cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Der Kunstwart
Der Kunstwart var et tysk tidsskrift for diktning, teater, musikk, bildende kunst og anvendt kunst. Det utkom fra 1887 til 1894 på forlaget Kunstwart i Dresden og deretter fra 1894 til 1937 hos G. W. Callwey i München. Utgiverne var Ferdinand Avenarius (1887–1923), Wolfgang Schumann (1924–1925) og Hermann Rinn (1931–1937). Etter 1937 gikk der Kunstwart opp i tidsskriftet Das Innere Reich.
Det rektifiserte system
Det rektifiserte system, også kalt det skotske rektifiserte system (fransk: Rite Écossais Rectifié), er et høygradssystem innenfor frimureriet som ble etablert i Lyon, Frankrike i 1778.
Ritens opprinnelse
Riten ble i hovedsak utarbeidet av Jean-Baptiste Willermoz, en elev av Martinez de Pasqually, som en modifisert utgave av den strikte observans. Det var mindre opptatt av kristne institusjoner, og hadde blant annet fjernet tradisjonen om Tempelridderordenen. De tre første gradene i den blå losje av St. Johannes, praktiserer ritualene i den modifiserte form som ble benyttet av det franske frimureriet på denne tiden, og som ble videreført innenfor den franske rite. Det rektifiserte system bygger også på en rekke «skotske grader» som på denne tiden ennå ikke var blitt formaliserte, og integrerte også deler av høygradsystemet Ordenen av de Mureriske Riddere Elus Coëns av Universet, som ble etablert av Martinez de Pasqually i Bordeaux i 1761.
Systemet ble modifisert under konventet i Lyon i 1778 og i Wilhelmsbad i 1782. Det har overlevd fra dets grunnleggelse til idag, og er også åpen for kvinner. Ritualene ligner den strikte observans, men ordenens underliggende filosofi i gradene over den «blå losje» av St. Johannes er basert på Martinez’ bok «Avhandling om reintegrering av vesener» (Traite de la reintegration des Etres).
Fra 1782 ble det rektifiserte system innført i Danmark og Norge. I Norge ble det praktisert av St. Olai loge fra 1782 frem til 1819.
Michaëlla Krajicek
Michaëlla Krajicek (født 9. januar 1989 i Delft) er en nederlandsk profesjonell tennisspiller.
Naveen Andrews
Naveen William Sidney Andrews (født 17. januar 1969 i London i England) er en engelsk skuespiller. Han er best kjent for sine roller i filmen Den engelske pasienten (1996) og som Sayid i den amerikanske TV-serien Lost.
Andrews studerte skuespill og teater ved Londons Guildhall School of Music and Drama sammen med anerkjente skuespillere som Ewan McGregor og David Thewlis. Hans studier betalte seg da han fikk en rolle i filmen Kills London Me (1991) regissert av Hanif Kureshi. Andrews spilte hovedrollen i BBC sin miniserie Buddha of Suburbia fra 1993. I 2006 ble Andrews kåret til en av People Magazines verdens vakreste mennesker.
Norge under Vinter-OL 2006
Norge under Vinter-OL 2006. Norge kom trettendeplass med to gull-, åtte sølv og ni bronsemedaljer. Pål Trulsen var Norges flaggbærer under åpningsseremonien.
Norge sendte en tropp på 74 utøvere, den minste troppen Norge har sendt siden OL 1988 i Calgary, da troppen bestod av kun 66 utøvere. Under vinter-OL 2002 ble Norge den nasjonen med flest gullmedaljer, og under OL 2006 var målsettingen å oppnå flere medaljer enn de 25 de vant forrige gang.
Menn
Kombinasjon
Sprint
Menn
Kvinner
30px|Skihopping Skihopping
Lag
Menn
Lagtempo
Édgar Barreto
Édgar Osvaldo Barreto Cáceres (født 15. juli 1984) er en paraguayansk tidligere fotballspiller. Han var også en del av.
Barreto har spilt for flere andre klubber i sin karriere, blant annet den nederlandske klubben NEC Nijmegen og Reggina Calcio fra Italia.
Han ble tatt ut til Fotball-VM 2010 i Sør-Afrika.
ONCE
ONCE, også kjent som Liberty Seguros, Liberty Seguros-Würth og Astana-Würth var et spansk sykkellag. Hovedsponsor fra 2004 var det spanske forsikringsselskapet Liberty Seguros. Sportssjefen på laget var Manolo Saiz.
På grunn av Operasjon Puerto-skandalen trakk Liberty Seguros seg som sponsor for laget i 2006. Som en følge av denne skandalen inndro også det internasjonale sykkelforbundet UCI ProTour-lisensen til Saiz.
Deler av Liberty Seguros-organisasjonen finner man i dag igjen i sykkellaget Astana Team.
Referanser
Team Astana
Marion Bartoli
Marion Bartoli (født 2. oktober 1984 i Le Puy-en-Velay) er en fransk profesjonell tennisspiller.
Bartoli vant Wimbledon-finalen i 2013. I 2007 kom hun til finalen i Wimbledon etter å ha beseiret første-seedede Justine Henin med 1-6, 7-5, 6-1 i semifinalen. Hun tapte finalen til Venus Williams 4-6, 1-6, som dermed vant sin fjerde damesingletittel i turneringen.
Córdoba (Colombia)
Córdoba er et departement nordvest i Colombia og grenser mot Atlanterhavet. Den grenser også mot nabodepartementene Sucre i øst og Antioquia i sør og vest. Departementshovedstaden ligger i Montería. Andre byer er Ayapel, Cereté, Lorica og Sahagún.
Deler av nasjonalparken Paramillo ligger i departementet, resten av parken ligger i departementet Antioquia.
Skiskyting under Vinter-OL 2002
Under Vinter-OL 2002 i Salt Lake City ble det arrangert åtte øvelser i skiskyting. Øvelsene ble avviklet i Soldier Hollow i Park City.
George Wall
George Wall (født 20. februar 1885 i Sunderland, død 1962 i Manchester) var en engelsk fotballspiller.
Han begynte karrieren i lokale klubber i nordøst-England, før han i 1902 prøvde lykken som spiller i Barnsley FC, som spilte i 2. divisjon. I april 1906 ble han oppdaget av noen speidere fra Manchester United. Han ble kjøpt av manager Ernest Mangnall for £175 i 1906. Barnsley synes det var en grei kompensasjon for å miste en god angriper. På denne tida spilte også Manchester United i 2. divisjon, og Wall hadde skapt problemer for klubben før. Men nå var vingen klar for United.
