cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Norsk Sportsvogn Klubb
Under møtet kom det frem at stemningen for en slik klubb var stor. Morten og Olav foreslo å kalle klubben for Norsk Sportsvogn Klubb og at det skulle nedsettes et interimstyre. Dette ble enstemmig vedtatt, og klubben var et faktum. Formann for interimstyret var Morten Larsen. Fortsettelse følger.
Mario Fiorillo
Mario Fiorillo (født 16. desember 1962 i Napoli), italiensk vannpolospiller som deltok i de olympiske leker 1984 i Los Angeles, 1988 i Seoul og 1992 i Barcelona.
Ski-VM 1958
Ski-VM 1958 ble arrangert 2. – 9. mars 1958 i Lahtis i Finland. Dette var tredje gang Lahtis arrangerte VM på ski, etter at de var arrangører i 1926 og 1938.
Hver nasjon kunne stille med maksimalt seks deltakere i de individuelle øvelsene.
Det ble konkurrert i 8 øvelser, av disse var to lagkonkurranser. Finland vant ti av totalt 24 medaljer. Sixten Jernberg fra Sverige ble mestvinnende utøver med to gull og en bronsemedalje. Best av kvinnene var Alevtina Koltsjina med to gullmedaljer av to mulige.
Joseph Mulema
Joseph Mulema (født 14. oktober 1983) er en kamerunsk amatørbokser. Han har ingen større internasjonale resultater, og representerte Kamerun under Sommer-OL 2008, der han ble slått ut i andre runde.
Chile under VM i friidrett 1983
Chile deltok under VM i friidrett 1983 (utendørs) fra 7. til 14. august 1983 i Helsingfors i Finland, og tok ingen medaljer under mesterskapet.
Filmåret 1938
Filmåret 1938 er en oversikt over hendelser, lanserte filmer, fødte og døde filmpersonligheter i 1938.
Sportsåret 1824
Sportsåret 1824 er en oversikt over hendelser, resultater, fødte og avdøde personer med tilknytning til sport i 1824.
Fylkesvei 121 (Sogn og Fjordane)
Fylkesvei 121 i Sogn og Fjordane gikk mellom Vikøyri og Myrkaskog i Vik kommune. Veien var 8,3 km lang.
2019 ble veien del av fylkesvei 5601.
Ansgarkirken (København)
Ansgarkirken fra 1932 ligger på Bispebjerg i København. Den har korsplan med apsis i den sør-vestlige armen. Arkitekt for kirken var Valdemar Thisted.
Kirken er oppkalt etter Ansgar. Den ble bekostet av midler samlet inn av Kirkefondet.
HMS «Shark» (1912)
HMS «Shark» var en britisk jager av Acasta-klassen bygget i 1912 ved Swan, Hunter & Wigham Richardson og sunket under Jyllandsslaget kvelden 31. mai 1916.
Inger Hannisdal
Inger Hannisdal (født 1991) er en norsk fiolinist og komponist.
Hun har en bachelor innen Midtøsten- og Middelhavsstudier fra Sciences Po i Paris, hvor hun studerte fra 2012 til 2015, og studerte deretter arabisk musikk ved Université Antonine i Libanon fra 2016 til 2019. Hun ga ut debutalbumet North South East West i 2022 hvor hun kombinerer arabisk og norsk folkemusikk med jazz og samtidsmusikk. For komposisjonene til albumet vant hun Spellemannprisen 2022 i klassen TONOs komponistpris.
Howard Lederer
Howard «The Professor» Lederer (født 30. oktober, 1964) er en profesjonell pokerspiller. Han blir kalt «The Professor» på grunn av sin analytiske spillemetode og hans grundige teoretiske kunnskaper.
Imad Najah
Imad Najah (født 19. februar 1991) er en marokkansk fotballspiller som spiller for fotballklubben RKC Waalwijk.
Under Sommer-OL 2012 i London deltok han for landet sitt der laget hans ble utslått i gruppespillet.
Holocaust i Frankrike
Holocaust i Frankrike var utryddelsen av jøder i det okkuperte Frankrike og Vichy-Frankrike under andre verdenskrig. Omkring 25 prosent (75,000-80,000) av Frankrikes 320,000 -350,000 jøder ble deportert til utryddelsesleirer (hovedsakelig Auschwitz) og de aller fleste av de deporterte ble drept (2570 eller 3-5 % overlevde). I tillegg ble flere tusen drept på fransk territorium henrettet som gisler eller drept som «partisaner» eller i «opprydninger». I Nederland ble til sammenligning 75 prosent av landets jødiske innbyggere drept under holocaust.
Bakgrunn
I 1791 var Frankrike det første landet som ga jødene fulle borgerretter. Før den franske revolusjonen hadde jødene få rettigheter og var i stor grad adskilt fra majoritetsbefolkningen. På den tiden var det noen få tusen jøder i Frankrike: Sefardiske jøder i sørvest og askenasi i Alsace. I siste halvdel av 1800-tallet gjorde jødene seg gjeldende på flere samfunnsområder som bank, handel og industri såvel som kunst og politikk. Etterhvert slo stadig flere jødiske franskmenn seg ned i Paris. Mange jøder forlot Alsace-Lorraine etter Frankrikes nederlag i 1870. Ved begynnelsen av første verdenskrig hadde Frankrike rundt 120,000 jødiske innbyggere. Av de over 300,000 jødene som bodde i Frankrike før andre verdenskrig var to tredeler født utenfor landet. Mange jøder hadde forlatt tsarens Russland på grunn av forfølgelse og en vanskelig økonomisk situasjon. I mellomkrigstiden var det en ny innflytting av jøder fra Polen og Sovjetunionen, blant annet fordi USA innførte innvandringsbegrensing i 1924. Fra jødenes perspektiv var Frankrike et foregangsland når det gjaldt frigjøring og likebehandling.
De såkalte innfødte jødene (autochtones) var for en stor del borgerlige og politisk sentrumsorientert, og støttet en moderate politikk i den tredje republikk. Mange sluttet å kalle seg juifs og kalte seg i stedet israélites francais, og ivret for assimilering i majoritetsbefolkningen med unntak for at de beholdt sin jødisk religion. Mange jødiske franskmenn tok avstand fra sionismen på 1800-tallet og erklærte lojalitet til Frankrike. Franske antisemitter var både høyre- og venstreorienterte og assosierte landets jøder både med revolusjonen og moderne styresett og med kapitalismen. Dreyfus-saken er et kjent enkelttilfelle av antisemittisme. Innvandrete jøder fra Øst-Europa på 1900-tallet adskilte seg ved skepsis til storsamfunnet og en tendens til å videreføre livsstil fra shtetl og tradisjonelle jødiske yrker innen tekstil og bekledning. På begynnelsen av 1900-tallet var det klar til tendens til at de østeuropeiske innvandrerne ble integrert i det franske storsamfunnet blant annet ved at et stort antall tjenestegjorde under første verdenskrig.
