cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Europas historie
Den franske revolusjonen
I 1789 var Frankrike på terskelen til krise, men tanken på en omfattende revolusjon var ikke åpenbar før dette. Dens grunner var absolutismen, ideene om opplysningen, og den amerikanske frihetskrigen. Da kong Ludvig XVI nektet å gi folket makten, svarte folket med stormingen av bastillen i Paris 14. juli 1789. Ludvig ble tvunget til å innkalle Les Estates-General, det franske parlamentet, som ikke hadde sittet siden 1614. Dette parlamentet besto av tre Estates, kirkeskapet, adelen og middelklassen (den øvrige befolkningen). Parlamentet ga ut erklæringen om menneskenes rettigheter, hvor de krevde slutt på føydalismen. Le Serment du Jeu de paume (Tennisbaneeden) fra 1789 åpnet veien for nedskrivingen av en grunnlov og etableringen av konstitusjonelt monarki, som kongen ignorerte.
Hungersnøden som plaget Paris forverret seg, hundrevis av parisere marsjerte mot det kongelige slottet i Versailles for å kreve deres daglige brød. Ludvig var ute på jakt, men hans dronning, Marie-Antoinette, ble tatt til fange. Liberté, Égalité et Fraternité (Frihet, likhet og brorskap) ble det nye ordspråket for revolusjonen. Ludvig valgte å la være å svare på problemene, og økende voldshandlinger førte snart til at kongen og dronningen følte det nødvendig å forsøke å flykte til Østerrike. De kom ikke lengre enn til Varennes i Nord-Frankrike, før de ble oppdaget og tvunget til å returnere til Paris. Hertugen av Braunschweig, Marie-Antoinettes bror, utga Braunschweig-manifestet, hvor han truet med å erklære krig mot de franske revolusjonære hvis det ble gjort skade på kongefamilien.
I 1791 dannet komiteen for folkets sikkerhet den første franske republikk, ledet av advokaten Maximilien Robespierre. Over 40 000 parisere ble henrettet ved hjelp av den nylig oppfunnede giljotinen i et forsøk på å bli kvitt alle aristokrater. Ludvig og Marie-Antoinette skulle også erfare denne skjebnen i 1793. Robespierre ble etter hvert motarbeidet og endte selv under giljotinen i 1794. Østerrike og Frankrike gikk til krig mot hverandre etter kong Ludvig og hans kones død, men Østerrike ble beseiret. Det burde nevnes at den franske revolusjonen også var et opprør mot den katolske kirken. Kirkens besittelser ble tatt, mye av presteskapet ble henrettet og pavens autoritet ble utfordret. Kirkens makt og innflytelse i Frankrike skulle for alltid bli sterkt redusert.
Den revolusjonære tiden endte med at general Napoléon Bonaparte grep kontroll over regjeringene med et statskupp i 1799. Selv om hans opprinnelige handlinger var som en forsvarer av revolusjonsideene mot Østerrike og Storbritannia, erobret han etter hvert halve Europa før han ble beseiret og avsatt av hans allierte motstandere.
Det 19. århundre
Etter det revolusjonære Frankrikes fall prøvde de andre statene å gjenetablere situasjonen slik den var før 1789. Men deres forsøk klarte ikke å forhindre at de revolusjonære tankene spredde seg, ideene om demokrati hadde hatt en dyp innflytelse på middelklassen. Den industrielle revolusjonen brakte viktige økonomiske og sosiale forandringer, de lavere klassene begynte å føle innflytelse fra sosialistiske, kommunistiske og anarkistiske ideer, og de nye kapitalistene begynte å lene seg mot liberalismen (et begrep som betydde noe annet da enn det gjør nå).
Videre ble situasjonen påvirket av flere nye nasjonalistiske bevegelser (i Tyskland, Italia, Polen osv.) som søkte nasjonal samling og frigjøring fra utenlandsk styre. Perioden mellom 1815 og 1871 så et stort antall revolusjonsforsøk og frigjøringskriger. Selv om de revolusjonære som oftest ble beseiret hadde de fleste europeiske stater blitt konstitusjonelle monarkier før 1871, og Tyskland og Italia hadde utviklet seg til nasjonalstater. Det 19. århundre så også det britiske imperiet tre frem som verdensmakt på grunn av den industrielle revolusjon og deres rolle i Napoleonskrigene.
Men freden varte kun til Det osmanske riket nektet å være et mål for de andre stormaktenes spill, dette førte til Krimkrigen i 1854 og en serie mindre trefninger blant de verdensomspennende europeiske imperiene som la scenen til rette for den første verdenskrig. En tredje gangs forandring kom med Italias og Tysklands samling som drastisk forandret maktbalansen i Europa.
De to verdenskriger
Etter en relativt fredelig tid gjennom den største delen av det 19. århundre, skulle nå rivaliseringen mellom de europeiske stormaktene eksplodere i 1914 med den første verdenskrig. På den ene siden sto trippelalliansen (Tyskland, Østerrike-Ungarn og Italia) og Tyrkia, på den andre siden Serbia og trippelententen (Frankrike, Storbritannia og Russland). Italia skiftet side i 1915 og USA sluttet seg til ententen i 1917. Til tross for at Russland trakk seg ut av krigen (på grunn av den russiske revolusjon) klarte ententen til slutt å beseire sentralmaktene høsten 1918.
I Versaillestraktaten fra 1919 påla vinnerne harde kompensasjonsplikter på Tyskland og anerkjente de nye statene (som Polen, Tsjekkoslovakia og Jugoslavia) som hadde blitt dannet i Øst-Europa av de gamle imperiene (Tyskland, Østerrike-Ungarn og Russland), på grunnlag av nasjonal selvbestemmelse. I de følgende tiår førte redsel for kommunismen og den økonomiske depresjonen til dannelsen av ekstreme fascistiske eller nasjonalsosialistiske regjeringer – i Italia (1922), Tyskland (1933), Spania (1939)) og andre land som Ungarn.
Maria av Romania
Etter attentatet i 1934 på hennes mann Aleksandar i Marseille, ble hennes eldste sønn, Petar Jugoslavias siste konge. Da Tyskland i 1941 okkuperte Jugoslavia flyktet familien til Sveits. Maria døde 22. juni 1961 i London, og ble begravet ikke langt fra Windsor Castle.
Europas historie
De to verdenskriger
Etter å ha alliert seg med Mussolinis Italia i stålpakten, underskrevet en ikkeangrepsavtale med Sovjetunionen, og etter en militær oppbygging gjennom den siste halvdel av 1930-årene, startet den tyske diktatoren Adolf Hitler den andre verdenskrig i september 1939. Aksemaktene hadde i starten av krigene flere store suksesser (som erobringen av Polen, Norge, Frankrike og Balkan før 1941), men i 1941 begynte de å overstrekke ressursene. Hitlers ideologiske fiender var kommunistene i Sovjetunionen, men på grunn av at Tyskland ikke klarte å beseire Storbritannia og Italia sviktet i Nord-Afrika og Middelhavet ble aksemaktenes hærer delt mellom å forsvare Vest-Europa og Skandinavia og også å angripe Afrika. Angrepet på Sovjetunionen ble derfor ikke kraftig nok, og de tyske troppene ble stoppet utenfor Moskva i desember 1941.
