cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Fransk Polynesia
Kriminalitet
Landet hadde i 2012 en fengselsbefolkning på 153 innsatte per 100,000 innbyggere, omtrent som i Tsjekkia (154 per 100,000 innbyggere i 2013). Tilsvarende tall for Frankrike per 2013 var 102. Til sammenligning hadde Australia 130 innsatte per 100,000 innbyggere (2012) og New Zealand 193 per 100,000 innbyggere (2013).
Kultur
Kulturhuset Maison de la Culture i Papeete åpnet i 1971. Centre des Métiers d'Art arbeider for å fremme tradisjonelt kunsthåndverk. Det ble etablert i 1980. Conservatoire artistique de la Polynésie française åpnet i 1979 og underviser i polynesisk musikk og dans, så vel som i klassisk, europeisk utøvende kunst.
Musée de Tahiti et des Îles – Te Fare Manaha ble etablert i 1974. Det holder til i Punaauia utenfor Papeete og har både kulturhistoriske og naturhistoriske samlinger.
Fransk Polynesia var i 1985 vertskap for Festival of Pacific Arts. Dokumentarfilmfestivalen Festival international du film documentaire océanien (FIFO) arrangeres årlig siden 2004.
Bronisław Komorowski
Ved president Lech Kaczyńskis død i flystyrten ved Smolensk den 10. april 2010 ble presidentens embete, myndighet og plikter midlertidig overført til Komorowski, som han var marskalk av Sejmen (president i parlamentets underhus).
Fransk Polynesia
Verdensarv
Frankrike nominerte i 2010 Marquesasøyene og maraen Taputapuatea på Raiatea til UNESCOs verdensarvliste. Maraen Taputapuatea ble vedtatt som verdensarv i 2017.
Musikk, dans og drama
Musikk har en framtredende plass i det franskpolynesiske samfunn. Det er vekt på gruppeopptredener og når det gjelder sang, dominerer tahitiske uttrykksformer. Uttrykksformen himene har utgangspunkt i salmesang, men kan også være sekulær. Himene tarava er polyfonisk sang i store grupper som framfører religiøst eller verdslig materiale. Protestantisk salmesang kalles himene ruau. Ute er satirisk sang framført av én eller to sangere til musikk av ukulele eller gitar. Ukulelene som benyttes produseres også lokalt og kalles da ukarere. Instrumentene som benyttes har fire eller åtte strenger.
Tahitisk dans kalles ori tahiti. Den framføres av store grupper dansere. Otea danses til trommerytmer. Aparima er en fortellerdans med akkompagnement av basstromme og strengeinstrument. Det framføres sirkeldanser, pao'a og hivinau, til trommerytmer. Tamure er en pardans med spesifikke roller for kvinner og menn.
Trommene som benyttes kan være av uthulet tre eller ha ett eller dobbelt trommeskinn utspent på en ramme. Høye trommer spilt med hendene er en gammel trommetype som er tatt opp igjen. Andre tradisjonelle instrumenttyper som igjen er tatt i bruk er bambusranglen ihara, nesefløyten vivo og skjelltrompeten pu.
I mer moderne franskpolynesisk populærmusikk benyttes også ukulele og gitar. Artister som Jean Gabilou, Esther Tefana og Bobby gjorde seg i 1970- og 1980-årene bemerket i franskpolynesisk populærmusikk. Andre kjente artister er Angélo, Michel Poroi og Andy Tupaia.
Heiva i Tahiti er en årlig kulturfestival som arrangeres i juli måned. Den er arrangert siden 1881 og startet opprinnelig for å markere den franske anneksjonen og var lagt til Frankrikes nasjonaldag 14. juli, men er blitt fylt med polynesisk innhold og frikoblet fra det franske. Festivalen inneholder franskpolynesiske kulturinnslag i form av musikk og dans, teaterforestillinger og gjenskapning av historiske seremonier og ritualer, gjenopplivede aktiviteter og kulturuttrykk som kullvandring og tatovering og sportsarrangementer der det også drives tradisjonelle øvelser.
På Marquesasøyene arrangeres siden 1987 kulturfestivalen Matavaa o te Fenua Enata. (fransk: Festival des arts des îles Marquises). I 2005 startet tatoveringsfestivalen Tattoonesia for å blåse nytt liv i denne tradisjonelle formen for polynesisk kroppsdekorering.
Litteratur og skriftkultur
Muntlig overlevering av historie, folketro og tradisjoner er viktig i Fransk Polynesia. Sammen med dans, sang og musikk uttrykkes muntlig overleverte kulturtradisjoner for et større publikum ved den årlige kulturfestivalen som finner sted på Tahiti i juli hvert år.
Europeisk litteratur framstiller gjerne øyene i Polynesia som harmoniske og idylliske steder, en kulturell smeltedigel preget av fredelig sameksistens. Fransk Polynesias egen litteratur er derimot mer opptatt av å behandle spørsmål knyttet til identitet og kulturell marginalisering. Franskpolynesisk litteratur forsøker i noen grad å forbinde maohiene, polynesierne, med sin egen fortid gjennom formidling av landets egen kulturhistorie. Litteraturen tar opp spørsmål om hvem maohiene er, hvor de kommer fra og hvilken framtid de har.
En egen franskpolynesisk litteratur vokste fram på 1960- og 1970-tallet og med fransk som språk, selv om forfattere som Henri Hiro og Turo Raapoto også fremmet tahitisk språk. Andre forfattere fra denne perioden er Vaitiare, Hubert Brémond og Charles Manutahi. Fra 1990-årene har forfattere som Rai Chaze, Chantal Spitz og poeten Louise Peltzer gjort seg gjeldende, samt Jean-Marc Pambrun.
Vaitiare, som tidlig i sitt forfatterskap vektla kulturforskjellene i det franskpolynesiske samfunn, har blitt mer opptatt av likhet og styrken i kulturelt mangfold. Chaze stiller seg avvisende til det franske herredømmet, men søker samtidig et alternativ til kulturell nasjonalisme og finner det i det hybridiserte fransktahitiske. Spitz står for en mer uttrykt franskpolynesisk nasjonalisme. I romanen L'île des rêves écrasés fra 1991 (tittelen betyr «øya med de knuste drømmene») følger hun tre generasjoner på ei øy der en fremmed makt bygger anlegg for atomprøvesprengninger. Poeten og dramatikeren John Mairai benytter teater som middel for politisk bevisstgjøring og har blant annet skrevet skuespill med tema hentet fra tahitisk historie.
