cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Exmoorponni
Exmoorponnien er en hesterase, den eldste av de britiske hei- og fjellrasene, og det er sannsynligvis en av verdens eldste raser. Gamle historier sier at Exmoorponnien har en unik kjeve med syv jeksler, noe som ingen andre raser har. Dette er ikke sant.
Rasen kommer fra Exmoor i sørvest England. Exmoorponniene er sterke nok til å bære en voksen mann. Selv om de er selvstendige av natur, er de fine rideponnier for barn, og de gjør det bra i sprang. De er hardføre, robuste og sunne.
Utseende
Exmoorene har korte ører og bred panne. Øynene er utstående med tunge øyelokk. Halsen er kort og tykk, brystkassen dyp og ryggen bred. Exmooren har korte, sterke bein. Pelsen er tykk og vanntett om vinteren, kort og blank om sommeren. Halen er tykk og vifteformet øverst.
Høyde
Hopper blir opptil 126 cm, hingster og vallaker 129 cm.
Farge
Fargen er meget typisk og varierer fra gråbrun til rødbrun eller brun, med sort man og hale. Rundt øyne og mule, på innsiden av lårene og under magen, er fargen gulaktig.
Temperament og karakter
Exmoorponniene er intelligente, hardføre og utholdende. De ble tidligere brukt som pakkdyr og til sauesanking, men er i dag populære tur-, utstillings- og kjørehester. De er også perfekte ridedyr for barn og funksjonshemmede hvis de får god og tålmodig behandling.
Iğdır
Iğdır (armensk: Իգդիր, kurdisk: Îdir, aserbajdsjansk: İğdır) er en by i det østre Tyrkia og er hovedstad i provinsen med samme navn. Ifølge skiltet ved grensen til byen bor det litt over 80 000 innbyggere i byen i dag, de fleste av dem er opprinnelig aserbajdsjanere.
Geografi
Iğdır ligger i det sydøstlige Anatolia på koordinatene 39°55′N, 44°2′E og 850 m over havet.
Byen ligger omtrent 18 km fra Aserbajdsjan og 30 km fra Armenia, noe som har satt sine preg i næringslivet og kulturen i byen. Det bor et stort antall aserbajdsjanere i byen i dag i tillegg til tyrkere og kurdere, og det dominerende språket er aserbajdsjansk.
I tillegg ligger en tredjedel av fjellet Ararat (tyrkisk: Ağrı Dağı)innenfor grensene til landsbyene rundt Iğdır.
Öresundskomiteen
Öresundskomiteen var en tverrpolitisk organisasjon for samarbeide mellom politikere fra Sjælland og Skåne. Komiteen som ble etablert i 1993, arbeidet blant annet for å fjerne grensehindringer og for å styrke utviklingen i Øresundsregionen. Blant Öresundskomiteens fokusområder var infrastruktur, kultur og folkelig forankring.
Jerker Swanstein fra Region Skåne var i 2011 formann for Öresundskomiteen, mens nestformann var Vibeke Storm Rasmussen, regionsrådsformand i Region Hovedstaden. Kristian Ebbensgaard, Ritt Bjerregaard og Mads Lebech var også medlemmer. Öresundskomiteen ble i 2016 avløst av The Greater Copenhagen & Skåne Committee.
Skipsradiotelegrafistsertifikat
Skipsradiotelegrafistsertifikat var et norsk dokument utstedt av Teledirektoratet som bekreftet at telegrafisten «etter prøve har vist å ha de kunnskapene og ferdighetene som det internasjonale radioreglement krever av radiotelegrafister og radiotelefonister, og har dessuten gitt lovnad til Teledirektoratet om å holde korrespondansen hemmelig.» En telegrafist med et slikt sertifikat, utstedt i enten 1. eller 2. klasse, var kvalifisert for hyre ombord på radiopliktige skip eller på radiostasjoner i Forsvaret eller Televerket/Telenor.
Med den nye GMDSS-konvensjonen er dette sertifikatet erstattet med ROC (Restricted Operators Certificate) og GOC (General Operators Certificate).
Hradec Králové (region)
Hradec Králové (tsjekkisk: Královéhradecký kraj) er en administrativ region i Tsjekkia, lokalisert i den nordøstlige delen av det historiske Böhmen i Tsjekkia. Regionens administrasjonssenter er Hradec Králové.
Distrikter
Regionen er videre delt opp i 5 distrikter (okres):
Académie internationale d’héraldique
L'Académie internationale d'héraldique (det internasjonale heraldiske akademi), er en sammenslutning av heraldisk kyndige personer fra hele verden. Dets hovedsete er i Sveits. Akademiet som ble grunnlagt i Paris i 1949, utgjør et internasjonalt forum for heraldiske studier. Annethvert år avholdes et internasjonalt kollokvium.
Medlemstallet er begrenset til 75, men det er ingen begrensninger på antallet assosierte medlemmer. Det innbys til generalforsamling en gang i året.
Blant fremtredende heraldikere som var eller er medlemmer, kan nevnes: Bruno Heim, Sven Tito Achen, Gunnar Scheffer, Jan Raneke, Arvid Berghman, Nils G. Bartholdy, Ottfried Neubecker, Carl-Alexander von Volborth og Michel Pastoureau.
Tautrekking under Sommer-OL 1900
Tautrekking under Sommer-OL 1900. Tautrekking var en olympisk øvelse under sommer-OL i Paris. Etter at USA trakk sitt lag var det kun to lag igjen med deltakere fra tre nasjoner. 12 deltakere, seks fra Frankrike og tre danske og tre fra Sverige. Det dansk/svenske laget møtte Frankrike i en kamp i best av tre, de vant de to første trekkingene og var dermed olympiske mestere. Det var første gang utøvere fra Sveriges vant olympiske gullmedalje, men medaljene er av IOK i etterkant blitt bokført under Blandede lag med landskoden ZZX.
Gyllen havkaruss
Gyllen havkaruss eller dorade (Sparus aurata) er en fiskeart som tilhører havkarussene.
Gyllen havkaruss svømmer alene, eller i små stimer, over sandbunn og i sjøgrasområder. Om våren vandrer den ofte inn i brakkvann i laguner og elvemunninger. Arten er vanlig fra brenningssonen ned til 30 m dyp, men er tatt ned til 150 m. Den eter bløtdyr, krepsdyr og fisk.
Arten er utbredt i Atlanterhavet fra De britiske øyer til Kanariøyene og Kapp Verde. Den er også vanlig i Middelhavet, men er svært sjelden i Svartehavet.
Gyllen havkaruss er populær matfisk og blir også solgt i norske butikker. Verdensfangsten av vill gyllen havkaruss var i 2012 bare 8096 tonn, mens det ble produsert 159 730 tonn i oppdrettsanlegg.
