cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Henrik Wergeland
Ekteskap
Pensjonen satte Henrik Wergeland i stand til å gifte seg. Han og Amalie Sofie Bekkevold ble viet av Nicolai Wergeland på Eidsvoll 27. april 1839. Ekteparet flyttet inn i et hus i Akersveien med hage, lysthus og stall til hesten «Veslebrunen». Stedet eksisterer fortsatt under adressen Damstredet 1–3. Lysthuset er imidlertid havnet på Norsk Folkemuseum på Bygdøy. Hartvig Lassen, som skrev en bok om Wergeland i kjølvannet av å ha samlet og utgitt den første utgaven av Wergelands skrifter i 9 bind, fikk Amalie Sofie til å fortelle litt fra samlivet med dikteren. Hun skriver bl.a.: «Aldrig var Wergeland saa elskværdig som i sit Hjem, naar han sad mellem fornøjede Gjester, især morede det ham at tale med jevne, ligefremme Damer, og disse behandlede ham anderledes end andre Herrer. Musik holdt han meget af, uden at være en Skjønner, og han skrev aldrig lettere end naar jeg gik over Gulvet og sang for mig selv. … Som før bemærket var Wergeland altid tidlig om Morgenen at finde ved sit Arbeidsbord. Ikke sjelden hendte det, at jeg vaagnede og saa ham staa foran min Seng med et fuldfærdigt Digt, og jeg var stolt og lykkelig over at være den første der hørte hvad der udgik fra hans Pen.» Wergeland fortsatte å skrive dikt til Amalie Sofie etter at de ble gift (jf. f.eks. «Min Vivs Hjemkomst», 1841). De fikk ingen barn i sitt kortvarige samliv.
George Jobey
Biografi
George Jobey døde i sitt hjem i Bangor Street, Chaddesden i mai 1962.
Henrik Wergeland
Eventyrlig diktning
Wergelands kjærlighetsdikt til Amalie Sofie ble trykt i månedsskriftet Bien etter hvert som de ble til. De kan sies å utgjøre en liten kjærlighetsroman på vers. Diktene fikk samletittelen Poesier. I deres hjem i Akersveien ble bl.a. lystspillet Søkadettene i Land og farsen Den Konstitutionelle til i 1839. Den siste er et nissespill som egentlig foregår inne i hodet til juristen per se, den lærde Dr. Motzius. Kantaten Vord Lys ble skrevet til 400-årsjubileet for Gutenberg og oppfinnelsen av boktrykkerkunsten. Kantaten ble oppført i Vår Frelsers kirke sankthansdagen 1840. Til den verdslige festen etterpå samme dag skrev han sin Skaaltale for et godt Aar.
George Jobey
Kilder
Breedon Books Publishing, Derby. ISBN 1-85983-517-1
Henrik Wergeland
Eventyrlig diktning
Høysommeren 1840 hadde han ferdig Jan van Huysums Blomsterstykke, for en stor del skrevet i lysthuset i tidlige morgentimer. Jan van Huysums blomstermaleri som han hadde hatt anledning til å beskue i original, var for dikteren et så betydelig kunstverk at han undret seg over om blomstene på bildet er noe annet og mer enn en avbildning av havens blomster.
Dikteren bønnfaller endelig en av blomstene om å røpe maleriets hemmeligheter, og han blir innviet i en fortelling om forholdet mellom livet og kunsten, slik at han helt til slutt utbryter «Men nu veed jeg dog hvorledes, / slige Blomster bleve til.»
Wergelands diktverk kombinerer flere genrer og er en form for romantisk eventyrdiktning. Det ble tilegnet Fredrika Bremer, en svensk feminist og forfatter som han korresponderte med på den tida. Hun hadde bedt ham om å sette henne inn i forholdene i Norge. I ett av brevene var han i pakt med nasjonalromantikken, som begynte å gjøre seg gjeldende på den tida. Han viser interesse for folkemusikk og folkediktning, som han mente lever et mer eller mindre skjult liv i folketradisjonen.
Barnepoesi
3. februar 1840 utga han en samling med barnedikt. . Wergelands bok Vinterblommer i Barnekammeret, er en samling fri og oversatt diktning. Inspirasjonen er hentet fra den tyske samlingen med folkediktning Des Knaben Wunderhorn, og flere av diktene er gjendiktninger derfra. Han samarbeidet også med pastor Niels Biørn som redigerte bladet Børnevennen. (Jf. diktet «Barnet» og «Børnevennen»»). En del av det han skrev for barn kom også i For Arbeidsklassen. Blant Wergelands barnedikt hører tekster som «Sommerfuglen», «Smaafuglene i Juleneget» og fedrelandssangen som begynner «Vi ere en Nation vi med», som er den første fedrelandssang skrevet for barn. Wergeland skapte også poetiske eventyr for barn som «Røde og graa Dompaper» og «Vesle Hans' Eventyr».
