cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Rapunsel
Rapunsel (originaltittel: Rapunzel) er et tysk eventyr samlet av brødrene Grimm, første gang utgitt i Kinder- und Haus-Märchen fra 1812. Brødrene Grimms historie er basert på eventyret Rapunzel av Friedrich Schulz utgitt i 1790. Schulz sin versjon er basert på Persinette av Charlotte-Rose de Caumont de La Force først publisert i 1698. I den internasjonale typekatalogen for folkeeventyr, Aarne–Thompson-Uther, ATU er eventyret type nr. 310 («jomfru i tårnet»).
Handling
Et fattig ektepar ønsker seg barn og bor rett ved en heks. Og når kvinnen endelig blir gravid får hun så fryktelig lyst på rapunsel (vårsalat) fra heksens hage. Mannen sniker seg inn og henter rapunsel til henne. Men andre natten blir han avslørt av heksen, og gjør en avtale om at hun kan få barnet hvis han får lov til å plukke rapunsel. Når kvinnen har født kommer heksen, tar barnet og gir henne navnet Rapunsel.
Jenta er svært vakker, og når hun er 12 år plasserer heksen henne i et høyt tårn, uten trapper eller dører. Når heksen skal klatre opp roper hun "Rapunsel! Rapunsel! Slipp håret ned herunder!", og klatrer opp jentas lange gyldne hår.
Omsider kommer en prins, og han hører Rapunsel synge. Han blir svært betatt, og prøver å komme inn i tårnet. Da dette ikke lar seg gjøre kommer han tilbake flere ganger, i håp om å få treffe henne. Da ser han en dag heksen klatre opp hennes hår, og når heksen har dratt gjør han det samme. Han snakker med Rapunsel og ber henne om å bli hans kone. Rapunsel blir først redd, men ser at han ønsker henne vel. Hun takker ja, og ber ham komme tilbake hver kveld etter at heksen har dratt, og ta med et silkenøste slik at hun kan lage seg en stige for å komme ut.
Heksen vet ikke noe, men en dag forsnakker Rapunsel seg og nevner prinsen. Heksen blir så sint at hun klipper av håret til Rapunsel og sender henne langt ut i en ørken. Når prinsen kommer og roper, fester heksen håret i vinduskroken og slipper det ned slik at prinsen kan klatre opp. Når han kommer opp og forstår hva som har skjedd, blir han så fortvilet at han kaster seg ut av tårnet. Han overlever, men stikker begge sine øye på tornebuskene.
I mange år vandrer han blind rundt i skogen, til en dag han kommer over ørkenen. Der treffer han Rapunsel, som i mellomtiden har født tvillinger, og hun kjenner ham igjen. De omfavner hverandre, og Rapunsels tårer helbreder hans øyne. Han tar henne og barna med tilbake til sitt kongerike, og de lever lykkelig til sine dagers ende.
Eldre varianter
Historien om Rapunsel har også store likheter med den persiske fortellingen om Rudāba, som finnes i det episke diktet Shahnameh av Ferdowsi og som ble til i det 10. århundre. Rudāba tilbyr å slippe ned håret fra sitt tårn slik at hennes elsker Zāl kan klatre opp til henne. Noen elementer fra eventyret kan også være basert på fortellingen om Sankta Barbara som skal ha blitt låst inn i et tårn av sin far.
Yngre versjoner
Disneys 50. animerte klassiker To på rømmen fra 2011 er løst basert på eventyret.
Intimteatret
Intimteatret var et eksperimentteater i Oslo 1921–1922 under ledelse av Sigurd Magnussøn. Blant teaterets viktigste forestillinger var August Strindbergs Pelikanen med Agnes Mowinckel som moren, samt Frank Wedekinds Vårbrytning, der Agnes Mowinckel debuterte som regissør og Olafr Havrevold og Vilhelm Lund debuterte som skuespiller.
Harry Secombe
Harry Donald Secombe (født 8. september 1921 i Swansea i Wales, død 11. april 2001 i Guildford i England) var en britisk skuespiller, komiker og sanger.
Intimteatret
Intimteatret er også navnet på et teater grunnlagt av de tidligere teatersjefene Merete Skavlan og Gerhard Knoop i 1991. Teateret har oppført flere nye norske teaterstykker.
Harry Secombe
I 1949 dannet Harry Secombe sammen med Peter Sellers, Spike Milligan og Michael Bentine komikergruppen Goons, som fra 1951 opptrådte med stor fremgang på radio under navnet The Goon Show. Secombe spilte dessuten i mange kinofilmer og fjernsynssending og av og til i musicals.
I den britiske hitparade fukket hans navn opp første gang i 1955 slageren «On With The Motley», en Top-20-hit. Han hadde enda mer fremgang på Top-20 i 1963 og i 1967 (ny versjon) med «This Is My Song». Nummeret var skrevet av Charlie Chaplin.
I 1981 ble Harry Secombe utnevnt til Commander of the Order of the British Empire (CBE).
Radclyffe Hall
Marguerite Antonia Radclyffe Hall (1880–1943) var en engelsk poet og forfatter, som er særlig kjent for romanen Ensomhetens brønn (originaltittel The Well of Loneliness) et banebrytende arbeid i lesbisk litteratur. I voksen alder brukte Hall ofte fornavnet John, i stedet for Marguerite.
Bakgrunn og oppvekst
Hall ble født i Bournemouth, Hampshire (nå Dorset). Foreldrene var Radclyffe («Rat») Radclyffe-Hall (1846–1898) og Mary Jane Sager (født Diehl). Halls far var velstående og er omtalt som en notorisk flørt og skjørtejeger. Han hadde studert ved Eton og Oxford, men arbeidet sjelden, ettersom han hadde arvet en stor sum penger fra sin far, en lege som var leder av British Medical Association. Halls mor var en amerikansk enke fra Philadelphia. Hun var ustadig og hadde et ujevnt humør. Radclyffe foraktet sin mor, som gjennom hele barndommen fortalte Radclyffe at hun var et uønsket barn, som var født fordi moren ikke fikk abort da hun gikk gravid med henne. Radclyffes far forlot toåringen Marguerite og hennes mor i 1882. Han etterlot datteren en betydelig sum penger, som moren ofte forsynte seg av til eget bruk.
Radclyffes mor giftet seg senere med sangprofessoren Albert Visetti, en mann Radclyffe ikke likte – og som hadde et stormfullt forhold til hennes mor.
