cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Steigen Sagaspills historie
1985
Den første oppsetningen hadde et budsjett på spede 10 000, og det var mange andre vanskeligheter for Tordis. Hun skriver selv at «den største og mest merkbare i arbeidet med Steigen Sagaspill var den store aldersspredningen av skuespillerne som skulle spille mot hverandre, spesielt slik Hagbard og Signe jo var.» En annen vanskelig ting, som er vanlig i alle slike små samfunn, er å få skuespillerne og statistene til å forstå hvor viktig det er å møte opp til prøver – i oppmerksomhetskamp med fjøser og familie.
1987
Aasta Aalo gjorde ingen store forandringer i skuespillet. I år var det fokus på kostymene, og de hadde et eget budsjett på 20 000 kroner. Inger Susæg fikk i oppdrag å lage tegninger til kostymer, og gjorde en veldig jobb på å finne ut av hvordan slike klær skulle se ut, ved hjelp av en rekke kilder.
1989
Thorbjørn Gabrielsen la i år spesiell vekt på å få bevegelse i koret, og gjøre dem til en integrert del av handlingen – noe som har blitt fulgt opp i alle år senere. Skalden Trym fikk også sine første replikker dette året.
1991
Den polskfødte regissøren Czeary Aleksander Szewzyk (uttales sharek) hadde stor fokus på action, og ville få fram det dramatiske i stykket med store effekter, som hester, enorme kamper, ekstreme pyroeffekter – Hele hytter sto i brann. Kampene var ikke akkurat trygge – den eneste gangen noen av skuespillerne er blitt skadet i stykket var i år. Christian List fikk et trespyd i hodet, og ble slått i svime.
1993
Bursislav ble også skrevet inn i år, slik at Szewczyk kunne ha mer å lage kamp med – Burislavs menn mot kong Sigards menn. Burislav kommer et stykke ut i stykket, og vil «prøvesmake» på giftet sitt.
Szewczyk innførte flere sterke virkemidler òg, som utstoppede ravner og ordentlige kuhodeskaller på stake.
1995
Ørjan Wiklund endret mye på det artistiske i stykket. Han stokket om på replikker, ryddet opp i teaterteksten, fjernet noe tekst og tok i bruk annen tekst fra originalmanuskriptet som ikke var blitt brukt før – Alt dette for å få handlingen bedre frem.
Til tross for dette kunstneriske med Wiklunds oppsetning, ble dette årets oppsetning den mest blodige framføringen Sagaspillet har sett, både før eller siden. Kong Sigard og Burislav kjemper mot hverandre. I slutten av spillet, etter at både Hagbard og Signe er døde, dreper Sigard Brusislav, øyeblikket før han selv blir drept av Burislavs menn. Nå er Steig uten noen leder, og folket snur seg til Ulvhild, Sigards forviste søster. Sverdet, maktsymbolet i mannsverden, er nå hennes, men hun vil ikke ha det og stikker det i marken, og snur ryggen til.
Ærespris
I år fikk sagaspillet tildelt Tysfjord Sparebanks ærespris for dugnadsinsatsen, en pris som deles ut til personer, lag eller foreninger som gjør en innsats for lokalmiljøet.
1997
Barbro Laxaa og Bjørg Breivik hadde delt regi.
I år ble fokuset satt sterkt på dronning Ålov's russiske bakgrunn, og for å understreke forholdet mellom vikingene og samene. Hun ble spilt av russiske Shierly Kobialko. For å forsterke inntrykket ble to nye scener skrevet inn, en handelsscene og en festscene (begge har blitt brukt i alle år etter). I festscenen er Ålovs slektninger med og fester, mens i handelsscenen er det samer som handler med samiske ting.
De jobbet også med «massescenene», for å få det til å utnytte Vollmoens veldig massive utescene.
1999
Inger Susæg tok ned spillet igjen, fra den voldelige saken det hadde blitt de siste tre årene, og tilbake til det poetiske. Hun skriver selv at «Å se Sigard stå ribbet tilbake når Signe går i døden, er for meg sterkere enn vold».
I tillegg designet hun et nytt langhus til skuespillene, og et orkesterhus. Før hadde orkesteret stått på et provisorisk platå uten ordentlig tak, og selve scenen hadde bare hatt noen få, små hytter. Nå tegnet Susæg et langhus til å ha midt på scenen, og et orkesterhus. Langhuset ble laget med en paviljong til andre etasje, som fungerte som Signes sovebur.
2001
I 2001 var de greske nornene (skjebnegudene), Urd, Verdande og Skuld med i spillet. Lillian Selvik brukte ikke langhuset fra året før, fordi hun syntes det skygget for mye for naturen på Vollmoen.
2003
Det som nok er Kjetil Sørbottens største forandring i dette årets sagaspill, er måten publikum kommer på. Før har publikum kommet opp på Vollmoen ettersom de kom dit, i uordnete rekker, og kjøpt ting i salgsbodene der. I 2005 hadde derimot Kjetil som den første regissøren lagt regi på publikums oppmarsj. Publikum ble delt opp i grupper, som representerte tingfolket som kom til Steig. Mellom hver gruppe red en hest med banneret til et av høvdingsetene hvis ledere kommer til Steigartinget. Publikum var altså i 2005 en integrert del av spillet, helt til de var oppe på tribunen.
Burislav var med i år, men Trym var borte. Burislav var i år gjort snillere og mer sympatisk, slik at Signes valg ikke sto mellom den onde og den gode, men mellom sedvanen og kjærligheten.
Til Russland
I 2003 dro en del av sagaspillet til Staraya Ladoga i Russland, for å ha en framføring av spillet der. En trekkspill-utøver og en trompetist fungerte som trekkspillorkester, noen få sangere som kor og alle hovedrolleinnehaverne var med – for å feire 1250-årsdagen til byen som var Russlands første hovedstad.
2005
Mange veteraner omtalte jubileumsspillet i 2005 (20-årsjubileum) som et av de beste. Janne Vik Lossius har lagt en langt mer detaljrik og styrende regi enn noen regissør før henne. Av store forandringer har hun, sammen med Bjørn Stemland, skrevet Trym mer inn i skuespillet, og også gjort orkesteret til en langt mer integrert del av spillet. Før var de mer et stemningsskapende middel, men i år hjalp det også litt med å drive handlingen.
Dette årets spill gav spillet tilbake noe av det personlige preget som delvis hadde forsvunnet de siste årene til fordel for en mer action-preget stil, spesielt etter at Czeary Aleksander Szewczyk skrev inn Burislav i 1993.
