cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Silje Hvarnes
Silje Hvarnes (født 1979) er en norsk veterinær som i 2008 vant femte sesong av reality-serien Farmen.
Biografi
Silje Hvarnes er fra Hvarnes i Larvik, men flyttet til Horten i ung alder. Hun var gift med Gaute Grøtta Grav fra 2011 til 2017.
Kindling
Kindling er en amerikansk stumfilm fra 1915, regissert av Cecil B. DeMille.
Handling
Den gravide Maggie Schultz blir forsøkt brukt av innbruddstyver.
Club Atlético Vélez Sársfield
Club Atlético Vélez Sársfield er et idrettslag basert i Liniers i det vestlige Buenos Aires i Argentina.
Både klubben og dens hjemmearena blir kalt «El Fortín» (Det lille fort), mens dens fans kalles «fortineros» (fra det lille fort). Sársfield ble offisielt grunnlagt den 1. januar 1910 i Buenos Aires. Fotballklubben deltok for første gang i den argentinske ligaen i 1919 under et amatørmesterskap.
Spillerstall
13. april 2021
Taleflytvansker
Taleflytvansker er en fellesbetegnelse på vansker som går ut over mellommenneskelig verbal kommunikasjon ved å endre talestrømmen til et individ på en uhensiktsmessig måte. Underkategorier av taleflytvansker er stamming og løpsk tale. Taleflytvansker utredes og behandles som oftest av logopeder. Mange barn kan i perioder kan oppleve taleflytvansker, særlig i situasjoner der de er opphisset eller under stort press. Det er imidlertid en fordel å få foretatt utredning og eventuell behandling så tidlig som mulig dersom barnet faktisk har et taleflytproblem, og det anbefales derfor å få foretatt utredning dersom man er urolig for barnets tale. Foreldre til barn med begynnende eller etablerte taleflytvansker anbefales å være gode språklige rollemodeller, og snakke rolig og forsøke å unngå at barnet hisser seg opp eller må konkurrere om oppmerksomheten.
L’Albir
L'Albir (Albir) er en liten spansk turistby som ligger ca. 65km nord for Alicante og 130 km sør for Valencia bestående av hoteller, hus og butikker. L'Albir var opprinnelig havneområdet til L'Alfaz del Pi. Begge disse småbyene ligger i L'Alfaz kommune. Like nord for L'Albir ligger småbyen Altea som ligger i Altea kommune.
L'Albir ble uavhengig av L'Alfaz del Pi i 1836. Masseturismen begynte på 1960-tallet.
Det kommer turister fra mange nasjoner til den lille byen. Byen har en lang steinstrand med mange aktiviteter som foregår for turistenes skyld. L'Albir har en flislagt strandpromonade.
Olympiade de la République
Olympiade de la République var en sportsbegivenhet som ble avholdt i Paris i årene 1796, 1797 og 1798.
Den 22. september 1796 ble det i Paris avholdt fire konkurranser kalt «republikkens første olympiade» (Première olympiade de la République), som en hyllest til antikken. Mer enn 300 000 tilskuere var til stede på arrangementet i Marsmarken. Begivenheten ble innledet med en utstilling dedikert til fred og fruktbarhet.
Neste arrangement ble avholdt den 22. september 1797, uten modifikasjoner av programmet fra den første begivenheten.
Den 22. september 1798 var bryting og dysting nye leker i programmet. Nytt av året var også innføringen av SI-systemet for første gang i idretten, og konkurransene var tidsbestemte med to maritime klokker. En annen nyhet var en parade av idrettsutøvere før arrangementet.
Gary Cormack
Gary Cormack (født 27. mai 1950 i Kenora i Ontario) er en canadisk rullestolcurlingspiller.
På nasjonalt nivå har han sølv i det canadiske mesterskapet i 2005 og gull i 2006.
Hua Jianmin
Hua Jianmin (forenklet kinesisk: 华建敏, tradisjonell kinesisk: 華建敏, pinyin: Huá Jiànmǐn; født i januar 1940 i Shanghai) er en av viseformennene for Den stående komite for Den nasjonale folkekongress (11. kongress) i Folkerepublikken Kina. Han betraktes som medlem av «Shanghaiklikken».
Han har tidligere vært statsråd og generalsekretær for Kinas statsråd, og president for Kinas nasjonale skole for administrasjon.
Hua ble utdannet ved Tsinghuauniversitetet. Han gikk med i Det kinesiske kommunistiske parti i 1961. I 1994 ble han valgt til den stående partikomité for Shanghai, og ble utnevnt til viseborgermester for Shanghai. Han var medlem av den 16. og den 17. sentralkomite for det kinesiske kommunistparti.
Knight of the Trail
Knight of the Trail er en amerikansk stumfilm fra 1915 regissert av William S. Hart.
Hurtigløp på skøyter under Vinter-OL 1932 – 1500 meter damer
1 500 meter hurtigløp på skøyter for damer var en demonstrasjonsøvelse under Vinter-OL 1932 som ble avholdt ettermiddagen onsdag, 10. februar 1932.
Ti skøyteløpere fra to nasjoner, USA (fem) og Canada (fem) deltok i øvelsen.
Som alle de andre skøyteøvelsene under OL i 1932 ble det benyttet fellesstart, som var det vanligste formatet i Nord-Amerika på denne tiden.
Medaljevinnere
Ingen offisielle medaljer ble utdelt.
Rekorder
Dette var gjeldende verdens og olympiske rekorder (i sekunder) før Vinter-OL i 1932.
(*) Rekorden ble satt på en høyfjellsbane (mere enn 1000 meter over havet) og på naturis.
Begge heatvinnere i første runde samt vinneren av finaleheatet var raskere enn gjeldende verdensrekord, men gjeldende verdensrekord var satt i parstart. I det første heatet som var det raskeste heatet i denne demonstrasjonsgren-øvelsen gikk Lela Brooks-Potter på 2.54,0 minutter, men det var som sagt i fellesstart-format.
Første runde
De 3 første fra hvert heat kvalifiserte seg videre til finalen.
Hippo Regius
Hippo Regius (Hippone) er det gamle navnet til dagens moderne by Annaba i Algerie.
I oldtiden var Hippo Regius en by i Numidia ved Middelhavet, opprinnelig grunnlagt av fønikere, senere tilhørte den Kartago. Under Julius Cæsar ble Hippo Regius foruten hele Numidia underlagt Romerriket og var deretter en blomstrende handelsstad, og porten for den romerske handelen med Afrika.