Maria av Romania
I 2013 fikk hun, hennes sønn kongen og andre familiemedlemmer en statlig gjenbegravelse i Beograd. De ble gravlagt i famliliegraven i St. Georgkirken i Oplenac i det sentrale Serbia.
Europas historie
De to verdenskriger
De neste årene snudde krigslykken. Japan, som var alliert med aksemaktene, angrep britene i Sørøst-Asia og den amerikanske marinebasen Pearl Harbor på Hawaii, Tyskland erklærte så krig mot USA. De allierte statene vant i Nord-Afrika og invaderte Italia i 1943, og invaderte så Frankrike i 1944. Våren 1945 ble Tyskland selv angrepet av Sovjetunionen fra øst og vest av de andre allierte. Hitler begikk selvmord og Tyskland overga seg tidlig i mai.
Den kalde krigen
Den første og spesielt den andre verdenskrig avsluttet den førende posisjonen Vest-Europa holdt over verden. Kartet over Europa ble tegnet opp på nytt på Jalta-konferansen og senere delt mellom to maktblokker; de kapitalistiske vestlige landene i allianse med USA gjennom NATO og den østlige kommunistiske Warszawapakten ledet av Sovjetunionen.
Spenningen mellom NATO-landene og Warszawapakten økte utover på 1950- og 60-tallet, også på grunn av forhold andre steder i verden. Koreakrigen 1950-53, oppstanden i Ungarn 1956, U2-affæren 1960, byggingen av Berlinmuren 1961 og Cubakrisen 1962 brakte verden nær en ny verdenskrig. Senere på 1960-tallet ble spenningen holdt ved like gjennom Vietnamkrigen 1965–1975, invasjonen i Tsjekkoslovakia i 1968 og flere andre konflikter.
Samtidig begynte de vestlige landene en prosess for politisk og økonomisk integrasjon, for å forene Europa og forhindre en ny verdenskrig. Denne prosessen førte til utviklingen av organisasjoner som Den europeiske union og Europarådet.
1970-tallet blir kalt avspenningstiåret. Bedre dialog mellom Øst- og Vest-Tyskland under Willy Brandts Ostpolitik og inngåelser av nedrustningsavtalene Salt 1 og Salt 2 var fremskritt, men fremdeles måtte forholdet mellom øst og vest betegnes som en kald krig. Sovjetunionens krig og innblanding i Afghanistan og uroen i Polen rundt fagforeningen Solidaritet var viktige årsaker til dette.
Den sovjetiske lederen Mikhail Gorbatsjov kom til makten i 1985. med sin perestrojka- og glasnost-politikk minsket den sovjetiske innflytelsen over Øst-Europa. De gamle kommunistiske regjeringene brøt sammen og Vest-Tyskland absorberte Øst-Tyskland i 1990. I 1991 falt Sovjetunionen selv fra hverandre, den gamle unionen ble delt i tretten nye stater, med Den russiske føderasjon som den staten som tok over Sovjetunionens sete i FNs sikkerhetsråd.
Det mest voldelige bruddet skjedde i Jugoslavia. Fire av de seks jugoslaviske republikkene (Slovenia, Kroatia, Bosnia-Hercegovina og Makedonia) erklærte seg selvstendige, noe som førte til en serie kriger som i noen områder varte til 1995. De siste to republikkene dannet den føderale jugoslaviske republikk under Slobodan Milošević. Milošević førte landet til krig mot NATO over Kosovo, og ble avsatt av en fredelig revolusjon i oktober 2000. Den føderale republikken ble omdannet til en union mellom de to republikkene Serbia og Montenegro og et vestlig demokratisk styresett ble innført.
Brasils Grand Prix 2006
Rapport
På pressekonferansen takket Fernando Alonso Schumacher for det han har gitt Formel 1 – og sa at det var spesielt å ha blitt verdensmester mens tyskeren fortsatt var aktiv.
Europas historie
Den europeiske union
Prosessen for europeisk integrasjon begynte med etableringen av Det europeiske kull- og stålfellesskap mellom Tyskland, Frankrike, Italia, Nederland, Belgia og Luxembourg i 1952, og utvidelsen til nye samarbeidsområder gjennom Romatraktaten i 1957. Arbeidet var styrt av ønsket om å skape et felles europeisk marked som skulle gi bedrifter og næringsliv tilgang til markeder, kapital og arbeidskraft og på den måten skape positiv utvikling og fred mellom landene. Gjennom opprettelsen av Det europeiske fellesskap ble det etablert sterkere felles styringsorganisasjon. I 1992 ble Den europeiske union etablert og det ble fastsatt målsettinger om sterkere integrasjon innen økonomisk og monetær politikk, felles forsvarspolitikk og justissamarbeid.
Brasils Grand Prix 2006
Rapport
Dette var det siste løpet med Michelin som dekk leverandør, og det foreløpig siste løpet for Cosworth-motorer.
Europas historie
Den europeiske union
Samarbeidet ble utvidet til nye land i 1973 med Storbritannia, Danmark og Irland, i 1981 med Hellas og i 1986 med Spania og Portugal. I 1995 kom Sverige, Finland og Østerrike med, mens Norge for annen gang valgte å stå utenfor.
Brasils Grand Prix 2006
Løpet
Noter til tabellen:
Europas historie
Den europeiske union
Ved begynnelsen til det nye århundret hadde nasjonene i unionen skapt en frihandelssone og eliminert de fleste barrierer for å reise over grensene. En ny felles valuta, euroen, ble etablert elektronisk i 1999 og knyttet sammen de deltagende landenes valuta. Den nye valutaen ble åpnet for sirkulasjon i 2002 og de gamle valutaer ble etter hvert tatt ut av sirkulasjon. Men ikke alle EU medlemmene valgte å bli med i den monetære unionen, bl. a. Storbritannia, Danmark og Sverige.
I 2004 ble EU utvidet med 10 nye medlemsland i Øst- og Sør-Europa: Estland, Latvia, Litauen, Polen, Tsjekkia, Slovakia, Ungarn, Slovenia, Malta og Kypros. Dette har gitt store konsekvenser både for de nye og de tidligere medlemmene. Størst har trolig oppmerksomheten vært om det nye store arbeidsmarkedet, som ga mange fra de nye medlemslandene en mulighet til å finne bedre betalt arbeid i Vest-Europa.