Frankrike var i mellomkrigstiden et av de landene som tok mot mest innvandrere og flyktninger inkludert jødiske. Paris ble et viktig senter for jødisk kulturell aktivitet. Tilstrømmingen av flyktninger fra Tyskland og fra borgerkrigen i Spania gjorde at regjeringen begrenset innreisemulighetene betydelig og etablerte interneringsleirer blant annet Gurs i sør.
Tysk invasjon
Etter tysk seier i slaget om Frankrike ble landet delt i en okkupasjonssone i nord samt langs Atlanterhavet og i sør Vichy-regimet under Philippe Pétain som samarbeidet med nazistene. Den okkuperte delen av Frankrike ble administrert militært sammen med det okkuperte Belgia. Franske kolonier i Afrika inkludert Madagaskar var i prinsippet styrt fra Vichy. General Charles de Gaulle var motstander av Pétains linje og flyktet til Storbritannia der han etablerte en eksilregjering. Etter tysk kontroll over Frankrike foreslo de tyske utenriksdepartementet å samle fire millioner europeiske jøder på Madagaskar som var en fransk koloni. Adolf Eichmann og hans medarbeidere arbeidet over et år med planen og utarbeidet konkrete opplegg for gjennomføring. De store avstandene, britisk dominans på havet og behovet for lastekapasitet gjorde planen vanskelig å gjennomføre. Allierte styrker inntok øya i 1942 og planen ble uaktuell.
Etter den tyske invasjonen flyktet omkring 3000 jøder fra Luxembourg, mens 816 ble værende og nesten alle disse ble deportert og drept. I Alsace-Lorraine bodde det omkring 30,000 jøder i mellomkrigstiden. I 1938 flyttet en del til det andre deler av Frankrike. Ved krigens utbrudd i 1939 evakuerte franske myndigheter 430,000 innbyggere, hvorav en god del jødiske, fra grenseområdet. En stor del av jødene som var i Alsace-Lorraine under tyske okkupasjon døde i konsentrasjonsleirene.
SS-offiseren Theodor Dannecker representerte RSHAs jødekontor som ble ledet av Adolf Eichmann. Dannecker var i Paris fra august 1940. Dannecker hadde lite eget mannskap og ble ikke støttet av den tyske okkupasjonsmakten, og presset på egen hånd den franske administrasjonen til å opprette jøderåd (Union Générale des Israélites de France, UGIF) på samme måte som i de okkuperte Polen. Jøderådene bl straks brukt av nazistene og Vichey som et verktøy i forfølgelse og undertrykking.
Ved inngang til krigen bodde det opp mot 350,000 jøder i Frankrike, av disse var bare halvparten franske statsborgere og de øvrige hadde innvandret eller søkt tilflukt. Omtrent to tredeler av jødene bodde i Paris. Forfølgelsene begynte kort tid etter våpenhvilen både i den okkuperte sonen og i Vichy-sonen. Den tyske sonen mist jødene arbeidet og fikk bevegelsesfriheten innskrenket. Vichy-regjeringen innførte i oktober 1940 statut des juifs (anti-jødiske lover) som definerte hvem som skulle betraktes som jøder og som søkte å drastisk innskrenke jødenes virksomhet. Vichy-regjeringen innførte 143 lover og forskrifter som rettet seg spesifikt mot jødene. Franske domstoler fulgte i stor grad lojalt de nye lovene. Etter press fra Tyskland etablerte Vichy et kontor for jødesaker under Xavier Vallat i mars 1941. Denne etaten hadde ansvar for å iverksette antijødiske lover herunder beslagleggelse av jødenes eiendommer. I november 1941 etablerte Vallat unionen av franske jøder etter press fra Dannecker. Vichy-regimets tiltak rettet seg til å begynne med mot jøder uten statsborgerskap. Pierre Laval sluttet i april 1942 seg til Vichy-regjeringen som statsminister. Laval var ivrig i sine bestrebelser på å samarbeide fullt ut med tyske okkupasjonsmakten. Laval erstattet i mai 1942 Xavier Vallat med den ivrige antisemitten Louis Darquier de Pellepoix som velvillig forfulgte jøder, med eller uten fransk pass. Forfølgelsene av jødene i Vichy-sonen pågikk i nesten to år før selve deportasjonene begynte.
I den okkuperte sonen måte jøder fra juni 1942 gå med et merke utenpå klærne for å lett kunne identifiseres. Interneringen begynte samme sommer og ble for en stor del utført av fransk politi. I Paris ble Velodrom d'Hiver og forstaden Drancy brukt som transittleirer. I november 1942 tok tyske og italienske styrker over Vichy-sonen. I det italiensk-kontrollerte området i sørøst beskyttet italienske myndigheter jødene som bodde eller søkte tilflukt der. Den italienske okkupasjonsmakten nektet å innføre antijødiske tiltak i sin sone. Etter at Italia forsøkte å gå over til de allierte i september 1943 tok tyske styrker kontroll over den italienske sonen og begynte internering av jøder som hadde søkte tilflukt der. Noen forsøkte å flykte til Sveits eller til Spania, få lyktes. Noen jøder ble hjulpet av ikke-jødiske franskmenn som bisto med stor fare for seg selv og familien.
Den franske motstandsbevegelsen under ledelse av Jean Moulin motarbeidet både den tyske okkupanten og Vichy. Moulin var de Gaulles representant i Frankrike. Jøder i Frankrike deltok både motstandsbevegelsen og i jødisk undergrunn som Armee Juive (den jødiske arme) som arbeidet med redde jøder fra deportasjon.
Deportasjoner
Fra det okkuperte Frankrike ble jøder deportert til Auschwitz fra 27. mars 1942. I løpet av 1942 ble 42,500 personer deportert fra Frankrike til leirene i øst. Franskmenn protesterte da Laval utvidet deportasjonene fra flyktninger til franske statsborgere. Laval nektet i august 1943 å inndra fransk statsborgerskap for å forenkle deportasjonene. Deportasjonene fortsatte i 1943 og 1944. I alt ble 76,000-80,000 jøder deportert fra Frankrike til leirene i øst, hovedsakelig Auschwitz mens resten ble sendt til Majdanek og Sobibor samt noen få til Buchenwald. Blant de deporterte overlevde 3 % eller om lag 2000 personer. Omtrent to tredeler av de deporterte var utenlandske borgere. Fra Paris ble 13,000 jøder uten fransk pass arrestert av fransk politi i midten av juli 1942. Politiet ivret for at også barna skulle deporteres.