Liv og virke 1841–44
Wergeland søkte og fikk stillingen som riksarkivar. Embetet var opprettet i 1839. Han ble utnevnt høsten 1840 og begynte i arbeidet ved nyttår 1841. Dette betød fast stilling, sikker inntekt, kontor på Akershus festning og omfattende arbeidsoppgaver. Wergeland var vel kvalifisert, og han og hans stab bygde opp og systematiserte arkivet fra grunnen av. Året 1841 skulle bli ett av de tyngste årene i hans liv, fordi den motstand som den såkalte hoffpensjonen hadde utløst, økte ytterligere da han ble riksarkivar. Wergeland hadde tidligere skrevet historiske framstillinger, men nå utvidet han denne virksomheten. Han skaffet seg opplysninger fra levende kilder og gjorde bruk av materiale han kom over på riksarkivet da han skrev verket Norges Konstitutions Historie (utgitt heftevis 1841–43). Delvis parallelt med konstitusjonshistorien forfattet han skriftet om allmuetalsmannen Christian Lofthus (1842). Lofthus endte sitt liv som mangeårig fange på Akershus festning. Henrik Wergeland fulgte dertil opp sitt forslag fra 1839 om endring av § 2 i Grunnloven (se nedenfor). I 1842 tok Wergeland og Amalie Sofie til seg dikterens sju år gamle sønn, Olaf Knudsen (1835–1921), noe som var kontroversielt den gangen, da gutten var såkalt «uektefødt». Han bodde med sin far så lenge denne var i stand til å ta seg av ham. Faren sørget for at Olaf fikk utdannelse. Han ble lærer og grunnla skolehagestellet i Norge.
Riksarkivar
At han søkte, og fikk, stillingen som riksarkivar ved kongens inngripen og mot regjeringens innstilling, førte til at han pådro seg bitterhet fra sin tidligere venn Ludvig Kristensen Daa. Avisene Granskeren (der Daa var redaktør) og Den Constitutionelle gikk hardt ut.
Wergeland oppnådde også å komme i konflikt med Morgenbladet. I 1841 hadde han flere innlegg i avisen etter at avisen hadde angrepet hans «Engelsk salt», et angrep som i praksis måtte oppleves som et angrep på Wergeland selv og konflikten med Daa. Da det skulle utnevnes en biskop, mente Moss Tilskuer at Wergeland burde stå først på listen over kandidater, men Morgenbladet var sterkt uenig, da avisa mente at Wergelands «samme fine og dannede Stridsmaade, en elskverdig Individualisering med en ligesaa skiøn Tendens som nogen av vore smaa eller lange Drenges Stormløben» var upassende, og «han er desuden opirret og i slet Lune». Til dette svarte Wergeland med prosadiktet «Mig Selv», som åpner med ordene: «Jeg i slet Lune, Morgenblad?». Her står også ordene: «Klag ikke under Stjernene over Mangel paa lyse Punkter i dit Liv.» Ettersom Morgenbladet ikke ville trykke det, ble det først offentliggjort i Christiansandsposten 14. mars 1841. Wergeland opplevde seg nå som nærmest utstøtt, og begynte å undertegne seg «Der Geächtete» (den fredløse / skydde / utstøtte).
Under en fest i Studentersamfundet 2. september 1841 i anledning tredveårsjubileet for opprettelsen av et norsk universitet og grunnstensnedleggelsen for nye universitetsbygninger, ble han hysset ned da han skulle holde tale og utbringe en skål for de eldre professorer. Han reagerte med å knuse en flaske mot pannen. Episoden er siden referert i Hassel-Nødder.
Noen dager senere, 13. september, da det ble arrangert fakkeltog for professor Georg Sverdrup som skulle forlate sin stilling, ble Wergeland observert stående alene. Da gikk en ung student bort til ham og tilbød ham følge. Det var den unge Johan Sverdrup, brorsønn av dagens hovedperson. Det var en symbolhandling å trekke Wergeland inn i varmen slik han gjorde. «Arm i arm gik de to i toget, det nye Norges største digter og det norske demokratis fremtidige fører».
