cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Physcopedaliodes
Utbredelse
Arten er utbredt i Peru og Bolivia.
Selskapsskatt
Selskapsskatt er den skatt som bedrifter betaler av overskuddet.
Bakgrunn
Selskapsskatten er basert på en bedrifts overskudd, og ulike land har forskjellige satser for selskapsskatt. Historisk har også nivået på selskapsskatt endret seg over tid. I 2021 ble en rekke land enig om en internasjonal norm for minste nivå på selskapsskatt, for å unngå såkalt skattekonkurranse, og det ble satt til 15 %. I tillegg til selskapsskatt kan myndighetene pålegge andre skatter og avgifter, som særskatt på såkalt grunnrente.
Selskapsskatt i Norge
I Norge er per 2021 selskapsskatten på 22 % av en bedrifts overskudd, mens selskaper som faller under sokkelbeskatning (driver utvinning av olje- og gass) har en ekstra særskatt på 56 %, totalt 78 % skatt.
Festmusikk
Festmusikk, også kjent som partymusikk, rølpemusikk eller humormusikk, er en musikksjanger der låtene ofte har raskt tempo og uhøytidelige tekster og fremføringer. Tekstene handler ofte om sex, alkohol og fest, eller de kan ha et folkelig, humoristisk eller gimmick-aktig tema som i låter som «The Fox», «Raske briller» og «Sommerkroppen». Målet med festmusikk er gjerne å få publikum i feststemning ved å synge med på tekstene og danse til låtene. Festmusikk er et vidt begrep, og musikk spenner over flere sjangre som pop, danseband, rapping, country, rock og elektronisk dansemusikk. Sjangeren og tematikken er også tett knyttet til bygderocken.
I Skandinavia og Norge har sjangeren vokst seg mer og mer populær fra årtusenskiftet med artister som Björn Rosenström, Staysman, TIX og Freddy Kalas. I 2021 besluttet komiteen bak Spellemannprisen å innføre en egen priskategori for festmusikk, og definerte sjangeren som «festpreget musikk som spenner over flere sjangere. Ofte innspillinger av artister og band som spiller konserter på små og store lokaler over hele landet». Sjangeren markedsføres gjerne som bygdemusikk og «folkets musikk», og ofte med artister som ikke er «'inne i varmen' hos de urbane elitene». De fleste artistene innen festmusikk-sjangeren er menn, men fra 2020-årene har også flere kvinner inntatt sjangeren, blant andre Carina Dahl.
Artister innen festmusikk
Eksempler på artister som helt eller delvis lager og fremfører musikk innen festmusikk-sjangeren:
Winterswijk
Winterswijk (også kjent som Winterswiek eller Wenters) er en kommune og en by i den østlige delen av Nederland. Byen har en befolkning på 28 999 (2017) og ligger i Achterhoek, som er i den østligste delen av provinsen Gelderland.
Geografi
Winterswijk ligger øst i provinsen Gelderland øst i Nederland. Det er en del av regionen i Achterhoek.
Historie
Byen ble grunnlagt rundt år 1000 f.Kr og var et isolert jordbrukssamfunn frem til 1830, da veien fra Borken til Zutphen via Winterswijk og Groenlo ble bygget. Rundt 1840 utvandret mange til Amerika — Michigan spesielt. Etter 1870 ble byen et sentrum for tekstiler, for eksempel spinning og veving, og fabrikken Tricot ansatte en stor andel av den lokale befolkningen i sine glansdager. I 1878 ble jernbanelinjen til Zutphen bygget, først og fremst for tekstilindustrien, som ble satt opp av Jan Willink. Noen av familiene, som familien Willinks, har bodd der siden 1284.
Frigjøring under andre verdenskrig
31. mars 1945 var frigjøringsdagen for Winterswijk under andre verdenskrig. Før byen ble frigjort, var det en stridsvognkamp den 30. mars i en av bydelene kalt Woold, med seksti Sherman-stridsvogner. Kampen resulterte i at seksten tyske og ni britiske soldater mistet livet. 31. mars 1945 (langfredag) rundt klokka 21 hadde de allierte styrkene en kamp litt over fem km sør for Winterswijk. 31. mars nådde endelig de første allierte troppene Slingestream i nærheten av Winterswijk. 31. mars er den offisielle dagen for å minnes frigjøringen av Winterswijk. Etter frigjøringen av Winterswijk grunnla de et hvilesenter for britiske soldater i Sociëteit de Eendracht (Zonnebrink), der britiske soldater, som kom fra fronten, kunne få hvile. Den britiske fronten beveget seg i april 1945 mot den nordvestlige delen av Tyskland.
Yishuv
Sier man Gamle Yishuv, gjelder den det eldre segment; den eldre jødiske befolkning, den som hadde sine røtter i landet før, gjerne lenge før, de jøder som kom med den første sionistiske innvandringsbølge (første aliyah) fra og med 1882. Det kom også flere senere innvandringsbølger (andre, tredje, fjerde alijah) og de kunne ha en annen religiøs eller ideologisk profil.
Uttrykket Nye Yishuv finnes også, og sikter da særlig til innvandrede jøder motivert av ønsket om økonomisk uavhengighet og forskjellige nasjonale ideologier, i stedet for de mer rendyrkede religiøse grunner. Ettersom noen slike kom såpass tidlig som i 1860-årene, er det ikke en rendyrket tidsmessig forskjell. Men i regelsen brukke nye yisuv om folk i i nnvandringsbølger senere enn gamle yishuv.
Grue prestegård
Grue prestegård (Søndre Skulstad) ligger et par kilometer unna kirken, nær det stedet der kirken stod frem til brannen i 1822.
Kirken ble oppført på den gamle prestegården Grues grunn i middelalderen. Nærheten til Glomma var imidlertid problematisk for både kirken og prestegården. Hans Andersen Gjerdrum, som var sogneprest fra 1745, kjøpte gården Søndre Skulstad i 1755. I 1773 søkte han om og fikk tillatelse til å flytte prestbolet dit. Samme år ble den gamle gårdens drengstue tatt av Glomma, som gikk bare 25 alen fra hovedbygningen. Gjerdrum døde i 1782, ikke lenger etter at ny prestegårdsbygning ble oppført.
Hovedbygningen ble oppført i 1775. Det er et laftebygg i to etasjer, en typisk embedsmannsgård av sin tid. Inngangspartiet ble flyttet ved en totalrenovering i 1960-årene, og det har også tidligere på 1900-tallet blitt gjort om på bygningen. En garasje er fra rundt 1970. Drengstuen på østsiden ble revet omtrent på samme tid. Hovedbygningen er fredet sammen med et stabbur fra 1800-tallet som ikke lenger er i OVFs eie. Prestegården ble solgt sommeren 2017.
