cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Guido Schmidt
Etterkrigstiden
Åtte måneder etter den annen verdenskrigs avslutning i Europa, i desember 1945, ble Schmidt arrestert og anklaget for høyforræderi. Den 12. juni 1947 endte rettssaken for Volksgericht i Wien med frifinnelse. Men ettersom rettens kjennelse ikke hadde gått fullt så langt som helt å avkrefte mistankene om høyforræderi, ble han ikke tilkjent noen erstatning.
I 1950 offentliggjorde British Element i Baden-Baden dokumenter som styrket mistanken om at Schmidt i begynnelsen av 1938 hadde arbeidet for å få avsatt sjefen for den østerrikske generalstab, Alfred Jansa, noe som sannsynligvis ville ha forhindret et østerriksk militært forsvar mot Anschluss. Men dette førte ikke til noen gjenopptagelse av saken mot ham.
I midten av 1950-årene ble han generaldirektør for de østerriksk-amerikanske gummiverkene Semperit AG.
Fernando Scavasin
Fernando Scavasin (født 24. november 1984) er en brasiliansk fekter som konkurrerer i florett.
Guido Schmidt
Etterkrigstiden
Den 5. desember 1957 døde Schmidt i Wien.
Fernando Scavasin
Han representerte Brasil under Sommer-OL 2016 i Rio de Janeiro, der han deltok i lagkonkurransen uten å vinne medalje.
Jarrin Solomon
Jarrin Solomon (født 11. januar 1986 i Albuquerque) er en USA-født friidrettsutøver som representerer Trinidad og Tobago internasjonalt. Han konkurrerer i sprint, hovedsakelig 400 meter, og hans fremste internasjonale meritt er gull på 4 x 400 meter under VM i friidrett 2017.
Han er født i Albuquerque i USA, der han gikk på La Cueva High School og University of New Mexico. Hans far, Mike Solomon, var også 400-meterløper, og er fra Trinidad. Han driver i dag et behandlingssenter innen kryoterapi sammen med sin kone Debra.
2007 - 2009
Solomon deltok på 4 × 400 meter stafett under VM i friidrett 2007. Trinidad og Tobago løp der på 3:02,02 i forsøksheatet, og gikk ikke til finalen. Han deltok også i Panamerikanske leker 2007, der Trinidad og Tobago kom på fjerdeplass i finalen, med 3:03,60.
I 2009 deltok han i CAC-mesterskapet i friidrett (det sentralamerikanske og karibiske mesterskapet i friidrett). På 400 meter fikk han niende beste tid i forsøksheatet, og var ikke blant de åtte som gikk til finalen. Han deltok også på Trinidad og Tobagos stafettlag som kom på sjetteplass på 4 x 400 meter stafett.
2010 - 2011
Han fikk også bronse på 4 x 400 meter stafett under CAC-mesteskapet i friidrett 2011 (Det sentralamerikanske og karibiske mesterskapet i friidrett), og deltok på 4 x 400 meter stafett under VM i friidrett 2011, men Trinidad og Tobago ble slått ut i forsøksheatet med 12. beste tid.
2012 - 2013
Solomon deltok ved VM i friidrett innendørs 2012 i Doha, men ble slått ut i innledningsheatet på 400 meter, med tiden 48,37. Han fikk bronse på 4 x 400 meter stafett, sammen Renny Quow, Lalonde Gordon og Jereem Richards. De løp da på ny nasjonal rekord med tiden 3:06,85.
Solomon vant en olympisk bronsemedalje i friidrett under OL-2012 i London. Han var med på stafettlaget fra Trinidad og Tobago som kom på tredjeplass på 4 x 400 meter stafett for menn bak Bahamas og USA. De andre på laget var Lalonde Gordon, Deon Lendore og Ade Alleyne-Forte.
Han fikk to gullmedaljer under CAC-mesterskapet i friidrett 2013. Individuelt vant han 400 meter, med tiden 45,54, og Trinidad og Tobago vant 4 x 400 meter stafett med Solomon på laget. Under VM i friidrett 2013 i Moskva satte han personlig rekord på 400 meter i forsøksheatet, med 45,19, men ble slått ut i semifinalen der han løp på 45,43. Han deltok også på 4 x 400 meter stafett, der Trinidad og Tobago kom på sjetteplass.
2014 - 2015
Solomon deltok på 400 meter under VM i friidrett innendørs 2014, men ble slått ut i forsøksheatet der han fikk 15. beste tid. Stafett-VM i friidrett (IAAF World Relays) ble for første gang arrangert i 2014, og Tinidad og Tobago kom der på tredjeplass på 4 x 400 meter stafett, med ny nasjonal rekord på 2:58,43. Den 19. juli 2014 satte han personlig rekord på 400 meter under KBC Nacht, med 44,98 sekunder, der han vant 400 meter.
Under Samveldelekene 2014 deltok han på 400 meter, og kom først i mål i sitt forsøksheat. I finalen løp han på 45,82, og kom på sjetteplass. Hans landsmann Lalonde Gordon kom her på tredjeplass. På 4 x 400 meter stafett fikk Trinidad og Tobago tredjeplass.
Under VM i friidrett 2015 løp han kun i forsøksheatet på 4 x 400 meter stafett, men Trinidad og Tobago fikk sølv i finalen, der de løp på ny nasjonal rekord på 2:58,20. Kun finaledeltakere for medalje i VM.
2016 - 2017
Han deltok igjen i VM i friidrett innendørs 2016, Trinidad og Tobago løp der inn til ny nasjonal rekord og tredjeplass på 4 x 400 meter stafett.
Under 4 × 400 meter stafett under Sommer-OL 2016 tråkket Solomon innenfor sin løpebane etter at han hadde levert stafettpinnen til Lalonde Gordon, men dette gjorde at laget ble diskvalifisert.
Under Stafett-VM i friidrett 2017 deltok han både på stafettlaget for menn og i mix. På 4 x 400 meter for menn kom Trinidad og Tobago på fjerdeplass, og på 4 x 400 meter i mix kom de på sjuendeplass.
Trinidad og Tobagos stafettlag på 4 x 400 meter under VM i friidrett 2017 satte ny nasjonal rekord i finalen, med 2:58,12, og vant denne øvelsen, foran USA og Storbritannia.
Mohamed Hamza
Mohamed Hamza (født 9. september 2000) er en egyptisk fekter som konkurrerer i florett.
Han representerte Egypt under Sommer-OL 2016 i Rio de Janeiro, der han deltok i lagkonkurransen uten å vinne medalje.
Ayano Kishi
Ayano Kishi (født 29. oktober 1992) er en japansk turner som spesialiserer seg i trampoline. Under Sommer-OL 2012 i London representerte hun landet sitt, der hun ble nummer 14.