Kirkeregionen Piemonte
Struktur
I den følgende oversikten er kirkeprovinser fremhevet i fet og metropolitanbispedømmer i kursiv.
Arnold Palmer
I 1954 vant Palmer US Amateur Championship. Hans karisma var en av hovedgrunnene til at golf utviklet seg til en stor TV-sport på 1950- og 1960-tallet. I tillegg gis Palmer ofte æren for å ha gitt The Open Championship høy status blant amerikanske golfspillere. Han mottok Presidentens frihetsmedalje 23. juni 2004 av president George W. Bush.
Han vant syv major-turneringer:
Olav Hafstad
Olav Hafstad (født 7. august 1950) er en norsk lokalpolitiker fra Arbeiderpartiet. Han var ordfører i Lund kommune i Rogaland i periodene 2007–2011 og 2015–2019.
Hafstad var rektor på Lund ungdomsskole før han ble ordfører.
Brännö
Brännö er et tettsted og en øy i Göteborg kommune i Västra Götalands län i landskapet Bohuslän i Sverige. I 2010 hadde tettstedet 708 innbyggere.
Øst-Makedonia og Trakia
Øst-Makedonia og Trakia (gresk: Ανατολική Μακεδονία και Θράκη, Anatolikí Makedonía ke Thráki) er en av tretten periferier i Hellas og den østlige delen av gresk Makedonia sammen med Vest-Trakia. Den er delt inn prefekturene: Drama, Evros, Kavala, Rodopi og Xanthi.
Periferien har om lag 625 000 innbyggere og grenser til Sentral-Makedonia i vest, til Bulgaria i nord og Tyrkia i øst. I sør ligger Trakiahavet, som er den nordligste delen av Egeerhavet. Hovedstaden i periferien er Komotini.
Mollisjok fjellstue
Den gamle ferdselsåra mellom Alta og Karasjok er merket forbi fjellstua, og tar om lag fire dagsmarsjer.
Alnö IF
Alnö IF er en svensk fotballklubb fra Alnön utenfor Sundsvall. Klubben ble dannet 24. april 1924. Damelaget har spilt syv sesonger i høyeste liga.
Blant andre har Tina Nordlund, Andreas Yngvesson og Mathias Florén spilt for klubben.
Angered
Angered er et tettsted i Göteborg kommune i Västra Götalands län i landskapet Bohuslän i Sverige. I 2010 hadde tettstedet 950 innbyggere.
Eksterne lenker
Angered Angered Angered (stadsdeel) Angered
Khammuan (provins)
Provinshovedstaden i Khammuan er Thakhek.
Chamarajanagar (distrikt)
Chamarajanagar (kannada: ಚಾಮರಾಜನಗರ ಜಿಲ್ಲೆ ) er et distrikt i den indiske delstaten Karnataka. Distriktets hovedstad er Chamarajanagar.
Khammuan (provins)
Administrativ inndeling
Provinsen består av følgende distrikter:
Chamarajanagar (distrikt)
Demografi
Ved folketellingen i 2011 var det 1,020,962 innbyggere i distriktet, mot 965,462 i 2001. Den urbane befolkningen utgjør 17,17 % av befolkningen.
Barn i alderen 0 til 6 år utgjorde 9,29 % i 2011 mot 11,90 % i 2001. Antallet jenter i den alderen per tusen gutter er 942 i 2011 mot 964 i 2001.
Moreno Argentin
Moreno Argentin (født 17. desember 1960 i San Donà di Piave) er en tidligere landeveissyklist fra Italia.
Argentin, med kallenavnet Il Capo ("Sjefen"), har mange store meritter, blant dem etappeseire i Tour de France, Giro d'Italia og Sveits rundt. Han har vunnet Liège-Bastogne-Liège fire ganger, La Flèche Wallonne tre ganger og Flandern rundt og Giro di Lombardia en gang hver.
Han har både gull, sølv og bronse fra VM i landeveisritt.
Filet
Filet (fra fransk: filet, «nettverk», av fil, «tråd») betegner det lange, smale kjøttstykket som skjæres ut langs ryggraden på slakt av storfe, vilt og svin. Fileten er i hovedsak hentet fra den lange ryggmuskelen/-ryggstrekkeren (longissimus dorsi), indrefileten fra store lendemuskel (psoas major). Filet brukes også om renskårne, benfrie stykker av fugl, fisk og sild. Både ryggstykker og hele sider av fisk omtales som fileter, de kan være med og uten skinn, alt etter hva som er hensiktsmessig for videre foredling og bruk.
Filet brukes også innen bokbinderfaget om forgylte linjer og finmønstret dekor på en bokrygg og om håndarbeider som lages på en nettbunn.
Liste over lordkanslere i Storbritannia
Listen over lordkanslere i Storbritannia starter med den første kjente lordkansler i 1068. Det er mulig at embetet ble opprettet før dette; ifølge en kilde så tidlig som 605, men mer sannsynlig under Edvard Bekjenneren, som døde i 1066. Listen omfatter også voktere av det store riksseglet.
Listen er delt i to: Lordkanslere i England fram til 1707 og i Storbritannia etter dette. Skottland hadde fram til 1708 egen lordkansler, se liste over rikskanslere i Skottland.
1500–1654
Det store seglet ble tatt av Parlamentet og ødelagt 11. august 1646.
Kilder
Lordkansler
Amborg Wesseltoft
Amborg Jørgensdatter Wesseltoft (født 1741 i Skien, død 1815 i Porsgrund) var en norsk kvinne fra Wesseltoftslekten i Grenland. Gjennom sitt ekteskap med godseier Nicolai Benjamin Aall ble hun mor til to eidsvollsmenn samt frue til Ulefos hovedgård.
Amborg Jørgensdatter Wesseltoft var datter av den rike kjøpmann i Skien Jørgen Simonsen Wesseltoft og hustru Inger Jocumsdatter Coldevin. Da faren døde i 1760 ble en betydelig arv delt mellom de etterlatte. Den 17. februar 1769 giftet Amborg seg med den velstående trelasthandleren Nicolai Benjamin Aall. De nygifte bosatte seg på Aallgården i Porsgrunn.
I 1778 døde brått hennes bror Jochum Jørgensen, og etterlot seg en formue på 100 000 riksdaler. Wesseltofts bror og ektemannen ble heretter bobestyrere etter den avdøde broren, og formuen vokste. Ved hjelp av sin egen farsarv, Amborgs arv, medgift samt lån i Jochums bo, kunne ektemannen Nicolai Aall i 1782 utløse sine medeiere og dermed bli eneeier av Ulefos hovedgård.