Den tidligere prestegården er siden tatt av Glomma, og kirkestedet ble flyttet etter brannen, slik at dagens Grue kirke står på Vollermoen i sørkant av Kirkenær sentrum.
José Darío Uribe Escobar
José Darío Uribe Escobar (født 22. desember 1958 i Medellín) er en colombiansk økonom, som fra 2005 til 2017 var sentralbanksjef for Republikkens bank (Banco de la República), som er sentralbanken i Colombia.
Han har en mastergrad i sosialøkonomi fra University of Illinois at Urban i 1989, og i 1992 tok han Doktorgrad (Ph.D) samme sted.
Han ble utnevnt til sentralbanksjef i januar 2005, og hadde før dette vært visesentralbanksjef siden januar 2008. Før dette har han bl.a. ledet Global Programming Unit ved det Nasjonale Planleggingsdepartementet (1986–87), og fra 1993 til 1998 var han direktør for avdelingen for økonomisk forskning ved sentralbanken.
Den 4. januar 2017 overtok Juan José Echavarría stillingen som sentralbanksjef.
78-plate
78-plate, også omtalt som «skjellakkplate» og «steinkake», er en grammofonplate med riller som inneholdt en analog representasjon av lyd og musikk. 78-platene ble/blir avspilt med 78 omdreininger i minuttet — derav navnet 78-plate. Noen av de eldste 78-platene hadde bare lydopptak på én side, men de fleste hadde lydopptak på begge sidene. Platene ble spilt fra ytterst og innover. De ble vanligvis framstilt av en blanding av det harpikslignende stoffet skjellakk og ulike mineraler.
Materialer
De første platene ble framstilt av mange forskjellige materialer, som hard gummi, en blanding av voks og eter. I 1896 oppdaget Fred Gaisberg at skjellakk-baserte plater fungerte bedre enn hardgummi og fra 1897 ble det gått over til en blanding av ca. 1/3 skjellakk og resten mineraler som skifer, kalk, bomullfiber og lignende. Fra da av dominerte skjellakk-baserte plater markedet. Grunnen til at man blandet skjellakk med mineraler var at plater framstilt av skjellakk alene ikke var stabile nok. Det er disse tilsetningsmineralene som fører til at støy ved avspillingen av skjellakkplater. Det reduserte også prisen ved å blande inn andre materialer. Disse platene ble kalt for «skjellakkplater» eller «steinplater», og de gikk lett i stykker, eksempelvis ved å miste en på gulvet.
Platene ble opprinnelig spilt av med en stift av stål. For at stiften skulle passe til formen på rillene ble den framstilt av mykt stål og platene hadde innblandet et slipemiddel som endret stiftens form og stiften måtte derfor skiftes ut etter et visst antall avspillinger. Det ble solgt ekstra stifter i små pakninger, og enkelte platespillere hadde en liten skuff i hjørnet for ekstra stifter, som vist på bildet fra His Master's Voice.
I 1904 forsøkte man å framstille plater av cellulose, men dette materialet genererte enda mere støy under avspillingen enn de skjellakk-baserte platene og ble derfor ingen suksess. Skjellakk ble framstil sørøstlige Asia, men på grunn av japansk okkupasjon av denne delen av verden under andre verdenskrig ble det vanskelig å få tak på skjellakk. Det ble derfor på nytt lett etter andre materialer, som ikke alltid var like holdbare som skjellakk. Skjellakkplater ble produsert for det norske markedet fra begynnelsen av 1900-tallet helt fram til 1958, da grammofonplater produsert i vinyl ble introdusert. Fra da av overtok vinylplatene og skjellakkplatene var historie. Da tok etter hvert vinylplatene med 45 eller 33 omdreininger per minutt over som medietype for lydopptak.
Norge under Vinter-OL 1976
Norge under Vinter-OL 1976. Førtito sportsutøvere fra Norge, trettifem menn og sju kvinner, deltok i sju sporter under Vinter-OL 1976 i Innsbruck i Østerrike. De deltok i aking, alpint, skiskyting, langrenn, skihopping, skøyter og kombinert. Norge kom på fjerdeplass med tre gull-, tre sølv- og en bronsemedalje. Langrennløperen Pål Tyldum var norsk flaggbærer under åpningsseremonien.
30px|Skiskyting Skiskyting
4 x 7,5 km stafett
Menn
4 x 10 km stafett
Kvinner
4 x 5 km stafett
Kyle Busch
Kyle Thomas Busch (født 2. mai 1985 i Las Vegas, Nevada, USA) er fører i den amerikanske motorsporten NASCAR.
Canouan
Canouan er ei øy i Grenadinene i De små Antiller i Karibia. Øya er en del av Saint Vincent og Grenadinene. Canouan drives som eksklusivt feriested. Ved folketellingen i 2012 hadde Canouan 1,683 innbyggere.
Kyle Busch
Kyle Busch konkurrerer i NASCAR-serien Nextel Cup, og er den yngste føreren noensinne som har vunnet løp i Nextel Cup og Craftsman Truck Series. Han kjører bil #5 Kellogs/Carquest Auto Parts/Delphi Chevrolet Monte Carlo SS for teamet Hendrick Motorsports.
Canouan
Navn
Navnet sies å stamme fra arawakene som bodde på Grenadinene. Det skal komme av Cannoun, som betyr skilpadde eller skilpaddeøya.
Kyle Busch
Kyle Busch er lillebror til NASCAR-føreren Kurt Busch.
Canouan
Geografi
Canouan ligger på Grenadabanken og er en del av Grenadinene i Windwardøyene i De små Antiller i Karibia. Øya ligger sør for Mustique og nord for Mayreau. I havet mellom Mustique og Canouan ligger det flere ubebodde småøyer, blant annet Petit Canouan og Savan. Utenfor Canouan er det korallrev.
Canouan har et areal på 7,6 km².
Et 1250,7 km² stort område ved øya har status som Canouan Marine Conservation Area.
Befolkning
Ved folketellingen i 2012 hadde Canouan 1,683 innbyggere. Folketallet på Canouan lå på 712 i 1982, 739 i 1991 og 1165 i 2001.
Historie
I 1946 ble den store Snagg-eiendommen på øya solgt til kolonimyndighetene. Et selskap forpaktet i 1990 3,2 km² av øya for å bygge hotell ved Carenage Bay. Norddelen av øya ble overtatt av Raffles Hotels & Resorts i 2004. Stedet kalles Canouan Resort.
Samfunn og næringsliv
Charlestown er det viktigste tettstedet for fastboende på øya.
To tredeler av Canouan er eid av et selskap som driver eksklusivt resort med golfbane. Turisme er viktigste næringsveg på Canouan. Tradisjonelt har det også vært drevet fiske.
