cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Paul Frommelt
Familie
Paul er en yngre bror av Willi Frommelt og sønn av den tidligere langrennsløperen Christof Frommelt som deltok under Vinter-OL 1948.
Malaysiske kinesere
Malaysiske kinesere (malaysisk: Kaum Cina Malaysia; kinesisk (tradisjonell): 馬來西亞|華人; kinesisk (forenklet): 马来西亚|华人; pinyin: Mǎláixīyà Huárén) er malaysiske statsborgere av kinesisk avstamning. Kinesere har flere hundre års historie i Malaysia, og på 1800-tallet kom en rekke kinesere etter oppmuntring fra de britiske myndighetene. De fleste av dagens malaysiske kinesere er imidlertid etterkommere av hankinesere som kom til Malaysia i første halvdel av 1900-tallet. Malaysiske kinesere er en av de største gruppene av kinesere utenfor Kina. Malaysiske kinesere utgjør rundt en fjerdedel av befolkningen i Malaysia og er landets nest største etniske gruppe etter malayer. De snakker tradisjonelt en mandarinkinesisk dialekt, men så godt som alle behersker også malaysisk og engelsk.
Nysølv
Nysølv (også kalt alpakka) er en kobberlegering som består av 45-80% kobber, 10-35% sink og 5-45% nikkel. Legeringen kan også være tilsatt aluminium. Nysølv inneholder ikke sølv, men har fått navnet sitt fordi det ligner på sølv.
Nysølv brukes som et rimelig alternativ til sølv i bl.a. bestikk, pyntegjenstander og musikkinstrumenter, og er svært motstandsdyktig mot korrosjon.
Dersom nysølv belegges med sølv får man sølvplett.
Eliot Higgins
Eliot Higgins (født 1979), som tidligere brukte pseudonymet Brun Moses, er en britisk borgerjournalist og blogger. Higgins har blitt kjent for bruk av åpne kilder og sosiale medier (OSINT) for undersøkelser i forbindelse med den syriske borgerkrigen og grunnleggeren av Bellingcat. Senere har Higgins utsatt den russiske militære intervensjonen i Ukraina (2014-2015) for nærgående studier gjennom direkte observasjonsmuligheter som var blitt mulig med elektroniske mediemidler. Nedskytingen av passasjerflyet Malaysia Airlines Flight 17 er den meste kjente saken omkring den ukrainske konflikten fra Higgins side. Som en aktiv bidragsyter i den pågående mediedekningen gjennom sosiale medier har Higgins vunnet anerkjennelse med sin innsats for identifisering av våpen i opplastede videoer fra den syriske konflikten. Mediene rettet sin oppmerksomhet mot Higgins som er oppfattet som en aksepterbar journalistisk kilde innenfor sosiale medievirkning.
Kelsey 2 vannkraftverk
Kelsey 2 vannkraftverk (engelsk: Kelsey extension) er et vannkraftverk som er prosjektert i elven Nelson River i provinsen Manitoba, Canada. Verket inngår i Nelson River Hydroelectric Project, som omfatter en utbygging av elvas nedre løp med seks eksisterende og 14 planlagte vannkraftverk. Alle verkene bygges nedenfor Winnipegsjøen, og noen av verken vil få vann avledet fra naboelva Churchill i nord.
Dette anlegget vil ligge ved Kelsey vannkraftverk, omtrent der Burntwood-elva møter Nelson-elva. Maksimal effekt kan bli 200 MW.
Burgundy School of Business
Burgundy School of Business, tidligere École supérieure de commerce de Dijon-Bourgogne (forkortet BSB), er fransk handelshøyskole med hovedsete i Dijon og avdelinger i Lyon og Paris. Skolen ble etablert i 1899. BSB ble rangert som den 81ende beste europeiske handelshøyskolen i 2019 av Financial Times. Skolens ulike programmer er trippel-akkreditert av internasjonale CGE, EQUIS, og AACSB. Skolen har bemerkelsesverdige alumni innenfor næringsliv og politikk, deriblant Stéphane Baschiera (CEO Moët & Chandon) og Antoine Lesec (CEO Being).
Korsvedbladbille
Korsvedbladbille (Pyrrhalta viburni (Paykull, 1799)) er en bille som tilhører familiegruppen bladbiller (Chrysomelidae). Korsvedbladbille er utbredt i det meste av Europa. Den lever på arter i korsvedslekta (Viburnum).
Korsvedbladbille er mellom 4,5-6,5 mm lang. Den er lyst gulbrun med fin nesten utydelig punktur. Scutellumet er mørkere, brunlig. Kroppen er litt langsmal og ikke så oval som bladbillene ofte er. Beina er lys på farge.
Korsvedbladbille tilhører gruppen av insekter med fullstendig forvandling (holometabole insekter), som gjennomgår en metamorfose i løpet av utviklingen. Larvene er radikalt forskjellige fra de voksne i levevis og i kroppsbygning. Mellom larvestadiet og det voksne stadiet er et puppestadie, en hvileperiode, der billens indre og ytre organer endres. Både larvene og de voksne (imago) billene lever av å spise blad på krossved.
5. serierunde i Eliteserien 2019
5. runde i Eliteserien i fotball for menn 2019 startet med –  lørdag 27. april 2019, hoveddelen av kampene ble spilt søndag 28. april mens runden ble avsluttet med –  mandag 29. april
Kampfakta
'''Lørdag 27. april''' <div id="Sarpsborg 08 v Mjøndalen"> '''Søndag 28. april <div id="Tromsø v Brann"> <div id="Lillestrøm v Haugesund"> <div id="Strømsgodset v Kristiansund"> <div id="Stabæk v Bodø/Glimt"> '''Mandag 29. april''' <div id="Vålerenga v Odd">
Écône
Écône er et område i Riddes i distriktet Martigny i kanton Valais i Sveits. Det er tilholdsstedet for Ecône-seminaret, det internasjonale presteseminaret for St. Pius X-broderskapet.
Seminaret ble opprettet av den franske erkebiskop Marcel Lefebvre i 1971, året etter at han opprettet selve St. Pius X-broderskapet. Det er det største og fremste av (pr 2009) i alt seks slike utdannelsessteder for vordende prester for St. Pius X-broderskapet. De andre fem ligger i Frankrike, Tyskland, USA, Argentina og Australia.
Erkebiskop Marcel Lefebvres legeme ble bragt til Écône etter hans død i 1991.
Zhang Qian
Zhang Qian (tradisjonell kinesisk: 張騫; forenklet kinesisk: 张骞; pinyin: Zhāng Qiān, Wade-Giles: Chang Ch'ien, født i 195 f.Kr. i kommanderiet Hanzhong i Kina, død i 113 f.Kr.) var en kinesisk embetsmann som ble sendt ut fra Kina på 100-tallet f.Kr. under Han-dynastiet. Han var den første offisielle diplomaten som kom tilbake med pålitelig informasjon om Sentral-Asia til den kinesiske keiseren Wu av Han. Han spilte også en viktig rolle i den første kinesiske koloniseringen av regionen som i dag er kjent som Xinjiang.
