjunkt utbredelse.
Delgrupper
Følgende inndeling av familien følger Wang m.fl. (2009) og APWEbsite i april 2017. Familien omfatter 701 arter som fordeles på tre underfamilier og 14 slekter.
Dashan
Rowswell begynte å studere kinesisk ved University of Toronto i 1984, og fikk da sitt første kinesiske navn, Lu Shiwei (路士伟). Etter eksamen i 1988 reiste han ut for å fortsette studiene ved Peking-universitetet.
I november 1988 gjorde han seg bemerket på en internasjonal sangkonkurranse, og ble engasjert til et fjernsynsprogram av den kinesiske nasjonale kringkaster CCTV. Hans karriere innen fjernsynet og i filmserier har vedvart siden. Han er kjent for sin beherskelse av den kinesiske komediestil xiangsheng.
Han gjorde seg bemerket i rollen som jesuitten Giuseppe Castiglione, en jesuitt på 1700-tallet som virket som maler ved det kinesiske hoff. CCTV sendte i 2004 en serie på 24 episoder om ham. Året etter spilte Dashan hovedrollen som journalisten Edgar Snow i skuespillet «Rød stjerne over Kina».
Referanser
<References/>
Piggfinnefisker
Piggfinnefisker (Perciformes; fra gresk: perke = «abbor» og latin, forma = «form») er den største orden av fisk, med over 1/3 av artene. Den består av 20 underordener.
De fleste familier i mange av underordnene er ikke definerbare når det gjelder felles egenskaper, så det kan hende piggfinnefisk ikke er monofyletiske. Gruppen tilhører piggfinnede fisker, og navnelikheten gjør at de lett forveksles med denne.
De fleste piggfinnefisker lever i grunt saltvann, mens rundt 2000 arter (for eksempel ciklider) normalt bare finnes i ferskvann, og rundt 2200 arter finnes i ferskvann i minst en del av livssyklusen.
Vanlige piggfinnefisk i Norge er bl.a. makrell, berggylt, leppefisker, abbor, gjørs og hork.
Disse fiskene mangler fettfinne. Bukfinnene, med én pigg og fem myke stråler, sitter langt fremme. Brystfinnene sitter på sidene.
Pierce County (Nord-Dakota)
Pierce County er et fylke i den amerikanske delstaten Nord-Dakota. Det ligger i de nordlige delene av staten og grenser mot Rolette County i nord, Towner County i nordøst, Benson County i øst, Wells County i sørøst, Sheridan County i sørvest, McHenry County i vest og mot Bottineau County i nordvest.
Miguel White
Miguel S. White (født 9. oktober 1909, død 30. august 1942) var en filippinsk sportsutøver som deltok i de olympiske leker 1936 i Berlin.
Pierce County (Nord-Dakota)
Pierce Countys totale areal er 2 803 km² hvorav 167 km² er vann. I 2010 hadde fylket 4 357 innbyggere og administrasjonssenteret ligger i byen Rugby som også er den største byen i fylket.
Miguel White
White vant en olympisk bronsemedalje i friidrett under Sommer-OL 1936 i Berlin. Han kom på tredjeplass i finalen på 400 meter hekk med tiden 52,8 bak amerikanske Glenn Hardin 52,4 og John Loaring 52,7 fra Canada.
Bindingsenergi
Med bindingsenergi for en substans eller et stoff mener man den energien man må tilføre det for at det skal gå fra hverandre i sin enkelte bestanddeler. Begrepet ble først benyttet innen kjemi for å angi energien som holder forskjellige atom sammen i et molekyl. Det kan også anvendes på den energi som må tilføres for å overføre samme substans fra en fase til en annen. Et eksempel er fordampningsvarmen som trenges for å forandre vann fra en væske til en gass. De fleste kjemiske bindingsenergier er av størrelsesorden 1 eV som er en karakteristisk energi for et elektron i et atom.