Et annet tillegg i år, kanskje til en kontrast, var at spillet hadde en profesjonell scenekamp-instruktør fra Oslo til å instruere kampscenen, som derfor ble en langt mer sofistikert, men samtidig mer trygg for skuespillerne, scene en de fleste som har vært til nå.
Nordlysøyane
Nordlysøyane er en mindre øygruppe beliggende nordøst for Lågøya ved Nordaustlandet på Svalbard. Den består av tre øyer/holmer:
Tooji
Touraj Keshtkar, kjent under artistnavnet Tooji, (persisk: ; født 26. mai 1987 i Shiraz i Iran) er en norsk sanger, barnevernspedagog, programleder og modell. Han representerte Norge under Eurovision Song Contest 2012 i Baku i Aserbajdsjan 26. mai 2012 med låten «Stay».
Bakgrunn
Tooji Keshtkar kom til Norge som ettåring 26. mai 1988 sammen med moren Lily Bandehy. De var asylsøkere fra Iran. Samtidig som han jobbet som MTV-programleder, fullførte han studiet i barnevernspedagogikk og har etter dette jobbet på asylmottak og i barnevernet. Tooji er åpent homofil.
Sangkarriere
Samtidig som programlederjobben startet Tooji på artistkarrieren i 2008 og ga ut singelen «Swan Song».
Melodi Grand Prix 2012
Med låten «Stay» kom Tooji på andreplass i den tredje delfinalen som ble arrangert i Florø 4. februar. Sammen med Petter Øien og Bobby Bare, og Yaseen og Julie Maria sikret han seg plass i finalen som ble arrangert i Oslo Spektrum 11. februar. Tooji var den siste av artistene som ble ropt opp til gullfinalen, og etter en tett avstemning var det klart at han fikk representere Norge i den andre semifinalen i Baku torsdag 24. mai. I forkant av konkurransen var Toojis låt den mest populære på YouTube av 2012-konkurransens bidrag.
Semifinale 24. mai 2012
Til tross for lydproblemer under generalprøven, kvalifiserte Tooji seg til finalen i Eurovision Song Contest som i 2012 ble arrangert i Baku i Aserbajdsjan. Tooji hadde fått med seg Hans Esben Gihle på koring (siden forhåndsinnspillinger ikke er tillatt) i den europeiske finalen som gikk av stabelen lørdag 26. mai 2012. Under Melodi Grand Prix hadde han koringen innspilt på tape. «Jeg vil understreke at jeg ikke er hyret inn for å dubbe Tooji, men for å støtte ham opp. Tooji synger mer enn bra nok selv. Han fortjener all den skryten han kan få.», uttalte Hans Esben Gihle til VG.
Finale 26. mai 2012
Tooji, som representerte Norge, var en av favorittene før finalen, men endte likevel på sisteplass i finalen med 7 poeng. Dette var Norges ellevte sisteplass i Eurovision Song Contest. Seieren gikk til Sverige og Loreen.
Ikke før stemmegivningen hadde kommet litt over halvveis, fikk Norge og Tooji sine første poeng, 3 poeng fra Nederland. Island fulgte opp med 1 poeng, og Sverige ga 3 poeng. Da Tooji ble intervjuet av VG etter konkurransen, konkluderte han: «Europa ville ikke ha meg». Ifølge VG tok Tooji nederlaget med godt humør.
Etter finalen sa Aftonbladets ekspertkommentator Tobbe Ek til VG: «Jeg synes bare synd på Tooji. Dette fortjener han ikke virkelig ikke. Sisteplass – så dårlig er han ikke».
Senere
Tooji var programleder for MGPjr 2012, 2013 og 2014 sammen med Margrethe Røed. Han var planlagt å ha jobben i 2015 også, men ble fjernet av NRK. Bakgrunnen for det var en musikkvideo han publiserte som førte til provokasjon.
«Prinz Eugen» (1938)
«Prinz Eugen» var støtteskip for «Bismarck» under krysserkrigen i Atlanterhavet i 1941 og deltok i det dramatiske slaget i Danmarkstredet i mai 1941 hvor slagskipet HMS «Hood», Royal Navys flaggskip, ble senket. Senere samme dag ble «Prinz Eugen» bevisst skilt fra «Bismarck» og klarte å flykte fra de forfølgende britiske skipene. Etter å ha forsøkt å drive krysserkrig på egen hånd i Atlanterhavet, returnerte krysseren til Brest i Frankrike den 1. juni 1941. Under et bombeangrep av RAF den 1. juli ble «Prinz Eugen» truffet av bomber mens den lå i dokk. Bomben detonerte i fremre del av skipet og tok livet av 60 av mannskapet.
Etter at britene hadde senket «Bismarck», beordret Hitler stopp i krysserkrigen med overflatefartøy i Atlanterhavet. I februar 1942 dro «Prinz Eugen» fra Tyskland til Norge. Den 12. februar 1942 ble skipet torpedert av den britiske undervannsbåten HMS Trident. Etter midlertidige reparasjoner i Trondheim, returnerte «Prinz Eugen» til Kiel for fullstendig reparasjon. Den ble da ikke operasjonell før i februar 1943. To forsøk på å ta seg til Norge igjen samme år mislyktes. Fra august 1944 ble «Prinz Eugen» brukt i forsvaret mot de fremrykkende sovjetiske styrkene i Østpreussen, de baltiske landene og for å bringe tyske flyktninger til Tyskland. Den 15. oktober 1944 kolliderte hun p.g.a. tåke, med krysseren «Leipzig», hvorved «Leipzig» nesten ble delt i to. Fra den 20. april 1945 lå hun til kai i København og ble ikke brukt mer under krigen p.g.a. drivstoffmangel. Da krigen var over var «Prinz Eugen» det ene av bare to kryssere i den tyske Kriegsmarine som fremdeles var i drift (det andre var «Nürnberg»). Hun ble da overført til US Navy. Prinz Eugen ble deretter slept til Stillehavet via Philadelphia og Panamakanalen. Skipet overlevde to tester med atombomber 1. juli 1946 og 25. juli. Prinz Eugen ble grundig forurenset med radioaktivt nedfall, men led ingen strukturelle skader fra eksplosjonene.
Machala
Machala er en slekt av biller som har larver som eter planterøtter. De hører til undergruppen oldenborrer (Melolonthinae) i den store gruppen skarabider (Scarabaeoidea). Slekten omfatter bare én kjent art.
Utseende
En liten (ca. 10 millimeter), avlang, matt oldenborre. Kroppen er temmelig jevnbred, oversiden hårløs og nokså kraftig punktert. "Snuten" (clypeus) er litt innskåret i midten. Hodet er svart, pronotum mørkt brunrødt, dekkvingene lyst gulbrune.