I den kristne tiden var Hippo Regius et bispesete, spesielt kjent gjennom Augustin av Hippo, en av oldkirkens største teologer og som døde i byen i 430 da byen var beleiret av vandalene. Navnene på syv biskoper fra Hippo er kjente.
Siden ble Hippo Regius inntatt og ødelagt av muslimene (697) og da anla innbyggerne en ny by rundt 2 km nordnordøst og hvor den nåværende byen Annaba (Bône) fortsatt ligger.
Jirina Dilkinska
Jirina Dilkinska er en bulgarsk advokat og forretningskvinne.
Dilkinska ble i 2014 engasjert for nettverksselskapet OneCoin der hun blant annet administrerte de internasjonale pengestrømmene mellom ulike selskaper og personer tilknyttet OneCoin. I juni 2021 ble hun arrestert i Sofia i Bulgaria etter å ha blitt etterlyst internasjonalt av Interpol i slutten av 2020, og i mars 2023 utlevert til USA hvor hun var tiltalt for hvitvasking. En av metodene for hvitvasking var å bruke stråselskap i skatteparadiset Caymanøyene. Hun skal ha samarbeidet med den amerikanske advokaten Mark Scott som tidligere er dømt for sin delaktighet i hvitvasking av utbytte fra gigantbedrageriet.
Trønnes
Trønnes (lokal uttale: Trønns) er ei grend i Stor-Elvdal i Innlandet fylke. Det er ca. 100 husstander på Trønnes. Norges første aldershjem, Nystu-Trønnes, er i dag musuem og samlingspunkt på Trønnes. På naboeiendommen er det butikk, Nærbutikken, og Trya Camping. Trya er ei god fiskeelv som renner ut fra Trytjønnet ved Vinjevegen og ut i Glomma nedenfor Trya Camping.
Lokalet Noren og festplassen Paviljongen er to sentrale samlingspunkter på Trønnes fra gammel tid. Riksvei 3 går gjennom Trønnesgrenda mens Glomma renner langsomt forbi ved siden av. Det er avkjøring til Vinjevegen og videre til Friisvegen fra Trønnes.
Rebecca Kershaw
Rebecca Kershaw (født 11. august 1990) er en britisk vannpolospiller. Hun representerte landet sitt under Sommer-OL 2012 i London, der hun endte på sisteplass med det britiske landslaget.
Valerija Tarakanova
Valerija Dmitrijevna Tarakanova (russisk: Валерия Дмитриевна Тараканова, født 20. juni 1998) er en russisk ishockeyspiller.
Hun representerte Olympiske utøvere fra Russland under Vinter-OL 2018 i Pyeongchang, hvor hun ble nummer 4 med det russiske landslaget.
Bureau of Prohibition
Bureau of Prohibition var et byrå i det amerikanske Finansdepartementet, opprettet i 1927 for å håndheve den nasjonale forbudsloven (National Prohibition Act, også kjent som Volstead Act) av 1919. Denne loven forordnet sanksjoner for brudd på det 18. grunnlovstillegg om forbud mot produksjon, salg, oppbevaring og forbruk av alkoholholdige drikkevarer.
Ljudmila Beljakova
Ljudmila Beljakova (født 12. august 1994) er en russisk ishockeyspiller.
Rhinocyllus
Rhinocyllus er en slekt av middelsstore, avlange snutebiller som utvikler seg inne i røtter, stengler eller blomsterhoder av ulike planter, der de danner avlange galler.
Utseende
Middelsstore (ofte 7 – 10 mm), avlange, mer eller mindre jevnbrede snutebiller. Kroppen er vanligvis helt skjellkledt og brunlig eller grå på farge. Hodet er nokså stort, fasettøynene små og snuten middels lang, krum og ganske kraftig. Antennene er festet i den ytre halvdelen av snuten. De er middels lange og knebøyde og ender i en kølle som (i alle fall tilsynelatende) består av fire ledd, slik at hele antennen er 12-leddet. Brystskjoldet (pronotum) er bredere enn langt, med rundede sider, tilsmalnet framover, ved roten gjerne litt smalere enn dekkvingene. Dekkvingene er parallellsidige med markerte skuldre og punktrader. Beina er middels lange, leggene (tibiae) har en liten krok (uncus) ytterst. De to klørne er sammenvokste ved roten.
Levevis
Larvene utvikler seg i avlange galler inne i røtter, stengler eller knopper av ulike slags storvokste urter. Gallen er synlig som en fortykkelse på stengelen, rota eller knoppen. Den avlange kroppsformen er trolig en tilpasning til trange rom. Stengelsnutebillene kan angripe mange forskjellige vertsplanter, selv om hver art begrenser seg til en begrenset gruppe. Særlig hyppige er de på tistler og skjermplanter. Disse billene er sjelden særlig tallrike og er ikke regnet som betydelige skadedyr.
Utbredelse
Gruppen er hjemmehørende i Palearktis med de fleste av artene i Middelhavsområdet, men er spredt til andre områder inkludert Nord-Amerika og Norge, også til andre verdensdeler.
Trader
En trader en person som kjøper og selger finansielle verdipapir slik som aksjer, obligasjoner, derivater, futures eller valuta, for å søke en økonomisk gevinst.
Det finnes mange forskjellige typer tradere. De kan være enten profesjonelle, som arbeider for finansielle institusjoner eller selskaper, eller individuelle tradere. De kjøper og selger finansielle verdipapir på aksjemarkeder, derivatmarkeder eller futuresmarkeder.
Et annet vis å skille mellom forskjellige typer tradere er ved lengden på perioden som et verdipapir holdes. Dette kan variere fra sekunder til flere år. Ettersom perioden blir lengre vil posisjonen man har tatt (hvilket verdipapir man handler med, og hvorvidt man er long eller short) i økende grad måtte være basert på fundamentale verdier. Dermed kan overgangen mellom å være trader og investor være flytende. Generelt kan man si at traderen benytter forskjellige virkemidler i markedet for å finne riktig tidspunkt for å kjøpe eller selge en aksje.
Det finnes mange forskjellige kategorier og betegnelser på de mange forskjellige typer tradere innen finans, for eksempel:
Tradere og meglere
Meglere er mellommenn som fyller kjøps og salgshandler for tradere, men som selv ikke tar posisjoner eller risiko. For denne rollen tar megleren en kommisjon.
Johann Tetzel
Johann Tetzel (eller Tezel, Diez, Diezel, Tietzel; født ca. 1465 i Pirna ved Dresden i Tyskland, død 11. august 1519 i Leipzig) var en tysk dominikaner, inkvisitor, avlatspredikant, motstander av Martin Luther.