Reisene til Zhang Qian er knyttet til en av de store handelsrutene gjennom Asia, Silkeveien. Reisene hans åpnet Kina mot nye riker og produkter fra en verden som til da var ukjent for kineserne.
Zhang Qians fortellinger fra reisene sine i Sentral-Asia er nedskrevne i historieverket Shiji, skrevet av Sima Qian i det første hundreåret f.Kr. I dag blir Zhang Qian regnet som en av Kinas nasjonalhelter og han hylles for sin rolle i åpningen av Kina for handel med resten av verden.
Hans grav ligger i fylket Chenggu i Shaanxi i Kina.
Zhang Qian er avbildet i Wu Shuang Pu (無雙 譜, Oversikt over Uforlignelige Helter) av Jin Guliang.
Ski-VM 2023 – Hopp stor bakke lag menn
Hopp stor bakke lag menn under Ski-VM 2023 ble arrangert 4. mars 2023.
Lahell
Navnet kommer fra det gammelnorske «Laðhella» – et berg ved sjøen hvor man laster og losser båter.
Lahell er primært et boligområde som grenser til Gullaug i nord, ca. syv km fra Drammen by.
Store deler av befolkningen bosatte seg på Lahell i forbindelse med sprengstoff-produsenten Dyno Industrier. Produksjonen av sprengstoff er nå flyttet fra Gullaug-halvøya, og Helse Sør-Øst planlegger å bygge et nytt og moderne sykehus på deler av tomten.
Engersand friluftsområde besøkes om sommeren av sol- og vannglade turister. Ticon Eiendom planlegger, over de neste årene, videre utbygging av Engersand Havn til totalt ca. 60.000 m2 boligmasse, samt tilhørende bygg for forretningsvirksomhet. De inntil fem etasjer høye boligblokkene står i sterk kontrast til den eksisterende, tradisjonelle lavbebyggelsen i området.
På tross av Regjeringens byggeforbud i 100-metersbeltet langs sjøen (§ 1-8 i plan- og bygningsloven av 27. juni 2008) og boligfeltets plassering i umiddelbar nærhet til Drammensfjorden og dens viktige våtmarksområder, ble området regulert til bolig- og næringsvirksomhet av Lier kommune.
Europavei 134 fører tungtransport og pendlertrafikk gjennom det idylliske nabolaget til og fra Oslofjordtunnelen. Antall passerende kjøretøy oversteg i 2007 per døgn, hvorav > 7 % er tungtransport. Det planlegges en tunnel gjennom Mørkåsen fra Gullaug til Dagslett i Røyken, som delvis vil bli finansiert av ny bomstasjon på Lahell.
Historiske, lokale stedsnavn i Lahellområdet omfatter blant annet: Engersand, Engersandbukta, Gullaugbukta, Høstakerstranda, Møkkastranda, Kuskjæret, Furuset, Svarthølet, Grassodden, Gullaugbukta, Berget, Teglsteinsfabrikken, Tjærefabrikken, Becherstranda, Dullumsjuvet og Ticon.
Brødrene Dal
Den fjerde sentrale figuren i alle seriene var Fortelleren, en ren stemmerolle spilt av Tom Mathisen.
TV-serier
Opprinnelig var det planlagt enda en TV-serie om Brødrene Dal, hvor brødrene skulle forsvinne etter å ha padlet ut på en ny ekspedisjon og fortelleren (Tom Mathisen) drar ut på leting etter dem. Serien skulle ha blitt vist i forbindelse med 50-årsjubileumet til NRK, men det hele måtte skrinlegges på grunn av Trond Kirkvaags sykdom.
Kassettutgivelser
KLM laget også musikk og sketsje-kassetter med Brødrene Dal-titler:
Ekspedisjonene
Ifølge produksjonene om og med Brødrene Dal brødrene har deltatt i følgende ekspedisjoner:
Øvrige familiemedlemmer
Brødrene er sønner av Mari og Halling Dal. De har niesen Mette-Mari Dal og nevøene Joste og Snerting Dal. Deres onkel er oppdageren Thor Heyer Dal.
Bensinstasjon
En bensinstasjon er en butikk som blant annet selger drivstoff til motorkjøretøyer. De vanligste drivstofftypene som selges er bensin og diesel. Enkelte stasjoner selger også avgiftsfri diesel, flytende petroleumsgass, naturgass, biodiesel, etanol og parafin. Nylig har bensinstasjoner også begynt å selge butan.
Bensin blir ofte blandet ut med bioetanol for å redusere utslippet av fossilt CO2. Betegnelsen EXX, hvor X-ene er tall, viser hvor stor prosentandel bioetanol drivstoffet inneholder. E10 inneholder for eksempel 10% bioetanol. Bensin som selges i Norge og Europa følger kravende i den norsk-europeiske produktstandarden NS-EN 228. Denne standarden tillater at inntil 5% bioetanol blandes inn i bensinen. Nært sagt all bensin solgt i Norge er E5. Det har vært snakk om at E10 skal erstatte E5 i Norge. Alle biler produsert i eller etter år 2000 kan bruke E10, og mange biler produsert før 2000 kan også bruke E10.
Diesel som er iblandet bioetanol har en tilsvarende betegnelse som bensin. Bxx. Vanlig diesel er i Norge B7. Altså 93% dieselolje og 7% bioetanol.
Fra 2006 til ca. 2014 ble drivstoffet E85 (85% etanol og 15% bensin) solgt i Norge. I Europa per 2019 er det kun svenske bensinstasjoner som tilbyr E85 i stor skala. Veiledende pris på E85 på Circle K Sverige er 12. november 2019 12,74 SEK/L, hvor miles95 koster 15,63 SEK/L.
Bensinstasjoner tilbyr ofte andre tjenester i tillegg til salg av drivstoff, slik som service, vask av bil og matservering. Betjente stasjoner har ofte også kiosk med salg av mat, drikke, dagligvarer og bilprodukter. Mange stasjoner er selvbetjente hvor man benytter et betalingskort, selv om stasjonen er stengt.
Verdens første bensinstasjon ble åpnet i St. Louis i Missouri i 1905.
Bensinstasjonkjeder i Norge
Uthevede navn er bensinstasjonkjedene
Korallslanger
Korallslanger er en gruppe giftsnoker.
Korallslangene kjennetegnes best på sine farvemønstre. Skinnet er delt inn i røde, blå og gule ringer. De har små gifttenner, men er svært giftige og bitt kan være dødelig for mennesker. Føden består hovedsakelig av små krypdyr.