Den årlige litteraturfestivalen Salon du livre i Papeete går over fire dager og ble første gang arrangert i 2002. Litteraturmagasinet Littérama'ohi ble startet i 2001.
Språkakademiet Académie Tahitienne – Fare Vāna'a, grunnlagt i 1972, arbeider for å normere og fremme tahitisk språk og skriftkultur. Det er opprettet språkakademier også for marquesisk og tuamotuansk. Académie marquisienne – Tuhuna 'Eo Enata ble opprettet i 2000 og i 2008 fulgte Académie pa'umotu – Karuru Vanaga.
Idrett
Det drives en rekke tradisjonelle idretter i Fransk Polynesia. Blant disse er kappseiling med utriggerkano. Sporten kalles va'a, betegnelsen for utriggerkano på flere polynesiske språk. Federation Tahitienne de Va'a er medlem av Det internasjonale va'a-forbundet. Det årlige arrangementet Hawaiki Nui Va'a finner sted i îles Sous-le-Vent og samler deltagere fra Fransk Polynesia, så vel som fra utlandet.
Andre tradisjonelle idretter er surfing, steinløfting, spydkast, kappløp med frukt, konkurranse om rensing av kopra og klatring i palmer.
Surfesporten er siden 1989 organisert i Fédération de surf de la Polynésie Française, som organiserer en rekke konkurranser med lokal og internasjonal deltakelse. Teahupoo på Tahiti er et verdenskjent surfested.
Steinløfting kalles amoraa ofai og var tradisjonelt en konkurranse man bedrev ved nyttår. Siden 1982 er den kommet med i festivalen Heiva i Tahiti. Øvelsen har en århundrelang tradisjon på Rurutu, der hver landsby holdt sett av steiner til konkurransebruk. Steinene innsettes med olje ved konkurranser. Utøverne skal løfte steinen til brystet og så plassere den på skulderen. Kvinner løfter steiner på 40 kg, menn 140 kg.
Comité olympique de Polynésie française (COPF) ble grunnlagt i 1973 som Comité territorial des sports, senere kjent som Comité territorial olympique et sportif (CTOS). Den samler alle idrettsforbundene i landet og ivaretar forbindelsene til Comité national olympique et sportif français i Frankrike. COPF er ikke anerkjent av Den internasjonale olympiske komité.
Fransk Polynesia har et herrelandslag og et damelandslag i fotball. De går under navnet Tahiti. Herrelandslaget vant Oseaniamesterskapet i fotball for herrer i 2012. Hjemmelandskampene spilles på Stade Pater Te Hono Nui i Pirae. Det åpnet i 1971 og er senere modernisert. Stadionet er også utstyrt for friidrett og har anlegg for andre idretter i tilknytning.
Landslaget i strandfotball har markert seg internasjonalt og deltok i verdensmesterskapet i 2011. Fransk Polynesia var vertskap for VM i strandfotball i 2013.
Petanque er en populær idrett organisert av Fédération Polynésienne de Pétanque.
Det finnes et rugbyforbund, Fédération Tahitienne de Rugby, som tidvis også har stilt med landslag i internasjonale konkurranser. Basketballforbundet heter Fédération tahitienne de basket-ball.
Bronisław Komorowski
Komorowski opprettholdt sitt verv som parlamentsmedlem, til det ble avholdt presidentvalg i landet. Ved 2010-valgets første runde 20. juni 2010, vant Komorowski, men fikk under 50 prosent av stemmene. En ny valgomgang ble derfor avholdt 4. juli 2010. og Komorowski vant denne med 53,1 % av stemmene, mot Jarosław Kaczyńskis 46,9 %.
Han er medlem av Platforma Obywatelska (norsk: «Borgerplattformen»), og har vært gift med Anna Dembowska siden 1977. Han har fem barn: Zofia Aleksandra, Tadeusz Jan, Maria Anna, Piotr Zygmunt og Elzbieta Jadwiga.
Komorowski er utdannet historiker fra Universitetet i Warszawa fra 1977.
André Marie Constant Duméril
Akademisk karriere
Han begrunnet i 1806 stammen armfotinger (brachiopoda) i den zoologiske systematikk. Duméril var førstemann til å beskrive 256 arter av reptilier. .
Liechtenstein under Sommer-OL 2012
Liechtenstein deltok under Sommer-OL 2012 i London som ble arrangert i perioden 27. juli til 12. august 2012.
Arne Johannessen
Arne Johannessen (født 29. april 1958) er en norsk polititjenestemann og tidligere fagforeningsleder fra Øystese i Hordaland. Fra september 2000 til mai 2013 var han leder av Politiets Fellesforbund. Fra 2014 er han lensmann i Sogndal og Leikanger og regionlensmann i Indre Sogn.
Arne Johannessen har sin utdannelse fra Befalsskolen for militærpolitiet og Politiskolen. Han har vært befal i Militærpolitiet, lensmannsbetjent i Luster i Sogn og Fjordane, forbundssekretær og leder i Lensmannsetatens Landslag, nestleder i Politiets Fellesforbund og lensmann i Sogndal fra 1998 til 2000. Han var leder av Politiets Fellesforbund fra 2000 til 2013.
Johannessen var en markert fagforeningsleder som fikk mye oppmerksomhet i media.
Arne Johannessen har også vært leder i Hafslo Arbeiderlag og kommunestyrerepresentant for Arbeiderpartiet i Luster kommune.
I 2005 fikk han «Målprisen 2005» fra Luster mållag under Lustramarknaden. I 2007 fikk han Målprisen fra Noregs Mållag.
Johannessen måtte i 2008 forholde seg til flere forhold som ble oppfattet som koordinerte gå-sakteaksjoner fra politiansattes side. I mars 2009 ledet han som forbundsleder over 4 000 medlemmer av Politiets Fellesforbund i et demonstrasjonstog fra Youngstorget i Oslo til Stortinget for å protestere mot manglende ressurser til politiet.
Johanessen stilte i 2015 til valg som ordførerkandidat for Luster Arbeiderparti i kommunevalget. Resultatet ble en oppslutning på 25,5 prosent i kommunen. Dette var en vesentlig nedgang fra forrige kommunevalg, og det var Senterpartiet som fikk ordføreren i Luster.
Arkeologiåret 1905
Arkeologiåret 1905 er en oversikt over blant annet utgravninger, fødte og avdøde personer med tilknytning til arkeologi i 1905.