I 2005 strandet EUs forsøk på å skape en felles grunnlov, etter at både Frankrike og Nederland gjennomførte folkeavstemninger med negativt resultat. I debatten som fulgte, har det blitt økende tvil om de politiske lederne er i utakt med store velgergrupper. EU-systemet har som tidligere tilpasset seg realitetene og fortsetter sin integrasjon med små skritt.
I 2006 ble medlemskapsforhandlingene med Romania og Bulgaria sluttført, med sikte på medlemskap fra 2007. Tyrkias forhandling om medlemskap er imidlertid mer usikkert, og det er stor indre uenighet dette temaet blant EU-landene.
Viking Crown
Viking Crown var et sideprosjekt som ble startet av Phil Anselmo på midten av 90-tallet. Den første EP-en ble gitt ut i 1994 under navnet Unorthodox Steps of Ritual, med Phil, under pseudonymet Anton Crowley) på gitar, bass, trommer og som vokalist. De to senere utgivelsene ville bestå av Anselmo, frontmann i Necrophagia, Killjoy, som vokalist, og Phils eks-kone, Opal, på keyboard. Killjoy beskrev senere prosjektet slik:
Riksvei 19
Riksvei 19 (Rv19) går mellom ved Undrumsdal i Vestfold og Patterødkrysset på Europavei 6 i Moss kommune i Østfold. Veien er delt av Oslofjorden, men bindes sammen av fergesambandet Moss–Horten.
Historikk
Fram til 1992 var riksvei 19 navnet på strekningen Bjerkvik-Å langs dagens europavei 10. Strekningen mellom Horten og Tønsberg var del av riksvei 310, mens strekningen mellom Patterødkrysset og ferjekaia i Moss var en del av riksvei 120 (nå fylkesvei 120).
Mellom 1992 og 2009 gikk riksvei 19 mellom Moss og Tønsberg.
17. desember 2009 åpnet ny vei fra Horten til ved Undrumsdal. Denne er del av riksvei 19 siden 1. januar 2010, og strekningen Horten-Tønsberg har blitt fylkesvei 325.
En ny rv. 19 planlegges gjennom Moss. Det skal byggestartes før 2027 ifølge Nasjonal transportplan 2022–2033.
John McLoughlin
John McLoughlin (født ca. 1953) var en av to politimenn fra Port Authority Police som overlevde kollapsen av World Trade Center under terrorangrepet 11. september 2001.
Oliver Stones filmatisering av terrorangrepet, World Trade Center, er basert på hendelsene rundt John McLoughlin.
Etnografisk klassifikasjon av urfolk i Amerika
Etnografisk klassifikasjon av urfolk i Amerika.
Klassifikasjon av urfolk i Nord-Amerika
Etnografer oppdeler normalt USAs og Canadas opprinnelige befolkning i ti geografiske regioner med felles kulturelle trekk. Følgende liste oppdeler folkeslagene etter deres opprinnelsessted, etterfulgt av deres nåværende sted. Regionene er:
Klassifikasjon av urfolk i Mellom- og Syd-Amerika
Urfolk i Mellom- og Syd-Amerika klassifiseres generelt etter språklige, miljømessige og kulturelle likheter.
Aurdal/Leira Fotballklubb
Aurdal/Leira Fotballklubb er et fotballag fra Innlandet.
Etnografisk klassifikasjon av urfolk i Amerika
Sydlige kjegle (Cono Sur)
Amerika yerlileri
Audun Tylden
Audun Tylden (født 29. oktober 1948 på Voss, død 24. januar 2011 i Grasse i Frankrike ) var en norsk platedirektør, plateprodusent og låtskriver. Han ble født på Voss og vokste opp i Trondheim. Han hadde verv som styreformann i FONO og formann av Spellemannkomitéen. Han var ansatt som innspillingssjef i PolyGram på 1970-tallet og ble senere sjef for norskavdelingen i samme selskap. I 1981 startet han plateselskapet Slagerfabrikken sammen med blant andre Jan Paulsen, Tom Hovde og Ola Selvær. De to førstnevnte drev selskapet sammen inntil det ble solgt til Sonet i 1989, som igjen ble solgt til Polygram i 1992 og senere til Universal Music. Tylden fortsatte i selskapet frem til 1992 da han sammen med Tom Hovde startet plateselskapet Tylden & Co. Han var daglig leder i selskapet fram til han døde i 2011 etter lengre tids sykdom.
Audun Tylden arbeidet nært i alle år med mange norske artister, blant andre Øystein Sunde, Lillebjørn Nilsen, Jonas Fjeld, Alf Cranner, Olav Stedje, Ole Ivars, Vazelina Bilopphøggers, Marius Müller, Trøste & Bære, DDE, Ketil Bjørnstad, Lava, Odd Børretzen, Lars Martin Myhre, Saft og Tobben & Ero. Han var også engasjert i klassisk musikk gjennom flere utgivelser med Kjell Bækkelund.
Tylden fikk Bjellesauprisen av FONO i 2004 for at «han i 30 år har stått på barrikadene for norsk musikk og norske artister» samt bransjeprisen under Spellemannprisen 2008. Han ble tildelt Gullskoens hederspris i 2008. I februar 2009 ble han tildelt Kongens fortjenstmedalje i gull for sin store innsats for musikk med norske tekster.
Audun Tylden var sønn av professor Per Tylden og far til musikeren Andreas Tylden som blant annet har vært vokalist i JR Ewing.
Heikki Ylipulli
Heikki Ylipulli (født 9. juni 1961 i Rovaniemi) er en finsk tidligere skihopper. Han deltok i verdenscupen i årene 1986-1988, og ble nummer 19 sammenlagt i 1986/87. Beste plassering i enkeltrenn var 4.-plass i normalbakken i Sapporo 19. desember 1987. Han ble nummer 13 i VM i skiflyging i Oberstdorf i 1988.
Heikki Ylipulli er bror av skihopperne Raimo og Tuomo Ylipulli og kombinertløperen Jukka Ylipulli, som alle har deltatt i OL og VM.
Nepal Airlines
Nepal Airlines, tidligere kjent som Royal Nepal Airlines, er et flyselskap med base i Katmandu i Nepal. Det eies av Nepals regjering og flyr til 30 destinasjoner innenlands og syv destinasjoner utenlands. Hovedkvarteret ligger på Katmandu internasjonale lufthavn i Katmandu.
Historie
Selskapet ble grunnlagt i juli 1958 som Royal Nepal Airlines Corporation (RNAC) med en Douglas DC-3. I starten var rutenettet begrenset til Simara, Pokhara, Biratnagar og til indiske byer som Patna, Calcutta og Delhi. DC-3 var enerådende i de første årene. I 1963 ble to kinesiskbygde Antonov An-2 anskaffet og i 1966 ble en Fokker F27 innlemmet i flåten.
