cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Lotte Reiniger
Musikk
Som ouverture ble det spilt musikk av Igor Stravinskij. Paul Dessau dirigerte selv Alhambra-Kino-Orchester ved urpremieren, noe han fikk strålende kritikk for i tidsskriftet Lichtbild-Bühne.
Da lydfilmen kom, arbeidet Koch og Reiniger ofte med musikk som lydspor, og synkroniserte silhuettenes bevegelser med musikken. Reiniger har selv uttalt at hun alltid brukte samme teknikk, men stadig forsøkte å perfeksjonere figurene. Opprinnelig var hun mest opptatt av å fortelle en historie, men da lydfilmen kom lot hun filmene utvikle seg i retning ballett til musikk. Den første av disse «musikkfilmene», var Zehn Minuten Mozart (norsk: Ti minutter Mozart) i 1930, en silhuettfilm med musikk av Reinigers yndlingskomponist. Hun hadde idé, regi og animasjon og Carl Koch var medarbeider. Musikken de brukte, var fra Eine kleine Nachtmusik og Così fan tutte. Musikkarrangementet var ved Wolfgang Zeller, som også hadde spesialkomponert musikk til Die Abenteuer des Prinzen Achmed.
Omtale
I Weimartiden (1918–1933) var Berlin stedet for eksperimentering. Silhuettklipping ble ansett som et tradisjonelt, feminint og gammeldags håndverk, og selv om Reiniger var nyskapende i sine filmer, er ornamentikk og dekorasjon to ord som er blitt brukt om hennes kunst. Samtidige avantgardister, som Reiniger kjente og delvis arbeidet sammen med, var generelt svært positive til filmene hennes. Mange av disse kunstnerne grunnla og sluttet seg til ulike kunstneriske grupperinger og retninger, som ekspresjonisme, konstruktivisme, Neue Sachlichkeit, dada og surrealisme. Dette ga kunstnerne mulighet til å vise sine verk i gruppeutstillinger og -arrangementer, og i offentligheten ble de assosiert med gruppens kultur og holdninger. Reiniger sympatiserte med flere av holdningene, men hun ville være uavhengig og arbeide med sine silhuettfilmer uten å knytte seg til noen av gruppene.
Filmene hennes ble omtalt som dekorativ, enkel historiefortelling – kunst for kunstens skyld – og hun ble derfor ignorert av mange samtidige filmvitere. Et feministisk argument er at hun er blitt oversett på grunn av kjønn, ettersom det er gjort langt flere studier av filmer fra mannlige filmskapere fra 1920-årene. En viktigere årsak til at disse ble mer omtalt, er at de arbeidet med langt mer eksperimentelle filmer enn henne, til dels helt abstrakte.
Reinigers samfunnsbevissthet
Reiniger var én av få kvinner blant de tyske filmskaperne. Hun var en moderne kvinne og tok egne valg, men hun omtalte seg aldri som feminist.
Da hun en gang i 1923 ble spurt av sin medarbeider Walter Ruttmann om eventyrfilmen de arbeidet med hadde noe med samtiden å gjøre, svarte hun: «Ingenting, og hvorfor skulle den det? Jeg er her, jeg lever i 1923, jeg har en mulighet til å lage denne filmen, så naturligvis gjør jeg det. Dét er alt den har å gjøre med året 1923».
Denne anekdoten er blitt tolket som et uttrykk for at Reinigers filmer bare var barnefilmer uten dypere mening, og at hun selv ikke hadde noen politisk bevissthet og samvittighet. Filmhistorikeren William Moritz tilbakeviste begge deler. Ikke bare omga hun seg stort sett med venner som var kommunister og sosialister, hun trodde nok på deres ideer til at hun ikke orket å leve i nazi-Tyskland.
Reiniger snakket ikke mye om sine ideer, om meningen med de ulike filmene sine, eller tanken bak enkeltscener og karakterer, men hun var bevisst på å legge inn utviklende og tankevekkende ideer i filmene, som ofte ble sett av barn og unge. Det finnes eksempler på dette i flere av filmene.
I 1920-årene var rettigheter for kvinner og homofile del av sosialistenes agenda, og Reiniger behandlet også disse temaene, dels med humor, i filmene. I hennes Carmen-parodi ble Carmen fremstilt som en sterk kvinne, som var selvstendig, røykte (kvinners rett til å røyke var et feministkrav på den tiden) og dominerte helten, don José. Han ble fremstilt som en forfengelig fyr med nesa i sky, som snublet i sitt eget sverd.
Reiniger hadde flere homofile venner i film- og teatermiljøet i Berlin og så hvordan de ble stigmatisert. Da hun forberedte Die Abenteuer des Prinzen Achmed, leste hun et essay om hvor viktige og naturlige homofile forhold var i prins Achmeds verden. Hun la derfor inn en scene der keiseren kysser en mann. Hun ville at scenen skulle komme helt naturlig i filmen, slik at barn som så den ville oppfatte det som en naturlig hendelse, og verken bli sjokkerte eller skamfulle. Scenen ble kuttet, angivelig fordi filmen ble for lang, men Moritz hevder det også var fordi mannlige distributører fryktet for dette homofile innslaget.
Filmografi (utvalg)
Flere av Lotte Reinigers filmer er, helt eller delvis, tilgjengelig på internett, blant annet på YouTube.
Selfie (2018)
Selfie (originaltittel: Селфи) er en russisk film fra 2018, regissert av Nikolaj Khomeriki.
Lotte Reiniger
Innflytelse på andre filmkunstnere
Reiniger dannet ikke «skole», til dét var teknikken hennes for spesiell og tidkrevende, men flere filmkunstnere har vært inspirert av hennes silhuettfilmer og brukt samme uttrykksform i scener av filmer og TV-serier:
Selfie (2018)
Handling
Hovedpersonen er den populær forfatteren og TV-programlederen Vladimir Bogdanov, som blir plutselig erstattet med en dobbeltgjenger. Denne karakteren tar over Bogdanovs jobb, berømmelse, kone, elskerinne, og han takler alle disse rollene mye bedre enn den originale Bogdanov.
Men det er bare datteren hans som ønsker å få tilbake til den virkelige Bogdanov.
Lotte Reiniger
Innflytelse på andre filmkunstnere
I Disneys Fantasia fra 1940 brukes Reinigers uttrykksform i en sekvens der Mikke Mus befinner seg i samme scene som de levende musikerne.
Den franske animatøren Michel Ocelot begynte med silhuettanimasjon i TV-serien Ciné si i 1989. I silhuettfilmen Princes et princesses brukte han flere av teknikkene Reiniger skapte og utviklet.