16. september slapp han til i Den Constitutionelle med diktet «Min Hustru». Han framstiller seg som den steile og ville klippe som det ustanselig stormer rundt. Hun er den frodige «Brombærbusken» eller det «velsignte Livsenstræ» som har klynget sitt liv fast til klippen. Når uværsskyene ruller omkring dem, kan hun med «det søde Solskin» i ett av sine øyekast, trylle skyene bort. Hennes kjærlighet lindrer smerte og gjør livet til å holde ut. Han forfattet også det romantiske eventyrdiktet Svalen (sitert ovenfor). «Svalen. Et Skjærsommermorgens-Eventyr for Mødre, som have mistet Børn» forelå i oktober. Wergeland skrev det til sin søster Augusta Vedøe. Eventyret skildrer en svales flukt over allverden for å finne det hjertet som mest av alle trenger trøst. Den bringer med seg noen dråper av «Trøstens Balsam», og plutselig har svalen funnet det den søkte, og har skjenket sin gave til en mor som har mistet sitt barn.
Striden med Daa
Ludvig Kristensen Daa hadde vært en av Wergelands aller nærmeste venner og kampfeller. Etter at Wergelands hund hadde glefset etter ham i 1836, til tross for at dikteren hadde advart ham mot å nærme seg hunden, var det sådd frø til en konflikt. Konflikten forverret seg da kongen to ganger hadde vist Wergeland spesiell omtanke. Daa hadde selv søkt riksarkivarembetet, og var innstilt som nummer én til embetet, men trakk seg før innstillingen nådde offentligheten, da han innså at riksarkivarembetet var uforenelig med hans stilling som riksrevisor. Den første innstillingen ble aldri forelagt kongen. Det kom en ny runde, og først da søkte Wergeland. Wergeland ble utnevnt, og tiltrådte stillingen, hvilket medførte at Daas bitterhet mot Wergeland tiltok. Wergelands to farser Engelsk Salt og Vinægers Fjeldeventyr fra 1841 har begge mer eller mindre bakgrunn i konflikten med Daa. I Engelsk Salt forsøkte Wergeland å bagatellisere kritikken han var blitt utsatt for og å skape forsoning. Farsen avsluttes med fedrelandssangen som begynner «Det er min Sjel en frydfuld Trang». Tross fedrelandssangen gjorde Engelsk Salt situasjonen snarere verre enn bedre, og Wergeland skrev en fortsettelse i en bitrere og sårere farse, eventyrspillet Vinæges Fjeldeventyr som utkom i juni 1841. Hovedpersonen er den samme eddiksure Vinæger som i Engelsk Salt, redaktøren av bladet «Nyregranskeren», som henspilte til Daa. Konflikten med Morgenbladet lå imidlertid også bak. Farsen var spunnet inn i en sagn- og eventyrverden. Vinæger blir tatt inn i berget til «Huldra», som sørger for at hjertet hans blir knepet inn til en hard og ufølsom klump, og han blir ertet opp til kritiker. Da han kommer ut av berget igjen og ubarmhjertig forfølger dikteren Leontodon, er han i virkeligheten forhekset. Leontodon som har valgt seg løvetannen til sitt symbol, lar likevel forfølgelsene gå inn på seg. «Løvetanden skal traakkes paa», sier Vinæger. I denne farsen står diktet som innledes med ordene: «Ve dig, Skjald! det er din Død / synger du herhjemme». Det er også her den før nevnte Krystalline opptrer. Hun forsøker å trøste og oppmuntre den bedrøvede dikter da han vil skille seg ved sitt dikterinstrument. Hun er inspirasjonskraft og forstående publikum. Farsen ender imidlertid med at dikteren dør.
Religiøs toleranse
Wergeland ønsket full religionsfrihet, og leverte sommeren 1839 inn forslag til endring av Grunnlovens § 2 (den såkalte jødeparagrafen) som nektet jøder og jesuitter adgang til landet. Han mente paragrafen var i strid med den liberale ånd i Grunnloven for øvrig, og uforenlig med kristen nestekjærlighet. Hans egen far, Nicolai Wergeland, hadde i 1814 på Eidsvoll vært en av pådriverne for jødeparagrafen. Han konsentrerte seg i utgangspunktet om få fjernet forbudet mot troende jøder, og skrev artikler, større redegjørelser og dikt for å fremme sitt syn. Saken var oppe til behandling i Stortinget i 1842, og det ble simpelt flertall for Wergelands forslag, men det var ikke stort nok til grunnlovsendring som krever ⅔ flertall. Om resultatet noterte Wergeland at dagen var «merkelig i Nationens Historie». I 1851 ble forbudet mot jøder opphevet, seks år etter Wergelands død. (Først over hundre år senere, i 1956, fikk også jesuitter adgang til landet.) Wergeland skrev også positivt om islam og muslimer, inkludert den gode behandling jøder fikk i muslimske land som Marokko. Om Wergeland og islam, se Wergeland og religionene.
