cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Patrioten (illegal avis)
Utdrag fra første nummer
Samtlige nummer av Patrioten er gjengitt i Per Asbjørn Holsts bok om avisa. Det første nummeret av Patrioten i april 1942 inneholdt følgende parole, skrevet av Erling Berg Pedersen:
Opprulling og arrestasjoner
Sommeren 1942 startet Gestapo opprulling av organisasjonen bak Patrioten og også de tre andre illegale avisene i Stavanger, Frihet, Jøssing og Stritt folk. En lang rekke involverte personer ble arrestert og gitt harde straffer. Sentral i opprullingen på tysk side var SS-Hauptscharführer Arnold Hölscher. Etter dette var den illegale avisvirksomheten i Stavanger stoppet.
En av de første som ble arrestert var hovedmannen Ola Horve. Han ble flyttet fram og tilbake mellom fengsel i Haugesund, Bergen, Stavanger og Kristiansand og gjennomgikk svært harde forhør. Horve holdt tett med det han visste, men ble aldri helt frisk igjen etter torturen. Han satt på Grini inntil freden kom.
Hovedmennene bak avisvirksomheten ble sendt til Tyskland, til NN-leiren Natzweiler og til konsentrasjonsleiren Sachsenhausen. Andre medvirkende ble dømt til fengsel i Grini fangeleir. Den følgende listen inneholder personer som ble arrestert helt eller delvis på grunn av tilknytning til Patrioten:
Helios Engros
Helios Engro er en norsk grossist for biologisk-dynamisk og økologisk mat, kosmetikk, tekstiler. Helios selger både gjennom egne butikker og andre helsekostforretninger. Det finnes tre egne Helios-butikker (2009).
Helios stiller strenge krav til dyrkingsmåte og videreforedlingsprosessen. Ingen av varene Helios selger er bestrålt, homogenisert eller genmodifisert, og heller ikke behandlet med kjemiske plantevernmidler, konserveringsmidler eller smaksforsterkere. Av matvarer foretrekker Helios produkter som er biologisk-dynamiske eller økologiske. Helios selger også fairtradeprodukter fra Max Haavelar. Helios selger også naturkosmetikk, naturtekstiler, vaskemidler og formingsmateriell, fra seriøse leverandører. Også i disse varekategoriene finnes det varer med økologiske ingredienser, noe som alltid prioriteres når det velges ut varer.
Historikk
Interessen for biologisk-dynamisk og økologisk mat økte i løpet av 1970- og 80-tallet, og det var Helios som møtte denne etterspørselen. På 1990- og 2000-tallet økte etterspørselen enda mer og Helios vokste. Helios etablerte rundt 20 egne butikker rundt om i Norge og fikk et meget stort vareutvalg. Helios drev også en egen mølle. Samtidig oppstod det problemer med å oppnå nødvendig inntjening. Våren 2008 gikk Helios konkurs. Både butikkene, varelageret og merkevaren ble kjøpt av Validus. Helios er således ikke lengre en stiftelse, men driver etter de samme verdiene som før. Omtalen og interessen for giftfri mat og økologisk livsførsel viser at eksistensgrunnlaget for Helios som butikk og grossist er til stede.
Skolefjernsynet på NRK
Skolefjernsynet på NRK var en samlebetegnelse for flere ulike undervisningsprogrammer som NRK sendte på formiddagene i fjernsynet fra 1962 til 2002. Disse programmene ble sendt på de fleste hverdager i skoletid og var ment å være et supplement til den undervisningen som ble gitt ved Norges grunnskoler. I alt ble det sendt omkring 10 000 programmer for bruk i norske skoler. Det var både egenprodusert og innkjøpt program.
Historikk
Skolefjernsynet hadde sine første prøvesendinger den 19. mars 1962. Disse sendingene pågikk i to uker. Kanalen hadde en tilsvarende prøvesendingsperiode i 1963. De faste, regelmessige sendingene begynte i januar 1964, etter vel ett års planlegging og produksjon. Den 5. desember 2001 vedtok NRKs styre å legge ned Skolefjernsynet. Dermed ble sesongen 2001/2002 det siste skoleåret i Skolefjernsynets historie.
Skolefjernsynet ble tidlig et vindu mot verden i norske skolestuer. Programmer ble hentet inn og tilrettelagt norske forhold, og NRKs egne medarbeidere reiste ut og laget pedagogisk tilrettelagte reportasjer. Det som først brakte skolefjernsynets reportasjeteam ut i verden var problemene omkring flyktninger, nød og urettferdighet. Tidlig ble programmene et instrument for forståelse, toleranse, respekt og demokrati. «English by Crime» var betegnelsen europeiske kolleger satte på NRK Skolefjernsynets engelskserier på 1960- og 70-tallet. Seriene var heldramatiserte, og manuskriptene var skrevet av to engelske forfattere, Lewis Jones og Michael Smee. Det ble i alt produsert fem slike serier, og de ble brukt i årevis i norske skoler.
Laconia
Laconia, eller Lakonia, kan vise til
John Dowland
John Downland (født 1563 i London, gravlagt 20. februar 1626 samme sted) var en engelsk sanger, luttspiller og komponist. Han er i dag best kjent for sine melankolske sanger, som for eksempel Flow my tears, Come heavy sleep, I saw my Lady weepe og In darkness let me dwell, men utover 1900-tallet ble instrumentalmusikken hans gjenstand for fornyet interesse og finnes nå i mange klassiske gitaristers repertoar.
Biografi
Lite er kjent om Dowlands tidlige liv, men det mest sannsynlige fødestedet er London. Fra 1579 til 1584 var Dowland i tjeneste hos den engelske ambassadøren ved det franske hoff, Sir Henry Cobham og etterfølgeren Edward Stafford, 3. hertug av Buckingham. På denne tiden konverterte han til katolisismen, noe han hevdet førte til at han ikke fikk en post ved Elisabeth I av England's protestantiske hoff. Påstanden er tvilsom siden han ikke hadde gjort trosskiftet kjent, og det fantes dessuten betydningsfulle katolske musikere som gjorde karriere ved Elisabeth I.'s hoff, som for eksempel William Byrd.
Da det ikke lyktes Dowland å få stillingen som kongelig luttenist etter John Johnson, ga han seg i 1594 ut på en ettårs utenlandsreise. Først oppholdt han seg ved hoffene til hertugen av Braunschweig i Wolfenbüttel og landgreve Moritz av Hessen-Kassel i Kassel. Deretter reiste Dowland til Firenze hvor han fikk kjennskap til at en gruppe engelskmenn i eksil planla et attentat på den engelske dronningen. Han skrev et brev tilbake til England om dette og reiste derfra, først til Nürnberg og tilslutt tilbake til London rundt årsskiftet 1596–1597, fremdeles med håp om å få ansettelse som hoffluttenist. Forhåpningene ble raskt knust da hans velgjører Henry Noel døde kort tid etter at han hadde skrevet et brev til Dowland og bedt han komme tilbake til England.