Kjernefysiske reaksjoner har mange likhetspunkter med kjemiske reaksjoner. Bestandelene til en atomkjerne er nukleoner som kan være protoner eller nøytroner. De blir holdt sammen av den sterke kjernekraften. Denne har en meget kort rekkevidde og virker bare innenfor atomkjernen. Bindingsenergien for en atomkjerne er definert ved den energien som må tilføres en atomkjerne for å splitte den opp i frie protoner og nøytroner og er typisk 2-8 MeV per frigjort nukleon. Disse energiene er derfor av størrelsesorden en million større enn energiene som opptrer i kjemiske reaksjoner og utnyttes i atomkraftverk.
Kjemiske bindingenergier
Atomer kan bindes sammen i større molekyler eller makroskopiske krystaller med kjemiske bindinger. Et natriumklorid NaCl molekyl består av et Na+ ion og et Cl- ion holdt sammen med den elektriske Coulomb-kraften. Denne elektrostatiske vekselvirkningen har et minium for en separasjon på 0,23 nm mellom ionene. Her er den potensielle energien 5,4 eV mindre enn for de frie ionene. Dette er derfor den ioniske bindingsenergien. For kortere avstander dominerer frastøtningen mellom de negativt ladete elektronskyene rundt ionene.
En NaCl krystall som utgjør koksalt, består av Na+ og Cl- ioner plassert i et kubisk krystallgitter som blir holdt sammen av Coulomb-kreftene mellom alle ionene. Bindingsenergien til krystallen kan da beregnes ved å summere opp energiene mellom alle disse ladningene og blir litt større enn for det frie molekylet.
De fleste molekyler blir holdt sammen ved kovalente bindinger som kan forklares ved hjelp av kvantemekanikken. To hydrogenatomer 2H kan bindes sammen i et hydrogenmolekyl H2. For å bryte opp denne bindingen må det utføres et arbeid som tilsvarer 4,5 eV = 7,2×10 -19J som dermed er den kovalente bindingsenergien for dette molekylet. I kjemien oppgir man vanligvis disse energiene per mol med substans, det vil si i dette tilfellet for 2 g av H2. Da antall molekyler i 1 mol er gitt ved Avogadros konstant NA, vil kovalente bindingsenergier være av størrelsesorden NA eV = 96,5 kJ/mol. Hydrogenmolekylet har bindingsenergien 434 kJ/mol som representerer en ganske sterk, kovalent binding. Oksygenmolekylet O2 har en dobbel, kovalent binding med noe større bindingsenergi og nitrogenmolekylet N2 har en bindingsenergi på hele 940 kJ/mol som skyldes en trippel, kovalent binding hvor tre elektronpar er delt mellom de to atomene. De fleste kovalente bindinger mellom ulike atomer er typisk (300 - 400) kJ/mol.
Mellom nøytrale molekyler i en gass eller væske virker vanligvis svake van der Waalske krefter som skyldes induserte, elektriske dipoler i molekylene. Dette gir opphav til bindingsenergier av størrelsesorden 1 kJ/mol. Disse er derfor mye svakere enn de kovalente vekselvirkningene. I vannmolekylet H2O blir de to H-atomene bundet til O-atomet med kovalente bindinger. Men elektronene på H-atomene blir trukket over mot O-atomet slik at dette blir negativt og H-atomet tilsvarende positivt og bestående nesten av et nakent proton. Molekylet har derfor et elektrisk dipolmoment. I gass eller væskefasen til vann vil det dermed  oppstå elektrostatiske bindinger mellom positivt polariserte H-atomer og negativt polariserte O-atomer. Dette er såkalte hydrogenbindinger med bindingsenergier av størrelsesorden 10 kJ/mol. H-bindingen mellom vannmolekyler H2O har en bindingsenergi på om lag 22 kJ/mol. Sammenligner man dette med fordampningsvarmen for vann som er 42 kJ/mol, ser man at vann i den flytende fasen blir holdt sammen i gjennomsnitt av to hydrogenbindinger.
Kjernefysiske bindingsenergier
Størrelsen til atomkjerner er gitt ved den karakteristiske radius R0 = 1,3 ×10 -15 m som er omtrent 50% mer enn radius til et proton. Antall nukleoner i kjernen kalles for massetallet A og en generell atomkjernens størrelse kan beregnes fra formelen R = R0 A1/3. Volumet til kjernen øker derfor proporsjonalt med massetallet. Innenfor denne radius virker den sterke kjernekraften som binder kjernen sammen, mens de positive ladningene til protonene virker gjensidig frastøtende. Utenfor kjernen virker bare det elektriske feltet fra protonene som kan påvirke andre atomkjerner, elektroner eller andre partikler med ladning.