Jøden og Jødinden
Diktsamlingen Jøden (1842) er tilegnet «Det norske Storthing». Da jødesaken skulle opp i Stortinget første gang 9. september 1842, sørget dikteren for at alle stortingsrepresentanter fikk et eksemplar. Samlingen åpner med «Sandhedens Armee» som angriper løgn og fordommer i sin alminnelighet. Det får en særlig mening slik det er plassert i samlingen, som bl.a. også inneholder i diktet «Juleaftenen»; om hjerteskjærende konsekvenser av mangel på kristen nestekjærlighet. Diktet «De tre» skildrer et møte mellom tre lærde i den syriske ørken, en muslim, en jøde og en kristen. Det handler om religiøs toleranse og viser hvordan de tre oppnår respekt for hverandes tro.
Wergeland skrev Jødinden på sykeleiet (1844), med tanke på at jødesaken skulle opp igjen i Stortinget i 1845. Diktet «Kvinderne paa Kirkegaarden» bringer inn nye perspektiver på toleransespørsmålet. I diktet «Røst i Ørkenen» påtales kritikkverdige holdninger og praksis hos såkalte kristne. Det er ikke kristendommen som angripes, men mangel på kjærlighet og medmenneskelighet hos folk som kaller seg kristne. Menneskene har fått hjerter som is og snøklumper, istedenfor å være "varme Julebrød" som kunne avhjelpe verdens nød. Forholdet mellom en inkluderende og en ekskluderende holdning overfor fremmede (underforstått jøder) er framstilt i «Jeg er nu saadan jeg», der det bl.a. står:
Sykeleie
Fra 2. mai 1844 ble Wergeland sengeliggende etter legens forordning. «Jeg fik min knæk af de gamle Muure på Agershuus. Man fyrede for svært i ovnene her i de allersidste Dage i April, da vi havde stærkt Solskin, og jeg befalte, at man idetmindste skulde lade være at lægge i mit værelse. Jeg kommer varm på Kontoret, kaster Kjolen af og sætter mig til Pulten i bare Skjorteærmerne uden at tænke paa at der ikke var i Ovnen. Efter en Timestid betages jeg af en saadan Kuldegysen langs Ryggen, at jeg maatte gaae hjem.»
17. mai insisterte han på å stå opp igjen for å overvære festlighetene. Dette var 30-årsjubileet for Grunnloven, og Wergeland mente han var forpliktet til å være med å feire dagen. Det skulle gå et stort borgertog fra festningen ned til Krohgstøtten. Camilla Collett, som hadde tenkt seg opp for å se til ham, møtte ham ute: «Afmagret og bleg som Døden, men med Syttendemaisblikke, fór han nedover». Dagen etter tok lungebetennelsen seg opp igjen, og nå ble han ikke kvitt den. I senere tid er det lansert en teori om at han kan ha dødd av lungekreft.
Da det ble kjent at Wergeland var uhelbredelig syk, kom mange av vennene som hadde vendt ham ryggen, tilbake. Han mottok også en lang rekke brev fra takknemlige beundrere. Hans arbeid for jødene hadde ikke gått upåaktet hen, og han mottok hilsener også fra utlandet.
Ekteparet Wergeland måtte ut av Grotten til flyttedag 14. april 1845, og dagen etter, 15. april, ble den syke båret i bærestol, utlånt fra Rikshospitalet, fra Grotten til det ennå noe uferdige Hjerterum. Amalie Sofie skrev siden at hun aldri hadde gått en tyngre gang. De flyttet inn i en liten nybygd stue, Hjerterum, som lå på tomta til dagens Pilestredet 31. Mot slutten av april lå han ti dager på Rikshospitalet, der den «kloke kone» Mor Sæther listet seg inn nattestid for å yte Wergeland hjelp. Hun fikk et dikt i avisen som takk. De siste ti ukene bodde han hjemme hos sin hustru. Han hadde jevnlig brevbytte med sin far, som også besøkte ham flere dager sist i mai og i begynnelsen av juni. Av det han skrev går det fram at han tenkte mye på Eidsvoll og på sin avdøde mor. Hassel-Nødder åpner med å skildre stemningen i hjemmet etter morens uventede død sommeren 1843. Han fikk en kunstmaler til å framstille et motiv hjemmefra på kakkelovnsmuren, og sist i juni skildret han bildet for sin far: «Det fremstiller livagtigen Hestehagen seet fra Præstebakken omtrent tversover til Kirken. Jeg seer mellem Trærne Muren hvidne, hvor Mor hviler. I Forgrunden morer Brunen sig med et Ekorn. … Du kan ikke troe hvor det er godt at have for Øjnene.» I hans siste enkeltdikt «Den smukke Familie», har moren en sentral plass.