Samferdsel
Det er fergeforbindelse mellom hovedstaden Kingstown via Mayreau til Canouan. Charlestown Bay og Rameau Bay er ankringssteder for både seil- og motorbåter. Canouan lufthavn ligger sør på øya. Derfra er det flyforbindelse til Saint Vincent, Barbados og Saint Lucia. Flyplassen ble utvidet i 2008.
Nepal Samyabadi Party (MLM)
Nepal Samyabadi Party (Marksbadi Leninbadi Maobadi) ((NSP (MLM) eller NSP (MaLeMa) – engelsk: Communist Party of Nepal (Samyabadi), Nepals Kommunistiske Parti (marxist-leninist-maoistisk)) var et lite kommunistparti i Nepal, som fantes fra 1980-tallet til 2005.
Partinavnet er, oversatt til norsk, identisk med navnet til et annet lite nepalsk kommunistparti: Nepal Kamyunishta Parti (Marksbadi Leninbadi Maobadi).
Den eneste forskjellen er at to ulike ord er brukt for å oversette kommunistisk. NSP (MLM) brukte Samyabadi, som stammer fra sanskrit, mens NKP (MLM) brukte Kamyunishta, et lånord fra engelsk.
De to partiene hadde også nære historiske forbindelser, og oppførte seg ofte nesten som siamesiske tvillinger.
NSP (MLM) oppsto som en splittelse fra NKP(MLM) i løpet av 1980-tallet. Partileder var Nanda Kumar Prasai. En annen viktig leder var Kumar Belbase.
Begge partier var under demokratiopprøret Jana Andolan 1990 medlemmer av den radikale fronten av kommunistpartier Samyukta Rashtriya Janaandolan, der Baburam Bhattarai var leder, og Prachandas NKP (Mashal) sterkeste parti.
Etter kong Gyanendras' statskupp 1. februar 2005 gikk SBM inn i Sjupartialliansen for demokrati i Nepal.
15. november 2005 slo NSP(MLM) seg sammen med partiet det opprinnelig hadde splittet seg fra, NKP(MLM).
De dannet et nytt parti: NKP (Sanyukta Marksbadi Leninbadi Maobadi) (Communist Party of Nepal (United marxist-leninist-maoist) – på norsk NKP (forent marxist-leninist-maoistisk)).
Sør-Odal prestegård
Sør-Odal prestegård eller Strøm prestegård ligger rett vest for Strøm kirke.
Både kirke og prestegård har røtter tilbake til middelalderen. Bygningene på prestegården er av varierende alder. Hovedbygningen fra 1818 er et laftebygg i to etasjer med stående panel utvendig. Stilen er empire. Forpakterboligen antas å være fra litt før midten av 1800-tallet, og stabburet er fra 1791. Bryggerhuset er fra 1920-årene, og en driftsbygning er oppført i 1924. Det finnes også vognskjul og smie. Gården er i drift som forpaktningsbruk.
Prestegården er regnet for å ha høy kirkelig kulturverdi. En rekke av bygningene er fredet.
LZ 127 «Graf Zeppelin»
LZ 127 «Graf Zeppelin» var et tysk luftskip, oppkalt etter grev Ferdinand von Zeppelin. Med en lengde på 236,6 m, en diameter på 30,5 m og et volum på 105 000 m3 var det datidens største luftskip. Det fløy første gang 18. september 1928 og var utstyrt med fem 12-sylindrete Maybach VL 2-motorer med samlet effekt på 2850 hk ved 1600 omdreininger/minutt. Rekkevidden var 12,000 km ved marsjfart 115 km/t, toppfart var 128 km/t.
«Graf Zeppelin» ble til å begynne med brukt til eksperimentelle formål, men fløy samtidig post og passasjerer for å holde omkostningene nede. I oktober 1928 fløy skipet på sine første langtur, til Lakehurst utenfor New York i New Jersey.
Luftens gigant
8. august 1929 tok luftskipet av fra Lakehurst for å legge ut på nok et vågestykke: Verdens første tur jorden rundt med luftfartøy. Den økende populariteten til «luftens gigant» gjorde det lett for Zeppelin-selskapet å finne sponsorer utenfor Tyskland. Størstedelen av midlene kom fra den amerikanske mediemagnaten William Randolph Hearst, som krevde at turen offisielt skulle starte fra Lakehurst. Passasjerene var noen få prominente gjester samt fotografer og journalister som rapporterte fra turen. Hearst hadde fått med to av sine egne journalister: Karl H. von Wiegand og engelske Grace Marguerite Hay Drummond-Hay, som var eneste kvinne ombord. Hun ble dermed den første kvinne til å reise jorden rundt med luftfartøy.
Fra Lakehurst fløy «Graf Zeppelin» tilbake over Atlanterhavet til Friedrichshafen (hjembyen til Zeppelin-selskapet) ved Bodensjøen i Tyskland for å fylle drivstoff. Så fløy det over øde deler av Sibir som hittil hadde vært ukjent, til Tokyo i Japan og videre over Stillehavet, som første luftfartøy uten mellomlanding, til Los Angeles på den amerikanske vestkysten og kom tilbake til Lakehurst 29. august.
Over Sibir ble det konstatert at Severnaja Zemlja ikke var én – som tidligere antatt – men to øyer. Da luftskipet var over Stillehavet kom det ut for et forrykende uvær og fikk en del skader. Det var savnet i to døgn. Hele turen jorden rundt tok 21 døgn 5 timer og 31 minutter. Luftskipet kom tilbake til Friedrichshafen 1. september. Inkludert turen på forhånd fra og etterpå tilbake til Friedrichshafen, fløy luftskipet 49 618 km (30 831 internasjonale nautiske mil).
I 1930 fløy «Graf Zeppelin» flere ruter i Europa og til Syd-Amerika. Etter dette ble det bestemt at det skulle opprettes faste, transatlantiske flyvninger. Året etter fløy «Graf Zeppelin» over Arktis i forskningsøyemed.
Etter Hindenburgkatastrofen i 1937 ble hydrogenfylte luftskip vurdert som farlige. Én måned etter ulykken ble «Graf Zeppelin» tatt ut av drift og gjort om til et museum. I 1940 ble alle gjenværende tyske luftskip destruert. Aluminiumet fra skrogene ble brukt i krigsindustrien.
Else Karin Bekkelund
Else Karin Bekkelund (født ca. 1968) er en norsk tidligere håndballspiller. Hun spilte totalt 36 landskamper fra 1990 til 1995 og scoret 49 mål. Hun deltok i Håndball-VM 1997 for kvinner, hvor Norge vant sølv.
Boninoleiops
Boninoleiops er en slekt av biller som tilhører den store underfamilien Lamiinae i familien trebukker (Cerambycidae). Slekten omfatter bare én kjent art.
Levevis
Larvene lever i død ved.