Skjern
Skjern er en stasjonsby og tidligere kjøpstad i Ringkøbing-Skjern kommune i Vestjylland, Danmark med 7,862 innbyggere per 2022. Den ligger nord for Skjern Å.
Frem til kommunalreformen i 2007 var den administrasjonssenter i tidligere Skjern kommune.
Kornjordloppe
Kornjordloppe (Phyllotreta vittula) er en bille som tilhører familiegruppen bladbiller (Chrysomelidae). Den er utbredt i det meste av Europa og østover i Asia. Den finnes i Norge. Den lever på havre, byggkorn, rug og hvete.
Kornjordloppe er en liten bille, mellom 1,5-1,8 mm lang. Dekkvingene er mørke, med et bredt langsgående gult bånd på hver dekkvinge. Båndet er like bredt hele veien, som ved skuldrene og smalner ikke nevneverdig bakover. Halsskjoldet er mer blålig eller grønnlig. Kroppen er litt langsmal og ikke så oval som bladbillene ofte er.
Både larvene og de voksne (imago) billene lever av å spise av planten, larvene lever i stengelen, mens de voksne (imago) lever på selve planten. Enkelte år kan de bli tallrike og regnes da som skadedyr.
Kornjordloppe tilhører gruppen av insekter med fullstendig forvandling (holometabole insekter), som gjennomgår en metamorfose i løpet av utviklingen. Larvene er radikalt forskjellige fra de voksne i levevis og i kroppsbygning. Mellom larvestadiet og det voksne stadiet er et puppestadie, en hvileperiode, der billens indre og ytre organer endres.
Leiv Heggstad
Leiv Heggstad (født 1879 i Namsos, død 1954) var en norsk skolemann, lærebokforfatter, ordbokredaktør og nynorskforkjemper.
Han var sønn av Marius Hægstad. Han var styrer ved Voss private gymnas 1911–1916, overlærer ved Voss landsgymnas 1916–31 og rektor ved Molde kommunale høgre ålmennskule 1931–45. Han skrev småskrifter og artikler i målstriden og gav blant annet ut Norsk Grammatikk (større utg. 1931), Gamalnorsk ordbok (1931), Vossemålet (1933) og Eventyr og segner på målføre frå alle kantar av landet (1950). Han oversatte Egils saga. Leiv Heggstad var den første formannen i Studentmållaget.
TV-året 2012
TV-året 2012 er en oversikt over hendelser, program og avdøde TV-personligheter i 2012.
Regjeringen Rotwitt
Regjeringen Rotwitt var Danmarks regjering 2. desember 1859 – 24. februar 1860. Etter konseilpresidenten Carl Eduard Rotwitts død 8. februar 1860 innleverte samtlige ministre sine avskjedsbegjæringer og ble fritatt 24. februar 1860.
Landeskogen Peace Center
Landeskogen Peace Center ligger i Bygland kommune. Selve hovedbygningen er på 5000m², og er en praktbygning med lang historie. Målet er å opprette et møte- og konferansesenter for miljø, utvikling og fredsspørsmål. Man håper også at fredssenteret vil bli et samlingssted for europeisk ungdom, blant annet gjennom årlige sommerleirer.
Landeskogen Peace Center er et selvstendig ideelt aksjeselskap etablert som en utvidelse av virksomheten til Aktive Fredsreiser.
Regjeringen Rotwitt
Endringer: 8. februar 1860
Regjeringen Rotwitt besto av følgende ministre:
Lundamo
Lundamo er et tettsted i Melhus kommune i Trøndelag. Tettstedet hadde innbyggere per 1. januar, og ligger ved Gaula i Gauldalen mellom Hovin og Ler, omtrent 20 kilometer sør for kommunesenteret Melhus.
E6 går tvers igjennom Lundamo sentrum. Lundamo stasjon ligger langs Størenbanen, og var stoppested på Dovrebanen. Stasjonen betjener i dag lokaltrafikk, og er endestasjon for mange av togene på strekningen Steinkjer - Lundamo. Stedet har egen barneskole, ungdomsskole, barnehage, nærbutikk, to idrettshaller og et sykehjem. Horg kirke ligger to kilometer sørvest for Lundamo sentrum, langs riksveien. Lundamo Idrettslag og Gauldal Fotballklubb står for mye av idrettsaktiviteten i bygda. I tillegg har bygda et svært aktivt skotthyllmiljø gjennom Vestsida Skotthyllklubb.
Lundamo var tidligere kommunesenteret i Horg kommune. Denne kommunen ble oppløst da den ble innlemmet i Melhus kommune i 1964.
Fjellene Litlstenen og Høgstenen, like sørøst for sentrum, er viktige turmål for innbyggere i bygda, og danner en karakteristisk silhuett sett fra dalbunnen.
Beatboxing
Beatboxing, eller human beatbox (engelsk: menneskelig trommemaskin), er kunsten å skape rytmer, lydeffekter og musikk kun ved å anvende sin egen kropp (i hovedsak munnen). Beatboxing regnes som et element i hiphopkulturen, og har vært hyppig brukt siden 1980-tallet, da hiphopmusikken fikk fotfeste over store deler av verden. Teknikken er imidlertid brukt utenfor (og før) hiphopkulturen, spesielt innen akustisk-elektronisk musikk, som i (diskutable) verdensener Rahzels arbeid på Björks plate Medulla.
I Norge er beatboxing lite utbredt, og de to eneste kjente norske beatboxerne er Final som regnes for å være Norges beste på dette, og Droolian.
Oslo holder for tredje år NM i beatboxing 2014. unge og interesserte beatboxere konkurrerer om hvem som er Norges beste beatboxer.
Engersand
Engersand er et friluftsområde i Lier kommune i Viken fylke.
Engersand er mest kjent som et rekreaksjons-område som er en del av, eller grenser til Lahell i indre Drammensfjord. I den senere tid er Engersand forbundet med Engersand Havn som ligger utenfor området. Fra å grense til et passivt industriområde i nord er nå Engersand nærmeste nabo til et ambisiøst boligbyggeprosjekt og en ny båthavn.
Crème de cassis
Crème de cassis er en søt fransk likør laget av solbær.
Likøren anvendes sammen med hvitvin, som gir kir, eller med champagne, som gir kir royal.
Jerringprisen
Jerringprisen, eller Radiosportens Jerringpris, (svensk: Jerringpriset) er en pris innstiftet av sportsredaksjonen i Sveriges Radio. Prisen er oppkalt etter den svenske radiomannen Sven Jerring og deles ut på Svenska Idrottsgalan i januar hvert år. Prisen deles ut til den idrettsutøver eller det idrettslag som svenske radiolyttere gjennom avstemning kommer fram til har gjort «årets beste idrettsprestasjon».