Mohamed Hamza
Under Sommer-OL 2020 i Tokyo som ble arrangert i 2021 ble han utslått i kvartfinalen i den individuelle konkurransen.
Takakusu Junjirō
Takakusu Junjirō (高楠 順次郎, født 29. juni 1866 i Kagari, Mitsugi-gun [det senere Mihara i prefekturet Hiroshima i Japan, død 28. juni 1945) som ofte kalte seg J. Takakusu i sine publikasjoner, var en japansk akademiker, som forsvarte retten til høyere utdannelse, og som var en internasjonalt kjent buddhistisk lærd. Takakusu var en aktiv esperantist.
Edderkoppkvinnens kyss
Edderkoppkvinnens kyss (orig. Kiss of the Spider Woman) er en brasiliansk-amerikansk dramafilm fra 1985 regissert av Héctor Babenco.
Filmen er basert på den argentinske forfatteren Manuel Puigs roman med samme navn fra 1976. Manus til filmen er skrevet av Leonard Schrader mens hovedrollene spilles av William Hurt og Raúl Juliá. Handlingen er lagt til et fengsel i Brasil under militærdiktaturet og følger vennskapet som utvikler seg mellom de to hovedkarakterene.
Filmen fikk god mottakelse fra kritikere og vant flere priser. Flere av prisene gikk til skuespiller William Hurt, blant dem Oscar for beste mannlige hovedrolle.
Joan Maragall
Joan Maragall i Gorina (katalansk uttale:ʒuˈam məɾəˈɣaʎ) (født 10. oktober 1860 i Barcelona, død 20. desember 1911 samme sted) var en spansk, katalansk lyriker, journalist og oversetter; og det fremste medlemmet av modernisme-bevegelsen innen litteraturen. Manuskriptene hans er bevart i Joan Maragall-arkivet i Barcelona.
Edderkoppkvinnens kyss
Handling
Filmen handler om en dialog mellom to svært forskjellige individer, som deler en fengselscelle i Brasil under det brasilianske militærdiktaturet: Valentin Arregui, som er fengslet (og har blitt torturert) på grunn av sine aktiviteter på vegne av en venstreorientert revolusjonær gruppe. Samt Luis Molina, en feminin homofil som sitter i fengsel etter å ha hatt sex med en mindreårig gutt. Molina fordriver tiden i fengsel ved å fortelle minner fra en av favoritt-filmene hans: en romantisk thriller som også var en nazistisk propagandafilm. Han vever karakterene inn i en fortelling som er ment å trøste Valentin, og distrahere ham fra de vanskelige realitetene med politisk fengsling og separasjon fra hans kjæreste Marta.
Joan Maragall
Liv
Maragalls overklassefamilie hadde sitt virke innenfor den blomstrende tekstilindustrien i Barcelona, og etter å ha fullført skolen, påtok Joan Maragall seg farens jobb. Men siden han aldri hadde likt familiens virksomhet, besluttet han å studere juss ved universitet, men han fullførte aldri studiene. Han giftet seg med Clara Noble, som han fikk 13 barn sammen med. I 1904 vant han alle tre prisene som ble utdelt av Jocs Florals i Barcelona, og ble utropt til Mestre en Gai Saber. Hans private hjem i Sant Gervasi ble kjøpt av Biblioteca de Catalunya og er mulig å besøke.
Edderkoppkvinnens kyss
Handling
Valentin oppfordrer Molina til å ha selvrespekt, og åpner ham for politisk engasjement. Det utvikler det seg et usannsynlig vennskap mellom Valentin og Molina. Etter hvert som historien utvikler seg, blir det klart at Valentin blir forgiftet av fangevokterne sine. Molina spionerer på Valentin, på vegne av det hemmelige politiet. Molina har tilsynelatende blitt lovet prøveløslatelse dersom han lykkes med å skaffe informasjon som gjør at det hemmelige politiet kan ødelegge den revolusjonære gruppen som Valein var medlem av.
Joan Maragall
Liv
Barnebarnet hans, Pasqual Maragall, skulle seinere bli borgermester av Barcelona og etter hvert Catalonias president.
Edderkoppkvinnens kyss
Handling
Molina får prøveløslatelse i et overraskende trekk fra det hemmelige politiet. Molina tar farvel med Valentin med et kyss. Ute av fengselet ringer Molina et telefonnummer som Valentin tidligere hadde gitt ham, og Molina får muligheten til å møte medlemmer fra den revolusjonære gruppen. Men det hemmelige politiet har hatt Molina under streng overvåking, og i løpet av møtet oppstår det en skuddveksling.
Joan Maragall
Verk
Maragalls poesi var basert på livet og naturen. Han var sterkt influert av tyske forfattere som Nietzsche, Novalis og Goethe, som han alle sammen oversatte til katalansk. Hans poesi gikk gjennom perioder med dekadentisme og vitalisme. Han er mest kjent for sin 'teorien om det levende ord', eller teoria de la paraula viva, som forfektet Nietzschean vitalisme og spontanitet eller til og med ufullkommen skriving over kald og gjennomtenkt poesi.
Digitaliserte verk
Digitaliserte verk finnes i portalen El món de Joan Maragall: Col·lecció visual de la vida i l'obra de l'autor eller direkte fra Memòria Digital de Catalunya
Swatch Internet Time
Swatch Internet Time eller .beat time er en type desimaltid som ble introdusert i 1998 av klokkeprodusenten Swatch som en del av markedsføringen av deres klokker fra modellserien kalt «Beat».
Inndeling
Istedet for inndeling på 24 timer og 60 minutter per time er døgnet delt inn i 1000 deler som kalles «.beats». Hver .beat tilsvarer 1 desimalminutt i det gamle systemet for desimaltid som ble brukt i den franske repubikanske kalenderen, og tilsvarer 1 minutt og 26.4 sekunder (86.4 sekunder) etter tidsinndelingen som er vanlig i dag. Notasjonen for .beats oppgis alltid med en krøllalfa fremfor et 3-sifret tall som angir tusendeler etter midnatt. Eksempelvis angir «@248» et tidspunkt 248 .beats etter midnatt, som tilsvarer litt over 5 timer og 57 minutter.
Selv om Swatch bare har spesifisert beats som et 3-sifret tall, så supplerer vanligvis implementasjoner av tredjeparter med såkalte «centibeats» eller «sub-beats» for bedre presisjon. Eksempelvis @248.00. Hver «centibeat» er en hundredel av en .beat, og går fra 0 til 99 for hver .beat. Hver enkelte centibeat tilsvarer derfor 1 fransk desimalsekund (0.864 standard-sekunder).