Voksenlivet
Etter hvert som Hall ble eldre og mer selvstendig, innså hun at hun hadde arvet nok penger fra sin far til å leve uten å måtte arbeide eller gifte seg. Hun begynte da å leve som hun ønsket og kledde seg i samtidens typiske herremote, med lange bukser, monokkel og herrehatt. Hun var lesbisk, men beskrev seg selv som en «medfødt avviker» (congenital invert), et begrep tatt fra skriftene til Havelock Ellis og andre sexologer fra rundt århundreskiftet 1800/1900. Etter å ha nådd voksen alder uten å ha et yrke, tilbrakte hun store deler av tjueårene til å jakte på kvinner, som hun mistet etter hvert som de giftet seg.
I 1907 møtte hun Mabel Batten, en kjent amatørsanger, på kurstedet Bad Homburg i Tyskland. Batten, med kallenavnet «Ladye», var da 51 år gammel, mens Hall var 27. Batten var gift og hadde en voksen datter og barnebarn. Hall og Batten ble forelsket, innledet et forhold og etter at Battens mann døde, flyttet de sammen. Batten introduserte Hall for en krets av kunstneriske og intellektuelle kvinner, mange av dem lesbiske. Hun var også den som begynte å kalle Hall «John», etter å ha lagt merke til hennes likhet med en av Halls mannlige forfedre. Hall brukte dette navnet resten av livet. Batten oppfordret Hall til å prøve å få publisert diktene hun skrev.
I 1915 ble Hall forelsket i Battens kusine, Una Troubridge (1887–1963). Troubridge var skulptør. Hun var gift med viseadmiral Ernest Troubbridge og hadde en liten datter. Troubridge og Hall forble elskere resten av livet. Kjærlighetsforholdet førte til spenninger mellom Batten, Hall og Troubridge, helt til Batten døde i 1916. Hall fikk Battens lik balsamert, og et sølvkrusifiks velsignet av paven ble plassert på den dødes bryst. Hall, Batten og Troubridge var «uanfektet av kirkens formaninger om likekjønnede parforhold. Halls katolisisme eksisterte ved siden av en livslang tilknytning til spiritisme og reinkarnasjon.» Hall og Una Troubridge flyttet sammen i 1917. "Forholdet varte til Halls død.
Karriere
Etter en periode med reising og utdannelse utga Hall fem poesibøker mellom 1906 og 1915.
Hennes første roman var The Unlit Lamp, publisert i 1924. Historien følger Joan Ogden, en ung jente som drømmer om å etablere seg i en leilighet i London sammen med sin venn Elizabeth (et såkalt «Bostonekteskap», samliv mellom to velstående kvinner). Joan vil studere medisin, men føler seg fanget av sin manipulerende mors følelsesmessige avhengighet av henne. Boken var lang og dyster – og dermed vanskelig å selge, så Hall valgte bevisst et lettere tema for sin neste roman, en sosial komedie med tittelen Forge (1924). Mens hun hadde brukt sitt fulle navn på de tidlige diktsamlingene, forkortet hun det til M. Radclyffe Hall da hun utga Forge. Boken var en beskjeden suksess, og nådde bestselgerlisten til John O 'London' s Weekly. Unlit Lamp, som ble trykt etter Forge, var den første trykt med hennes navn bare som Radclyffe Hall.
I 1925 fulgte en annen humoristisk roman, A Saturday Life (1925) og deretter Adam”s breed (1926), en roman om en italiensk hovmester som utvikler avsky for jobben sin – og for mat i seg selv. Han gir bort alt han eier og velger å leve som eremitt i skogen. Bokens mystiske temaer er blitt sammenlignet med Hermann Hesses Siddhartha. Denne boken solgte godt, ble kritikerrost, og vant både Prix Femina og James Tait Black Prize, en prestasjon som tidligere kun var oppnådd av E. M. Forster's En reise til India. I 1926 publiserte Hall sin første novelle om homofili. Tolv dager senere begynte hun å skrive The Well of Loneliness (=Ensomhetens brønn).
The Well of Loneliness
Halls mest kjente verk er The Well of Loneliness, den eneste av hennes åtte romaner som har åpenbare lesbiske temaer. Boken ble publisert i 1928 og omhandler livet til Stephen Gordon, en maskulin lesbisk som, på samme vis som Hall selv, identifiserer seg som en «invert». Romanen gir en sårbar, sympatisk skildring av lesbiske.
Boken ble oversatt til norsk i 1949, med tittelen Ensomhetens brønn. Oversetter var Else Marie Monsen.
Senere romaner
Hall publiserte én roman etter The Well of Loneliness. Et anonymt smedeskrift (et satirisk skrift) med tittelen The Sink of Solitude var blitt publisert under striden om The Well of Loneliness. De primære målene for nidskriftet var James Douglas, som hadde insistert på at The Well of Loneliness måtte forbys – og innenriksminister William Joynson-Hicks, som hadde startet rettssaken. Skriftet spottet også Hall og hennes bok. En av illustrasjonene, som viste Hall naglet til et kors, forferdet henne så hun knapt kunne snakke om det før mange år senere. Skyldfølelsen ved å bli avbildet i en tegning som hun opplevde som blasfemisk, førte til at hun valgte et religiøst emne for sin neste roman: The Master of the House.
Fekting under Panamerikanske leker 1963
Fekting under Panamerikanske leker 1963. Fekting var med som en av nitten sporter i de fjerde Panamerikanske leker som ble arrangert i São Paulo i Brasil fra 20. april til 5. mai 1963. Det var individuelle og lagkonkurranser for menn i florett, kårde og sabel og i florett for damer. USA ble beste nasjon med seks gullmedaljer foran Argentina og Cuba med en hver.
Radclyffe Hall
Senere romaner
Hall forlangte at The Master of the House skulle publiseres uten vaskeseddel. Dette kan ha villedet noen kjøpere til å tro at det var enda en roman om «inversjon». Forhåndssalget var godt, og boken ble nummer én på The Observers bestselgerliste, men den fikk dårlige anmeldelser i flere viktige tidsskrifter, og salget gikk dårlig. I USA var anmelderne mer positive, men kort tid etter bokens utgivelse, ble alle kopier beslaglagt – ikke av politiet, men av kreditorer; Halls amerikanske forlag hadde gått konkurs. Houghton Mifflin overtok rettighetene, men da boken var klar til å republiseres, var nyhetens interesse over.
The Girls of Radcliff Hall
Den britiske komponisten og livsnyteren Gerald Tyrwhitt-Wilson, 14. Baron Berners, skrev en nøkkelroman kalt The Girls of Radcliff Hall, der han skildrer seg selv og sin vennekrets, inkludert Cecil Beaton og Oliver Messel, som lesbiske skolejenter på en skole som heter Radcliff Hall. Romanen ble skrevet under pseudonymet Adela Quebec og publisert og distribuert privat. Indiskresjonene boken henviser til, skapte et opprør blant Berners' fortrolige og bekjente, noe som gjorde hele saken mye diskutert i 1930-årene. Cecil Beaton forsøkte å få alle kopiene ødelagt. Boken forsvant senere fra sirkulasjon, noe som gjør at den er ekstremt sjelden. Historien er imidlertid inkludert I Berners' Collected Tales and Fantasies.