Dowlands neste utenlandsopphold førte ham til Danmark hvor han fra 1598 til 1606 var luttenist hos den musikkinteresserte kong Kristian Kvart som hadde et av Europas beste og mest moderne musikkmiljøer. Dowland tjente svimlende 500 daler i året og var en av kongens høyest gasjerte, men til tross for at kongen holdt ham svært høyt trivdes åpenbart ikke. Under under en reise til England i 1603–1604 benyttet han anledningen til å bli i England over vinteren. Hoffregnskapene til danskekongen oppgir at han ble borte «en langsommelig tid længer, end kongelig Majestæt ham nådigst havde forløvet». Tilslutt ble han sparket, tilsynelatende på grunn av «upassende oppførsel», men et brev funnet i en samling dokumenter fra kong Christian IV's sekretær kan være en nøkkel til årsaken: i brevet blir Dowland lovet en stor belønning om han rapporterer til dronning Elizabeths sekretær Robert Cecil om danskenes politikk overfor England. Det finnes ikke bevis på at Dowland fulgte anmodningen.
Tilbake i England var Dowland noen år ansatt hos hoffmannen Theophilus Howard, Lord Walden, men 28. oktober 1612 fikk han endelig den etterlengtede posten som Musician for the lute ved Jakob I av Englands kongelige hoff. Ironisk nok skrev han nesten ingen flere komposisjoner, sannsynligvis fordi musikken hans var i ferd med å bli umoderne etterhvert som den nye barokkmusikken utviklet seg.
Dødsdatoen er ikke kjent, men siste lønnsutbetaling var 20. januar 1626 og han ble gravlagt på St Ann's, Blackfriars, London 20. februar 1626.
Musikk
Dowlands musikalske opus omfatter sanger med luttakkompagnement, verk for luttsolo og verk for gambeconsorts med luttakkompagnement.
Musikk for engelsk consort
Dowlands instrumentalmusikk er av særlig betydning. Hans komposisjoner for gambeconsort med luttakkompagnement markerer en av de første høydepunktene i utviklingen av en selvstendig instrumentalmusikk innen europeisk musikkhistorie. I denne sammenhengen kan alle syv variasjoner over temaet fra Lachrimae pavanen (opprinnelig en luttsolo, senere bearbeidet til sangen Flow My Tears) nevnes, samt consort-utgaven av luttsoloen Semper Dowland, Semper Dolens. I begge stykkene er den melankolske stemningen som er så vanlig i Dowlands stykker spesielt tydelig, musikalsk understreket av en forholdsvis farge- og dissonansrik harmonikk.
Luttsoloer
Ca 100 av Dowlands komposisjoner for luttsolo er bevart. De hører til de mest krevende og modne verk for instrumentet og finnes i det faste repertoaret til nesten alle luttenister og klassiske gitarister.
Willem Barents
Willem Barents, egentlig Barentsz – forkortelse av Barentszoon, (født 1549 el. 1550 i Formerum på den vestfrisiske øya Terschelling i Nederland, død 20. juni 1597 på Novaja Semlja i dagens Russland) var en frisisk-nederlandsk sjøfarer og oppdager i slutten av det 16. århundre. Barentshavet og Barentsburg er oppkalt etter ham.
Om Barents' liv før han la ut på sine ekspedisjoner er lite kjent.
Første ekspedisjon (1594)
I 1594 seilte han ut fra Amsterdam med to skip for å lete etter Nordøstpassasjen fra Europa og nordenfor Sibir frem til Stillehavet og det østlige Asia. Han nådde vestkysten av Novaja Semlja den 10. juli ved 73° 25' nordlig bredde, og regnes som dobbeltøyas oppdager. Så fulgte han øya nordover, men ble tvunget til å gjøre vendereis rett før han nådde øyas nordspiss. Det andre skipet, ført av Cornelis Nay, hadde mer lykke med seg; det seilte gjennom Jugorskistredet (stredet mellom det sibirske fastland og Vajgatsj-øya) og kom inn i Karahavet. Dermed var han mer enn halvveis mot Beringstredet da han måtte gjøre vendereis.
Annen ekspedisjon (1595)
Nays suksess utløste stor entusiasme. Derfor ble det det påfølgende år sendt ut en ny og større ekspedisjon, denne gang med syv skip. Den ble ledet av Barents og Jacob van Heemskerk, med Nay og Jan Huygen van Linschoten (som året før også hadde seilt med Nay). De seilte målbevisst mot Karaporten (mellom Vajgatsjøya og den sørlige Novaja Semlja-øya, passasjen Nay hadde benyttet på hjemveien året før), men de var for sent ute til å finne åpent og isfritt hav inn i Karahavet. Imidlertid kom de til Petsjoraflodens munning og handlet der med stedets samojeder.
Tredje ekspedisjon (1596-97), Barents' død
Hans tredje ekspedisjon (1596–97) slo også feil, og endte med hans død. Denne gangen hadde han to skip, ført av kapteinene Jan Corneliszoon Rijp og Jacob van Heemskerk. Under utreisen valgte han ikke å gå rett østover etter å ha fulgt norskekysten oppover, men fortsette mot nord, for å komme seg rundt nordspissen av Novaja Semlja. Det var dette som gjorde at han oppdaget Bjørnøya og Spitsbergen.
Men ved Spitsbergen kom skipene fra hverandre. Barents' skip, ført av Heemskerk, ble fast i isen etter å ha rundet nordspissen av Novaja Semlja. Mannskapet ble nødt til å overvintre på Novaja Semlja og måtte rive ned overbygningen på skipet for å få tilstrekkelig tømmer til en hytte. Ettersom skipet ikke kom løs fra isen tidlig i 1597 måtte de legge avsted i to åpne båter den 13. juni. De fleste klarte seg, og ble ved Kolahalvøya nær Murmansk tatt opp av et nederlandsk handelsskip ført av deres tidligere medreisende Jan Corneliszoon Rijp.
Men Barents selv døde den 20. juni.
Annet
Historien om den skrekkelige overvintringen på Novaja Semlja ble beskrevet av skipets tømmermann Gerrit de Veer. Han ble med det den første som beskrev den atmosfæriske anomali som nå er kjent som Novaja Semlja-effekten: Han beskrev den 24. januar 1597 en soloppgang – to uker tidligere enn forventet og rett og slett umulig på denne breddegrad. Refraksjonen var 4 grader, og vedvarte flere uker.