Rex J. Walheim
Rex J. Walheim (født 1962) er en amerikansk astronaut og offiser.
Walheim har en bachelor i maskinteknikk fra University of California, Berkeley i 1984 og en mastergrad i industriell økonomi fra University of Houston i 1989.
Nemzeti Bajnokság I 2020–2021
Nemzeti Bajnokság I 2020–2021 var den 122. sesongen av Nemzeti Bajnokság I, den høyeste fotballdivisjonen i Ungarn. Sesongen begynte 14. august 2020 og ble avsluttet 9. mai 2021. Regjerende mestere Ferencvárosi forsvarte tittelen og vant sitt 32. seriemesterskap.
Tina Turns the Country On!
Tina Turns the Country On! er det første studioalbumet til Tina Turner. Det ble gitt ut i 1974. Albumet ble spilt inn i Bolic Sound i Inglewood i California i juni 1974. Albumet ble også nominert til en Grammy i kategorien Best R&B Vocal Performance, Female.
Sangene «Freedom To Stay», «Good Hearted Woman», «If It's Alright With You», «If This Is Our Last Time», «Lay It Down», «Lovin' Him Was Easier», «Soul Deep», «Stand by Your Man», «We Had It All» og «You Ain't Woman Enough (To Take My Man)» ble alle spilt inn på samme sesjon i juni 1974, men har aldri blitt utgitt offisielt.
Sporliste
Side 2:
Pelsbiller
Pelsbiller eller pelsklannere (Attageninae) er en underfamilie av biller som hører til familien klannere (Dermestidae). De lever av dødt animalsk materiale, for eksempel kjøtt, hud, pelsverk og ull. Mange arter kan gjøre betydelig skade på lagrede matvarer, tekstiler og biologiske samlinger. En del av disse artene har blitt spredt med handel over store deler av verden.
Utseende
Små til middelsstore (1,5 – 15 mm), avlange, oftest mørkfargede biller, gjerne med lyse flekker. Kroppsformen er mer eller mindre oval, men det finnes også arter som er korte og brede, eller langstrakte. Antennene er klubbeformede. Oversiden er gjerne kledt med lange, oppstående hår og/eller mønster av lyse skjell. Hos noen arter er hunnene larvelignende hele livet (larviforme hunner). Hodet er forholdsvis lite og ofte skjult under brystskjoldet. Mange arter har to punktøyne i pannen. Antennene består av 5-11 ledd og er vanligvis nokså korte, med en tydelig, 1-3 leddet kølle. Hos hannene til noen arter er det ytterste leddet sterkt forstørret, like langt som resten av antennen. Brystskjoldet (pronotum) er bredere enn langt, sett ovenfra firkantet eller halvsirkelformet. Det har ingen tydelig forhøyninger eller groper. Dekkvingene er oftest noe flate. Hos noen arter dekker de ikke hele bakkroppen. Beina er temmelig korte og kan foldes tett inntil kroppen. Larvene er mer eller mindre kjegleformede og gjerne kledt med lange hår.
Levevis
Klannerne lever av dødt dyrisk materiale og kan klare seg med svært lite fuktighet, slik at de kan spise tørrfisk, nålede tørre insekter, lær og andre tørre materialer. Ute i naturen lever de av kadavere, matrester i fuglereir, insektrester i vepse- og humlebol og lignende. De nyklekte larvene er svært aktive og kan komme seg inn gjennom ganske små åpninger.
Skadedyr i hus
Pelsbillen (Attagenus pellio) gjør særlig skade på pelsverk, men kan også angripe lagrede matvarer. Den er langt mindre vanlig enn fleskeklanneren. Den brune pelsbillen (Attagenus smirnovi) kom til Norge tidlig på 1980-tallet og etablerte seg i Oslo-området. Den er også kjent under tilnavnet Majorstu-billen, da den lenge kun fantes på Majorstuen og tilstøtende områder.
Kitimat
Kitimat er en by ved en fjord i nordvestre Britisk Columbia i Canada i regionale distrikt Kitimat-Stikine. Kitimat Valley, som også omfatter Terrace (Kitimat-Stikines administrative sete), er det mest folkerike strøket i nordvestre British Columbia. Byen ble planlagt og anlagt av Aluminum Company of Canada (Alcan) i 1950-årene.
Historie
Fra et høydepunkt på ca 12000 innbyggere hadde byen senere en befolkningsnedgang til ca 2011, da folketellingen angav drøyt 8.000 innbyggere. Men senere er den blitt raskt voksende på grunn av den planlagte og/eller pågående (2014) av en rekke rørledninger for skifergass fra Western Canadian Sedimentary Basin på de kanadiske høysletter til stillehavskysten hit eller i nærområdet. Det er meningen å utskipe gassen til Asia, blant annet til Kina, Japan og Sør-Korea. All infrastruktur i og rundt Kitimat er under utbygging.
Soledad Miria
Soledad Miria er en liten øy tilhørende Panama. Øya er ca. 700 meter lang og tett befolket. I 2006 ble øya rammet av en storbrann og halvparten av husene på øya brant ned. Brannen ble utløst av en gasseksplosjon i en komfyr.
Audi A6
Audi A6 er en bil i E-segmentet, medium-stor klassen/premiumklassen for personbiler og er produsert av det tyske selskapet Audi, som idag eies av Volkswagen AG. Modellen A6 er tilgjengelig både som sedan og som stasjonsvogn (Avant). Forgjengeren til Audi A6 var Audi 100. Andre generasjons A6 la også grunnlaget for utvikling av en ny standard for biler, nemlig stasjonsvogner med høyere bakkeklaring. Den ble kalt Audi A6 allroad quattro, og det lange navnet blir ofte i dagligtale forkortet til «Audi allroad».
Hovedkonkurrenter i denne klassen er Mercedes-Benz E-klasse, BMW 5-serie, Alfa Romeo 166, Jaguar S Type, Lexus GS og Volvo S80/V70.
Juan Linz
Juan José Linz Storch de Gracia (født 24. desember 1926 i Bonn, Tyskland, død 1. oktober 2013 i New Haven, Connecticut) var en spansk-amerikansk statsviter.
Linz mottok i 1996 Johan Skytte-prisen i statsvitenskap. I 1988 holdt Juan Linz Stein Rokkan-forelesningen ved Universitetet i Bergen.
Rune Fløisbonn
Rune Erlend Fløisbonn (født 14. juni 1950 i Oslo) er en norsk ekspert på datakommunikasjon og -kriminalitet på Internett. Han har hatt administrative og faglige stillinger innen universitetssektoren; vært spesialetterforsker ved Økokrim og leder av Datakrimavdelingen i Kripos. Han er særlig kjent for å ha ledet Politidirektoratets satsing på digitalt politiarbeid og for oppbygging av Politiets datakrimsenter, som i 2005 ble Datakrimavdelingen i Kripos. Han har også vært sentral i debatten om innføring av EUs datalagringsdirektiv.