Et nukleon bindes til de andre nukleonene av den sterke kraften som er uavhengig av om nukleonet er et proton eller et nøytron. Da denne kraften har kort rekkevidde, binder den nukleonet først og fremst til dets nærmeste naboer. For økende antall nukleoner i atomkjernen, vil andelen nukleoner som har mange naboer øke. Derfor øker normalt bindingenergien per nukleon fra denne kraften mot en grenseverdi som tilsvarer at alle nukleoner har maksimalt antall naboer.
Den frastøtende Coulomb-kraften mellom protonene har lengre rekkevidde slik at  kraftvirkningen på et proton får vesentlige bidrag fra alle andre protoner i kjernen. Denne kraftvirkningen har derfor ingen slik klar grenseverdi. Nettoresultatet av disse to motsatt rettede kreftene inni atomkjernen er derfor at bindingsenergien per nukleon generelt øker raskt med økende kjernestørrelse opp til grunnstoffene jern og nikkel og så faller langsomt for tyngre atomkjerner.
Totalresultatet av disse forskjellige effektene krever svært kompliserte beregningsmodeller for kjernens struktur og kan praktisk ikke gjennomføres for kjerner med mer enn noen få nukleoner. Nøyaktige verdier for bindingsenergien må derfor bestemmes eksperimentelt. De fire sterkest bundne atomkjerner er (i fallende rekkefølge) 62Ni, 58Fe, 56Fe, og 60Ni.
Massen til en atomkjerne M = M(A,Z) bestående av Z protoner og N = A - Z nøytroner er definert ved massen til det tilsvarende nøytrale atomet. Derfor inngår også her den meget lille massen til elektronene rundt atomkjernen. Bindingsenergien til atomkjernen er nå den energien som skal til for å bryte det nøytrale atomet opp i frie H-atomer og nøytroner n. Man beregner da først massedefekten definert som
hvor massene vanligvis måles i atommasseenheter u. Ved bruk av masseenergiloven til Einstein, blir da bindingenergien ''B = ΔM c2.
Bindingsenergien til den meget stabile isotopen 56Fe kan brukes som et eksempel. Her er Z = 26 og N = 56 - 26 = 30, mens massen eksperimentelt er funnet å være M = 55,934939 u. Dermed blir den totale bindingsenergien
som betyr at B/A = 8,79 MeV er bindingsenergien for hvert nukleon. For omtrent alle andre atomkjerner er B/A noe mindre. Det betyr at energi frigjøres når man forvandler atomkjerner slik at de nærmer seg de stabile jernnuklidene i atomnummer og massetall. Derfor kan energi fås fra fisjon av tunge grunnstoff og gjennom fusjon av lette grunnstoff.
Fisjon
Ved fisjon av en tung atomkjerne splittes den typisk i to atomkjerner samtidig med at 2-3 nøytroner blir frigitt. De to lettere atomkjernene har noe høyere bindingsenergi enn den opprinnelige kjernen. Denne forskjellen i bindingsenergi blir frigjort i prosessen og opptrer som kinetisk energi til reaksjonsproduktene. Med uran er en typisk fisjonsprosess
hvor nøytronet som treffer urankjernen i begynnelsestilstanden, har en så liten kinetisk energi at vi kan se bort fra den her. Massen til 235U er 235,0439 u slik at den totale massen i denne tilstanden er 236,0526 u når vi legger til massen for nøytronet. Dette er 0,0070 u mer enn massen 236,0456 u til 236U i grunntilstanden. Denne mellomkjernen vil derfor befinne seg i en eksitert tilstand, angitt ved en stjerne, og derfor bli ustabil. Den henfaller så som vist i reaksjonsligningen over.