Susanne Amalie Langstrand-Andersen
Hun var sametingsrepresentant for perioden 2005-2009 for Sør-Troms valgkrets, og var der medlem av Oppvekst- og utdanningskomiteen fra 2007. Fra 2005 til 2007 satt hun i Nærings- og kulturkomiteen. Da hun ble stemt inn var hun historiens yngste sametingsrepresentant.
Hun har tidligere jobbet som samisk veiviser, og ble i oktober 2009 valgt til leder i den samiske ungdomsorganisasjonen Noereh.
UPnP
Universal Plug and Play (UPnP) er en felles standard for dataprogrammer, nettverkskomponenter og andre ting som er koblet sammen via IP. Komponenter med UPnP kan via IP automatisk kommunisere med hverandre, uten at brukeren behøver å konfigurere eller på en annen måte gjøre noe spesielt.
George Wall
Uniteds comebacksesong i 1. divisjon endte med en fin åttendeplass. Publikum strømmet til kampene, og United hadde et spennende lag på gang. Fra før hadde man spillere som Harry Moger, Charlie Roberts og Alex Bell, og etter hvert kom også stjernene Sandy Turnbull og Billy Meredith. George Wall spilte bra fra sin posisjon på kanten og han spilte sin første av i alt syv landskamper for høsten 1907.
Klonesoldat
En klonesoldat (engelsk: Clone Trooper) er en fiktiv soldat i Star Wars universet som er klonet fra dusørjegeren Jango Fett på planeten Kamino. De gjorde sitt første inntog i Star Wars Episode II: Klonene angriper og returnerte i filmen Star Wars Episode III: Sithene tar hevn, hvor de i hovedsak ble spilt av skuespilleren Temuera Morrison. I begge de animerte seriene med samme navn, Clone Wars, blir stemmene utført av André Sogliuzzo og Dee Bradley Baker.
UPnP
Opprinnelig ble standarden innført av Microsoft, den blir idag sertifisert av organisasjonen UPnP Forum.
Klonesoldat
Klonetroppene utgjør hovedkomponenten i armen til republikken i løpet av klonekrigen. De blir fremstilt som den viktigste delen av de armerte styrkene til den galaktiske republikken i dens siste år før omgjøringen til det galaktiske imperiet. I løpet av dens eksistens utgjorde klonetroppene en av de største armene i galaksen noensinne, bare forbigått av the Separatist Droid Army. Mot slutten av klonekrigen gjennomførte klonekrigerne en skjult ordre, "order 66". Denne ordren gikk ut på å forsøke å utslette jediene. Etter klonekrigen utgjorde klonene kjernen i det galaktiske imperiets styrker og ble de første imperiske stormtropper. Senere utførte skaperne av klonene på Kamino et oppgjør mot det galaktiske imperiet. De lagde nye kloner for å bekjempe de imperiske klonene og systemet de forsvarer. Når opprøret på Kamino ble nedkjempet stoppet Palpatine dyrkingen av nye kloner. Klonene ble fra da av erstattet av frivillige, men klonene som allerede var innrullert i armeen fikk bli.
George Wall
I 1909/10 ble United nummer fem i ligaen. Sesongen 1910/11 skulle bli en jubelsesong for klubben. United vant ligaen igjen, ett poeng foran Aston Villa. Dette var Uniteds siste ligatittel på 41 år.
Han døde 77 år gammel, i 1962.
Joe Cassidy
Joseph «Joe» Cassidy (født 30. juli 1872, død ukjent) var en skotsk fotballspiller.
Han begynte karrieren rundt 1890 i Motherwell FC. Etter å ha spilt der gikk turen til Blyth FC i 1893. I 1893 ble han Manchester United-spiller. Men etter bare å ha spilt en testkamp, ble han Celtic-spiller etter to måneder. Han spilte i Celtic fram til 1895 da han igjen tok turen til Manchester United, eller Newton Heath som klubben het den gang.
Han var en notorisk målscorer i United. Han scoret 99 mål på 167 kamper.
Manchester City kjøpte han for £250 i april 1900. Han spilte 31 kamper og scoret 14 mål, men oppholdet var ikke det beste, og han ble solgt til Middlesbrough FC for £75 i 1901. Han spilte fem sesonger i Middlesbrough før han i 1906 gikk til Workington FC. Han spilte 135 kamper og scoret 34 mål for Middlesbrough.
Pierre Schaeffer
Pierre Schaeffer (født 14. august 1910 i Nancy, død 19. august 1995 i Aix-en-Provence) var en fransk komponist. Schaeffer regnes som en pioner innenfor musique concrète, og har blitt kreditert som mannen som «oppdaget» sjangeren i 1948.
Før «oppdagelsen» av musique concrète
Han jobbet i Radiodiffusion-Télévision Française (RTF) fra 1930-årene, og på grunn av hans dyktighet innen teknologi ble han raskt forfremmet. Schaeffer bedrev forskning på musikalsk akustikk fra 1946 og han ble ganske fort interessert i bruken av innspillingsteknikker som måter å isolere naturlig produserte lydhendelser på. De første fire månedene i 1948 studerte han effekten av å slå på et stort antall perkusjonsinstrumenter på forskjellige måter. Her la han merke til at det ikke bare var klangfargen som definerte en musikalsk hendelse, men også dens ansats og avslutning I hans Suite pour quatorze instruments (1948) beholdt mange av lydene sine karakteristiske trekk og Schaeffer var misfornøyd. For Schaeffer ble det etter hvert viktig å fokusere på selve lyden han gjorde opptak av. Målet var å kunne høre lyden på en annen måte, og det var derfor et poeng for han å kunne manipulere lyden til det ugjenkjennelige. Man skulle med andre ord ikke få noen assosiasjoner til lydkilden ved å høre lyden etter at den var behandlet.