Han har engasjert seg i utvikling av utdannelse, forskning og utvikling innenfor IKT, og var en av initiativtagerne til Senter for cyber- og informasjonssikkerhet (CCIS) ved NTNU i Gjøvik.
Utdannelse og yrkesliv
Etter avsluttet utdannelse arbeidet han i flere år ved Televerkets forskningsinstitutt (TF) (1979–1988), han arbeidet også som forsker ved TF i perioden 1991–1992. I løpet av den første perioden var han gjesteforsker (Visiting Scientist) ved IBM Almaden Research Center i California (1985–1986). Da Televerket ble omgjort til aksjeselskapet Telenor ASA i 1995, engasjerte Fløisbonn seg, blant annet gjennom en aviskronikk og i møte med myndighetene, for å sørge for at offentlige midler til teleforskning ikke skulle bli borte.
Fra 1988 til 1991 var han IT-direktør ved UiO. I 1992 var han tilbake ved UNIK, som direktør for universitetsstudiene der. Denne stillingen hadde han til 1994, da han begynte som fakultetsdirektør ved MatNat (1994–2000).
I 2000 begynte han som spesialetterforsker i politiet, og fra 2000 til 2002 var han prosjektleder for etablering av Politiets datakrimsenter Økokrim. Etter et par år ved UiO og Forskningsparken i Oslo, arbeidet han ved Kripos, som avdelingsdirektør for Datakrimavdelingen fra 2005 til 2014.
I perioden 2014–2017 var han seniorrådgiver i Politidirektoratet. Han ble utnevnt til å sitte i gruppen som skulle utvikle en overordnet nasjonal strategi for bekjempelse av datakriminalitet (Datakrimstrategien). I direktoratet var han ansvarlig for politiets satsing på digitalt politiarbeid, oppbygging av et nasjonalt senter for etterforskning og iretteføring av datakrimsaker, og utnyttelse av elektroniske spor i alvorlige saker etterforsket av Kripos.
Fløisbonn var sentral i etablering av et formelt samarbeid og partnerskap mellom politiet og NTNU innen forskning og utdanning, og var en av initiativtagerne til CCIS ved NTNU i Gjøvik, der han også var styremedlem til 2017.
Lade flyplass
Lade flyplass ble anlagt under andre verdenskrig av den tyske okkupasjonsmakt og ble stengt i 1965. Allerede 9. april 1940 landet tyskerne på Ladejordene. Tyskerne bygget i løpet av 1940 en permanent flyplass på Lade med rullebaner, hangarer og takseveier støpt i betong. Fullt utbygget ble rullebanen 1150 meter lang og banebredden var 40 meter.
Rune Fløisbonn
Utdannelse og yrkesliv
I 2007–2009 satt han i den regjeringsoppnevnte Personvernkommisjonen, som hadde som oppgave å foreta en utredning om personvernet i det digitale samfunn. Innføring av EUs datalagringsdirektiv var et av de vesentlige tema som ble drøftet. Han ble kjent for allmennheten gjennom debatten som fulgte i media, om anonymitet og lagringstid for trafikkdata på Internett. Mange fryktet at direktivet ville svekke personvernet, mens andre, blant annet Fløisbonn, hevdet det motsatte, med bakgrunn i at etterforskning av kriminalitet på Internett ville bli umulig, dersom man ikke hadde elektroniske spor.
Lade flyplass
Flyplassen på Lade skulle også ha en funksjon innen forsvaret av byen. Stedet var blitt benyttet helt siden aprildagene i 1940, og senere stadig bedre utbygd. Ledelsen etablerte seg på Devle og bygde opp sine kommandofunksjoner der, mens en kommandoplass for jagerledelse ble bygd i Lade alle på vestsiden av Ringve gård. Flyplassen vokste etter hvert i størrelse og strakk seg fra smelteverket til Fagerheimsbukta. Langs sjøen fra Leangenbukta til Djupvika ble det bygd nærforsvarsstillinger og maskingeværstillinger, og ammunisjons- og bombelager ble etablert i skogen på vestsiden av Leangenbukta. På grunn av det sterke marineluftvern et i Trondheim ble det kun satt opp seks lette luftvernkanoner på Lade. På toppen vest for Lade skole satte de opp en bunker med en panservernkanon, som kunne bestryke flyplassen i tilfelle angrep. I juni 1943 hadde flyplassen et mannskap på 895 mann og innkvarteringsmuligheter for 1719 mann.
Trondheim flyklubb ble dannet i desember 1947. De og NTH flyklubb (etablert 1934) holdt til på Lade i hangarer utleid av Luftforsvaret.
I 1950 ble selskapet A/S Trønderfly dannet. Eiere var Anton J. Vinje, Wilhelm Nagel og Martin Klein. Allerede året etter ble selskapet nedlagt da de hadde mistet sitt uforsikrede fly.
Widerøes Flyveselskap etablerte seg nå på Lade med flyger og mekaniker og ble på plassen så lenge den var i drift.
Den 9. mai 1952 ble den første prøveflygingen for Braathens SAFE gjennomført for den framtidige Trondheim–Oslo-linjen. Den faste Osloruten ble offisielt åpnet 18. august 1953. Passasjerene sjekket inn på hotell Astoria. Braathens flyging pågikk til og med vinteren 1956. Lade flyplass ble stengt høsten 1965. Hele det gamle flyplassområdet ble utbygd til industri- og handelsvirksomhet. Den største hangaren består og eies av et investeringsselskap. Tidligere var denne eid av A/S Jernbeton. Traseen til rullestripa består også, som en del av dagens Haakon VII’s gate.
Valdresbanen
Valdresbanen er en sidebane til Gjøvikbanen som går mellom Eina og Dokka. Banen gikk opprinnelig fra Eina til Fagernes, men strekningen Dokka – Fagernes ble nedlagt ved stortingsvedtak i 1989.
Strekningen Eina–Dokka ble åpnet i 1902 under navnet Landsbanen, og i 1906 ble Valdresbanen frem til Fagernes offisielt åpnet. Banen ble drevet privat frem til 1937, da Norges Statsbaner overtok driften. I 1988 ble persontrafikken på banen nedlagt, mens godstrafikken på strekningen Eina–Dokka fortsatte til 1999. Strekningene Fagernes–Leira og Leira–Bjørgo ble revet opp i henholdsvis 1991 og 2003. Etter nedleggelsen har foreningen Nye Valdresbanen jobbet for bevaring av banen sammen med AS Valdresbanen, som driver dresinutleie om sommeren på den nedlagte strekningen mellom Dokka og Bjørgo.