Utbredelse
Arten finnes på Madagaskar.
Aphanicerca gnua
Aphanicerca gnua er en av art av steinfluer. De er tilknyttet et liv i ferskvann som nymfer (larve). Steinfluer finnes bare i nærheten av ferskvann. Selv om de voksne har fire vinger er de ikke særlige dyktige flygere og finnes sjeldent langt fra stedet de levde som nymfe. Denne familien finnes i dag bare på den sørlige halvkulen, men den tilhører en gruppe (Arctoperlaria) av steinfluer som lever på den nordlige halvkulen, så det er sannsynlig at den er av nordlig opprinnelse og har vandret sørover.
Utseende
Små, mørke steinfluer. Et karakteristisk kjennetegn er at baklårene er svært kraftige.
Levevis
Artene i familien Notonemouridae kan finnes i en rekke forskjellige ferskvanns-lokaliteter, men foretrekker kaldt og oksygenrikt vann. Noen arter lever på steiner som blir overskylt av fossefall eller stryk, andre lever i elver eller innsjøer. Nymfene eter døde planter og dødt, organisk materiale og gjennomfører utviklingen på ett år. De har sterke bein og kan krype opp loddrette overflater, også mot en kraftig vannstrøm. De voksne fluene kan hoppe ved hjelp av sine kraftige baklår, noen arter flyr også godt. De tar trolig næring til seg.
Boštjan Maček
Boštjan Maček (født 17. juni 1972) er en slovensk skytter som konkurrerer i trap. Han representerte landet sitt under Sommer-OL 2012 i London, der hans beste resultat var nummer 7 i trap.
Xiang Yanmei
Xiang Yanmei (født 13. juni 1992) er en kinesisk vektløfter.
Skulpturer i Drammen kommune
Skulpturer i Drammen kommune er en liste over skulpturer, fontener og statuer i Drammen kommune.
Xiang Yanmei
Hun representerte Kina under Sommer-OL 2016 i Rio de Janeiro, der hun tok gull i 69 kg.
Skulpturer i Drammen kommune
Liste over skulpturer (utvalg)
Skulpturene er listet i kronologisk rekkefølge, med de nyest avdukede verkene øverst
Minnesmerker
Seks personer er blitt hedret med byste: Stadshauptmand Schwartz, Erik Andreas Børresen, Torgeir Vraa, Johan Halvorsen, Thorleif Haug og Sigurd Christiansen.
Nuon Chea
Nuon Chea (kinesisk: 農謝), opprinnelig Lao Kim Lorn; født 7. juli 1926 i Voat Kor i provinsen Battambang i Fransk Indokina, død 4. august 2019 i Phnom Penh ), også kalt «bror nummer 2», var Røde Khmers sjefsideolog og stedfortreder for Pol Pot. Han var formann i nasjonalforsamlingen under Røde Khmers styre i Kambodsja fra 1976 til 1979.
Bakgrunn
Nuon Chea ble født av kinesisk-kambodsjanske foreldre. Nuons far het Lao Liv og drev med handel og dyrket mais. Moren het Dos Peanh og var skredder. Ifølge et intervju med en japansk forsker i 2003 sa Nuon Chea at Liv var kineser, mens Peanh var datter av en kinesisk innvandrer fra Shantou og hans khmer-hustru.
Som barn ble Nuon Chea oppdradd etter både kinesiske og kambodsjanske skikker. Familien gikk til et theravadabuddhistisk tempel for å be, men fulgte også kinesisk folkereligiøse skikker til kinesisk nyttår og qingmingfesten. Nuon Chea begynte på skolen som syvåring og ble undervist i thai, fransk og khmer. Han studerte rettsvitenskap ved Thammasat-universitetet i Bangkok, der han ble medlem av Thais Kommunistiske parti.
Røde Khmer
I 1951 ble han medlem av det indokinesiske kommunistpartiet. Han fortsatte senere i Kampucheas kommunistparti, mer kjent som Røde Khmer, der han gjorde en rask karriere.
Under Røde khmer-styret fra 1975 til 1979 var han Pol Pots nærmeste mann. I perioden 1976–1977 var han formelt regjeringssjef. Nuon Chea holdt seg riktignok ofte i bakgrunnen, men gikk for å være en hard mann uten skrupler.
Overgivelse, rettssaker
Sammen med andre av de øverste, tidligere rødekhmerlederne overgav Nuon Chea seg i desember 1998 til de kambodsjanske myndigheter etter forhandlinger. Statsminister Hun Sen besluttet at det ikke skulle reises tiltale mot Nuon Chea, til tross for at hans rolle i de forbrytelser som var funnet sted under kommuniststyret var omfattende dokumentert. Chea kunne dermed leve som en fri mann i sitt hjem i Pailin, som ligger sørvest i landet og nær grensen til Thailand. Det gjorde han til 19. september 2007. Han ble da arrestert i sitt hjem og ført til Phnom Penh, der han skulle stilles for den internasjonale domstolen i Kambodsja. Den 7. august 2014 ble Chea dømt til fengsel på livstid. Denne dommen anket han i september 2014. Han mente det hadde vært en urettferdig prosess, der viktige vitner ikke var blitt tillatt ført. Straffen ble opprettholdt av Høyesterett i november 2016.
Nuon Chea ble også stilt til ansvar for folkemord på etniske vietnamesere og på den muslimske minoritet, og for tvangsekteskap og voldtekter. I november 2018 fant Røde Khmer-tribunalet ham skyldig etter tiltalen og dømte ham til livsvarig fengsel for folkemord, forbrytelser mot menneskeheten og grove brudd på Genèvekonvensjonene.
Dodesillion
En dodesillion er en million undesillioner, eventuelt tusen milliard desillioner, det vil si, det naturlige tallet 1 000 000 000 000 000 000 000 000 000 000 000 000 000 000 000 000 000 000 000 000 000 000 000 000, eventuelt 1072. Ved å forklare det i «dagligtale» vil det si en million milliard milliard milliard milliard milliard milliard milliarder.
Megalittiske monument
Megalittiske monument er steinsettinger fra steinalderen og den eldre vesteuropeiske bronsealderen, vanligvis oppført av en eller flere store megalitter. De fleste megalittiske monumenter er graver, som for eksempel dysser, ganggraver eller hellekister.
Mange megalitter har antagelig hatt til hensikt å bidra til å bestemme viktige astrologiske hendelser som datoer for solverv og jevndøgn (se arkeologisk astronomi). Skålmerker på megalitter har antagelig representert stjerner og således benyttet for å vise stjernehimmelens orientering ved hjelp av megalittmonumentet.