Samarbeid med Pierre Henry
I 1949 begynte Schaeffer et samarbeid med komponisten Pierre Henry. Deres kanskje mest kjente og viktigste verk er Symphonie pour un homme seul (1950). Her var intensjonen å bruke, og manipulere, lyder fra et menneske som for eksempel plystring, pusting og lignende, men det viste seg at disse lydene ikke var nok i forhold til hva de ville oppnå og derfor inkluderte de lyder av menneskets kommunikasjon med omverdenen gjennom handlinger. Dette kunne for eksempel være perkusjon, fotsteg, banking på dører og lignende. Verket ble fremført første gang den 18. mars 1950 og var samtidig det første musique concrète verket som noen gang ble fremført for et publikum.
Videre utvikling
I 1951 gikk RTF med på å bygge et nytt studio for Schaeffer. Studioet hadde båndopptakere, noe som skulle vise seg å revolusjonere måten å lage musikk på for de som drev med musique concrète. Båndopptakere var mer brukervennlige, raskere å bruke og ga nye muligheter for manipulasjon av lyd (for eksempel looping). Selv om det var en god del skepsis blant komponistene i starten, ble båndopptakerne snart veldig populære. Samtidig med dette dannet Schaffer gruppen Groupe de Musique Concrète, Club d’Essai som igjen ble omdøpt til Groupe de Recherches Musicales (GRM) i 1958. I 1952 ga han ut À la recherche d'une musique concrète som var en oppsummering av hans verk fram til utgivelsen av boka. Her fant man tjuefem «regler» for musique concrète, og han forente alle disse «reglene» i verket Traité des Objets Musiceaux (1966).
Musique concrète ble nesten ene og alene definert av Schaeffers arbeid. Essensen i hans arbeid er å bryte ned hver enkelt lyd (gjerne fra instrumenter, men også fra andre, hverdagslige lyder) og bygge en helt ny lyd fra bunnen. Dette gjorde han ved å endre lydens "egenskaper." Schaeffer "utfordret" den etablerte tradisjonelle måten å lage musikk på og ville inkludere alle lyder i musikken. Han jobbet først med andre lyder enn de man forbinder med den tradisjonelle musikken, men ble senere fascinert av ideen om å endre på lyden fra musikkinstrumenter. Han var også blant de første som manipulerte lyder for å bruke resultatet til å lage ny musikk, og han benyttet ofte teknikker som for eksempel looping av lyder (looping av lyder fikk man ved å kjøre lydsløyfer om og om igjen i loop, og dette ble raskt en effekt i seg selv).
Valdemar Rudolph von Raasløff
Valdemar Rudolph von Raasløff (født 6. november 1815 i Altona, Danmark (nå Tyskland), død 14. februar 1883 i Paris, Frankrike) var en dansk krigsminister og diplomat. Raasløff ledet det første salgsforsøket av Dansk Vestindia til USA og forhandlet frem den første handelstraktaten mellom Danmark og Kina i 1863. Raasløff var krigsminister fra 1. oktober 1866 til 19. april 1870, under Regjeringen Frijs.
Alessandro Alvisi
Alessandro Alvisi (født 12. februar 1887, død 9. mai 1951) var en italiensk rytter som deltok i De olympiske leker i 1920 i Antwerpen og 1924 i Paris.
Margrete Auken
Margrete Gunnarsdatter Auken (født 6. januar 1945 i Århus) er en dansk prest og politiker som representerer Socialistisk Folkeparti. Hun var medlem av Folketinget fra 1979–1990 og igjen fra 1994–2004. Fra 2004 er hun medlem av Europaparlamentet. Hun er lillesøster til den socialdemokratiske folketingspolitiker Svend Auken, gift med litteraturhistoriker og professor Erik Aksel Nielsen og  er mor til Ida Auken.
Margrete Auken er medforfatter av bøkene Dåben, 1977, Kirkens Mund og Mæle, 1992, og 24 julesalmer og sange, 2001. Har dessuten skrevet artikler og kronikker om miljø, trafikk, kirkespørsmål og bioetikk samt utenriks- og bistandspolitik.
Ellinors vise
«Ellinors vise», med tekst av Klaus Hagerup og melodi av Sverre Kjelsberg, ble først framført som sluttsang i teaterstykket «Dikt å førbainna løgn» i 1976. Det ble derpå landskjent med plateutgivelsen fra Ungdomslaget Ny Von der Marit Mathiesen synger.
Selve stykket «Dikt å førbainna løgn» handler om en arbeidskonflikt i Bodø, «Krysset-konflikten», der to jenter ble oppsagt fordi de ønsket å organisere seg.
Sangen er kåret til en av Norges nasjonalviser av nitimens lyttere. Visa er også blitt populær i arbeiderbevegelsen.
Misjon
Denne artikkelen handler om kristen ytremisjon.
Misjon fra latin: missio, «å sende ut», blir brukt om utadrettet virksomhet for å omvende, bevisstgjøre eller styrke menneskers forhold til den religionen og trosretningen misjonen har utgangspunkt i. Misjonsbegrepet er brukt om utadrettet informerende virksomhet om trosspørsmål i flere religioner, men ofte brukes «misjon» der det menes «kristen ytremisjon».
Forutsetningen for å bli misjonær har i moderne europeisk sammenheng vært en personlig tro og motivasjon til å drive forkynnelse overfor folkegrupper som antas ikke å være orientert om det religiøse budskapets innhold. Misjon i betydningen å bringe og drive kristen forkynnelse utenfor sin egen språk- eller kulturgruppe er kjent helt tilbake til oldkirken og apostlene. Under den europeiske kolonialismen id på 1700- og 1800-tallet var misjon en integrert del av kolonistatenes selvforståelse som sivilisasjonsbyggere i koloniene. Moderne misjonsteologi arbeider med stedliggjøring av den kristne troen.
Misjonsbefalingen
Jesus Kristus ga de kristne misjonsbefalingen, som er gjengitt i Bibelen, i Matteusevangeliet 28,16-20.
Kristen misjon er, enkelt sagt: å forkynne evangeliet om Jesus Kristus til alle mennesker. Misjon i praksis utføres på ulike måter med ulike oppgaver. Kristen misjon hadde sin begynnelse allerede mens Jesus levde, han sendte sine apostler ut for å helbrede syke, vekke opp døde, drive ut onde ånder og forkynne at himmelriket er nært.
Pinsedag, noen dager etter at Jesus hadde dratt opp til himmelen, falt Den hellige ånd på disiplene, dette regnes som kirkens fødselsdag. Den dagen ble tre tusen mennesker omvendt og lot seg døpe.