Dana Rohrabacher
Rohrabacher var leder for Kongressens romfarts- og luftfartskomité fra 1997 til 2005. Han er også et langvarig medlem av Kongressens utenrikskomité, og har bl.a. engasjert seg mot menneskerettsbrudd begått av kommunistregimet i Folkerepublikken Kina.
Lotte Reiniger
Innflytelse på andre filmkunstnere
Utklippsanimasjon i Reinigers stil ble brukt under rulletekstene i filmen Lemony Snicket's A Series of Unfortunate Events fra 2004.
I Harry Potter-filmen Harry Potter og dødstalismanene – del 1 fra 2010, brukte animatør Ben Hibon Reinigers animasjonsstil i kortfilmen The Tale of the Three Brothers.
Reinigers filmstil var inspirasjonen bak episoden «The Answer» i animasjonsserien Steven Universe.
Skyggespill
Reinigers interesse for skyggespill holdt seg hele livet. Enkelte av bidragene hennes i andres filmer var skyggespill, blant annet i G.W. Pabsts Don Quixote (1933) og i Jean Renoirs La Marseillaise (1938).
Så lenge hun hadde økonomi og muligheter, gikk all hennes tid med til silhuettfilmer, men hun var stadig interessert i å utvikle seg som silhuett- og skyggespillkunstner, og i 1936 besøkte hun Hellas for å se tradisjonelt skyggeteater, Karagiozis-teater. De nazistiske styresmaktene i Tyskland hevdet hardnakket at silhuett- og skyggeteater ikke var passende underholdning, og var negative til Reinigers kunst. Hun trengte ny inspirasjon for å holde motet oppe, og denne fant hun i Hellas. Karagiozis-teatret, den kjente dukkeføreren «Mollas» og det begeistrede, stort sett voksne, publikummet ga henne nytt mot. Hun tok også praktisk lærdom med seg hjem; måten dukkeførerens stenger var festet til figurene på, horisontalt med en løkke av lær, så figurene kunne snu seg. Reiniger hadde vært vant til å styre skyggefigurene med vertikale stenger, slik det gjøres i flere tradisjonelle asiatiske skyggeteaterformer, men i sin bok fra 1970 skrev hun at hun nå var blitt helt «avhengig» av å spille med horisontale stenger.
I 1943 hadde hun møtt Elsbeth Schulz, som hadde et profesjonelt skyggeteater. I 1945 møttes de igjen, og etablerte skyggeteatret Berliner Schattenspiele. Reiniger klippet figurer, kulisser og andre dekorasjoner, og de spilte forestillinger sammen, blant annet flere etter brødrene Grimms eventyr. Reiniger forlot Berliner Schattenspiele etter få år, og arbeidet en tid som scenograf ved Theater am Schiffbauerdam.
Det var vanskelig å få arbeid nok i Tyskland, og i 1949 flyttet Reiniger og Koch til London, der hun fikk samarbeide med dukkespillerne Jan Bussell og Ann Hogarth. De viste skyggespill i pausene under sine marionetteforestillinger. Reiniger klippet nok en gang figurer, og viste hvordan de kunne fremføre skyggespill, med utgangspunkt i Oscar Wildes The Happy prince. Skyggespill-forestillingene av – og med – Reiniger, Bussell og Hogarth ble også vist på BBC TV. Deretter fikk hun nye oppdrag med eventyr-skyggespill for BBC TV: Jorinde and Joringel, The Frog Prince, Good King Wenceslas, Cinderella med flere.
I 1969 hadde hun première i London på Santa Claus’ Mistake, et skyggespill for stor scene.
Andre medier og kunstarter
I 1919 illustrerte Reiniger boken Venus in Seide (norsk: Venus i silke) av Gustav Hochstette, med klippede silhuetter. Senere illustrerte hun flere bøker, og klippet silhuett-illustrasjoner til tidsskriftet Atlantis. Hun formga også logoen for the National Deaf Children's Society.
Reiniger var en talentfull akvarellmaler og tegner. I tillegg til at hun tegnet forklarende illustrasjoner i sin egen bok Shadow theatres and shadow films, illustrerte hun noen få andre bøker: King Arthur and His Knights of the Round Table av Roger Lancelyn Green i 1953; Ballet stories for young people av Gladys Davidson i 1959 og More ballet stories for young people av samme forfatter i 1961.
Hun var aktiv og kreativ helt til det siste, til tross for at helsen sviktet. Da hun var 81 år og bodde hos sine gamle venner, familien Happ i Dettenhausen, ble hun spurt av den evangeliske kirkeforeningen om hun kunne skrive en liten bok med egne tekster og silhuettillustrasjoner for dem. Den skulle selges til inntekt for renovering av den lokale kirken. Hun påtok seg oppdraget, valgte å bruke H.C. Andersens eventyr Den lille havfrue som utgangspunkt, og i november 1980 var boken ferdig og kunne presenteres.
Etterlatte dokumenter viser at hun også var en dyktig skribent og poet.
Arven etter Lotte Reiniger
Mye av Reinigers originalmateriale finnes i Stadtmuseum Tübingen, som i 2008 åpnet en permanent utstilling om henne og hennes kunst: Die Welt in Licht und Schatten: Scherenschnitt, Schattentheater, Silhouettenfilm (norsk: Verden i lys og skygge: sakseklipp, skyggeteater, silhuettfilm). Filmmuseum Düsseldorf har også mye materiale knyttet til Reinigers arbeid, blant annet hennes animasjonsbord. Reiniger donerte flere gjenstander fra den perioden hun bodde i England til BFI National Archive. Der finnes silhuettfigurer, bakgrunnsskjermer og andre gjenstander fra hennes arbeid og filmer, og arkivet konserverer og digitaliserer (per 2017) hele samlingen og gjør flere av filmene tilgjengelig på DVD og Blu-ray.
2. juni 2016 markerte Google 117-årsdagen for Reinigers fødsel, med en Google Doodle.
Noter
<references group='note'/>
Utstillingshund
Utstillingshund er et begrep som benyttes om «raserene» hunder som deltar på hundeutstillinger og konkurrerer om å ha det mest rasetypiske utseende. Slike hunder er som oftest primært familiehunder, sekundært utstillingshunder, brukshunder og/eller avlshunder.
Hunder som skal opptre som utstillingshunder på nasjonale eller internasjonale hundeutstillinger må være raserene og stambokførte i et nasjonalt stambokregister. På utstillingen blir hunden bedømt av en såkalt eksteriørdommer, som sammenligner den opp mot en definert rasestandard. Avhengig av hvor rasetypisk hunden er, blir den premiert eller eventuelt bortvist fra bedømningen. Bortvisning kan skje som følge av atferd eller alvorlige feil og mangler i henhold til rasestandarden.