Begrepet
En megalitt er en stor stein som har blitt brukt til å bygge en struktur eller et monument enten alene eller sammen med andre steiner. Megalittisk betyr gjort av slike steiner, men benytter seg av et system av sammenlenking uten bindemiddel som mørtel eller sement. Ordet megalitt kommer fra gammelgresk μέγας mégas som betyr stor, og λίθος líthos som betyr stein.
Utbredelsen av megalitter
Begrepet kan bli brukt for å beskrive bygninger reist av folk fra mange steder i verden som levde i ulike epoker. Tidlig på 1900-tallet mente noen forskere at alle megalitter tilhørte en global megalittkultur, den såkalte hyperspredningsteorien (engelsk hyper diffusionism) som ble fremmet av blant andre Grafton Elliot Smith og William James Perry. Denne tanken har ikke mange tilhengere i dag. Man kan likevel tenke seg at det innenfor et mindre område som for eksempel Europa har eksistert en felles kulturutveksling som har strukket seg fra Malta i sør til England i vest og Sverige i nord.
Afrika
Nabta Playa var en gang en stor innsjø i den nubiske ørken, lokalisert rundt 800 km sør for dagens Kairo. På 4000-tallet hadde folket i Nabta Playa bygget verdens første kjente astronomiske anordning, rundt 1000 år før det tilsvarende Stonehenge i England.
Forskning har vist at det er en forhistorisk kalender som nøyaktig markerer sommersolverv. Funnene indikerer at regionen var befolket sesongbetont, antagelig kun om sommeren da den lokale innsjøen var fylt med vann for beitende kyr.
Vestlige Europa
I vestlige Europa og rundt Middelhavet ble megalitter vanligvis reist stående i løpet av den neolittiske perioden eller i den sene steinalderen og i bronsealderen (4500 – 1500 f.Kr.). Kanskje er den mest berømte megalittiske strukturen Stonehenge i England, det finnes også mange andre som er kjente.
Den franske arkeologen Comte de Caylus var den første til beskrive Carnac-steinene som er mest kjent for sine lange rekker av forhistoriske bautasteiner. Anlegget er det største av sitt slag i verden. Legrand d'Aussy introduserte begrepene menhir (= bauta) og dolmen (= dysse), begge tatt fra bretonsk språk, inn i den arkeologiske terminologien. Han tolket megalittene som galliske gravkamre eller gravstøtter. Megalittiske minner finnes over det meste av Frankrike. De største er utstyrt med hvert sitt nasjonale monumentsenter (Centre des Monuments Nationaux). Tre av disse finnes i Bretagne: Barnenez, Carnac og Locmariaquer, henholdsvis ved den største gravrøysa, det største bautafeltet og den største bautaen.
I Storbritannia gjorde fortidsminneforskerne og antikvarene John Aubrey og William Stukeley tidlige undersøkelser på megalitter. I 1805 utga Jacques Cambry en bok med den lange tittelen Monuments celtiques, ou recherches sur le culte des Pierres, précédées d'une notice sur les Celtes et sur les Druides, et suivies d'Etymologie celtiques, hvor han foreslo en keltisk steinkult. Denne fullstendig grunnløse forbindelsen mellom druider og megalitter har siden forblitt en standhaftig oppfatning hos folk flest.
I Belgia er det et megalittsted ved Wéris, en liten by utenfor Ardennes. I Nederland kan man finne megalittstrukturer i nordøst i den nåværende provinsen Drenthe.
Knowth er en ganggrav (dansk «jættestue», svensk «gånggrift») i det neolittiske komplekset Brú na Bóinne på Irland. Det har mer enn en tredjedel av det totale antallet av eksempler på megalittisk kunst i hele Vest-Europa med over 200 dekorerte steiner som er funnet via utgravninger.
Megalittgraver
Mange megalittmonumenter var gravhauger som ofte ble brukt på nytt av ulike generasjoner. Kammervarder er en vanlig type av kollektive graver. Noen av disse er ganggraver som oftest er bygd av et steingjerde som vegger og med megalitter med et rundt gravkammer dekket av en rund haug og med en rett passasje eller korridor ut fra haugens midtre. Gallerigraver har et langt megalittkammer med parallelle sider i langstrakt haug og med en utgang i enden.
Leon of the Table D’hote
Leon of the Table D'hote er en amerikansk stumfilm fra 1910.
Fosterøyane
Fosterøyane er en liten øygruppe beliggende i Hinlopenstretet på Svalbard. Den er bestående av tre øyer/holmer:
Lizbeth Benacquisto
Lizbeth Benacquisto er en amerikansk republikansk politiker. Hun er folkevalgt medlem av Floridas senat der hun representerer valgkrets 30, som er basert i fylkene Charlotte og Lee. I 2014 stilte hun som kandidat til den amerikanske kongressen i valgkrets 19 i Florida.
Benacquisto gikk på University of Florida og Penn State University, og ble uteksaminert fra Palm Beach Atlantic University. Hennes yrkeserfaring omfatter arbeid som eiendomsmegler.
Andrew Lawson
Han var redaktør for 1908-reporten om 1906 San Francisco Earthquake som ble kjent som "Lawson Report". Han var også den første til å identifisere navnet San Andreas Fault i 1895, og etter 1906-skjelvet den første til å tegne opp hele lengden til the San Andreas-forkastningen som tidligere bare var blitt omtalt i San Francisco Bay Area.
Han flyttet til Hamilton, Canada med foreldrene da han var seks år. I 1883 mottok han sin B.A. degree i naturfag ved University of Toronto. Hane arbeidet for Geological Survey of Canada mens han tok universitetsgradene sine. Han tok M.A. fra University of Toronto i 1885 og Ph.D. fra Johns Hopkins University i 1888. I 1890 forlot han Geological Survey of Canada for å arbeide som geologisk konsulent i Vancouver i Canada. I oktober samme år tok han en stilling som Assistant Professor of Mineralogy and Geology ved University of California i Berkeley. Han ble full professor i 1892 og Professor Emeritus fra 1928 til sin død i 1952.
Hans hjem i La Loma Park området av Berkeley Hills i Berkeley, California, nå kjent som «Lawson House», var konstruert for ham av den anerkjente arkitekten Bernard Maybeck for å tåle jordskjelv. Huset er i dag et  lokalt landemerke.
Mads Rask
Mads Rask (født 1987) er en kampsportutøver fra Fredrikstad.