Rosemary Morris
Rosemary Morris (født 31. januar 1986) er en britisk vannpolospiller. Hun representerte landet sitt under Sommer-OL 2012 i London, der hun endte på sisteplass med det britiske landslaget.
Johann Tetzel
Bakgrunn
Johann Tetzel var sønn av en gullsmed, formodentlig ved navn Ziegler. Det er litt uklart når og hvor han trådte inn i dominikanerordenen. Om han inntrådte i Pirna eller i Leipzig er også uvisst. I alle fall finner vi ham etterhvert i dominikanerklosteret St. Pauli i Leipzig. I 1497 dro Tetzel til Roma for å få tillatelse fra ordensgeneralen (Joachim Turrianus) til å finne seg et annet kloster. Selv om tillatelsen ble tilbakekalt, ble han i 1502 prior i Glogau, som tilhørte dominikanernes polske provins. Han ble også inkvisitor for den saksiske provins, predikant i Leipzig og teologidosent for ordenskandidatene der.
Avlatspredikant
I 1503 dukker han for første gang opp i kildene som avlatspredikant. I 1504 til 1510 var han avlatspredikant i Livland, etter at Den tyske orden hadde fått tillatelse fra pave Alexander VI om å ha en treårs jubileumsavlat i kirkeprovinsene Magdeburg, Bremen og Riga.
Fra 1509 var han blitt inkvisitor for både Polen (etter anbefaling fra den polske provinsial Johannes Advocati) og for Sachsen.
I 1516 ble han subkommissær i bispedømmet Meissen (Meißen) for avlaten som var blitt utskrevet til støtte for byggingen av Peterskirken i Roma.
Kritisert av Martin Luther
Fra 1517 var Johann Tetzel generalsubkommissær på oppdrag av erkebiskop Albrecht av Mainz i bispedømmene Halberstadt og Magdeburg. Hans avlatsreiser i denne egenskap lar seg ikke rekonstruere fullstendig, men det kan påvises at han i 1517 prekte avlaten i byene Eisleben, Halle, Zerbst, Jüterbog, Magdeburg og Berlin.
Han prekte aldri i Wittenberg, som det lå i bispedømmet Brandenburg. Tetzel hadde ikke adgang til å virke i Wittenberg.
Luther kom også med et omfattende kritisk tilbakeblikk på Tetzel i av sine mest voldsomme kampskrifter, «Wider Hans Wurst». Det kom i 1541, lenge etter Tetzels død.
Etter at striden om avlaten var blusset opp, offentliggjorde Luther skrivet «Sermon von Ablaß und Gnade», som kritiserte avlatsmisbrukene og Tetzel. Tetzel svarte i april 1518 med skrivet «Vorlegung» der han på sitt vis påpekte at Luthers kritikk skulle bære i seg kimen til en undergraving av selve troen og av kirkens myndighet. Like etterpå, i mai, fulgte Tetzel opp med 50 teser som bare går lett inn på avlaten, men som mest konsentrerte seg om kirkens myndighet. På dette tidspunkt hadde Tetzel bare et bakkalaureat i teologi.
Senere i 1518 ble han promovert til doktor i teologi i Frankfurt an der Oder. Om det var hans egen orden eller universitetet i Frankfurt som forestod dette, vet man ikke. Tetzel disputerte i Frankfurt over avlaten, for å forsvare seg mot Luthers anklager.
St. Petersavlaten var egentlig utskrevet for en åtteårsperiode, men Luthers angrep på den gjorde at det fra da av gikk meget trått med avlatsprekenen.
Tetzel, nå forlatt og en brukket mann både psykisk og fysisk, trakk seg tilbake til St. Pauls-klosteret i Leipzig.
Tetzel døde kort tid etter, den 11. august 1519. Hans død sammenfalt med et pestutbrudd i Leipzig.
Sistema Nacional de Áreas de Conservación
Sistema Nacional de Áreas de Conservación er den delen av Costa Ricas miljøverndepartement som er ansvarlig for administreringa av verneområdene i landet, som dekker nærmere 25 % av landets totale areal. Organet ble oppretta i 1994. Costa Rica er delt inn i 11 geografiske bevaringsområder (Áreas de conservación), som hvert inneholder til sammen nærmere 160 verneområder.
Bevaringsområder
Costa Ricas 11 geografiske bevaringsområder er de følgende:
Typer verneområder
Et verneområde (spansk: Área Silvestre Protegida, ASP) defineres i Costa Rica på følgende måte: «Definert geografisk område, offisielt erklært og tilskrevet en håndteringskategori i henhold til dets naturlige, kulturelle og/eller sosioøkonomiske viktighet, for å oppfylle bestemte bevarings- og forvaltningsmål». Verneområdene i Costa Rica deles inn i ni ulike typer:
Klinte
Klinte eller rødklint (Agrostemma githago) er en truet planteart i nellikfamilien. Den forekommer i Europa, Asia og Nord-Afrika, men er nå truet av utryddelse. I tidligere tider var planten vanlig å finne på åkre, enger og annen kulturmark. I Skandinavia eksisterer fortsatt klinten naturlig på noen få steder, som på Öland i Sverige der den er funnet på to områder.
Klinte kan trives i alle typer jord og er en lettdyrket og takknemlig sommerblomst. Den er ettårig med en vakker blomst som kan bli opptil 80 cm høy. Blomstene er rødfiolette, 3-5 cm vide med 5 kronblader og uten lukt. Frukten er en kapsel som åpner seg når den blir moden med 5 kapseltenner. Frøene er svarte og nyreformede, ca. 3 mm lange. Frøene er giftige og må ikke spises. Klinten blomstrer i juni-juli i Norge/Sverige.
I Norge var klinte ganske vanlig på Øst- og Sørlandet frem til 1920-tallet og er nå nesten utryddet. I Sør-Trøndelag ble den rødlistet som utryddet i 1996. Klinte kom til Norge før Middelalderen og arten er fullstendig tilpasset gammeldags jordbruk. Den tåler ikke endringene som moderne driftsformer har ført med seg, og frøene har dessverre ikke evnen til å kunne hvile i jorden, slik at eventuelle frøbanker kan bygges opp.
Det jobbes med å bringe arter som klinte tilbake til sin opprinnelige tilstand i eldre kulturmark der gamle driftsformer fortsatt holdes i hevd. I Sverige hvor klinten fortsatt er å finne i vill tilstand, kan frø hentes fra disse og brukes til å gjenskape forekomster av klinte i Norge. I 2009 ble den observert på en forekomst i Østfold.
Blir klinte observert i Norge er det meget viktig at forekomsten får stå i fred, slik at den kan få frøså seg selv.