Paulus tok med seg Barnabas på den første misjonsreisen fra byen Antiokia. Paulus dro på tre store misjonsreiser. Til å begynne med ble evageliet bare forkynt for jøder. Peter er den første som besøker hedninger (ikke jøder) og er kalt hedningenes apostel Siden den gang har kristendommen spredt seg til hele verden gjennom misjonærers kall og arbeid.
Til Norge kom de første misjonærene omkring år 1000. De var engelske og irske munker som trosset frykten for vikingene og reiste til Norge som misjonærer.
I dag finnes det kristne menigheter i alle verdens land. På tross av dette hevdes det at omtrent 30 % av jordens befolkning ennå ikke har hørt «Evangeliet om Jesus».
Norsk misjon
Norsk misjon, i form av frivillige misjonssorganisasjoner eller menigheter, har sendt ut misjonærer i mange år. De første misjonsforeningene ble etablert i 1820-årene. Det Norske Misjonsselskap ble stiftet i 1842, og den første misjonsforeningen for kvinner ble stiftet i 1844 av Gustava Kielland. Tradisjonelt har misjonen engasjert seg i land i Afrika, Asia og Sør-Amerika. Men også i Europa og Midtøsten etableres ny misjonsvirksomhet. I 2004 brukte norsk misjon omtrent 3 % av midlene i Midtøsten og Nord-Afrika.
«Misjonsfeminisme»
Misjonsfeminisme (satt sammen av begrepene misjon og feminisme) er et begrep brukt om feministiske ideologier og aktiviteter innen misjonsvirksomhet. Begrepet er brukt blant annet av Lisbeth Mikaelsson i artikkelen «Marie Monsen: vekkerøst med kvinnebevissthet i tidsskriftet Norsk Tidsskrift for Misjon 3/1999». I artikkelen skriver Mikaelsson at «kvinnerettet misjonsarbeid har hatt et stort omfang i internasjonal misjon. Kvinnearbeidet har hovedsakelig vært ivaretatt av kvinnelige misjonærer, noe som i mange tilfeller har vært en nødvendig, praktisk ordning i kjønnsdelte samfunn».
Saint Kitts og Nevis
Føderasjonen Saint Kitts og Nevis er en øystat i Karibia. Den består av de to øyene Saint Kitts og Nevis. Befolkningen er 42,696, og hovedstaden er Basseterre. Landet er et konstitusjonelt monarki med kong Charles III som statsoverhode. Til daglig utøves funksjonene som statsoverhode av en generalguvernør, mens den utøvende makt ligger hos en regjering som utgår av parlamentet. Fra 1. februar 2023 er Marcella Liburd generalguvernør, og fra 6. august 2022 er Terrance Drew statsminister i landet. Landet er formelt en føderasjon av de to øyene Saint Kitts og Nevis, der Nevis har indre selvstyre med egen folkevalgt forsamling.
Geografi
Landet består av to store øyer, Saint Kitts og Nevis. Det høyeste punktet er på fjellet Mount Liamuiga som er 1,156 moh.
Øyene er av vulkansk opprinnelse med fjelltopper inne i jungelen. Det bor nesten ingen i de bratte skråningene rundt fjelltoppene, og mesteparten av befolkningen bor nær havet hvor terrenget flates ut. Det finnes en del elver som starter ved fjellene og gir befolkningen nede ved kysten ferskvann. Saint Kitts har også en veldig liten innsjø.
Demografi
I 2018 var det 55,432 innbyggere i landet. Gjennomsnittlig levealder var 72,4 år. Det har alltid vært mye utvandring fra landet, og befolkningstallet har sunket med 25 % siden 1960 da det var omtrent 51,000 innbyggere.
Saint Kitts og Nevis har en befolkningsvekst på 0,5 %.
Utvandring fra Saint Kitts og Nevis til USA:
Religion
Kristendommen er den største religionen, men det finnes også grupperinger av rastafarianere.
Historie
Nevis ble kolonisert i 1628 av britiske bosettere fra Saint Kitts. Fra der ble Saint Kitts base for britisk og fransk ekspansjon i Karibia. En spansk straffeekspedisjon ble sendt for å støtte de spanske kravene til øyene og denne styrken okkuperte begge øyene og deporterte bosetterne i 1629. Disse vendte imidlertid fort tilbake og reetablerte koloniene sine. I løpet av 1600- og tidlig 1700-tallet kjempet Storbritannia og Frankrike om herredømmet over Saint Kitts, frem til den ble britisk koloni i 1713 som følge av freden i Utrecht.
På tross av at øyene er små i størrelse og kun 2 km fra hverandre, ble de styrt som separate kolonier frem til sent på 1800-tallet da de ble slått sammen til en administrativ enhet sammen med Anguilla. Dette har gjort forholdet mellom de to øyene anspent, og innbyggerne på Nevis beskylder Saint Kitts for å neglisjere øya.
Saint Kitts og Nevis ble sammen med Anguilla en forent stat med eget selvstyre i 1967, men var fremdeles en britisk koloni. Anguillanerne gjorde opprør og ble skilt fra de andre øyene i 1971. Saint Kitts og Nevis ble selvstendige i 1983 og er den yngste suverene staten i Amerika.
I 1998 ble det gjennomført et valg på Nevis hvor det skulle bestemmes om Nevis skulle bli en egen stat og dermed skilt fra Saint Kitts, men det ble ikke oppnådd to tredjedels flertall som var nødvendig for at løsrivelsen skulle bli et faktum.
Politikk
Saint Kitts og Nevis er et selvstendig samvelderike og har kong Charles III som sitt statsoverhode. Monarkens representant i landet er generalguvernøren som handler etter råd fra statsministeren og kabinettet. Statsministeren er lederen av det største partiet i Huset og kabinettet tar seg av statens anliggender.
Landet har en nasjonalforsamling med ett kammer, som blir kalt National Assembly. Det består av 14 medlemmer hvor elleve av dem er folkevalgte. Tre av de elleve er fra Nevis mens resten er fra Saint Kitts. De resterende tre som ikke er folkevalgte, men blir utnevnt av generalguvernøren, kalles senatorer. To av senatorene er utnevnt etter råd fra statsministeren, mens den tredje er utnevnt etter råd fra lederen av opposisjonen. Ulikt fra andre land så utgjør ikke senatorene et separat overhus eller senat, men sitter i National Assembly sammen med de folkevalgte representantene. Alle representanter blir valgt inn for en fem års periode. Statsministeren og kabinettet har ansvar ovenfor parlamentet.