Senere år og død
Hall bodde sammen med Troubridge i London. I løpet av 1930-årene flyttet de til den lille byen Rye i East Sussex, kjent for sine mange forfattere, inkludert Halls samtidige, romanforfatteren E.F. Benson. Hall hadde affærer med andre kvinner gjennom årene, blant andre skuespilleren Ethel Waters.
I 1930 mottok Hall Eichelbergher Humane Awards gullmedalje. Hun var medlem av PEN International, rådet for Society For Psychical Research og var medlem (fellow) av the Zoological Society. Hun ble listet som nummer 16 i The Pink Papers liste over 500 lesbiske og homofile helter.
På ferie rundt 1934, pådro Troubridge seg enteritt (inflammasjon av tynntarmen). Evguenia Souline, en russisk sykepleier, ble ansatt for å ta vare på henne. Hall og Souline endte opp med å ha en affære, noe Troubridge visste om og tolererte. Hun var såret og ulykkelig, men fortsatte å bo sammen med Hall.
I 1943 ble Hall diagnostisert med tarmkreft. Operasjonen mislyktes, og hun døde i en alder av 63 år. Hun er gravlagt i et hvelv i Circle of Lebanon på vestsiden av Highgate Kirkegård, ved inngangen til Batten-familiens gravkammer, hvor også Mabel Batten er begravet.
Arkiv
Mange av Halls og Troubridges etterlatte papirer, inkludert et manuskript av The Well of Loneliness, notatbøker, dagbøker og korrespondanse, oppbevares ved Harry Ransom Center, University of Texas. Maskinskrevne kopier av Halls kjærlighetsbrev til Evguenia Souline, skrevet på slutten av 1930-årene og tidlig i 1940-årene, oppbevares Ved Cadbury Research Library, University Of Birmingham.
Sirmur (fyrstestat)
Sirmur eller Sirmoor var en fyrstestat i det som nå er delstaten Himachal Pradesh i India. Staten eksisterte til 1948 da den ble innlemmet i India. Den hadde i 1901 et areal på 3,103 km2 og en befolkning på 135,626. Byen Nahan var hovedstad og staten kalles noen ganger det samme.
Geografi, samfunns- og næringsforhold
Sirmur var den største av Simla Hill States nord i Punjab. Den grenset i nord til fyrstestatene Balsan og Jubbal, i vest til Patiala og Keonthal, i sør til Kalsia og distriktet Ambala og i øst til distriktet Dehra Dun i United Provinces.
Det meste av landet var fjellrikt, med unntak av dalen Kirda Dun i sørvest. Det høyeste fjellet hadde en høyde på 3652 meter. Giri og Taus var de viktigste elvene i staten. I Giri var det godt fiske. I dallandet ble det drevet landbruk. Avlingene besto av hvete, kikerter, ris, mais, sukkerrør, ingefær og gurkemeie. I fjellområdene ble det også dyrket tobakk og valmue. Det var også husdyrhold og det ble drevet skogbruk. Staten hadde overskudd av landbruksprodukter og kunne eksportere hvete, mais og kikert. Det ble også utført tømmer. Staten etablerte i 1867 en smeltehytte, men denne var ikke lønnsom og ble omgjort til en virksomhet som foredlet sukkerrør.
Hovedstaden Nahan var største by. I tillegg fantes det 973 landsbyer (1901). Folketallet økte fra 112,371 i 1881, over 124,134 i 1891 og 135,626 i 1901, til 138,523 i 1911. Befolkningen var for det meste hinduer. Over 95 % av folket tilhørte hinduismen. I 1901 kunne 4,3% av befolkningen lese og skrive. Tidlig på 1900-tallet hadde staten ti skoler.
Politikk og forvaltning
Herskerhuset Prakash etablerte seg i området i det tolvte århundre. Hovedstaden ble i 1621 flyttet til Nahan, der fyrstefamilien hadde en av sine viktigste borger. Sirmur var alliert med Mogulriket og Prakashdynastiet ble belønnet med land for dette. Det var hyppig krig med staten Garhwal. Først på 1800-tallet allierte Sirmur seg med gurkhaene og var en tid dominert av dem. Dette ble det slutt på da Storbritannia og Nepal i 1815 undertegnet en fredsavtale. Etter dette kom Sirmur under britisk overhøyhet.
Sirmur ga militær støtte til britene i første britisk-afghanske krig og i krigen mot Sikhriket i 1845. I det indiske opprøret i 1857 støttet Sirmur britene. Under raja Shamsher Prakash (1856–1898) ble staten modernisert. Ordningen med begar, tvangsarbeid, ble avskaffet. Det ble anlagt veier og et post- og telegrafvesen ble etablert. Raja Surendra Bikram Prakash ble medlem av Det lovgivende råd under Indias generalguvernør. Maharajaen av Sirmur fikk direkte representasjon i Fyrstekammeret da dette ble opprettet i 1921.
Sirmur var inndelt i fire administrative enheter, hver kalt tahsil. Disse het Nahan, Pachhad, Paonta og Rainka.
Senere skjebne
Etter Indias uavhengighet i 1947 ble Sirmur 15. april 1948 slått sammen med nabostatene til Himachal Pradesh. I denne delstaten finnes distriktet Sirmaur, som også har byen Nahan som administrasjonssted.
Bogo Šramel
Bogo Šramel (født 1908, død 2001) var en slovensk skihopper som konkurrerte for Jugoslavia. Mellom 1929 og 1935 satte han ti slovenske lengderekorder i skihopping, den første på 33 meter i Bohinj, den siste på 72 meter i Planica. I februar 1934 ble han nummer 2 i det nasjonale mesterskapet, som var åpningsrennet i den nye kjempebakken i Planica. Han deltok i VM i 1931 og 1935. I Oberhof i 1931 endte han uplassert, mens han ble nummer 59 av 63 deltakere i Štrbské Pleso i 1935.
Men Boxing
Men Boxing er en amerikansk stumfilm fra 1891 regissert av William Kennedy Dickson og William Heise.
Petter Johnsen Ertzgaard
Petter Johnsen Ertzgaard (1784–1848) var en norsk gårdbruker, underoffiser og politiker.
Han var eidsvollmann i 1814, valgt til Riksforsamlingen som 2. representant fra Throndhjemske Dragoncorps. Han tilhørte det unionistiske mindretallet, men deltok ikke selv aktivt i debattene.