Fra den «frie sonen» som ble kontrollert av Vichy-regimet, ble jøder deportert til den okkuperte delen av Frankrike fra august 1942. Jødene under Vichy-regimet var i utgangspunktet tryggere enn jødene i den tyske sonen i nord. Jødene kunne også flykte til den smale stripen okkupert av Italia og mange franske bønder skjulte jøder, spesielt barn. I Belgia og Frankrike var landets egne borgere bedre beskyttet enn flyktninger fra andre land.
Jødiske innbyggere i fransk Nord-Afrika (også kalt Maghreb-jøder) var underlagt Vichy-regimets antijødiske tiltak (som kvotebegrensing ved studier, gettoisering, tvangsarbeid), men ble ellers lite berørt av holocaust som foregikk i Europa. Vichy-regimet opphevet Crémieux-dekretet av 1870 som hadde gjort jødiske algierere til statsborgere i Frankrike. Dekretet ble gjeninnført i 1943. Operasjon Torch, den allierte landgangen i Nord-Afrika i november 1942, lettet situasjonen for jødene i Algerie og Marokko. Tunisia ble underlagt tysk okkupasjon og jødene der ble blant annet satt i tvangsarbeid til frigjøringen i mai 1943. Jødiske motstandsgrupper i Algerie støttet de allierte.
Etterspill
Allierte styrker gikk i land i Normandie 6. juni 1944 og innledet med det frigjøringen av Nord-Europa.
I Frankrike ble 2345 personer dømt etter krigen, hvorav 1314 in absentia, det er ikke oppgitt hvor mange av disse som var relatert til gjennomføring av holocaust. De franske prosessene handlet i hovedsakelig om drap på franske borgere og om dokumentasjon av motstand mot den tyske okkupasjonen. Franske myndigheter motsatte seg mer enn USA og Storbritannia løslatelse av dømte tyske krigsforbrytere. I 1958 var bare en håndfull tyske igjen i franske fengsler. Carl-Albrecht Oberg og Helmut Knochen ble i 1958 dømt til døden av en fransk domstol. Oberg var HSSPF for Frankrike og Knochen var sjef for Sicherheitspolizei og Sicherheitsdienst. De to var ansvarlige for deportasjon omkring 80,000 personer hovedsakelig jødiske. Straffen ble etter kort tid redusert, og de ble benådet av Charles de Gaulle i 1963.
Pierre Laval ble først og fremst dømt for samarbeid med okkupasjonsmakten, og i mindre grad for medvirkning til Holocaust. Laval hadde forsynt tysk krigsindustri med 640,000 arbeidere og deporterte ikke-franske jøder.
Frankrike fikk Klaus Barbie utlevert fra Bolivia i 1983 og stilte ham for retten for deportasjon av over 800 jøder. Barbie ble dømt til livsvarig fengsel. Saken mot Barbie satte Frankrikes samarbeid med nazistene på dagsorden. Barbie-saken ble i 1980- og 1990-årene fulgt av profilerte saker mot nazister og kollaboratører, blant annet Paul Touvier og Maurice Papon. Papon ble i 1998 dømt til 10 år i fengsel for delaktighet i utryddelsen av franske jøder under andre verdenskrig i det som hadde vært den lengste rettsprosessen i Frankrike etter krigen. Tiltalen gjaldt forbrytelser mot menneskeheten ved at han medvirket til deportasjoner til utryddelsesleirene. Han begynte soning av straffen i oktober 1999 og ble løslatt før tiden på grunn av alder og sviktende helse. Etter krigen gjorde han karriere i statsapparatet under Charles de Gaulle og ble en mektig politimester og politiker. I 1961 var han ansvarlig leder for voldelig behandling av demonstranter i Paris, massakren i Paris i 1961.
Vichy-regimets medvirkning til holocaust har vært et beklemmende tema i fransk offentlighet. Holocaust ble tematisert i forbindelse med anti-sionismen etter Israels invasjon av Libanon i 1982. Anti-sionismen har på den politiske venstresiden særlig vært tilskyndet av Israels krigføring fra 1956 til 1982. Arrestasjonen av Klaus Barbie i 1983 fornyet den franske interessen for holocaust i Frankrike. Saken mot Barbie avdekket fransk medvirkning til holocaust, men påtalemakten styrte unna en omfattende dokumentasjon fransk samarbeid med okkupanten. Barbie ble oppsporet av Beate Klarsfeld og hennes mann Serge. Serges far ble deportert fra Nice i 1943. Klarsfeld avslørte også Jean Leguay og hans sjef René Bousquet. Bousquet var politisjef og ansvarlig for internering av flere tusen jøder. Leguay og Bousquet hadde etter krigen unndratt seg alvorlig straffeforfølgelse og hadde gjort god karriere i næringslivet. Saken mot Leguay var mulig fordi foreldelsesfristen hadde blitt opphevet.
I 2012 ble det anslått at Frankrike har over 500,000 jødiske innbyggere, noe som er det største antallet utenfor Israel og USA. Etter andre verdenskrig begynte en viss utvandring av jøder fra fransk Nord-Afrika (blant annet Marokko) til selve Frankrike. I forbindelse med Algeries frigjøring flyttet over 100,000 algeriske jøder til Frankrike. De jødiske algerierne hadde fått fransk statsborgerskap ved Crémieux-dekretet i 1870.
São Francisco do Maranhão
São Francisco do Maranhão er en kommune i delstaten Maranhão i nordøstregionen av Brasil.
Simon Peters kirke (København)
Simon Peters kirke er en kirkebygning beliggende på Kastrupvej på Amager ved København.
Den er tegnet av arkitekt Paul Staffeldt Matthiesen og ble innviet den 10. september 1944. I 1930 ble det nåværende menighetshus oppført som foreløbig kirkesal. Kirken er oppført i baltisk-gotisk-stil, og fikk av økonomiske grunner intet tårn.
Padling under Sommer-OL 2012 – K-1 200 meter menn
Herrenes K-1 200 meter under Sommer-OL 2012 fant sted den 10. og 11. august 2012 på Eton Dorney.
Oksen
Oksen (originaltittel Oxen) er en svensk dramafilm fra 1991, regissert av Sven Nykvist.
Handling
Oksen er inspirert av en virkelig hendelse rundt 1868. Sven Nykvist fikk historien fortalt for seg selv i barndommen sin. Handlingen foregår i Småland under hungersnøden. En husmann dreper en okse for å få mat til familien. Ingen mistenker han, men når kjøttet er tatt ut, må han få solgt skinnet. I Vimmerby marked blir han gjenkjent av den lokale presten. Han overtaler husmannen til å tilstå, i håp om at straffen blir mildere. Det blir den ikke.