Landet kalles formelt en føderasjon av to øyer, Saint Kitts og Nevis. Nevis har selvstyre med en egen folkevalgt forsamling og administrasjon. Tilsvarende institusjoner finnes ikke for Saint Kitts.
Saint Kitts og Nevis er medlem i CARICOM, Det karibiske fellesskapet og Organisasjonen for østkaribiske stater.
Se også: Liste over Nasjonalforsamlingens presidenter
Administrativ inndeling
Føderasjonen Saint Kitts og Nevis består av 14 parishes (distrikter): ni av dem på Saint Kitts og fem av dem på Nevis.
Forsvars- og utenrikspolitikk
Landets forsvarsstyrke, Saint Kitts and Nevis Defence Force, har en historie som går tilbake til 1896. I tillegg til oppgaven med å ivareta landets forsvar, skal forsvarsstyrken også bidra til indre sikkerhet og orden og bistå ved naturkatastrofer og krisesituasjoner.
Saint Kitts and Nevis Defence Force består av en infanterikompani og en støttetropp, samt kystvakt. Til sammen disponerer forsvaret en styrke på 375 personer (2010).
Menneskerettigheter
Saint Kitts og Nevis har fengselsstraff inntil 10 år for homofili.
Økonomi
Saint Kitts og Nevis' økonomi er dominert av turisme, jordbruk og lett industri. Sukker var hjørnesteinsnæringen fra 1640-årene og fremover, men økende produksjonskostnader, lav sukkerpris og myndighetenes innsats for å senke den økonomiske avhengigheten av sukker har ledet til et økt mangfold innen jordbruksnæringen. I 2005 ble det statlig eide sukkerselskapet lagt ned da det hadde gått med tap i lengre tid og representerte en stor utgiftspost for landet. Tidligere sukkerplantasjer dominerer fremdeles landskapet på Saint Kitts, men mange av sukkerrøråkrene har blitt fjernet for å gi rom til landutviklere.
Kultur
Landet er kjent for sine mange musikalske feiringer inkludert Karneval (17. desember til 3. januar på Saint Kitts. Den siste uka i juni blir Saint Kitts musikkfestival holdt, og på Nevis blir det holdt den ukelange festivalen Culturama fra slutten av juli til begynnelsen av august. I tillegg til disse finnes det andre festivaler på øya Saint Kitts. Det er vanlig at festivalene inneholder parader, street dance og jazz, salsa, soca, calypso og steel-drum musikk.
Oppføring på UNESCOs liste
Verdensarvsteder
Oppføringer på UNESCOs verdensarvliste (World Heritage List), verdens kultur- og naturarvsteder.
Brimstone Hill Fortress nasjonalpark
Geez-skrift
Geez-skrift ( Gəʿəz), også kalt etiopisk, er et abugida som brukes til å skrive flere språk i Etiopia og naboområder. Skriften kalles også fidäl (fidel), som betyr «skrift» eller «alfabet»..
Alfabetet brukes med enkelte variasjoner til å skrive blant annet geez, amharisk, tigré, tigrinja og sebatbeit. Tradisjonelt har skriften også vært brukt til de ikke-semittiske språkene meen, blin og oromo.
Skriften ble antagelig utviklet fra et alfabet som ble brukt i det sørlige Arabia i oldtiden, som var beslektet med andre semittiske skriftsystemer.
Skriften skrives fra venstre mot høyre, altså motsatt av hebraisk og arabisk. Skriften består av 26 konsonanter. Hvilke vokaler som skal brukes, vises ved at konsonanttegnene forandrer form på forskjellige måter etter hvilken vokal de skal stå sammen med.
Cristian Riveros
Cristian Miguel Riveros Núñez (født 16. oktober 1982 i Saldívar) er en paraguayansk profesjonell fotballspiller som spiller for den engelske fotballklubben Sunderland. Han spiller midtbane, og er også en del av. Riveros har spilt for flere andre klubber i sin karriere, blant annet Cruz Azul og Club Libertad.
Han ble tatt ut til Fotball-VM 2010 i Sør-Afrika.
Miyagi Stadium
Miyagi Stadium (宮城スタジアム, Miyagi Sutajiamu) er et fotballstadion i byen Rifu som ligger i Miyagi i Japan. Kapasiteten er på 49 133. Stadionet ble brukt under fotball-VM 2002 i Japan og Sør-Korea, da det ble spilt tre kamper her.
Linnea
Linnea (Linnaea borealis) er en dvergbusk i kaprifolfamilien Caprifoliaceae. Den regnes ofte som eneste art i slekten Linnaea, men blir også ofte slått sammen med slektene Kolkwitzia, Abelia og Dipelta. Planten er oppkalt etter Carl von Linné. Han selv omtalte den som «min blomma» og «min ört» (norsk:min urt). Den er Smålands landskapsblomst og Eidsbergs kommuneblomst.
Den har en sirkumboreal utbredelse i Europa sør til Alpene, i Asia sør til nordlige deler av Japan, og i Nord-Amerika sør til Nord-California og Arizona i vest, og Tennessee i Appalachene i øst.
Linnea er delt inn i tre underarter:
Linnea har også blitt brukt i folkemedisinen, både som te og omslag, mot gikt, helvetesild og andre hudsykdommer.
Gulflekket nattøgle
Gullflekket nattøgle er en nattøgle i slekten Lepidophyma. Den er stor til å være nattøgle, med en kroppslengde på opptil 12,7 cm. Kroppen er mørk, nesten svart, og har gule flekker langs sidene.
Dette er den mest kjente arten i denne slekten, og den finnes i det sørøstre Mexico, Belize, Guatemala, Honduras, El Salvador, Nicaragua, Costa Rica og Panama. Den lever i skog fra 120 til 940 m over havet, og er knyttet til råtne trestammer.
Noen populasjoner av arten er partenogenetiske, mens andre har vanlig kjønnet formering.
Tverrlinjet bakkefly
Tverrlinjet bakkefly (Xestia sexstrigata) er en sommerfugl som tilhører familien nattfly (Noctuidae). Den er funnet nord til Møre og Romsdal i Norge.