Utbredelse
Slekten er endemisk for Ogasawara-øyene i Japan.
Louis Moe
Louis Maria Niels Peder Halling Moe (født 20. april 1857 i Tromøy ved Arendal, død 23. oktober 1945 i København) var en norsk-dansk maler, tegner, illustratør og forfatter. Han var en av Nordens viktigste bokillustratører i tida før og rundt første verdenskrig, med en stor produksjon av blant annet bilde- og eventyrbøker i en periode på femti år.
Utdannelse
Moe begynte på Den kongelige tegneskole i Kristiania samtidig med Theodor Kittelsen som senere ble den store nasjonale eventyrtegneren. I 1875 reiste Louis Moe til København der han året etter begynte på Kunstakademiet og fra 1882 til 1883 var elev av Lauritz Tuxen.
Han bosatte seg fast i Danmark fra 1881 og ble dansk statsborger 1919. I 1896 bygde han imidlertid Juvlandsæter i Vrådal i Kviteseid kommune i Telemark der han ferierte om somrene. Der er senere blitt et galleri.
Kunstner og forfatter
Louis Moe bidro med fantasifulle illustrasjoner til klassiske verker som Saxo i 1898 og Eddadiktene i 1890, samt en mengde eventyrsamlinger og barnebøker, særlig om dyr. Han skrev og illustrerte Langt, langt borte i skove! i 1904 og Den blaa fugl i 1912, og illustrerte verker av blant annet Vilhelm Krag, Jacob B. Bull og Knut og Marie Hamsun.
Han arbeidet også med grafikk, særlig radering fra 1900 og litografi fra 1905. Moe utviklet også en mørk symbolisme i sin kunst, særlig da han begynte å arbeide med grafikk i 1900. De tildels bisarre dommedags- og undergangsmotivene skiller Moe fra de samtidige Edvard Munch og Kittelsen. I Norge er Moe mest kjent for eventyrbildene og blonde barn fra barnebøker. Kunstner Sverre Malling mener at Moe forøvrig havnet i skyggen av Kittelsen. Malling tror det kan skyldes at symbolismen sto svakt i Norge og at Moe ikke passet inn i et nasjonalt prosjekt. Interessen og oppmerksomheten rund Moe har dog vokst etter hans død.
Moe var anerkjent i hele Norden innen bok-, tegne- og illustrasjonskunst, samt radering og litografi. Han var også godt kjent i USA. Hans bildehistorier uten tekst kan sees som forløpere for tegneseriene, og han har av enkelte blitt kalt Danmarks Walt Disney. Andre har sammenliknet barnebøkene og de vakre, kolorerte pennetegningene hans med engelske Beatrix Potters idylliske historier om dyr med klær.
Bokutgivelser
Lista viser et utvalg bokutgivelser. Årstallene viser til førsteutgaver og nyutgivelser.
Acartia hamata
Acartia hamata er en art av hoppekreps innen slekten Acartia som Dana beskrev i 1849. Den er et dyreplankton som utgjør føde for blant annet fiskeyngel. Den finnes i Stillehavet, inklusive ved Filippinene, og lever av alger og plankton.
Arten ble første gang beskrevet av Tamezo Mori i 1937.
Slusk (musikal)
Slusk er en arbeider-musikal om gruveindustriens framvekst i Sulitjelma fra rundt 1850 til 1907 da man dannet fagforeninger på Langvannsisen. Teksten (librettoen) er skrevet av Bjørn Erik Stemland, musikken og orkestreringen av Ketil Hugaas. Den ble første gang oppført i 1990.
Ordet «slusk» henspiller på en gruveslusk, en som jobber i gruva. For mange oppfattes nok begrepet som negativt, men i denne sammenhengen bekriver det en hederskar som jobber «under jord». «Gruv'slusk» og rallere er yrkesbetegnelser som står meget positivt og sentralt i arbeiderbevegelsens historie; så også i Sulitjelma.
Handling
Sulitjelma-dalen ligger der i sin overdådige prakt med furuskog, dyreliv og praktfulle fossefall. Nybyggeren Anders Larsen fra Rana står sammen med sønnen og beundrer dette skuet. Vi møter så husmannen Mons-Petter som kommer til kjøpmann Koch på Venset, Fauske. Mons-Petter har funnet det han tror er gull i liene ovenfor Sulitjelma. Koch tar imot steinene og sørger for at de kommer til London der industrimagnaten konsul Nils Persson fra Helsingborg, Sverige fatter nærmere interesse. Klumpene viser seg å inneholde kobber i en meget høy gehalt. Dette innvarsler starten på en industrireising og klondyke-stemning som tiltrekker seg mange arbeidere og såkalte rallere fra hele nordkalott-området. Vi møter også to andre hovedpersoner: Anna-Lovisa fra Sørfold og Johan Karlsson fra Värmland i Sverige. Disse er ikke historiske personer, men likefullt har det nok eksisterte lignende karakterer i dette miljøet. Anna-Lovisa blir kokke i Johans brakkelag, de forelsker seg og får en gutt sammen, Lisj-Johan. Johan er gruvearbeider.
Musikalen Slusk forsøker å vise de meget dårlige arbeids- og boforholdene som fantes i Sulitjelma på denne tiden. Meget høy barnedødlighet, silikose, tuberkulose og andre infeksjonssykdommer. Hovedsakelig skyldtes dette trangboddhet samt små muligheter til personlig hygiene.
Sangeksempler
Sangen om idag og morra, framført av Anders og Petter Larsen, På Langvannsfart (fra Transportrevyen) og Samhold fra avslutningen med samling på isen.
Oppføringer
Slusk ble uroppført som konsertversjon under den første Mons Petter-festivalen i 1990. Oppføringen fant sted i Skjønstå kraftstasjon. Slusk har senere blitt scenisk framført flere ganger og på forskjellige steder. I 1993 ble den satt opp i Sulitjelma samfunnshus. Samme år ble musikalen framført i Longyearbyen på Svalbard. 2. og 3. mai 2009 ble det to forestillinger i Fauske Idrettshall, og i 2012 så 2500 mennesker fremføringen, også den gang i Fauske idrettshall.
Chad Chaffin
Chad Chaffin (født 20. juli 1968 i Smyrna, Tennessee, USA) er en fører i den amerikanske motorsporten NASCAR.
Konradturnering
Konrad er en praktisk utgave av Monradturnering. Betegnelsen kommer fra norske sjakklubber, og er blant annet brukt i Molde Sjakklubb og enkelte Østfold – klubber. Motstandere blir tildelt dem som møter opp i den enkelte runden. Om nødvendig møtes to spillere selv om de har spilt mot hverandre før i turneringen. De får da uansett motsatt farge i det nye partiet mellom dem.