Åbo universitet
Åbo universitet (finsk: Turun yliopisto) er et universitet som ligger i Åbo i Finland. Det ble grunnlagt i 1920, og har cirka 21 000 studenter og 3 000 ansatte (2011). Det har vært statlig siden 1974. Før universitetet ble statlig var det nesten bare kjent under sitt finske navn.
Pair av Frankrike
Pair (av latin par, «lik», sml. engelsk peer) har siden det 13. århundre betegnet politisk privilegerte høyadelige i Frankrike. Statusen som pair av Frankrike ble tildelt av den franske kongen og var den høyeste innen den franske adelen.
Åbo universitet
Åbo universitet er finskspråklig. Rektor er professor Kalervo Väänänen.
Pair av Frankrike
Rangens opprinnelse er ikke fullstendig klar, men fra det 13. århundre frem til den franske revolusjon hadde noen pairs spesielle oppgaver i forbindelse med kongekroninger. Etter restaurasjonen i 1814 og frem til 1848 var pairene medlemmer av førstekammeret i det franske parlamentet.
Åbo universitet
Fra 2010 er Åbo handelshögskola en del av Åbo universitet.
Pair av Frankrike
Omkring 1216 fantes det ni pairs: erkebiskopen av Reims, biskopene av Langres, Beauvais, Châlons-en-Champagne og Noyon, hertugene av Normandie, Burgund og Guyenne samt greven av Champagne. Mens erkebiskopen av Reims alltid hadde kronet kongen, er det uklart hvorfor de andre prelatene hadde fått denne statusen. Hertugene av Normandies status var bare teoretisk, siden hertugdømmet siden 1202 i realiteten hadde vært en selvstendig stat.
Noen år senere kom tre nye pairs til: biskopen av Laon og grevene av Flandern og Toulouse, og det totale tallet ble 12. I det sene 13. århundre falt to verdslige pairages til kronen, og tre nye ble opprettet i 1297. Senere falt de siste tre av de opprinnelige verdslige pairages til kronen, og det ble opprettet nye frem til det eksisterte 25 av dem.
Mellom de 12 «gamle» og de 13 «nye» ble det gjort en forskjell: Bare de gamle hadde i utgangspunktet spesielle oppgaver ved kongekroninger. Etter hvert som de gamle pairages gikk inn i kronen, ble det opprettet nye for å fylle disse bestemte oppgavene.
Nunduinë
Nunduinë er en fiktiv elv fra J.R.R. Tolkiens verden. Denne elva ligger på den vestre delen av øya Númenor, som var Dúnedains kongerike i det andre tidevervet. Navnet er Quenya og betyr Vest elv.
Kilden til elva Nunduinë lå blant noen åser som lå vest for fjellet Meneltarma. Derfra fløt elva mot vest til byen Eldalondë, hvor den delte seg i to armer og formet øya Nísinen før den rant ut i havet i Eldanna bukta.
Nunduinë 納都爾河
Komodovaran
Komodovaran (Varanus komodoensis) er et enormt stort skjellkrypdyr (Squamata) og regnes som verdens største nålevende øgleart. Arten kan bli opp mot 3 meter lang. I naturen veier voksne dyr cirka 75–100 kg, mens dyr i fangenskap kan veie mer. Det lengste bekreftede ville eksemplaret målte 3,13 m og veide 166 kg, inkludert ufordøyd mat. Komodovaraner er endemiske for øya Komodo og et fåtall nærliggende øyer i Indonesia. IUCNs rødliste oppgir status som sårbar, men status har ikke blitt oppdatert siden 1996.
Biologi
Komodovaraner er åtseletere. Det ble tidligere antatt at komodovaranen ikke var giftig, men ny forskning (University of Melbourne, Australia, 2009) viser at komodovaranen produserer gift i kjertler i underkjeven. Etter å ha fjernet giftkjertlene på en dødssyk komodovaran i den zoologiske hage i Singapore fant forskere en cocktail av gifter som blant annet vil fremkalle kraftig fall i blodtrykk hos offeret og anti-koagulerende stoffer. Komodovaranen har ikke gifttenner, men biter og river i offeret slik at giften trenger inn i åpne sår i huden.
Komodovaranen jakter med ved å ligge i bakholdsangrep, løpe fram i 20 km/t, og bite byttet, for deretter å vente til byttet dør av ettervirkningene av bittet.
Komodovaranen har en luktesans som overgår enhver respektert hunderases evner på området. Den er ikke redd for mennesker, da den kun finnes i et svært begrenset område, 2 små asiatiske øyer, der den har levd uten kontakt eller innvirkning fra mennesker.
Komodovaraner ble oppdaget av vestlige forskere i 1910. Deres store størrelse og fryktløse rykte, gjorde dem til populære dyr til zoologiske hager. Deres habitater er berørt av menneskelig aktivitet, og de er listet som sårbar av IUCN. De er beskyttet under indonesisk lov, og en nasjonalpark, Komodo National Park, ble opprettet for å sikre bestanden.
Evolusjon
Evolusjonen til komodovaranen startet med arten Varanus som oppstod i Asia for ca. 40 millioner år siden og emigrerte til Australia. For ca. 15 millioner år siden skjedde en geologisk kollisjon mellom Australia og sørøstlige Asia, og det gjorde det mulig for varanene å flytte til øyene som nå er Indonesia. Man tror at komodovaranen skilte seg ut fra sine australske forfedre for ca. 4 millioner år siden, og slo seg ned så langt øst som til øya Timor. Dramatisk senking av vannivået under den siste istid avdekket omfattende strekninger av kontinentalsokkelen som komodovaranen koloniserte, og ble senere isolert på sin nåværende øy når havnivået steg igjen.
Beskrivelse
I vill tilstand veier en fullvoksen komodovaran rundt 75–100 kilogram, men i fangenskap veier de noe mer. Den største bekreftede eksemplaret var 3,13 meter langt og veide 166 kilogram. Komodovaranens hale er like lang som kroppen. Den har et 60-talls tenner som ofte løsner og vokser ut på nytt, og som kan bli opp til 2,5 centimeter lange. Deres spytt er ofte farget av blod ettersom tennene nesten er helt dekket av tannkjøtt, som naturlig slites når varanen spiser. Dette skaper en ideelt levemiljø for de smittefarlige bakteriene som lever i munnen. Komodovaranen har dessuten en lang, gul, dyp splittet tunge.