Sigrid Velle Dypbukt
Sigrid Velle Dypbukt (født 4. november 1987), også kjent som «Siggen», er en norsk journalist og programleder, kjent fra radioprogrammet Ramona og Siggen på NRK P3 og MGPjr. Hun er fra Kristiansund.
Før jobben som programleder i Ramona og Siggen var hun blant annet sommerreporter på P3, og det var da Siggen jobbet som produsent for P3morgen at hun og Cecilie Ramona Kåss Furuseth kom opp med ideen om å lage et eget radioprogram. Hun har også jobbet som programleder for Skolefri Live i NRK Super og som programleder for podkasten Skampod.
September 2018 ledet hun direkte-sendingen Blime-show i NRK Supers Blime-uke, sammen med Espen Muzamura.
Dypbukt ledet MGPjr 2018 og MGPjr 2019 sammen med Mikkel Niva. Hun har tidligere også jobbet tett på MGPjr, blant annet gjennom en nettserie som følger deltakerne på audition og i forberedelsene av den store direktesendingen i 2017. Hun oppdaterte også sosiale medier under direktesendingen i 2017.
Liste over kulturminner i Askvoll
Liste over kulturminner i Askvoll er en oversikt over fredede og/eller bevaringsverdige bygninger og elementer i Askvoll. Data er hentet fra Riksantikvarens liste over kulturminner.
ID-nummer består av et lenket tall som går direkte til det aktuelle kulturminnet i Kulturminnesøk.
Tanum Teleport
Tanum Teleport er et godt synlig landemerke for alle som ferdes på E6 i nordre Bohuslän i Sverige. De store hvite parabolantennene ruver i øst. Jordstasjonen ligger noen kilometer sør for Tanumshede i Tanum kommune og omtrent 130 km nord for Göteborg.
Historikk
Anlegget ble vedtatt opprettet i 1968, etablert i 1971 og var i begynnelsen eid i fellesskap av teleforvaltningene i Danmark, Finland, Norge og Sverige. Senere ble Telia eier av anlegget. I hovedsak er anlegget blitt brukt til overføring av telefoni-, data- og TV-signaler til andre kontinenter via satellitter.
Jordstasjonen i Tanum var en forutsetning for den nordiske videresendingen av store, internasjonale TV-sendinger, blant annet president Nixons besøk i Kina i 1972. Først på 1980-tallet bygget Televerket en egen jordstasjon i Norge, i Nittedal.
Men på 1990-tallet fikk anlegget konkurranse fra løsninger basert på fiberoptikk på havbunnen mellom kontinentene. I tillegg ble mye av den interkontinentale teletrafikken til og fra Norge overtatt av Nittedal jordstasjon i 1994.
I slutten av 2001 annonserte Telia at både jordstasjonen og hele selskapets satellittdivisjon skulle legges ned.
Anlegget er senere blitt kjøpt av et lokalt entreprenørselskap. Deler av utstyret skal være solgt, men antennene var sommeren 2018 fortsatt på plass.
Antennene
Tanum hadde i 2002 seks parabolantenner. Disse var rettet inn mot hver sin geostasjonære satellitt over Indiahavet eller Atlanterhavet. Den første antennen som kom på plass (i 1971) var på 30 meter i diameter. I 1981 ble det satt opp en ny antenne med diameter på 32 meter. Teknologiutviklingen førte etter hvert til at tilsvarende eller bedre effekt kunne oppnås med langt mindre antenner. Mellom 1987 og 1991 ble det satt opp tre antenner, én med en diameter på 11 meter og to med diameter på 18 meter. Den siste antennen som ble satt i drift kom i 1998 og hadde en diameter på 4 meter.
Arpanet
NORSAR (NORwegian Seismic ARray) fikk tidlig etablert en 2,4 kbit/s linje til Seismic Data Analysis Center (SDAC) i Virginia, USA, via jordstasjonen i Tanum. Dette systemet ble finansiert av DARPA og ble brukt til deteksjon av prøvesprengninger. Satellittlinken kan anses som det første trinnet i utvidelsen av Arpanet til Norge. I juni 1973 ble NORSAR en virkelig Arpanet-node med 9,6 kbit/s linjer til både SDAC og University College London (UCL). Begge via Tanum Teleport.
Next Generation ATP Finals 2018
Next Generation ATP Finals 2018 var en tennisturnering, og del av ATP-touren 2018 som fant sted i Milano i Italia fra 6. til 10. november 2018. Turneringen var sesongfinalen for tennisspillere under 21 år.
Det ble konkurrert i singel for menn på hardcourt.
Didier Lockwood
I 1979 ga han ut sitt første album som leder av hans nye gruppe, kalt New World, og med dem spilte han inn mer enn 20 albumer siden deres oppstart i 1979. Lockwoods hovedinspirasjonskilder innen musikken inkluderte fusion-fiolinisten Jean-Luc Ponty. Lockwood begynte med elektrisk fiolin etter å ha hørt Ponty spille på albumet King Kong: Jean-Luc Ponty. En annen viktig kilde til innflytelse på Lockwoods musikk var landsmannen Stéphane Grappelli. I 2000 spilte Lockwood inn et hyllestalbum til Grappellis musikk, selv om dette albumet kun inneholdt én komposisjon som faktisk var blitt skrevet av Grappelli.
Fandens fødselsdag
Fandens fødselsdag er en betegnelse på de danske og norske merkedagene 11. juni og 11. desember. Det ble i 1656 bestemt at disse datoene skulle være termindager for betaling av renter og avdrag. Første skriftlige omtale med navnet «fandens fødselsdag» er fra 1888.
Ifølge folketroen ville man ikke få annet enn enn berggylt, fjesing og knurr dersom man prøvde å fiske på fandens fødselsdag.
Ringhals kjernekraftverk
Ringhals kjernekraftverk ligger i Varbergs kommune, 60 km sør for Göteborg i Sverige. Det eies av Vattenfall (70 %) og tyske EON (30 %).
Verket produserer kjernekraft basert på anriket uran og står for nesten 20 % av Sveriges elektrisitetsforsyning. Anlegget ble tatt i bruk 1. januar 1976. Det er installert fire reaktorer med total effekt på 3 530 MW. I 2006 leverte verket 27,02 TWh elektrisk kraft.