I 1871 ble hytten der Barents og hans mannskap overvintret gjenfunnet av den norske hvalfangeren Elling Carlsen. Hytten var uskadet, og nederlenderne kalte det for Het Behouden Huys (det bevarte hus). Mange av gjenstandene derfra er nå bevart i Haag. I 1875 ble en del av hans opprinnelige skipsjournal funnet. Fra 1993 til 1995 ble huset grundig undersøkt av arkeologer fra Russland og Nederland – fra det nederlandske Rijksmuseum og fra Universiteit van Amsterdam.
Tagged Image File Format
Tagged Image File Format (forkortet TIFF og TIF) er et filformat som brukes til fotografi og elektronisk lagrede dokumenter. TIFF formatet er et av formatene som er offentlig godkjent i Norge for langtidslagring av informasjon.
ViaNova System
Vianova Systems AS er en norsk IT-bedrift som utvikler programvaren Novapoint og Quadri – fagverktøy for planlegging, design, konstruksjon og vedlikehold av samferdselsinfrastruktur.
Selskapet har en flat organisasjonsstruktur med 59 medarbeidere i hovedselskapet, og 120 medarbeidere i hele firmanettverket. I 2015 ble selskapet kjøpt opp av det amerikanske selskapet Trimble.
Hovedkontoret ligger i Sandvika i Bærum, med Idar Kirkhorn som daglig leder.
Historie
ViaNova ble dannet i 1988, med det som formål å være rådgivende innenfor plan og prosjektering av veger, samt trafikkstyring og drift/vedlikehold. Vianova Systems ble fisjonert ut av ViaNova i 2000, da med navnet ViaNova IT. Fisjonen delte ViaNova i to like deler der det andre selskapet er ViaNova Plan og Trafikk. I 2015 ble Vianova Systems kjøpt opp av Trimble.
Vianova Systems utvikler to basis-produkter: Novapoint og Quadri, der førstnevnte er hyllevare innenfor infrastruktur- og arealorientert planlegging mens Quadri er en plattform-teknologi for geo-referert informasjon. I tillegg til at Quadri benyttes i Novapoint er Quadri også brukt i flere store systemer i Norge, bl.a. Quadri Map Server (NGIS) og Nasjonal vegdatabank. Novapoint er en programvare med fagspesifikke moduler for bl.a. veg, trafikkskilt, vegoppmerking, jernbane, VA, Landskap, Terreng, arealplanlegging/reguleringsplaner, trafikk- og jernbanestøy, kostnadsestimering, mv.
Vianova Systems tilbyr kurs, prosjektstøtte og webseminarer i både Novapoint og AutoCAD.
Produkter
Vianova Systems eier og utvikler programvarekonseptet Novapoint og Quadri.
Novapoint
Novapoint er en programvare for planlegging og prosjektering av veg, jernbane-, sjø- og luftfartsanlegg. Novapoint benytter AutoCAD som DAK-plattform. En gang i året arrangerer Vianova Novapoint Brukermøte, dette varer i tre 3 dager og holdes for alle brukere av Novapoint. Dette er fagdager hvor man får informasjon om nyheter og oppdateringer om programvaren Novapoint.
I 2011 lanserte Vianova Systems en mobilapplikasjon, Novapoint GO, dette er en ingeniør-app som ble utviklet for byggeledere og kontrollingeniører. App'en fungerer som en digital dagbok der man kan stedfeste bilder og logg punkt, i tillegg til å navigere ute i felt. Novapoint GO er tilgjengelig på Android og iPhone.
I oktober 2012 ble NovapointDCM 19 lansert. Dette har blitt uttalt som den nye produktgenerasjonen innen modelleringsteknologi innen samferdsel og legger til rette for BIM for infrastruktur. BIM for infrastruktur har i denne sammenheng blitt sett på som samferdselsbransjens svar på Building Information Modeling i bygningsbransjen.
Forkortelsen DCM står for Design, Construction, Maintenance. Dette innebærer en tverrfaglig, 3D-basert arbeidsmetodikk som er tilstede under hele prosjektets livssyklus, fra plan- og prosjekteringsfase, til bygge- og driftsfase. NovapointDCM 19 består i prinsippet av to deler: en objektbasert, dynamisk informasjonsmodell skreddersydd for infrastruktur, og en sentral modelleringsplattform, Novapoint Basis som deles av alle Novapoint fagapplikasjoner som veg, jernbane, tunnel, bro, landskap, VA osv. Informasjonsmodellen inneholder ikke bare digitale objekter som deﬁnerer alle virkelige objekter utomhus, den omfattes også av en oppgavemal som automatiserer arbeidsprosessen, og verktøy til å skape, presentere og analysere objektmodellen. Løsningens omfattende objektkatalog består av objekter med avansert geometri som trengs for detaljprosjektering og bygging av moderne infrastruktur.
Quadri
Quadri er et filformat for å indeksere geografiske data. Denne datamodellteknologien er et filsystem for digitale kart og plandata.
ViaNova Systems Nettverket
ViaNova Systems har i forbindelse med salg og tilpassing av Novapoint til nye markeder, etablert selskaper i flere europeiske land, i tillegg til i Asia. Vianova Systems har kontorer i følgende land:
TIF
TIF, Tif, TiF eller tif kan referere til:
Henry Purcell
Henry Purcell (født 10. september 1659 i Westminster, død 21. november 1695 samme sted) var en engelsk organist og komponist av barokkmusikk som med sin særegne blanding av italiensk og fransk barokkmusikk med element av eldre engelsk musikk skapte en egenartet stil som kom til å bli regnet som typisk engelsk barokkmusikk.
Karriere
I 1676 fikk han stillingen som organist ved Westminster Abbey, bare 17 år gammel. Samme år laget han musikk til stykkene Aurenge-Zebe av John Dryden, og Epsom Wells og The Libertine. Året etter satte han musikk til tragedien Abdelazar av Aphra Behn, og i 1678 komponerte han musikk for en ny versjon av et Shakespeare-stykke.
Han komponerte også bestillingsverket Anthem (på oppdrag fra av dronningen selv) i tilknytning til at dronning Maria II av England døde i 1694. Fanfaren ble utformet slik at den kunne spilles sammen med at heroldene kunngjorde dødsfallet slik at deres lesing av dødsbudskapet fremsto som en del av musikkverket.