Sanser
Komodovaranen har ikke god utviklet hørsel og til tross for dens åpenbare ører, kan den bare høre lyder på mellom 400–2 000 hertz. Dette lave frekvensområdet gjorde at man tidligere trodde at komodovaranen var helt døv da studier viste at varanen i vill tilstand ikke reagerte på hvisking, høye stemmer eller rop. Dette kom imidlertid til å vise at dette var feil da dyrepasseren Joan Proctor ved London Zoo greide å trene et dyr i fangenskap til å komme ut og spise når hun ropte, tross at komodovaranen ikke så henne.
Ingar Nordlund
Ingar Andreas Nordlund Andreassen (født 17. april 1922 i Jevnaker, død 18. desember 1998 i Jevnaker) var en norsk skøyteløper. Han representerte først Idrettsforeningen Liv fram til og 1945/46-sesongen så ble det Jevnaker Idrettsforening i to sesonger fra 1946/47 til og med 1947/48-sesongen og deretter ble det IF Liv igjen fra 1948/49-sesongen.
Nordlund deltok under vinter-OL for Norge i 1952 i Oslo på 10 000 meter, men fullførte ikke.
Det nye Labour
Navnet ble brukt i sammenheng med partiets vandring til høyre, en trend som startet allerede under Neil Kinnock. Det nye Labour kom til å stå som kontrast til «Det gamle Labour», en betegnelse som ble brukt om eldre, mer venstreorienterte medlemmer av partiet, samt de med sterke bindinger til fagforeningene. Det reformerte partiet hadde fått endret Paragraf IV, som viser historisk til en paragraf i Labours forfatning som bestemte partiets mål og verdier, vedtatt i 1918, og partiet aksepterte deretter markedsøkonomi som styrende.
Det konservative partiet forsøkte å snu og vri betegnelsen i en negativ kampanje i 1997, under slagordet «New Labour, New Danger», og hvor Tony Blair ble framstilt med demoniske øyne.
Betegnelsen «Det nye Labour» ble utviklet for å gjenvinne tillit hos velgerne og for å vise klart en avskjed fra partiets tradisjonelle politikk fundert på demokratisk sosialisme, som hadde blitt kritisert for å bryte valgløfter og for de tette forbindelsene mellom fagforeningene og staten. «Det nye Labour» ble benyttet for å kommunisere partiets modernisering til offentligheten. Det var koordinert av Alastair Campbell, som sentraliserte partiets kommunikasjoner og utnyttet sin erfaring fra journalistikken for å oppnå positivt forhold til pressen. I 2002, som følge av kritikk fra Philip Gould, en av arkitektene bak «Det nye Labour», kommenterte Blair behovet for å gi betegnelsen økt innhold basert på en forent innenrikslandspolitikk og med større forfektelse av utenrikspolitikken. Med markedsføringen av det reformerte partiet forsøkte Labour å øke sin politiske appell, og ved parlamentsvalget i 1997 fikk Labour betydelige stemmer fra både middelklassene og overklassen. Labour beholdt denne bredere støtten ved parlamentsvalget i 2001, og vant en tredje etterfølgende valgseier i 2005, for første gang noensinne for partiet.
I 2007 gikk Blair av som Labours leder etter tretten år, og ble etterfulgt av sin finansminister, Gordon Brown, men han manglet Blairs karisma og Labour tapte parlamentsvalget i 2010. Det førte til det første vippeparlament på trettiseks år og førte til opprettelsen av en koalisjonsregjering mellom det konservative og det liberale partiet, ledet av henholdsvis David Cameron og Nick Clegg. Brown gikk av som statsminister og som partileder av Labour kort tid etter. Han ble etterfulgt som partileder av Ed Miliband, som gikk bort fra betegnelsen «Det nye Labour», og flyttet partiets politiske posisjon noe mer mot venstre. Miliband trakk seg i 2015 og ble erstattet av en demokratisk sosialist, Jeremy Corbyn, noe som fikk et parlamentsmedlem til å slå fast at «Det nye Labbour er død og begravet.»
Det nye Labour-konseptet var påvirket av den politiske tenkingen til Anthony Crosland, lederskapet til Tony Blair og Gordon Brown, foruten mediekampanjene til Peter Mandelson og Alastair Campbell. Den politiske filosofi til Det nye Labour var påvirket av partiets utvikling fra Anthony Giddens’ «den tredje vei» som forsøkte å skape en syntese mellom kapitalisme og sosialisme. Partiet framhevet viktigheten av sosial rettferdighet framfor likhet, vektla behovet for like muligheter, og trodde på at frie markedskrefter kunne føre til økonomisk effektivitet og sosial rettferdighet. ideologen Giddens vurderte senere at bruken av «spin» (retningsstyrt propaganda i media) som Labours største feilslag ved at det skapte inntrykket av Det nye Labour handlet om presentasjon framfor politikk, men berømmet partiets suksess i enkelte områder og for å ha klart å marginalisere det konservative partiet.
Ehrlichia
Ehrlichia er en slekt bakterier i ordenen rickettsiales som overføres til mennesker ved flåttbitt. Flere arter kan forårsake infeksjon (Ehrlichiose) hos mennesker. Slekten har navn etter den tyske mikrobiologen og nobelprisvinneren Paul Ehrlich (1854–1915). Ehrlichiose er ikke zoonotisk, dvs at den ikke smitter fra dyr til mennesker, kun via flåttbitt.
Historikk
Sykdommen ble først påvist i Sør-Afrika på 1800-tallet. At flått var smittekilden ble første gang påvist i 1900. Selve organismen ble påvist i 1925 da den ble klassifisert som en rickettsia. Den fikk opprinnelig navnet Rickettsia ruminantium. I 1945 ble det utviklet en behandling for å immunisere husdyr. Dette er fortsatt den eneste tilgjengelige «vaksine». I 1985 klarte man for første gang å dyrke ehrlichiabakterien i vevskultur.
Ehrlichiose ble først beskrevet av den norske legen Johan Bakken i USA i 1994. Det første dokumenterte tilfellet i Europa ble oppdaget i Slovenia i 1997. De første tilfellene i Norge ble beskrevet i 1998. De første svenske tilfellene av human granulocytær ehrlichiose ble beskrevet i 1999.
I en norsk, seroepidemiologisk studie ble det funnet at 10 % av pasienter med sikker borreliose også hadde antistoffer også mot ehrlichioseagens.