Ringhals Kjernekraftverk har tre PWR-reaktorer og en BWR-reaktor. BWR-reaktoren har et system som ikke inkluderer varmevekslere. Det medfører at radioaktivt vann strømmer fra reaktoren gjennom turbinen. Dermed inneholder både reaktor- og turbinbygning radioaktivt vann som sirkulerer, og bygningene er dimensjonert for å motstå radioaktivt utslipp.
Green Planet
Green Planet Nordic Ltd. (vanligvis bare omtalt som Green Planet, også kalt Green Planet International og GPI) var et norskdrevet nettverksselskap opprettet i 2003 av Helge Normann og registrert i Storbritannia.
Ringhals kjernekraftverk
PWR-reaktorene har varmevekslere inne i reaktorbygget (Containment). Dette gjør at vannet som sirkulerer igjennom varmeveksler og til turbinen, ikke er radioaktivt, og turbinbygningen er derfor ikke dimensjonert for å motstå radioaktivt utslipp.
Green Planet
Selskapets hovedprodukt var Powerplant, et påstått supergjødsel som skulle distribueres til fattige afrikanske bønder for på denne måten øke avlingene og hindre forørkning. Det fantes ingen dokumentasjon på de påståtte egenskapene til Powerplant. Under slagordet Making Money Doing Good ble medlemmer rekruttert med løfter om å bidra til reduksjon i avskoging i Afrika parallelt med muligheten til å tjene penger på å verve nye medlemmer. Selskapet ble i 2005 gransket av Lotteritilsynet etter mistanke om pyramidespill. Tilsynet konkluderte først med at virksomheten var ulovlig, men endret senere denne konklusjonen til at det selskapet likevel ikke brøt lotteriloven. Begrunnelsen var at man fant det sannsynliggjort at en vesentlig del av selskapets virksomhet var basert på omsetning av varer eller tjenester.
Green Planet oppga en periode feilaktige opplysninger om at deres prosjekt var støttet av Wangari Maathai, vinner av Nobels fredspris. Forskere ved Jordforsk Lab. følte seg også misbrukt av Green Planet fordi selskapet refererte til en produkttest som opprinnelig var gjort av selskapet Medurt Pharma med et annet produkt. Påstandene om supergjødselens effekt ble også tilbakevist fra faglig hold. Flere av selskapets påståtte samarbeidspartnere avviste også samarbeid med Green Planet. Green Planet samarbeidet med bistandsselskapet Child Africa som er etablert av Rino Solberg. Deler av virksomheten var ment å realiseres gjennom datterselskapene Greenplanet Forestry Invest og Greenplanet Forestry Management Inc.
Green Planet hadde store ambisjoner, og Rino Solberg uttalte i juni 2005 at selskapet skulle finansiere byggingen av 2000 skoler i Afrika, og at 10 millioner medlemmer ville bli rekruttert i løpet av 20 år. Ett drøyt år senere var selskapet avviklet, og det var da ca. 5000 medlemmer igjen av totalt ca. 7000. Selskapet skyldte da medlemmene millionbeløp. Som kompensasjon ble disse tilbudt medlemskap i Solbergs nye selskap Better Globe. Helge Normann startet senere opp konseptet GoodleAdz hvor han også tok med seg slagordet Making Money Doing Good.
Ringhals kjernekraftverk
Reaktor 2 ble stengt ned for godt 30. desember 2019 etter om lag 43 års drift. Deretter vil det ta ca. to år før rivingen kan begynne. Rivearbeidet vil trolig pågå i minst åtte år. Ringhals 2 har i sin levetid produsert 215 terawattimer strøm.
Olliver Twisted
Olli Herman Kosunen eller Olliver Twisted (født 19. mai 1983 i Kuopio) er en finsk musiker. Han er vokalist i det finske bandet Reckless Love.
Olliver stiftet bandet i 2001, men forlot det i 2007 for å spille med det Svenske bandet CRASHDÏET. Han skulle steppe inn for den tidligere sangeren, Dave Lepard, som begikk selvmord i 2006. Olliver fikk bare gitt ut et album med CRASHDÏET, The Unattractive Revolution. Deretter forlot han CRASHDÏET for å gå tilbake til det gamle bandet, Reckless Love. Da Olliver returnerte, begynte bandet på den første fulle platen som de har kalt "Reckless Love". Den mest kjente sangen blant topplistene er "Beautiful Bomb". Oliver er veldig inspirert av Van Halen-sangeren David Lee Roth og har coveret en del sanger av både David som solo og tiden i Van Halen.
John Kufuor
John Agyekum Kufuor (født 8. desember 1938) var Ghanas president fra 2001 til 2009. Han ble innsatt 7. januar 2001, og etterfulgte da Jerry Rawlings, som hadde vunnet over ham i 1996. 7. desember 2004 ble han gjenvalgt med 53 % av stemmene mot 44 % for hans største motstander. Hans innsettelse i 2001 var den første fredelige overlevering av makten siden Ghana ble uavhengig i 1957.
Han er utdannet ved University of Oxford i England, og er praktiserende katolikk.
Kufuor tilhører partiet New Patriotic Party, som er landets største parti. Hans politiske hovedsak er økonomisk reform, og han har også sikret større pressefrihet i landet. Hans motstandere sier ofte at han er «kjedelig». Til dette har han svart at «hvis kjedsommelighet gir oss fred og stabilitet, slik at folk kan holde på med sine vanlige sysler og leve med verdighet, da vil jeg si: La oss få mere kjedsommelighet».
Kōtoku-in
Kōtoku-in (japansk: 高徳院) er et buddhistisk tempel som befinner seg i byen Kamakura i prefekturet Kanagawa i det østlige Japan. Tempelet tilhører skolen Jōdo-shū, den japanske avleggeren av den mahāyānabuddhistiske retningen det rene land.
Tempelet er kjent for sin «store Buddha» (大仏, Daibutsu), en monumental 13.35 meter høy utendørs bronsestatue av Amida Buddha som er et av de mest berømte ikoner i Japan. Buddhafiguren ble oppført i 1252.
I den vestlige verden ble statuen kjent, blant annet gjennom romanen Kim (1901) av Rudyard Kipling.
Molenwaard
Molenwaard er en tidligere kommune i Nederland i provinsen Zuid-Holland. Kommunen ble til ved en sammenslåing av de tre kommunene Graafstroom, Liesveld og Nieuw-Lekkerland i 2013. Landsbyen Kinderdijk som er spesielt kjent for sine vindmøller, ligger i kommunen. 1. januar 2019 ble den slått sammen med Giessenlanden og tilsammen dannet de den nye kommunen Molenlanden. Molenwaard hadde omkring 29,000 innbyggere og et areal på omkring 126 km². De største bosettingene er Bleskensgraaf, Groot-Ammers og Nieuw-Lekkerland.