Tidssone
Det brukes bare en felles tidssone for Swatch Internet Time, og denne er laget med utgangspunkt i UTC+01 som tilsvarer sentraleuropeisk tid og brukes både i Sveits (Swatch sitt hovedkvarter) og Norge. På en noe humoristisk måte har tidssonen UTC+01 blitt omdøpt til Biel Mean Time (BMT) i .beats-systemet, ettersom Swatch har sitt hovedkvarter i Biel, Sveits.
Det er heller ikke sommertid med .beats, slik at klokken ikke trenger å skrus.
På denne måten, med én tidssone og vintertid hele året, kan for eksempel brukere på internett kommunisere og avtale møter uten å ta hensyn til forskjellige tidssoner.
Tabell
Tabellen under regner om fra @beats til sentraleuropeisk tid (CET) og sentraleuropeisk sommertid (CEST), som begge brukes i Norge:
Konvertering fra UTC+1
((UTC+1minutes * 60) + (UTC+1hours * 3600)) / 86.4 Resultatet rundes ned.
Ørjan Berg Johansen
Ørjan Berg Johansen (født 25. september 1966) er en norsk tidligere fotballspiller. Han har spilt to sesonger i Tippeligaen for. Han er eldre bror av de tidligere fotballspillerne Stein Berg Johansen og Vegard Berg Johansen, og sønn av tidligere trener Viggo Berg Johansen.
Etter oppholdet hos Lyn har han spilt for og.
FK Metalist 1925 Kharkiv
FK Metalist 1925 Kharkiv er en ukrainsk fotballklubb som er fra byen Kharkiv.
Spillerstall
Oppdatert 20. november 2021.
Ivar Ballangruds minneløp
Ivar Ballangruds minneløp er et forhenværende arrangement for hurtigløp på skøyter, oppkalt etter den tidligere storløperen Ivar Ballangrud.
Skøytestevnet ble arrangert jevnlig på Leangen Kunstisbane i Trondheim, gjennom 1980-tallet og 1990-tallet, og hadde status som Norgescupstevne. Arrangør var Trondhjems Skøiteklub (TSK). Ved enkelte tilfeller ble skøyteløpet arrangert andre steder enn i Trondheim, som f.eks. i 1994 da arrangementet ble flyttet til Savalen kunstisbane. Arrangementet hadde ofte god deltakelse fra de beste utøverne innenfor norsk skøytesport på 1980-tallet og 1990-tallet. Flere eliteløpere deltok, og minneløpet ble ofte anvendt som et åpningsstevne, eller som en oppkjøring til senere verdenscup-deltakelse.
Stevnet var også kjent for å arrangere distansen 3000m for herrer, med tilhørende utmerkelser til løpere som vant distansen flere år på rad. Først i form av Ivar Ballangruds Minnepokal, og senere i form av vandrepremien "Gullskøyten", innstiftet av Trondhjems Skøiteklub. Ved flere anledninger på 1980-tallet og starten av 1990-tallet var stevnet preget av utfordringer med hensyn til de lokale værforholdene. Både regn, sludd og vind, samt støv på isen, skapte til dels vanskelige konkurranseforhold for utøverne.
Kort Historikk - Høydepunkter
Både Rolf Falk-Larssen og Bjørn Nyland leverte sterke prestasjoner under stevnene i henholdsvis 1981 og 1982. Under stevnet i 1982 satte Nyland Norgesrekord på 3000m med tiden 4.10,49. I 1983 delte Falk-Larssen og Geir Karlstad seieren på 3000m, begge med vinnertiden 4.13,3. Dette var Falk-Larssens tredje seier på distansen på fire år, og for denne prestasjonen ble han tildelt Ballangruds Minnepokal.
Under minneløpet i 1986 møttes Karlstad og Falk-Larssen i par på 3000m. Løperne fulgte hverandre tett, men Karlstad vant med tiden 4.17,91. Falk-Larssen ble andremann med tiden 4.18.07., men vant stevnet sammenlagt etter en god 500m. For seieren på 3000m fikk Karlstad første napp i vandrepremien "Gullskøyten".
I 1987 var stevnet preget av utfordrende værforhold. I allround-klassen vant Falk-Larssen sammenlagt, men tidene var forholdsvis beskjedne. I Sprint-klassen tok Frode Rønning seieren på 500m i et godt gjennomført løp, værforholdene tatt i betraktning. Rønning valgte imidlertid å stå over 1000m. Sammenlagtseieren i sprint gikk til Bengt Halvorsen, som forøvrig var andremann på 500m.
I 1989 var det god deltakelse under minneløpet. Både Geir Karlstad og Johann Olav Koss leverte sterke prestasjoner på allround-siden. Begge tok distanseseire, men Koss vant sammenlagt. Sprintklassen ble vunnet av Frode Rønning, foran Grunde Njøs. Året etter, i 1990, var Koss tilbake i god form og vant allround-klassen sammenlagt foran Thor Olav Tveter. Både Geir Karlstad og Ådne Søndrål meldte forfall til dette stevnet. Koss mottok også vandrepremien"Gullskøyten", etter å ha vunnet distansen tre år på rad. Blant sprinterne var Roger Strøm den raskeste og var eneste mann under 40 sekunder sekunder på 500m.
I 1991 var stevnet arena for Rolf Falk-Larssens comeback til skøytesporten. Stevnet var imidlertid preget av utfordrende værforhold og dårlig deltakelse. Falk-Larssen vant allround-klassen sammenlagt foran Atle Vårvik. Deltakelsen var også forholdsvis beskjeden under stevnet i 1992. Kjell Storelid gikk, og vant 5000m, men flere av de norske eliteløperne valgte å stå over arrangementet. Blant de kvinnelige sprinterne var Edel Therese Høiseth raskest, hun vant 500m begge dager.
I 1993 var flere av de norske profilene tilbake på startstreken. Ådne Søndrål vant de tre korteste distansene, og leverte en sterk 1500 m på tiden 1.58,06. Koss vant 5000m på tiden 7.05,9. Året etterpå, i 1994, ble arrangementet midlertidig flyttet til Savalen, og det var sprinteren Grunde Njøs som markerte seg med de sterkeste prestasjonene. Han gikk 500m på tiden 37,3 og 1000m på tiden 1.16,4. På 3000 m ble det en jevn konkurranse mellom Eskil Ervik og Atle Vårvik, der Vårvik gikk av med seieren på tiden 4.14,1.
Utmerkelser
Vinnere av Ivar Ballangruds Minnepokal (Listen er ikke komplett):
Vinnere av "Gullskøyten" (Listen er ikke komplett):
Sammenlagtvinnere: Allround - Herrer (Listen er ikke komplett):
Anton Ræder
Anton Henrik Ræder (født 25. november 1855 i Kristiania, død 26. januar 1941 i Billingstad) var en prisbelønt norsk skolemann og historiker, mest kjent for lærebøker i historie og om Romerriket.