Purcell komponerte en rekke operaer, hvor han særlig er inspirert av Claudio Monteverdi, som døde bare 16 år før hans fødsel. Purcell møtte noe motstand i sin inspirasjon fra særlig franske, spanske og italienske komponister, siden disse var blant av Englands erkerivaler.
Purcell døde 36 år gammel. Han etterlot seg sin kone Frances og to av fire overlevende barn, den senere musikeren Edward (1689–1740) og datteren, som også het Frances. Hans enke ga senere ut en rekke av verkene hans posthumt.
En elektronisk versjon av Anthem ble spilt inn av Wendy Carlos som tittelmusikk til Stanley Kubricks film A Clockwork Orange.
Levuka
Levuka er en liten by på Fiji. Den befinner seg på østkysten av øya Ovalau i provinsen Lomaiviti. Den hadde 1 131 innbyggere i 2007, i tillegg til 3 266 innbyggere i områdene rundt byen. Den er den største og viktigste byen på øya.
Levuka var Fijis hovedstad fram til 1877, mens landet var en britisk koloni, da administrasjonen flytta til dagens hovedstad Suva. Offisielt var Levuka hovedstad fram til 1882.
Guy Goethals
Guy Goethals (født 26. desember 1952) er en tidligere belgisk fotballdommer som er mest kjent for å ha dømt i en kamp fotball-EM 1992 og en kamp i fotball-EM 1996.
Kamper i EM
1996
1992
Retsforbundet
Retsforbundet – Danmarks bæredygtige parti er et dansk politisk parti stiftet 21. oktober 1919. Georgismen er det ideologiske grunnlaget for partiet.
Partiets politikk bygger på tre hovedpunkter: frihandel, statsmaktens begrensning og full grunnskyld. «Fuld grunnskyld» innebærer at statens eneste rettmessige inntektskilde er den samfunnsskapte merverdi, som av økonomer kalles jordrente, frem for den individuelt skapte arbeidsfortjeneste, som beskattes gjennom inntektsskatten. All inntektsskatt, moms og toll skal derfor avvikles. Retsforbundet er altså et utpreget liberalistisk parti.
Nils Henrik Smith
Smith er oppvokst på Bryne. Han studerer engelsk og litteraturvitenskap ved Universitetet i Bergen. I perioden 2003–04 studerte han ved Skrivekunst-akademiet i Hordaland.
I 2007 debuterte han med romanen Manhattan Skyline, som ble tildelt Tarjei Vesaas' debutantpris.
Smith er fast bidragsyter til fotballbladet Josimar, og ble i fotballsesongen 2015 engasjert av NRK-sporten for å skrive analyser og kommentarer om norsk fotball.
Lønnebladflatvikler
Utseende
En nokså stor (vingespenn 18 – 22 mm), lyst gråspraglete måler. Forvingen er utvidet nær roten (markerte "skuldre") og nesten rektangulær. Den er mer eller mindre gråspraglete, noen ganger med en stor, brunlig flekk ved framkanten. Bakvingen er lysgrå.
Utbredelse
Den er utbredt i Europa østover til Kaukasus. I Norge er den funnet nord til Sør-Trøndelag.
Bruno Forte
Bruno Forte (født 1. august 1949 i Napoli) er erkebiskop av Chieti-Vasto i Italia.
Biografi
I 1974 tok han doktorgrad i teologi ved det teologiske fakultet i Napoli. Etter studier i Tübingen og Paris kom han tilbake til Napoli og tok også en filosofisk doktorgrad. Han har skrevet flere bøker om teologi, pastoralteologi og spiritualitet. I tre perioder var han dekanus ved Napolis teologiske fakultet.
26. juni 2004 ble han utnevnt til erkebiskop og konsekrert av daværende kardinal Joseph Ratzinger den 8. september samme år.
Episkopalgenealogi
Hans episkopalgenealogi er:
Tetsuya Nomura
Tetsuya Nomura (野村 哲也 Nomura Tetsuya, født 8. oktober 1970) er en japansk spill- og figurdesigner som jobber for Square Enix (tidligere Square). Han har blitt stemt av nettsiden Next Genereation som den syvende mest viktige og forventede videospillutvikleren av året 2007. Tetsuya Nomura står bak den populære spill-serien Kingdom Hearts.
Tavua
Tavua er en landsby på Fiji. Den befinner seg i Ba-provinsen på øya Viti Levu. Den hadde 2 449 innbyggere i 2007.
Santino Marella
Anthony Carelli (født 14. mars 1974) er en italiensk fribryter, mest kjent under aliaset Santino Marella. Han er for øyeblikket under kontrakt med World Wrestling Entertainment, og deres RAW-divisjon, hvor han har holdt tittelen WWE Intercontinental Champion to ganger. Santino Marellas kjennetegn er blant annet en sterk italiensk nasjonalfølelse og en kraftig italiensk aksent, hvor navn og fraser ofte blir blandet sammen eller uttalt feil (for eksempel, å si «Honky Donkey Man» i stedet for «Honky Tonk Man»).
Fribryter-karriere
Carelli ble født i Calabria, Italia. Han drev med mixed martial arts i Japan i flere år, før han dro til USA i mai 2005 for å trene fribryting.
Ohio Valley Wrestling
Han ble opplært i WWEs farmer-divisjon Ohio Valley Wrestling (OVW), hvor han etter hvert skulle bli del av en kontroversiell hendelse. Som en del av fribrytningens kayfabe skulle Carelli (den gang under aliaset Johnny Geo Basco) være redd The Boogeyman, men under et segment med The Boogeyman begynte isteden Carelli å smile og le. OVW-sjefen Jim Cornette slo til Carelli, noe som førte til at Cornette fikk sparken av sjefene i WWE. Den neste sjefen for OVW, Paul Heyman, hadde stor tro på Carelli, og endret gimmicken hans til en russisk kampsportutøver ved navn Boris Alexiev. Etter sin re-debut i april 2006 dominerte Alexiev sine kamper med harde slag og en submission-orientert brytestil. I januar 2007 vant han sitt første mesterskapsbelte; OVW Television Championship. Han mistet beltet til Mike Kruel to uker senere, før han vant det tilbake igjen i mars.
WWE RAW
Carelli gjorde sin første opptreden for WWE RAW den 16. april 2007 under en episode sendt fra Milano, Italia. Den daværende WWE Intercontinental Champion, Umaga, gav en åpen utfordring til hvem som helst om en kamp for mesterskapsbeltet. Da ingen av fribryterne tok utfordringen, plukket WWE-sjef Vince McMahon ut en "tilfeldig publikummer" ved navn Santino Marella til å gå kampen med Umaga. Marelli gjorde sine saker bra, og McMahon avbrøt kampen for å endre reglene til No Holds Barred (oversatt: "alle grep er lovlige"). Marella sjokkerte alle ved å vinne tittelen etter å ha fått assistanse fra Bobby Lashley, og Santino fikk tilnavnet "The Milan Miracle"; mirakelet fra Milano.