Fra de kjente massene til sluttproduktene kan man nå regne nøyaktig ut hvor mye energi Q som blir frigitt i prosessen. Et omtrent like godt estimat kan man få fra bindingsenergiene. De to lette atomkjernene som blir produsert, har bindingsenergier på rundt 8,5 MeV per nukleon, mens urankjernen har omtrent 7,6 MeV per nukleon. Det er i alt 236 nukleoner som deltar i prosessen slik at den frigjorte energien er gitt ved estimatet Q = 236×(8,5 - 7,6) MeV = 212 MeV. En mer nøyaktig beregning gir omtrent samme resultat. Legg merke til at denne energien representerer mindre enn en 1/10 prosent av den masseenergien som er tilstede i begynnelsestilstanden.
Den frigjorte energien i fisjon av uran, blir benyttet i kjernekraftverk og atombomber. I en konvensjonell bombe kan TNT benyttes ved reaksjonen
som også foregår eksplosivt. Den frigjør en varmemengde på 616 kJ/mol som kan regnes ut fra energiene til molekylene som inngår i reaksjonen. Her skyldes denne energien igjen at sluttproduktene har sterkere kjemiske bindingsenergier enn hva som finnes i trinitrotoluenmolekylet i begynnelsestilstanden. Blant annet er det et trippel kovalent bond både i N2 og CO molekylet. Denne reaksjonen må startes med en tennsats av en eller annen sort, mens nøytronet har denne funksjonen ved fisjon av U-kjernen.
Cardoso Moreira
Cardoso Moreira er en kommune i delstaten Rio de Janeiro i sørøstregionen av Brasil.
Gunde Svan
Gunde Anders Svan (født 12. januar 1962) er en svensk tidligere langrennsløper.
Karriere
Svan vant fire gullmedaljer, én sølvmedalje og én bronsemedalje i OL. I tillegg vant han sju gull, tre sølv og én bronse i VM på ski. I løpet av 1980-tallet vant han verdenscupen sammenlagt fem ganger.
I 1984 ble Gunde Svan tildelt Svenska Dagbladets gullmedalje og i 1985 ble han tildelt Holmenkollmedaljen. Han fikk også Radiosportens Jerringpris for årets svenske idrettsprestasjon i både 1984 og 1985. De siste årene har Svan arbeidet som programleder på svensk TV, blant annet i Bingolotto.
Indirekte valg
Indirekte valg er en prosess hvor de stemmeberettigede velgerne i et valg velger valgpersoner, ofte kalt valgmenn eller elektorer, som foretar det endelige valg. Formelt er det fortsatt slik USAs president velges. Indirekte valg er det motsatte av direkte valg.
Eksempler på indirekte valg
USAs president velges av valgmenn i et indirekte valg. I mange land velges representatene til overhuset indirekte, blant annet i Spania, Frankrike og Tyskland. Presidentvalget i Tyskland er indirekte. Valget av medlemmer til Europarådets parlamentarikerforsamling, OSSE og NATO gjøres av parlamentsmedlemmene og er indirekte. Flere land, blant annet Storbritannia, gjør lederen av parlamentets største parti til statsminister, og kan dermed sies å være et indirekte valg.
Bruk i Norge
Valget av utsendinger til Eidsvoll i 1814 ble gjort via indirekte valg, og to valgmenn ble valgt fra hver menighet som sammen med andre valgmenn fra hele amtet skulle velge tre representanter til den grunnlovgivende forsamlingen på Eidsvoll. Fra 1815 til valget i 1906 forble valgene indirekte.
Kirkevalg, og da valget av bispedømmeråd, gjøres i enkelte bispedømmer i to omganger, først en med direktevalg av kandidater, og en indirekte omgang der menighetsrådene velger kandidater blant de som ikke kom inn i den direkte omgangen.
Laurent Grech
Laurent Grech var en fransk turner.
Han deltok i det sjette turn-VM som ble arrangert, i 1913, der han deltok på det franske laget som fikk sølv i lagkonkurransen, bak Tsjekkoslovakia. Individuelt fikk han i tillegg gull i ringer. Gullet ble delt mellom Grech og tre andre; Marco Torrès, Giorgio Zampori og Guido Boni.
Grech deltok også i OL 1920 i Antwerpen, der han fikk 6.-plass i den individuelle mangekampen.
Fremmedstoffer
Fremmedstoffer er stoffer som finnes i mat, og som opprinnelig ikke skal være der. For å bli regnet som et fremmedstoff så må stoffet enten være:
Rester av sprøytemiddler.