Klinte er giftig. Klinten i uttrykket å skille klinten fra hveten viser til planten svimling (Lolium temulentum) som også er giftig.
Egil Johansen
Egil Johansen er navnet til flere personer:
Brønnøysundregistrene
Brønnøysundregistrene, formelt Registerenheten i Brønnøysund, er en norsk statlig etat underlagt Nærings- og fiskeridepartementet som driver mange av landets viktigste registre. Brønnøysundregistrene utvikler og driver digitale tjenester som effektiviserer, samordner og forenkler dialogen med det offentlige for privatpersoner og virksomheter.
Hovedkontoret ligger i Brønnøy kommune i Nordland fylke, med kontorlokaler i Havnegata sentralt i Brønnøysund. Den 20. september 2021 flyttet Brønnøysundregistrene inn i nye kontorlokaler ved siden av det gamle bygget. Brønnøysundregistrene har ca. 430 medarbeidere og de fleste jobber i Brønnøysund. Brønnøysundregistrene har også kontor i Narvik og Oslo.
Direktør er Lars Peder Brekk.
Brønnøysundregistrene hadde frem til 1. januar 2020 forvaltningsansvar for Altinn. Da ble Altinn en del av Digitaliseringsdirektoratet sammen med tidligere Direktoratet for forvaltning og IKT.
Historikk
Brønnøysundregistrene har som statlig etat en åtte år lang forhistorie. Løsøreregisteret ble som første register etablert i 1980. Registeret var da en del av Brønnøy Sorenskriverembete, underlagt Justisdepartementet. Året etter kom Ektepaktregisteret og Regnskapsregisteret. I 1988, og samtidig med Foretaksregisteret, ble Brønnøysundregistrene skilt ut som egen statlig forvaltningsetat, fortsatt underlagt Justisdepartementet. Fra 2001 ble registrene en etat underlagt Nærings- og handelsdepartementet, og med det i enda større grad et viktig næringspolitisk redskap for forenkling og samordning i forholdet mellom det offentlige og næringslivet. I 2009 ble det ved en virksomhetsoverdragelse etablert en seksjon i Narvik, med innholdsansvar for informasjonsdelen i Altinn (Altinn - Starte og drive bedrift) og en telefonstøttetjeneste.
Registre
Brønnøysundregistrene administrerer følgende registre:
Digitale tjenester
Brønnøysundregistrenes tjenester er digitale og tilgjengelig gjennom brreg.no.Brønnøysundregistrene hadde frem til 1. januar 2020 forvaltningsansvaret for Altinn.
Andre tjenester
Brønnøysundregistrene har veiledningstjeneste i Narvik, som har ansvar for innholdet i Altinn - Starte og drive bedrift. Målet for tjenestene er å gjøre det enklere å starte og drive virksomheter i Norge.
Gebyrsentralen er ansvarlig for registrering av bilag og fakturering i forbindelse med tvangsforretninger utført av lensmenn og byfogder. Gebyrsentralen administrerer også Jegerregisteret for Direktoratet for naturforvaltning.
European Business Register er et europeisk nettverk for utveksling av foretaksopplysninger.
Marcus Levin
Marcus Levin (født 1899 i Oslo, død august 1965 i Norge) var en norsk forretningsmann. Han var sønn av Leib og Henriette Levin som begge innvandret til Norge, Leib Levin kom til Norge i 1878.
Marcus Levin var aktiv i det jødiske foreningslivet og ble på slutten av 1930-årene involvert i det jødiske hjelpearbeidet. Etter nazistenes maktovertakelse i Tyskland og særlig etter krystallnatten i november 1938 kom omkring 350 jødiske flyktninger til Norge. Jødisk Hjelpeforening med Kai Feinbergs far Elias som formann fikk mer å gjøre og internasjonal støtte. Ved aksjonen mot jødene høsten 1942 var Levin en av de få i foreningens styre som kom seg velberget til Sverige. Hans kone og barn kom seg også over. Levin etablerte seg ved Den Mosaiska Församlingen i Stockholm og intervjuet andre jøder som hadde flyktet. Han skaffet seg i løpet av 1943-1944 oversikt over de deporterte. Levin trodde de norske jødene var sendt til to leirer i Øvre Schlesien. Norske myndigheter i Sverige ble informert om resultatet av Levins kartlegging. Han laget også oversikt over jøder som fortsatt befant seg i Norge. Levin tok opp skjebnen til norske jøder i såkalte blandingsekteskap (de fleste var internert i Berg fangeleir) med de svenske utenriksdepartementet som tok opp saken med det tyske utenriksdepartementet i 1943 og 1944. Himmler og SS ønsket ikke at jødiske fanger i Norge skulle slippes fri. Gjennom Folke Bernadottes forhandlinger Himmler våren 1945 ble 70 jøder løslatt fra Berg og Grini, og sendt til Sverige med tog 2. mai. Norske jøder som befant seg i Sachsenhausen (blant annet Eugen Keil og Moritz Nachtstern) kom med på Bernadottes lister, for Auschwitz var det ingen konkrete opplysninger. Våren og sommeren 1945 intervjuet Levin de som hadde overlevde deportasjonen for å skaffe detaljer om det som hadde skjedd (norske myndigheter gjorde lite på dette området). Josef Berg ble intervjuet i mai 1945. Levin arbeidet i 1947 med å ta i mot «erstatningsjødene» - overlevende og flyktninger fra Øst-Europa. På 1950-tallet arbeidet han med å ta i mot de siste flyktningene fra kontinentet. Levin fikk i 1960 Kongens fortjenstmedalje i gull. Han var representant i Norge for hjelpeorganisasjonen Joint (American Jewish Joint Distribution Committee). Irene Levin Berman har fortalt farens historie. Berman var fire år gammel da hun ble fraktet over grensen 25. november.
Søsteren Lea Steinfeld og hennes familie ble deportert. Brødrene Leonard (han var i den norske motstandsbevegelsen) og Sigurd døde også i Auschwitz, trolig av sykdom og mishandling.
Acer obtusifolium
Acer obtusifolium er en lønneart.
Børselva (Porsanger)
Børselva (nordsamisk: Bissojohka, kvensk: Pyssyjoki) er ei elv i Porsanger kommune i Finnmark. Den begynner i områdene nord for Gaissene, lengst øst i kommunen, og munner ut i Porsangerfjorden ved Børselv. Elva er 74,5 kilometer lang.
Vassdraget ble i 1973 vernet mot kraftutbygging i Verneplan I for vassdrag.