Puppe
Puppe er hvilestadiet mellom larve og voksent insekt (imago), et stadium som bare forekommer hos insekter med fullstendig forvandling (metamorfose). I dette stadiet som kan være fra noen dager til flere måneder forvandles insektet fra larve til voksen.
Puppestadiet kan finne sted på svært mange ulike steder. I jorden, mudder, på gress, planter, steiner og så videre. De fleste pupper ligger åpne, men hos noen arter spinner larven et spinn omkring puppen (kokong), eller «bygger» et hus av ulike plantedeler. Noen arter graver seg ned i jorden eller forsøker i allfall å stikke seg litt bort under puppestadiet. Det er morfologisk to typer pupper:
Bakke bru (Trondheim)
Bakke bru er en bru over Nidelva i Trondheim fra Olav Tryggvasons gate til krysset Innherredsveien/Nedre Bakklandet. Den første brua her ble bygd i 1887, mens den nåværende er fra 1927 og er tegnet av Olaf Nordhagen og August Albertsen, og konstruert av overingeniør Hallvard Grytnes. Bruas hovedspenn er 16,8 meter og seilingshøyden er 6,9 meter. Lyktene er laget av blikkenslager Edvard Danielsen.
Kea
Kea (gresk: Κέα) er en gresk øy i øygruppen Kykladene i Egeerhavet. Den het Keos i antikken, men har også vært omtalt som Gia eller Tzia (gresk: Τζια), på latin Ceos. Den er en del av den regionale enheten Kea-Kythnos og øyas hovedstad, Ioulis, ligger høyt oppe i innlandet som beskyttelse mot tidligere tiders pirater. Andre betydelig landsbyer på Kia er havnebyen Korissia og fiskelandsbyen Vourkari. Etter å ha lidd under avbefolkning i mange tiår har øya blitt oppdaget av mange i Athen som et egnet lokalisering i helgene og båtturer. Befolkningen var på rundt 17 000 i 1907, men er i dag på 2 455 (2011).
Geografi
Kea er den øya i Kykladene som ligger nærmest Attika, rundt en 1 time med ferge fra Lavrio, og er rundt 20 km fra Kapp Sounio foruten 60 km sørøst for Athen. Det klima er tørr og dens terreng er fjellrikt og berglendt. Kea er 19 km lang fra nord til sør og 9 km bred fra vest til øst. Den areal er 129 km² og det høyeste punktet er 560 meter over havnivået.
Kommunen Kea omfatter også øya Makronisos i nordvest.
Historie
Det er lokalisert en bronsealderbosetning på et sted som i dag kalles Ayia Irini. Kulturen nådde høyden på slutten av minoisk og tidlig mykensk tid (1600-1400 f.Kr.).
I løpet av klassisk tid var Kea (Keos) bostedet til poeten Simonides og hans nevø Bakkylides, også lyrisk poet. I tillegg bodde også sofisten Prodikos og av legen Erasistratos. Øyboerne var kjente for å ofre til Hundestjernen (Sirius) og til guden Zevs for å gi dem kjølige havbris mens de ventet på framtoningen av stjernen om sommeren; om stjernen steg klart fram ville de gi god skjebne, men om den var skoddet eller sløret, da varslet det om sykdom og pest. Mynter fra øya på 200-tallet f.Kr. har avbildning av hunder eller stjerner med stråler, noe som indikerer viktigheten av Sirius.
I løpet av den bysantinske tiden ble det bygd mange kirker og øyas framgang økte. Kea forble bysantinsk fram til 1204 da den ble erobret av republikken Venezia i kjølvannet av ødeleggelsene fra det fjerde korstog. Den ble gjenerobret av bysantinerne under hærføreren Ikarios (Licario) i 1278. I 1296 ble den gjenerobret av venetianerne som bygde en festning på den antikke akropolis i Ioulis.
I 1527 ble Kea erobret fra venetianerne av osmanske tyrkere, og forble osmansk fram til Kea rev seg løs fra den osmanske undertrykkelsen etter den greske uavhengighetskrigen som begynte i 1821.
HMHS «Britannic», det største skipet som sank under den første verdenskrig, søsterskipet til RMS «Titanic», sank utenfor Kea i 1916.
Håkon VI Magnusson
Håkon var sønn av den norsk-svenske kongen Magnus VII og vokste opp i Norge. Han ble hyllet som norsk konge i 1343–44, mens Magnus' eldste sønn, Erik, skulle arve Sverige når Magnus døde. Håkon tiltrådte som myndig konge i 1355, men Magnus beholdt deler av Norge under sitt styre, blant landet på begge sider av Oslofjorden. I Sverige gjorde Erik opprør mot Magnus i 1356 og landet ble delt mellom far og sønn i 1357. Erik døde allerede i 1359, og i 1362 ble Håkon også valgt til svensk konge.
Håkon VI Magnusson var gift med Margrete, datter av Valdemar Atterdag. Deres eneste barn, kong Olav IV av Norge eller kong Olav II av Damark, ble valgt til dansk konge i 1376 og arvet Norge etter faren i 1380. Olav døde som 17-åring. Olav IVs kortvarige regjering, og hans død, innledet 434 år med dansk-norsk union.
Reynosa
Reynosa er en by i delstaten Tamaulipas nordøst i Mexico. Byen befinner seg på grensen mot delstaten Texas i USA. Innbyggertallet ble i 2005 estimert til 507 998 og det gjør byen til den største i Tamaulipas.
Kinesisk fjellkatt
Kinesisk fjellkatt (Felis bieti) er et lite rovpattedyr i kattefamilien og inngår i tamkattlinjen (Felis). Katten er stedegen for et begrenset område av den nordøstre delen av Tibetplatået, i grensestrøkene mellom det vestre Kina, Tibet og Mongolia. Lokalt kalles den også gresskatt, mens den andre steder kan gå under navn som gobikatt, kinesisk ørkenkatt eller kinesisk steppekatt. Den er sjelden og meget sky av natur. Katten karakteriseres av sine lys blå øyne, noe som kan gi assosiasjoner til enkelte rasekatter. Den ble første gang fotografert i det fri i 2007.
Taksonomi
Noen regner med tre underarter (bieti, chutchta og vellerosa), men variasjonene er kliniske og savner både molekylær og biogeografisk støtte. De fleste betrakter den derfor som monotypisk.