Rask har drevet med judo, kickboksing, jujutsu og karate og har sort belte i de to sistnevnte. Han har mer enn ti NM-titler i kickboksing, samt er to ganger nordisk mester i jujutsu. Han har vunnet kongepokal i både kickboksing (2009) og jujutsu (2014).
A Life for a Life
A Life for a Life er en amerikansk stumfilm fra 1910 regissert av Edwin R. Phillips.
Standardbilracing
Standardbilracing er en form for racing med konkurransebiler basert på personbiler beregnet for landsveiskjøring. Bilene er ikke på langt nær like raske som formelbiler, men de har mindre aerodynamisk innvirkning, noe som som regel fører til flere forbikjøringer og tettere racing. Ettersom bilene er helt dekte og ingenting stikker ut (bortsett fra sidespeil) tillates mer kontakt enn i formelbilracing. Verdensmesterskapet heter World Touring Car Championship (WTCC).
De fleste standardbilmesterskap kjør såkalte sprintløp, hvilket innebærer at løpene er rundt tjue minutter lange og uten obligatoriske depotstopp. Det finns dog unntak, som forempel det tyske Deutsche Tourenwagen Masters (DTM) og det australske V8 Supercars, men det finnes også enkelte mesterskap som blander sprintløp med langdistanseløp. Langdistanseløpene er som regel mellom 3 og 24 timer lange.
Egenskaper
Det er ofte stor forskjeller i reglene mellom ulike mesterskap og land, men det vanligste er at biler beregnet for standardbilracing er basert på et standard karosseri, men tillater omfattende modifiseringer av øvrige deler, såsom motor, girkasse, hjuloppheng, bremser og dekk. Spoilere brukes for å forbedre aerodynamikken. Ellers pleier reglementene i de fleste mesterskapene å brukes for å holde kostnadene nede og forby kostbare materialer og løsninger.
Til forskjell fra sportsvognsracing, med dyrere sportbilsmerker som Porsche, Ferrari og Maserati, er standardbilene basert på familiebilar, vanligvis firedørs sedaner og med mindre motorer. Mange av dagens standardbiler er forhjulsdrevne. Det finnes dog unntak, som for eksempel det tyske Deutsche Tourenwagen Masters, hvor bilene under det hverdagslige skallet er vel så avanserte som FIA GT-biler. Et annet unntak er det Italia-baserte Superstars Series, hvor deltakerne kjører med kraftige V8-motorer og startfeltene består av biler fra for eksempel Maserati, Jaguar, Mercedes og BMW. I de fleste andre standardbilmesterskap er blant annet BMW, SEAT, Honda, Chevrolet og Ford vanlige.
Standardbilmesterskap
Dette er et utvalg av noen av de største standardbilmesterskapene:
Kampen menighetshus
Kampen menighetshus er et bedehus for innbyggerne i området Kampen i bydel Gamle Oslo. Bygget er tilgjengelig for leie til ulike selskaper, møter eller kurs og ligger i Normannsgata 55. Bygningen er i nygotikk fra slutten av 1800-tallet.
Menighetshuset inneholder også prestekontoret for presten ved Kampen kirke.
Under den andre verdenskrig ble menighetshuset brukt til undervisning da tyskerne tok over Kampen skole som ligger like ved.
Portas do Cerco
Portas do Cerco 關閘 er det området helt i nord på Macaohalvøya der Macaos historiske grenseovergang til Fastlands-Kina var, og er. Det er nå to store grensepasseringsbygninger, den ene på Macaos side av grensen (Posto Fronteiriço das Portas do Cerco (grenseport-grensebygningen), åpnet 14. januar 2004), og på den andre siden er det en stor grensepasseringspost på folkemunne kalles Gongbei, i Zhuhai. Gongbei er egentlig navnet på det distriktet i Zhuhai som ligger umiddelbart inntil grenseovergangen.
Forsvarets medalje for falne og sårede i strid
Forsvarets medalje for falne og sårede i strid var en norsk medalje i to utførelser, innstiftet 1. januar 2005.
Den ble senere splittet opp i:
Rune Markhus
Rune Markhus (født 17. april 1972) er en norsk illustratør. Han har blant annet arbeidet med reklame, plateomslag og bøker, deriblant Nicolai Houms bildebok Når alle sover (2011). Han utformet også Qvistens animasjonsinnslag i spillefilmen i Fatso (2008).
Motivene er gjerne humoristiske med enkle, ofte tegneserieinspirerte figurer. Tegningene er oftest utført med tusj eller blyant i sikker, presis og elegant strek og effektfullt forklart og dekorert med grafiske fargeflater.
På prisutdelingen Årets vakreste bøker i 2012 mottok Rune Markhus gull i kategorien Fakta og oppslag/Barne- og ungdomslitteratur, for boka Dataspill av Maren Agdestein og Bår Stenvik.
Anton Glasnović
Anton Glasnović (født 18. januar 1981) er en kroatisk skytter som konkurrerer i trap. Han representerte landet sitt under Sommer-OL 2012 i London, der hans beste resultat var nummer 6 i trap.
Zjazïra Zjapparqul
Zjazïra Zjapparqul (kasakhisk: Жазира Жаппарқұл, født 22. desember 1993 i Arys i Kasakhstan) er en kasakhstansk vektløfter.
Hun representerte Kasakhstan under Sommer-OL 2016 i Rio de Janeiro, der hun tok sølv i 69 kg.
Ateneo de Naga University
Ateneo de Naga University (eller Pamantasang Ateneo de Naga) er et privat katolsk universitet på Filippinene, drevet av jesuittordenen. Det holder til i Naga i provinsen Camarines Sur, og ble grunnlagt i 1940.
Ronglu
Ronglu (kinesisk: 荣禄, født 6. april 1836, død 11. april 1903 i Beijing i Kina) var en mandsjuisk prins, offiser og statsmann under Qing-dynastiets senere år. Han fikk den militære topprang tidu og innehadde en rekke viktige embeder i Qing-regjeringen, blant annet i Zongli Yamen i storrådet. Ronglu var nært alliert med enkekeiserinnen Cixi og motarbeidet Hundredagersreformen forsøkt av Kang Youwei i 1898.
Idrettslaget Polarstjernen
Idrettslaget Polarstjernen (stiftet 10. mars 1917) er et breddeidrettslag i bygda Vestre Jakobselv i Vadsø kommune. Det driver aktivitet innen fotball og langrenn og legger vekt på breddeidrett. På idrettsanlegget Polarsletta har idrettslaget egne klubblokaler, kunstgressbane og lysløype med hhv 1, 2,5 og 6,5 km traseer. I tillegg kjøres ei fjell-løype på 13 km hele vinteren.