Utseende
Et middelsstort (vingespenn 33 – 40 mm), gulbrunt nattfly. Forvingen er gulbrun med 4-5 smale, brune tverrstriper. Nyre- og ringmerkene er brunkantede, men vanligvis samme farge som resten av vingen. Bakvingen er lyst gråbrun med brun ytterkant.
Levevis
Arten lever i fuktig skog og i myrlendt terreng. Larvene lever på ulike urter. De voksne sommerfuglene flyr i juli – august og komnmer gjerne til lys.
Utbredelse
Denne arten er bare kjent fra Vest-Europa. I Norge er den funnet nord til Møre og Romsdal.
Romandie rundt 2011
Romandie rundt 2011 var den 65. utgaven av Romandie rundt og ble arrangert fra 26. april til 1. mai i Sveits. I tillegg til de 18 ProTeam var Geox-TMC og Europcar invitert. Cadel Evans vant sammenlagt, som i 2006.
Ignacy Mościcki
Ignacy Mościcki (født 1. desember 1867 i Mierzanów ved Ciechanów i Polen, død 2. oktober 1946 i Versoix ved Genève i Sveits) var en polsk politiker og kjemiker. Han var president fra 1926 til 1939.
Bakgrunn
Ignacy Mościcki tilhørte en velstående adelsslekt og studerte kjemi ved det tekniske universitetet i Wien og i Riga. I 1912 ble han utnevnt til professor i kjemi i Lemberg (nå Lviv, polsk Lwów), hvor han virket frem til 1922. Han publiserte i tiden frem til 1926 over 60 vitenskapelige arbeider og høstet internasjonal anerkjennelse.
President
Etter Józef Piłsudskis statskupp i mai 1926, som førte til at den polske presidenten, Stanisław Wojciechowski, gikk av, ble Mościcki foreslått som president av Piłsudski og valgt av Sejmen den 1. juni 1926. Det var likevel Piłsudski som hadde den faktiske makten frem til han døde i 1935.
Den 23. april 1935 trådte en ny polsk forfatning i kraft, som gav presidenten omfattende fullmakter, bl.a. retten til å utpeke en etterfølger under en krig eller unntakstilstand. Selv om det hadde blitt forventet at presidenten skulle gå av etter at forfatningen trådte i kraft og at det skulle bli holdt et nytt valg, ønsket Mościcki ikke å gå av. Hans embedsperiode hadde uansett først endt i 1940.
Etter Piłsudskis død oppstod to maktsentre i Polen, den såkalte «slottsgruppen» rundt Mościcki (med navn etter presidentens residens, kongeslottet i Warszawa) og den såkalte «oberstgruppen» rundt den nye marskalken Edward Rydz-Śmigły.
Fratreden og eksil
Det polske nederlaget i krigen i september 1939 tvang Mościcki til å gå av. Mościcki gikk av som president da invasjonen førte til at han måtte forlate hovedstaden. Han utnevnte, ved et dekret utstedt i Kuty 17. september, Władysław Raczkiewicz til sin etterfølger, i henhold til grunnloven av 1935. Mościcki flyktet deretter til Romania. Han flyktet først til Romania, og derfra reiste han i desember 1939 til Sveits, hvor han døde i oktober 1946.
I 1993 ble hans urne overført til Warszawa og bisatt i krypten i Johanneskatedralen.
Den norske santalmisjon
Den norske santalmisjon var en norsk humanitær- og misjonsorganisasjon med tilknytning til Den norske kirke som drev et omfattende humanitært arbeid og skolevirksomhet i utviklingsland. Den ble etablert i 1867 og var den norske grenen av en multinasjonal virksomhet med utspring i Norge og Danmark, som opprinnelig drev humanitært arbeid og misjonsarbeid blant santalfolket i India og Bhutan. Etterhvert ble virksomheten utvidet til en rekke andre land i Asia, Sør-Amerika og Afrika. Den norske santalmisjon drev skoler, sykehus, teplantasjer og andre former for sosiale prosjekter, ved siden av evangeliserende arbeid. Santalmisjonen utgav bladet Santalen fra 1883 til 2001. Den norske santalmisjon ble fusjonert inn i Normisjon i 2001 og hovedsakelig videreført som Normisjons internasjonale gren, med misjons- og bistandsprosjekter i utviklingsland.
Historie
Santalmisjonen i Norge ble stiftet i 1867, men fikk først en nasjonal ledelse, sentralkomiteen, i 1883. Sentralkomiteen i Den norske santalmisjon ble de første fire årene ledet av den radikale legen og politikeren Oscar Nissen, og deretter var teologen Bernhard Pauss i 20 år leder. Under kirkestriden tidlig på 1900-tallet mellom den offisielle kirken ledet av universitetsutdannede teologer og en mer lavkirkelig fløy som særlig bestod av Indremisjonen stod sentralkomiteen i Santalmisjonen nærmere den offisielle kirken og «fjernt fra indremisjonens populisme». Sentralkomiteen var et selvsupplerende organ frem til 1911, da det ble omdannet til et valgt landsstyre. I 1912 ble Ole Hallesby leder.
I tillegg til Den norske og Den danske Santalmission ble det etablert støtteforeninger i Sverige, Storbritannia og USA. De britiske santalforeningene avviklet sin støtte allerede før 1910. I Sverige ble de siste organisasjonene med engasjement for santalene nedlagt i 2003. I dag gjenstår derfor kun Normisjon, Danmission og den amerikanske World Mission Prayer League som giverorganisasjoner for The Santal Mission of the Northern Churches som i 1950 ble utgangspunktet for en egen indisk kirke, NELC.
Siden misjonæren Oddvar Holmedal avsluttet sin tjeneste for Santalmisjonen ca. 1990 har det ikke vært vestlige misjonærer i det indiske santalområdet. Virksomheten er nå fullstendig overlatt til den nasjonale indiske kirken, NELC.
Hollywood
Hollywood er et distrikt i byen Los Angeles i California i USA.
Den norske santalmisjon
Historie
En av Santalmisjonens mest kjente medarbeidere var den norske misjonspresten Olav Hodne.
Hollywood
Hollywood har siden tidlig 1900-tallet vært sentral i filmproduksjon, blant annet på grunn av gunstige lysforhold, bedre vær og et mer variert landskap (i forhold til New York). Hollywood er på grunn av dette et kjent sted over hele verden, og er omtrent synonymt med amerikansk filmproduksjon. Oscarutdelingen finner sted på Dolby Theatre ved Hollywood Boulevard, og man finner også Hollywood Walk of Fame der.