Om filmen
Filmen ble spilt inn i Högsby i Småland, og flere av beboerne fikk statistroller for at filmen skulle få riktig aksent. Filmen ble produsert av Jean Doumanian (tidligere produsent av Saturday Night Live), som debuterte som spillefilmprodusent. Hun fortsatte med å produsere flere filmer for Woody Allen. Den svenske kritikken for filmen var negativ, og filmen ble sett av kun 11 000 mennesker. Gjennom Lasse Summanens og Nykvist samarbeid fikk Oksen en bedre mottakelse i USA og ble nominert til Oscar for beste fremmedspråklige film. Filmen fikk god kritikk i Norge, og ble vist under filmfestivalen i Cannes i 1992.
Ana Beatriz Barros
Ana Beatriz Barros (født 29. mai 1982 i Itabira) er en brasiliansk modell som er kjent for sine opptredener med Guess?, Bebe, Victoria's Secret, Chanel kosmetikk og Jennifer Lopez JLo fashion produkter.
Karriere
Da hun var 14 var Barros og hennes eldre søster Patricia, som også er en velkjent modell, på ferie i Rio de Janeiro da de ble oppdaget av en representant fra Elite Model Management.
Barros har gjort reklame for blant andre Christian Dior, Giorgio Armani, Victoria's Secret og Chanel. Hun har også vært modell for Gucci, Christian Dior, Versace, Emporio Armani, Jean-Paul Gaultier, Dolce & Gabbana og mange flere prestisjefylte motehusene.
Hun har vært forsiden av magasiner som Glamour, Vogue og Marie Claire.
Sevier County (Utah)
Sevier County er et fylke i den amerikanske delstaten Utah. Det ligger i de sentrale delene av staten og det grenser mot Sanpete County i nord, Piute County og Wayne County i sør, Millard County og Beaver County i vest og mot Emery County i øst.
Sevier Countys totale areal er 4 968 km², hvorav 21 km² er vann. I 2005 hadde fylket 19 386 innbyggere. Administrasjonssenteret ligger i byen Richfield, som også er fylkets største by. Fylket ble grunnlagt i 1865, og har fått navn etter elven Sevier River.
Wilson Roosevelt Jerman
Wilson Roosevelt Jerman (født 21. januar 1929 i Seabord i Sør-Carolina i USA, død 16. mai 2020 i Virginia) var en butler som arbeidet i over femti år for 11 forskjellige amerikanske presidenter i Det hvite hus.
Bakgrunn
Wilson Roosevelt Jerman var sønn av en landarbeider. Han sluttet på skolen da han var tolv år gammel for å arbeide på en gård.
I Washington, D.C.
I 1955 flyttet han til Washington, D.C. og arbeidet med catering før han ble ansatt som renholder av Det hvite hus i 1957 under president Dwight D. Eisenhowers tid.
Jerman ble forfremmet til butler under John F. Kennedy, og forble i denne rollen frem til han ble pensjonert i 1993 under Bill Clinton-administrasjonen. Men han vendte tilbake til Det hvite hus i 2003 og arbeidet som hovmester og heisoperatør for Barack Obama før han endelig ble pensjonist i 2012.
For å hedre hans over femti års tjeneste i Det hvite hus overrakte president Obama ham en serie plaketter med alle de elleve presidenter han hadde tjent. First Lady Michelle Obama medtok et fotografi av seg og presidenten i en heis med Jerman i sine memoarer, Becoming.
Død
Wilson Roosevelt Jerman døde i en alder av 91 år den 16. mai 2020 av komplikasjoner grunnet COVID-19. Han etterlot seg fire barn (et femte døde i 2011), tolv barnebarn og 18 oldebarn. Hans første hustru, Gladys, døde i 1966; Lyndon B. Johnson bad sin personlige lege om å behandle henne før hun døde. Hans andre hustru, Helen, døde på 1990-tallet.
Eliteserien i håndball for kvinner 1998/99
Eliteserien i håndball for kvinner 1998/99 var det øverste nivået i norsk kvinnehåndball sesongen 1998-99. vant serien foran og.
Ecuador under VM i friidrett 1983
Ecuador deltok under VM i friidrett 1983 (utendørs) fra 7. til 14. august 1983 i Helsingfors i Finland, og tok ingen medaljer under mesterskapet.
São Félix de Balsas
São Félix de Balsas er en kommune i delstaten Maranhão i nordøstregionen av Brasil.
Isla Colón
Isla Colón er den nordligste øya i øygruppa Bocas del Toro i Panama. Den er også den viktigste av øyene, og provinsen Bocas del Toros administrasjonssentrum, byen Bocas del Toro, ligger her. Isla Colón har også en flyplass og en havn. Øya er et svært populært turistmål. Den går regelmessige båter til og fra fastlandet, og man kan ta vanntaxi til alle de andre øyene i øygruppa.
Tureano Johnson
Tureano Johnson (født 12. februar 1984) er en bahamisk amatørbokser. Han har ingen større internasjonale resultater, og representerte Bahamas under Sommer-OL 2008, der han ble slått ut i første runde.
Jan Moslet
Jan Moslet (født 27. mars 1933) er en norsk gårdbruker og politiker (KrF).
Moslet har sittet fem perioder i Ringsaker kommunestyre, fire perioder i Hedmark fylkesting (blant annet som gruppeleder), vært leder i Hedmark KrF og sittet i partiets sentralstyre. Han var også vært Hedmark KrFs førstekandidat til stortingsvalget 1989.
Moslet har fem barn, deriblant Håkon Moslet.
USA under Sommer-OL 1908
USA under Sommer-OL 1908. USA ble nest beste nasjon bak arrangørlandet Storbritannia under de olympiske leker 1908 i London med tjutre gull-, fjorten sølv- og fjorten bronsemedaljer.
Dileep Rao
Dileep A. Rao (født 29. juli 1973) er en amerikansk skuespiller, kjent fra filmer som Sam Raimis skrekkfilm Drag Me to Hell (2009), James Camerons science fiction-film Avatar (2009) og Christopher Nolans thriller Inception (2010). For sistnevnte film ble han nominert til flere priser.
Se upp för Jönssonligan
Se upp för Jönssonligan er en svensk film som hadde premiere julen 2020. Filmen inngår i Jönssonligan-serien. Regissøren Tomas Alfredson har skrevet manuset sammen Rikard Ulvshammar og filmens hovedrolleinnhaver Henrik Dorsin. Filmen skulle opprinnelig ha premiere i november 2019, men premieren ble utsatt til 25. desember 2020.