Human granulocytær ehrlichiose skyldes en rickettsiabakterie som i dag har navnet Anaplasma phagocytophilum (tidligere kalt Ehrlichia equi eller Ehrlichia phagocytophila). Sykdommen betegnes i dag Human granulocytær anaplasmose.
Røråstoppen skole
Røråstoppen skole er en barneskole lokalisert på Revetal i Tønsberg kommune.
Skolen ble bygget i 2003, og overtok da en stor del av elevene som tidligere hadde gått på Solerød og Ramnes skoler. Skolebygningen vant Statens byggeskikkpris i 2005.
The Faerie Queene
The Faerie Queene (Alvedronningen) er et engelsk episk dikt av Edmund Spenser, utgitt først i tre bøker i 1590, og senere i seks bøker i 1596. Faerie Queene er bemerkelsesverdig for dens form: det var det første verk som benyttet seg forfatterens egen nyvinning, den såkalte «Spenser-stansen», en variant av oktave rime med avsluttende aleksandriner.
Verket var ment og blir oppfattet som et nasjonalepos, i pakt med de antikke forbilder, men også i forlengelsen av Geoffrey Chaucers arkaiske Canterbury-fortellingene, og preget av middelalderens allegori. Det var en hyllest til dydene, Huset Tudor, dronning Elisabeth I og protestantismen, men ikke nødvendigvis i denne rekkefølgen.
En feiring av dydene
Edmund Spenser ble født en gang rundt 1552 i London. Svært lite kjennes fra hans første år. Han kom fra en beskjeden familie, men fikk utdannelse ved Universitetet i Cambridge hvor skaffet seg en solid kunnskap i litteraturhistorie og litteraturens virkemidler. Hans første verk, Hyrdens kalender ble utgitt i 1579 og fikk god mottagelse, og tilsynelatende året etter begynte han arbeidet med sin største og lengste verk, Faerie Queene. Diktverket tok hans tid resten av hans livet, men han utga også andre dikt i mellomtiden.
Spenser fullførte kun halvparten av sin storstilte plan med Faerie Queene. I et brev som han skrev til sir Walter Raleigh i 1589 beskrev han en tidlig plan for hva som var diktverkets hensikt og struktur. Det var en allegori, skrev Spenser, hvor alle figurene og hva som skjedde hadde en særskilt symbolsk mening. Diktets verden var plassert i et mytologisk «Faerieland», et Alveland, hvor en Faerie Queene, en Alvedronning, hersket. I brevet forteller Spenser at denne Queene representerte hans egen monark, dronning Elisabeth I av England.
Brevet til Raleigh, som ofte blir presentert i forordet til de fleste utgivelser av diktverket, slår fast at hovedtrekkene for de første planlagte 12 bøkene er basert på hver sin bestemte ridder som alle hver for seg eksemplifiserer én av de tolv kristne «private dydene», og ytterligere 12 av de «offentlige dydene» representert av den mytologiske kong Arthur. Antagelig kan de tolv riddernes individuelle dyder bli sett på som aspekter og ulike sider av Arthurs fullkommenhet. Spenser navngir Aristoteles som en av hans kilder for disse dydene, skjønt en innflytelse fra Thomas Aquinas kan også merkes. Spenser fortalte Raleigh at hans struktur skulle følge den samme episke strukturen slik de antikke mestrene Homer og Vergil hadde fastsatt.
Slik verket ble utgitt i 1596 presenterte eposet følgende dyder:
I tillegg til disse seks dydene antyder brevet til Raleigh at Arthur representerte de herlige dydene som («i henhold til Aristoteles og de øvrige») er «sjelsstorheten» eller «fullkommenheten i alle de øvrige, og innholdet i dette av dem alle», og at Alvedronningen i seg selv representerte Glory, æren, derav hennes navn, Gloriana.
På samme måte som alvedronningen var poetens egen dronning, symboliserte alvelandets England med henhold til religionen. Spenser levde i tiden etter at reformasjonen var blitt innført i England og som hadde erstattet Maria den blodiges katolske skrekkregime hvor protestanter i mengder ble brent på bålet. Det var fortsatt mange engelskmenn som ikke oppga katolisismen under den nye monarken, og utenfor landets grenser truet katolske Spania nasjonen. Spenser hadde selv vært med på å slå ned et irsk opprør støttet av spanske tropper. I 1588 beseiret en engelsk flåte den spanske armada utenfor Englands kyst. Religiøs konflikt og protest var en del av Spensers verden og som en hengiven protestant og patriot var han spesielt i opposisjon til den anti-elisabethanske propaganda som engelske katolikker spredte. Spensers samtid var ikke preget av nyanser, og som de fleste andre protestanter så han på den katolske kirke som korrupt, og ikke bare som en feilaktig religion, men som selve motsatsen til kristendommen.
Et trekk ved renessansens litteratur var at den tok en patriotisk rolle, spesielt i England og i Frankrike. Spensers dikt er ikke bare et epos, men som et nasjonalepos å betrakte. Stridene i alvelandet var en poetisk refleksjon av den politiske og religiøse kampen mellom London og Roma. Spenser kom fra en beskjeden bakgrunn i motsetning for eksempel poeten Philip Sidney. Spensers dikterliv var preget av mangel på rikdom og hans søken etter en velstående beskytter. Faerie Queene er ikke utelukkende en hyllest av dronningen og England, men også preget av smigrende ord for å tiltrekke seg velvilje.
Det er umulig å forutsi hvor verket ville ha sett ut om Spenser hadde levd lenge nok til å fullføre det, og graden av pålitelighet i de forutsigelser som han gir i sitt brev til Raleigh er heller ikke absolutte; et antall avvik fra dette skjemaet oppsto så tidlig som i 1590 i den første utgivelsen av Faerie Queene som besto av de tre første bøkene (eller sangene). Disse ble utgitt på nytt med ytterligere tre bøker i 1596. Han arbeidet fortsatt på sitt veldige verk da han døde den 13. januar 1599 i Westminster. Kun to sanger til utkom posthumt. Av den samlede utgivelsen er det den første og den tredje bøkene som blir oftest lest og beundret.
Hyllest til dronningen
Faerie Queene ble betraktet som politisk begunstigende for Elisabeth I og ble således en suksess i den grad at det ble Spensers avgjørende verk. Verket er gjennomgående allegorisk, men det ypperste målet for dydene, Glory, æren Gloriana – var en gjennomsiktig referanse til dronningen selv, jomfrudronningen, ettersom hun ikke bare var herskerinne, men også «a most virtuous and beautiful Lady» «en særs dydig og vakker Frue». Et mål for i hvilken grad diktet ble likt av dronningen er at Spenser ble tilkjent en livslang pensjon tilsvarende 50 pund i året.