Forskerne har lenge diskutert om denne katten skal regnes som en selvstendig art eller en underart av villkatt (F. silvestris). Ifølge Carlos A. Driscoll med flere bør den regnes som en underart, men i henhold til Kitchener og Rees (2009) bør den betraktes som en selvstendig art. Forskning med DNA har antydet at den kan ha oppstått fra asiatisk villkatt (F. ornata), men denne er fysisk ganske mye mindre enn kinesisk fjellkatt.
Forskning publisert i 2021 viser at kinesisk fjellkatt, asiatisk villkatt og tamkatt danner tre distinkte genetiske klynger, og at alle tre er nærmere beslektet med villkatt (F. silvestris) enn med svartfotkatt (F. nigripes) i Afrika og jungelkatt (F. chaus) i Midtøsten og Asia. Samlet sett så indikerer dette at den kinesiske fjellkatten, asiatiske villkatten, og tamkattens aner hadde en felles progenitor som levde for omkring 1,5 millioner år siden. Det er imidlertid fortsatt et åpent spørsmål om disse kattene skal defineres som underarter eller selvstendige arter.
Biologi
Kinesisk fjellkatt ligner europeisk villkatt, men den sandfargede pelsen, som har innslag av sort i tuppene på dekkhårene, mangler et like tydelig mønster. Buken er blekt utfarget. De horisontale stripene i ansiktet og på leggene er nærmest usynlige. Ørene har sorte tupper. Hodet er bredt og rundt. Halen har 3–6 sorte ringer ytterst og haletippen er sort. Kroppsbygningen er kompakt og lemmene relativt korte. Voksne dyr veier normalt 5,5–9 kg, har en kroppslengde rundt 60–84 cm, og en hale som i tillegg er 29–35 cm lang.
Pels av kinesisk fjellkatt ble for første gang samlet for forskningsøyemed av den franske ekspedisjon ledet av prins Henri av Orléans og Gabriel Bonvalot som krysset Sentral-Asia i 1889. Pelsene ble kjøpt på markedsplasser i den kinesiske provins Sichuan. På grunnlag av disse pelsene ble arten vitenskapelig beskrevet i av den franske zoologen Alphonse Milne-Edwards i 1892. De benyttede felleksemplarene befinner seg i dag i Muséum national d'histoire naturelle i Paris.
Kinesisk fjellkatt er utbredt i temperert gressland, gresskledde stepper og skog knyttet til Tibetplatået i det sørvestre Gansu, Indre Mongolia, østre Qinghai og Xinjiang i Kina, der den primært trives i høyder mellom 2 800 og 4 100 moh. Det er også kjent at katten holder til på grensen mot Taklamakanørkenen, men den ferdes normalt ikke i selve ørkenen. Lite er kjent omkring økologien og trusselbildet, men den regnes som sjelden. IUCN oppfører katten som sårbar og bestanden som synkende. Den lever solitært utenom paringstiden og jakter mest på smågnagere, pipeharer og fugler (spesielt fasaner), men man regner også med at den eter åtsel. Lokalt jaktes den for pelsens skyld.
Omkring selve paringen vet man ingen ting, men hunnen går drektig i cirka 60 dager og føder ungene i et hi, som hun har overtatt etter en annen art (som hun kan ha jaget vekk eller drept). Svært lite annet har vært kjent om yngelfasen, inntil noen forskere oppdaget et produktivt hi i midten av september i 2018, i et område i Sanjiangyuanregionen man tidligere ikke hadde regnet med at den fantes. Hiet var okkupert av en hunnkatt med to kattunger, én av hvert kjønn skulle det vise seg. Forskerne bestemte seg for å kameraovervåke hiet og områdene rundt i en viss utstrekning. Et område på cirka 26 km ble overvåket, og det ble oppdaget ynglinger i fem andre hi i de påfølgende månedene. Den første hunnen flyttet ungene til et nytt hi etter ei ukes tid, men kun cirka 670 m unna det gamle hiet. Det ble ikke registrert at hun diet ungene etter at de ble flyttet første gang. De ble i det andre hiet i bare fire dager, før hun på nytt flyttet ungene til et tredje hi, som først ble oppdaget i desember. Årsaken til flyttingene er ukjent, men det kan ha med beiting fra jak (Bos grunniens) å gjøre. Mora og ungene forlot det tredje hiet på selveste julekvelden, og ungene fulgt med mora til ut i februar 2019.
Det viser seg at kattungene har et ganske distinkt ringmønster på halen mens de er små. Ringene er så distinkte at forskerne enkel kunne skille ungene fra hverandre, omtrent som man kan skiller hvaler fra hverandre på halen. Når ungene er små er det 5–6 sorte ringer, men etter hvert som de vokser til falmer de innerste ringene gradvis vekk til 3–4. Bare de tre ytterste ringene forblir distinkte fra ungene er omkring fire måneder gamle.
Inndeling
Inndelingen følger «Felids and Hyenas of the World». IUCN/SSC Cat Specialist Group støtter ny inndeling av kattefamilien (Felidae), og herunder også en ny inndeling i gruppen av småkatter (Felis). Den nye inndelingen anerkjenner også inndelingen av kattefamilien i åtte distinkte klader, i henhold til Johnson et al. (2006).
Kanadisk gaupe
Kanadisk gaupe (Lynx canadensis) er et kattedyr som tilhører slekten ekte gauper. Arten er utbredt i det nordlige USA, det meste av Canada og i store deler av Alaska. Den minner mye om eurasisk gaupe, men er fysisk mindre. Arten har 19 kromosompar.
Kanadisk gaupe har tett sølvgrå/brun pels som kan ha sorte markeringer. Gjennomsnittsvekta er cirka 11 kg. Kroppslengden er normalt 80-105 cm og skulderhøyden cirka 60 cm hos voksne dyr. Hannen blir større enn hunnen.
Fylogeni og underarter
Det er vanlig å akseptere tre underarter. Såkalt Newfoundlandgaupe (L. c. subsolanus) er fysisk større enn de to innlandsgaupene. Såkalt arktisk gaupe (L. c. mollipilosus ) skiller seg fra vanlig kanadisk gaupe (L. c. canadensis) gjennom at pelsen er brunere, tettere, mykere og mer ullen. Skallen er dessuten smalere, høyere og noe mer buet.
Artsvern
Artsvern eller artsfredning betegner vern mot direkte uttak av en art, det være seg dyr (såkalt dyrefredning) eller planter (såkalt plantefredning). Artsfredning er et virkemiddel som kan settes inn av nasjonale og/eller internasjonale myndigheter for å sikre framtiden for lokalt eller internasjonalt trua arter, for å bevare det biologiske mangfoldet, eller for å følge opp internasjonale forpliktelser.