Det mest kjente landemerket er Hollywoodskiltet, et skilt med 9,4–11,9 meter brede og 13,7 meter høye bokstaver som danner ordet «Hollywood» (opprinnelig «Hollywoodland»).
Eirik Reppen
Eirik Reppen (født 29. september 1967 i Harstad) er en norsk økonom og forfatter. Han er utdannet MBA – Master of Business Administration fra Handelshøyskolen BI 1991.
Reppen debuterte som spenningsforfatter med finansthrilleren Machosyndromet høsten 2009 på Gyldendal forlag. Den ble solgt i 9,000 eksemplarer.
Reppen er broren til skuespiller og teatersjef Iren Reppen.
Hegernes
Hegernes (eller Hegernes Store, gnr. 158, bnr. 1, også kalt Heggenes og tidligere Hægernes) er en gård i Eina sogn i Vestre Toten kommune. Den ligger i skråningen på østsiden av Einavatnet. Gården er tidligere skysstasjon på Høgkorsveien (Kjølveien) mellom Hadeland og Toten. Berømt er den først og fremst for Bjørnstjerne Bjørnsons besøk en gang på 1890-tallet, da han kom over Høgkorset og skrev disse linjer i skyssboken på gården:
Stordalselva
Stordalselva kan vise til flere elver i Norge:
HPZ
Beskyttelsessone for helikopter, også kalt HPZ (for Helicopter Protected Zone), er et avgrenset, ikke-kontrollert luftrom rundt installasjoner på kontinentalsokkelen, og der Helicopter Flight Information Service (HFIS-enhet) gir flygeinformasjonstjeneste og alarmtjeneste. Slike soner opprettes for å vise at luftrommet er hyppig trafikkert av helikoptre.
Helicopter Flight Information Service, HFIS, tilsvarer AFIS-enheter på land.
Víctor Cáceres
Víctor Cáceres (født 25. mars 1985 i Asunción) er en paraguayansk profesjonell fotballspiller som spiller for den paraguayanske fotballklubben Club Libertad. Han spiller midtbane, og er også en del av.
Han ble tatt ut til Fotball-VM 2010 i Sør-Afrika.
Air Force One
Air Force One er kallesignalet som brukes over radioen når USAs president er ombord i et hvilket som helst av det amerikanske flyvåpenets luftfartøyer. Når presidenten oppholder seg om bord i et av flyvåpenets luftfartøyer, er dette fartøyet altså pr. definisjon «Air Force One». Flyet som visepresidenten oppholder seg i kalles på samme måte «Air Force Two».
Tilsvarende brukes uttrykket Navy One om luftfartøyet presidenten oppholder seg i hvis det tilhører marinen, Marine One hvis det tilhører marineinfanteriet, Army One hvis det tilhører hæren og Coast Guard One hvis det tilhører kystvakten. Executive One er betegnelsen på et sivilt luftfartøy som frakter presidenten. Hvis noen av disse transporterer presidentens familie, men ikke presidenten selv, får flyet rett til å bruke kallesignalet Air Force One Foxtrot. Foxtrot står for «Family» (familie).
Når uttrykket «Air Force One» ofte knyttes til et bestemt fly, skyldes det at presidenten normalt reiser rundt med et av flyvåpenets to ombygde Boeing 747-fly. Disse flyene, som er stasjonert på Andrews Air Force Base, er basert på modellen 747-200B, med den militære betegnelsen VC-25A og har henholdsvis nummer 28000 og 29000 malt på halen.
Fly
I februar 2018 bestilte den amerikanske regjeringen to nye presidentfly av typen Boeing 747-8 til 3,9 milliarder dollar.
UEFA-cupen 1973/74
UEFA-cupen 1973/74 ble vunnet av nederlandske Feyenoord Rotterdam med 4-2 over engelske Tottenham Hotspur FC sammenlagt. Dette var UEFA-cupens tredje sesong. Turneringens toppskårer ble Lex Schoenmaker fra Feyenoord med ni mål totalt.
Rosenborg Ishockeyklubb
Rosenborg Ishockeyklubb (RIHK) er en ishockeyklubb fra Trondheim, stiftet som ishockeyavdelingen til Rosenborg Ballklub i 1934. Klubbens fotball- og ishockeyavdeling skilte lag og ble to uavhengige klubber i 1991. Rosenborg hadde inntil 2010 aldri spilt høyere enn nest øverste nivå i Norge. Da TIK ble nedlagt i 2008 banet dette vei for at Rosenborg kunne satse mot norgeseliten, og klubbens seniorlag for herrer spilte fra og med sesongen 2010/11 til og med sesongen 2013/14 i GET-ligaen. Siden Leangen Ishall ble ferdigstilt i 1977 har hallen vært Rosenborgs hjemmearena, etter at man hadde spilt utendørs på naturis siden klubben ble stiftet.
1934–1960: Klubben blir til
Den første ishockeykampen i Trondheim ble spilt 19. februar 1933, som en oppvisningskamp i forbindelse med VM i hurtigløp på skøyter arrangert på Trondheim Stadion. 18. januar året etter ble Trondhjems Ishockeyklubb stiftet (må ikke forveksles med Trondheim Ishockeyklubb), og 18. september påfølgende høst ble Norges Ishockeyforbund grunnlagt. Noe senere på høsten fant også Rosenborg Ballklub ut at man ville ha en ishockeyavdeling, etter initiativ fra Trygve Falstad, Harald Petersen og Olav Fossum. Dette gjør Rosenborg Ishockeyklubb til den eldste i landet som har deltatt sammenhengende fra grunnleggelsen og fram til i dag.
I begynnelsen deltok klubben i det som ble kalt nordnorsk mesterskap, siden omdøpt til Distriktsmesterskap Trøndelag, samt i den lokale turneringen hvor man kjempet om Gråkallbanens pokal på Lianvannet. Rosenborg sikret seg første napp i pokalen i 1937, samme år som det ble arrangert en storstilt kronerulling for å finansiere lysanlegg på Rosenborgbanen. Nye seire i turneringen i 1948 og 1951 gjorde at Rosenborg fikk vandrepokalen til odel og eie.