Santino Marella forsvarte også beltet i snaut tre måneder, før han til slutt tapte mot Umaga den 2. juli. Hans rolle tok da en ny vending, hvor han ble fremstilt som sjalu og eiesyk, og gav seg ut for å være kjæresten til WWE-Divaen Maria. Han begynte samtidig å gjøre narr av filmen The Condemned, produsert av WWE Films og med en av tidenes mest populære fribrytere "Stone Cold" Steve Austin i hovedrollen. Gjennom sine forsøk på å gjøre narr av Steve Austin ble Marella raskt et svært populært komedie-innslag på WWE RAW. Marellas neste prosjekt ble å forhindre Maria i å takke ja til et tilbud om å posere i Playboy Magazine. Hans stadige forsøk på å sabotere førte til at Maria slo opp med ham, og poserte i Playboy. Etter WresteMania 24, hvor Maria hadde deltatt i en "Playboy BunnyMania Lumberjack-kamp" og kysset Snoop Dogg, som var invitert til kampen som spesiell seremonimester, var det definitivt slutt mellom Maria og Santino Marella. Det skulle derimot ikke gå lenge før Santino utviklet varme følelser for en annen WWE Diva, nemlig The Glamazon Beth Phoenix. De delte et kyss på RAW-episoden den 21.juli 2008, og skulle raskt utvikle seg til å bli et radarpar under portmanteau-kallenavnet "Glamarella". På SummerSlam 2008 utfordret de WWE Intercontinental Champion Kofi Kingston og WWE Women's Champion Mickie James til en intergender tag team-kamp for begge titlene. Beth Phoenix beseiret Mickie James, og sikret dermed også Santino Marella sitt andre WWE Intercontinental Championship.
I sin andre periode med mesterskapsbeltet gjorde Santino Marella det til sin store misjon å bli den største Intercontinental Champion gjennom alle tider, hovedsakelig ved å slå the Honky Tonk Mans 64 uker lange rekke som tittelholder fra juni 1987 til august 1988. Han holdt publikum oppdatert med sitt eget "Honk-A-Meter" hver uke for å vise hvor nær han var å bli den største noensinne, og på Cyber Sunday 2008 gjorde Honky Tonk Man et comeback i en tittelkamp, en kamp Honky Tonk Man dominerte frem til Beth Phoenix sørget for å få kampen stoppet gjennom diskvalifikasjon. Den 10.november tapte Marella en tittelkamp mot William Regal, og hans tid som mester kom dermed til en ende etter 12 uker.
Sveinung Nordstoga
Sveinung Nordstoga (født 31. oktober 1954) er dosent i norsk ved Universitetet i Sørøst-Norge og sakprosaforfatter av bøker om litteraturhistorie og norskopplæring. Han har også skrevet artikler om norskdidaktikk og om forfatterene Frode Grytten og Kjartan Fløgstad, og analyse av noen av Arne Moslåttens tekster som blir brukt av musikkgruppa Hellbillies, og tekster av Ole Paus. Han har doktorgrad på lesebøkene til Andreas Austlid.
Andrea Cordero Lanza di Montezemolo
Andrea Cordero Lanza di Montezemolo (født 27. august 1925 i Torino, død 19. november 2017 i Roma) var kardinal i den katolske kirke og diplomat i det pavelige diplomati. Han ble presteviet i 1954, bispeviet i 1977 og utnevnt til titulær erkebiskop. Han var nuntius til Italia og San Marino mellom 1998 og 2001. Han var også heraldiker og utformet prelaters bispevåpen, blant annet pave Benedikt XVIs våpen.
Bakgrunn
Andrea Cordero Lanza di Montezemolo kom fra en svært gammel piemontesisk adelsslekt og ble født i Torino. Fra den var det utgått tallrike offiserer, diplomater og kardinaler. Han var i sin egen samtid i slekt blant annet med Luca di Montezemolo, president for Ferrari, styreformann for FIAT og styreformann for Alitalia, og med general Giuseppe Dezza.
Angband
I den tidligere versjonen av Tolkiens mytologi (se: The History of Middle-earth) er Angband kalt for Angamandi.
Lista zamków i twierdz Śródziemia Platser i Tolkiens värld
Andrea Cordero Lanza di Montezemolo
Bakgrunn
Han var et av fem barn; hans far var Giuseppe Cordero Lanza di Montezemolo. Han var offiser i den italienske hær og hadde sluttet seg til motstandsgrupperingene; og han ble torturert og henrettet under massakren i Fosse Ardeatine for sin rolle i motstanden mot den tyske okkupasjon av Roma. Hans mor var Amalia Dematteis, dom senere skulle bli del av arbeiderstaben under Det annet Vatikankonsil og nasjonalpresident for gremme av den åndelige assistanse til de italienske væpnede styrker (P.A.S.F.A.), som fungerer som et organ innen det kirkelige italienske militære ordinariat.
Andrea hadde også sluttet seg til motstanden mot tyskere som blusset opp da tyskerne etter det italienske kapitulasjonsforsøk i 1943 okkuperte landet. Samme året som faren ble skutt, ble Andrea holdt i skjul, beskyttet av ukrainske geistlige på Det ukrainske pavelige kollegium Sankt Josafat på Gianicolo i Roma. Andrea og hans søster Adriana har senere, ved flere anledninger, uttrykt sin tilgivelse av ugjerningsmennene, og især av den tungt medansvarlige Hauptsturmführer Erich Priebke.
Etter krigen studerte han arkitektur, og fikk etter eksamen i 1949 ut i yrkeslivet som arkitekt, blant annet som medarbeider under Pier Luigi Nervi. Han kom senere til at han kunne ha et prestekall, ble semenarist ved Almo Collegio Capranica og studerte katolsk teologi og filosofi ved det pavelige universitet Gregoriana. Parallelt med dette var han assistent ved lærestolen for konstruksjonsteknikk ved det romerske arkitekturfakultet.
Prest
Han ble presteviet den 13. mars 1954 av erkebiskop Luigi Traglia og virket så i mange år i sjelesorgen flere steder. Han ble senere plukket ut for opptak i den pavelige diplomati og studerte fra 1957 til 1959 ved det pavelige diplomatakademi (Pontificia Ecclesiastica Academia) og tok doktorgraden i kirkerett ved Lateranuniversitetet.