Diktet feirer og minner Huset Tudor, som dronningen var en del av, mye i tradisjonen av det romerske nasjonaleposet Æneiden som feiret keiser Augustus’ Roma. Lik Æneiden, som slår fast at Augustus nedstammet fra Trojas edle sønner, antyder Faerie Queene at Tudorslekten kan knyttes til Englands store sagnkonge Arthur. Mange av samtidens prominente elisabethanere kunne finne seg selv eller en annen representert eller en hentydning til i en eller flere av Spensers figurer. Elisabeth selv var det mest prominente eksempelet i form av Gloriana, selveste Alvedronningen, men også i bok III og IV som jomfruen Belphoebe, den vakre Diana, datter av Chrysogonee, og tvilling til Amoret, legemliggjøringen av kvinnelig kjærlighet i ekteskapet, og kan også, mer kritisk, i Bok I gjenkjennes som Lucifera, jomfrudronningen.
Å forstå diktverket er en vanskelig oppgave. Å lese det er som å bevege seg i en dekorert og storslått hage preget av labyrinter. Hvert dunkle ord og hver lille hentydning kan skjule sin egen betydning og mening. De mange gåtefulle allegoriene og hentydningene er en høytidelig lek som Spenser nok hadde planlagt å gi sin forklaring på om bare verket hadde blitt skrevet til sin slutt. Isteden for de ferdige 7, var det ment 12, og kanskje også 24 bøker. Kun begynnelsen ble utgitt.
På det ytre plan befinner rammefortellingens innledende «brev» som skriver om sagnenes kong Arthur fra tiden før han blir konge. I en drøm var han blitt fortryllet av alvedronningen Glorianas skjønnhet og deretter søker han hennes kjærlighet. I de tekstene som Spenser rakk å utgi kom Arthur så langt som til å møte alvedronningen. På italiensk vis er diktverket skrevet episodisk og Arthur selv nevnes kun sporadisk.
Diktet viser også Spensers omfattende kjennskap til litteraturhistorien. Selv om diktverkets verden er basert på den engelske Arthur-legenden er mye av språket, ånden og stilen mer preget av en italiensk epikk, spesielt Ludovico Ariostos Orlando Furioso og Torquato Tassos Det befridde Jerusalem. Spensers verk er av en langt større skala enn disse forbildene ettersom det forsøker å definere seg selv i den evige konflikten mellom det gode og det onde.
Om Rettferdighet, den femte boken i Faerie Queene, er Spensers mest direkte diskusjon av politisk teori. I den forsøker Spenser å behandle problemet om hvordan Irland skal løses, en situasjon han selv var en del av, og han gjenskaper rettssaken mot Maria Stuart, skottenes dronning.
Et protestantisk kampskrift
Faerie Queene er en romantisk epikk, det første sammenhengende poetiske verk i England siden Geoffrey Chaucers Canterbury-fortellingene som Spenser beundret, og han benyttet selv et gammelmodig språk tilsvarende Chaucer som sin måte å hylle den gamle, middelalderske mesteren, og selv fremstå som mesterens arvtager.
Selv om Spensers valg av ord og språk var arkaisk var hans uttale moderne, og selv om han benyttet seg av bibelsk allegori var diktets hensikt ikke utelukkende religiøst, men pedagogisk. Han ønsket å utdanne og utvikle den unge mann til en dannet herre, eller som han skrev i brevet til Raleigh; «å fremme en herre eller en edel person i virtuositet og fornemme disipliner». Av de dydene han fremmet i diktet mente forfatteren at han selv bare hadde møtt ett enkelt menneske som legemliggjorde dem alle, og det var poeten Philip Sidney som døde før han var i stand til å skuffe sin generasjon og nasjonen. Hyrdenes kalender er dedikert Sidney; «Entitled to the noble and vertous Gentleman most worthy of all titles both of learning and chevalrie M. Philip Sidney» («Benevnt til den edle og virtuose herre mest verdig av alle titler både i læring og ridderhet»).
I Faerie Queene presenterer Spenser sine tanker om hva som sammenfatter et idealistisk England, og via en gotisk verden som blander arthurianske elementer og middelalderallegorien fremmet han viktigheten av at enhver engelskmann gjorde sin plikt og tok sitt ansvar for helheten. Flere heroiske figurer fremstår i løpet av diktets gang og hver får hvert sitt spørsmål å løse og et monster eller demon å overvinne. Hver gang må helten overkomme sine mangler for å lykkes.
Figurene inkluderte også ideen om en egen individuell moral og hver figurs handling er de episoder som setter sammen diktverkets ytre fortelling. Figurene består av de enkleste personligheter til mer komplekse og mangetydige som også kan være preget av personlige trekk eller svakheter.
Den allegoriske fortellingen er en historien om ridderen Red Crosse på sin søken etter å finne kristen frelse. Gjennom denne karakteren utforsker Spenser de to dyder han mener er de viktigste innenfor kristendommen; kyskhet og fromhet. Red Crosse representerer det siste og hans fremste ønske er å bli forent med Una, en vakker kvinne som representerer sannheten. Han kan dog ikke oppnå henne før han har mottatt kunnskapen om den kristne sannheten, og han kommer i vanskeligheter når han forveksler sannhet med falskhet i form av kvinnen Duessa som forsøker å få Red Crosse til forlate Una. Duessa er også en meget vakker skjønnhet, men hennes skjønnhet er kun overflatisk, noe han lærer via den harde måten.
Red Crosse representerer alle kristne i søken etter sannheten, og som alle andre kristne møter han representanter av de gode og onde kreftene. Det er gjennom reaksjonene til disse som frelsen kan oppnås. Red Crosse, som andre kristne i Spensers samtid, befinner seg i en umoden tilstand av kunnskap hvor feiltagelser og fristelser er nærværende framfor kampen for å oppnå den endelige sannhet. Det blir belyst, i den grad Spenser belyser sin hentydninger i sine skumringsfylte bilder, i figurene Una og Duessa. Førstnevnte representerer alle aspekter av sannheten enn en spesifikk ide lik Duessa representerer alle feiltagelser. Red Crosse må hele tiden bekjempe Duessas fristelser lik alle kristne må bekjempe djevelens fristelser samtidig som de søker den kristne sannhet.