Acer obtusifolium
Den er et lite, helt eviggrønt tre eller busk som blir opptil 10 m høy. Bladene er læraktige, 3,5–6 cm brede og kan være enkle eller med tre grunne fliker. Bladranden er hel eller bølgende, og begge sidene av bladet er glatte. Fruktene er samaraer som sitter parvis i en spiss til rett vinkel.
Clatsop County
Clatsop County er et fylke i den amerikanske delstaten Oregon. Fylket ligger i det nordvestlige hjørnet av staten og grenser mot Columbia County i øst, Tillamook County i sør og mot Washington County i sørøst. Det grenser også mot delstaten Washington i nord og mot Stillehavet i vest.
Folketellingen i 2010 viste at fylket da hadde 37 039 innbyggere. Fylkessetet er Astoria som også er fylkets største by. Clatsop Countys totale areal er 2 809 km² hvorav 667 km² er vann. Fylket ble grunnlagt i 1844 og har fått sitt navn etter indianerstammen clatsop som levde ved stillehavskysten før nybyggerne fra Europa bosatte seg der.
Royal charter
Et royal charter (engelsk) er et dokument hvor en monark garanterer visse rettigheter til en by, et universitet eller et kommersielt selskap. Av kjente selskaper som ble opprettet ved royal charter er det fremdeles eksisterende Hudson's Bay Company og Det britiske ostindiske kompani som er nedlagt.
I USA ble flere av de tidligste utdanningsinstitusjonene etablert ved royal charter, blant dem Harvard College ved nåværende Harvard University, og Yale University.
Liana Ganejeva
Hun representerte Olympiske utøvere fra Russland under Vinter-OL 2018 i Pyeongchang, hvor hun ble nummer 4 med det russiske landslaget.
Volvo 740
__STATICREDIRECT__
Bryting under Middelhavslekene 1967
Bryting under Middelhavslekene 1967. Bryting var en av flere sporter under de femte middelhavslekene ble arrangert i Tunis i Tunisia i perioden 8. til 17. september 1967. Det var femte gangen som bryting var med på programmet under Middelhavslekene. Det ble konkurrert i åtte vektklasser i fristil og i åtte vektklasser i gresk-romersk stil, kun for menn. Tyrkia ble beste nasjon med ni gullmedaljer foran Jugoslavia, Hellas og Frankrike alle med to hver.
Santos Dumont flyplass
Santos Dumont flyplass (IATA: SDU, ICAO: SBRJ) (portugisisk: Aeroporto Santos Dumont) er en av to flyplasser som betjener Rio de Janeiro, Brasil. Operatør er Infraero. Flyplassen er oppkalt etter Alberto Santos-Dumont, en brasiliansk flypioner.
Flyplassen ligger langs med havet like ved sentrum av byen.
Romulus og Remus
Romulus og Remus var sagnskikkelser, ifølge tradisjonen Romas grunnleggere, og etter sigende sønner av den romerske krigsguden Mars og vestalinnen Rhea Silvia, datter av Numitor, konge i Alba Longa. De skal ha levd på 700-tallet f.Kr. Ifølge ulike versjoner av sagnet om dem, nedskrevet av Plutark og Titus Livius, tjente Romulus som den første kongen av Roma. Som spedbarn ble de satt ut av sin morfars bror Amulius, som selv strebet etter Alba Longas trone. Spedbarna ble funnet ved Tiberens bredd av en hunnulv (lupa) som tok vare på dem og fremdeles er ett av symbolene på Roma. Romulus drepte Remus i en krangel om hvor deres fremtidige by skulle ligge, og skal ha oppkalt den etter seg selv. Han opprettet de romerske legionene og det romerske senatet. Han lot bortføre kvinnene fra sabinerstammen («sabinerinnerovet»), slik at sabinere som holdt til på Quirinalhøyden, og romerne bosatt på Palatinhøyden, ble til ett folk ved inngifte. Etter Romulus' død ble han ved apoteose oppfattet som sabinernes gud Quirinus.
Bakgrunnen
Romulus’ morfar het Numitor og var konge av Alba Longa som antikkens historikere mente var grunnlagt av Æneas' etterkommere. Etter at Numitor kom på tronen, lyktes hans misunnelige yngre bror Amulius å frata ham kongemakten. Amulius sørget også for å få drept Numitors sønn, Aegestus. Numitors datter Rhea Silvia (i noen versjoner kalles hun Ilia ) ble tvunget til et liv som vestalinne der hun måtte leve i kyskhet, slik at han ikke risikerte at hun kom til å få barn som kunne true hans posisjon. Men en dag ble hun antastet av krigsguden Mars som gjorde henne gravid, og slik fikk hun tvillingsønnene Romulus og Remus. Amulius fikk spedbarna satt ut for å dø, men kurven de lå i, ble ført nedover Tiberen før den la seg til ro ved bredden.
Snart kom gjeteren Faustulus ned fra sin hytte på Palatinhøyden og fikk øye på hunnulven som lot to spedbarn die seg. Stedet ble siden markert med et fikentre (ficus Ruminalis - enten af ruma = bryst eller av det etruskiske navnet Ruma, der var opphav til begge tvillingenes navn) som en helligdom. Treet var angivelig borte på Ovids tid. Oppe i skråningen lå gjeterens hytte (casa Romuli = Romulus' hus), mens gjeterens kone, Acca Larentia, tok seg av guttene i oppveksten. Hunnulven forsvant ut av historien for godt. Acca Larentia ble senere opphøyd til gudinne, og en årlig fest 23. desember, Larentalia, innstiftet til hennes ære. Den ble feiret der Acca Larentia angivelig lå gravlagt ved Velabrum, dalsøkket der dette forente seg med Nova Via (= Nyveien), den gang like utenfor Roma, men nær porta Romanula.
Greske historikere som gjerne ville knytte tvillingbrødrene til Æneas, beskrev dem skiftevis som sønnene hans, eller sønner av trojanerinnen Romé, eller som Æneas' barnebarn, født av datteren hans som de kalte Ilia. Pleiemoren Acca Larentia omtales i noen kilder som lupa, som på latin betyr både «hunnulv» og «prostituert». Som prostituert var hun ifølge ett sagn en av Romas første betydelige velgjørere, som hadde lagt seg opp en formue og testamenterte denne til byen. Et annet sagn forteller at oppsynsmannen ved Mars-tempelet en gang kjedet seg og spilte terning med Mars om to gevinster: Et måltid og en kvinne. Guden vant, og oppsynsmannen satte frem et utsøkt måltid på alteret, der det forsvant i et plutselig lynglimt. Han lot den vakre Acca Larentia overnatte i tempelet, der Mars fortalte henne at hun ville få sin belønning av den første mann hun traff på neste morgen. Mannen - i noen versjoner ung og vakker, i andre gammel og fæl - giftet seg med henne, døde og etterlot henne sin formue, som hun i sin tur etterlot byen. Ifølge den tredje versjonen som også er den mest kjente, var Acca Laurentia gjeteren Faustulus' kone og tvillingenes pleiemor. En senere versjon skildrer henne som mor til tolv sønner. I stedet for en sønn som døde, tok hun Romulus til seg, et sagn som skulle forklare at det var tolv medlemmer i presteskapet Arval-brødrene (Fratres arvales = «Markenes brødre»), som Augustus gjenopplivet, og som var i virksomhet frem til Theodosius Is tid. Presteskapet skal ha vært innstiftet av Acca Larentia som korngudinne.