Utdanning og jobb
Etter examen artium 1874 og embedseksamen cand.mag. i latin, gresk og slikt i 1880, forsket han litt og fikk dr.phil. i 1893. Ræder startet Oslo latin- og realskole i Gamlebyen i Kristiania i 1884, senere kalt Oslo Middelskole. Han var eier og bestyrer frem til 1895, før han med Benneches legat gikk inn i et treårig stipendiat ved Det Kongelige Frederiks Universitet 1895-98, der han hadde tatt doktorgrad i 1893. Fra 1898-1900 var han skoleinspektør og sjef for folkeskolene i Kristiania, fra 1900-07 var han ekspedisjonssjef i Kirkedepartementets undervisningsavdeling, og endelig fra 1907-27 var han rektor for Oslo katedralskole.
Publikasjoner
thumb|upright=0.6|Et utdrag av [[Plinius' brevveksling ble utgitt av Anton Ræder i 1915]]
Familie
Hans far var fogd og stiftsamtmann i Bergen, Nicolai Ditlev Ammon Ræder (1817–84) av Ræder (slekt). Moren var Johanne (Hanna) Cathrine Scheel (1830–1910). Anton var gift med Astrid Greve (1874–1947) av Greve (slekt).
Cuisy-en-Almont
Cuisy-en-Almont er en kommune i departementet Aisne i regionen Hauts-de-France, nord i Frankrike. Kommunen ligger i kantonen Soissons-1 som ligger i arrondissementet Soissons. I hadde Cuisy-en-Almont 0 innbyggere.
Befolkningsutvikling
Antall innbyggere i kommunen Cuisy-en-Almont
Referanse: INSEE
Oversadel
Noen instrumenter har et 0. bånd i stedet for oversadel.
En annen type oversadel er et løst metallstykke som tres over den eksisterende oversadelen for å løfte strengene. Dette tilbehøret brukes for eksempel hvis man ønsker stor avstand mellom strenger og gripebrett, spesielt for å kunne bruke metoder som slide, hvor man ikke bruker båndene for å lage toner, men ønsker en glissandoeffekt som lages ved å gli et rør av metall eller glass langs strengene.
Rea Lenders
Andrea Lenders (født 29. desember 1980) er en nederlandsk turner som spesialiserer seg i trampoline. Under Sommer-OL 2012 i London representerte hun landet sitt, der hun ble nummer 13.
Gomphotheriidae
Gomphotheriidae er en utdødd gruppe snabeldyr. Artene var utbredt i Nord-Amerika for omkring 12–1,6 millioner år siden. Noen arter innvandret også til Sør-Amerika og, via Beringlandbrua, til Eurasia og Afrika. Minst åtte slektslinjer er kjent, hvorav Gomphotherium er mest kjent.
Biologi
De tidlige artene hadde fire støttenner og lang underkjeve (longirostrin, lange snuter), men det som skiller disse snabeldyrene fra vanlige elefanter er først og fremst forskjeller i tannstrukturen, og da helst forskjeller i tyggeflaten på jekslene. Senere arter hadde korte kjever (brevirostrin, korte snuter) med enten vestigal eller ingen støttenner i underkjeven.
Sinomastodon er den eneste kjente slekten med korte kjever i den gamle verden.
Taksonomi
Inndelingen av slektstreet følger Shoshani et al.(2007). Se også inndeling.
Inndeling
Inndelingen følger Shoshani et al.(2007). Se også taksonomi.
Jaime Ruiz Sacristán
Jaime Ruiz Sacristán (født 27. oktober 1949 i Ciudad de México i Mexico, død 12. april 2020 samme sted) var en meksikansk forretningsmann og bankmann. Han var formann for Bolsa Mexicana de Valores (BMV - børsen) fra 2015 til sin død i 2020 av covid-19. Hans tvillingbror Carlos Ruiz Sacristán var landets minister for kommunikasjon og transport fra 1994 til 2000.
Biografi
Ruiz tok bachelorgrad i bedriftsadministrasjon fra Universidad Anáhuac México og en M.B.A. fra Kellogg School of Management ved Northwestern University i Evanston (Illinois) i Illinois i USA.
I 2003 grunnla Ruiz finansgruppen Banco Ve por Más. Han ble visepresident for Asociación de Bancos de México (ABM) i 2007 og ble forfremmet til dens formann fra 2011 til 2013. I 2015 ble Ruiz formann for Bolsa Mexicana de Valores, og var dette frem til sin død.
Ruiz testet positiv for covid-19 den 13. mars 2020, etter å ha kommet hjem fra en ferie i Vail i Colorado. En rekke andre ledende meksikanske forretningsfolk somvar på samme feriested, testet også posifivt for koronaviruset. Han døde av sykdommen på Hospital Ángeles del Pedregal i Mexico by 12. april 2020, i en alder av 70 år.
Rørøy gravplass
Kirkestedet for Kvenvær var på Hakkebuøya helt til det ble flyttet til Fast-Hitra i 1909. Gravlunden på Rørøya er fortsatt i bruk og vedlikeholdes av folk med tilknytning til stedet.
Juvigny (Aisne)
Juvigny er en kommune i departementet Aisne i regionen Hauts-de-France, nord i Frankrike. Kommunen ligger i kantonen Soissons-1 som ligger i arrondissementet Soissons. I hadde Juvigny 0 innbyggere.
Befolkningsutvikling
Antall innbyggere i kommunen Juvigny
Referanse: INSEE
Aslak Brimi
Aslak Opsahl Brimi (født 1983) er en norsk folkemusiker, felespiller og komponist fra Garmo i Lom.
Han har gitt ut flere album som soloartist og i samarbeid med andre artister. Sammen med med Bjørn Kåre Odde, Espen Wensaas og Sven Tore Werstad utgjør han Aslak Brimi kvartett, og sammen med Bjørn Kåre Odde og Astrid Sulheim utgjør han bandet Atterljomen. Han har også vært medlem av bandet Svermere som kombinerte folkemusikk med jazz og rock.
Han har vunnet Folkelarmprisen to ganger: i 2009 i klassen gammaldans/tradisjonalist for Duo sammen med Erlend Viken og i 2016 i klassen årets folkemusiker. Han har i tillegg vært nominert til Folkelarmprisen i 2017 i klassen solo for Ette lykkja og i 2018 i åpen klasse for Vev. Han har vunnet A-klasse for vanlig fele på Landskappleiken fire ganger (2006, 2007, 2014, 2018 ). Han og hans kvartett ble nominert til Spellemannprisen 2018 i klassen folkemusikk/tradisjonsmusikk for albumet Vev. Sammen med Mari Midtli ble han nominert til Spellemannprisen 2020 i klassen barnemusikk for Huldra Hildur, og Brimi ble nominert til Spellemannprisen 2022 i klassen barnemusikk for albumet Teleskopter.