Han fikk sin første utepostering som sekretær ved den pavelige apostoliske delegasjon i Mexico fra 1960 til 1964, og deretter ved det pavelige nuntiatur i fra 1964 til 1965. Så var han ved det nuntiatur som dekket Kenya, Uganda og Tanzania fra 1965 til 1968.
Deretter ble han tilknyttet Statssekreteriatets avdeling i Vatikanet i den seksjon som befattet seg med kirkens offentlige anliggender (1968 til 1972). Den 11. november 1971 ble han utnevnt til visesekretær ved det pavelige kommisjon for Rettferdighet og Fred; i 1976 ble han utnevnt til sekretær - nestleder - i samme organ i den romerske kurie.
Pavelig nuntius, titularerkebiskop
Den 5. april 1977 ble han utnevnt av pave Paul VI til titularerkebiskop og til apostolisk pro-nuntius til Papua Ny-Guinea tillike med apostolisk delegat til Solomonøyene. Han ble bispeviet den påfølgende 4. juni av kardinal Jean-Marie Villot (Pavestolens statssekretær); medkonsekrerende var erkebiskop Bernardin Gantin (pro-president for kommisjonen for Rettferdighet og Fred og visepresident for det pavelige råd Cor Unum), og erkebiskop Duraisamy Simon Lourdusamy (sekretær for Kongregasjonen for troens utbredelse).
Den 25. oktober 1980 ble han utnevnt til apostolisk nuntius til Nicaragua og Honduras, og den 1. april 1986 til Uruguay.
Keltisk kors
Keltisk kors er et korsformet symbol som består av et latinsk kors med en sirkel/ ring (Gloria, latin: nimbus) rundt der hvor linjene krysses. Dette symbolet dukket opp i Irland, Frankrike og De britiske øyer i tidlig middelalder. Det var type ringformet kors som ble utbredt gjennom bruken av de høye steinkorsene som ble reist på de vestlige øyene, særskilt i områder evangelisert av irske misjonærer, fra 800- til 1100-tallet. Disse store monumentene har form som store keltiske kors og har ofte innskrifter på. Disse kalles keltiske høykors.
Det keltiske korset står i sentrum av insulær kunst (= kunst og kunsthåndverk som ble produsert på De britiske øyer, særlig Irland, i tidlig middelalder), og er egentlig et latinsk kors med en ring som omgir skjæringspunktet mellom armene og stolpen. Forskere har diskutert dens eksakte opprinnelse, men det er beslektet til tidligere kors med ringer. Formen fikk ny popularitet under den keltiske vekkelsen på 1800-tallet; betegnelsen «keltisk kors» er en konvensjon fra denne tiden. Formen, vanligvis dekorert med fletter og slynger og andre motiver fra insulær kunst, ble populære som begravelsesmonumenter og annen bruk, og har forblitt slik, og spredte seg langt utover Irland.
Andrea Cordero Lanza di Montezemolo
Pavelig nuntius, titularerkebiskop
I 2005 tegnet han Benedikt XVIs pavelige våpenskjold, og kort etter ble han utnevnt tilerkeprest for basilikaen Sankt Paul utenfor murene. I denne egenskap gjennomførte han med assistanse fra benediktiner munkene ved abbediet der, viktige arkitektoniske arbeider og restaureringer til beste for områdets lokale troende og for pilegrimmer.
Kardinal
Den 22. februar 2006 ble han utnevnt til kardinaldiakon av pave Benedikt XVI. Selve kardinalskreeringen fant sted ved et konsistorium den 24. mars 2006; og han fikk Santa Maria in Portico som sin tittelkirke. Montezemolo var over 80 år da han ble kardinal, og således uten anledning til å stemme ved noe pavevalg lenger. Han gikk av og ble i juni 2009 avløst av kardinal Francesco Monterisi.
Keltisk kors
Tidlig historie
Formen har åpenbare strukturelle fordeler, og reduserer lengden på sidearmer som ikke støtte opp. [3] Det er en rekke teorier om opprinnelsen i Irland og Storbritannia. En teori er at ringen kan forstås som en fortsettelse fra tidligere trekors, som kan ha krevd stivere for å støtte tverrarmen. En annen har sett det som et resultat av urbefolkningskunst fra bronsealderen med et hjul eller en skive rundt hodet, eller fra tidlige koptiske kors basert på ankh-symbolet fra oldtidens Egypt. Forskere som Michael W. Herren, Shirley Ann Brown og andre mener at dens opprinnelse kan ligne på eldre ringkors i kristen kunst. Kors med en ring som representerer den himmelske sfæren utviklet seg fra kirkefedrenes skrifter. Det «kosmologiske korset» er et viktig motiv i Coelius Sedulius’ dikt Carmen Paschale, kjent i Irland på 600-tallet.
Andrea Cordero Lanza di Montezemolo
Kardinal
Pave Frans besøkte ham på hans pleiehjem i Roma i 2016. Kardinal Montezemolo døde 19. november 2017, i en alder av 92 år.
Episkopalgenealogi
Hans episkopalgenealogi er:
Keltisk kors
Tidlig historie
Det er ikke klart hvor de første høykorsene oppsto. De første eksemplene dateres til omkring 800-tallet og forekommer i to grupper: ved Ahenny i Irland, og ved Iona, et irsk kloster utenfor den skotske kysten. Ahenny-gruppen er generelt eldre. Det er imidlertid mulig at Sankt Johannes-korset ved Iona var det første høykorset; Ionas innflytelse som et senter for pilegrimsreiser kan ha ført til at dette korset inspirerte Ahenny-gruppen så vel som andre ringkors på piktiske steinmonumenter.
En rekke kors har inskripsjoner i ogham, et irsk alfabet som ble benyttet i tidlig middelalder. Stående kors i Irland og områder under irsk innflytelse har en tendens til å være kortere og mer massive enn deres angelsaksiske ekvivalenter, som stort sett har mistet hodestykkene. Irske eksempler med et hode i korsform inkluderer korset i Kells, høykorset i Ardboe, korsene ved Monasterboice, Cross of the Scriptures (Skriftens kors) i Clonmacnoise og de i Skottland ved Iona og Kildalton-korset på Islay, som kan være de eldste som har blitt bevart i god tilstand. Bevarte, frittstående kors finnes i Cornwall, inkludert Sankt Pirans kors ved Perranporth, og i Wales.
Andre steinkors finnes i det tidligere Northumbria og Skottland, og lenger sør i England, hvor de smelter sammen med den lignende angelsaksiske tradisjonen med korsfremstilling, for eksempel i Ruthwellkorset. De fleste eksemplene i Storbritannia ble ødelagt under den protestantiske reformasjonen i England. En gang på 1200-tallet tok den første bølgen av reisningen av keltiske kors slutt i Irland.