{| class="toccolours" style="float: right; margin:0.5em 0 1em 1em; font-size: 85%; background:#c6dbf7; color:black; width:17.6em; max-width: 25%;" cellspacing="5"
Praëm og Wergeland
Det kom riktignok til forlik i februar 1844 (jf. Herstad), men den årelange Praëm-prosessen hadde ruinert ham. Ved årsskiftet 1844/45 besluttet den dødssyke seg for å selge Grotten. Tilbake satt han med en gjeld som forfulgte ham til det siste. Gjelden var på 813 speciedaler og 66 skilling. (jf. Leiv Amundsen, 1977, s. 554.) Wergeland søkte om at gjelden skulle saneres, som vederlag for hans innsats som dikter. Søknaden bla avslått. Avslaget kom dikteren i hende 16. juni 1845, dagen før han fylte 37 år. Stortinget vedtok 28. juli 1845 mot 39 stemmer å oversende regjeringen en anbefaling om at Statskassen skulle sanere gjelden. Regjeringen foretok seg ingenting. Saken kom heller ikke tilbake til Stortinget. Men gjelden ble aldri innkrevd i følge Leiv Amundsen (1977). Men dette fikk ikke dikteren vite før han døde.
Diktning på dødsleiet
Han fullførte det store episk-lyriske verket Den engelske Lods, skrev diktsamlingen Jødinden som åpner med «Paa Sygelejet» og inneholder flere av hans mest kjente dikt. Fra oktober og fram til jul omarbeidet han sitt verdensdikt, Skabelsen, Mennesket og Messias, (1830). og kalte det nå Mennesket (1845) Formålet var å gjøre verket klarere. Omarbeidelsen berører detaljer og lange linjer, og avslutningen i Mennesket, «Jesu aandige Opstandelse», kan betraktes som hans politiske og religiøse testamente, og er langt på vei et nytt diktverk. Han oppfattet kristendommen som åndslysets og kjærlighetens religion, og i «Jesu aandige Opstandelse» så han fram til at Jesus Messias skulle oppstå igjen i menneskenes hjerter «i levende Daad». De to versjonene av verdensdiktet kaster lys over og utfyller hverandre på tallrike måter. I april forelå siste nummer av For Arbeidsklassen som inneholder de 24 preknene i Fattigmands-Postil. Like etter kom den omarbeidede og utvidede versjonen av Nordmandens Katechisme. Her heter det bl.a. med tanke på hans forslag om å forandre Grunnlovens § 2: «Man friest være maa i Tro».
Under et opphold på Rikshospitalet 20.-30. april skapte han diktene «Paa Hospitalet om Natten» og «Anden nat på Hospitalet». Diktet «Mulig Forvexling» er skrevet rett etter at han kom hjem til "Hjerterum", Det kalles også «Mor Sæther». Han skilder hvordan denne kloke kone (også omtalt som kvakksalverske), kom til ham med medisin på hospitalet "i Skikkelse af en Kat", som han sier. De tre diktene utgjør en liten syklus, og er tonesatt av Eivind Groven. «Til Foraaret», i frie rytmer, og «Til min Gyldenlak» hører også til smykkene  som ble til på dødsleiet. Det sistnevnte er tonesatt av en rekke norske komponister, nærmere 20 i alt. Den første var Frederikke Egeberg. Det siste og bokstavelig talt, eventyrlige frittstående enkeltdikt han skapte, var «Den smukke Familie», Det ble 2. juni 1845.