Han er sønnesønn av Hans W. Brimi og platen Blå september (2006) inneholder opptak av bestefaren.
Afrotheria
Afrotheria betyr «afrodyr» og er en de fire store gruppene som morkakedyrene kan inndeles i. Det er en av de mest bemerkelsesverdige hypotesene i pattedyrs evolusjon. Den antyder at en tredjedel av ordenene med placentale pattedyr utgjør en eldgammel gruppe som utviklet seg i Afrika da det kontinentet ble isolert fra andre gjennom platetektonikk.
Geologi og biologi
I dag har Afrika kontakt med Eurasia og dyr kan utveksle på tvers av disse kontinentene. I tidlig kritt, for 120 millioner år siden hang imidlertid Afrika sammen med Sør-Amerika, og de to kontinentene skilte lag for omkring 105 millioner år siden. Etter dette forble Afrika isolert til for omkring 40 millioner år siden, og i denne perioden utvikler og tilpasser afrodyrene seg til forskjellige økologiske nisjer. For omkring 30 millioner år siden begynte Afrika å kollidere med Eurasia, og siden har disse områdene vært nært sammenknyttet. De fleste av gruppens nålevende representanter finnes fremdeles der, med noen unntak (asiatisk elefant og noen sjøkyr). Afrotheria er imidlertid er relativt artsfattig gruppe i dag.
Afrotheria består av ikke veldig mange arter (cirka 80), men disse er forbausende uensartet: børstepinnsvin, elefanter, gullmoldvarper, jordsvin, klippegrevlinger, sjøkyr og springspissmus. At Afrotheria utgjør en naturlig gruppe, ble oppdaget så sent som i 1999 på grunnlag av genetiske slektskapsanalyser. Inntil da hadde systematikere for eksempel plassert elefanter i «nærheten» av hovdyr, og gullmoldvarper blant insekteterne. I årene som har gått siden gruppen ble oppdaget, har den blitt bekreftet i flere analyser, som også har tatt høyde for artenes morfologiske trekk.
Slektskapsforholdene innen Afrotheria er fremdeles ikke helt klarlagt. Det eneste som er forholdsvis sikkert, er at elefanter, klippegrevlinger og sjøkyr tilsammen danner den naturlig gruppen Paenungulata. Sannsynligvis kan også børstepinnsvin og gullmoldvarper sammenfattes som afrikanske insektetere i Afrosoricida.
Systematikk
Inndelingen følger Tabuce, Asher & Lehmann (2008).
Frederik Sørensen
Frederik Hillesborg Sørensen (født 14. april 1992) er en dansk fotballspiller som spiller for den italienske klubben Pescara Calcio.
Welte-Mignon
Welte-Mignon er et selvspillende og reproduserende piano som ble utviklet av Welte & Sons i 1904. Navnet Mignon er fransk for «liten», et modellnavn som ble valgt, antatt for å ikke forveksle med Welte & sons tidligere suksess, det automatiske instrumentet Orchestrion med ulike fløyter/piper, trommer og iblant strykeinstrumenter.
Welte-Mignon regnes som det tidligste reproduserende pianoet med sin helt automatiske gjengiving av dynamikk, pedal og tempo. Musikken var programmert ved at hull ble utstanset på papirruller som ble avleset i den pneumatiske mekanikken. På Mignon spilte anerkjente pianister for første gang på master-instrumenter der «opptakene» ble registrert, redigert og deretter masseproduserte på pianoruller. (Tidligere hadde produsentene tegnet inn posisjonen for hullene fra et noteblad.) Dette var en viktig del av markedsføringen av instrumentet og musikkrullene. I tillegg ble Mignon drevet med en elektrisk motor. Instrumentet egenskaper var unike på den tiden i forhold til konkurrentene Aeolian, Hupfeld med flere der utøveren selv via knotter for dynamikk og temp var medskaper til musikken og der de var nødt til å trø på pedaler for å drive pneumatikken og musikkrullen fremover.
Musikkteknologi i Welte-Mignon
Den sentrale styrenheten for det mekaniske systemet er i alle selvspillende pneumatiske instrumenter en konsoll, eller avleser (eng: Tracker bar/ tysk: Lockleiste). Det er en metallplate med en rekke med små hull som korresponderer med kolonnene med hull i musikkrullen. Til ethvert hull i konsollen er koblet en slange som løper videre til en kasse med en ventil og en belg – en for hver tone. Ved en elektrisk vakuumpumpe dannes et konstant undertrykk, og konsollen fungerer omtrent som et støvsugermunnstykke. Når et hull i rullen passerer konsollen kollapser undertrykket i slangen. Det trykket videreføres til belgen som også kollapser. På mekanikker innbygget i pianoer blir da hammeren aktivert til å slå på strengen; på en pianospiller aktiveres de mekaniske fingrene til å presse ned tastene på pianoet.
På Welte-Mignon er i tillegg hull som styrer dynamiske funksjoner (aktivering/deaktivering av crescendo og aksenter i bas og diskant samt aktivering av forte- og pianopedal). Crescendot var en spesialoppfinnelse for Welte-Mignon. Ved hjelp av en konisk formet ventil som langsomt åpnet seg, vokste seg tonen sakte. Kun tempo kunde styres av utøveren ved å velge mellom langsom, normal og snabb tempo.
Mignonmekanikken ble laget i to ulike systemer: T-98 (grønne ruller) eller T-100 (røde ruller). Nummeret står for antall hull for avlesing av den programmerte musikken. Mens T-98 gjenga 88 toner på pianoet (AAA-c’’’’’) gjenga T-100 80 toner (CC-g’’’’) men hadde derimot flere hull for dynamikk og tempo.
Instrumentet ble laget i ulike utførelser: som et alt-i-et-skap med innebygget mekanikk uten klaviatur (se bilde), eller som en så kalt pianospiller (tysk Vorsetzer), et kabinett som ble plassert foran et piano eller flygel. Mekaniske «fingrer» på kabinettet ene side presset ned tastene på pianoet og aktiverte pedalene. Med tiden ble Mignon-mekanikken også bygget inn i vanlige pianoer. Fra 1906 ble Mignon eksporterte til USA og plassert i klaverer av merker som Steinway & Sons, Feurich m.fl.
Eksterne lenker
Norsk Engelsk Tysk
Johan Christopher Brun
Johan Christopher Brun (1838-1914) var en norsk apoteker og Venstre-politiker.
Brun satt som medlem av bystyret og formannskapet i Trondheim. Han var også varamann på Stortinget i 1895 og 1897.