Til tross for velstanden, levde Amborg Wesseltoft og hennes barn nøkterne liv. Hun var selv sterkt religiøs og oppvokst i Brødremenighetens glanstid i Skien, hvor nøysomhet, flid og nestekjærllighet sto i høysetet.
Nicolai Aall døde i 1798, mens Amborg Wesseltoft levde videre i 17 år. Hun ble begravet ved siden av sin ektemann ved Østre Porsgrunn kirke.
Barn
Paret fikk flere barn:
Ugandas riksvåpen
Ugandas riksvåpen består av et skjold fremfor to korsede spyd på en grønn høyde. Høyden symboliserer Ugandas grønne frodige landskap. På den ene siden av skjolden står en Uganda kob (antilope), som symbol for landets rike dyreliv; og en grå krontrane (Balearica regulorum), Ugandas nasjonalfugl. Skjolden og spydene symboliser landets beredskap og evne til å forsvare seg. På skjoldets øvre del er bølgene til Victoriasjøen og midt på skjoldet en sol, som symbol for Ugandas briljante solfylte dager. En tradisjonell tromme for seremonielle ritualer, dans, og for at kalle sammen til møte, pryder skjoldets nedre del. Under skjolden fremstilles elven Nilen, som har sin kilde i Uganda. På hver sin side av elven er Ugandas to viktigste jordbrukprodukter; kaffe og bomull. Lengst ned står Ugandas valgspråk For God and my country (For Gud og mitt land).
St. Magnuskatedralen
St. Magnuskatedralen er en katedral i Orknøyenes hovedstad Kirkwall, og ble oppført av jarl Ragnvald Kale Kolsson til ære for hans onkel Magnus Erlendsson. Byggearbeidet startet i 1137. Katedralen har store likhetstrekk med Nidarosdomen. Bygningen er 72 meter lang, 17 meter bred (ikke medregnet tverrskip) og 21,5 meter høy under kirkeskipets hvelv. Magnuskatedralen er en «norsk» bygning og det mektigste minnesmerket over Orknøyenes norske periode.
St. Magnuskatedralen dominerer byen og himmelen i Kirkwall. Den er den nordligste katedralen i Storbritannia, et fint eksempel på romansk arkitektur bygget for biskopene av Orknøyene da øyene ble styrt av de norrøne jarlene på Orknøyene. Den eies ikke av kirken, men av Kirkwalls burgh som et resultat av en lov utstedt av kong Jakob III av Skottland etter Orknøyenes ble annektert av den skotske kronen i 1468. Katedralen har sitt eget fangehull, som den eneste på de britiske øyer, og i bruk så sent som på 1700-tallet.
Byggingen begynte i 1137, og den ble videre utviklet i løpet av de neste 300 årene. Den første biskopen var Vilhelm den gamle (død 1168), og bispedømmet var under myndighet av erkebiskopen av Nidaros i Norge. Det var for biskop Vilhelm at det nærliggende bispepalasset ble bygget. Før reformasjonen i Skottland ble katedralen ledet av biskopen av Orknøyene, som hadde sete var i Kirkwall. I dag er det en sognekirke til presbyterianske Den skotske kirke, og derfor teknisk sett ikke lenger en katedral.
St. Magnuskatedralen er en av kun tre norske middelalderkatedraler, sammen med Stavanger domkirke, som ble bygget på omtrent samme tid (fra 1125), og Nidarosdomen, som fortsatt står.
Forhistorie
En tror at det første bispesete på Orkenøyene var i Birsay, hvor Torfinn Sigurdsson bygde en kirke i begynnelsen av 1050-årene. Sønnesønnen hans, Magnus Erlendsson jarl, var drept av mennene til Håkon Pålsson jarl omkring 1115. Magnus ble gravlagt ved kirken i Birsay, men etter at han var erklært hellig, omkring 1136 ble levningene flytta til Kirkwall. Sannsynligvis ble han fraktet til St. Olav kirken. På omtrent på samme tid, under Vilhelm den gamles tid som biskop, var bispesete flytta til Kirkwall og bygging av katedralen begynte.
I forbindelse med krigen som Ragnvald Kale Kolsson førte for å bli jarl, er det nevnt i Orknøyingenes saga at han fikk råd av faren, Kol Kalesson, om at han måtte søke hjelp hos onkelen, Magnus den hellige, og at han skulle love å bygge en steinkirke til han i Kyrkjevåg (Kirkwall) som det ikke skulle finnes maken til i landet. I 1136 var Ragnvald blitt jarl av Orknøyene og han holdt løfte om å bygge en katedral. Året etter startet han byggingen og faren hjalp han med å skaffe midler, det var også han som la de første planene for utformingen. Sannsynligvis var biskop Vilhelm den gamle også sterkt involvert i prosjektet.
Byggingen
Katedralen er en korskirke i romersk og gotisk stil, 72 meter lang og 17 meter bred (ikke i regnet tverrskipet). Kirken er i hovedsak bygget i lokal rød sandstein med dekorasjoner av gul sandstein, noe som gir kirken et særtrekk. Man tror at arbeidet ble utført av engelske murere som hadde vært med på å bygge katedralen i Durham i tiden 1093 til 1133.
Omkring 1150 stod koret ferdig, tverrskipet var også ferdig opp til triforium, men selve kirkeskipet bare halvferdig. Da var trolig relikviene etter Magnus den hellige allerede flyttet inn i kirken og plassert i et skrin ved altere.
Ragnvald jarl ble drept på nordkysten av Skottland i 1158 og liket ble fraktet til Kirkwall hvor han ble gravlagt ved katedralen. Da biskop Vilhelm døde ti år senere, i 1168, ble William II biskop og da stoppet arbeidet opp. I 1188 ble Bjarne Kolbeinsson ny biskop på Orknøyene og han fortsatte arbeidet med byggingen. Men han gjorde store endringer på utformingen, blant annet gjorde han både koret og skipet større.
Det ble senere fortalt om mirakler ved graven til Ragnvald jarl og i 1192 ble han lyst hellig av Bjarne Kolbeinsson, med tillatelse fra paven, liket ble gravet opp og levningene plassert inne i katedralen.
Da Bjarne Kolbeinsson døde i Norge i 1223 fortsatte arbeidet under de senere biskopene, og bygningen ble utvidet og påbygget flere ganger i løpet av de neste 200 årene.
Man regner med at katedralen var ferdig rundt 1450, bygningen hadde da (som den eneste katedralen på de britiske øyer) også fått et fangehull.
Byggingen av Magnuskatedralen var startet et par tiår før Nidarosdomen i Trondheim, og var dermed den første norske katedralen man startet å bygge. Den er litt mindre enn Nidarosdomen, men i middelalderen var de to kirkene de to største bygningene i Norge.
Fram til reformasjonen i 1536 Magnuskatedralen domkirke for biskopen på Orknøyane.