Handling
Etter et mislykket kupp havner Charles Ingvar 'Sickan' Jönsson i fengsel. Når han blir løslatt, har lagkameratene i Jönsson-ligaen blitt ærlige, og Sickan må fortsette den kriminelle løpebanen på egen hånd. En kvinne ved navn Anita livnærer seg som «megler» i kriminell virksomhet, og hun gir ham i oppdrag å begå et enkelt innbrudd. Men det viser seg at Sickan har blitt innblandet i noe som er mye større enn han ble forespeilet. Nå trenger han sine gamle kompanjonger for å gjennomføre det vanskeligste kuppet i ligaens historie.
Jönssonligans største kupp
Jönssonligans største kupp er en svensk filmkomedie fra, regissert av Hans Åke Gabrielsson. Ulf Brunnberg, Björn Gustafson og Stellan Skarsgård spilte noen av de sentrale rollene. Det er en del av filmserien om Jönssonligan.
Handling
Vanheden og Dynamit-Harry prøver å redde ligaens nye leder, Dr. Busé, fra fengsel. I stedet blir Busés cellekamerat Herman Melvin løslatt. På ryggen har Dr. Busé skrevet en plan mot et seddeltrykkverk der Melvin tidligere jobbet, noe som tilfeldigvis leder ligaen til Polen, der det forventes store oppdrag.
São José de Ribamar
São José de Ribamar er en kommune i delstaten Maranhão i nordøstregionen av Brasil.
Aagaardbreen
Aagaardbreen, også kjent som Alderetebreen (Glaciar Alderete), er en 15 km lang isbre i Antarktis som ligger like øst for Gouldbreen og flyter sørover ut i Millfjorden, på østkysten av Graham Land. Den ble kartlagt av Falkland Islands Dependencies Survey (FIDS) og fotografert fra luften av Ronne Antarctic Research Expedition (RARE) i løpet av desember 1947; breen ble oppkalt av FIDS etter Bjarne Aagaard, en norsk autoritet på hvalfangst og utforskning i Antarktis.
Kilder
Denne artikkelen inneholder stoff fra United States Geological Survey-artikkelen «Aagaardbreen» som er i offentlig eie (innhold fra Geographic Names Information System).
Olympiastadion (Baku)
Olympiastadion i Baku også kjent som Baku nasjonalstadion (aserbajdsjansk: Bakı Milli Stadionu) er et idrettsanlegg i hovedstaden Baku i Aserbajdsjan. Den fungerer som hjemmebane for Aserbajdsjans herrelandslag i fotball, og tok over etter Bakcell Arena i samme by. Stadionet var vertskap for seremonier og friidrett under Europalekene 2015, og blir vertskap for sluttspillkamper under EM i fotball 2020.
Bergen Triathlon
Bergen Triathlon er en fulldistanse (Ironman) triatlon som arrangeres årlig i bergensområdet. Stevnet består av 3800 meter svømming, 180 kilometer sykling og et avsluttende maratonløp.
Olympiastadion (Baku)
Stadionet ble påbegynt den 6. juni 2011 og åpnet den 6. mars 2015. Den ble bygget etter internasjonale spesifikasjoner knyttet til fotball etter krav fra UEFA og FIFA, samt standarder til friidrett gjennom krav fra IAAF. Tilskuerkapasiteten er på 69 870, noe som gjør Olympiastadion i Baku til landets største stadion.
Bergen Triathlon
Historie
Bergen Triathlon er arvtaker til Bergen Voss Triathlon som ble avholdt i 2008 og 2009. Stevnet ble avholdt for første gang 19. juni 2010. Arrangør er Bergen Triathlon Club.
2010 utgaven hadde om lag 120 påmeldte deltagere. Av disse møtte 93 frem til start. Det var deltagere fra Norge, Sverige, Danmark, Tyskland, Nederland, Frankrike, Italia, England, Australia og Brasil med på stevnet. Været var solfylt, men etter en rekordlang vinter og en kald vår var sjøtemperaturen bare ca 10 grader på stevnedagen i slutten av Juni. Svømmingen ble derfor langt til Tveitevannet på Askøy. Det var sterk nordlig vind på stevnedagen på grunn av plasseringer av lav og høytrykk systemer, ca 15–20 m/s vind ble målt av meteorologisk institutt. Det ble derfor en tøff dag for deltagerne og en del måtte gi tapt underveis. 76 av de startende deltagerne fullførte hele distansen. Vinner ble Frank Denis Kristiansen fra SK Rye i Oslo, fulgt av Lars Haugvad fra Flipsquad snowboardklubb og Joakim Reitan fra Oslofjord Triatlon. Begge startende damer fullførte distansen og raskest var Bibbi Misje foran Siri Dalheim, begge fra Bergen Triathlon Club. Stevneleder var Ole Jacob Taraldset
2011 utgaven er fastlagt til lørdag 18. juni 2011. Det vil da også arrangeres halv distanse i tillegg til full distanse.
Svømmedelen
Svømmedelen er plassert til Kollevågen Friluftsområde, men ved gjennomføring i 2010 måtte den flyttes til Tveitevatnet fordi temperaturen i sjøen var for lav.
Sykkeldelen
Etter skiftesone 1 (T1) i Kollevågen, starter sykkeldelen som består av 4 runder fra Kollevågen, forbi Tveitevannet til Ravnanger, og fra Ravnanger følger man hovedveien til Herdla hvor vending er. Tilbake følges samme rute til man kommer like før Ravnanger der man tar til høyre mot Hanøytangen og Kollevåg for å fullføre runden. Det er ingen store klatringer i løpet av syklingen, men det er kupert som løypeprofilen viser.
Løpsdelen
Etter skiftesone 2 som befinner seg noen hundre meter fra skiftesone 1, skal det løpes 4 runder á 10,55 km mellom Kollevåg og Ramsøy.
Waishengren
Waishengren (ordrett: «mennesker fra andre provinser»,, kunne gjengis på norsk som «fastlandskinesere», skjønt det ville favne noe videre) er det man i Taiwan kaller den befolkningsgruppe som etter annen verdenskrig, fremfor alt mellom 1945 og 1949, flyttet fra det kinesiske fastland til øya Taiwan, og likeså deres etterkommere, i alle fall den første generasjonens etterkommere.
De fastlandskinesere på Taiwan som er kommet senere, kalles dalu ren (, «fastlandsmennesker»), særlig hvis de er eller var statsborgere av Folkerepublikken Kina.
I femti år fra 1895 til 1945 var Taiwan del av keiserriket Japan, og det fikk med tiden som et av de varige virkninger at den taiwankinesiske befolkning fikk et noe annet kulturelt preg enn fastlandets kinesere. De kinesere som strømmet over fra Fastlandet fra 1945 hadde i tillegg gjerne det særtrekk at de var lojale til partiet Kuomintang (som ikke engang fantes da Taiwan ble japansk territorium) og at de var motstandere av, og flyktninger fra, den maoistiske kommunisme.