Et eksempel på internasjonal artsfredning er hvalfangstkonvensjonen av 1946. Et eksempel på nasjonal artsfredning er totalfredningen av brunbjørn (Ursus arctos) i Norge i 1973.
For at artsfredning skal være effektiv må det finnes hensiktsmessige kontrollmekanismer og sanksjonsmuligheter.
Samarinbreen
Samarinbreen er en 11 km lang og 81 km² stor isbre helt sør på Spitsbergen, Svalbard, i fjellområdet i nordlige Sørkapp Land. Volumet er 14 km³. Uten umiddelbare sidebreer er den 11 km lang. Breen strekker seg fra Mefonna og Toverudfjellet (727 m) i sør, til havet ved Samarinvågen i Hornsund-fjorden i nord, øst for Hornsundtind (1429 m). Samarinbreen er både en massiv innlandsbre i sør og en utløper til hav i nord, med en morene langs Samorinvågkysten i nordøst under Meranfjellet.
Samarinbreen har sitt navn etter den russiske fiskeren Samarin, fra Mezen ved Kvitsjøen, som under ekspedisjonene i 1900 og 1901 var med som håndverker på den russiske delen av den svensk-russiske meridianbue-ekspedisjonen (1899–1902).
Jonas Vellesen
Jonas Vellesen (født 2. februar 1842 i Bjerkreim, død 1915 i Enebakk) var en norsk skolemann og lærebokforfatter. Han var en pioner når det gjaldt nynorske lærebøker. Han var far til organist og komponist Velle Vellesen.
Som spedbarn fikk han engelsk syke (rakitt) og da han var to år gjorde hans mor klart et liksvøp til ham. Han kom seg likevel, men lærte ikke å gå før han var seks. Han gikk i lærerskole hos sin eldre bror Velle Vellesen, hvor også Arne Garborg og Torkell Mauland gikk. Ble eksaminert ut fra Holt seminar i 1865. Var deretter huslærer og almueskolelærer til han ble ansatt som kirkesanger og lærer i Enebakk i 1866.
Studiereise
I 1895 fikk han et stipend for å studere skolevesen i Sverige. I september samme år dro han til Karlstad og ble derfra vist til Väse og videre til Vingåker. Hans detaljerte og episke rapport fra studiereisen, ble trykket i Norsk barneblad 1899 og 1900.
Deodorant
Deodorant er et kosmetisk produkt som påføres primært i armhulen for å overdøve, skjule, forebygge eller fjerne kroppslukter, som forårsakes av nedbryting av bakterier i forbindelse med svette. Bakterier næres av svetten og døde hudceller og syren som dannes i prosessen forårsaker en syrlig svettelukt.
Pia Juul
Pia Juul (født 30. mai 1962, i Korsør, død 30. september 2020 ) var en dansk dikter, prosaist og dramatiker. Hun oversatte svenske, amerikanske og engelske romaner. Juul var ansatt som lærer ved Forfatterskolen.
Jull vokste opp i Rørbæk i Himmerland.
Litjbælingsjøen
Litjbælingsjøen er en innsjø nord i Holtålen kommune. Vannet er regulert som magasin for Raubergfossen kraftverk. Reguleringshøyden som er godkjent i konsesjonen er 699,9 - 704 moh. Vannet har utløp via Tverrbælinga til elva Bælinga. Det er ikke stilt krav til minstevannføring i Bælinga.
Deodorant
Deodoranter har tradisjonelt inneholdt alkohol  (som dreper bakterier) i kombinasjon med parfyme (som lukter godt). De brukes av både kvinner og menn, og duftene kan være kjønnstilpasset. Deodoranter har best effekt om de påføres nyvasket, tørr hud. En deodorant kan også brukes til å friske opp eller kamuflere duften i svette armhuler (det er dog mere hygienisk å vaske seg eller dusje).
Pia Juul
Juul fikk Statens Kunstfonds tre-årige arbeidslegat i 1988 og fikk fra 2000 fondets livsvarige ytelse. I 2000 fikk hun Beatriceprisen. Fra 2005 var hun medlem av Det Danske Akademi. I 2009 fikk hun Danske Banks Litteraturpris for Mordet på Halland. I 2011 mottok hun Montanas Litteraturpris på 100,000 kroner for diktsamlingen Radioteatret. Hun fikk Drachmannlegatet i 2015.
Fra 2012 bodde Juul i Bakkehusmuseets legatbolig.
Deodorant
Deodoranter kommer i form av krem, spray, roll-on og stift. I tillegg til underarmsdeodoranter, finnes det også produkter for bruk på andre hudområder, bl.a intimdeodorant og fotdeodorant.
Andre kosmetiske produkter som brukes mot svetting er antiperspiranter. Disse har et annet virkeprinsipp, og i tillegg til å fjerne svettelukt, også reduserer utskilling av svette. Oftest er de basert på forskjellige aluminiumsalter som tetter svettekjertlene, og dermed hindrer selve utskillelsen av svette i hudområdet som behandles.
Deodoranter som inneholder virkestoffet Aluminum Zirconium Tetrachlorohydrex Gly (INCI-navn) gir opphav til gule flekker på klær og gjør klesfibrene harde. Flekkene kan fjernes med eddik eller et mildt blekemiddel. De aller fleste deodoranter inneholder ikke dette virkestoffet.
Masatopes
Masatopes er en slekt av biller som tilhører den artsrike underfamilien Cerambycinae i familien trebukker (Cerambycidae).
Utseende
Middelsstore, blanke, brune eller svarte trebukker. Antennene er litt sagtakkede og kortere enn kroppen. Pronotum har rundede sider, dekkvingene er parallellsidige med omtrent rettvinklede "skuldre".
Utbredelse
Slekten er utbredt på Madagaskar.
Systematisk inndeling
Slektslisten følger. Gruppen blir noen ganger plassert i underfamilien Spondylidinae.
Paralympiske sommerleker 1972
Paralympiske sommerleker 1972. Paralympics ble arrangert for fjerde gang i 1972, lekene ble arrangert i Heidelberg i Vest-Tyskland og avviklet mellom 2. og 11. august. 1004 utøvere fra 41 nasjoner deltok og det ble konkurrert i 187 øvelser.
Indias delstater og territorier
India er en forbundsstat delt inn i 28 delstater og 8 unionsterritorier («Union Territories»).
Oversikt
Inndelingen av landet i delstater og territorier reguleres av grunnloven.
De 28 delstatene er (med nummer som indikerer plassering på kartet til høyre):
Før selvstendigheten
I tiden da India, som inkluderte dagens India, Pakistan og Bangladesh, men ikke Bhutan, Sri Lanka, Nepal eller Sikkim, var underlagt Storbritannia var landet delt opp i to typer områder; provinser i Britisk India og flere hundre fyrstestater («princely states» eller «native states»).