Etter reformasjonen var det fare for at relikviene etter de to helgenene, sankt Magnus og sankt Ragnvald, skulle bli ødelagte, men de er seinere blitt funnet og er i dag murt inne i to av pilarene i katedralen.
Etter som det i dag ikke lenger er noe bispesete i Kirkwall er kirken teknisk sett ikke lenger en katedral, men fungerer som en protestantisk sognekirke for Den skotske kirke (Church of Scotland). Kirkebygget er i dag eid av Kirkwall av byens burgh (The Royal Burgh of Kirkwall). Bispedømmet i Aberdeen og Orknøyene (The Diocese of Aberdeen and Orkney) eksisterer fremdeles, og i Kirkwall er hovedkirken i dag St. Olavs-kirken.
Kirken blir i dag mye brukt til konserter, foredrag og andre arrangementer, og særlig i sommermånedene blir den besøkt av mange turister. Kirken er en viktig arena for den verdenskjente St Magnus Arts Festival, som blir arrangert hvert år.
Magnuskatedralen er i dag den best bevarte bygningen fra middelalderen i Skottland.
Kirkeklokkene
Det er fire klokker i St. Magnus, de ble donert i 1528 av biskop Robert Maxwell.
I 1671 da tårnet i kirken ble truffet av lyn og det begynte å brenne, falt klokkene ned i kirken. Så i 1682 fikk en kjøpmann i Kirkwall, Alexander Geddes, i oppdrag fra kirkemyndighetene om å frakte den sprukne klokken til reparasjon i Amsterdam. Ved ankomst i Amsterdam ble veide klokken 680 kg, den mistet 29 kg under støpningen, men 193 kilo nytt metall ble tilsatt, noe som resulterte i en ferdigvekt på 693 kg. Den nye kolven i klokken veide 21 kg. Geddes returnerte klokken til Kirkwall i august samme år.
Tårnklokken
Den originale klokken ble laget i 1761 av en urmaker i Aberdeen ved navn Hugh Gordon. Klokken ble ombygget med en automatisk mekanisme av James Ritchie & Son i 2018.
Biskopens palass
Kong Håkon Håkonsson av Norge, overvintret her etter nederlaget i slaget ved Largs, og døde her i desember 1263 og det markerte slutten på det norrøne styret av Ytre Hebridene. Kongen ble begravet i St. Magnuskatedralen til været var godt nok til å frakte levningene til Bergen.
Palasset forfalt, og etter 1540 ble det restaurert av biskop Robert Reid som la til et rundt tårn, «Moosie Toor». I dag er bygningen kun en ruin.
Bispesete
Biskoper i Kirkwall under norsk styre:
Etter 1382 var biskopene utnevnt av paven i Roma / Avignon.
I 1688 ble bispedømmet avskaffet i Skottland og Kirkwall grunnet den skotske reformasjonen.
Mezen (by)
Mezen (russisk: Мезень) er en by i Arkhangelsk oblast i Russland. Den ligger på østbredden av elva Mezen, rundt 30 km før denne løper ut i Mezenbukta i Kvitsjøen.
Demografi
Befolkningsutvikling: ! År || Folketall || Kilde
Standardveien (Oslo)
Standardveien er en vei på Økern i bydel Bjerke i Oslo. Den går fra en rundkjøring ved Ulvenveien til en rundkjøring ved Selma Ellefsens vei og Dronning Margretes vei. Veien utgjør en del av riksvei 163. Standard Telefon og Kabelfabrik er opphavet til veiens navn. Fabrikken lå like ved i Kabelgata.
Navnet ble vedtatt i 2008.
Nolvik
Nolvik er et tettsted i Göteborg kommune i Västra Götalands län i landskapet Bohuslän i Sverige. I 2010 hadde tettstedet 1 025 innbyggere.
Puurmani kommune
Puurmani  er en tidligere landkommune beliggende nordvest i Jõgeva fylke i det østlige Estland. Kommunen hadde cirka 1 870 innbyggere og et areal på om lag 293 km².
Kommunens administrasjonssenter lå i byen Puurmani med 646 innbyggere, sør i kommunen. Folketallet i kommunen var fallende.
Flamingoer
Flamingofamilien (Phoenicopteridae) kalles også flamingoer og er en liten familie med spesielt langhalsede, langbeinte, storvokste og svært sosiale semiakvatiske filteretende vadefugler. De er nært knyttet til store, grunne alkaliske og saline innsjøer og muddersoner i Afrika, Eurasia og Amerika. Familien er eneste nålevende gruppe i ordenen Phoenicopteriformes, og deres nærmeste nålevende slektninger er trolig lappedykkerne (Podicipedidae). Seks arter anerkjennes, og alle seks er monotypiske.
Flamingoene er en usedvanlig gruppe med fugler som er utrustet med et eiendommelig nebb (undernebbet er kraftigere enn overnebbet og har en karakteristisk «knekk» rundt midten) og et system for matinntak som savner sidestykke blant fuglene (de er filteretere). De tilhører utvilsomt de mest hardføre, høyerestående individene på kloden vår og har tilpasset seg og trives under forhold kun et fåtall andre arter kan tåle (fra havnivået og opp mot 5 000 moh og i et habitat som for de fleste andre stort sett vil være giftig). Allikevel er de storslåtte og vakre. De kan samle seg i horder som kan overstige en million individer og bringe titusenvis av turister til steder ellers ingen ønsker å være. Når kurtisen tar til marsjerer de store fuglene i tusentall og gir oss en oppvisning i synkronhandlinger knapt noen har sett maken til. Og gjennom århundrer har mange holdt nettopp disse storslåtte fuglene for å være opphavet til historien om selveste fugl Føniks, den udødelige røde fuglen som gjenoppsto fra sin egen aske.
Etymologi
Det vitenskapelige familienavnet, Phoenicopteridae, følger av slektsnavnet til typearten, Phoenicopterus. Slektsnavnet er sammensatt av de to greske uttrykkene phoenico (φοινικος), som betyr karminrød, og pterus (πτερος), som betyr bevinget. Disse følger av de greske uttrykkene phoinix (φοινιξ), i betydningen føniks, og pteron (πτερον), i betydningen ving. Familienavnet kan således oversettes til norsk som fugler med karminrøde vinger.
Det norske navnet på familien er flamingofamilien og følger av flamingo, som trolig har portugisisk opprinnelse (flamengo) og følger av det provençalske uttrykket flamenc, som på sin side kan være avledet av det latinske uttrykket flamma (i betydningen flamme). Det tradisjonelle navnet følger derfor trolig av fuglens flammende røde vinger.