I 1970 ble Twin Otter og Pilatus Porter satt inn på destinasjoner innenfor Nepal, noe som gjorde det mulig å betjene fjerntliggende og lite tilgjengelige steder i fjellene. Etter utvidelse av rullebanen på Katmandu i 1972, anskaffet Royal Nepal en Hawker Siddeley HS-748 og Boeing 727. Nepal tok skrittet inn i jetalderen og gav 727-200-maskinen navnet «Yeti». To Boeing 757 erstattet etter hvert de to Boeing 727-flyene. Royal Nepal Airlines var første operatør (eng. launch customer) og bestilte de to eneste 757-kombiflyene som ble levert.
I 2003 ble det kjent at Nepals regjering hadde besluttet å selge ut 49% av aksjekapitalen til private investorer, mens de selv beholdt 51% av aksjene. Dette hjalp selskapet gjennom den økonomiske krisen, samtidig som ulønnsomme ruter ble sløyfet. Det gjaldt rutene til Bangalore, Mumbai (tidligere Bombay), Kolkata (tidligere Calcutta), Dhaka, Frankfurt, Karachi og London-Gatwick.
Ordet «Royal» ble fjernet fra selskapets navn i 2006 som et resultat av demokratiseringsprosessene i landet.
Destinasjoner
Selskapet opererer med 30 destinasjoner innenlands. Internasjonalt flyr det blant annet til disse destinasjonene:
Flåte
Per mars 2015 består Nepal Airlines' flåte av følgende fly:
Grunnfjorden naturreservat
Grunnfjorden naturreservat er et naturreservat og ramsarområde i Øksnes kommune i Nordland. Reservatet ble opprettet for å «bevare et viktig våtmarksområde med naturlig tilhørende vegetasjon og dyreliv. Det er spesielt viktig å sikre våtmarksområdets sentrale betydning for våtmarksfugl til alle årstider, samt å bevare et botanisk verdifullt strandengområde.».
Området omfatter Grunnfjorden, et myrområde på Langøya og en del av Gisløya. Området har et areal på 17 724 dekar, hvorav 7500 dekar landareal, 500 dekar ferksvann og 6700 dekar sjøareal. Området er et økosystem med store myrer preget av torvmoser, med små elver, kulper og tjern, grunne strandområder med holmer og skjær, fjæreområder påvirket av tidevannet og en brakkvannslagune. Lundefugl, bergand og brushane hekker her.
John Anderson (fotballspiller født 1878)
John Anderson (født 1878 i England, død ukjent) var en fotballspiller for Woolwich Arsenal. Hans rolle på banen var som forsvarer. Ligadebuten kom 1. januar 1897 mot Darwen (2. divisjon, 1-4 borte, ca. 5 000 tilskuere). Spilte for følgende klubber: Crook Town (junior), Woolwich Arsenal (fra desember 1896: 144 kamper, 10 mål) og Portsmouth. Finalist i «Chatham Charity Cup» i 1902/03.
Fredrik Parelius
Fredrik Arnoldus Parelius (født 25. mars 1879 i Kristiania, død 25. juli 1970) var en norsk forfatter, jurist, offiser, forretningsmann i Amerika, dommer og hvalfangstkonsesjonær i Belgisk Kongo, plantasjebestyrer, globetrotter og  mye mer.
Hans far var fabrikkeier Annæus Benedictus Parelius og mor var ugift tjenestepike Julie Mathea Skarpsno. I løpet av sine fire første år hadde Fredrik vært på 20 barnehjem, deretter fikk han et mer stabilt fosterhjem. Julie holdt også kontakt med barna og prostituerte seg for å kunne forsørge seg selv og to barn. Fredrik møtte aldri sin far som døde da han var 8 år. Han fikk imidlertid skolegang og klarte seg bra. Ti år gammel var han gårdsbestyrer i Rygge for en gård som tilhørte en venninne av moren.
Han finansierte selv sin middelsskoleeksamen og fikk arbeide hos en overrettsdommer. Der møtte han også Hans Jæger, Gunnar Heiberg, kanskje også Inge Heiberg. Senere fikk han jobb som prokurist hos en byggmester som var lite skrivefør og samtidig gjorde han selv gode penger.
Han avla eksamen artium i 1898, tok første avdeling på Krigsskolen i 1901 og var ferdig jurist allerede i 1904.
I Kongo
I 1906 tok han tjeneste som offiser i Kongo, men da det ble kjent at han var jurist, ble han i stedet utnevnt som dommer i Mongala. Parelius fant seg en afrikansk kone i høvdingedatteren Yera. Han var en av dem som var åpen på at de hvite gjerne kunne ha både en og flere innfødte «koner». Parelius ble også innført i den lokale kultur av sin kone og sin «svigerfamilie». Selv skrev han at han heller dømte etter innfødt sedvanerett enn etter belgiske lover. I sine noveller tar han ofte de innfødtes parti mot de hvite utbytterne. Hans afrikanske navn var Judchi (av det franske ordet for dommer) eller Mazanga som betyr «Jeg trekker meg tilbake!»
Etter Kongooppholdet var han i Nord-Amerika et par år, deretter plantasjebestyrer for fyrsten av Monaco i Øst-Afrika og fra 1913 til 18 var han tilbake i Kongo for å ivareta norske hvalfangstinteresser. Han bodde også i Frankrike en ti års tid. Tilbake i Oslo arbeidet han som overrettssakfører og var i en årrekke formann for Kunstnerforeningen.
Sammen med sin norske kone Signe ga han en verdifull samling Munchmalerier til Kunstnerforeningens restaurant Blom. Avkastningen av Signe og Fredrik Parelius' Fond finansierer Kunstnerforeningens stipend ("Blom-stipend") og årlige ærespris, kalt Pareliusprisen.
Litterær produksjon
Hans litterære produksjon faller i to grupper, noveller og romaner fra Kongo og Kristianiaromaner. Det meste han skrev er hentet fra egne opplevelser og erfaringer. Min sorte legende (1919), Urskogens fredløse (1921) og Trope (1929) har stoff fra Afrika. I Min sorte legende er hovedpersonen dommer hos azandefolket, blodsbror med høvdingen og gift med hans datter. I Urskogens fredløse er hovedpersonen en azande på flukt fra kolonimaktens grusomheter. Begge romanene er sanselige og erotiske. De må ha vært sterk kost på det norske bokmarkedet.
Hans hovedverk er likevel Kristianiaromanen Drift (1928), en intim miljøskildring fra Vika og livet der: fattigdommen, gatepikene og bordellene. Livet skildres likevel innefra. Hovedpersonen, Gunvor er en slags Albertine-skikkelse, klarer seg godt både når det gjelder sosialt og med sitt eget selvbilde. På mange måter er dette er et bilde av hans mor.