Rester av medisiner som dyr eller fisk har fått.
Stoffer som har kommet over fra emballasjen til matvaren.
Forurensende stoffer i jorden, for eksempel PCB, kadium og dioksiner.
Det er internasjonale eksperter som fastslår hvor mye fremmedstoffer det er lov til å være i mat og drikke. I Norge er det Mattilsynet som har som jobb å måle inntaket av fremmedstoffer og sikre at det kan spises og drikkes.
Marita Eide
Marita Eide (født 15. mars 1990 i Trondheim) er en norsk fotballspiller. Hun spilte i bydelsklubben Strindheim fra Trondheim til og med sesongen 2005. I en overgangsfase spilte hun både j16 for Strindheim og j19 for Trondheims-Ørn/Strindheim. Som den yngste spilleren siden Trine Rønning, ble hun fast medlem av a-stallen i 2006.
Hun har vist seg å være en talentfull og målfarlig spiss som Ørn kan ha stor nytte av de kommende årene.
Meritter
Med Trondheims-Ørn:
Med J19-landslaget:
Johan Alnes
Johan Alnes (født 3. januar 1947) er en norsk politiker (Ap). Han var ordfører i Ås kommune i seks perioder, fra 1991 inntil han i 2015 ble etterfulgt av partifellen Ola Nordal.
Ba’athpartiet
Partiets slagord — «Enhet, frihet og sosialisme» (wahda, hurriya, ishtirakiya) — sikter til arabisk enhet, frihet fra ikke-arabisk kontroll og innblanding og til arabisk sosialisme, da som motsetning til europeisk sosialisme (eller kommunisme).
Partiet ble grunnlagt i Damaskus i 1940 av Michel Aflaq, som var kristen og tilhørte den ortodokse kirke i Antiokia, og Salah al-Din al-Bitar, som var sunnimuslim. Det har senere etablert seg i en rekke arabiske stater — eksempelvis Libanon, Jemen, Jordan og Sudan — men uten å oppnå politisk makt i andre land enn Syria og Irak. Etter kuppet i 1963 har partiet sittet alene ved makten i Syria. I 1963 grep Ba'athpartiet makten også i Irak, men ble styrtet etter få måneder. I 1968 kom partiet tilbake i maktposisjon og ble sittende til 2003, da USA innledet krigen i Irak. Etter dette har partiet vært forbudt i Irak.
Karin Nellemose
Biografi
Karin Nellemose ble utdannet ved Det kongelige Teaters elevskole i årene 1924–1926 og debuterte på samme teater som Thilde i Haardt imod haardt (av Edvard Brandes). Hun var deretter tilknyttet samme teater i omtrent 60 år. Av hennes roller huskes Fru Linde i Et dukkehjem (Henrik Ibsen).
På dansk tv fikk hun flere brakende suksesser i videospill og i satireprogrammer. Hun huskes f.eks. som fru Brydesen fra tv-serien Ka' De li' østers? fra 1967. I Norge, som i resten av Norden, ble hun kjent og elsket for sin tolkning av den undertrykte, herlige frøken (og senere enkefrue) Misse Møhge i Matador. Hun var nesten året eldre enn Karen Berg som spilte hennes mor.
Hun var i mange år gift med sceneinstruktør Torben Anton Svendsen og har datteren Annemette Svendsen, som også er skuespillerinne.
Sokkebånd
Sokkeband brukes som navn på flere litt forskjellige draktelementer.
Etter dansk har vi hosebånd som i den britiske Hosebåndsordenen («Order of the Garter»). Bandet ble enten anbragt høyt oppe på låret (kvinnelig) for å holde lange tynne strømper (hoser) på plass – eller like over tykkleggen (mannlig) for knestrømper. Det skulle normalt være skjult under klærne, med unntak for ordenen.
Til bunadsknebukser er bandene festet til buksa. De er flettet eller tvunnet av ull, farget i bunadsfargene og utstyrt med dusker.
Spesialsydde sokkeband var også brukt av menn for å sikre at ankelsokker ikke ble liggende i en krøll over skoene etter at elastikken var gått ut. De var regulerbare i vidde, satt litt over tykkleggen og holdt oppe en festemekanisme for sokkene.