Beskrivelse
Flamingoer blir cirka 80–145 cm høye og er svært langhalsede og langbeinte vadefugler med ei overveiende rosa eller karminrød fjærdrakt, og kjønnene er like. Fargen skriver seg fra karotenoide pigmenter og stimuleres av en type bakterier som inneholder betakaroten. Bakteriene finnes i næringen som fuglene eter. På Kypros ble det i april 2015 observert en nesten fullstendig sort flamingo, i en flokk med rosenflamingoer (Phoenicopterus roseus) som ernærte seg på grunnen i en saltsjø ved Akrotiris, på sørkysten av øya. En tilsvarende observasjon ble gjort i Eilat i Israel i februar 2014. Det viser at melanisme eksisterer, men det er svært sjelden. Eksperter antyder, at det i dette tilfellet kan være snakk om samme fugl.
Kroppen er oval i formen og stjerten (med 12–16 halefjær) ganske kort. Hodet er relativt sett lite i forhold til resten av fuglen og øyene relativt små, og med gule «stikkende» sorte pupiller. Fra nedre forkant av øyet og ned mot nebbroten har fuglene bar lysrosa hud i et tilnærmet trekantet felt. Halsen har 19 nakkevirvler og er svært lang og fleksibel med kort fjærkledning. Den er tilpasset behovet disse fuglene har for å ete, med skallen vendt ned mot bunnen av vannmassene. Vingene er relativt små i forhold til kroppen, og hver av dem har tolv sorte flygefjær. De lange bena og føttene er varierende rosa, røde eller gule, og føttene har svømmehud mellom tærne, som har små klør. Fuglene mangler befjæring på øvre del av lårene, noe som gjør det lett å vade i vann til buken. Føttene har normalt fire tær (tre framtær og ei baktå), unntatt arter i slekten Phoenicoparrus, som kun har tre framtær, i det baktåen mangler. Svømmehuden mellom tærne gjør fuglene svømmedyktige, og det forenkler bevegelsene i mudder og søle, fordi fuglene ikke synker like lett ned i massene.
Nebbet er stort og blekrosa-rosa i fargen, men alltid sort ytterst. Overnebbet har en distinkt knekk rundt midten, mens undernebbet, som er betydelig dypere og langt kraftigere enn overnebbet (noe som er unikt blant fuglene), er tilpasset knekken på overnebbet. Nebbet kan inndeles i to grunnleggende typer: overnebb med grunn kjøl (Phoenicopterus) og overnebb med dyp kjøl (Phoeniconaias og Phoenicoparrus). Overnebb med grunn kjøl er mer kompakte og har et filtreringssystem som er best egnet til å filtrere større organismer, som bløtdyr og krepsdyr. Nebb med dyp kjøl er på sin side mer egnet til å filtrere mindre organismer, som blågrønnbakterier og kiselalger.
Kallerop
Flamingoer er relativt vokale fugler med god hørsel. Vokaliseringen spiller en viktig rolle i å holde flokken samlet. Lydene varierer med fuglenes aktivitet, fra lav sladring når de eter, til nasale, tutende kallelyder når de flyr. Ellers er grynting og høylytt murring vanlig når fuglene viser aggresjon. Lydene varierer også mellom de ulike artene. For eksempel har dvergflamingoen en mer høyfrekvent tonehøyde enn de dypere og mer gåselignende kallene fra den store flamingoen og rødflamingoen. Vokaliseringen spiller også en betydelig rolle i den rituelle flamingodansen. I hekketiden er vokaliseringen mest betydningsfull for gjenkjenning mellom foreldrene og kyllingen. Derfor er også kyllinger svært vokale alt fra de klekkes.
Mat og matfangst
Alle artene i flamingofamilien er filteretere. Fuglene henter næringen fra vannmasser, mens de vader i grunne innsjøer og laguner. Eteapparatet kan på mange måter minne om bardehvalenes (Mysticeti), men i stedet for barder har flamingoene lameller (la. lamellae, behårede hornplater). Lamellene sitter tett i tett på begge sider av kjølen i overnebbet og langs kantene av undernebbet. Lamellhårene kan reises eller legges etter ønske, mens lengden varierer med både med kjøltypen og arten.
En studie fra Camargue i Frankrike viser at selv om hekkende flamingoer kan spise noe gjennom både dagen og natten, så spiser flertallet av ikke-hekkende fugler nesten utelukkende om natten, mens de sover på dagen. Man trodde lenge at dette hadde med hovedfødens (artemia, Artemia salina) sykluser å gjøre, men nå tror man at det snarere kan ha en termoregulerende effekt eller være en tilpassing for å unngå rovdyr eller mennesker.
Det store nebbet har en karakteristisk knekk omtrent på midten. Knekken, som egentlig bare gjelder overnebbet, gjør den ytre delen nedoverbent og omdanner deler av nebbet til et reservoar, som fuglen utnytter gjennom å stikke nebbet eller hele hodet (artsavhengig) ned i vannet for å samle opp organismer som svever i vannmassene. For å komme til den organiske mikrofaunaen, som lever på og i bunnslammet, stamper fuglene i bunnen med føttene, slik at mudder og organismer virvles opp og kan fanges inn med nebbet og filtreres. Vann og andre svevepartikler pumpes ut og inn av nebbet og filtreres vekk over tallrike lameller som reises i bakre del av kjeven når vannet pumpes ut, med gjentatte, raske, pumpende (stempellignende) bevegelser med tungen.
Flyving og ganglag
Flamingoene kan løpe og er ganske hurtige til bens, og de er også gode svømmere og flygere. For å komme raskt på vingene, løper fuglene mens de flakser med vingene, så sant det ikke er god motvind. Da kan de lette fra stående posisjon. Under flukten strekkes halsen rett framover og beina legges bakover. Vingeslagene er relativt hurtige og ganske konstante. Glideflukter er korte og skjer normalt ellers bare under landing. Fuglene, som enten flyr på rekke eller i V-formasjon for å spare energi, kan oppnå en hastighet på 50–60 km/t. Når de lander, må de gjerne løpe noen skritt før de stopper opp.
Flamingoer er ikke egentlige trekkfugler, men de som lever i områder der innsjøene fryser til om vinteren, trekker ned fra høyden til områder med åpent vann. På altiplano i Andesfjellene fryser mange av innsjøene til, men noen steder finnes det varme kilder som holder deler av sjøene åpne. Der kan noen av fuglene overvintre. Andre fugler trekker gjerne lenger ned på punaen, som ligger mellom 3 200–3 500 moh. (tregrensen) og 4 500–5 000 moh. (den permanente snøkappen). Tilsvarende trekkmønstre finnes også andre steder. Det kan imidlertid være sammensatte årsaker til at fuglene trekker, som tørke og snø.