Konrad-systemet anbefales til barnesjakk og klubber når det skal være en runde hver gang. I «Konrad» kan det gis 3 poeng for seier, 2 for remis og 1 for tap (og 0 for ikke-frammøte). Ofte er det også en regel om at hver spiller én gang i turneringen får 1 poeng uten frammøte. Da blir straffen mildere for én gangs sykdom el.l.
Katharina Keil
10. januar 2009 debuterte hun i kontinentalcupen med en 35.-plass i Schonach. Nesten tre år senere, 3. desember 2011, fikk hun sin debut i verdenscupen i Lysgårdsbakkene på Lillehammer, hvor hun kom på 27.-plass.
Keil ble tatt ut i den østerrikske troppen til Ski-VM 2013 i Val di Fiemme der hun endte på en 36.-plass i normalbakkerennet.
Zengdu
Zengdu (kinesisk: 曾都区; pinyin: Zēngdū Qū ) er et bydistrikt i byprefekturet Suizhou (随州) i provinsen Hubei i Folkerepublikken Kina.
Det har et areal på 6.989 kvadratkilometer og teller 1.605.475 innbyggere (2004).
Fresjeborgen
Fresjeborgen er navnet på et renessanseanlegg som lå ved sørøstbredden av Farrisvannet i Larvik. Fresjeborgen besto av to store murbygninger, begge utstyrt med jomfrubur, tårn og jernspir og forbundet med et galleri. Borg-navnet kommer trolig av bygningsmessige likheter med de danske «vandborge» samt plasseringen lavt i landskapet og i vannfylte omgivelser. Anlegget ble reist i løpet av andre halvdel av 1500-tallet av de såkalte Jernskjeggene, en innflyttet dansk adelsfamilie som startet den virksomhet langs vassdraget som i dag lever videre under firmanavnet Treschow-Fritzøe.
Gården Fresje eller Fritsø
Fresje var en gammel gård i sørenden av Farris. Den lå i området der Farrisvannet renner ut i den forholdsvis korte Farriselva og videre ut i Larviksfjorden. I året 1399 eide Olavsklosteret i Tønsberg gården Fresje – eller Flæsiom, som det står i Rødeboken – biskop Eysteins jordebok. Klosteret eide også «Nannar aanæ allæ med fiski ok kuærnum.» Her var det altså både verdifullt fiske etter laks og kverner/møller allerede på 1300-tallet. Det er dagens Farriselva som den gang ble kalt Nannarå.
Navnet Flæsiom skal komme av skjær eller fjellknatter som stikker opp, jamfør Oluf Rygh i bokverket Norske gaardnavne:
The Battle of Los Angeles
The Battle of Los Angeles er Rage Against the Machine sitt tredje studioalbum. Det ble gitt ut den 2. november 1999. Albumet debuterte på 1.-plass på Billboardlisten. Magasinet Rolling Stone karakteriserte det som blant de beste album i 1999, da som det fjerde beste, og i SPIN Magazines liste over de beste albumene mellom 1985 og 2005 var The Battle of Los Angeles på 51.-plass av totalt 100 album.
Fresjeborgen
Gården Fresje eller Fritsø
"Navnet findes [i tillegg til i Sem] ogsaa i Rygge (Fresjer, skr. i Fresiom RB. 517) og i Hedrum (GN. 12). Det synes rimeligt, at fres her er en Sideform af fles f., Skjær; dette Ord maatte da tænkes brugt om Berg-knatter, der rage frem af Jordmark, ligesom man finder sker n. brugt i samme Mening. Forklaringen støttes derved, at man finder Gaarden i Hedrum skr. i Flæsiom paa et enkelt Sted. Navnet har her alm. været skr. Fritsø, der ved Gaarden i Hedrum er blevet Matrikelens Form for Navnet."
The Battle of Los Angeles
Sangen «Calm Like a Bomb» var også med i filmen Matrix Reloaded og «Guerrilla Radio» var med i spillet Tony Hawks Pro Skater 2. Mange av sangene på platen har tekster fra romanen Nineteen Eighty-Four av George Orwell. Sanger som «Testify», «Sleep Now in the Fire», «Voice of the Voiceless» er inspirert av boken.
Sangen «Guerrilla Radio» vant en Grammy Award for Best Hard Rock Performance i 2001.
Fresjeborgen
Gården Fresje eller Fritsø
Rygh nevner også følgende skrivemåter for gårdsnavnet: Frisse, Fresie, Ffresse, Fresjar og Fritsøe. På gravplaten til Peder Iversøn i Hedrum kirke står «til Fridsø». Biskop Jens Nielsøn i 1593 skrev både Fridsiø, Fridziø og Fridtziø. Seinere er dette blitt til Fritzøe, jamfør blant annet Treschow-Fritzøe.
Iver Jenssøn til Fritsø (Fresje)
Slekten kalles ofte Jernskjegg eller Baden, der Baden er det offisielle navnet. Navnet Jernskjegg har gjerne blitt hengende ved dem på grunn av likheten mellom våpenskjoldet til den gamle danske adelsslekten Jernskjegg og våpenet til slekten Baden. Navnene ble ikke benyttet verken av Iver Jenssøn eller sønnen Peder – eller andre i samtidige kilder. Det finnes imidlertid eksempler på at slekten ble kalt både Baden og Jernskjegg allerede i andre halvdel av 1600-tallet (Baden) og 1700-tallet (Jernskjegg). For nærmere om slektens våpenføring, se artikkelen Heraldikk Hedrum kirke og Heraldikk Tanum kirke.
Iver Jenssøn var sønn av bispelensmann i Ellinge i Danmark, Jens Lauridsen til Odenstrup, og gift med fru Karine Olavsdatter Galde. Iver utførte tjenester i ledende stilling for Akershus slott 1528-29, og ble i 1529 forlenet med Gimsøy kloster. Denne forleningen mistet han i 1531, da han kom i klemme i kongestriden som pågikk på denne tiden. Han ble tilgitt og fikk året etter brev på Frølands skibrede.
Så ser vi den 21. mars 1540 i Oslo: «Jegh Iuer Jensson aff wobenn tiill Hoffuyn» kunngjør at han med kongens samtykke har makeskiftet til seg Kronens gårder Fresje, samt Nanset og Rolsrud. Han kaller seg ennå «av våpen til Hovin». Allerede året før hadde han satt opp ei oppgangssag i Farriselva. De første sagbrukene i Norge kom forøvrig ti år tidligere.