Keltiske kors i Norge
Fra Jæren til Møre, en konsentrasjon på Vestlandet i Norge, finnes det over 60 reiste steinkors. Blant disse er det både høykors og kirkegårdskors. Det er angelsaksiske og keltiske steinkors som er helt klare i sin form, men de fleste er mer grovhogde og minner mest om det latinske. Biskop Fritjov Birkeli publiserte et forskingsarbeid om disse steinkorsene i 1972. Han opererer med ei norsk-keltisk gruppe som er kjennetegnet ved rette armer og runde armhuler, eksempelvis det to meter høye korset ved Lo kirke og Grindheim-korset ved Grindheim kirke i Etne.
Vekttall
Vekttall var innen høyere utdanning i Norge før 2003 et mål på hvor omfattende et fag eller et studium var. Et semesters (et halvt års) fulltidsstudier utgjorde 10 vekttall mens et helt års studier utgjorde 20 vekttall. Vekttall ble i 2003 erstattet av studiepoeng. 1 vekttall tilsvarer 3 studiepoeng; dvs. at 20 vekttall tilsvarer 60 studiepoeng.
Ulf Aas
Biografi
Ulf Aas var sønn av fotballspilleren Macken W. Aas (1891–1960) og ble utdannet ved SHKS der han gikk ett år i bokkunstklassen. Han ble ansatt som reklametegner i A/S Høydahl Ohme reklamebyrå i 1939, men begynte å arbeide som avistegner for Aftenposten fra 1. januar 1948. Han leverte bidrag til avisa helt fram til sin død, blant annet til Per Arne Dahls søndags-betraktninger «Under en åpen himmel».
Ulf Aas har skildret natur i lyriske stemninger, tegnet teater, ballett og veddeløp, ofte med fokus på bevegelse, reiseskisser og treffsikre, følsomme portretter i en lett og elegant stil gjerne utført med penn og blekk. Han har ellers illustrert over 200 bøker, og teatertegningene omfatter over 2000 forestillinger. Han har hatt sju separatutstillinger og deltatt på en rekke kollektivutstillinger
Ulf Aas ble innjøpt av Nasjonalgalleriet i Oslo da han var 31 år. Han er også innkjøpt av Bergen Billedgalleri, Riksgalleriet og Norsk kulturråd. Aas døde den 16. desember 2011 i en alder av 92 år.
Priser
Han mottok Kirke- og undervisningsdepartements pris for barnebokillustrasjoner i 1965. Han har fått Oslo bys kunstnerpris og er kommandør av Tegnerforbundets orden. I 1999 ble han utnevnt til ridder av 1. klasse av St. Olavs Orden. Han har også Deltagermedaljen med rosett for deltagelse i andre verdenskrig.
Den tyske orden
Forhistorie
Det fantes allerede et tysk (teutonsk) hospital for pleie av syke tyske pilegrimer i Jerusalem da byen var hovedstad i korsfarerkongedømmet Jerusalem. Det hadde en kirke viet til den hellige jomfru Maria. Dette hospitalet var underlagt johanitterordenens stormester. Men i 1187 gjenerobret muslimenes hærfører Saladin Jerusalem. Da oppfordret pave Gregor VIII til nytt korstog for å ta byen tilbake. Kort tid etter begynte det tredje korstog.
Hospitalsordenen opprettes
Kjøpmenn fra Bremen og Lübeck, som deltok på beleiringen av Akko i det nordlige Galilea, tok da (1189) initiativet til opprettelse av en tysk hospitalsorden, som skulle stå klar til å overta den videre drift av Sanctae Mariæ Teutonicorum-hospitalet etter at korsfarerne hadde klart å gjeninnta Jerusalem. Ordenen ble opprettet i 1190, utenfor Akkos murer.
Etter at Richard Løvehjerte hadde gjenerobret Akko i 1191 ble denne byen den nye hovedstad i korsfarerkongedømmet Jerusalem, og Den tyske orden fikk hovedsete der. Det skulle bli langvarig. Korsfarerne ville sannsynligvis ha klart å gjenerobre Jerusalem, men Richard Løvehjerte visste at de fleste av dem raskt ville vende tilbake til Europa etterpå, og at byen deretter ikke ville kunne motstå et gjenerobringsforsøk. Han foretrakk derfor å slutte fred med Saladin i 1192 og overlate byen i muslimenes hender, mot løfte om at ubevæpnede kristne pilegrimer skulle få fri tilgang til byen og dens hellige steder. Deretter forlot mange korsfarere Det hellige land. Blant tyskerne som ble igjen, var mange som skulle utgjøre grunnstammen i Den tyske orden.
Pave Klemens III hadde i 1191 gitt hospitalordenen en foreløpig pavelig godkjennelse. Den tyske orden overtok Tempelriddernes grunnregel og Johannittenes karitative regler. I 1196 gjorde pave Celestin III godkjennelsen endelig. Men allerede to år etter skulle ordenen endre karakter.
Hospitalsordenen blir militærorden
Beslutningen om å omdanne sykepleieordenen til en militærorden ble fattet i 1198, og i 1199 fikk de approbasjon som ridderorden av pave Innocens III, etter modell av tempelriddernes orden og johanitterordenen. De etablerte seg militært flere steder i og rundt Akko. Med støtte fra den tysk-romerske keiser Fredrik II innløste og overtok de føydalrettighetene til en rekke små føydalherrer. De overtok og bygde ut Chastiau dou Rei i 1220 («Kongens borg» – i dag en ruin som omgir den kristne landsbyen Mi'lya) og etablerte seg i Montfort-borgen (tysk: Starkenburg, arabisk Qal'at el Qurein) ved Wadi Qarn, og borgen Judyn. Montfort var teutonernes viktigste befestning, men ble inntatt av bibarene i 1271.
Ordenen organiserte seg territorielt (fra minste til største enhet:) i «kommender» (lokale ordenshus), «ballier» (provinser), land og til øverste internasjonale nivå. Medlemmene på de forskjellige trinn var ledet av en commendator (tysk: Komtur). Landkomturen var leder for et «balli».
Organisering og internasjonal vekst
I 1196 hadde ordenen ordenshus kun i Det hellige land, i Akko, Ashkelon og Rama. I 1197 ble det etablert ordenshus i Barletta og Palermo. Så fulgte den ene grunnleggelsen etter den annen: I det tyskspråklige område oppstod kommendene Halle (1200), Bozen (1202), Praha (1204), Reichenbach i Hessen (1207), Nürnberg (1209), Aichbach og Regensburg i Bayern (1210), Mergentheim (1219). De etablerte seg ellers i Hellas (1209), Burzenland (Siebenbürgen, 1211, se nedenfor), i det som nå er Belgia og i Holland (1218), i Sveits (1225), i Frankrike (1228), Preussen (1230, se nedenfor) og i Livland (1237, se nedenfor).