Historikk
Allerede i 1875 ble det diskutert om det burde bygges en jernbane i Valdres. Det ble blant annet diskutert om Bergensbanen skulle legges gjennom dalen. I 1894 ble det vedtatt at Bergensbanen skulle gå gjennom Hallingdal. Dette satte fart i diskusjonen om en privat jernbane. Tre hovedalternativer ble diskutert: en mulighet var en sidebane fra Nesbyen, en annen mulighet var sidebane fra Hen stasjon på Randsfjordbanen. Det tredje alternativet var en sidebane fra Røykenvik eller Eina på Gjøvikbanen. Det var sidesporet fra Eina som til slutt vant fram. Viktigste årsak til dette var den store lokale interessen i Land-kommunene.
Stortinget vedtok å bygge banen i 1899, og den private jernbanebyggeren Søren Sørensen fikk anbudet. Staten skulle bidra med to millioner kroner, i tillegg skulle kommunene og privatpersoner bidra med 1,8 millioner kroner. Til sammen var banen beregnet til å koste 3,8 millioner kroner. Den 28. november 1902 ble banen åpnet fra Eina til Dokka, og 1. november 1903 hadde banen kommet til Tonsåsen. På det tidspunktet var alle pengene brukt opp, og til slutt ble det kommunene som måtte dekke overskridelsene på 700.000 kr. Banen ble åpnet til Aurdal 11. oktober 1905 og var endelig framme på Fagernes 11. oktober 1906.
Til sammen kostet banen 4,5 millioner kr, noe som betyr at den ble bygd relativt billig. Banen ble bygd svært kurverik, maksimal fart på togene var opprinnelig på bare 40 km/t. Svillene var laget av vanlig treverk, ikke impregnert tre. Dette førte til at de raskt begynte å råtne, og de måtte byttes etter kun få år. Skinnene var imidlertid av relativt god kvalitet, og banen ble bygd med normal sporvidde (Gjøvikbanen hadde normal sporvidde), dette til tross for at smalspor var det vanligste i Norge i denne perioden. Dette gjorde at banen kunne benytte langt kraftigere togmateriell enn de fleste andre sidebanene.
Banen ble umiddelbart en suksess og gikk med overskudd i mange år. Overskuddet ble brukt til å utbedre banen. I 1923 vedtok Stortinget at banen skulle forlenges fram til Vangsmjøsa, men denne forlengelsen ble aldri realisert. I 1935 ble det satt inn en bensindrevet motorvogn på strekningen, dette førte til at reisetiden Eina-Fagernes ble redusert til 2,5 timer. I 1937 gikk konsesjonen for drift av banen ut, og NSB overtok. På 80-tallet gikk imidlertid trafikken kraftig tilbake, en av årsakene til dette var en kraftig forbedring av busstilbudet mellom Valdres og Oslo. Persontrafikken på banen ble nedlagt 1. januar 1989.
SuperVillain Studios
SuperVillain Studios er en amerikansk videospillutvikler som utvikler spill for Wii, Nintendo DS, Xbox, Xbox 360, PlayStation 3, PlayStation 2, PlayStation 4 og PlayStation Portable.
Selskapet ble etablert i januar 2004 av Tim Campbell, Steve Ganem og Chris Rausch i Costa Mesa i California. Selskapet besto i starten bare av seks personer, som da utviklet nivåer og flerspillerfunksjonaliteten for Tony Hawk's Underground 2, som ble hovedsakelig utviklet av Neversoft. Selskapet vokste gjennom kontrakter og avtaler med Activision, som ledet dem til å etterhvert utvikle Dungeon Siege: Throne of Agony for PSP for 2K Games.
Siden den gang har de portert diverse spill, for det meste individuelle spill på kontrakt, blant annet Flow for Sony.
Formel 5000
Formel 5000, eller F5000, var en formelbilklasse som konkurrerte i nasjonale mesterskap mellom 1968 og 1982.
Formel 5000 ble introdusert av Sports Car Club of America som en del av deres Formel A-klasse, hvor formelbiler av ulikt opphav konkurrerte. F5000-biler benyttet V8-motorer med maksimum fem liters slagvolum fra ulike amerikanske bilfabrikker. Formelen spredte seg snart til andre land og bilene som deltok var av velrenommerte merker som Chevron, Eagle, Lola, Lotus, March og McLaren.
Aleksandr Dmitrijev (dirigent)
Aleksandr Sergejevitsj Dmitrijev (russisk: Алекса́ндр Серге́евич Дми́триев) (født 19. januar 1935 i Leningrad) er en russisk dirigent.
Biografi
Aleksandr Dmitrijev studerte kordirigering og musikkteori ved konservatoriet i Leningrad og ble uteksaminert i 1958. Han fortsatte deretter med videregående studier i orkesterdirigering. I 1961 ble han ansatt som dirigent for orkesteret til Karelens radio og TV, hvor han var sjefdirigent fra 1962 til 1971. I denne perioden ble han også prisvinner i Sovjetunionens dirigentkonkurranse (1966) og deltok på mesterkurser i orkesterdirigering ved musikkonservatoriet i Wien under Hans Swarovsky og Karl Österreicher i 1968 og 1969. Han ble også invitert til å studere med Jevgenij Mravinskij (1970 og 1971).
Fra 1971 til 1977 var Dmitrijev sjefdirigent for Maly opera og balletteater i Leningrad (i dag: Mikhajlovskij-teatret). Og i 1977 ble han utnevnt som sjefdirigent for Leningrad Symfoniorkester, i dag St. Petersburg Symfoniorkester.
Fra 1990 til 1998 var Dmitrijev sjefdirigent for Stavanger Symfoniorkester. Dmitrijev dirigerte orkesteret første gang 14. juni 1990. Konserten ble en så stor suksess at han ble overtalt til å gå inn som orkesterets kunstneriske leder sammen med Frans Brüggen (ansvar for eldre repertoar).
Han har vært lærer og senere professor ved Rimskij-Korsakov-konservatoriet i St. Petersburg siden 1971.
Washington Allston
Bakgrunn
Washington Allston, oppkalt etter revolusjonsgeneralen, ble født på en risplantasje langs Waccamaw River ikke langt Georgetown ved fra dens utløp. Hans mor Rachel Moore hadde giftet seg med kaptein William Allston i 1775, skjønt han døde i 1781, kort etter slaget ved Cowpens. Da giftet hun seg på nytt, med dr. Henry C. Flagg, sønn av en velstående skipshandler fra Newport i Rhode Island.
Allston gikk ut fra Harvard College i 1800.
Kunstner
Deretter seilte han til Europa, der han tilbragte tre år med å studere kunst ved Royal Academy i London. Den britisk-amerikanske maleren Benjamin West ledet akademiet da.