"Iver Jenssøn fik Mageskiftebrev paa efternævnte Kongens og Norges Krones Gaarde til sig og sine Arvinger til evig Tid: Fressegaard i Brunla Len i Hedrum Sogn, som skylder 4 Løber Smør, Nannesetter sammesteds 2 Løber Smør, 1 Kohud, Rolsrud sammesteds 1 Løb Smør, 4 Kalvskind, Kvernefossen skylder 3 Skippund Bygmel, af Laxefisket i Elven 1 Tønde Lax; og haver han derimod udlagt til Kronen følgende Gaarde og Gods: Vestren i Hedrum Sogn i Brunla Len, skylder 3 Løber Smør, Esbernsrud sammesteds, skylder 2 Løber Smør, Ostdal i Nes paa Hedemarken 1 Pund Rugmel, 2 Landsgaarde i Ringsager Sogn, skylder hver 1 Pund Rugmel, 4 Skind af en Ødegaard, Foss i Tofte [Tuft] Sogn i Lagerdal 1 1/2 Pund Bygmel, Hauge i Rygge Sogn, skylder 3 Pund Salt til aarlige Landgilde; cum. claus. consv., dog saa, at naar Kongen selv kommer til Norge, og erfarer, at samme Gods er Norges Krone saa beleiligt, at det ikke fra Kronen undværes kan, da skal det staa paa begge Siider frit, at hver maa annamme sit Eget. Kjøbenhavn Mandag efter Søndag Oculi [21. mars] 1541."
The Cannibal Man
The Cannibal Man (orig: La Semana del asesino) er en spansk dramathriller fra 1973 regissert av Eloy de la Iglesia. Vicente Parra spiller hovedrollen, en rolle han forøvrig vant prisen for beste mannlige hovedrolle under Cinema Writers Circle Award i Spania.
Fresjeborgen
Iver Jenssøn til Fritsø (Fresje)
Han bodde først på Gimsøy, men da klosteret brant i 1546 og det ble tilsatt ny berghøvedsmann samme år, flyttet han nok til Larvik dette året. Han er nevnt som væpner i 1548. Iver Jenssøn døde 19. feb 1570 – i «fruerstuen» i Fritzøe Stenhus, som anlegget også er blitt kalt.
Peder Iversøn til Fritsø (Fresje)
Sønnen Peder Iversøn overtok nå Fritsø. Født der i 1551 – «Torsdagen næst for St Pauli Converthoris dag». Han studerte i Rostock og gikk seinere inn i Marinen.
The Cannibal Man
Handling
Den unge slakteren Marcos dreper ved et uhell en taxi-sjåfør. Kjæresten hans ønsker å gå til politiet, så Marcos blir nødt til å drepe henne også. For å ikke skape en mistanke blant familien blir han så nødt til å drepe hennes bror, hennes brors forlovede og hennes far.
Hans Pfitzner
Hans Erich Pfitzner (født 5. mai 1869 i Moskva, død 22. mai 1949 i Salzburg), var en tysk komponist og selverklært anti-modernist. Hans musik var i konservativ romantisk stil, og han var meget fiendtlig innstilt overfor alt nytt: moderne såvel som samtidig musikk. Han polemiserte mot blant andre Ferruccio Busoni og Arnold Schönberg.
Bakgrunn og tidlig liv
Pfitzner ble født i Moskva fordi hans far spilte fiolin der i et teaterorkester. Familien vendte tilbake til fareens fødeby Frankfurt am Main i 1872, da Pfitzner var to år gammel.
Senere giftet han seg med Kwasts datter Mimi Kwast, et barnebarn av Ferdinand Hiller.
Karriere
Han underviste piano og teori ved konservatoriet i Koblenz fra 1892 til 1893. I 1894 ble han utnevnt til dirigent ved Stadttheater i Mainz og arbeidet der i noen få måneder. Dette var lavt gasjerte stillinger, og Pfitzner arbeidet som Erster (første) Kapellmeister i Berlins Theater des Westens da han ble ansatt til en noe mer prestisjefylt stilling som operadirektør i Straßburg (Strasbourg) i 1908. Han var da nesten førti år gammel.
I Strasbourg gikk han endelig en viss profesjonell stabilitet, og det var der han fikk betydelig mulighet til å få fremført egne operaer. Han betraktet kontrollen over sceneanvisningene som sitt eget særskilte domene, og dette var en oppfatning som alltid skulle skape problemer.
Hans best kjente verk er sannsynligvis operaen Palestrina, løst basert på livet til den store komponisten Giovanni Pierluigi da Palestrina fra det sekstende århundre.
En sentral begivenhet i Pfitzners liv var den franske annektering av Alsace — og dermed Strasbourg — etter første verdenskrig. Det kostet Pfitzner levebrødet. Under 1919–1920 var han leder for Münchens Filharmoniske Orkester. Men som femtiåring levde han i armod. Dette forgerdet visse vanskelige personlighetstrekk hos ham: en elitisme som drev ham til å mene at han hadde rett til sinekyrer på grunn av hans yngre års bidrag til tysk kunst og harde arbeid, en beryktet sosial klossethet og manglende takt, en sterk oppfatning av at hans musikk var miskjent og misforstått, at hans venner dannet så å si kultiske grupper rundt ham, en belærende tone, og en følelse av at han var blitt personlig krenket av Tysklands fiender. Hans bitterhet og kulturelle pessimisme ble mer aksentuert i 1920-årene med hustruens død i 1926, og sønnen Pauls sykdom.
Det best kjente av Pfitzners prosaytringer var hans pamflett Futuristengefahr («Futuristfaren»), skrevet som reaksjon mot Ferruccio Busonis skisse til en ny musikalsk estetikk. Pfitzner hadde en lignende debatt med kritikeren Paul Bekker.
Han ble mer og mer nasjonalistisk med årene, og var godt likt av enkelte høyere nazister. Men det det ble tidlig klart at han ikke nar nasjonalistisk på deres vis; for eksempel var hans holdning til jøder annerledes og han engasjerte seg også for jøder han kjente. Hans syn på jøder, som var kritisk, var likevel såpass forskjellig at Hitler og andre ikke ville la hans stemme lyde i offentligheten. Det ble imidlertid ikke grepet inn mot ham på annet vis enn at han ikke i særlig grad fikk slippe til i kultur og musikkliv.
Verker
Vokalt Pfitzner har krevet flere finstemte Lieder for stemme og piano, med påvirkninger fra Hugo Wolf og Richard Strauss. Han har også skrevet noen orkester-Lieder og korverk.
Operaer
Scenemusik
Orkesterstykker
Fresjeborgen
Peder Iversøn til Fritsø (Fresje)
"A[nno] 1579 d. 28 Oct. Søndag for S. Simonis Judæ Dag ægtede han Margreta Breide, en Datter af E. V: Jochim Brejde til Vorgaard. Deres Bryllup stod vdi Halmstad, og Povel Hvitfeld gjorde det. Sex Aar derefter blev han af Kongen forlænet med Brunlag og Nomedal Læn [rimeligen 1589], hvilket han paa 31 Aars Tid har havt i Forvaltning..osv."