Fotball
A-laget i fotball spilte i 4. divisjon før omleggingen av seriesystemet etter 2011-sesongen gjorde at klubben rykket ned til 5. divisjon. Der spilte klubben i to år, før de måtte avvikle elitesatsingen etter 2013-sesongen.
Klubben spilte sist i 2. divisjon under 1998-sesongen og i 3. divisjon under 2004-sesongen.
Kjente utøvere
Fotballspilleren Morten Gamst Pedersen startet i naboklubben Norild, men var også innom Polarstjernen. Idrettslaget har fostret flere gode skiløpere gjennom tidene. Nevnes kan Arnold Mietinen, Valter Wickstrøm og Jon Petter Harila. I dag har juniorløperen Tore Skardal hevdet seg godt i nasjonale cup- og mesterskapsrenn de siste sesonger.
Komparativ mytologi
Komparativ mytologi er studiet av å sammenlikne myter og mytologier fra forskjellige kulturer for å påvise felles tema og karaktertrekk. Sammenlignende mytologi har hatt flere hensikter i en rekke akademiske fagfelt, for eksempel har forskere benyttet slektskapet mellom forskjellige myter for å spore utviklingen av religioner og kulturer og finne en felles opprinnelse; for å avdekke en felles opprinnelse for myter i ulike kulturer; og for å støtte ulike psykologiske teorier.
Sammenligning versus særegenhet
Den amerikanske antropologen C. Scott Littleton har definert komparativ mytologi som «systematisk sammenligning av myter og mytiske temaer trukket fra en vid rekke av kulturer». Ved å sammenligne ulike kulturers mytologier forsøker forskerne å identifisere underliggende likheter, og/eller å rekonstruere en «urmytologi» fra hvor disse mytologier har utviklet seg. Til en viss grad har alle teorier om mytologi fulgt en komparativ tilnærming; som religionsforskeren Robert Segal har uttrykt: «per definisjon søker alle teoretikere (av myter) å søke likheter blant myter». Imidlertid kan mytologiforskere bli grovt sett bli delt i «særegenhetsforskere», som framhever ulikhetene mellom mytene; og «kompartivitetsforskere», som framhever likhetene. Den første gruppen forsøker å «opprettholde at likhetene fremmet av kompartivitetsforskere er vage og overfladiske».
Komparative tilnærminger til mytologi hadde stor popularitet blant forskere på 1700- og 1800-tallet. Mange av disse mente at alle myter viste tegn på å ha utviklet seg fra en enkeltstående myte eller mytisk tema. Eksempelvis ledet den tyske filologen Friedrich Max Müller (1823 – 1900) en tankeretning som søkte å tolke nær alle myter som poetiske beskrivelser av solens bevegelser. I henhold til denne teorien var disse poetiske beskrivelsene blitt vridd over tid til tilsynelatende ulike fortellinger om guder og helter (halvguder). Imidlertid har dagens forskere lent seg mer mot særegenhet og er mistenksom overfor brede utsagn om myter. Et unntak er Joseph Campbells teori om «monomyte», som blir diskutert nedenfor.
Lingvistisk
En del forskere ser på lingvistiske forhold mellom myter fra ulike kulturer – eksempelvis på likhetene mellom navnene til guder i forskjellige kulturer. Et særlig heldig eksempel på denne tilnærmingen er studiet av indoeuropeisk mytologi. Det er funnet påfallende likheter mellom mytologiske og religiøse begreper som er benyttet i forskjellige kulturer i Europa og India. Eksempelvis er den greske himmelguden Zevs Pater, den romerske himmelguden Jupiter, og den indiske himmelguden Dyaus Pita like navn. Det antyder at den greske, romerske og indiske gudene har en felles, nedarvet kultur, og at navnene Zevs, Jupiter og Dyaus er utviklet fra et eldre antatt navn *Dyēus ph2ter, som er referansen til himmelguden i en urindoeuropeisk religion.
Strukturell
En del forskere ser etter underliggende strukturer som blir delt av forskjellige myter. Den russiske språk- og folkeminneforskeren Vladimir Propp hevdet at mange russiske eventyr hadde en felles handlingsstruktur hvor bestemte hendelser skjedde i forutsigbar orden. I kontrast analyserte antropologen Claude Levi-Strauss strukturen av myter i henhold til det abstrakte forholdet mellom dets elementer heller enn deres orden i handlingen. Levi-Strauss mente at mytenes elementer kunne bli organisert i binære (todelte) motsetninger (liv/død; mann/kvinne; natur/kultur etc.). Han fremmet tanken at mytenes hensikt var å være en formidler av disse motsetningene og således løse grunnleggende motsetninger eller selvmotsigelser som fantes i menneskenes liv eller kultur.
Psykologisk
En del forskere hevder at myter fra forskjellige kulturer avslører de samme eller tilsvarende psykologiske krefter som eksisterer i disse kulturene. En del freudianske tenkere har identifisert fortellinger tilsvarende til den greske historien om Ødipus og Ødipuskomplekset i disse kulturene. Likeledes har jungianere identifisert bilder, temaer og mønstre i myter fra ulike kulturer. De mener at disse likhetene er resultatet fra arketyper tilstede i de ubevisste nivåene i hver persons sinn.
Noe mytologiske paralleller
Komparativ mytologi har avdekket et antall paralleller mellom myter fra forskjellige kulturer, blant annet en del vidstrakte og tilbakevendende temaer og fortellerelementer. En del eksempler følger under.
Flodbølge
Kulturer verden over forteller historier om en stor flodbølge eller syndflod. I mange tilfeller etterlater flodbølgen kun en eneste overlevende eller en liten gruppe av overlevende. Eksempelvis forteller både Den hebraiske Bibelen og det babylonske eposet om Gilgamesj om en verdensomspennende og global flodbølge som utslettet menneskeheten og om en mann som reddet Jordens ulike levende vesener ved å ta dem ombord i stor båt. Tilsvarende fortellinger om en enkelt overlevende fra en oversvømmelse opptrer i hinduistisk mytologi, aztekisk mytologi , og i den greske myten om Deukalion.
Det kreative offer
Mange kulturer har fortellinger om hellige figurer viss død skaper en vesentlig del av en virkelighet. Disse mytene synes å være særlig vanlige i jordbrukskulturer. En slik myte fra Ny-Guinea forteller om en mirakuløst unnfanget pike ved navn Hainuwele og hvis myrdede lik spirer inn i folkets matavlinger. Den kinesiske myten om Pangu, den vediske myte om Purusha , og den norrøne myten om urjotnen Yme, forteller alle om en kosmisk kjempe som blir drept for å skape verden.