Fra 1803 til 1808 besøkte han store museer i Paris, deretter museer i Italia, der han møtte Coleridge, en venn han beholdte livet ut. Samuel F. B. Morse var en av Allstons kunststudenter, og fulgte Allston til Europa i 1811. Etter sin reise gjennom Vest-Europa bosatte han seg i London, der han mottok berømmelse og priser for sine bilder. Han er onkel de malerne George Whiting Flagg og Jared Bradley Flagg, begge disse studerte også under Allston.
Anerkjennelse
Allston ble av og til kalt «den amerikanske Titian» fordi hans stil minnet om den store venetianske renessansemaleren, med deres bruk av dramatiske fargekontraster.
I 1818 reiste han tilbake til USA, og bodde i Cambridge i Massachusetts i 25 år, fram til sin død i 1843, i en alder av 64 år.
Biofeedback
Biofeedback er en læringsprosess hvor man lærer å forbedre helse og generell ytelse ved å observere signaler generert av ens egen kropp. Biofeedback er vitenskapelig basert og validert av studier og klinisk praksis.
Noen av de kropslige funksjonene som kan bli målt, er hjernebarken elektriske aktivitet, muskelkontraksjon, hudsansen, hjertefrekvens og opplevelse av smerte.
Biofeedback kan bli brukt til å forbedre helse, allmenntilstand og fysiologiske endringer som kan opptre i forbindelse med endringer av oppfatninger, følelser og opptreden, eller disse endringene kan bli oppnådd uten bruk av annet utstyr, da dette ikke er nødvendig ved biofeedback.
Biofeedback har vist seg å være virkningfylt ved hodepine og migrene.
Ordet biofeedback ble konstruert for å beskrive laboratorie-prosedyrer som trente forsøkspersoner i å endre hjerneaktivitet, blodtrykk, muskelspenninger, hjerteslag og andre fysiologiske egenskaper som man vanligvis har antatt ligger utenfor viljestyrt kontroll. Fysiske endringer frembrakt av biofeedback består også ofte av følelser av avslappethet, forbedret motorisk kontroll og ofte ved lettelser i dysfunksjonelle fysiske og emosjonelle symptomer.
Når det brukes klinisk, fester terapeuten sensorer eller elektroder til kroppen. Disse sensorene registrerer en rekke signaler – tilbakemeldinger (feedback) – som vises på for eksempel en dataskjerm slik at pasienten selv kan se. En vanlig type enhet, som kalles elektromyogram (EMG), plukker opp signaler fra musklene. Den oversetter signalene til en form som man kan lett kan oppfatte, slik som blinkende lys og/eller en pipelyd hver gang musklene når et bestemt spenningsnivå. Hvis pasienten ønsker å slappe av i anspente muskler, må hun prøve å eliminere blinkingen eller pipelyden. På denne måten lærer pasienten hva som er riktige spenningsnivåer for musklene og kan senere fremringe den avslappete tilstanden uten biofeedback.
Studier har vist at vi har mer kontroll over antatte ufrivillige kroppsfunksjoner enn vi noen gang kunne forestilt oss. Forskere har bevist at mange individer kan endre sine ufrivillige reaksjoner ved å få visuell eller auditiv tilbakemelding om hva som skjer i kroppene deres. Som et resultat av forskningen, kan man nå med biofeedback trene seg opp til å leve et sunnere liv – enten man har en sykdomstilstand eller ikke.
Christodoulos
Erkebiskop Christodoulos av Athen (født 17. januar 1939 i Xanthi, Thrakia, Nord-Hellas, død 28. januar 2008) var erkebiskop og primas over den gresk-ortodokse kirke i Hellas, fra 1998 og frem til sin død.
Hans sivile navn var Christos Paraskevaidis. Da han var to år gammel, flyttet familien til Athen for å unnslippe tysk og bulgarsk okkupasjon av hjemsted under den andre verdenskrig. Hans far returnerte senere til hjembyen Xanthi etter verdenskrigen der han begynte å jobbe for byens ordfører. Christodoulos gikk på high school i den romersk-katolske Marist Leonteion Lyceum i Athen. Han studerte senere juss ved universitetet i Athen, derfra ble han uteksaminert i 1962, etter å ha blitt ordinert til diakon for den ortodokse kirken i 1961.
Han deltok også ved Graduate School ved University of Athens der han fikk en grad i teologi. Christodoulos ble ordinert til prest i 1965 og han ble uteksaminert fra det greske Menighetsfakultetet i 1967. Han jobbet først som sogneprest i Palaio Faliro, en forstad til Athen, mellom 1965 og 1974. I løpet av den tiden ble han også sjefssekretær for den hellige synode til kirken i Hellas. I 1974 ble han valgt til biskop av Demetrias i Volos, Thessalia, Dette var en jobb som han hadde frem til han ble valgt som erkebiskop av Athen i 1998.
Christodoulos var også utdannet til doktor i teologi, og han hadde en lavere grad i fransk og engelsk. I tillegg til å snakke italiensk og tysk. Han var forfatter av en rekke teologiske bøker og han mottok æresdoktorgrader fra Universitetet i Craiova og Universitetet i Iasi.
Han støttet opp om de fleste eksisterende sosiale tjenester som kirken i Hellas hadde ansvaret for, i tillegg lanserte han, som erkebiskop, nye tjenester for å møte flere sosiale problemer som den greske befolkningen. Blant annet mer velferd for rusmiddelavhengige og innvandrere, støtte for enslige mødre og mishandlede kvinner, omsorg for ofrene for menneskehandel, etablere en kjede av barnehager og skoler, og de ga bistand til fattige familier og familier som hadde mange barn og dårlig råd.
Han etablerte også organisasjonen "Solidaritet", som var tilknyttet kirken til Hellas. «Solidaritet» tillot en mer humanitær intervensjon av den greske kirken på et internasjonalt nivå i Midtøsten, Afrika, Asia og Øst-Europa. "Solidaritet" førte til flere kontroverser, slik som tilfellet hvor den fikk 5.6 millioner euro fra de greske myndighetene for å sende humanitær hjelp til befolkningen i Irak. I stedet brukte "Solidaritet" bare rundt 740 000 euro for å kjøpe mat, noe som de oppbevarte i lagerhus uten noen gang å sende dem til Irak, og de beholdt resten av pengene i en bankkonto i Hellas. Da det ble satt igang en undersøkelse av den økonomiske virksomheten til "Solidaritet" fant de ut flere uregelmessigheter.
Erkebiskopen støttet opp om Serbia (ett hovedsakelig ortodokst land), og viste stor offentlig motstand mot NATO og Kosovo-krigen i 1999 der Hellas spilte en ikke ubetydelig rolle..