Ertzgaard tjenestegjorde som underoffiser i Det Strindenske Kompani 1807–1817, og deltok som furer under felttoget i Jämtland i 1809. Han hadde grad av kvartermester da han møtte på Eidsvoll i 1814. Fra 1816 var han gårdbruker på Ersgard, et underbruk av Værnes gård, og virket også som godsbestyrer. Han var gift og hadde flere barn, deriblant sønnen Johan Ertzgaard, som var to ganger ordfører i Nedre Stjørdal.
Ertzgaard var valgmann for Stjørdal prestegjeld ved alle stortingsvalg mellom 1814 og 1845. Ertzgaard var selv stortingsmann for Nordre Trondhjems amt (Nord-Trøndelag) 1830–1835, i 1830 etter et valg som ble karakterisert som en «bondeseier». Statsborgeren skrev om Ertzgaard og hans likesinnede at «deres Stemmegivning røbede, at de var velsindede og at Grundsætninger vare liberale». Som stortingsmann stemte Ertzgaard blant annet, som en av få bønder, imot Halvor Christensens forslag om fast avisporto. Ertzgaard var medlem av Stortingets militærkomité i begge sine perioder på Stortinget. Han var venn av stortingsmann John Neergaard, og bidro med det som var skrevet på selbudialekt i den såkalte Ola-boka, egentlig En Odelsmanns Tanker om Norges nærværende Forfatning.
I 1833 skrev Statsborgeren at Ertzgaard hadde blitt «en gammel sløv Mand.» I Stjørdal ser man ut til å ha hatt en annen oppfatning, og Ertzgaard satt i bygdekommisjonen før han ble valgt til medlem av det første herredsstyret i Stjørdal etter innføringen av formannskapslovene av 1837. Han var varaordfører 1838–1839 og forlikskommissær. Han var lenge også medhjelper i Værnes kirke.
Ertzgaard overtok farsgården Ersgard i 1815. Tunet på gården stammer fra midten av 1700-tallet. I dag består låna som i 1814, men den er siden forlenget østover. I dag driver etterkommerne etter eidsvollsmannen gårdsturisme på Ersgard.
Anton Mikal Bjørnaali
Anton Mikal Bjørnaali (født 1867, død 1949) var lærer i Vefsn og Mosjøen da han i 1900 ble valgt inn på Stortinget som en av Venstres representanter fra Nordland. Bjørnaali møtte på Stortinget i tre perioder, til 1909. Med sterk tilknytning til målrørsla og ungdomslagsrørsla hørte han til den nasjonalradikale fløyen i Venstre. I 1905 hørte han til mindretalet som stemte mot å godkjenne Karlstadforliket.
Bjørnaali var første formann i Vefsn Mållag (1899).
Fra 1910 bodde han i Langesund og senere Lillehammer, som lensmann, banksjef og skattefut.
Bjørnaali ble tildelt 7. juni-medaljen.
David Hollatius
David Hollaz (alternativt: Hollatz, latin: Hollatius; født 1648 i Wulkow nær Stargard i Pommern, død 17. april 1713 i Dobrzany, Kr. Saatzig i Pommern) var en tysk luthersk teolog og dogmatiker.
Bakgrunn
Hollaz var sønn av Michael Hollaz, og studerte ved skolene i Stargard og Landsberg an der Warthe. Han besøkte gymnaset i Erfurt, og ble innskrevet den 17. juni 1668 ved Universitetet i Wittenberg. Der var Abraham Calovius, Johann Andreas Quenstedt, Johann Christian Kirchmayer og Johannes Meisner hans teologiske lærere.
Teolog
I 1670 ble han predikant i Pützerlin, nær Stargard, i 1681 overtok han i Stargard og i 1863 avanserte han til assistentrektor på stedet. Den 24. april 1683 ble han uteksaminert fra Universitetet i Wittenberg med den akademiske graden magister, og ble 1684 rektor ved Lyceums teologiske fakultet i Kolberg. For sine elever skrev han i 1707 Examen theologicum acroamaticum universam theologiam thetico-polemicam complectens, som er den siste dogmatikken innen den strenge lutherske ortodoksien.
Hollatz kjente til pietismen, men omtaler den ikke, selv om han avviser mystikken. I 1692 ble han utnevnt til prest i Jakobshagen, og det embete innehadde han til han døde, 65 år gammel.
Hollaz ble gift med Elisabeth Tesmar, datter til kollegaen Joachim Tesmar i Pützerlin. Det andre ekteskapet inngikk han med Elisabeth Schöning, datter til prosten i Jakobshagen. I 1693 ble han gift med Ilse Wirbitz. Sammen med sine tre ektefeller fikk han 13 barn.
Eksterne lenker
Utdrag av engelsk oversettelse av Examen theologicum acroamaticum:
Eucyon
Eucyon er en prehistorisk utdødd slekt i hundefamilien som levde for 11–4 millioner år siden. Slekten, som besto av små revelignende canider, oppsto i Nord-Amerika, men migrerte via Beringstredet til Eurasia. Der ble Eucyon progenitor til de hundelignende canidene (Canini), som siden migrerte tilbake til Nord-Amerika.
Den eldste arten man kjenner til er Eucyon davisi. Fossiler av denne arten er datert ca. 8,3 millioner år tilbake i tid. Andre kjente arter i denne slekten er E. minor, E. zhoui, E. monticinensis, og E. odessanus. Nylig ble det også oppdaget en hittil ukjent art i Mongolia. Den har foreløpig fått det vitenskapelige navnet ''E. marinae sp. nov.'' og har blitt datert til pliocen.
Reed Waller
Omaha the Cat Dancer
Omaha startet som en «voksen tegneserie» i «en obskur publikasjon» før den utviklet seg til nasjonalt distribuert tegneseriehefte. Den var i utgangspunktet en ren pornografisk serie med eksplisitte skildringer av seksuelle handlinger med hovedfiguren Omaha, en stripper. Fire sider inn i utgave nummer 2 fikk Waller skrivesperre, og etter en del måneder kom hans den gang kjæreste og låtskriverpartner Kate Worley med «en del forsøksvis forslag på handlingens retning, nye figurer, alt hun komme på som kunne hjelpe...» Waller overtalte henne til å bli seriens faste manusforfatter. Med Worley med på laget utviklet serien seg inn i en annen retning, de rene pornografiske skildringene ble tonet ned og utviklet seg isteden som en erotisk såpeopera.