Hans Pfitzner
Verker
Kammermusikk
Fresjeborgen
Peder Iversøn til Fritsø (Fresje)
- (utdrag av likprekenen)
Hans Pfitzner
Verker
Pianomusikk
Fresjeborgen
Peder Iversøn til Fritsø (Fresje)
I 1593 hadde Peder Iversøn både kverner og fem sager i Farriselva.
24. desember 1599 fikk han forleningsbrev på K. Maj.s og Norges Krones Gods i Brunla len, samt to gårder Agerøen og Dragøen på Agdesiden «som er det Gods, Fru Gyrvild Fadersdatter for nogen Tid siden har skjødet og afhændet til K. Maj. og Kronen. For den visse Rente og Indkomst af samme Gods skal han aarlig fra Philippi & Jacobi Dag 1599 og saa fremdeles give i Afgift 80 Daler og samme levere paa Akershuus med den anden Afgift, som han aarlig giver af forne Brunla Len».
Det foreligger et brev som viser at han fortsatt levde i august 1616, men i brev av 8. januar 1617 blir Peder Iverssøn til Fritsø benevnt som «afgagne» – han er altså død.
Biskop Jens Nielssøn og Fresjeborgen
Biskop i Oslo, Jens Nielssøn, besøkte Fresjeborgen flere ganger. En gang kom han over isen på Farris. Men han deltok i barselsgildet da Peder Iversøn døpte sønnen Iver 23. september 1593. Da var bygg nr 2 nettopp gjort ferdig. Biskopen har beskrevet interiøret i Fresjeborgen på denne måten:
"Den store sall, som folckit vaare til giest vdj, vaar megit stor, och panelet rund omkring baade vegger och tag, och vaar megit statteligt giort och vdgraffut. Och vaar altsammen farffuit met guel farffue och somesteds suart besprengd och met oliefarffue, saa at det glimmet deraff»."
- Han lister opp hele bordplasseringen – et herrebord og et damebord.
Biskopen gjorde hele tiden beskrivelser av reiseruter etc når han dro rundt på sine mange reiser. Hans visitasbøker og reiseopptegnelser er tilgjengelig på nettet som Webbok på Digitalarkivet. Han beskrev også reiseruta de siste kilometrene fram til Fritsøe ganske inngående, uten at dette har ført til full enighet om plasseringen av de to steinhusene:
"Saa droge wi offuer Lowen [Lågen] i vester, siden igiennem Sundgaarden som kallis Farrit [Faret] liggendis ret hos elffuen. Saa therfra saa gaat som i vester it lidit stycke til en gaard heder Tostueid [Torstvedt] paa den høyre haand, siden igiennem en liden skoug i vest suduest ind til wi komme i Peder Iffuersens gierde. Saa krøgte wi norduest och i nord til Fridsiø en fiering fraa Lowen, men 1 1/2 mijl fra Sande och til Fridziø. Och komme wi til Fridtziø hora 3. à meridie."
Slekten Lange overtar Fritsø
Sønnen Nils Lange til Fritsø  var født 1611, gikk ved Sorø skole og immatrikulert i Leyden i 1632. Hofjunker 1636-1640, toller i Larvik og Helgeroa i 1639, «skipssjef» i 1640, lensmann på Eiker 1640-1643 og lensmann i Numedal og Brunla 1643-1652. Nils utvidet jernverket som i liten skala var startet opp allerede i«Jernskjeggenes» tid, og fikk malm helt fra Arendal.
Den 30. november 1642 fikk Nils Lange kongelig bevilgning av Kristian IV til at han «paa sin egen Bekostning en Kirke paa Bakken ved hans Gaard udi Laurvigen maatte lade opsætte». Han eide gården Damsbakken på Langestrand/Farriseidet. Når det seinere er snakk om at Bakken og halve kirkegården raste ut, så er det nok «Bakken» på denne gården til Nils det gjelder. Da det skulle bygges ny kirke i 1699, ble det skrevet: «Hvor den gamle Kirke staar befindes bedste pladsen at være for den nye.». Aage Aagaard skrev omkring 1900 at den gamle kirka lå: «like overfor de nuværende kontorbygninger omtrent der hvor Treschows staldbygninger nu staar. Kirkegaarden laa paa Sydsiden av Kirken og strakte sig nedover til det sted, hvor Fritzøe høvleri er beliggende.». Dette burde bli i området mellom Nedre Fritzøegate og Farriselva. Dagens kirke er bygd i 1818 og ligger lenger vest.
Nils ble gift 1643 med Mette Ovesdatter Gjedde, datter av lensherre og riksadmiral Ove Gjedde. Han var forlenet med Brunla len.
Nils Lange ble som en av tre generalkommissærer, den 4. april 1651 stilt for riksrådet – sammen med Hannibal Sehested, der de måtte stå til ansvar for mangelfull regnskapsførsel og sammenblanding av private midler, noe som endte med at Nils ble sittende tilbake med stor gjeld. Han døde i 1652 (året etter rettssaken) – ruinert og nedbrutt.
I 1670 solgte Langefamilien det hele til Ulrik Fredrik Gyldeløve.
Ras den 3. september 1653
I 2006 ble det gravd med gravemaskin et stykke inne på land ved foten av Jomfruhalvøya (mellom hundeklubbens hus og Farris). Her var det gammel havbunn med blåleire så langt ned en kunne komme – en uhyre ustadig materie når saltet blir vasket ut etter lang «behandling» med ferskvann.
Tradisjon når det gjelder Fresjeborgen
I sine Norgesbeskrivelser fra 1820 til 1835 skriver Jens Kraft at stedet der Hagbards Signe «af Hengivenhed» frivillig endte sine dager «skal have været paa Gaarden Fritzøes Grund ved Farrisvandet».
I sine Norgesbeskrivelser fra 1820-35 skriver Jens Edvard Kraft at stedet der Hagbards Signe "af Hengivenhed" frivillig endte sine dager "skal have været paa Gaarden Fritzøes Grund ved Farrisvandet". Andreas Faye forteller det samme om «Harbor og Signe» i Norske Sagn (Faye 1833:159-165). På toppen av Jomfruhalvøya finner vi ei lita hule under en stein som den dag i dag kalles Jomfruburet, og som settes i forbindelse med sagnet. Grevinne Reventlov oppholdt seg på Herregården i Larvik i 1780, og malte da Jomfruburet på Jomfruhalvøya. Maleriet er den dag i dag å se i Herregården, der Signe sitter under den lett gjenkjennelige steinhella. Dette gjør området ekstra interessant.