Perlan
Perlan er en bygning som er et kjent landemerke i Islands hovedstad Reykjavík. Den ligger på en høyde og er en av de mest besøkte turistattraksjonene i byen. Det har i lang tid vært vanntanker der, men i 1991 fikk daværende ordfører i Reykjavik, Davíð Oddsson, bygget en bygning som nå rommer en restaurant og en kafeteria. Bygget som ligger på toppen er dekket av en glasskule, noe som sammen med det faktum at Perlan ligger på en høyde gir god utsikt over Reykjavik og områdene rundt.
Det forente instituttet for kjerneforskning
Det forente instituttet for kjerneforskning (russisk: Obedinjonnyj institut jadernykh issledovanij, engelsk: ) i Dubna (120 km nord for Moskva) i Russland, er et internasjonalt forskningssenter for kjernefysisk vitenskap. Det omfatter rundt 1000 vitenskapsfolk fra atten land: (Armenia, Aserbajdsjan, Belarus, Bulgaria, Cuba, Tsjekkia, Georgia, Kasakhstan, Moldova, Mongolia, Nord-Korea, Polen, Romania, Russland, Slovakia, Ukraina, Usbekistan, Vietnam), så vel som fremstående og velkjente vitenskapsfolk fra UNESCO, CERN, CLAF, Frankrike, Tyskland, Italia og USA.
Instituttet har for tiden sju laboratorier, hver med sin egen spesialisering: teoretisk fysikk, partikkelfysikk (høyenergifysikk), tung-ionefysikk, kondensert materie-fysikk, kjernereaksjoner, nøytronfysikk og informasjonsteknologi. Instituttet har også en avdeling for studier innen stråling og radiobiologisk forskning, samt andre ad hoc eksperimentelle fysikkeksperimenter.
De fremste forskningsinstrumentene er en nuklotron superledende partikkelakselerator (partikkelenergi: 7 GeV), tre isokroniske syklotroner (120, 145, 650 MeV), en fasotron (680 MeV) og en synkrofasotron (4 GeV). Instituttet har også en hurtig-puls nøytronreaktor (1500MW puls) med nitten tilknyttede instrumenter som mottar nøytronstråler.
Instituttet ble opprettet 26. mars 1956 med basis i to forskningsinstitutter til Det sovjetiske vitenskapsakademi: Institutt for kjernefysiske problemer og Det elektrofysiske laboratorium.
Grunnstoffer som er oppdaget ved JINR: rutherfordium (1964), seaborgium (1974), bohrium (1976), flerovium (1999), livermorium (2001), nihonium (2004), moscovium (2004), oganesson (2006), tenness (2010).
Vitenskapsåret 1708
Vitenskapsåret 1708 er en oversikt over hendelser, prisvinnere, fødte og avdøde personer med tilknytning til vitenskap i 1708.
Grunnvatnet naturreservat
Grunnvatnet naturreservat ligger i Narvik kommune i Nordland. Naturreservatet består av Grunnvatnet med Knutvatnet, Djupvatnet og en del av Børselva. Området har et areal på 4450 dekar, hvorav 3300 dekar ferskvann. Området er vernet for å bevare et våtmarksområde av klar nasjonal og delvis internasjonal betydning. Det er et av de viktigste hekkeområdene for våtmarksfugl i Nordland.
Kystmuseet Øygarden
Kystmuseet i Øygarden er et kulturhistorisk museum for kystkulturen i Vestland, beliggende i Øygarden kommune.
Museet er et økomuseum som tar vare på og formidler historien om natur og kulturminner.
Selve hovedbygningen er ment å gi assosiasjoner til de store sjøhusene og ligger ved den gamle dampskipskaia i Ovågen. Her finner man kafé, utstillinger og auditorium som viser kulturhistoriske filmer.
Museet har flere naust og en stor saltebu fra tiden det var et rikt sildefiske på Vestlandet. Ved museet ligger et særegent sjøbruksmiljø med over 20 forskjellige sjøhus og naust.
Jordan Farmar
Jordan Farmar (født 30. november 1986, Los Angeles, California) er en amerikansk profesjonell basketballspiller. Han er 188 cm høy, og veier 81 kg.
Huset Mecklenburg
Huset Mecklenburg er et nordtysk dynasti av vestslavisk opphav som regjerte Mecklenburg inntil 1918.
Opphav
Niklot var en høvding over de vendiske obotritterne. Da det tysk-romerske riket utvidet sine landområder mot øst, på 1300-tallet spesielt mot kysten av Baltikum, allierte en del av de obotrittiske høvdingene seg med tyske ledere, og som følge av dette styrket de sine egne posisjoner. De mektigste ble førsteherrer over Mecklenburg (navnet kommer fra deres hovedslott, Mikla Burg, stor festning). Hovedgrenen av fyrstehuset ble i 1347 forfremmet til hertugs rang. Fyrstehuset fikk etter hvert en mer tysk identitet.
Budskap
Et budskap er en meddelelse eller et meningsinnhold. Innen kommunikasjonsteori er budskapet det en avsender formidler eller sender til en mottaker.
Apeland
Apeland AS er et norsk rådgivningsselskap innen kommunikasjon og omdømmebygging, etablert i 1988 av Ole Christian Apeland. Selskapet har kontorer i Schweigaards gate 15 i Oslo. Selskapet representerte fra 2003 til 2021 amerikanske Reputation Institute i Norge, med måleverktøy RepTrak, og offentliggjorde årlig en rangering av omdømmet til de mest synlige norske virksomhetene. I 2021 lanserte Apeland en egen omdømmeundersøkelse, Traction. Selskapet er også en av partnerne som finansierer forskningssenteret BI Senter for virksomhetskommunikasjon, etablert i 2008.
Priser og utmerkelser
Kommunikasjonsbyrået Apeland fikk i 2007 den første æresprisen i konkurransen «Gullkorn», som bransjeforeningen KOMM - Sertifiserte kommunikasjonsbyråer (tidl. Norske Informasjonsrådgivere) står bak. I Gullkorn 2010 vant Apeland diplom for «Utvikling av RepTrak Offentlig» i samarbeid med Opinion og Reputation Institute. Ole Christian Apeland, administrerende direktør i selskapet, mottok Gullkorns hederspris i 2012. Under Gullkorn 2013 vant selskapet prisene for «Årets kampanje» og «Årets Gullkorn». I 2015 fikk Apeland sølv i ANFO, kategori SMART og vant Gullkorn for «Årets kommersielle markedskommunikasjon». Fra 1988 til 2016 holdt Apeland til på Høvik i Bærum, og ble våren 2008 kåret til «Årets bedrift i Bærum i 2007».
Rodney Carney
Rodney Carney (født 15. april 1984, Indianapolis, Indiana) er en amerikansk profesjonell basketballspiller. Han spiller for Philadelphia 76ers i NBA, men har også vært innom Minnesota Timberwolves. Han er 201 cm høy og veier 93 kg.