I 1988 ble Worley skadet i bilulykke, og seriens utgivelsesfrekvens minsket grunnet hennes rekonvalesens, og i november 1991 ble Waller diagnostisert for tarmkreft. To hefter ble utgitt i 1992 for å betale for Wallers medisinske utgifter, og disse besto av serier og artikler fra flere betydelig tegneserieskapere i solidaritet, blant annet Dave Sim, Alan Moore og Frank Miller. I 1995 opphørte utgivelsen av serien da Waller og Worley gikk fra hverandre i personlig og kunstnerisk uenighet. I 2002 ble de begge enige om å legge sine motsetninger til side for å fullføre serien, men det samme året ble Worley diagnostisert for lungekreft. Den 6. juni 2004 døde Worley før serien ble fullført. Hennes ektemann, serieforfatteren James Vance, overtok hennes notater og overtok hennes plass for å kunne fullføre de siste kapitlene. Tittelen ble overtatt av forlaget NBM Publishing, og de gjenværende kapitlene ble fra og med november 2005 trykket i Sizzla, et tegneseriehefte som spesialiserer på sex, før serien igjen kan samles i bokutgivelser.
I tiden etter bruddet med Worley jobbet Waller med å skrive og tegne Tumbling Boxes, en tilnærmet realistisk pornografisk serie, og ytterligere den tilsvarende Grlz-R-Us, begge for Larry Flynt Publications. Som musiker begynte han også å eksperimentere med komputergenerert musikk og utga flere album under bandnavnet «Nellie and the Drummers».
New Balance Indoor Grand Prix 2019
New Balance Indoor Grand Prix 2019 var et internasjonalt friidrettsstevne som ble arrangert 26. januar 2019, i Reggie Lewis Center i Boston i USA. Stevnet var en del av IAAF World Indoor Tour 2019.
Øvelser markert i fet skrift inngår i IAAF World Indoor Tour.
EM i sandvolleyball 2020
EM i sandvolleyball 2020 ble arrangert fra 15. til 20. september 2020 i Jūrmala i Latvia.
For Norge stilte Ingrid Lunde og Ane Guro Hjortland i kvinnenes turnering, mens Mathias Berntsen og Hendrik Mol, samt Anders Mol og Christian Sørum stilte i herrenes turnering.
Mol/Sørum tok Norges tredje strake EM-gull.
Terrorangrepet i Spin Boldak 18. februar 2008
'''Terrorangrepet i Terrorangrepet i Spin Boldak 18. februar 2008''' skjedde da en bilbombe eksploderte nær en kolonne med Canadiske soldater i Spin Boldak i Kandahar-provinsen i Afghanistan. Angrepet drepte 38 afghanske sivile og såret minst 25 andre. I tillegg ble fire canadiske soldater lettere såret. Bomben gikk av da militærkolonnen passerte et travelt marked.
Selvmordsbomben gikk av dagen etter Terrorangrepet i Kandahar, det til da dødeligste terrorangrepet under krigen i Afghanistan.
Guvernøren i Kandahar, Asadullah Khalid, sa at eksplosjonen ikke ville ha skjedd, dersom canadiske styrker hadde hørt på hans advarsler mot å dra til Spin Boldak.
Koreografi
Koreografi (gresk danseskrift ) var opprinnelig en notasjon av dansebevegelser. Nå menes med koreografi først og fremst komposisjon og rekkefølge av bevegelsene i dans. I den videste betydning brukes koreografi også for andre sekvenser med bevegelse, for eksempel i kampsportscener i filmer.
Skriftlige opptegnelser av dansebevegelser kalles dansenotasjon.
Moby Dick (Led Zeppelin)
«Moby Dick» er en instrumental låt av det britiske hard rock bandet Led Zeppelin fra deres album Led Zeppelin II, utgitt i 1969. Alternative titler på låten er «Pat's Delight» og «Over the Top», som ble benyttet av Led Zeppelin ved forskjellige anledninger.
Låten består hovedsakelig av en trommesolo av John Bonham, og et gitarriff av Jimmy Page. Låten kunne under konserter bli opp til 30 minutter lang, men studio versjonen er bare 4 minutter lang. Låten ble innspilt i Los Angeles som et resultat av flere jam sessions som ble spilt inn og senere redigert sammen.
Den finnes også på live-albumet How the West Was Won fra 1972.
Gitaren er stemt i «drop D» (D-A-D-G-B-E).
Eccoptogenia
Eccoptogenia er en slekt av biller som hører til den store underfamilien småkortvinger (Aleocharinae) i familien kortvinger (Staphylinidae).
Utseende
Forholdsvis små (gjerne 2-4 millimeter lange), middels slanke kortvinger, kroppen nokså jevnbred. På farge er de ofte rødlige eller brunlige. Hodet er ganske bredt med nokså små fasettøyne. Pronotum er bredere enn langt, med rundede sider og hjørner. Dekkvingene er forholdsvis korte og har bakkanten tydelig innbuktet innenfor bakhjørnene. Føttene er fire-leddete.
Utbredelse
Slekten er utbredt i Sørøst-Asia.
Lin’an (Hangzhou)
Lin'an (kinesisk: 临安区; pinyin: Lín'ān Qū) er et bydistrikt i provinsen Zhejiang i Folkerepublikken Kina. Det er understilt den subprovinsielle by Hangzhou.
Befolkningen var på 511,183 innbyggere i 1999.
Kulturminner
Kongegravene fra Wuyueriket (Wuyueguo wangling, 吴越国王陵) fra De fem dynastiers og ti rikers tid, og Gongchenpagoden (Gongchen ta, 功臣塔), ble i 2001 oppført på Folkerepublikken Kinas liste over kulturminner.
Islamic Cultural Centre Norway
Islamic Cultural Centre Norway (ICC) er en norsk muslimsk organisasjon.
ICC ble stiftet i 1974. De er medlem av paraplyorganisasjonen Islamsk Råd Norge, og har som mål å bedre forståelsen mellom muslimer og ikke-muslimer ved å øke kunnskapen om islam i Norge.
Warszawapaktens invasjon av Tsjekkoslovakia
Warszawapaktens invasjon av Tsjekkoslovakia var et militærpolitisk angrep hvor nasjoner tilhørende Warszawapakten (minus Albania og Romania) rykket inn med militære styrker i Tsjekkoslovakia den 20. august 1968. Invasjonen hadde som kodenavn «Operasjon Danube» og ble ledet frem av Sovjetunionen med støtte fra de allierte kommunistiske nasjonene Polen, Øst-Tyskland, Bulgaria og Ungarn. Angrepene startet rundt klokken 23.00 på kvelden den 20. august og innen 24 timer hadde Warszawapakten oppnådd kontroll over hele det Tsjekkoslovakiske territorium. Årsaken til invasjonen var å sette en stopper for Tsjekkoslovakias nylige påtroppende kommunistiske leder Alexander Dubček sine liberaliserende reformer som hadde utspilt seg våren 1968, også kjent som Praha-våren. Invasjonen endte med at Dubček ble arrestert og tvunget til å signere Moskva-protokollen, og reversere sine reformer.