Det ble på Taiwan alminnelig å kallre denne gruppen tilvandrede kinesere for Waishengren, «mennesker fra andre provinser», i motsetning til Benshengren (kinesisk: 本省人, «mennesker fra denne provins».
Bradford Washburn
Henry Bradford Washburn jr (født 7. juni 1910, død 10. januar 2007) var en amerikansk oppdager, fjellklatrer, fotograf, og kartograf. Han etablerte Boston Museum of Science, og var dets direktør fra 1939–1980, og fra 1985 til sin død fungerte han som æresdirektør. Bradford giftet seg med Barbara Polk i 1940 og de tilbragte hvetebrødsdagene i Alaska hvor de foretok den første bestigningen av Mount Bertha sammen.
Washburn er spesielt kjent for sine bedrifter innen fire områder: Flere av disse prestasjonene, blant annet Everest-kartet og videre arbeider med høyde og geologi i Everest, ble utført da Washburn var i  70- og årene-.
Biografi
Washburn ble født den 7. juni 1910 i Cambridge i Massachusetts i en av Bostons overklassefamilier med røtter tilbake til en av passasjerne på Mayflower, eldste? William Brewster. Brewster var leder i Pilegrimskolonien, og åndelig leder av Plymouth-kolonien. Washburns far var pastor Henry Bradford Washburn, Sr., en ivrig friluftsmann, som var dekan ved Episcopal Theological School i Cambridge og Edith Buckingham Hall. Hans yngre bror var Sherwood Larned Washburn, med kallenavnet «Sherry», som var fysisk antropolog og pioner innen primatologi.
Washburn ble valgt til medlem av American Academy of Arts and Sciences i 1956. Han tok en lavere akademisk grad ved Harvard University der han var medlem av klatreklubben. Han vendte tilbake til Harvard for å ta en mastergrad i geologi og geografi i 1960.
Washburn var en ivrig pilot, og gjorde sin første solo flytur i et sjøfly på Boeing Field i Seattle i 1934. Han fikk sin privatflylisens på Roosevelt Field på Long Island senere samme år.
Washburn bega seg ut på en bemerkelsesverdig ekspedisjon i 1937 til det 5,226 meter høye Mount Lucania i Yukon. For å gjøre dette måtte han og klatrepartneren Robert Bates nå Walsh Breen på 2,670 moh. Han henvendte seg til Bob Reeve, en kjent bush pilot i Alaska, som svarte med følgende telegram til Washburn: «Anywhere you'll ride, I'll fly». Med et skiutstyrt Fairchild F-51 ble det gjort flere turer til landingsplassen på breen uten hendelser i mai, men ved en landing med Washburn og Bates i juni sank flyet ned i slaps. Washburn, Bates og Reeve arbeidet hardt i fem dager for å få flyet ut og Reeve var til slutt i stand til å få flyet i luften med alt overflødig vekt fjernet og ved hjelp av en jevn bre med et bratt fall. Washburn og Bates fortsatte til fots for å gjøre den første bestigningen av Lucania, og etter en episk nedstigning og marsj til sivilisasjonen, gikk de over 240 kilomter gjennom ødemarken til den lille byen Burwash Landing.
Washburn fikk mange utmerkelser i løpet av sin karriere, inkludert ni æresdoktorater; i 1980 fikk han Alexander Graham Bell Medal fra National Geographic Society (NGS), han fikk også Centennial Award av National Geographic Society og King Albert Medal of Merit. Han delte to NGS-utmerkelser med sin kone Barbara, som var den første kvinne til å nå toppen av Denali. Han ble tildelt Royal Geographical Society's Cherry Kearton Medal and Award i 1988.
Død og ettermæle
Washburn døde av hjertesvikt 10. januar 2007, i en alder av 96, på et aldershjem i Lexington i Massachusetts. I tillegg til sin kone, etterlot han seg en sønn, Edward, og to døtre, Dorothy og Elizabeth.
Driss Fettouhi
Driss Fettouhi (født 30. september 1989) er en marokkansk fotballspiller som spiller for fotballklubben Ajman.
Under Sommer-OL 2012 i London deltok han for landet sitt der laget hans ble utslått i gruppespillet.
Carlos Geraldo Langoni
Carlos Geraldo Langoni (født 24. juli 1944 i Nova Friburgo i Brasil, død 13. juni 2021 i Rio de Janeiro) var en brasiliansk økonom. Han var guvernør for Brasils sentralbank fra 1980 til 1983.
Langoni døde i Rio de Janeiro den 13. juni 2021, i en alder av 76 år, av covid-19.
Fenylgruppen
I organisk kjemi, er fenylgruppen eller fenylringen en funksjonell gruppe med formelen –C6H5. Hvor seks karbonatomer er arrangert som en syklisk ringstruktur. Denne hydrofobe, stabile og aromatiske hydrokarbonsubstansen finnes i mange organiske forbindelser.
Hannah Midtbø
Hun vant EM-bronse i buldring i 2008.
Hun vant 10 NM-gull, 4 NM-sølv og 1 NM-bronse i perioden 2006–2017. Hun vant kongepokalen i 2015, 2016 og 2017.
Hennes bror Magnus Midtbø er også klatrer.
Caddidae
Caddidae er en gruppe av edderkoppdyr som tilhører ordenen vevkjerringer (Opiliones). Disse små vevkjerringene kjennes lett på de meget store øynene.
Lésvos
Lésvos (eller Lesbos, gresk: Λέσβος, tidvis også kalt Mytilini etter øyas største by Mytilene, slik som på tyrkisk: Midilli) er en gresk øy nordøst i Egeerhavet. Den har et areal på 1632 km² og en kystlinje som er 320 km lang, noe som gjør den til den tredje største øya i Hellas blant de tallrike øyene som er spredt i Egeerhavet. Den er skilt fra Tyrkia ved det smale Mytilinistredet.
Lésvos utgjør sammen med Limnos og noen mindre øyer prefekturet Lésvos. Øya er også en adskilt periferenhet i det nordlige Egeerhaet, og den eneste kommunen i denne. Dens befolkning består av rundt 90 000 mennesker, og hvor en tredjedel lever i hovedstaden Mytilene på den sørøstlige delen av øya. Her finnes også Mytilene internasjonale lufthavn. Den øvrige delen av befolkningen er spredt utover øya i små byer og landsbyer. De største er Kalloni, Gera-landsbyene, Plomari, Agiassos, Eresos, og Molyvos (oldtidens Mythymna). Mytilene ble grunnlagt på 1000-tallet f.Kr. av herskerdynastiet Penthilidae som kom fra Thessalia på greske fastlandet. Dynastiet hersket over bystaten (polis) fram til et folkelig opprør i tiden 590-580 f.Kr., ledet av Pittakos fra Mytilene, avsluttet dets styre.