På denne tida var han i gang med livsskissene Hassel-Nødder, påbegynt i mai 1845 og fullført i løpet av de siste dagene han levde, i juli. Hassel.Nødder er et humørfylt, og til dels (selv)ironisk, tilbakeblikk på eget liv. Iblant er han lyriker også i Hassel-Nødder. Han arbeidet med erindringsboka og syngespillet Fjeldstuen like inn i døden. Begge arbeidene utkom posthumt. Hassel-Nødder forelå 20. juli, tre dager etter hans jordeferd. Fjeldstuen utkom først i 1848, og ble uroppført ved Ole Bulls nyopprettede Det norske Theater i Bergen i januar 1850. Det var den første norske teaterproduksjon som benyttet folkedansere og autentisk folkemusikk (ved Myllarguten). Musikken forøvrig var av Ole Bull. Hartvig Lassen skildrer i den første større Wergelandbiografien vi har hvordan 9. juli forløp med store legemlige lidelser og anfall av desperat pustebesvær med påfølgende utmattelse. Lassen fortsetter så: «Endnu denne dag skrev han det Sidste af Livsskisserne.» Det er grunn til å anta at det kan være den korteste skissen, den som er plassert nest sist og som heter: «Jeg døer». Den slutter med ordene: «Og til hver Landsmand, som giver mig den Lov, siger jeg et oprigtig og kjærligt Tak for mig!». «Et frænologisk Foredrag» er tittelen på den avsluttende skissen som blant annet kaster lys over forholdet mellom hans pseudonym Siful Sifadda, satirikeren og den viltre humoristen i ham, og den dypt seriøse dikteren, Henrik Wergeland. Det er også her han beskriver den visjonære klarhet som behersket ham når han skrev et dikt:
17. mai-kongen
Wergeland bidro avgjørende til å gi 17. mai et meningsfylt innhold. Han arbeidet for at minnet om grunnlovsverket skulle holdes levende, og ivret for feiring av dagen. Hans posisjon som «17. mai-konge» ble styrket etter talen ved avdukingen av Krohgstøtten, og gjennom folkeopplysningsarbeid, skuespill, 17. maisanger, taler og dikt. Siste 17. mai han levde, skjenket han hjembygda en sølvpokal som skulle forvaltes av kommunen ved ordføreren. Den eksisterer på Eidsvoll den dag i dag og bærer følgende innskrift:
Det første barnetoget 17. mai ble skapt av Bjørnson i Wergelands ånd. Ideen kan sies å ligge i kim i barnesangen "Vi ere en Nation vi med".
Arven etter Wergeland
Wergelands liv og diktning har en omfattende virkningshistorie. Han stod fram i en nasjonsdannende tid for Norge. Poesien bryter også rett som det er fram i dramatikk og prosaarbeider. Wergelands diktning har filosofiske og religiøse trekk. Typisk for Wergeland er at han gjerne kombinerer «den lille realisme og den store visjon», en formulering hentet fra den danske Wergelandforsker Aage Kabells Wergelandavhandling.
Fredrik Paasche skriver i Norsk litteraturhistorie: «Shakespeares billed-sprog er ikke så rigt som hans, de norrøne skalders ikke så levende.» Aage Kabell omtaler ham som «Norges eller Nordens største dikter». Wergeland har vært sammenliknet med diktere som Byron, Pusjkin og Victor Hugo. Peter Jonas Collett, som tilhørte Welhaven-leiren, og gjerne videreformidlet dens synspunkter på Wergeland, skrev på 1830-tallet: «Wergelands Værker vil leve, naar mange af de følgende Slægter ere i sine Grave; man vil bruge ham som et Lexicon, som en uudtørrelig Cisterne, der kan bringe en Palmelund til at spire og voxe.»
I sin erindringsbok I de lange Nætter karakteriserer Camilla Collett broren på denne måten: «Kan et Digterliv beregnes efter Længden? Silkeormens længste Tilværelse er nogle Maaneder, da bliver den Sommerfugl og dør. Men i den Tid har den spundet tusende Miglier Silke og født tusende Spirer til et nyt Liv. Som Digter har Henrik levet fuldt, rigt og længe.»
Mytedannelsen rundt ham var til tider påtakelig. Han måtte ofte forsvare seg offentlig både i vers og på prosa. Mange av beskyldningene han opplevde i sin samtid, og som har levd videre i ettertida, har han selv kommentert i farsen Lyv ikke! (1840). Her framstiller han en dikter som blant annet har til oppgave å omgjøre selv motgang og bakvaskelser til blomster (dikt) som bringer lindring og forsoning, og får synderne til å gå i seg selv og uttaler: «Jeg vil aldrig lyve meer!» Det feaktige barnet «Florilla» avslutter sin monolog i Wergelands ånd med disse ordene etter at hun har strødd blomster over de sensasjonslystne tåpene:
Henrik Wergeland har gitt inspirasjon til flere diktere, fra Bjørnstjerne Bjørnson, Henrik Ibsen, Jonas Lie, Nils Collett Vogt, Olav Duun, Olav Nygard, Olaf Bull, Olav Aukrust, Anders Hovden og Ingeborg Refling Hagen, til diktere fra nyere tid som Edvard Hoem og Jan Erik Vold og flere. Flere av dem har vedkjent seg sin gjeld til Wergeland i hyllingsdikt og prosaarbeider.
En rekke komponister i eldre og nyere tid har tonesatt hans dikt. I tillegg til før nevnte Frederikke Egeberg og Eivind Groven (12 tekster), kan nevnes Ole Bull, Halfdan Kjerulf, Christian Sinding, Alf Hurum, Eyvind Alnæs, Tomas Beck, Sparre Olsen, Conrad Baden (4 tekster), og Johan Kvandal (6 tekster). Johannes Haarklou har skrevet et oratorium over utvalgte tekster fra Mennesket 1845 med tittelen Skabelsen og Mennesket.