Bakgrunn
I januar 1968 ble Alexander Dubček utnevnt til leder av kommunistpartiet i Tsjekkoslovakia etter at landet hadde vært utsatt for en økonomisk nedgangsperiode, og han begynte raskt å innføre mer demokratiske og liberale politiske reformer. «Sosialisme med et menneskelig ansikt» ble prosjektet kalt og innebar blant annet oppheving av sensur, mer ytringsfrihet, mindre reiserestriksjoner, og åpenhet for flerparti-politikk.
Lederne for Sovjetunionen mente Dubček hadde gått for langt og så på denne nye retningen som et ideologisk avvik. I tråd med Brezjnev-doktrinen, som ga sosialistlandene mulighet til å gripe inn i land hvor de anså det sosialistiske systemet for truet, sendte Warszawapakten inn militære styrker i Tsjekkoslovakia.
Invasjonen og okkupantene
Et estimat på rundt 200.000 warszawapakt-soldater og 4600 tanks inntok Tsjekkoslovakia den august-natten, og innen en uke hadde 500.000 soldater og 6000 tanks ferdet over landets territorium. Alle medlemslandene i Warszawapakten sendte styrker inn i landet bortsett fra Øst-Tyskland, Albania og Romania.
16 500 soldater fra Øst-Tyskland sto klare på grensen og ventet på ordre om å marsjere inn, men mottok i siste liten et direktiv fra Moskva om å avbryte. Grunnen skal være at tsjekkoslovakiske kommunistpolitikere som støttet invasjonen bønnfalt Leonid Bresjnev om å ikke sende inn øst-tyske styrker fordi minnene fra Wehrmacht-invasjonen fortsatt sto sterkt blant den tsjekkiske befolkningen, og de var redde for at en slik invasjon ville føre til et enda større opprør.
Romania støttet ikke den tsjekkoslovakiske invasjonen. Landets leder, Nicolae Ceauşescu, hadde tidligere uttrykt sin støtte til Dubček og hans reformer. Albania derimot, støttet ikke invasjonen av motsatte grunner. Landet mente at Sovjetunionen hadde styrt kommunismen for langt unna marxistisk ortodoksi etter Stalins død.
Motstand
Tsjekkoslovakiske autoriteter ble ikke varslet om invasjonen på forhånd og hadde tidligere sett på en sovjetisk invasjon som lite sannsynlig. Likevel ble et anonymt varsel levert til Dubček 6 timer før invasjonen fra den tsjekkoslovakiske ambassadøren i Ungarn.
Fredelig protest
Dubček ba folket om å ikke gjøre voldelig motstand, men oppfordret til å protestere fredelig. Regjeringen var også enig med Dubček om å ikke gjøre militær motstand, med fare for tap av menneskeliv og fordi det tsjekkoslovakiske militærets kommandokjede var svekket. I tillegg fryktet de samme utfall som hadde utspilt etter Sovjet inntok Ungarn i 1956.
Warszawapaktens styrker var suverene og de fikk raskt kontrollen i hovedstaden Praha, men tsjekkoslovakisk radio hadde likevel mulighet til å lage sendinger via sin radiostasjon på morgenen 21. august. En større mengde mennesker samlet seg utenfor bygningen og dannet en barrikade for å hindre soldatene. Det var også her det blodigste opprøret befant seg.
Utfall
Totalt mistet 137 tsjekkoslovakere livet, og over 500 ble alvorlig skadet under invasjonen. Dubček og regjeringsmedlemmer ble arrestert og fløyet til Moskva. Den 27. august returnerte han tilbake til Praha. Sterkt preget med ustø stemme erklærte Dubcek at «friheten i en periode vil bli begrenset». Han hadde gått med på kravet om å bremse reformen fra de sovjetiske lederne.
Internasjonalt
Invasjonen vakte sterke reaksjoner verden rundt. En blomstrende hippiekultur, sosialrevolusjon i Frankrike, og Praha-vår ga håp om slutt på kald krig og todeling av Europa, så en slik invasjon ble sett på som et enormt tilbakeslag. Likevel forble reaksjonshandlingene utenfra midle; USA var for oppslukt i Vietnamkrigen og egen valgkamp til å svare med fysiske represalier og reaksjonene verden rundt forble for det meste symbolske.
Synkende popularitet
Invasjonen markerer også slutten på kommunismens tiltrekningskraft; ideologien var allerede svekket etter oppreisingen av Berlinermuren og jernteppets faktum, i tillegg til at invasjonen av Ungarn 12 år tidligere hadde skapt frakturer blant de kommunistiske unionslandene.
Minne
I dag bruker tsjekkiske aktivister en rekke strategier for å holde minnet om invasjonen levende i folkets bevissthet. Ved å ta i bruk bilder og musikk fra perioden, i tillegg utføre markeringer ved minnesmerker og i gater, ønsker de å formidle betydningen av minnet videre til den yngre befolkningen.
Snorre Bentsen
Snorre Osvald Bentsen (født 1946) er en norsk gründer i parkeringsbransjen og blant Norges rikeste med over 50 000 parkeringsplasser i 2016.
Buriram (provins)
Buriram (บุรีรัมย์) er en provins i det nordøstlige Thailand (kalt Isan-området). Befolkningen anslås (2005) til 1 613 000, som gjør den til landets tiende mest folkerike provins. Arealet er 10 322,9 km².
Snorre Bentsen
Etter seksten år som vaktmester og driftssjef ved Universitetet i Oslo, begynte han med utkjøring av telefonkataloger. På 1970-tallet starter han Lufthavnparkering, senere EuroPark (etablert 1979). Dette var en familiebedrift, i 1996 eid av Indigo Invest, og i 2000 notert med aktivitet i 60 byer i Skandinavia. Sønnene Kenneth og Rune var også viktige medarbeidere. Etter salget i 1999 av den svenske, danske og norske delen av Europark til tyske Apcoa for mellom 600 og 900 millioner kroner var han i 2000 den i Norge med tredje høyeste inntekt. Bentsen beholdt da den finske delen og utvidet til de baltiske land, samt stod for Parkeringshus A/S som drev stort i Oslo, blant annet Paleet parkering. Han kjøpte Huitfeldt-eiendommene på Snarøya i 2005 for opp under 100 millioner. I 2013 etablerer han OnePark med den oppsagte EuroPark-direktør Arne Molden (født 1958) som leder.
Buriram (provins)
Provinshovedstaden heter også Buriram.
Buriram hadde bosetting helt fra det var del av Khmer-riket, og har mange ruiner som vitner om den tid. Den største av dem er på en utdødd vulkan, og er beskyttet i historieparken Phanom Rung.