Flamingoer hviler enten liggende eller stående på ett ben. Stående hviling på ett ben reduserer trolig varmetapet om vinteren, men om det alene er årsaken er tvilsomt. De hviler nemlig slik året rundt, så det kan være en generelt energibesparelse eller bare spesielt behagelig for fuglene. Når fuglene hviler, legger de hodet på fremre del av ryggen.
Hekking
Artene er monogame og danner sterke parforhold, som kan bestå fra ett år til et annet. De svært selskapelige fuglene hekker i enorme kolonier, som kan telle flere tusen eller titalls tusen individer, av og til også flere hundre tusentalls individer. Ved den sterkt sodaholdige Magadisjøen i Kenya hekket det omkring 1 100 000 par med dvergflamingoer i 1962.
Når flamingoer ikke eter, hviler eller flyr, kan man ofte se fuglene opptre i tette ansamlinger på grunnene, der de utfører en slags rituell synkron dans eller marsj. Dansen starter gjerne mange måneder før hekketiden, og den fortsetter etter den. Hundrevis, tusenvis eller til og med titusenvis av fugler beveger seg raskt i synkrone rituelle positurer, der hodene strekkes høyt til værs og beveges fra side til side under rask gange og med hyppige hurtige synkrone vendinger med tilnærmet militær presisjon. Forskere tror at denne spesielle dansen kan stimulere hormonene, slik at hekketiden blir mer synkron.
En hypotese om flamingoenes rituelle dans er at den etterlignes i den spanske flamencodansen, og kan antas å være opphavet til både denne og flamencoen som en musikalsk sjanger i spansk folkemusikk, men den lar seg vanskelig bevise og avvises som oftest som usann. Flamenco som uttrykk oppsto imidlertid omtrent samtidig med at den svenske legen og naturforskeren Carl von Linné i 1758 beskrev Phoenicopterus ruber, som da var synonym med den flamingoen som opptrer mest i Spania og Portugal, der uttrykket også stammer i fra. Det vitenskapelige familienavnet, Phoenicopteridae, peker imidlertid mot fargen rød og kan ha en viss sammenheng med den mytologiske fugl Føniks, den udødelige røde fuglen som gjenoppsto fra sin egen aske.
Paringsritualet er svært iøynefallende, men selve paringsakten tar ikke til før paret har forlatt den dansende/marsjerende gruppen. Redet bygges rett på bakken og lages av søle, småstein og planterester. Det er som regel plassert på en liten forhøyning og er formet kont og cirka 30–45 cm høyt og 20 cm dypt. Det kan minne om en liten vulkan. På steder som ikke er utsatt for oversvømmelser, kan redet være lavere. Begge kjønn bidrar til byggingen.
Alle artene legger nesten alltid kun ett (bare unntaksvis to) egg, som er kritthvitt og ganske stort. Egget veier typisk 115–140 g, avhengig av art. Inkubasjonstiden er normalt 27–31 dager, og foreldrene bytter på rugingen.
Avkom
Nyklekte kyllinger blir gjerne i redet i 5–12 dager. Begge foreldrene mater avkommet. Til å begynne med ganske ofte (hvert 45.–90. minutt), men etter hvert sjeldnere (mot slutten bare en gang om dagen). I den første tiden består næringen utelukkende av kromelk, som skilles ut fra egne kjertler som sitter i forbindelse med kroen. Den svært næringsrike kromelken er ellers bare kjent hos duer (Columbidae) og keiserpingvin (Aptenodytes forsteri). Den gulpes opp og er en fullgod næring tilpasset avkommet.
Bare 4–6 uker gamle kan kyllingene fange sin egen føde, men matingen med kromelk fortsetter av og til fram til den er 10–12 uker. Da har det karakteristiske nebbet også rukket å forme seg, og den klarer seg selv. Når ungen forlater redet, kan den både gå og svømme, og den tar tilhold blant tusenvis av andre ungfugler. Imidlertid lever kun et begrenset antall unger opp og får voksen fjærdrakt; blant dvergflamingoen og flamingoen omkring 40 prosent. Egg og kyllinger tapes til ulike predatorer, men den største tapsfaktoren er været – spesielt oversvømmelser.
Avkommet regnes som kjønnsmodent i 5–6-årsalderen. Flamingoer som når voksen alder, lever normalt til de blir mer enn 20–30 år gamle, og ville fugler kan bli mer enn 50 år.
Stell og myting
Fuglene bruker også mye tid på stell og puss av fjærdrakten. Som nesten alle fugler myter også flamingoene, men mytingen skjer i irregulære intervaller. Den henger som oftest sammen med hekkingen, men ikke alltid. Selv andelen fjær som byttes ut varierer, trolig etter alderen på fuglene. Noen myter to ganger om året, andre kun hvert annet år. Under myting kan normalt ikke fuglene fly, bortsett fra dvergflamingoen, som myter mer eller mindre kontinuerlig og ikke har noen flygefrie perioder.
Habitat
Flamingoenes habitat er ofte krevende. Fuglene trives ved store, grunne innsjøer og laguner, som enten kan være svært alkaliske (opp mot pH 8,5–12) eller svært saline (mer enn det dobbelte av vanlig sjøvann). Dette er typisk innsjøer som er dannet på enorme saltpanner og tidvis tørker helt eller delvis ut. I mange tilfeller finnes ikke annet enn mikroskopisk liv i biotopen, som alger, bakterier, ørsmå krepsdyr og lignende. Av og til ser man imidlertid også flamingoer som ernærer seg i mer ordinære ferskvannssjøer.
Flamingoer er svært hardføre fugler som tåler høye konsentrasjoner av såvel klorider, natriumkarbonat, sulfater og fluorider, som høye temperaturer (opp mot 68 °C). Fuglene ser ut til å påvirkes i liten grad av de kaustiske forholdene ved mange vannkilder, og de drikker vann fra såvel varme kilder som geysirer, selv om vannet er nær kokepunktet. Fuglene tåler også godt de kalde vintrene på altiplano, der temperaturen kan droppe til −30 °C. Flamingoene finnes i høyder fra havnivået og opp til cirka 5 000 moh.
Inndeling og utbredelse
Flamingoene danner ei av de eldste familiegruppene blant fuglene. De seks nålevende artene deles tradisjonelt inn i tre slekter (Phoenicopterus, Phoeniconaias, og Phoenicoparrus), men det er egentlig svært lite som rettferdiggjør en slik inndeling. Det gjenstår faktisk å avklare de interne slektsforholdene mellom artene i denne gruppen.
Inndelingen under følger HBW and BirdLife International Illustrated Checklist of the Birds of the World, HBW Alive og (også rekkefølgen) Birds of the World. Norske navn på grupper og arter følger Norsk navnekomité for fugl og er i henhold til Syvertsen et al. (2008, 2017, 2020). Eventuelle beskrivelser i parentes er ikke offentlige, men kun midlertidige i påvente av et offentlig navn.