Caddidae
Utseende
Små vevkjerringer (kroppslengde 1-3 mm). Øynene er store og sitter på et høy og kraftig knøl på forkroppen. Kroppen er gjerne kontrastrikt farget. Pedipalpene er store, det ytterste leddet lite og klubbeformet uten klo.
Lésvos
Geografi
Lésvos ligger lengst øst i Egeerhavet, motstående den tyrkiske kysten fra nord og øst, og ved det smaleste stedet er stredet 5,5 km bredt. Øyas form er grovt sett trekantet, men den har en dyp bukt midt på, Kallonibukta, med åpning fra den sørlige kysten, og tilsvarende med den noe mindre Gerabukta i sørøst.
Caddidae
Utbredelse
Familien er vidt utbredt og finnes i Nord-, Mellom- og Sør-Amerika, i Sør-Afrika, Australia, New Zealand og Japan. Et interessant tilfelle er artene Caddo agilis og Caddo pepperella, som begge finnes både i det østlige Nord-Amerika og i Japan. En fylogenetisk analyse tyder på at disse artene alt var skilte da disse områdene skilte lag.
Lésvos
Geografi
Øya er skogkledt og fjellrik med to store topper, Lepetymnos (968 meter høy) og Olympus (967 meter høy) som dominerer dens nordlige og midtre del. Øyas vulkanske opprinnelse er fortsatt synlig i flere varme kilder og i de to store buktene.
Lésvos er frodig og grønn, og treffende kalt for «smaragdøya». Det er et større mangfold i floraen enn hva man skulle anta i henhold til øyas størrelse. Elleve millioner oliventrær dekker rundt 40 prosent av øya sammen med andre frukttrær. Skog med middelhavsfuru, kastanjetre og en del eiketrær utgjør rundt 20 prosent, og det gjenværende er kratt og småskog, gressland, eller urbane områder. I de vestlige delene av øya ligger verdens nest største forsteinede treskog av ekte kjempegran.
Lésvos er et hovedsakelig jordbruksområde. Olivenolje er den fremste inntektskilden. På grunn av den internasjonale flyplassen er turisme en viktig del av økonomien i Mytilene, og det samme gjelder kystbyene Petra, Plomari, Molyvos og Eresos, som til sammen bidrar betydelig til øyas økonomi. Fiske og produksjon av såpe og ouzo, den greske nasjonallikøren, er de gjenværende inntektskildene.
Klima
Øya har et mildt middelhavsklima. Den årlige middeltemperaturen er 18 °C og årlig gjennomsnittlig nedbør er 750 mm. Øyas usedvanlige solskinn gjør Lésvos til den mest solrike øya i Egeerhavet. Snø og meget lav temperatur er meget sjeldent.
Historie
I henhold til klassisk gresk mytologi var en gud ved navn Lésvos en beskytter av øya. Makareus var etter sigende den første (legendariske) kongen som med sine mange «døtre» ga navn til en del av de større byene på øya. I en antikk myte ble hans «søster», gudinnen Kanake, drept for å ha gjort ham til konge. Stedsnavn av hunkjønnsopprinelse er mer sannsynlig å ha sin årsak til tidligere bosetning og navngitt etter lokale gudinnedyrkelse som senere ble erstattet av og knyttet til fellesgreske guder.
Homer viser til øya som «Makaros edos», setet til Makar(eus). Hettittiske nedtegnelser fra sen bronsealder viser til øya som Lazpa og må ha betraktet dens befolkning som betydningsfull nok til å tillate hettittene å «låne deres guder» (antagelig deres gudeidoler) for å lege sin konge da de lokale gudene ikke kunne levere ønsket resultat. Det er antatt at utflyttere fra det greske fastlandet, hovedsakelig fra Thessalia, kom til øya i sen bronsealder og deres aioliske dialekt av gresk ble dominerende språk på øya og som i skriftlige form har blitt bevart i diktene til Sapfo, Alkaios og andre.
Rikelige mengder av grå keramikk har blitt funnet rundt om på øya og den religiøse dyrkelsen av Kybele, den store modergudinne i Anatolia, antyder en kulturell kontinuitet i befolkningen fra neolittisk tid. Da den persiske kongen Kyros den store beseiret Krøsus, konge av Lydia, i år 546 f.Kr. ble de joniske greske byene i Anatolia og de tilknyttede øyene persiske undersåtter og forble så inntil perserne ble beseiret av grekerne i slaget ved Salamis i år 480 f.Kr.
I middelalderen tilhørte øya Østromerriket. I år 803 ble den bysantinske keiserinnen Irene sendt i landflyktighet til Lésvos og tvunget til å spinne ull for å understøtte seg selv. Hun døde til sist på øya.
Etter det fjerde korstog (1202–1204) ble øya overtatt av Det latinske riket, men ble gjenerobret av Østromerriket i 1247. I 1355 ble øya overgitt til Gattilusio-familien fra Genova av økonomiske og politiske grunner. Lésvos ble erobret av osmanske tyrkere i 1462, og forble under muslimsk styre, omdøpt til Midilli på tyrkisk, inntil den ble frigitt av greske styrker i løpet av den første Balkankrigen. Byene Mytilene og Mithymna har vært bispeseter siden 400-tallet.
De eldste oldtidsgjenstandene på øya går tilbake til steinalderen (Paleolitikum). betydningsfulle arkeologiske steder på øya er den neolittiske grotte i Kagiani, antagelig et tilfluktssted for sauebønder, den neolittiske bosetningen ved Chalakies, og den omfattende beboelse ved Thermi (3000-1000 f.Kr.). Den største bosetningen er funnet i Lisvori (28001900 f.Kr.), men deler av disse er i dag sunket ned i de grunne kysthavet. Det er også flere arkaiske, antikke greske og romerske levninger. Den romerske arkitekten Vitruvius kalt oldtidens by Mytilene for «praktfull og av god smak». Levninger fra middelalderen er tre imponerende festninger.