Una er en betydelig hovedperson i første bok av Faerie Queen som også kan oppfattes som også en kjærlighetshistorie. Red Crosse er både en avventende elsker og tvilende kristen, og Una er både en kvinne som frelser Red Crosse fra begjæret og er sannheten som berger ham fra feiltagelsene. I denne forstand kan Una også representere «den sanne kirke», det vil si den reformerte engelske kirke. For at Red Crosse kan fullføre overgangen til en sann kristen må han søke Unas sannhet, men imidlertid er Unas hengivenhet større enn Red Crosses hengivenhet til henne. Han vil ikke oppnå kristen frelse før har forpliktet seg til den sanne kirke og når han har overvunnet Duessas katolske feiltagelser.
Head-Smashed-In Buffalo Jump
Head-Smashed-In Buffalo Jump er en nasjonalpark som ligger i den canadiske provinsen Alberta ved foten av fjellet Rocky Mountains. Parken ble satt opp på UNESCOs liste over verdens kultur- og naturarvsteder i 1981 på grunn av sitt vitnesbyrd angående forhistorisk liv og urfolkets skikker.
The Buffalo Jump ble brukt i flere 1000 år av urfolk som drepte bøffel på disse slettene ved å jage dem utenfor de minst 10 meter dype klippene. Head-Smashed-In ble forlatt i løpet av det 19. århundre etter den første europeiske kontakten med urbefolkningen i området. Stedet ble først nedtegnet på et kart av europeiske oppdagelsesreisende på 1880-tallet.
Arvid Bergstøl
Flere kjente kunstnere var en del av byrået i dets tidligere år, bla. Kjell Nupen. Arvid Bergstøl samarbeidet med Sven O. Høiby inntil 1974, og har illustrert flere utgivelser ved siden av sitt virke i reklamebransjen, blant annet om Kristiansands byoriginal «Kjutta».
Tresckow
Tresckow er en tysk adelsslekt som opprinnelig kommer fra Preussen. Slekten har hatt mange fremstående offiserer. Slekten fører i sitt våpen tre andehoder i skjoldet.
Slekten har ingen kjent forbindelse med den danske og norske slekt Treschow.
Nei
Nei (norrønt: nei) er en norsk interjeksjon og et norsk substantiv som indikerer avvisning, uenighet, avslag eller viser negativ respons eller utbrudd. Som regel er «nei» det motsatte av ja. Å riste på hodet er i mange kulturer også ensbetydende med nei.
Kampanjer
Ordet nei er brukt i mange kampanjer, siktet mot folks evne til å si nei til for eksempel narkotika, vold eller lignende. Eksempler på andre nei-kampanjer og -organisasjoner er:
Gabriel Bibron
Gabriel Bibron (født 20. oktober 1805 i Paris, død 27. mars 1848 i Saint-Alban-les-Eaux) var en fransk zoolog.
Liv og virke
Han foretok zoologiske ekspediskoner tilk Italia og Sicilia. Årene 1827 til 1833, under den greske revolusjon, deltok Gabriel Bibron på den franske vitenskapelige ekspedisjon i Peloponnes-landskapet Morea i Hellas. Han arbeidet ved Muséum national d'histoire naturelle og klassifiserte sammen med André Marie Constant Duméril et stort antall reptiler.
Blant hans ikke-franske kolleger og kontakter var Thomas Bell og John Edward Gray.
Ekteskap
I april 1826 giftet han seg med Louise Rousseau; i februar 1842 giftet han seg på nytt med Jeanne Belloc, søster til maleren Jean-Hilaire Belloc.
Iberisk
Iberisk var språket til oldtidens iberere, et folk som greske og romerske kilder identifiserte i den østlige og sørøstlige regionene av Den iberiske halvøya. Oldtidens iberere kan bli identifisert som en noe uklar lokal kultur mellom 600-tallet f.Kr. og fram til begynnelsen av 100-tallet e.Kr. til tross for flere arkeologiske spor. Iberisk språk, som alle andre paleohispaniske språk, unntatt baskisk, døde ut i løpet av de første 100 til 200 e.Kr. etter å ha blitt gradvis erstattet av latin. Iberisk er ikke klassifisert: mens skriftsystemer som ble benyttet for å skrive det har til en viss grad blitt tolket, har språket i seg selv i stor grad forblitt ukjent.
Språket ble skrevet dels med det greske alfabetet, dels med det latinske alfabetet, og dels med et eget iberisk alfabet. Språkets slektskap med andre språk er ukjent. Det var etter alt å dømme et ikke-indoeuropeisk språk. Man har forsøkt å forbinde det med baskisk, men det har ikke kunnet bevises. Andre slektskap har heller ikke kunnet bevises tilfredsstillende.
Fylkesvei 817
Fylkesvei 817 (Fv817) går mellom Skifjorden og Stamsund i Vestvågøy.
Keijo Virtanen
Keijo Aarre Virtanen (født 28. august 1945 i Nådendal) er en finsk historiker og dr.philos. Han ble tilknyttet Åbo universitet i 1970. Tjue år senere ble han professor i kulturhistorie, og fra 1997 til 2012 var han rektor ved universitetet.
Varaner
Varaner er en slekt av middelstore og store øgler. Utbredelsen omfatter det meste av Afrika, det sørlige Asia, den sørøstasiatiske øyverden, Filippinene, Ny-Guinea og Australia. De forekommer i mange ulike biotoper fra ørken til tropisk regnskog.
Kroppsbygning og levevis
Totallengden varierer fra 25 cm hos korthalevaran til 3,1 m hos komodovaranen, men hos de fleste artene utgjør halen en stor del av totallengden. Hodet er lite med små øyne, mens nakken og kroppen er kraftige. Lemmene er sterke, og har fem tær med krumme klør. Den kraftig bygde halen kan ikke kastes av. Det er ni nakkevirvler, mens de fleste andre øgler har åtte. Skinnet er løst, og har små skjell. Tunga er lang, og dypt kløftet som hos slanger, og overfører duft til Jacobsons organ. Luktesansen er viktigere enn synet for å finne bytte.
I paringstiden kjemper hannene med hverandre. Hos de store artene reiser hannene seg på to, og utkjemper brytekamper. Alle arter er eggleggende. Noen plasserer eggene i termittuer, mens andre graver dem ned i jorda.