Ordenen overtok også øya Mainau i Bodensjøen i 1270.
Ordenen fikk i 1299 også en kvinnelig gren, for nonner som drev hospitaler (Schwestern vom Deutschen Haus Sankt Mariens in Jerusalem). De åpnet sitt første hospital det året i Kunitz ved Bern, og snart kom flere til. I løpet av høy- og senmiddelalderen fikk den kvinnelige gren hus blant annet i Sterzing (Sør-Tirol), Utrecht, flere steder i Frisland og i Elsass, i Koblenz, Bern, Frankfurt am Main, Sachsenhausen (ved Frankfurt), Maastricht, Marburg, Wetzlar, Freiburg im Breisgau, Mühlhausen i Thüringen, Köln, Liège, Bernheim, Eger, Ellingen, Halle an der Saale, Mainz, Marienwerder, Speyer, Weinheim, Wien og Zwätzen. Ingen av dem overlevde napoleonstiden, men den kvinnelige gren ble gjenopprettet i 1841.
Omkring begynnelsen av det 14. århundre fantes det omkring 300 kommender. Ordenen var da representert fra Sverige i nord til Sør-Italia. Den hadde det kirkelige privilegium å forkynne korsfareravlat, noe som bidro til dens inntekter og formuesoppbygging.
Den tyske orden i Skandinavia
I 1262 opprettet Den tyske orden et kontor i Sverige. Hovedsetet var i Årsta slott i landskapet Södermanland. Derfra drev de handel i hele Sverige og rekrutterte medlemmer. Den tyske ordens engasjement i Sverige varte til 1467, da den svenske riksforstander Erik Axelsson kjøpte Årsta og ordenens øvrige gods i landet. Over halvpartene av eiendommene lå i området Österhaninge og omfattet foruten Årsta blant annet også Vendelsö, Sandemar og Gålö.
Fra 1398 til 1408 okkuperte ordenen også øya Gotland i Østersjøen (se nedenfor).
I Ungarns tjeneste
Etter det tredje korstog bestemte ordenen seg for å tilby sine tjenester til kristne fyrster som ville bidra til kristningen av områder i Øst-Europa der det fremdeles var ikke-kristne folkeslag. I 1211 tok kong Andreas II av Ungarn imot tilbudet og gav dem området Țara Bârse (Tysk: Burzenland) i det sydøstre Transilvania (Siebenbürgen). De forsvarte kongedømmet Ungarn mot kumanerne. Samtidig pågikk en systematisk innvandring til dette området av saksere og andre tyskere, og de ønsket en større grad av uavhengighet fra Ungarn. I 1224 bad Den tyske orden pave Honorius III om å bli stilt direkte under pavelig myndighet i stedet for under Ungarn. Kong Andreas reagerte på det med å utvise dem i 1225.
Sverdbrødrene og Dobrinerridderne strekker ikke til
I Polen stod hertug Konrad I av Masovia klar og inviterte samme år ordenen dit for å kjempe mot den baltiske stammen prøysserne. Konrad var ikke hersker over hele Polen, men den klart mektigste av de forskjellige landsdelsfyrstene. En annen ridderorden, Sverdbrødrene, var allerede aktiv blant balterne, men virket lenger nord i Baltikum og hadde hendene fulle der. Denne ridderordenen var blitt opprettet av biskop Albert von Buxhoeven av Livland i 1202 (approbert av paven to år etter), i det øyemed å bekjempe de hedenske livlendere, kurlendere og estlendere. Konrad grunnla også en egen korsfarerorden med tanke på forsvaret mot prøysserne, Dobrinerridderordenen (slik kalt etter sitt sete i byen Dobrin, egentlig Milites Christi Prucie). Men den formådde ikke meget. Men så var de tross alt opprinnelig bare 15 riddere, fra Mecklenburg i Tyskland. Etter hvert ble de flere, men ikke så det monnet.
Den tyske orden inviteres til Østersjøområdet
Hermann var klok av skade etter den behandling ordenen hadde fått fra ungarerne etter deres innsats i Butzenland, og han klarte å få keiser Fredrik II til å gi ordenen vidtgående fullmakter (Gullbullen fra Rimini, 1226). Denne bullen gav Den tyske orden samme grad av uavhengighet over sine «ordensland» som riksfyrstene i det tysk-romerske keiserdømme nøt godt av.
Korstog mot prøyssere og litauere
Ridderen Hermann Balk ble utnevnt til provinsial for Preussen, og sammen med 28 andre korsriddere og en hel hær av korsfarere fra Tyskland innledet han to korstog med startpunkt i to byer de grunnla, henholdsvis Thorn (1231, ved Vislaflodens bredd vis-à-vis borgen Vogelsang) og Kulm (1233). Den lille dobrinerordenen ble rett og slett opptatt i Den tyske orden i 1235 – skjønt noen av dens riddere holdt det gående på egen hånd her og der i nok et tiår. Korstogene ble til en 25-årig krig, og ble etterfulgt av tysk kolonisering av deler av de områder de hadde underkastet seg.
I 1234 kom Hermann von Salza til enighet også med den romerske kurie. De områder som Den tyske orden erobret, skulle ikke legges inn i den tysk-romerske keisers myndighetsområde, selv om det skulle ha status som del av keiserdømmet. Da hadde Den tyske orden allerede fått fotfeste øst for elven Visla.
Korstoget mot prøysserne bølget frem og tilbake, og landet var ikke endelig erobret og sikret før i 1283. Året etter ble dessuten Pomesania, den nordsøstlige delen av Vest-Preussen, erobret ved slaget ved elven Dzierzgoń (tysk: Sorge). Ordenen arbeidet systematisk for tysk innvandring og for germanisering, og slik kom de baltiske prøysserne etter hvert i mindretall, og ble samtidig germanisert.
Byer grunnlagt eller overtatt av Den tyske orden
En rekke tyske byer ble grunnlagt i hele området som skulle bli kjent som Preussen. Noen av de viktigste byer grunnlagt av Den tyske orden, eller eksisterende byer eller landsbyer som fikk byrett av ordenen, var Thorn (1231), Kulm (1233), Marienwerder (1233), Memel (1252), Braunsberg 1254, Königsberg (1255 – byen var oppkalt etter kongen Ottokar II av Böhmen), Frauenburg (1270) og Marienburg (1279).