Etter 1947
Ved selvstendigheten i 1947 ble området britene hadde kontrollert delt i delt i to stater, India og Pakistan. Provinsinndelingen ble stort sett beholdt, men provinsen Punjab ble delt mellom India og Pakistan. Bengal var allerede delt i to provinser, der den ene, Øst-Bengal, hadde muslimsk flertall. Denne provinsen gikk til Pakistan og ble til Øst-Pakistan.
Fyrstestatene fikk valget mellom hvilken stat de ville tilhøre. Stater som nølte, som Hyderabadstaten og Kashmir, kunne bli innlemmet i unionen ved hjelp av trusler eller militærmakt. De fleste av disse statene gikk sammen i nye unionsstater, som så ble en del av India. I andre tilfeller ble fyrstestatene slått sammen med de tilstøtende provinsene. Andre fortsatte som egne delstater. Rajputana, Himachal Pradesh, Madhya Bharat og Vindhya Pradesh ble opprettet av flere sammenslåtte fyrstestater, mens Mysore, Hyderabad, Bhopal og Bilaspur fortsatte som egne delstater.
Delstatene i grunnloven av 1950
Den indiske grunnloven av 1950 gjorde India til en forbundsstat av delstater og territorier. Delstatene hadde mye selvstyre og fullstendige demokratiske rettigheter i unionen, mens unionsterritoriene ble styrt av den indiske regjeringen direkte.
Part B states var tidligere fyrstestater. De ble styrt av en folkevalgt forsamling og en rajpramukh, ofte en tidligere herskere, som ble utpekt av Indias president. De ni del B-statene var Hyderabad, Jammu og Kashmir, Madhya Bharat, Mysore, Patiala and East Punjab States Union (PEPSU), Rajasthan, Saurashtra, Travancore-Cochin og Vindhya Pradesh.
Part C states var både tidligere fyrstestatene og provinser som hadde vært styrt av kommissærer utpekt av den tidligere generalguvernøren av India. De ti del C-statene var Ajmer, Coorg, Bhopal, Bilaspur, Delhi, Himachal Pradesh, Kutch, Manipur og Tripura.
Andamanøyene og Nikobarane regnes i grunnloven som en klasse D-stat, et unionsterritorium styrt av en viseguvernør med innskrenket makt utpekt av forbundsregjeringen.
Jammu og Kashmir hadde særskilt status fram til 1957.
Etter 1956
Det viste seg snart at de britiske inndelingene, som var skapt mest med tanke på kolonistyresmaktene, ikke alltid var levedyktige. Strid mellom folkegrupper førte til at den indiske nasjonalforsamlingen omorganiserte statsinndelingen med States Reorganisation Act i 1956.
1. november 1956 ble India omorganisert med disse statene og territoriene som følge:
Delstater
Unionsterritorier
Siden 1956 har flere nye territorier og delstater blitt skilt ut fra eksisterende delstater. Bombay bli delt i Gujarat og Maharashtra etter språklinjer i 1960 under Bombay Reorganisation Act. Punjab ble delt i 1966 etter språklege og religiøse linjer under Punjab Reorganisation Act, der den hinditalende hindustaten Haryana ble til mens de nordlige distriktene av Punjab ble overført til Himachal Pradesh. Chandigarh, hovedstaden Punjab og Haryana deler, ble et unionsterritorium.
Verdensborger av gemytt
Verdenborger av gemytt er en forestilling basert på Ibsens Peer Gynt som ble satt opp i Ibsenåret 2006 med Dennis Storhøi i hovedrollen. Den hadde premiere på Hurtigruten, men ble også spilt flere steder i Norge i løpet av året. I oktober ble det satt opp en konsertversjon i Central Park, New York som var en blanding av denne forestillingen og Peer Gynt-stemnet ved Gålåvatnet. Forestillingen var på turné i Norge i 2008.
Indias delstater og territorier
Etter 1956
Deler av Assam ble skilt ut til Arunachal Pradesh og Nagaland i 1962, Meghalaya i 1971 og Mizoram i 1972. Unionsterritoriet Tripura ble opprettet i 1963.
De tidligere franske og portugisiske koloniene i India ble annektert av den indiske republikken, som territoriene Pondicherry, Dadra, Nagar Haveli, Goa, Daman og Diu i 1962. I 1975 ble kongedømmet Sikkim innlemmet. Flere unionsterritorier fikk gradvis status som delstater: Himachal Pradesh i 1970,  Manipur og Tripura i 1972, Mizoram i 1986, og Arunachal Pradesh og Goa i 1987, med Goa-eksklaven Daman og Diu omgjort til et unionsterritorium.
Nye delstater
I 2014 vedtok Indias parlament å gjøre Telangana til ny delstat.
Styresett
Delstatene blir styrt av selvvalgte lovgivende forsamlinger og regjeringer, som regel med en guvernør og en førsteminister (Chief Minister) på toppen. Unionsterritoriene er derimot direkte underlagt de nasjonale styresmaktene, gjennom en viseguvernør utpekt ut av presidenten i India. Territoriene Delhi og Puducherry har sine egne folkeforsamlinger og ministerråd, men deres makt er begrenset, og enkelte typer lover må godkjennes av presidenten.
Befolkning
Delstatene i India, ordnet etter folketall ved folketellingen i 2011:
Folketellingen i 2011 viste dette folketallet i unionsterritoriene:
Øretinget
Øreting eller Øyrating var et tingsted i Trøndelag, lokalisert på Øra ved utløpet av Nidelva og ved Lade i nåværende Trondheim by. Her rådde Trøndelagen, den region hvor trøndernes lov rådde. Harald Hårfagre gjorde Lade gård i Strinda til kongsgård. Det ble sagt at «her var landets rette kraft og styrke», noe som senere ble markert ved at kun den som ble hyllet på Øreting kunne anses for å være Norges rettmessige konge.
I motsetningen til Østlandet, et samfunn delt av mindre deler, hver med sin uavhengige småkonge, var de trønderske fylkene langs Trondheimsfjorden i historisk tid bundet sammen til et større, mer organisert samfunn tilnærmet en bonderepublikk. Trøndelag besto av åtte småfylker som var delt mellom de fire inntrønderske og de fire uttrønderske fylker, se nedenfor. Hvert fylke fra munningen av fjorden ved Agdenes og innover hadde hver sine høvdinger og hvert fylke hadde sitt fylkesting.
De trønderske fylkene
De fire inntrønderske fylkene var
De fire uttrønderske fylkene var