Brun drev Svaneapoteket i Trondheim gjennom femti år, fra 1864 til 1914.
EyeToy: Play
EyeToy: Play er et partyvideospill til PlayStation 2 utviklet av London Studio som kom ut i 2003. Spillet tar i bruk EyeToy-kameraet for å kunne spilles, og var det første spillet som gjorde det, og kameraet fulgte dermed med spillet. Spillet består av en samling på 12 minispill.
Under den første British Academy Games Awards i februar 2004 vant spillet i kategorien «Children's Game».
Hope
Hope er et stedsnavn og etternavn, men også et fornavn i større grad brukt engelskspråklig rettet mot sinnstilstanden håp. Her listes flere betydninger:
Natasha Dowie
Natasha Khalila Dowie (født 30. juni 1988) er en engelsk fotballspiller som spiller spiss for Liverpool, på lån fra Reading.
Dowie har spilt for Watford, Fulham, Charlton Athletic, Everton, Barnet, Liverpool, Doncaster og Reading i hjemlandet. Hun har også hatt flere opphold i Melbourne Victory i Australia. Etter å ha blitt seriemester med Melbourne i Australia, gikk hun i 2019 til Vålerenga i den norske Toppserien. Hun ble lagets toppscorer med 19 mål på 21 kamper totalt i serie og cup, og Vålerenga tok sølv i Toppserien og var tapende cupfinalist i sesongen Dowie spilte for klubben. Hun har også spilt for Linköpings FC i Sverige, og AC Milan i Italia.
Hun spilte for aldersbestemte landslag før hun i 2009 debuterte på det engelske A-landslaget. Dowie ble ikke inkludert i Englands tropp til VM i 2011 og EM i 2013, eller for Storbritannias lag til OL i 2012. Utelatelsen av Dowie var kontroversiell da hun var blant de mestscorende spillerne i den engelske ligaen på tidspunktet.
Plekterbrett
Et plekterbrett (engelsk: pickguard) er en tynn plate, noen ganger pent dekorert, som er plassert nedenfor håndens arbeidsområde på kroppen av strengeinstrumenter. Plekterbrettets rolle er å beskytte instrumentet fra å bli oppskrapet av plekter og negler under spilling, men kan også ha en viktig visuell betydning da det gjerne er formet og dekorert på en måte som gjør et bestemt instrumentmerke lett gjenkjennelig.
Pangea Ultima
Pangea Ultima eller Pangaea Ultima (også kalt Pangea Proxima, Neopangea eller Pangea II) er et mulig framtidig superkontinent og en alternativ løsning til superkontinentet Amasia. Siden kontinentene på jorden flytter seg rundt ved hjelp av platetektonikk vil den nåværende konfigurasjonen endres i løpet av de neste millioner årene. Pangaea Ultima er en konfigurasjon som kan oppstå i løpet av de neste 250 millioner årene. Teorien er fremmet av Christopher Scotese. Det påtenkte kontinentet har fått navn etter det forrige superkontinentet, Pangea.
Et superkontinent består av all, eller nesten all, landmasse på jorden i et enkelt sammenhengende kontinent. I Pangaea Ultima-løsningen vil subduksjonssonen vest i Atlanterhavet, øst for Amerika, medføre at Atlanterhavet til slutt lukker seg og Amerika blir ført tilbake til Afrika og Europa. Som de fleste superkontinent vil trolig Pangea Ultima ha et halvtørt ørkenklima utsatt for ekstreme temperaturforskjeller.
Teoretisk utvikling
I følge denne teorien vil Nord-Amerika ha flyttet seg noe vestover om 50 millioner år, mens Eurasia har flyttet seg noe østover og kanskje i tillegg sørover, slik at Storbritannia har kommet nærmere Nordpolen og Sibir nærmere ekvator. Afrika er ventet å kollidere med Europa og Arabia, og lukke Middelhavet (og dermed den siste delen av Tethyshavet) og Rødehavet. En lang fjellkjede vil da strekke seg fra Spania, gjennom Sør-Europa, Midtøsten til Asia. Disse fjellene kan få topper høyere enn Mount Everest. Australia er ventet å flytte seg mot Sørøst-Asia.
250 millioner år inn i fremtiden mener teorien at Atlanterhavet og Indiahavet er lukket. Nord-Amerika har kollidert med Afrika, mens Sør-Amerika har krøllet seg rundt Afrika med Patagonia i kontakt med Indonesia rundt en rest av Indiahavet (kallene Det indo-atlantiske havet). Antarktis vil da igjen være nær Sørpolen, mens Stillehavet har blitt et superhav som dekker halve jorda (av noen kalt Mega-Stilehavet).
ASCII Media Works
ASCII Media Works (アスキー・メディアワークス), tidligere ASCII Media Works, Inc. (株式会社アスキー・メディアワークス), er et japansk imprint-forlag, og et datterselskap av Kadokawa Corporation, med hovedkontor i Nishi-Shinjuku i Shinjuku. Det ble til 1. april 2008 etter en fusjonering av ASCII Corporation og MediaWorks, hvor MediaWorks innarbeidet ASCII.
Botnvika gravplass
Botnvika gravplass eller Bottenvika gravplass (omtales også som kirkegård) er en gravlund noen hundre meter sørvest for Nordbotn kirke på Fjellværsøya i Hitra kommune. Den ble tatt i bruk i 1926 og avlaster kirkegården ved kirken. Gravlunden ble anlagt på grunn fra klokkergården.
EyeToy: Play 2
EyeToy: Play 2 er et partyvideospill som kom ut i 2004 utviklet av London Studios. Det bruker EyeToy-kameraet for å kunne spilles. Spillet består i all hovedsak av en rekke minispill, 12 som det er tolv stykker av.
Paranyssicus
Paranyssicus er en slekt av biller som tilhører den artsrike underfamilien Cerambycinae i familien trebukker (Cerambycidae).
Andrew Hjulsager
Andrew Hjulsager (født 15. januar 1995) er en dansk fotballspiller som spiller for den belgiske klubben AA Gent.
Paranyssicus
Levevis
Larvene lever i død ved, mest av løvtrær.
Utbredelse
Artene er kjent fra Fransk Guyana, Brasil, Bolivia og Peru.
Christoffer Ravneberg
Christoffer Ravneberg (født 1991) er en norsk stemmeskuespiller og skuespiller.
EyeToy: Play 3
EyeToy: Play 3 er et partyvideospill utviklet av London Studios som kom ut i 2005. Det tar i bruk EyeToy-kameraet for å kunne spilles. Spillet består av en rekke minispill.