Tara (navn)
Tara er et kvinnenavn med flere opprinnelser. Det kan være:
Kjente personer med navnet
Personene i listen er ordnet kronologisk etter fødselsår.
Eufemia av Rügen
Biografi
Eufemia var datter av fyrst Vitzlav II av Rügen (ca. 1240-1302) og Agnes av Braunschweig-Lüneburg. Eufemia vokste opp i en søskenflokk på åtte: fire jenter og fire gutter. Eufemia var en av de yngste (kanskje den yngste).
I norsk historieskriving, med tradisjoner tilbake til Peter Andreas Munch, har det vært en seiglivet oppfatning at Eufemia er datter av grev Günther av Rupping (og Vitzlavs barnebarn). Hun har dermed vært omtalt som grevedatter, Eufemia av Ruppin og Eufemia av Rupping og Arnstein. Kilder fra Rügen forteller imidlertid at Eufemia var fyrst Vitzlav IIs datter. I Vitzlav IIs testamente som han undertegnet i Oslo 27. desember 1302 er to store sølvboller testamentert til «fru dronning av Norge, min kjære datter».
Eufemias giftermål med daværende hertug Håkon Magnusson ble avtalt på et møte i Stralsund høsten 1298. Sendebud for kong Erik Magnusson og hertug Håkon hentet Eufemia i Straslsund og førte henne sjøveien til Oslo våren 1299. Hun brakte med seg biblioteket sitt, som skal ha vært et av Europas mest rikholdige. For øvrig fulgte det med Eufemia en medgift på 3000 mark brent sølv etter kølnsk vekt, som Håkon senere brukte til å gjøre strategiske landinvesteringer.
Eufemia ble ektet til hertug Håkon Magnusson i Mariakirken i Oslo i 1299, ifølge islandske annaler i mai. I morgengave fikk hun jordegodset og øya Bygdøy og en fast inntekt på 1200 mark.
I november 1299 ble Håkon og Eufemia kronet til konge og dronning over Norge. De ble etter alt å dømme kronet i Oslo, en handling som gjorde byen viktigere i rikssammenheng. Byen regnes gjerne som Norges hovedstad fra dette tidspunkt, en rolle den overtok fra Bergen.
Ingebjørg
Eufemia og Håkon fikk datteren Ingebjørg i 1301, parets eneste ektefødte barn. Julen 1302 ble det feiret festermål mellom den ett år gamle kongsdatteren Ingebjørg og den tjue år gamle kongssønnen hertug Erik av Södermanland. Til stede var Eufemias far Vitzlav, Eufemias søster Sofia, hertugens bror kong Birger Magnusson av Sverige, greve Jacob Nielsen av Halland, og mange flere.
Ingebjørg ble en mektig kvinne i Sverige såvel som i Norge. Hun ser også ut til å ha videreført sine foreldres interesse for utbredelse av kultur og litteratur. Hun kan ha vært den Ingeborg som tok initiativet til å få oversatt deler av Kongsspeilet til latin, noe Bengt R. Jonsson nevner i den posthumt utkomne utredningen Erikskrönikans diktare (2010). Jonsson peker i samme utredning på Ingebjørg som initiativtaker til Erikskrøniken — krøniken som omtaler miljøet i Oslo omrking 1300 i til dels detaljerte ordelag.
Agnes
Per Holck har framsatt en teori om at Eufemia hadde en eldre datter. I Ernst von Kirchenbergs rimkrønike fra 1378 fortelles det om ridder Nicolaus (sønn av Waldemar og Agnes av Rostock), som svek en kvinne — en kvinne som senere ble gitt til kongen av Norge. Krøniken forteller videre at det fra denne kvinnen kom to døtre som begge ble gift fyrstelig. Den ene var uløyet (vngelogin) og ble gitt til en fyrste av Sverige.
Den svekne kvinnen som rimkrøniken forteller om, er høyst sannsynlig Eufemia. Eufemias datter Ingebjørg, som var ektefødt, ble gift med en svensk «fyrste», hertug Erik av Södermannland. Men hva med den andre datteren, som ikke var uløyet? I et gavebrev kong Håkon utstedte 9. januar 1312 omtales «Agnæis dottor váre». Var dette Eufemias datter fra tidligere som Håkon i så fall har adoptert? Holck påpeker at Agnes ikke var noe etablert navn i Norge på 1300-tallet, men et svært vanlig navn der Eufemia kom fra. Mor til Eufemia og mor til Eufemias mulige tidligere forlovede, Nicolaus, het begge Agnes. «Agnæis dottor váre» ble gift «fyrstelig», med ridder Havtore Jonsson, sønn av baron Jon Ivarsson Raud.
Dronning Eufemias gate
Eufemias tilknytning til middelalderbyen Oslo er bakgrunnen for at gateløpet mellom Middelalderbyen og Kvadraturen — Bjørvikas hovedgate — bærer navnet Dronning Eufemias gate.
Segeneiti
Segeneiti er en liten by i Debub-regionen i Eritrea. Byen ligger på veien mellom Asmara og Senafe.
Atna
Atna er en tettbebyggelse i Stor-Elvdal kommune i Innlandet. Atna ligger der elva Atna renner ut i Glomma. Atna stasjon ligger langs Rørosbanen. Atna Idrettslag har rundt 100 medlemmer.
Atna flyplass ble bygget i 1960-årene. Flystripen ligger nær Atna Bryggeri. Selv om rutetrafikk ikke er nær forestående så blir den 500 meter lange grusstripen godt vedlikeholdt av dyktige, lokale krefter. I den senere tiden har stedet tiltrukket seg en viss interesse fra kulturinteresserte piloter.
Glopheim Kafé er den eneste i landet som er vernet av Riksantikvaren. Her er interiøret uforandret siden oppstarten på 1950-tallet. Det serveres retter fra lokal kokekunst og øl av forskjellige typer fra Atna Bryggeri.
Nærmeste overnattingssted er Atna Camping.
Myanmar under Sommer-OL 2008
Myanmar under Sommer-OL 2008. Seks sportsutøvere fra Myanmar deltok i fem sporter under Sommer-OL 2008 i Beijing. De vant ingen medaljer. Padleren Phone Myint Tayzar var landets flaggbærer under åpningsseremonien.
Andrea Pollack
Andrea Pollack (født 8. mai 1961, død 13. mars 2019) var en svømmer fra Øst-Tyskland som vant to gullmedaljer under OL i 1976 i Montréal i Canada som 15-åring; 200 meter butterfly og 4 x 100 meter medley.