Her bør også tas med at førstekonservator Einar Sørensen i sin doktoravhandling Adelens norske hus  bl.a. har forsøkt å «gjenskape» Fresjeanlegget. Han sier til Østlandsposten at alt tyder på at husene lå ved Jomfruhalvøya og videre at det var vanlig å legge slike anlegg lavt i terrenget og tett ved vann. Det er vel i denne sammenheng også viktig å være klar over at dette ikke var en borg i ordets rette forstand, men en herregård.
I september 2010 ble det satt opp ei informasjonstavle ved Jomfruhalvøya. Både ordfører og fylkesarkeolog deltok ved markeringen.
Trudvang - en ny teori
Det er forholdsvis nylig (1971) blitt lansert en ny teori om at Fresjeborgen skulle ha stått på åsen ved dagens Trudvang - øst for Farriselva. Teorien bygger bl.a. på et maleri av van Everdingen som ikke kan stedfestes. Det viser ei elv og et slott e.l. på åsen over. I tillegg til et gammelt hollandsk sjøkart, med en påtegnet navnløs bygning innerst i Larviksfjorden som noen mener kan ha vært Fresjeborgen. Argumentasjonen går på at bygningen ikke ville blitt påført et slikt kart dersom den ikke kunne ses fra sjøen (sjømerke). Videre at dersom dette er borgen, kan den ikke ha stått ved Jomfruhalvøya, for der ville den ikke kunne ses fra sjøen. Det er imidlertid ingen tradisjon for at Fresjeborgen skulle ha ligget ved Trudvang. Det er heller ikke gjort funn her som kan settes i forbindelse med Fresjeborgen. Senere ble gården ved Trudvang brukt som beite for hestene på Jernverket, og da fikk den navnet Bergeløkka.
Odvar Schrøder Jensen har skrevet boken Jernskjeggene i Larvik, der han bygger videre på denne plasseringen av Fresjeborgen, dvs ved Trudvang. Diskusjoner rundt Fresjeborgens plassering i terrenget dukker stadig opp i Østlandsposten, og vil nok fortsette i lang tid framover.
Funn som er gjort
Det var helt uvanlig å bygge i tegl i denne perioden, og det er usannsynlig at det skulle ha stått et annet bygg av gammel munkestein her – som i tillegg har rast ut i Farris. Oppdagelsen i 2008 av et rasområde ute i Farris full av gammel murstein, er derfor antakelig et av de viktigste funn som er gjort i denne sammenheng.
I forbindelse med at det skal bygges ny E18 (tunnel) i området mellom Bøkeskogen og Farris, ble det i september 2010 gjort funn innerst i Kilen, som antas å være rester av karpedammer, naust eller annen virksomhet. Dette blir for tiden undersøkt nærmere av arkeologer.
Kirka på Fresje
Historikeren Yngvar Nielsen transkriberte i 1885 Biskop Jens Nilssøns Visitasbøger og reiseoptegnelser 1574-1597. Her tar han også med opplysninger fra likprekenen som Hans Jakobssøn Jersin skrev over Peder Iversøn til Fritsø.
Jersin skriver at Peder Iversøn opprettet en egen kirke «paa forneffnde hans Gaard Fridtzsø». Jersin skriver videre iflg Yngvar Nielsen: «Vdi samme sin Gaards Kircke“ nød han ofte sakramentet; vare han og hans hustru saa svage „at de icke kunde formaa at gaa op til Kircken, da haffuer han ladet holde tieniste i sin Fruerstue; for sig, sin Hustru, barn og folk.».
Her er det interessant å merke seg at Jersin skriver at Peder Iversøn måtte «gå opp til kirka» for å komme dit. Det tyder på at kirka lå høyere enn den såkalte «Fresjeborgen».
Jersin skriver at Peder Iversøn «haffuer selff ladet ordinere Hoffprædickantere paa sin Gaard Fritzøe». Yngvar Nielsen skriver om disse: «I denne stilling havde han først hr. Kristofer Hanssøn, som derefter blev sogneprest til Stokke i Tønsberg len, og kaldte siden hr. Hans Jakobssøn Jersin, som i 5 aar var «Hoffprædicker, paa forneffnde hans Gaard Fridtzsø», og saa (i 1613) blev sogneprest til Hedrum. Efter denne tid gav Peder Iverssøn Hans Jakobssøn og hr. Kristofer Pederssøn, som vdi lige maade er hans sogneprest til en hans sædegaarde Brunlaug, hver en aarlig pension for at holde gudstjeneste for ham paa hans gaard».
Feil i Larviks Historie
En gjenstridig feilopplysning, som også finnes i Larviks Historie, er at Fresje skal ha vært eid av slekten Rømer – slekten til fru Inger til Austrått. Opplysningen tar utgangspunkt i Diplomatarium Norvegicum nr I, 542, 1. september 1435 (et lite utdrag tas inn her): «Vitæ i ok thet kære brodher at i Fræsiæ ok Fræsie gotz vt set hafuen min herra biskupen som her nu siter tha lofuadhe i mik epter thy som bref ther vm giord vt uisa at ek skulde fylghia swa mykle gotze ther mik behagadhe som swarar einum tridhiung af forscrefnæ Fresiæ gotze.»
Det har vært antatt at det dreier seg om Fresje og Fresje gods ved Farris, men dette er Fresje i Rygge (Østfold). Feilen har vært en gjenganger i historiske og slektshistoriske arbeider, der Gerhard Schøning og Gerhard Munthe synes å være opphavsmenn. Mer om dette i Norsk Slektshistorisk Tidsskrift nr 30 (1985), side 124-130 – forfattet av Geirr I. Leistad.
Polen under Vinter-OL 1976
Polen under Vinter-OL 1976. Femtiseks sportsutøvere, førtitre menn og tretten kvinner, fra Polen deltok i ni sporter, aking, alpint, hurtigløp på skøyter, kunstløp, kombinert, langrenn skiskyting, skihopping og ishockey under Vinter-OL 1976 i Innsbruck i Østerrike. Polen vant ikke noen medaljer, beste plassering var en sjetteplass i ishockey.
Fangstinnretning
Fangstinnretning er en samlebetegnelse for andre faste fangstanlegg enn fangstgrop og fangstgrav. Under denne kategorien finnes for eksempel ulike fangstbåser, som bjørnebås, gaupebås og revebås, men også bjørnegildre (en selvskuddsinnretning), ulvestue, dyresaks og snare med mer, men også ulike typer fiskeredskaper og redskaper til fangst av marine pattedyr er fangstinnretninger.
Catalonia rundt
Sammenlagtvinneren blir tildelt en hvit- og grønnstripet trøye.
Volta a Catalunya ble arrangert for første gang i 1911, og er med det verdens tredje eldste etapperitt på sykkel, kun overgått av Tour de France (1903) og Giro d’Italia (1909).
Thor Hushovd vant poengtrøya i Catalonia rundt 2005, 2006 og 2008.