Etterkrigstiden introduserte også samarbeidet med svensk ishockey, en tradisjon som fortsatt ivaretas av Rosenborg i sesongoppkjøringen. Svenske klubber som Östersund og Strömsund var vertskap for trønderne, og kom på gjenvisitt til Trondheim for å spille treningskamper.
Sesongen 1953 ble meget god for Rosenborg, laget vant julecupen og gikk gjennom serien uten å avgi poeng. Det første tapet kom med 1-4 for norgesmestrene Furuset, og senere i sesongen deltok klubben sammen med Wing i en norsk/svensk serie mot Östersund og Strömsund. Samme år ble det satt banerekord på Rosenborgbanen da Rosenborg slo Freidig med hele 26-0. Mot slutten av 50-tallet startet for alvor diskusjonen om å etablere kunstis i Trondheim, som følge av at regn og mildvær satte en stopper for en rekke seriekamper.
1960–1975: Kampen for ishallen
På begynnelsen av 60-tallet forelå det forslag om å etablere kunstisbane flere steder i byen, blant annet bak hovedtribunen på Lerkendal, i "Dødens Dal" og på Stadion. Likevel skjedde det lite i Trondheim, mens byer som Oslo og Bergen fikk kunstfrosne baner. På naturis sikret Rosenborg seg krestmesterskapet i 1962/63-sesongen, med fotballprofiler som Paul Fornes og Birger "Bikkja" Thingstad som toneangivende spillere på laget. I 1964 ble "Aksjon Kunstis" startet, med formål om å skaffe 750 000 kroner i startkapital til et anlegg med hurtigløpsbane og ishall, i alt kostnadsberegnet til fire millioner kroner. En del av aksjonen var den såkalte "Borgergaven", som søkte å engasjere hele byens befolkning i arbeidet med å få ishall til Trondheim. Samtidig som Rosenborg var omtrent utilnærmelige i de årlige kretsmesterskapene, var rekrutteringen til idretten på vikende front mot slutten av 60-tallet. Det syntes åpenbart at en ny ishall var det eneste som kunne redde Trondheim som ishockeyby.
I tiåret som fulgte fortsatte trenden med ustabile værforhold, og i sesongen 1972/73 ble det ikke spilt en eneste seriekamp. Den tradisjonelle julecupen hadde nå blitt avlyst fem år på rad, og da spillerne en sjelden gang fikk prøve seg på isen demonstrerte man et sørgelig ferdighetsnivå. Like fullt var Rosenborg byens beste lag, og hentet hjem sitt 15. kretsmesterskap i sesongen 74/75. Året etter skulle det imidlertid endelig skje noe på anleggsfronten.
1975–1991: Under tak
18. desember 1975 vedtok Trondheim bystyre kunstisplanene, og i mai 1976 ble spaden satt i jorda på Leangen. Paradoksalt nok ble påfølgende vinter en av de mest stabile klubben hadde hatt på naturis, og etter seier i 3. divisjon Trøndelag skulle Rosenborg for første gang spille kvalifisering til 2. divisjon. Opprykket røk med ett poengs margin, men klubben hadde bevist at det var mulig å spille jevnt med de beste lagene i 3. divisjon på Østlandet. Senhøsten 1977 sto Leangen Ishall ferdig, og 15. november samme år ble ishallen offisielt åpnet av ordfører Axel Buch.
Opprykket til 2. divisjon ble sikret i sesongen 1978/79, Rosenborgs andre sesong i egen storstue, etter kvalifiseringsspill mot Holmen og Lillehammer. Den kanadiske spillende treneren James (Jim) Webster hadde stor innflytelse på det taktiske spillet i Rosenborg i denne perioden, og en annen kanadier, Lynn Joergensen, kom til klubben foran debutsesongen i landsomfattende ishockey. Over 2 000 tilskuere samlet seg i Leangen Ishall foran den første hjemmekampen i 2. divisjon høsten 1979, et signal om at det lokale publikum var sultefôret på ishockey. Rosenborg avsluttet sesongen med en høyst respektabel fjerdeplass på tabellen.
I 1981/82 møtte Rosenborg for første gang en lokal rival i 2. divisjon, nemlig Strindheim. Det første møtet mellom klubbene trakk 2 350 tilskuere – publikumsrekord på dette tidspunktet. De følgende sesongene kjempet Rosenborg, Strindheim og Astor om hegemoniet i Trondheim, samtidig som stadig flere kom til erkjennelsen om at sammenslåing måtte til dersom man skulle greie å etablere et topplag i byen. Rosenborg var imidlertid i en gunstig økonomisk situasjon på grunn av fotballaget, og ønsket ikke å løsrive seg fra moderklubben. Da Astor og Strindheim inviterte til å puste liv i TIK svarte derfor Rosenborg med å tilby spillerne fra de andre to klubbene å melde seg inn i RBK i stedet, noe som ble avslått, og de to førstnevnte klubbene slo seg sammen til TIK. Allerede i 1986/87-sesongen rykket den nye klubben opp i 1. divisjon, og fra nå av var det ingen tvil om at Rosenborg måtte finne seg i å spille andrefiolin i byens ishockeymiljø. I 1988/89 endte Rosenborg som nummer ni av ti lag, og rykket ned i 3. divisjon. Returen til 2. divisjon ble sikret ved at klubben vant alle sine kamper påfølgende sesong. Da 1. divisjon ble til eliteserien i sesongen 1990/91 sanket Rosenborg nok poeng til å få plass i den nye 1. divisjon. Lasse Beckman fortsatte som trener, men uten særlig hell. Det ble nedrykk til 2. divisjon høsten 1991, men etter nyttår klarte laget på nytt å kvalifisere seg til 1. divisjon fra høsten 1992.
De vidt forskjellige økonomiske situasjonene til fotball- og ishockeyavdelingen i RBK hadde på dette tidspunktet begynt å tære på samarbeidet innad i idrettslaget. Stadig flere sentrale personer i fotballadministrasjon og -styre mente at fotballdelen av Rosenborg drev ren veldedighet, og at det var på tide å skille de to avdelingene av klubben. Man jobbet med flere alternative løsninger for organisasjonsform, men på årsmøtet 27. november 1991 ble det endelig vedtatt at fotball- og ishockeyavdelingen skulle skille lag. Den nå selvstendige Rosenborg Ishockeyklubb fikk et engangsvederlag fra RBK og preferanser på inntektsgivende arbeid i forbindelse med arrangementer på Lerkendal.