Pollack fikk også to sølvmedaljer i Montreal. Fire år senere, under Sommer-OL 1980 i Moskva fikk hun en gullmedalje på 4 x 100 m medley, samt sølvmedalje på 100 meter butterfly. I 1998 gikk flere tidligere østtyske svømmere offentlig ut mot trenere og leger med beskyldninger om å ha blitt dopet fra ung alder, Andrea Pollack var en av dem.
Robertprisen for årets barne- og familiefilm
Robertprisen for årets barne- og familiefilm er en filmpris som deles ut av Danmarks Film Akademi ved den årlige Robertfesten.
Hadsund
Hadsund er en dansk by i Mariagerfjord kommune i Region Nordjylland. Hadsund har 5,051 innbyggere per 2019, i tillegg kommer Hadsund Syd med 467 innbyggere.
Mesteparten av byen ligger på nordsiden af Mariager Fjord. Inntil kommunalreformen i 2007 var Hadsund hovedbyen i Hadsund kommune. I dag er Hadsund den nest største byen i Mariagerfjord kommune, etter Hobro. I Hadsund har to større virksomheter sitt hovedkontor: Trip Trap og Nilfisk-ALTO. Elbilen Peer Bil hadde hovedfabrikk i Hadsund, men ligger nå i Norge.
Historie
Hadsund ble grunnlagt i 1854, da byen fikk status som handelsplads. Før dette hadde det bare vært et fergested med tillatelse til å holde marked på begge sider av fjorden. I 1861 ble det anlagt en trafikkhavn, i 1883 ble det jernbaneforbindelse til Randers og i 1900 også til Aalborg. Hadsund hadde to stasjoner, Hadsund Nord Station, som lå inne i selve byen, og Hadsund Syd Station, som fortsatt ligger i Hadsund Syd i dag. Hadsund Nord Station ble revet i 1985, etter at banen ble nedlagt den 1. april 1969.
Det har ikke alltid vært bru over Mariager Fjord ved Hadsund, og det er overfartsstedet som er bakgrunnen for at det vokste fram en by nettopp på dette stedet. Mariager Fjord er en vannfylt dal som skiller Himmerland fra Ommersyssel. Fra gammel tid reiste man over Hobro når man skulle til Aalborg fra Randers eller omvendt. I 1904 ble brua over fjorden innviet, noe som brakte omlandet sør for fjorden nærmere Hadsund. Den nåværende brua ble innviet i 1976.
Det faktum at Hobro var kjøpstad langt tilbake i tid førte til at mye trafikk gikk gjennom denne byen. Men det var også behov for en transportvei ned gjennom det østlige Himmerland og videre sørover mot Randers. Det var i den sammenheng naturlig å passere Mariager Fjord på det smaleste stedet, som var ved Hadsund.
Hadsund Egnsmuseum tar for seg Hadsunds lokalhistorie siden reformasjonen i 1536.
Bydeler
Søndergårde ligger i den nordlige delen av Hadsund ved veien til Visborg. Bydelen var inntil 1960 en egen by, men vokste sammen med Hadsund da det ble bygget et industriområde og et boligområde i tilknytning til byen.
Den sørlige delen av Hadsund ligger umiddelbart sør for Hadsundbroen (ca. 250 m) og heter Hadsund Syd, opprinnelig Sønder Hadsund. Bydelen har 479 innbyggere per 2011 og ble grunnlagt ca. 1880. Hadsund Syd ble ikke regnet som del av Hadsund før i 2011.
Liste over ordførere i Aker
Liste over ordførere i Aker viser navn, parti og funksjonsperiode for ordførere i Aker fra innføringen av formannskapslovene i 1837 til sammenslåingen med Oslo i 1948. Oslo (tidligere Kristiania) ble utvidet med områder overført fra Aker kommune i 1859 og 1878.
Olaf Tufte
Olaf Karl Tufte (født 27. april 1976 i Tønsberg) er en norsk, tidligere konkurranseroer fra Nykirke i Horten kommune. Tufte er medlem av Horten Roklubb.
Tufte har vunnet fire olympiske medaljer: to gull, en sølv og en bronse. Sølvet tok han i dobbeltsculler sammen med sin makker Fredrik Bekken i Sydney i 2000. I 2004 i Athen vant han OL-gull i singlesculler. I sommer-OL 2008 i Beijing vant han igjen gull i singlesculler. Tufte deltok også i 1996 i Atlanta med 8.-plass i firer uten styrmann sammen med Halvor Sannes Lande, Morten Bergesen og Odd-Even Bustnes. Han har også vunnet verdensmesterskapet i singlesculler i Luzern i 2001 og i Milano i 2003. Tufte har to VM-sølv samt to VM-bronse.
I dag bruker han mye av sin tid på å holde foredrag, særlig om motivasjon og samarbeid. Ved et foredrag for NTNUI i september 2009, gav han en strukturert hverdag mye av æren for sin suksess, og trakk frem ærlighet overfor seg selv og andre som en spesielt beundringsverdig egenskap. Tufte er utøverambassadør for den humanitære organisasjonen Right to play.
1994–2000: Internasjonal debut, første VM-medalje og OL-sølv
Olaf Tufte begynte sent med roing. Først når han var 17 år ble han medlem av Horten Roklubb. Han viste et uvanlig fysisk talent for roing, og debuterte internasjonalt ett år senere i junior-VM i München i 1994. Tufte endte på sjetteplass i dobbeltfirer.
1995-sesongen var Tuftes første sesong som seniorroer. Sammen med Kristian Skorgevik, Knut Engebu og Sigurd Hadler-Olsen tok Tufte sølvmedaljen i Nations Cup, det uoffisielle verdensmesterskapet for roere under 23 år.
Allerede som 20-åring debuterte Tufte i de Olympiske Leker. I 1996 i Atlanta tok Tufte en 8.-plass i firer uten styrmann sammen med Halvor Sannes Lande, Morten Bergesen og Odd-Even Bustnes.
I 1997 debuterte Tufte i World Cup og senior VM. Dette ble en sesong uten de helt store resultatene for 21 år gamle Tufte, da dobbeltfireren med Tufte endte i C-finalen og 13.-plass totalt.
1998-sesongen var et gjennombruddsår for Tufte. Sammen med Sture Bjørvig, Halvor Sannes Lande og Kristian Skorgevik etablerte deres firer uten styrmann seg i verdenstoppen. Båten oppnådde flere gode plasseringer i A-finalen i World Cup uten å oppnå podieplass. Årets høydepunkt var en fjerdeplass i VM i Köln, bak blant annet den britiske båten som inneholdt Matthew Pinsent og Steve Redgrave
I 1999 var et nytt gjennombruddsår for Tufte. Tufte inngikk et samarbeid med Fredrik Bekken fra Drammen Roklubb. Tufte og Bekken utfordret sølvvinnerne i dobbeltsculler fra Atlanta, Kjetil Undset og Steffen Skår Størseth, og slo disse. Undset og Størseth ble satt i fireren uten styrmann, og Tufte og Bekken ble tatt ut som Norges dobbeltsculler til VM i St. Catharines der de tok bronse bak Luka Spik og Iztok Cop fra Slovenia.