Den dødende gud
Mange myter handler om en gud som dør en tragisk død og stundom kommer tilbake til livet. Slike myter er særlig vanlig i mytologier i Midtøsten og nære Østen. Antropologen James Frazer sammenlignet disse mytene i hans verk i flere bind kalt The Golden Bough (Den gylne greinen). Den egyptiske guden Osiris og den mesopotamiske guden Tammuz er eksempler på «dødende guder» – og det samme er den kristne fortellingen om Jesus fra Nasaret. Forståelse om disse likhetene går tilbake til den tidlige kristne tidsalder da kirkefedre som Justin Martyr diskuterte dem.
Axis mundi
Mange mytologier nevner et sted som er verdens midtre eller er lokalisert sentrum i verden, og fungerer som kontaktpunkt mellom ulike nivåer i universet. Dette «axis mundi» er ofte markert av et hellig tre eller andre tilsvarende mytiske objekter. Eksempelvis har mange myter beskrevet et stort tre eller søyle som knyttet himmelen, jorden og underverden sammen. Vediske India, oldtidens Kina, og oldtidens germanere hadde alle myter om et «kosmisk tre» hvis greiner nådde himmelen og hvis røtter nådde helvete. I norrøn kultur gjenfinnes denne myten i Yggdrasil som den norske forskeren Gro Steinsland nevner som «Det er interessant å se gårdens tuntre som en lokal parallell til verdenstreet Yggdrasil (...) Vikingtidens skalder brukte tresymbolet flittig. Egil Skallagrimsson omtaler sin døde sønn som en brukket gren på slektens stamme.». Den dag i dag plantes det fortsatt tuntrær i de nordiske landene, noe som gjenspeiler mytens kraft i et slags forhold mellom mikrokosmos og makrakosmos.
Titanomachi
Mange kulturer har skapelsesmyte hvor en yngre gruppe av yngre, mer siviliserte guder kjemper mot en gruppe av eldre urguder som representerer kaoskreftene. I den greske myten om titanomachi (kampen mot titanene) beseirer de olympiske gudene en eldre og mer primitiv guddommelig rase, titanene, og etablerer en fast, kosmisk orden. I hinduistisk mytologi bekjemper devaene (gudene) asuraene (demonene). I norrøn mytologi er det urkamp mellom æsene og vanene som nevnes i en bolk i Voluspå, strofe 21-26, og som vanene vinner. I motsetningene til krigene nevnt over blir det fred og forsoning i norrøne verden.
Denne myten om gudene som bekjemper kaosets demoner er særlig vanlig i indoeuropeiske mytologier. En del forskere har foreslått at myten reflekterer oldtidens indoeuropeiske erobring av landområder som tilhørte en innfødt befolkningen i løpet av deres ekspansjon i Europa. Imidlertid har en del ikke-indoeuropeiske kulturer tilsvarende myter. En rekke mytologier i Midtøsten og Lilleasia innbefatter en «kampmyte» hvor en god gud bekjemper en kaosgud eller demon, eksempelvis den babylonske Enuma Elish og den hebraiske fortellingen om Jahve som bekjemper sjøuhyret Leviatan.
Deus otiosus
Mange kulturer tror på en himmelsk guddommelig vesen som har kuttet kontakten med menneskeheten. Historikeren Mircea Eliade kaller dette guddommelige vesen for deus otiosus («den dovne/uvirksomme gud»), skjønt dette begrepet blir også benyttet i en bredere forstand, refererer det en hvilken som helst gud som ikke griper aktivt inn i menneskenes liv. I mange myter er det guddommelige vesen tilbaketrukket til himlene etter at verden er blitt skapt. En mytologi som tilhører Balubafolket, en av bantuene i Afrika, trekker den øverste guden seg tilbake fra jorden og etterlater mennesket i søken etter ham. Tilsvarende har Hererofolket, også tilhørende bantuene, en fortelling om en himmelgud som forlatt menneskeheten til mindre guder. I mytologier av andre kulturer tenderer den øverste guden til å forsvinne fullstendig og blir erstattet av et meget polyteistisk trossystem.
Opprinnelsesmyter
Mange kulturer har myter som beskriver deres skikker, ritualer, og identitet. Faktisk har oldtiden og tradisjonelle samfunn ofte rettferdiggjort deres sedvaner ved å hevde at deres guder eller mytiske helter etablerte disse skikkene. I norrøn historie var det viktig å knytte kongeslektene til en guddommelig forfedre, til Frøy for Harald Hårfagres slekt og til Sæming, en av Odins sønner, for Ladejarlslekten, noe som ga dem en særegen rett til å hevde overherredømme over land og folk.
Et annet eksempel er mytene til australske Karadjerifolket om de mytiske Bagadjimbiri-brødrene som etablerte eller ga forklaring til alle sedvanene til Karadjerifolket, inkludert den posisjonen de står i når de urinerer. Nasjonale myter er også en form for opprinnelsesmyter for en nasjon, eksempelvis det finske eposet Kalevala som fikk betydning for Finlands uavhengighetskamp mot Russland.
Ole Didrik Lærum
Ole Didrik Lærum (født 23. april 1940 i Bærum, død 24. januar 2023 på Voss) var en norsk lege og kreftforsker som var professor i patologi ved Haukeland universitetssykehus fra 1980 til 2010. Lærum døde av kreft.
Bakgrunn
Han vokste opp på Voss og tok examen artium i 1959 ved Voss landsgymnas. Hans far, bestefar og oldefar var alle leger på Voss.
Medisiner
Han ble cand.med. i 1965, og fullførte den medisinske doktorgraden i 1969. Han spesialiserte seg innen patologi ved Rikshospitalet.
Fra 1974 jobbet han for Gades Institutt i Bergen som dosent i eksperimentell patologi og onkologi, og professor fra 1980.
Prorektor og rektor ved UiB
Han var prorektor ved Universitetet i Bergen fra 1984 til 1989, og rektor samme sted i treårsperiodene 1990–1992 og 1993–1995. Senere var han en av flere ledende professorer i nettverket Fritt akademia, som ble dannet i 2003 som en protest mot regjeringen Bondevik s forslag til ny lov om universiteter og høyskoler.
Bibliografi (utvalg)
Lærum publiserte rundt 350 vitenskapelige artikler og utga rundt 20 bøker om ulike emner. I 1991 – mens han var rektor ved Universitetet i Bergen – ga han ut debattboken Forskning til frokost : tanker om forskningsformidling.