Sosiologen Eilert Sundt var blant dem som beundret Henrik Wergeland, og oppfattet seg som en viderefører av Wergelands sosiale arbeid, bl.a. i sin innsats for å kartlegge de sosiale forhold i landet.
Historikeren Ernst Sars (Welhavens nevø) la grunnlaget for en oppfatning av Henrik Wergeland som en forløper for motkulturen og den norske Venstre-fløyen.
Under den ideologiske motstandskampen under okkupasjonen av Norge 1940-45 ble han stadig sitert i den illegale presse. Det ble forbudt å lese opp hans dikt offentlig, og hans skrift fra 1842, «Jødesagen i det norske Storting», som kom ut i en mer tilgjengelig språkdrakt ved Ingeborg Refling Hagen i 1936, ble ikke tålt. Quisling sørget for at jødeparagrafen ble gjeninnført i Grunnloven. Den ble fjernet igjen etter frigjøringen.
Wergelands fødselsdag den 17. juni markeres årlig blant annet i Mjøsbygda Tangen (Hedmarken), i Damstredet (Oslo) og på Eidsvoll i Akershus. Ingeborg Refling Hagen arrangerte to store Wergelandstevner på Eidsvoll i 1938 og 1939. Hun ville motarbeide nazistisk ideologi gjennom å løfte fram Wergelands diktning. Etter krigen, fra 1948 av, fortsatte Refling Hagen å arrangere stevner, først på Eidsvoll og så på Romerike, med basis i Stein skole. Fra 1950 flyttet hun stevnet til Tangen ved Mjøsa, der tradisjonen fortsatt holdes i hevd av Suttungbevegelsen, som feirer Wergeland med opplesning, sang, blomstertog og oppførelser av Wergelands dramatikk. Suttungteatret har framført en lang rekke av Wergelands dramatiske arbeider, deriblant Barnemordersken.
Tove Mohr har skapt en tradisjon for feiring av Wergelandsdagen i Damstredet i Oslo, der Wergeland bodde de to første årene som nygift.
Henrik Wergelands hjembygd, Eidsvoll, har også tatt vare på arven etter Wergeland, og det er årlige stevner i tilknytning til Wergelands fødselsdag. Eidsvoll historielag gav ut en bok i 2006 om Wergeland og Eidsvoll av Eirik Sundli. Både Henrik og Camilla har fått sine monumenter på Eidsvoll. På Stein skole (Romerike), som i dag er museum og har tilnavnet «Eventyrskolen», finner man Reidar Aulies store veggmaleri av Wergeland på Veslebrunen, inspirert av Ingeborg Refling Hagens diktning, der det bl.a. heter: «Når det spirer en gang i vårt spor, / er det Wergelands tanker som gror.»
«Wergelandakademiet» i Oslo er opprettet i forlengelse av Ingeborg Refling Hagens kulturarbeid. I dikterens fødeby holder «Wergelandselskapet» til. Det arbeider i nær tilknytning til Universitetet i Agder, og tar feste i Wergelandfamiliens og Thaulowfamiliens sterke bånd til Kristiansand. Byen kan dessuten skilte med Gustav Vigelands strålende Wergelandmonument i Wergelandsparken. Broren Oscar anla parken.
Det europeiske Wergelandsenteret (EWC) ble oppretter i 2008 av Europarådet i samarbeide med norske myndigheter og skal virke til fordel for utdannelse, mellomkulturell forståelse, menneskerettigheter og demokratiske prinsipper.
Mange byer og tettsteder i Norge har en gate eller en vei oppkalt etter Henrik Wergeland. Oslo har tatt vare på hans hus «Grotten» i utkanten av Slottsparken. Grotten tjener i dag som æresbolig for kunstnere, og bærer adressen Wergelandsveien Wergelands kontor på Akershus festning er museum, og lysthuset hans fra Damstredet, der han arbeidet om sommeren, befinner seg på Norsk Folkemuseum på Bygdøy. Men huset i Grønlia og boligen i «Hjerterum», der han døde, er borte. Wergelandmonumentet, utført av Brynjulf Bergslien avduket i 1881, er plassert på Eidsvolls plass midt i Oslo sentrum. På Vår Frelsers gravlund finner man jødenes monument på hans grav. I dette er Hans Hansens byste fra dødsleiet montert.
Thaulow-museet i prestegården fra Leikanger i Sogn på Norsk Folkemuseum har et eget rom viet til Henrik Wergeland og hans familie, med møbler, gjenstander, bilder, dokumenter og bøker som har tilknytning til familiene Thaulow og Wergeland.
I årene 1949–77 var Henrik Wergelands portrett motivet på den norske hundrekroneseddelen. I 1945 ble han portrettert på tre frimerker, NK339-341.