Lésvos var fødestedet for flere kjente personer. I arkaisk tid utviklet Arion, en legendarisk poet, en form for dikt kalt dityrambe, en forløper for dramasjangeren tragedie, og Terpandros oppfant musikalske skala på syv noter for lyren. To av de kjente lyriske poeter i oldtidens antikke kanon, Sapfo og Alkaios, var fra Lésvos. Den opprinnelige kunstneriske kreativiteten fra oldtiden er minnet i myten om Orfeus som Apollon ga en lyre og som musene lærte å synge og spille. Da Orfeus vekket vreden til guden Dionysos ble han lemlestet og kappet opp i biter av menadere («de rasende»), men hodet og hans lyre fant sin veg tilbake til Lésvos hvor de har «forblitt siden». Statsmannen Pittakos var ansett som en av Hellas' syv vise. Hellanikos ga bidrag til historiografien, Theofrast fra Eresos, «botanikkens far», etterfulgte Aristoteles som skolark ved den peripatetiske skolen i Athen og Theofrasts venn og bysbarn, Fainias fra Eresos, skrev historie. Både Aristoteles og Epikur bodde en tid på Lésvos, og det var her Aristoteles begynte systematiske zoologiske undersøkelser. I senere tid bodde Theophanes av Mytilene, historikeren av Pompeius' kriger, forfatteren Longos skrev sin kjente roman Dafnis og Chloë som hadde sin handling fra Lésvos, og langt senere skrev historikeren Doukas historien til Det osmanske rike. I moderne tid har poeten Odysseas Elytis, som nedstammer fra en gammel familie på Lésvos, mottatt nobelprisen i litteratur.
Lésvos i dag
En mening av ordet lesbisk er avledet fra diktene til Sapfo som var født på Lésvos og som skrev mektig følelsesmessige dikt som var rettet mot andre kvinner. Det er på grunn av denne tilknytningen at Lésvos og særlig byen Eresos, hennes fødested, er besøkt av lesbiske turister, dette til ergrelse eller krenkelse av dypt konservative og tradisjonelle gresk-ortodokse grupper på øya. I 2008 tapte en gruppe mennesker på øya en rettssak mot foreningen Det greske homofile og lesbiske samfunn mot at gruppen benyttet ordet «lesbisk» i deres navn, noe som den saksøkende gruppen på Lésvos hevdet krenket deres menneskerettigheter da det var «fornærmende» og vanæret dem verden rundt.
Tolv historiske kirker på øya ble listet sammen på overvåkingslisten til Verdens monumentfond, en privat organisasjon som har som må å bevare utsatte arkitektoniske og kulturelle steder, for de hundre mest utsatte steder i verden. Utsatt for erodering fra aldring, naturelementer og forurensning utgjør foreldete konserveringsmetoder og økende turisme trusler mot strukturene. Det er håp om at økende oppmerksomhet til deres sviktende forfatning vil gi støtte for bevarelse.
Lazar Kaganovitsj
Kaganovitsj, som ble født inn i en fattig jødisk familie, fullførte sin skoleutdanning i 1906 og reiste til Kiev, der han arbeidet som skomaker i en fabrikk. I 1911, påvirket av sin eldre bror Mikhail, meldte han seg inn i bosjevikpartiet og ble aktiv i fagbevegelsen.
HMS «Defence»
HMS «Defence» var en panserkrysser fra Minotaur-klassen som ble bygd for Royal Navy i begynnelsen av det 20. århundret. Skipet var den siste panserkrysseren som ble bygd for Royal Navy. Det ble først stasjonert i Middelhavet for å forfølge SMS «Goeben» og SMS «Breslau». I januar 1915 ble det overført til Grand Fleet og forble i den flåten til det ble senket. HMS «Defence» ble senket 31. mai 1916 under Jyllandsslaget.
Lazar Kaganovitsj
Han støttet Stalins kandidatur som sovjetisk leder under maktkampen etter Lenins død.
Kaganovitsj ledet kommunistpartiet i Ukraina fra 1925 til 1928, og fungerte da som en slags visekonge der. Her bidro han aktivt i tvangskollektiviseringen av jordbruket, noe som førte til en hungersnød der millioner av mennesker døde.
I april 1930 ble han valgt som sekretær av partiets Moskva-avdeling (i praksis ordfører ), og i juli samme år som fullt medlem av politbyrået. Han overså byggingen av undergrunnsbanen i Moskva, og da denne ble ferdig i 1935, ble den oppkalt etter ham.
Kaganovitsj jukset ved valget av ny generalsekretær under partikongressen i 1934. Kaganovitsj var en av Josef Stalins fem mest betrodde medarbeidere frem til slutten av utrenskningene mot slutten av 1930-årene, men hadde viktige posisjoner i politbyrået helt til Stalin døde.
Han ble ekskludert fra politbyrået og fra sentralkomitéen i 1957 og fra selve partiet i 1961. Sine siste arbiedsår var han direktør av en sementfabrikk i Ural-fjellene. Han pensjonerte seg i 1963, og returnerte til Moskva, der han levde et tilbaketrukket liv.
Han døde like før Sovjetunionen formelt ble oppløst i 1991.
Engangsbatteri
Et engangsbatteri (eller primærcelle) er et batteri (en galvanisk celle) som er designet for å brukes en gang og kastes, og ikke lades opp med strøm og gjenbrukes som en oppladbart batteri.
Primærbatterier utgjør omtrent 90% av det $50 milliarder batterimarkedet, men sekundære batterier har fått markedsandeler. Cirka 15 milliarder primærbatterier kastes over hele verden hvert år, og nesten alle havner på deponier. På grunn av de giftige tungmetallene og sterke syrer og baser de inneholder, er batterier farlig avfall. De fleste kommuner klassifiserer dem som slike og krever spesiell avfallsdeponering. Energien som trengs for å produsere et batteri er omtrent 50 ganger større enn energien det inneholder. På grunn av det høye forurensningsinnholdet sammenlignet med det lille energiinnholdet, betraktes det primære batteriet som en sløsing, miljøuvennlig teknologi. På grunn av økende salg av trådløse enheter og trådløse verktøy som ikke kan drives økonomisk av primære batterier og leveres med integrerte oppladbare batterier, har sekundærbatteriindustrien høy vekst og har sakte byttet ut primærbatteriet i avanserte produkter.
Brukstrend
Tidlig på det tjueførste århundre begynte primærceller å miste markedsandeler til sekundære celler, ettersom relative kostnader falt for sistnevnte. Krav til lommelyktkraft ble redusert ved å bytte fra glødepærer til lysdioder.
Det gjenværende markedet opplevde økt konkurranse fra private eller uten merkeversjoner. Markedsandelen til de to ledende amerikanske produsentene, Energizer og Duracell, falt til 37% i 2012. Sammen med Rayovac prøver disse tre å flytte forbrukere fra sink-karbon til dyrere, holdbare alkaliske batterier.
Vestlige batteriprodusenter flyttet produksjonen til havs og lager ikke lenger sink-karbonbatterier i USA.
Kina ble det største batterimarkedet, med etterspørsel som forventes å klatre raskere enn noe annet sted, og har også gått over til alkaliske celler. I andre utviklingsland må engangsbatterier konkurrere med billige, vinddrevne og oppladbare enheter som har spredt seg.