Siggjarvåg
Siggjarvåg var et ferjested i Bømlo kommune i Hordaland som ble nedlagt i 2001 da veiprosjektet Trekantsambandet ble ferdig. Ferjestrekningen som benyttet ferjekaia gikk til Sagvåg på Stord. Siggjarvåg er en naturlig lun havn på østsiden av øya Bømlo.
Padling under Asialekene 2010
Padling under Asialekene 2010. Padling var en av flere sporter under de 16. Asialekene som ble arrangert i Guangzhou i Kina. Konkurransene ble avviklet mellom 13. og 26. november 2010. Det var elleve øvelser for menn og fem for kvinner. 178 utøvere fra tjue nasjoner deltok og Kina ble beste nasjon med ni gullmedaljer foran Japan og Usbekistan med tre hver.
The Biggest Whatever
«The Biggest Whatever» er en sang i country stil som ble utgitt med The Dillards på albumet Wheatstraw Suite i 1968. Gruppens medlemmer Rodney Dillard og Mitch Jayne (egentlig William E. Martin) skrev sangen.
Haim Tukachinsky
Haim Tukachinsky (hebraisk:, født 10. november 1987, død 24. september 2018) var en israelsk pianist, komponist og dirigent.
The Biggest Whatever
Teksten handler om en stor skapning som har blitt observert og forsøkt fanget. Men siden skapningen unnslapp, er det lett å overdrive størrelsen på den når folk gjenforteller historien.
Musikere og instrumenter
(Perkusjon ble besørget av enten Jim Gordon eller Toxey French.)
«Den aller største noen noensinne hadde sett» med Øystein Sunde
Øystein Sunde ga ut en norsk coverversjon med tittelen «Den aller største noen noensinne hadde sett» i mars 1986 på Sundes musikkalbum Overbuljongterningpakkmesterassistent. Sangen ble også utgitt på samlealbumet Sundes verden – 52 av de aller beste i 2006. Sunde skrev den norske teksten hvor skapningen er en gjedde. Ellers er tekstens tema det samme som i The Dillards original. Noter og tekst til Sundes coverversjon ble publisert i bøkene Kjekt å ha–1 (1990) og Sangbok (2010). På denne innspillingen deltok:
Gitarkameratenes versjoner
Gitarkameratene som Sunde var medlem av, har gitt ut følgende versjoner av «Den aller største noen noensinne hadde sett»:
Bandet fordelte sine oppgaver slik: Sunde (vokal/akustisk gitar, nylonstrenger), Jan Eggum (akustisk gitar, nylonstrenger/kor i refreng), Halvdan Sivertsen (akustisk gitar, stålstrenger/kor) og Lillebjørn Nilsen (akustisk gitar, stålstrenger/kor). På Harstad-versjonen vekslet Nilsen mellom akustisk gitar og munnspill. Han var også den som sto for de dype og repeterende bass linjene med sin sangstemme på alle tre versjoner.
Gitarkameratenes første opptreden på NRK, skjedde 24. september 1988 i programmet Kysten rundt. Der fremførte de følgende medley: «Heksedans»/«Bysommer»/«Den aller største noen noensinne hadde sett»/«Levende lyd».
Seig kusopp
Seig kusopp (Suillus bovinus) er en sopp i kusoppfamilien (suillus). Navnet er en dobbelbekreftelse, da både sui oversettes med «ku» og bovin med «storfe».
Kjennetegn
Seig kusopp danner sopprot med furu, og finnes derfor bare nær furutrær eller stubber, ofte ved skogsveier og ofte tett sammen med annen kusopp. Den har en hatt som varierer fra konveks til utbredt (altså flat). Siden soppene vokser tett sammen, kan hattene være uregelmessige og bulkete.
Fargen på hatten er typisk lys brun, fra blekbrun til gulbrun, også til tider grågul eller blekt rødbrun. Hatten er gjerne mellom 3 og 10 cm. i diameter. Rørlaget til seig kusopp er som oftest mer åpent enn hos andre kusopper. Fargen på rørmunningen - og hele røret - er fra grågult til blek olivengrønn.
Seig kusopp har en naken stilk uten ring eller krage. Den er som oftest brungul eller i samme farge som hatten. Stilken er 4–6 cm høy og 0,5–1 cm tykk. Kjøttet er gulhvitt, gulbrunt eller skittenrosa. Om man snitter den, kan den bli svakt rødnende, mykt og veldig elastisk.
Seig kusopp kan forveksles med sandsopp, smørsopp eller lerkesopp. Alle fire er spiselige, men smørsopp regnes å ha bedre smak. Forskjellen ligger i flere aspekter. Den største er at seig kusopp har store rørmunninger og kantete skiller, som skiller dem fra både sandsopp og smørsopp med mindre og rundere røråpninger. Hatten til smørsopp er også mørkere enn de to andre, mens sandsopp har en hatt med små rødbrune skjell som seig kusopp ikke har. Stilken er også forskjellig; smørsoppen har ring på stilken, mens de to andre ikke har det. Seig kusopp har også slankere stilk enn smør- og sandsopp. Det finnes også ringløs smørsopp. Imidlertid har ringløs smørsopp hvit stilk, mens sandsopp og seig kusopp har gulbrun stilk.
Utbredelse
Seig kusopp vokser som tidligere nevnt i et symbiotisk forhold med furu. Den er godt representert i Slovenia, Storbritannia, Finland og Norge, og også i tilfeller i Sverige, Tyskland og Danmark og i Mexico og på Island og New Zealand i mindre grad. I Norge er den funnet i hele landet, særlig i Oslofjorden, men også langsmed hele kysten og i Sør-Varanger.
Bruksområder
Seig kusopper, særlig de unge eksemplarene, er spiselige. Imidlertid holder den ikke veldig høy kvalitet ifølge flere soppbøker. Den kan også brukes til å farge ullgarn til brun, gulgrønn eller grågrønn farge. Sporepulveret er olivenbrunt. Kjøttet blir rødlig ved varmebehandling.
Charles-Édouard Brown-Séquard
Charles-Édouard Brown-Séquard (1817-1894) var en fransk lege.
Innen medisin er Brown-Séquard blant annet kjent fordi han påviste hvordan binyrene er livsnødvendige. Han beskrev også symptomene ved halvsidig overskjæring av ryggmargen, senere kjent som Brown-Séquards symptomkompleks.
Brown-Séquard var professor i fysiologi og patologi ved Harvard University fra 1864 til 1868. Fra 1878 arbeidet han med eksperimentell medisin ved Collège de France.
Walpola Rahula
Walpola Rahula (født 1907, død 1997) var en buddhistmunk, forfatter og lærd fra Sri Lanka. I 1964 ble han professor i historie og religion ved Northwestern University i USA, og ble den første buddhistmunk som innehadde et professorembede i den vestlige verden. Han var også viserådgiver på det daværende Vidyodaya University, som idag er kjent som Universitetet i Sri Jayewardenepura. Rahula har skrevet en omfattende mengde litteratur om buddhisme på engelsk, fransk og singalesisk.