Grunnleggelsen av Roma
Tvillingene forlot deretter Alba Longa og dro tilbake til stedet ved Tiberen der de var vokst opp. For å finne ut hvor gudene ønsket de skulle grunnlegge en by, tok de auspisier, Romulus på Palatinhøyden, mens Remulus foretrakk Aventinhøyden. Som augurer besluttet de å la fuglenes flukt avgjøre. Ifølge Livius var Remus først til å motta et varsel i form av seks gribber. Straks fikk Romulus øye på tolv. Begge følte seg ifølge Livius utpekt til å være konge: Remus fordi han mottok det første jærtegnet, Romulus fordi han så flest gribber. Det endte med en slåsskamp brødrene imellom, og Remus ble drept. Stedet på Palatinhøyden der Romulus tok sine varsler, var i antikken et kjent sted, kalt auguraculum.
Mer populær var den versjonen der Remus hoppet over bymuren Romulus var gått i gang med å bygge, og at Romulus drepte ham med ordene: «Slik skal det gå alle som prøver å ta seg over murene våre!» Nok en versjon fortelles av Ovid i Fasti, der Romulus fant linjen som bymuren skule bygges langs ved å rekke en plogfure rundt Palatinhøyden. En helt hvit ku og en stut ble spent for plogen. Dette var opprinnelsen til Romas pomerium, grenselinjen angivelig beskyttet av sin tilknytning til det guddommelige. Uansett versjon ble Romas fødselsdag lagt til 21. april. Årstallet er omdiskutert, men Ciceros venn Titus Pomponius Atticus (110-32 f.Kr.) mente grunnleggelsen skjedde i året som etter vår tidsregning er 753 f.Kr. Den lærde Marcus Terentius Varro sa seg enig, og arkeologiske funn viser at høyden ble bebygget rundt år 750 f.Kr.
Hvert år ble 21. april feiret ved en høytidelig, eldgammel seremoni kalt Parilia eller Palilia, viet til gjetergudinnen Pales, og egentlig en renselsesseremoni for gjetere, husdyr og staller. Den ble først feiret av Romas tidlige konger, siden av pontifex maximus eller ypperstepresten. Vestalinnene delte ut strå, og aske og blod fra offerdyr. Stallene ble feid rene, dyrene pyntet, og det ble delt ut mat. Festdeltakerne hoppet tre ganger over et bål.
Remus' grav var kjent som Remoria eller Remuria, og lå på Aventinhøyden. Hytten på Palatinhøyden som angivelig var hjemmet til Romulus, ble omsorgsfullt vedlikeholdt gjennom århundrene, og foran Apollons tempel på Palatinerhøyden stod i antikken det eldgamle alteret kjent som Roma quadrata. I Fasti forteller Ovid at alteret var bygd av en enkelt, firkantet stein, og under denne skulle Romulus ha gjemt ett eksemplar av alle ting som finnes i verden.
Antikkens myte om Romulus ble en del av romernes liv, og Augustus prøvde å fremstå som den gjenoppståtte Romulus i et så å si nygrunnlagt Roma. Etter Varros kronologi styrte Romulus byen fra 753 til 717 f.Kr. Han innstiftet en forsamling på hundre medlemmer, kalt patres (fedre); etterkommerne deres ble kjent som patrisiere. Almuen fikk sin egen forsamling som Romulus ga lover for. Ute i byen forlangte han at tolv liktorer skulle gå foran ham. Han gjorde gjelet mellom Kapitolhøydens to høydepunkter til asyl for «en broket skare av folk fra nabotraktene, en forvirret blanding av frie menn og slaver på jakt etter noe nytt,» hevder Livius. Det var få kvinner blant disse, så Romulus la til rette for sabinerinnerovet for å skaffe byen sin kvinner nok. Dette kvinnerovet utløste sabinerkrigen, der vestalinnen Tarpeia slapp sabinerne inn i sitadellet på Kapitolhøyden slik at romere og sabinere støtte sammen i juvet som skiller Palatin fra Kapitol. Etter denne kampen mellom to nabofolk ble de to stammene enige om å forenes i ett folkeslag, quiriterne, oppkalt etter guden Quirinus som Romulus ble assosiert med etter sin død.
Krigen med sabinerne
Ifølge Livius var Titus Tatius samtidig med Romulus, og konge over sabinerne. Etter at det ble stor overvekt av mannlige innbyggere i Roma, ble nabostammen sabinerne invitert på fest. Der røvet romerne til seg de unge og angivelig ugifte sabinerkvinnene. Angivelig var Hersilia den eneste gifte kvinnen blant de røvede kvinnene, og henne giftet Romulus seg med.
Kvinnenes pårørende forlangte at Titus Tatius skulle ta affære, og han erklærte romerne krig for å få kvinnene hjem. Romerinnen Tarpeia la merke til armringene av gull som sabinerne bar rundt sin venstre arm. Hun fikk en av sine piker til å avtale et møte med kong Tatius, og lovet å slippe ham inn i sitadellet på Kapitolhøyden, om hun til gjengjeld fikk det sabinerne hadde på venstre arm. Tatius lovet henne dette, og som avtalt forrådte hun Roma og slapp inn de sabinske mennene en sen nattetime. Etterpå forlangte hun sin belønning. Ifølge én versjon ga sabinerne henne det de hadde på sin venstre arm - ikke gullet hun ønsket seg, men skjoldene, som de dynget oppå henne til hun døde av det. Men i en annen versjon sviktet Tarpeia slett ikke hjembyen sin, men innviet Romulus i sin plan om å lokke sabinerne til å gi fra seg skjoldene sine, slik at de i mindre grad kunne verge seg mot romerne. Ifølge Lucius Calpurnius Piso Frugi var det da hun sa at hun ønsket skjoldene - ikke armringene deres - at Tatius og hans menn i sinne tok livet av henne. Dette ville i så fall forklare hvorfor graven hennes der hun falt, ble vedlikeholdt, og hvert år tømte romerne ifølge Piso et drikkoffer der. Plutark spant videre på dette, og foreslo at siden Kapitolhøyden fikk sitt navn fordi det angivelig ble funnet et menneskehode der da Jupiter-tempelet ble reist, kunne det dreie seg om Tarpeias hode, ettersom kong Tarquinius angivelig fikk henne gravd opp og flyttet til en annen grav. Plutark avviste samtidig at Tarpeia var datter av kong Tatius og tvunget til å leve i ekteskap med Romulus.