Biloxi (folk)
Biloxi, egentlig Tanêksa, er en siouxspråklig indianerstamme. Den ble påtruffet første gangen av europeere i 1699 i nærheten av den nåværende byen Biloxi. Under trykket fra de hvite kolonister ble biloxiene nødt til å flytte vestover til Texas, der et fåtall av dem fortsatt finnes. Biloxispråket er siden 1930-årene et utdødd språk.
Buriram (provins)
Administrativ inndeling
Provinsen har 23 distrikter (amphoe), 189 underdistrikter (tambon), og i alt 2 212 landsbyer (muban) utenom byene. De 23 distriktene er:
Biloxi (folk)
Vrd folketellingen i 2000 rapporterte 466 mennesker at de regnet seg som helt eller delvis biloxi.
Han Zhidi
Keiser Zhí av Hàn (tradisjonell kinesisk: 漢質帝; forenklet kinesisk: 汉质帝; hanyu pinyin: Hàn Zhídì; født 138, død 26. juli 146), født Líu Zǔan (劉纘), posthumt navn Xiàozhí (孝質), var den tiende keiseren av det senere kinesiske Han-dynastiet, kjent som det senere Han eller Det østlige Han-dynasti, fra 145 til 146. Han var sønnesønnen til den tidligere keiseren Han Zhangdi. Zhídìs regjeringstid kom til å bli dominert av Liang Ji, broren til enkekeiserinne Liang Na, som til slutt forgiftet keiseren.
Gardarike
Navnet ble brukt på området til øst-slaverne av vikingene fra Norden. Navnet betyr «riket med borgene». På reisene gjennom Øst-Europa, til blant annet Miklagard eller Jorsalaland, støtte vikingene på tallrike slaviske byer med «borg» i navnet (-gard eller -grad).
Ettersom vikingene særlig handlet med de nordlige russiske områdene, skildrer sagaene Holmsgard (Hólmgarður, Novgorod) som hovedstaden i Gardarike. Andre byer som blir nevnt er Aldeigjuborg (Staraja Ladoga), Kœnugardr (Kyiv), Pallteskja (Polotsk), Smaleskia (Smolensk), Surdalar (Suzdal), Moramar (Murom) og Rostofa (Rostov Veliki).
Videre utvikling
Etter hvert ble Gardariket til den statsdannelsen som het Rus, eller senere Russland. Selv om det trolig opprinnelig var handelsmenn og bosettere fra dagens Sverige som ble kalt rusar har det navnet spredt seg til hele statsdannelsen. I Skandinavia og på Island ble de øst-slaviske landene kalt for Gardarike helt frem til 1200-tallet. Et annet navn var Store-Svitjod, som ble brukt i Snorre Sturlasons Ynglingesaga. Svitjod var et navn på et rike i Sverige.
Gardarike, eller Rus, hadde gode forbindelser til Norge i middelalderen. Blant annet samarbeidet kong Olav Haraldsson med storfyrsten Jaroslav I, og kong Harald Hardråde ble gift med Jaroslavs datter, Ellisiv av Kyiv.
Orlången
Orlången er en innsjø i Huddinge kommune i landskapet Södermanland, Sverige. Innsjøen inngår i Tyresån-vassdraget, og er vassdragets nest største innsjø.
Orlångens natur
Orlången ligger i Orlångens naturreservat, og er en næringsrik (eutrof) innsjø. Den har flikete bukter som går i ulike retninger, og er som Drevviken og Magelungen fra gammelt av bukter langs Østersjøen, som gjennom landhevingen nå ligger 21 meter over havet. Orlången ligger i et område hvor mange sprekkedaler krysser hverandre. Naturen rundt innsjøen er vekselvise skoger og kulturlandskap.
Orlångens friluftsområde
Rundt innsjøen er det en promenadesti som går gjennom reservatet. Ved sjøens sørvestlige bredde ligger Sundby gårds friluftsområde, med rideanlegg, lysløyper og en restaurant. På vinteren prepareres det skøytebaner, og på sommerhalvåret er det badeplass og robåtutleie der. I Orlången lever det fiskearter som gjørs, gjedde, abbor, lake, mort og karpe. Det er også satt ut signalkreps i innsjøen.
Balingsta gård
Området Balingsta har historie minst tilbake til vikingtiden, noe et lokalt gravfelt bekrefter. Skriftlig er Balingsta nevnt første gangen i 1436 som «Balistadom». De nåværende bygningene er trolig oppført på slutten av 1700-tallet, og alléen fra Lännavägen (Haningeleden ble plantet i 1864. I dag er hovedbygningen i privat eie, mens uthusene eies av Huddinge kommune.
Balingsta skole
Det ble drevet skole i Balingsta fra 1840 til 1940, i tre skolebygninger som har avløst hverandre. Skolebygningen på fotot var i bruk fra 1886 til 1919, og var ved århundreskiftet Huddinge sogns største skole med nærmere 100 elever på én lærer. Undervisningen foregikk i to grupper med skolegang annenhver uke i seks år. Skolen ble revet i 1920 da den var i dårlig stand.
Balingsta mølle
Fra Sundby gård kan man se Balingsta mølle (svensk: Balingsta kvarn) på en høyde på motsatt side av innsjøen. Vindmøllen har stått der siden 1877, og ble fram til 1895 benyttet av Balingsta gård. Før den tid hadde gården en bekkekvern. Møllen på Ballingsta er en såkalt hollender, som betyr at man kunne vri den øverste delen av møllen (taket med vingene) etter vindretningen. Etter 1895 forfalt vindmøllen, men den ble restaurert med blant annet nye vinger i 1971.
Flemingsbergsviken
Flemmingsbergviken er en bukt i Orlången, med eget renseanlegg. Flemingsbergsviken ligger i en sprekkedal, og er et populært område for fugler, flaggermus og øyenstikkere. Flemingsbergsviken har promenadeveier langs bredden av innsjøen, og er et populært friluftsområde.
Åsbakken
Åsbakken kan vise til blant annet:
Veitbreen
Veitbreen er en 5 km lang og 3 km² stor isbre, og en nordvestlig parallellbre av den større Elfenbeinbreen, sørvest i Nordmannsfonna på Spitsbergen, Svalbard. Brearmen ligger i fjellmassivet mellom Storfjorden og øvre Sassendalen, midt i Sabine Land. Den løper vest for Prospektryggen og øst for Storfjellet og ned i øvre Agardhdalen, hvor den danner en nesten 1 km bred voll av morene- og løsmateriale.
Veitbreen har sitt navn etter «veit» som betyr grøft, etter den trange, lange grøfteformen nederst i breløpet.
Slaget ved Leyte Gulf
Slaget ved Leyte Gulf var et sjøslag under andre verdenskrig som fant sted ved øya Leyte på Filippinene fra 23. til 26. oktober 1944. Slaget blir vanligvis regnet som det største i krigen.