I 1990 ga han sammen med Nils Georg Brekke et kulturhistorisk verk om røykstue med fokus på hjembygden Voss der det er bevart over 100 slike bygg. Lærum gjorde selv mye av oppmålings- og registreringsarbeidet. I 1991 ga han ut en biografi om spelemannen Sjur Helgeland fra Vossestrand. I 1989 ga Lærum ut biografi om treskjærer og spelemann Magnus Dagestad fra Voss. Lærum arbeidet med å ta vare på minnet etter kunstnerne Knud, Nils og Brynjulf Bergslien.
U19-EM i fotball for menn 2010
U19-EM i fotball for menn 2010 ble arrangert i Frankrike i 2010.
Canada under Vinter-OL 1984
Canada under Vinter-OL 1984. Sekstisju sportsutøvere, førtisju menn og tjue kvinner, fra Canada deltok i åtte sporter, aking, alpint, bobsleigh, kunstløp, langrenn, ishockey, hurtigløp på skøyter og skihopping under Vinter-OL 1984 i Sarajevo i Jugoslavia. Canada kom åttendeplass med to gull-, en sølv- og en bronsemedalje. Skøyteløperen Gaétan Boucher var Canadas flaggbærer under åpningsseremonien.
Tommeløyane
Tommeløyane er en liten øygruppe beliggende vest i Hinlopenstretet på Svalbard. Den er bestående av tre øyer/holmer:
Fibula (anatomi)
Fibula, latinsk betegnelse for leggbeinet, det tynneste beinstykket i leggen. Fibula er et tynt bein som ikke bærer vekt, men det er noen muskler i leggen som er festet i fibula. Det går en bindevevsmemran midt inne i leggen mellom fibula og tibia (skinnebeinet).
Den øverste enden av fibula er en kul på utsiden av kneet like nedenfor kneleddspalten. Der er fibula festet med et lite ledd til den tykke leggknokkelen, tibia. Den nederste enden av fibula er knoken på utsiden av ankelleddet, kalt laterale malleol. Fibula ligger under huden og et lite lag muskelvev mellom disse "kulene/endepunktene".
Hvis foten skades ved at leggen trykkes innover og foten presses utover, kan nederste ende av fibula knekke, eller forbindelsen mellom fibula og tibia nederst kan ryke. Fotrotsbenet talus ser ut øverst som en liggende sylinder og utgjør nedre flate av ankelleddet. De to knokene (malleolene) på utsiden og innsiden av ankelleddet dekker "endene av sylinderen". De må ikke gro slik at det blir mer plass mellom dem, siden det kan bidra til at ankelleddet blir ustabilt.
Emil August Fieldorf
Emil August Fieldorf (født 20. mars 1895 i Kraków, død 24. februar 1953 i Warszawa) var en polsk brigadegeneral, motstandsleder under andre verdenskrig, og nestkommanderende for Armia Krajowa fra oktober 1944 til januar 1945.
Bakgrunn
Emil August Fieldorfs forfedre var delvis tysk. He was born on March 20, 1895 in Kraków. Der gikk han på et mannskollegium og begynte etterpå på presteseminar. Men i 1910 sluttet han seg i en polsk paramilitær uavhengighetsgruppe, som han ble fullt medlem av i 1912.
Militær
Emil August Fieldorf begynte sin militære karriere ved utbruddet av første verdenskrig. Etter det tyske overfall på Polen i 1939 og ødeleggensen av den polske hær, flyktet han til Frankrike, der han trådte inn i ''1. polske korps''.
Fra 1940 til 1942 oppholdt Fieldorf seg i det okkuperte Polen og var der aktiv i den polske undergrunnsbevegelse og motstandshær Armia Krajowa. Hans dekknavn var på denne tid Nil. På hans ordre ble SS-general Franz Kutschera drept den 2. februar 1944 av Szare Szeregi («De grå geledd»).
Den 7. mars 1945 ble han arrestert av sovjetiske NKVD-styrker i Milanówek, feilaktig identifisert som Walenty Gdanicki og sent til en slavearbeidsleir i Uralfjellene.
Han ble sluppet fri i 1947 og kom tilbake til Polen, hvor han levde under det falske navnet. Stalinistregimet, som forfulgte tidligere motstandsfolk som var lojale til eksilregjeringen i London, offentliggjorde et tilbud om amnesti i 1948. Dette var imidlertid bare en felle for å ta til fange motstandsfolk, og etter at Fieldorf meldte seg til myndighetene ble han arrestert. Til tross for at han ble torturert, nektet han å samarbeide med kommunistene. Han ble anklaget av den kommunistiske aktoren Helena Wolińska-Brus for å være «en fascistisk-hitleristisk kriminell», og etter en politisk skueprosess fikk han dødsdom 16. april 1952 av den kommunistiske dommeren Maria Gurowska.
Den 24. februar 1953 ble han hengt i det beryktede Mokotówfengselet i Warszawa.
Det er ukjent hvor han ble gravlagt, men i 2009 mente en britisk avis å vite at han var gravlagt i en massegrav i Warszawa sammen med 248 andre drepte polske patrioter. I 1989 ble dommen erklært ugyldig og i 2006 ble han posthumt tildelt Den hvite ørns orden av president Lech Kaczyński.
Fra 1999 krevde Polen utlevering av Helena Wolińska-Brus fra Storbritannia, hvor hun bodde, som ble anklaget for stalinistiske forbrytelser med en strafferamme på ti års fengsel, men hun døde i 2008 uten å ha blitt utlevert eller stilt for retten.
I mai 2009 hadde den polske filmen Generał Nil, som handler om Fieldorfs liv, premiere (Nil var Fieldorfs dekknavn under andre verdenskrig).
Sara Ahmed
Sara Samir Elsayed Mohamed Ahmed (født 1. januar 1998) er en egyptisk vektløfter.
Hun representerte Egypt under Sommer-OL 2016 i Rio de Janeiro, der hun tok bronse i 69 kg.
Tunisias sentralbank
Tunisias sentralbank (fransk: Banque Centrale de Tunisie (BCT), arabisk: البنك المركزي التونسي) er sentralbanken i den nordafrikanske republikken Tunisia.
Sentralbanken ble etablert i 1958, etter løsrivelsen fra Frankrike i 1956.
Historie
Tunisia var fransk protektorat fra 12. mai 1881 til 20. mars 1956, da de ble selvstendige. Den 19. september 1958 ble den første sentralbankloven vedtatt - Act n° 58-90, og 18. oktober ble landets pengereform vedtatt, som bl.a. innebar ny valuta; tunisisk dinar. Den nye sentralbanken var i operativ drift fra 3. november 1958.