Livius omskrev historien slik at Tarpeia møtte Tatius da hun var utenfor bymuren for å hente vann til ofringene. Varro tilføyde at hun var vestalinne, og ifølge Plutark var det faktisk en Tarpeia blant de første vestalinnene. Dette forklarer hvorfor hun hentet vann utenfor bymuren, for vestalinnene brukte ikke brønnvann, men vann fra levende kildespring - i Roma enten Egeria-kilden eller Camenae utenfor porta Capena.
I én versjon oppgis Tarpeia å være kommandant på Kapitolhøyden. Plutark avviser dette og retter det til at Tarpeia var kommandantens datter, og forrådte Roma til Tatius av griskhet etter gullet i sabinernes halskjeder - her nevnes ikke armringer, heller ikke skjold, så det er gullet hun knuses under. Dette minner om sagnet om Demonike fra Efesos som ble knust under vekt av gullsmykkene hun oppga som sin pris for å forråde hjembyen sin til galleren Brennus. Den greske dikteren Simylos hadde nok Demonike i tankene da han skrev at Tarpeia var skyld i at Romas murer falt, og at gallerne hun hadde forrådt byen sin til fordi hun var forelsket i lederen deres, drepte henne med skjoldene sine.
En annen versjon av sagnet om Tarpeia forteller at hun som straff for sitt svik ble kastet ned fra Kapitolhøydens klipper, og at stedet er oppkalt etter henne, Rupes Tarpeia («Den tarpeiske klippe»). Kapitolhøyden ble iblant kalt Tarpeius Mons. Klippene de dødsdømte ble kastet utfor, snur mot den nåværende piazza della Consolazione.
Livet etter grunnleggelsen av Roma
Etter fem år med felles styre ble Tatius drept av fremmede utsendinger, og Romulus ble enekonge over romerne. Han innførte lover som skulle hindre ekteskapsbrudd og mord. Som konge i Roma var han byens øverste general og byens øverste dommer.
Under Romulus' administrasjon ble folket i Roma delt inn i tre stammer: en for latinere (Ramnes), en annen for sabinerne (Tities) og en tredje for etruskere (Luceres). Disse tre stammene ble romerne. Hver av disse stammene hadde en tribun som representerte deres respektive stammer i alle sivile, religiøse og militære affærer. Når de var i byen, var de magistrater over stammene og utførte offer på deres vegne, og i krigstider var de Romas militære kommandanter. Ramnesene tok sitt navn fra Romulus, titiesene tok sitt navn fra Titus Tatius og luceresene tok sitt navn fra det etruskiske navnet for ære.
Romulus skal ha underlagt seg store områder i Italia og anlagt kolonier. Men noen forteller at han med årene ble tyrannisk og ignorerte de lovene han selv hadde vedtatt. Han skal iblant ha handlet uten folkets og senatets godkjennelse, latt sine menn mishandle borgere han var misnøyd med, og beordret andre kastet i døden fra den tarpeiske klippe.
Død, oppstandelse og etterfølgere
Romulus' liv endte i det 28. året av hans styre med en overnaturlig forsvinning under en storm. Etterpå var Romulus ikke å finne noe sted, og en senator opplyste at han hadde sett stormkastene blåse Romulus opp i himmelen. Angivelig hadde Romulus ropt at han skulle bo hos gudene, og at folket skulle tilbe ham som sabinernes gud Quirinus. Romerne fikk da reist et tempel på høyden hvor senatoren skulle ha sett Romulus stige til himmels, Quirinalhøyden. Tempelet må ha stått på Collis Salutaris (mellom våre dagers via delle Quattro Fontane og via della Dataria ), ovenfor det eldgamle tempelet for gudinnen Flora.
Plutark gjengir sagnet om Romulus' himmelfart med en viss skepsis:
Titus Livius' versjon:
Som guden Quirinus sluttet Romulus seg til Jupiter og Mars i «den arkaiske triade». Quirinus ble avbildet som en skjegget kriger i både religiøs og militærbekledning med et hevet spyd. På den måten ble han sett på som en krigsgud, og som styrken til det romerske folk, men enda viktigere som det guddommelige uttrykk for byen Roma selv. Quirinus fikk en Flamen Maiores kalt Flamen Quirinalis som fulgte med på tilbedelsen av ham og ritualene. Romerne kalte seg til og med quirites til hans ære. Etter sin død ble Romulus etterfulgt av Numa Pompilius som den andre kongen av Roma.
I middelalderen mente romerne at Romulus lå gravlagt i en gammel pyramide, som senere pave Alexander VI Borgia rev da han lot bygge kirken Santa Maria in Traspotina.
Tvillinger og utburder
Tvillinger var et utbredt mytisk tema i antikken, jfr Poseidons og Tyros tvillingsønner Pelias og Neleus, dioskurene i Hellas og Amfion og Zethos i Theben. Likeså historiene om spedbarn som settes ut, men reddes av andre, slik som kong Sargon av Akkad, Moses og Perseus.
Faktisitet
Flere ting tyder på at denne opprinnelsesmyten oppstod i det fjerde århundre f.Kr, og at byen ikke fikk navnet Roma før lenge etter grunnleggelsen.
Graham cracker
Graham cracker er en kjeks funnet opp i 1829 i New Jersey av den presbyterianske presten Sylvester Graham. Den originale graham cracker ble laget med graham-mel; en kombinasjon av finmalt, ubleket hvetemel med kli og kime grovmalt og tilbakeført for smak.
Olje
Olje er en væske, (organisk væske) som ikke er oppløselig i vann. Ordet olje er et ikke-vitenskapelig ord for alle væsker med omtrentlig samme viskositet, uten å ta hensyn til væskens kjemiske innhold. I vitenskapen brukes ofte væskens alkaniske egenskaper i navnet, for å presisere hva man snakker om.
Carcilia
Carcilia er en slekt av snutebiller. De er middelsstore, avlange snutebiller uten skjell på kroppen.