Han er også forfatteren av boken What the Buddha Taught om Theravādaskolen.
Reisen til de vestre regioner under det store Tangdynastiet
Reisen til de vestre regioner under det store Tángdynastiet (tradisjonell kinesisk: 大唐西域記, forenklet kinesisk: 大唐西域记, pinyin: dà táng xīyù jì, Wade-Giles: A T'ang Hsi-yü Chi, koreansk: dae dang seo yeok gi, hangul: 대당서역기, japansk (katakana): だいとうせいいきき, rōmaji: Daitō Saiiki-ki) er en reiseskildring av den kinesiske buddhistmunken Xuánzàng (玄奘, 602–664). Boken beskriver hans inntrykk fra hans 19-år lange reise fra Chang'an i det sentrale Kina til de såkalte «vestlige regioner» som omtales av kinesiske historiografer. Han reiste langs silkeveien i det som nå er Xinjiang, såvel som i naboområdene i Sentral-Asia og det sørlige Kina, og videre til India og Sri Lanka.
Boken ble satt sammen i år 646 etter forespørsel fra keiser Tàizōng av Táng, og beskrev de reisene som ble foretatt mellom år 626 og april 645. Biànjī, som var en medreisende disippel av Xuánzàng, brukte mer enn et år på å redigere boken på Hóng-fǘ klosteret (弘福寺) etter diktat fra Xuánzàng.
Bokverket består av 134 kapitler fordelt på 12 bokruller og har mer enn 120 000 kinesiske tegn eller ord. Fra og med år 652, ble teksten oppbevart i den store villgåspagoden i Chang'an, sammen med buddhistiske sūtraer som Xuánzàng hadde oversatt. Teksten er en del av den kinesiske buddhistiske kanon i forskjellige avarter: Taishō Shinshū Daizōkyō (bind 51, tekst nr 2087), Tripitaka Koreana (bind 32, tekst nr 1065) og Zhōnghuá Dàzángjīng (bind 60, tekst nr 1171). I katalogen som ble publisert av Bunyiu Nanjio i 1883, er den tekst nr 503.
Bokverket har vært en viktig kilde for historikere og arkeologer, så vel som for lingvister, orientalister og buddhologer. Et eksempel er Buddha-statuene i Bamiyandalen som ble ødelagt av Taliban i mars 2001. Xuánzàng's reiseskildring inneholder viktig dokumentasjon i form av den eldste kjente omtale av disse statuene. Teksten må ikke forveksles med romanen Reisen mot Vest. Dette er en fiktiv fortelling som ble skrevet av Wu Cheng'en i 1590-årene under Mingdynastiet, med utgangspunkt i Xuánzàngs reiser.
Innhold
Bokverket beskriver geografien, reiser til land og til vanns, klima, lokale produkter, folk, språk, historie, politikk, økonomisk liv, religion, kultur og skikker i 134 land, regioner og bystater, fra det som nå er Xinjiang til Persia, det nåværende Tadsjikistan, Usbekistan, Afghanistan, Pakistan, India, Bangladesh, Sri Lanka og mange flere. Det har 134 kapitler fordelt på 12 bokruller og har mer enn 120 000 kinesiske tegn eller ord. Det er en reiseskildring som er enestående, i den forstand at reisen omfattet mer enn 16 000 km og gir en helt unik innsikt som er viktig for historikere og arkeologer. I tillegg gir skildringen et uvurderlig innblikk i buddhismens historie. Xuánzàng startet reisen i året 629, i all hemmelighet og om natten. Han passerte fem vakttårn i ørkenen, og deretter den såkalte «jadeporten» eller Yumenguan – et grensepass vest for oasebyen Dunhuang, som var den siste utposten til Tangdynastiet. Reisen var ikke uten farer, for han måtte trosse reiseforbudet til Keiser Taizong av Tang (600–649, regent 626–649). Den unge regenten hadde liten sympati for buddhismen, og han ønsket ikke at noen av hans undersåtter skulle bevege seg inn i de farlige vestlige regioner. Keiserens maktposisjon var langt fra trygg, og forholdet til de fiendtlige, og tidvis kriminelle folkene i Sentral-Asia ble holdt ved like ved hjelp av en balansegang av diplomati.
I løpet av den tiden Xuánzàng gjennomførte reisen, hadde keiseren konsolidert sin makt; han hadde også foretatt viktige felttog i Sentral-Asia. I året 630 hadde han knust motstanden blant de østlige tyrkere på det mongolske platå. Deretter hadde han overvunnet de vestlige tyrkere. Begge khanatene hadde oppstått i året 593 etter at Göktürk-khaganatet ble splittet. Det vestlige Khanatet kjempet samtidig mot den destabiliserende innflytelsen fra en intern revolt. Og khanen ble henrettet av en opprørsstamme, ikke lenge etter at Xuánzàng hadde besøkt området. I løpet av seks måneder hadde det mektige imperium kollapset. Deretter hadde keiseren opprettet protektorater i oasebyene langs den nordlige og sørlige silkeveien, hvor Xuánzàng også hadde vært. Kina hadde fått kontroll så langt vestover som til Pamir, og keiseren hadde opprettet en allianse med den tibetanske kongefamilie gjennom giftermål. I året 643 hadde han sendt to kinesiske diplomater til kong Harṣavardhana (590–647) i det nordlige India.
Første bokrull
Innledningen til bokverket begynner med en lovprisning av keiseren:
Gassasundet
På Bømlo-siden av sundet har fylkesvei 542 en forgrening ut til Trekantsambandet. Stedet er derfor et viktig transportknutepunkt på Bømlo. Her møtes alle busslinjene mellom Moster, Svortland og Føyno/ Stord. Krysset har derfor et busstopp med parkeringsplass, dette har også betegnelsen Gassasundet.
MF «Holger Stjern»
MF «Holger Stjern», fra 1983 til 2021 MF «Pielinen», er ei ferje med byggenummer 21 fra Ørens Mekaniske Verksted, Trondheim, levert 1958 til Fosen Trafikklag A/S.
MF «Holger Stjern» er oppkalt etter grunnleggeren av AS Fosenferja, tidligere ordfører i Stoksund og styremedlem i Fosen Trafikklag Holger Stjern (1888–1968).
Menikkajoki
Menikkajoki (russisk: Мениккайоки) er ei elv i Murmansk oblast i Russland. Den er ei sideelv til Pasvikelva og renner fra innsjøen Porojarvi til munningen i Svanevatn. Elva er rundt 10 kilometer lang.