Som regel beveger varaner seg med alle fire beina på bakken, men de kan også reise seg på to for å løpe raskt, eller for å få bedre oversikt. Mange arter klatrer i trær, og de fleste er gode svømmere. Noen arter er delvis akvatiske, og drives framover i vannet av halen som er flatklemt fra siden. Alle varaner er stort sett dagaktive. Når en varan føler seg truet, slår den med halen, blåser opp strupen, hveser høyt, og snur kroppssiden til samtidig som kroppen presses sammen.
Varaner er rovdyr, men noen trelevende arter eter i tillegg frukt. Små varaner fanger virvelløse dyr, som insekter, bløtdyr og krepsdyr, mens større individer tar ulike virveldyr. Komodovaranen jakter til og med på griser og hjortedyr, og mange av de store artene forsyner seg av åtsler. Kannibalisme er heller ikke uvanlig. Små byttedyr blir svelget hele, mens store bytter rives i stykker med tennene mens forbeina holder byttet på plass, før bitene svelges hele. Tennene er krumme og flatklemt fra siden, og noen arter har sagtakker på tennene. Det er nå påvist at flere varanarter har giftkjertler i underkjeven, og at giften hjelper til med å drepe byttet.
Utbredelse og systematikk
I Australia finnes 29 av verdens 73 varanarter, og her lever både den minste og den fjerde største arten, Varanus giganteus. Sannsynligvis overtar varanene her økologiske nisjer, som ellers fylles av rovpattedyr og rovfugler. Den aller største arten, komodovaran, er bare utbredt på små øyer uten andre store predatorer. På australsk engelsk kalles varaner «goannas», en forvanskning av iguan.
Den nærmeste nålevende slektningen er øreløs varan, som er en lite kjent øgle fra Borneo. Noen systematikere regner øreløs varan til varanfamilien, mens andre plasserer den i egen familie. Mange forskjellige utdødde øgler antas å være i slekt med varanene, blant annet de marine mosasaurene fra kritt. Det er også blitt hevdet at slangene stammer fra øgler som stod nær varanene.
Fossile arter av slekten Varanus er tidligst kjent fra miocen. Da levde blant annet Varanus rusingensis i Kenya, V. hofmanni i Europa, og V. pronini i Kasakhstan. Andre arter er kjent fra pliocen, som V. marathonensis fra Europa, og den store V. sivalensis fra India. I Australia levde kjempen V. priscus i pleistocen, og denne arten er den største terrestriske øglen som noensinne har levd. På Ny-Caledonia er det funnet fossile rester etter varaner, selv om denne øya i Stillehavet ligger utenfor slektens utbredelse i dag.
LG KM900 (Arena)
LG KM900 (Arena) er en multimediatelefon fra LG som kom ut i begynnelsen av 2009.
Willem Jackson
Willem Jackson (født 26. mars 1972 i Bloemfontein, Free State) er en sørafrikansk fotballspiller, som spiller i Platinum Stars i Sør-Afrika.
Han var med i s landslagstropp til VM i fotball 1998.
Irwell
Irwell er en elv i Lancashire og Stor-Manchester i England. Den skiller Manchester og Salford fra hverandre, og renner ut i Mersey. Irwell var en sentral transportåre under den industrielle revolusjon.
Elven har sitt utspring på heiene ved Cliviger. Den renner sørover gjennom Bacup, Rawtenstall, Ramsbotton og Bury. Nær Radcliffe renner Roch inn i Irwell, som så dreier vestover. Utenfor Farnworth kommer enda en bielv, Croal, og Irwell dreier igjen sørover og svinger seg gjennom Manchester. I byen renner også Irk og Medlock inn i Irwell. Fra Salford dreier elven igjen mot vest, og holder denne retningen inntil den møter Mersey sør for Irlam. Det siste stykket av elven ble lagt om noe mot slutten av det 19. århundre for å gjøre den til en del av Manchester skipskanal.
Mot slutten av det 17. århundre hadde forretningsmannen Thomas Patten gjort Mersey farbar opp til sin hjemby Warrington. Han mente at det kunne ligge betydelig profitt i å gjøre det samme med Irwell opp til Manchester. I 1721 autoriserte Parlamentet dette gjennom Mersey and Irwell Navigation Act. Arbeidet var fullført i 1736 med åtte sluser på den omkring 32 km lange strekningen. Dermed kunne fartøy på opptil 50 tonn seile opp til Warrington. Elven ble dermed viktig for bomullsindustrien under den industrielle revolusjon.
Da James Brindley anla Bridgewater-kanalen var kryssingen av Irwelldalen en av de vanskeligste utfordringene. Løsningen var å legge kanalen på en bro over elven, på verdens første kommersielle akvedukt. Broen har tre buer, er tolv meter høy, 200 meter lang og elleve meter bred. Den ble åpnet i 1761, og fikk kallenavnet «castle in the air».
Det ble under byggingen av skipskanalen klart at Brindleys bro måtte rives, ettersom den var for lav for skipene. Lokalmyndighetene i Eccles klarte å få bevart den, ved å betale for flyttingen til stedet hvor den nå står. Bridgewater-kanalen blir i stedet ført over dalen på Barton Swing Aqueduct, en form for svingbar bro med slusefunksjon.
Madelen
Madelen er et skandinavisk kvinnenavn dannet som en alternativ skrivemåte av Madeleine, den franske formen av Magdalena, som er en gresk form av et hebraisk tilnavn som betyr «fra Magdala».
Kjente personer med navnet
Personene i listen er ordnet kronologisk etter fødselsår.
Bo Hjalmar Brekke
Bo Hjalmar Brekke (født 9. mai 1957, død 27. september 2007) var oberst i Frelsesarmeen. Hans siste ordre var som leder for Frelsesarmeens arbeid i Pakistan. Etter to år ved Frelsesarmeens offisersskole i London ble Bo Brekke utnevnt som offiser i 1980. Brekke gjorde tjeneste i Norge, Danmark og Sri Lanka. Ledet arbeidet i Bangladesh og Nord-Skottland og var deretter nestkommanderende i Frelsesarmeens Øst-Europa-territorium som består av Russland, Ukraina, Georgia, Moldova og Romania, før han høsten 2006 ble beordret til det som skulle bli hans siste tjenestested. Han ble skutt og drept i Lahore i Pakistan 27. september 2007. Brekke etterlot seg kone, oberst Birgitte Brekke, to barn og to barnebarn.
I 2008 ble boken "They Gave Their Lives" utgitt. Den inneholder 12 korte biografier om mennesker som har mistet livet i Frelsesarmeens tjeneste. Bo Brekkes historie er av biografiene.