Noen velger å samle de nålevende flamingoene i ei slekt, Phoenicopterus, men en slik inndeling savner generell støtte. Andre deler dem inn i to slekter: Phoenicopterus og Phoenicoparrus. Noen har også betraktet de tre artene i slekten Phoenicopterus som underarter av samme art, men også dette savner generell støtte. De to største artene, Phoenicopterus roseus og Phoenicopterus ruber, blir imidlertid ofte betraktet som underarter av samme art: flamingo (Phoenicopterus roseus). Det er imidlertid både forvirrende og kontroversielt, for nominatarten er, til tross for at tilnavnet «storflamingo» hefter ved P. roseus, rødflamingoen (Phoenicopterus ruber), som altså opprinnelig ble kalt «storflamingo».
Taksonomi
Det er fossile beviser for at de tre slektene med flamingoer oppsto allerede for omkring 30 millioner år siden. Mer primitive former oppsto trolig for omkring 48 millioner år siden, men disse linjene har dødd ut. De tidligste flamingoene hadde rette nebb som ikke var spesialisert til å filtrere alger slik som nålevende flamingoer. De tidlige flamingoene liknet trolig mer på lappedykkere, og har sin egen familie.
Fjærlus hos ender og flamingoer er nært beslektet. Lus utvikler seg som regel i koevolusjon med vertene og skifter sjelden til en annen gruppe verter. Noen forskere mente derfor at andefugler og flamingoer var nært beslektet. Molekylærgenetiske studier viser derimot at andefuglene er søstergruppen til hønsefuglene. Fjærlusene hos flamingoer er også beslektet med lusene hos lappedykkere, og de mest basale gruppene av andefugler har ikke slike lus. Dette tyder på at fjærlusene en gang har skiftet vert fra flamingoer til ender.
Trusler
Flamingoer er ikke spesielt truet globalt, men kan være det lokalt. Andesflamingo (P. andinus) regnes som en sårbar art i henhold til IUCNs rødliste, mens de andre enten er nær truet eller livskraftige. Alle artene står oppført på CITES liste II, som omfatter arter med internasjonale begrensninger i handelen for å sikre artenes overlevelse.
Massedød
Det har oppstått flere tilfeller av massedød blant flamingoer, blant annet (i 1991, 1993, 1995/1996, 1997, 1999/2000, 2002, 2006, 2008, 2009) ved Nakurusjøen, Bogoriasjøen og (men i begrenset målestokk) Elementaitasjøen (alle står på verdensarvlisten) i Kenya og ved Manyarasjøen (2004) i Tanzania. Årsaken kan ha vært botulisme eller en annen form for neurotoksisk forurensing, kanskje forårsaket av kunstgjødsel og tungmetaller i blågrønnbakterier. Dødsårsakene var imidlertid per 2014 ikke endelig kartlagt. Ved ett av tilfellene (1995/1996) døde mer enn 50 000 dvergflamingoer.
Menneskelig betydning
Et hulemaleri av en flamingo i Sør-Spania, datert til cirka 5 000 år f.Kr., er et av de eldste beviser man har for menneskelig tilknytning til disse fuglene. De gamle egypterne brukte en silhuett av en flamingo som hieroglyf for fargen rød, et tegn som også representerte reinkarnasjonen av solguden Ra. I begynnelsen av kristendommens era forbant mange flamingoer med inkarnasjonen av den legendariske fugl Føniks, den udødelige røde fuglen som gjenoppsto fra sin egen aske. I det gamle Romerriket ble flamingotunge ansett å være en keiserlig delikatesse, mens fuglen ble tilbedt av Moche-indianerne i Peru, som også benyttet fjær fra chileflamingoen til den tradisjonelle hodepryden.
Fróðskaparsetur Føroya
Fróðskaparsetur Føroya (dansk: Færøernes Universitet, latin: Academia Færoensis) er et universitet i Tórshavn på Færøyene. Det ble grunnlagt i 1965 som Academia Færoensis og fikk universitetsstatus i 1990. Universitetet hadde i 2018 fem fakulteter, om lag 1 000 studenter og studier på bachelor-, master- og ph.d.-nivå.
Universitetet er offentlig eid og finansiert av Færøyenes regjering. Ansvaret for å oppnevne ledende vitenskapelige og administrative stillinger, og fordele budsjettet, ligger hos universitetsstyret.
Historie
Universitetets historie går tilbake til det vitenskapelige selskapet Føroya Fróðskaparfelag, som ble grunnlagt i 1952. Selskapets hovedmål var å skape et sted for videnskap og forskning på Færøyene. Selskapet foreslo overfor Lagtinget å opprette en høyere utdannelsesinstitusjon i 1965, noe Lagtinget sluttet seg til. Da Academia Færoensis åpnet 20. mai 1965, hadde det bare én professor: Språkforskeren og forfatteren Christian Matras, som også var tidligere dosent ved Københavns Universitet. Matras hadde i tillegg assistanse fra en sekretær, Maud Heinesen. I de første årene drev man hovedsakelig med årsstudier i naturhistorie og færøysk for lærere. Dette var studier som Føroya Fróðskaparfelag hadde vært intiativtagere til, og som Academia Færoensis videreførte. Etterutdannelse for lærere ble tilbudt frem til slutten av 1980-årene. Det ble også holdt offentlige forelesninger og kveldsundervisning i færøysk.
I 1967 ble en nemnd nedsatt til å samle inn færøysk folkeviser og lignende, i 1970 ble det nedsatt en nemnd for innsamling av færøyske folkeminner, og i 1972 ble en lignende nemnd nedsatt for å samle inn færøyske salmer. Det innsamlede materialet fra dette storstilte arbeidet er i dag å finne hos Fakultetet for færøysk språk og litteratur.
I 1970 startet man med de virkelige akademiske utdannelsene, og først ute var filosofi. Fakultetet for naturvitenskap kom til i 1972, med betydelige utvidelser i 1981, og fra 1999 er det mulig å studere petroleumsteknologi her. I 1987 ble det også mulig å ta graden cand.phil. ved Fakultetet for færøysk språk og litteratur. I 1976 ble det åpnet for en toårig utdannelse innenfor teologi, og i 1978 ble Fakultetet for teologi etablert. Dette fakultetet ble etter hvert slått sammen med Fakultetet for historievitenskap, og av ulike grunner stanset undervisningen i teologi i 1988. I 1990-årene ble det opprettet årsstudier i økonomi og samfunnsvitenskap, og etter noen års avbrekk er disse fagene tilbake fra 2000. Fra 2002 er det mulig å studere informasjonsteknologi. Universitetet fikk sin første doktorgradsstudent i 1996.