Tufte og Bekken fortsatte det gode samarbeidet i OL-sesongen i 2000. De vant World Cup sammenlagt (1 gull, 2 sølv) og alt lå til rette for at nordmennene skulle oppnå suksess i Sydney. Uheldigvis ble både Tufte og Bekken rammet av sykdom en uke før OL. De klarte likevel å ro seg inn til en sølvmedalje, knappe 1,5 sekund bak slovenerne som slo dem året før.
2001–2004: Verdensmester og Olympisk mester
Fredrik Bekken trappet ned satsingen etter OL i Sydney, og Tufte begynte derfor å ro singlesculler. Tufte mestret singlesculleren veldig godt og presterte å ta pallplass i alle de fire World Cup-regattaene dette året. Han endte 2001-sesongen med å bli verdensmester i singlesculler i Luzern. Han ble samtidig første nordmann til å oppnå dette. Han ble tildelt Aftenpostens gullmedalje, og Sportsjournalistenes statuett som «Årets idrettsnavn» for denne prestasjonen.
Tufte fortsatte den gode trenden fra 2001 og presterte bra i World Cup. I VM i Sevilla endte han på en tredjeplass, til tross for en utrolig rask siste 1000 meter. Igjen var det Sloveneren Iztok Cop, som tok sølv, som var foran Tufte. Gullet gikk til tyskeren Marcel Hacker.
World Cup-sesongen i 2003 begynte med at Tufte endte utenfor medaljeplass i de to første regattaene. Formen ble bedre utover sesongen, og Tufte tok sitt andre VM-gull i Milano. Denne gangen var han foran Iztok Cop(bronse), og Hacker(sølv).
Under oppkjøringen fram mot OL i Athen viste Tufte progressivt bedre form gjennom sesongen. 4., 2. og 1.-plass var hans plasseringer. Tufte kom seg greit gjennom til finalen, og var toppseedet i finaleheatet. I finalen lå Tufte lenge midt i feltet, før han viste fram sin signaturspurt og tok igjen estiske Juri Jaanson når det var 250 meter igjen. Tufte vant med 2,14 sekunder og ble første norske Olympiske mester i singlesculler.
2005–2008 En bølgedal og OL-gull
Forventningene til den regjerende OL-mesteren var høye i 2005-sesongen. Grunnet astmaplager startet derimot Tufte World Cup-sesongen med en 2.-plass i B-finalen og 8.-plass totalt i første World Cup i Eton. Tufte kjempet tilbake i toppen i løpet sesongen og tok sølvmedaljen bak newzealenderen Mahé Drysdale.
I OL-kvalifiseringsåret 2007 leverte Tufte mange gode plasseringer i World Cup. I VM ble Tufte nr 3, bak gullvinner Mahé Drysdale og sølvvinneren Ondrej Synek fra Tsjekkia. Med en tredjeplass kvalifiserte Tufte seg til OL.
I forberedelsene til OL i Beijing, tok Tufte mange grep for å kunne prestere i Beijing. En av ulempene ved å bo i Norge var vanskeligheter med å få rodd nok på vannet. Tufte tok derfor flere utenlandsopphold enn vanlig for å få flere kilometer i båt. Tufte byttet også ut sin trener fra ungdomsårene, Bjørn-Inge Pettersen med Tore Øvrebø.
Under OL i Beijing slet Tufte med astmaplager og den urene luften i Beijing. Spesielt i kvartfinalen slet Tufte fysisk, og ble nesten slått av en relativt ukjent roer fra Litauen. I semifinalen var Tufte heller ikke i toppform, og endte på tredje- og siste kvalifiseringsplass. Han ble derfor seedet sist i A-finaleheatet og ble plassert ytterst i bane 1.
I selve A-finalen viste Tufte igjen gammel storform. Han var med i tetgruppen allerede ved første 500 meter, noe uvanlig av den ellers treige starteren. Ved 1500 meter var det forhåndsfavoritten Mahé Drysdale fra New Zealand som tok teten, men Tufte slo tilbake og vant på tiden 6.59.83, et knapt sekund foran tsjekkiske Synek. Mahé Drysdale endte på tredjeplass. Olaf Tufte ble da en av svært få utøvere som har forsvart et OL-gull i singlesculler. Tufte ble senere tildelt Fearnleys olympiske ærespris for sin OL-tittel fra Beijing.
2009–2012
I 2009 presterte Tufte flere gode løp i World Cup og vant sammenlagt. Forventningene til den regjerende Olympiske mesteren var store foran VM i Polen. Tufte fikk dessverre en kollaps i løpet av finalen, og endte desidert sist i A-finalen. Tufte kommenterte senere at totalbelastningen hadde vært for stor, og at han hadde for mye å gjøre i tillegg til roingen.
Under 2010-sesongen klarte Tufte bare å ro seg opp på podiet med en tredjeplass i München. På grunn av at VM ble arrangert senere på året enn vanlig, deltok Tufte i EM. På grunn av sykdom måtte han trekke seg før finalen for å hindre sykdom i oppkjøringen til VM. VM i New Zealand ble likevel en opptur sammenlignet med A-finalen i 2009. Tufte endte på en 4.-plass, 6 sekunder bak gullvinneren Ondrej Synek.
I OL-sesongen i 2012 presterte Tufte ujevnt, og hadde en 6.-plass som beste plassering. Forventningene var likevel høye til den regjerende olympiske mesteren, og Tufte uttalte at formen var stigende fram mot OL. Under OL nådde Tufte semifinalen, men var 13 sekunder fra en finaleplass. Vinneren av semifinalen var Mahe Drysdale, som senere vant den olympiske regattaen. I B-finalen møtte Tufte hard motstand og ujevne baneforhold. Han endte på 9.-plass. Dette var hans dårligste plassering i et mesterskap siden OL i Atlanta i 1996.
2014
Den 10. mai 2014 deltok Tufte i sin første konkurranse siden OL i 2012, da han deltok i Årungregattaen på Årungen. Der vant han 2000 meter singelsculler, foran Are Strandli og Kristoffer Brun.
2015
Tufte tok bronse i singlesculler ved EM i roing 2015 i Poznań i Polen. Han deltok også i 500 meter singlesculler ved VM i roing 2015 i Aiguebelette i Frankrike, der han kvalifiserte seg til finalen etter et spurtoppgjør mot Stanislaw Sjtsjarbatsjenja. I finalen kom han på 4.-plass, der Ondrej Synek vant VM-gullet.
2016
Tufte tok bronse i dobbeltsculler med Kjetil Borch under Sommer-OL 2016 i Rio de Janeiro.