I juni 2007 ble erkebiskop Christodoulos sendt til sykehus i Aretaeion Hospital i Athen og der ble han diagnostisert med leverkreft i høyre leverlapp. Han ble senere overført til Jackson Memorial Hospital i Miami, Florida for å gjennomgå en levertransplantasjon. Den 8. oktober 2007 ble transplantasjonen kansellert på grunn av metastaser. Etter forslag av hans fremmøtte legene, returnerte Christodoulos til Athen den 26. oktober for medisinsk behandling.
I hans siste dager, nektet erkebiskopen til å bli innlagt på sykehus, og foretrakk å forbli i sitt eget hjem i Psychiko, hvor han døde 28. januar 2008. Etter hans død kunngjorde den greske regjeringen en fire dagers nasjonal våke på stedet hvor hans kropp lå ved kapellet i katedralen Bebudelseskirken.
Hans begravelse ble holdt den 31. januar 2008. Det var ledet av Bartholomeus I, patriark Theofilos III av Jerusalem, patriark Theodore II av Alexandria, patriark Daniel i Romania, og tilstede var også erkebiskopen av Kypros, Chrysostomos II og erkebiskopen av America Demetrios. Valget av hans etterfølger som erkebiskop ble gjennomført ved kirkemøtet i Metropolitans i Hellas 7. februar 2008. Til tross for den gjentatte kritikken, viste Erkebiskop Christodoulos å være en av de mest populære erkebiskoper i gresk historie.
Hvitnakkeyuhina
Hvitnakkeyuhina (Yuhina bakeri) er en monotypisk art i brillefuglfamilien (Zosteropidae) og inngår i slekten av yuhinaer (Yuhina), som ellers teller elleve arter.
Biologi
Hvitnakkeyuhina blir cirka 12–13,5 cm lang og veier typisk 14–24 g. Arten har et ganske kompakt, sort nebb og et rødlig nøttebrunt hode med markert oppreist fjærkam, et karakteristisk hvitt bakhode, hvit strupe, og stripete sølvfargede øredekkere. Oversiden er rødlig nøttebrun på skuldrene og framre del av ryggen, mens resten av oversiden og stjerten er grålig mørkebrun. Flankene går fra lysere nøttebrun øverst til nærmest lysere olivengrå i buken. Kjønnene er like.
Arten trives i primær og sekundær bredbladet eviggrønn skog, typisk i høyder omkring 300–2 200 moh., og fuglene er utbredt fra det østlige Nepal og østover til Bhutan, Nordøst-India (fra Arunachal Pradesh sørover til det nordlige Cachar i det sørlige Assam) og Nord-Myanmar, samt i tilstøtende områder i det sørøstre Xizang og nordvestre Yunnan i Kina.
Inndeling
Inndelingen følger Birds of the World og er i henhold til Winkler, Billerman & Lovette (2020). Denne inndelingen følges også av BirdLife International og Artsdatabanken. Norske navn på artene følger Norske navn på verdens fugler og er i henhold til Syvertsen et al, (2020).
Norges flagg
Norges flagg inneholder et mørkeblått nordisk kors med hvite kanter på rød bunn. Den vertikale korsarm er forskjøvet mot flaggstangen etter mønster av de eldre nordiske flaggene i Danmark og Sverige. Handels- og nasjonalflagget har forholdet 16:22 (høyde til bredde), mens stat- og orlogsflagget har forholdet 16:27.
Proporsjoner
Proporsjonene til nasjonalflagget er 22:16 (lengde-til-bredde), og med fargene delt inn i lengdeforholdene 6:1:2:1:12 og breddeforholdene 6:1:2:1:6. På statsflagget flaggets proporsjoner 27:16, med fargeinndelingene 6:1:2:1:6:11 horisontalt og 6:1:2:1:6 vertikalt.
Omstridte fargekoder
Våren 2018 meldte den norske avisen Aftenposten at en norsk flaggprodusent hadde sendt brev til Utenriksdepartementet om at norske flaggprodusenter var fundamentalt uenige i de føringene Utenriksdepartementet ga for fargesammensetningen ved produksjon av norske flagg. Norske flaggprodusenter bruker, ifølge artikkelen, vanligvis rødfargen PMS 186 eller PMS 200 og blåfargen PMS 281 (bemerk at det ikke oppgis noen suffiks på PMS-kodene). PMS 200 og PMS 281 er også oppgitt på side 79 i publikasjonen «Flags and anthems manual, London 2012», og ble brukt i Sommer-OL i London 2012. 200 og 281 oppgis også av Oslo Orlogsforening. Flaggprodusenten Langkilde & Søn, samt nettsiden flaggregler.no, kaller Pantone 200 «norsk rød» og Pantone 281 «norsk blå». PMS 200 og 281 oppgis også av Kristiansand Flaggfabrikk as. Per 2021 spesifiserer også Nordisk råd Pantone 200 og 281.
Utenriksdepartementet hadde tidligere lagt til grunn at «flagget har samme rødfarge som det danske flagg og samme blåfarge som det franske. Etter Pantone fargesystem skal man benytte PMS 032 U for rødfargen og PMS 281 U for blåfargen.». Flaggprodusenter har argumentert for at disse fargene er feil. Utenriksministeren har senere uttalt at denne retningslinjen kun var ment for trykk til intern bruk for trykk på silkepapir, og ikke som en lovpålagt definisjon. Siden har utenriksdepartementet trukket tilbake anbefalingen i sin helhet.
Per januar 2021 har departementenes sikkerhets- og serviceorganisasjon (underlagt regjeringen) en ordknapp beskrivelse av flagget der fargene er definert som PMS 186 C for rødt og PMS 281 C for blått. Men ingen av de to kildene som det henvises til på siden (Store norske leksikons side om det norske flagget og Utenriksdepartementets side om Norges flagg ) nevner disse fargekodene. Flaggprodusenten Flaggfabrikken a.s, som har vært i kontakt med utenriksdepartementet, har likevel nevnt at denne definisjonen er brukbar som et utgangspunkt men at papirsuffiksene må fjernes og en ordentlig standard må opprettes. Andre organisasjoner og bedrifter har egne definisjoner av de norske fargene: Nordisk Flaggselskap oppgir rødfargen som PMS 186 og blåfargen som PMS 287. Nordisk råd henviste tidligere til Nordisk flaggselskaps retningslinjer, men oppgav rødfargen som Pantone 186 C (bemerk suffikset C), mens blåfargen var den samme (Pantone 287). I 2010, derimot, oppga Nordisk råd den lysere blåfargen Pantone 301.
Den 25. april 2018 anbefalte utenriksministeren at de norske flaggprodusentene selv tar initiativ til utvikling av en felles bransjestandard for flaggfargene (Norsk Standard), som eksempelvis er blitt gjort i Danmark (se artikkelen om Dannebrog). Det ble poengtert at det er fargen på det ferdige produktet som er viktig, og standarden dermed kan ende opp med ulike fargekoder for printing på stoff, papir eller til bruk på internett.