Olje
Olje er også både en energikilde og en energibærer. Dette vil si at den kan både holde på og frakte energien slik at det kan brukes på et annet tidspunkt (slik som hydrogen og kull) og være en kilde vi kan høste energi fra (som vindkraft og vannkraft).
Carcilia
Utseende
Middelsstore, avlange, parallellsidige snutebiller. Kroppen er mørkfarget, oftest svart, gjerne med en blålig metallglans, og de mangler skjellkledning. Hodet er middels stort med store, flate fasettøyne og en ganske lang, tynn snute. Antennene er knebøyde, ganske slanke med en markert kølle ytterst, og sitter festet omtrent midt på snuten. Brystskjoldet (pronotum) er bredere enn langt, med avrundede sider, markert tilsmalnet framover, på oversiden kraftig og tett punktert. Dekkvingene er litt bredere enn brystskjoldet, parallellsidige, med markerte skuldre. De har sterkt markerte punktrader. Beina er forholdsvis korte, lårene med kraftige tenner på undersiden.
Olje
Olje har ingen eller liten elektrisk polarisering, som gjør at den ikke enkelt kan blandes med eller løses i polariserte væsker (som vann). Men derimot er det lett oppløselig i andre upolariserte væsker.
Carcilia
Levevis
Larvene utvikler seg i død ved, som oftest like under sevjelaget på små, nylig døde grener eller kvister.
Olje
I likhet med andre væsker har olje ingen elastisitet, som gjør det anvendelig i hydrauliske systemer.
Oljer deles inn i noen grunntyper, som defineres ut fra opphavet til oljene, eller anvendelsen av oljen:
«Olje» som symbol
«Olje» som del av ordene oljegren, oljekvist og oljeblad, er ofte brukt i stedet for ordet oliven - se nærmere om dette under: Olivengren.
Carcilia
Utbredelse
Gruppen er utbredt i Sørøst- og Øst-Asia.
Systematisk inndeling
Disse billene blir ofte plassert i underfamilien Molytinae.
Damallsvenskan 1994
Damallsvenskan 1994 er den sjuende sesongen av Damallsvenskan. Serien ble spilt mellom 23. april og 22. oktober 1994. Malmö FF vant serien fire poeng foran Hammarby. Gideonsbergs IF kom på tredjeplass. Det var første og hittil eneste gang de to lagene som har spilt i samtlige Damallsvenskansesongene kom på de to øverste plassene. Östers IF og Västerås BK som rykket opp før sesongstart. Västerås rykket rett ned igjen, og fikk følge av Wä IF.
Rein kirke
Rein kirke er en korskirke fra 1932 i Indre Fosen kommune, Trøndelag fylke.
Stavkirken og gamlekirken
Den eldste kirken på Rein var en stavkirke, hvoretter deler fra stavkirkeportaler blir bevart ved Vitenskapsmuseet. Kirken blir omtalt i Aslak Bolts jordebok (side 117) i 1433. I Reformatsen side 403 (1589) framgår det at kirken var anneks til Stadsbygd. Portalplankene beskrives av Erla B. Hohler og datert til 1100-tallet av henne, men stort mer vites ikke om stavkirken.
Det har stått flere kirker på kirkestedet, men det er ikke belagt prestebol til Rein kirke i middelalderen. Hvorvidt det var stavkirken som ble revet i 1650 (slik de fleste ser ut til å anta) eller om det var en annen eldre kirke er usikkert, men en byggmester ved navn «Palle» reiste en ny kirke på stedet som sto ferdig der i januar det året. Det bekrefter en befaring ved kirkestedet: «''24. januar 1650 vitterliggjør 6 lagrettesmenn at Rissa annekskirke er nu i sommer ganske av ny opbygt''», samt av et regnskap fra 1642 som sier at kirken på dette tidspunkt var «noe brøstfeldig og ville forbedres».
Ved kgl.res. av 28. august 1886 gis det tillatelse til å rive kirken på Rein og å oppføre en ny kirke på Føl, noen kilometer lenger nordøst. Nye Rissa kirke ble reist av stein og vigslet den 26. oktober 1888, og samme år ble gamle Rein kirke revet.
«Bojerkjerka»
Etter at gamlekirke ble revet, ble imidlertid savnet stort etter den. Forfatteren Johan Bojer tok initiativet og stilte midler til å sette opp ei ny kirke, så lik den gamle som mulig. Han satte også av et fond slik at kirkebygget skulle holdes ved like. Nye Rein kirke ble vigslet den 24. august 1932. Denne kirken kalles også «Bojerkjerka» lokalt, til ære for Johan Bojer.
Byggverket er i tre og har 350 plasser. Arkitekt for kirken var Helge Thiis.
Veiviser til Rissaraset
Veiviser til Rissaraset står ved Rein kirke. Informasjonstavle om rasområdet står ved Reins kloster, som ligger nærmest tvers over veien for kirken.
Oskar Dirlewanger
Oskar Paul Dirlewanger (født 26. september 1895 i Würzburg, død 5. juni 1945 i Altshausen) var en tysk SS-offiser som er mest kjent for å være kommandant for straffebataljonen 36. Waffen-grenaderdivisjon av SS, bedre kjent som SS-Sturmbrigade «Dirlewanger». Denne besto hovedsakelig av kriminelle og andre straffedømte og var beryktet for sin brutalitet i kampen mot partisaner på Østfronten. Bataljonen var ansvarlig for en rekke krigsforbrytelser og overgrep mot sivile, blant annet da den slo ned Warszawaoppstanden i Polen i 1944. Overgrepene var så grusomme at det ble sendt inn massive klager fra andre tyske avdelinger.
Han døde under uklare omstendigheter mens han satt i alliert varetekt like etter krigen. Det har blitt antatt at han døde som følge av tortur.
Bakgrunn
Dirlewanger var sønn av en kjøpmann og tok abitur i 1913. 1. oktober samme år meldte han seg til offisersutdannelse ved et maskingeværkompani.
Han tjenestegjorde som infanterioffiser under første verdenskrig og fikk en rekke utmerkelser for sin dristige opptreden i felt. Etter krigen deltok han i en rekke frikorps mens han studerte statsvitenskap i Frankfurt am Main hvor han ble tildelt doktorgrad i 1922.
Den spanske borgerkrig
Dirlewanger gikk etter løslatelsen inn i Legion Condor og deltok gjennom denne i den spanske borgerkrig hvor han ble såret tre ganger. For sin innsats i Spania ble han gjenopptatt i NSDAP og fikk tilbake sin akademiske grad.