Thorbjørn Svenssen
Ole Thorbjørn «Klippen» Svenssen (født 22. april 1924 i Sandar, død 8. januar 2011 i Sandefjord ) var en norsk fotballspiller. Han spilte totalt 104 A-landskamper for fra 1947 til 1962, og var kaptein i 93 av dem. Frem til John Arne Riise spilte sin landskamp nr. 105 den 7. september 2012 hadde ingen andre nordmenn spilt flere kamper for herrelandslaget, og da Svenssen spilte sin 100. landskamp i 1961, var engelske Billy Wright den eneste andre spilleren i verden som hadde nådd denne milepælen.
Svenssens posisjon på banen var midtstopper. På klubbnivå spilte Svenssen hele sin karriere for Sandefjord Ballklubb. Han var æresmedlem i samme klubb. Hans sønn Torgny Svenssen ble seriemester med Idrettsklubben Start i 1978.
Hjørungavåg
Hjørungavåg er ei bygd med 932 innbyggere (2018) i Hareid kommune på Sunnmøre. Til bygda regnes da grunnkretsene Liavågen (630 innb.), Hjørungnes-Åsen-Overå (160 innb.) og Øvrelid-Alme (142 innb.). Tettstedet Hjørungavåg har 733 innbyggere (2018).
På historisk grunn
Ifølge Snorre slo leidangshæren til Håkon Jarl jomsvikingene og en dansk invasjonshær i et sted kalt Hjörungavágr i år 986. Mange har ment at det historiske Hjörungavágr var i Liavåg. I tråd med teorien skiftet bygda navn til Hjørungavåg. Et viktig bidrag til navneskiftet var at poståpneriet i Liavåg fikk navnet Hjørungavåg i 1897.
Navneskiftet har medført at bygda er blitt tett koblet til slaget i Hjörungavágr, selv om det er mange meninger om hvor slaget egentig sto. Håkon jarl og sønnen Eiriks seier over den danske invasjonshæren, støttet av de beryktede jomsvikingene var et viktig skritt mot en reell rikssamling av Norge. Kommunen tok derfor initiativet til en storstilt tusenårsfest i 1986. Flere minnesmerker ble reist i Hjørungavåg, blant annet «Jarlebautaen» på Leira innerst i Liavågen og ikke minst Nasjonalmonumentet ved Overåsanden. Bygda er fra før svært rik på ulike gravfunn fra eldre tid.
Hareid
Hareid er en kommune på øya Hareidlandet i Møre og Romsdal. Kommunen ble dannet i 1917 da den ble utskilt fra Ulstein kommune. Inntil 1958 omfattet kommunen også en liten del av Sula.
Geografi
Det høyeste fjellet i Hareid er Kongsvollen (683 moh.). Det er grensefjell mellom Hareid og Ulstein. Det nest høyeste er Melshornet (668 moh.). Den største innsjøen er Snipsøyrvatnet (3,19 km²).
Befolkning
Tettstedet Hareid, som også inkluderer Bigset, har innbyggere per 1. januar. De to andre tettstedene i kommunen er Hjørungavåg ( innb.) og Brandal ( innb.).
I Hareid er 19,89 % av befolkningen (2023) innvandrere eller barn av innvandrere. De største gruppene med hensyn til landbakgrunn er Polen og Sri Lanka
Samferdsel
Hareid er et kommunikasjonsknutepunkt. Det går hurtigbåt mellom Hareid og Ålesund via Valderøya. Fra Valderøy går det buss til Ålesund lufthavn, Vigra. Fra Hareid går det også ferje til Sulesund i Sula.
I 2014 vedtok regjeringen at framtidige E39 skal gå over Hareid og videre i bro over Sulafjorden. Strekningen er ikke konkret omtalt i Nasjonal transportplan 2018–2027.
Hareid er knyttet til fastlandet via Eiksundsambandet, som går fra Ulstein og til Ørsta/Volda. Fra Hareid er det bussforbindelser til blant annet Ulsteinvik, Fosnavåg, Ørsta, Volda, Måløy, Bergen og Oslo.