Slaget ble utkjempet mellom marinestyrker fra USA og Australia på den ene siden, og den japanske flåten på den andre siden. Krigshandlingene fant sted i og ute på havet mellom og ved de filippinske øyene Leyte, Samar og Luzon. Den 20. oktober invaderte USA øya Leyte, som del av en plan som skulle isolere Japan fra landområdene de okkuperte i Sørøst-Asia, særlig med tanke på å fravriste den japanske krigsmakten og industrien krigsviktig tilgang på olje. Den japanske flåten mobiliserte så godt som alle større krigsskip i et forsøk på å slå tilbake den allierte invasjonen, men ble jaget vekk av den amerikanske marinens 3. og 7. flåte. Japans flåte led store tap, og fikk siden aldri en tilsvarende krigsstyrke. Under resten av Stillehavskrigen lå størstedelen av de store japanske krigsskipene, i mangel på drivstoff, i basene sine, hvor de måtte tåle tap under vedvarende flyangrep.
Slaget ved Leyte Gulf besto egentlig av fire ulike trefninger mellom de stridende maktene. Det omfattet slag i Sibuyansjøen, Surigaosundet, utenfor Kapp Engaño og ved øya Samar, såvel som andre mindre angrep i området.
Under slaget benyttet det japanske flyvåpenet organiserte kamikazeangrep for første gang. Japan hadde på dette tidspunkt færre krigsfly enn de allierte hadde krigsskip, noe som viser hvor svekket Japan var som krigsmakt i forhold til de allierte høsten 1944.
Mobakken (Bardu)
Mobakken er et skihoppanlegg i Bardu kommune i Troms. Anlegget ligger på Moen, ca. 5 km nord for Setermoen. Anlegget har to hoppbakker med størrelse K90 (HS100) og K70 (HS75). K90-bakken har bakkerekord 103,5 meter, satt av Eirik Refsnes Kjelstrup under junior-NM 22. februar 2009. Anlegget er eid av Bardu kommune.
Den største bakken ble utbygd til K88 i 1976/77 og modernisert og utbygd til K90 i 1999. K70-bakken ble bygd i 1989 og har plastmatter, slik at den også kan brukes sommerstid. I tillegg til de to bakkene i Mobakke-anlegget er det også tre mindre hoppbakker nærmere Setermoen, kalt Åsbakken. Disse bakkene, med K-punkt 45, 30 og 18 meter, ble bygd i 1982. Åsbakken er eid av Bardu IL.
Mobakken har blant annet vært arena for kombinert hopp og spesialhopp normalbakke og lagkonkurranse under NM på ski i 2004 og kombinert hopp under NM i 2007, europacup (kontinentalcup) i spesielt hopp 1985 og 86, og dessuten B-verdenscup i kombinert i 1996 og 2001.
I 2016 står hoppanlegget til forfalls. Plastmattene i K70-bakken skal fjernes og i stedet legges i mindre bakker andre steder, blant annet i Tromsø.
Kamphaeng Phet (provins)
Kamphaeng Phet (กำแพงเพชร) er en provins i det nordvestlige Thailand, langs elven Mae Nam Ping 70 km nedenfor grensen til Chiang Mai. Provinsen grenser til provinsene Tak, Chiang Mai, Sukhothai, Phitsanulok, Phichit, og Nakhon Sawan.
Arealet er 8 607,5 km², mens befolkningen anslås (2005) til 912 500 innbyggere. Provinshovedstaden heter også Kamphaeng Phet.
Administrativ inndeling
Provinsen består av elleve distrikter (amphoe), som igjen er inndelt i 78 underdistrikter eller lokalkommuner (tambon) og 823 landsbyer (muban). De elleve kommunene er:
Egmont Publishing
StoryHouse Egmont AS er navnet på forlagsvirksomheten i det danske Egmont-konsernet og drives som separate selskaper i de tre skandinaviske landene.
Danmark
I Danmark utgir Egmont Publishing A/S magasiner, ukeblader og barneblader.
Sverige
I Sverige er Egmont Publishing AB et av de største medieselskapene. Det har kontor i Solna i Stockholm og Västra Hamnen i Malmö, med ca. 250 medarbeidere.
Norge
I Norge er Egmont Publishing AS, tidligere Egmont Hjemmet Mortensen, den største utgiveren av ukeblader og magasiner. Selskapet gir ut over hundre norske merkevarer. Fra 1. april 2014 byttet Egmont Hjemmet Mortensen AS navn til Egmont Publishing AS. I 2022 ble navnet endret til StoryHouse Egmont AS{tr}
Nina Vesterby er selskapets administrerende direktør siden 2018.
Merkevarer
StoryHouse Egmont AS er utgiver av kjente ukeblader som Familien, Her og Nå, Hjemmet, Kamille, Norsk Ukeblad og Vi Menn. Forlaget gir også ut en rekke månedsmagasiner, som blant annet Det Nye, Foreldre & Barn, Boligdrøm, Villmarksliv, Alt om fiske, Jakt, Bonytt, Lev Landlig og Hytteliv samt bøker og bokklubber. Egmont Publishing står bak nettsteder som Klikk.no og Kvinneguiden. I tillegg eier forlagshuset en rekke større og mindre nettsteder. Forlaget utgir også tegneseriehefter og bøker som Nemi, Donald Duck, Tegnehanne og Lunch, samt barneblader som Julia og Wendy.
Historie
Hjemmet startet som selskap i Norge i 1911. De første årene begrenset virksomheten seg til distribusjon av det danske ukebladet med samme navn, men i 1916 fikk Hjemmet sin norske redaksjon. Bladet regnes som et flaggskip i konsernets portefølje, og er i dag Norges største ukeblad.
Norsk Ukeblad ble startet av Ernst G. Mortensen i 1933. I 1943 ble bladet stanset av de tyske sensurinstanser på grunn av en forside med skøyteløpere. Den ene, som minnet om Hitler, prøver å hjelpe en Quisling-lignende guttunge med å holde seg på beina. Flere skøytespor i isen lignet H7-tegn. Denne forsiden kostet tegneren Gunnar Bratlie to år på Grini.
I tiårene etterpå konkurrerte Hjemmet og Norsk Ukeblad om å være mestselgende i Norge. Samtidig startet de to forlagshusene utgivelse av en rekke andre titler og kjøpte opp flere eksisterende blader. Fusjonen mellom de to selskapene etablerer et solid grunnlag for videre vekst. Bladporteføljen er etter hvert betydelig utvidet gjennom oppkjøp og egne lanseringer, og fra midten av 2000-tallet er den digitale virksomheten utviklet til en betydelig aktør.