Den opprinnelige loven for universitetet av 1965 ble først erstattet med en ny i 1987. I 1990 ble loven endret samtidig som det ble tildelt universitetsstatus. Universitetets struktur ble forenklet ved en lovendring i 1995, og fra 1. august 2008 er Føroya Læraraskúli (lærerhøyskolen), Sjúkrarøktarfrøðiskúlin (sykepleierhøyskolen) og gamle Fróðskaparsetur Føroya samlet under navnet Fróðskaparsetur Føroya.
Lincoln Junior High School
Lincoln Jr. High School kan peke til følgende:
Amik Sherchan
Amik Sherchan (også transkribert Serchan) er en kommunistleder i Nepal.
Fra juni 2006 til ut mars 2007 satt han som blei han visestatsminister og helseminister i regjeringa til Sjupartialliansen for demokrati i Nepal.
Sherchan reknes for å være den av Sjupartialliansens partiledere som står nærmest maoistene i NKP(Maobadi).
Marta Steinsviks vei (Oslo)
Veien fikk navn i 2005 etter Marta Steinsvik, som eide Steinbråten gård til 1940. I etterkant har navnevalget vært omstridt på grunn av Steinsviks uttalte antisemittisme og antikatolisisme, og det er foreslått endret. I Mandal er et tilsvarende gatenavn vedtatt endret.
Amik Sherchan
Politisk bakgrunn
Han skal ha ødelagte nyrer etter å ha fått juling av politiet i en demonstrasjon.
Marta Steinsviks vei (Oslo)
Veien har bebyggelse knyttet til Stenbråten borettslag (oppført 2009), Mikkelsgrenda borettslag (oppført 2007)  og Rudshagen borettslag (oppført 2010–11).
Amik Sherchan
Politisk bakgrunn
Fra 1990 til mai 1994 var han med i det forente maoistpartiet NKP (Ekda Kendra) (parentesen betyr enhetssenteret) som var leda av Prachanda, og dette partiets valgparti Samyukta Janamorcha Nepal (SJM), leda av Baburam Bhattarai.
I NKP (Ekda Kendra)
Da NKP(EK) sprakk i 1994, fulgte han mindretallet i partiet, leda av Nirmal Lama.
Fat Bottomed Girls
«Fat Bottomed Girls» er en singel av det britiske rockebandet Queen. Den ble sluppet i 1978 som en dobbel A-side med «Bicycle Race».
Amik Sherchan
I NKP (Ekda Kendra)
Flertallet i partiet fulgte Prachanda og B. Bhattarai. Begge parter brukte i starten samme partinavn, men Prachanda/Bhattarais flertall skifta i mars 1995 navn til NKP (Maobadi).
Valgfronten SJM sprakk også i to. (Begge fløyer av SJM beholdt samme navn, til B. Bhattarais SJM la seg ned i 2000.) Bare Lamas fløy fortsatte å stille til valg, mens B. Bhattarais SJM boikotta alle valg fra og med 1994.)
Lamas fløy av SJM vant et flertall av representantene valgt i 1991, men fikk ingen valgt inn i valget i 1994. Ved parlamentsvalget i 1999 fikk Lamas SJM inn en representant.
Byneset
Byneset er en tidligere kommune i Sør-Trøndelag. Byneset utgjør i dag den vestligste delen av Trondheim kommune og ligger på en halvøy i Trondheimsfjorden. Bymarka og Leinstrand ligger øst for Byneset. Gaulosen ligger på sørsida, Korsfjorden i vest og Flakkfjorden nord for halvøya.
Amik Sherchan
I NKP (Ekda Kendra)
På begynnelsen av 2000-tallet sto NKP (Ekda Kendra) fram som det partiet som sto nærmest NKP (Maobadi) i nepalsk politikk. Sjøl om partiet deltok i parlamentet gjennom SJM, gikk det konsekvent mot alle vedtak som tok sikte på å undertrykke maoistenes tilhengere. Politisk delte NKP(EK) også mange av maoistenes analyser. Partiet erklærte seg som tilhenger av Mao Zedongs Tenkning og væpna revolusjon, men mente at NKP(Maobadi) hadde valgt feil tidspunkt og form for sitt opprør. Etter at Nirmal Lama døde i 2000 kunne det se ut som om uenighetene mellom de to partiene blei mindre.
Fra 2001 forsøkte NKP(Maobadi) å få til en enhetsfront med de andre kommunistpartiene mot kong Gyanendra. Av alle de andre partiene virka det bare som om NKP(EK) virkelig overveide dette. NKP(Maobadi) roste også NKP(EK) som «et virkelig marxist-leninistisk parti», i motsetning til de andre kommunistpartiene, som blei fordømt som revisjonister og opportunister. Det blei spekulert på om de to partiene kanskje kunne slå seg sammen.
Byneset
Historie
I mange år ble det drevet med torvuttaking på myrene på Byneset, og særlig på Stormyra ved Spongdal. På Stormyra finner man i dag et av Byneset Idrettslags fotballanlegg.
Byneset historielag ble stiftet 17. november 1994. Norges første bygdebok, Næs eller Bynæs, utkom i 1864, skrevet av O.J. Høyem.
Ved torvuttak ble det såkalte Høstadfunnet gjort av arbeideren Knud Byahagen i 1899, det er en av de fineste funn av gjenstander i tre fra oldtiden.
Amik Sherchan
I NKP(Ekda Kendra Masal)
Men i 2002 gikk NKP(EK) isteden sammen med NKP (Masal), leda av partiveteranen som var en bitter fiende av maoistene, Mohan Bikram Singh. I det nye sammenslåtte partiet NKP (Ekda Kendra Masal) blei Singh den reelle politiske lederen.
Byneset
Samfunn
På Byneset bor det omtrent 2500 innbyggere; de to tettstedene Rye og Spongdal står for omtrent halvparten av befolkningen. Resten av befolkningen bor spredt utover hele Byneset. Det største tettstedet er Spongdal. Der er dagligvarebutikk og andre servicetilbud, samt forsamlingshuset Folkvang.
Rye skole er barneskole. Spongdal skole er barne- og ungdomsskole, og elevene fra Rye begynner der når de begynner på 8. trinn. I tillegg mottar Spongdal skole 8.-klassinger fra Nypvang skole
Byneset kirke også kjent som Mikalskirken på Stein, er en steinkirke fra 1100-tallet, en av de eldste i Trøndelag. Det er også en tilhørende kirkegård til kirken.
Palamuse kommune
Palamuse  er en tidligere landkommune beliggende midt-sørlig i Jõgeva fylke i det østlige Estland. Kommunen hadde cirka 2 520 innbyggere og et areal på om lag 216 km².