Henrik Wergeland er hedret med gate- og stedsnavn i flere norske kommuner.
Henrik Wergelands samlede verker fyller i den vitenskapelige utgaven, som kom i årene 1918–40, 23 bind, hvorav det siste er et registerbind som også inneholder en kronologisk bibliografi. Leiv Amundsen har dessuten gitt ut et par supplerende bind i samme format med brev til Henrik Wergeland og Amalie Sofie med kommentarer.
Året 2008 var viet Henrik Wergeland to hundre års-jubileum.
Tidsskrifter
«I folkeopplysningens tjeneste» utga Wergeland disse tidsskriftene:
Noter
<references group="Note" />
Francis Lu Shouwang
Francis Lu Shouwang (født 1966 i Yichang i Hubei i Folkerepublikken Kina, død 30. april 2011 i Wuhan) var katolsk biskop i bispedømmet Yichang i provinsen Hubei i Folkerepublikken Kina.
Bakgrunn
Han tilhørte tujiafolket.
Prest
Han studerte ved presteseminaret i Wuhan og ble presteviet i 1991. Etter ett år i sognesjelesorgen begynte han selv å undervise ved seminaret i Wuhan. I 1999 ble han generalvikar for Yichang, og arbeidet i bispedømmets kurie. Da biskop Paul Francis Zhang Mingqian, som hadde ledet bispedømmet siden 1959, døde i juli 2005 i 88 års alder, falt administratorrollen til fader Lu.
Biskop
Han ble bispeviet med pavelig mandat den 30. november 2007 med biskop Louis Yu Runchen av Hanzhong som hovedkonsekrator.
Han arbeidet for å hjelpe katolikker som måtte flytte på grunn av De tre kløfters demning, og med å benytte den økte turisttilstrømning til Yichang på grunn av demningen til å gjøre besøk i byens katolske kirker attraktivt og meningsfylt i evangeliseringssammenheng.
De fleste av bispedømmets 30 000 katolikker bor på landet. Foruten hankinesere dreier det seg om troende tilhørende miao- og tujia minoritetene. Bispedømmet har 21 prester hvorav 20 er unge (2007), seks seminarister og tolv nonner.
Franske jesuitt misjonærer introduserte katolisismen til Yichang i 1661.
Elton John’s Greatest Hits
Elton John's Greatest Hits er et samlealbum av Elton John. Albumet ble gitt ut i 1974 og ble produsert av Gus Dudgeon. Albumet kom på 1.-plass på både Billboard 200 i USA og UK Albums Chart i Storbritannia.
Francis Lu Shouwang
Episkopalgenealogi
Hans episkopalgenealogi er:
Elton John’s Greatest Hits
Sporliste
Alle sangene er skrevet av Bernie Taupin og Elton John.
Martina Beck
Martina Beck (tidligere Glagow; født 21. september 1979 i Garmisch-Partenkirchen) er en tysk tidligere skiskytter.
Allerede som junior vant Martina Glagow fire VM-gull. Det første året hennes i verdenscupen for senior var i 1999/2000-sesongen. Under verdensmesterskapet i 2001 fikk hun sitt internasjonale gjennombrudd ved å ta sølv på fellesstarten. I VM 2003 delte hun gullet på jaktstarten sammen med Sandrine Bailly. Den største triumfen i hennes karriere, ved siden av VM-gullet individuelt, var sammenlagtseieren i verdenscupen i sesongen 2002/03. Nedturen var nok da hun ble vraket fra stafettlaget til Tyskland i OL i 2002, der de tyske jentene vant gull.
Under VM i Oberhof i 2004 tok hun tre medaljer, sølv på jaktstart samt bronse på sprint og stafett. Sykdom holdt henne borte fra VM 2005. Under VM i Antholz i 2007 tok hun sølv på fellesstart og bronse på normaldistansen, mens hun var med på gullaget til Tyskland på stafetten. Året etter, under VM i Östersund, ble det sølv på normaldistansen og gull på stafetten.
Under OL i Torino 2006 tok hun tre sølvmedaljer, på 15 km, jaktstarten og stafetten. Hun var også med på Tysklands lag som tok bronse på stafetten under OL i Vancouver 2010.
Svendborg
Svendborg er den nest største byen på Fyn i Danmark, med et innbyggertall på 27,594 (2023). Den ligger i Svendborg kommune og hører til Region Syddanmark.
Kjøpstadens eldste bevarte privilegium ble utstedt i 1253 under Valdemar Seier.
Byens eldste verdslige bygning er det nåværende museum, Anne Hvides Gaard, som ble oppført omkring 1560-1570. Huset er fredet. Danmarks største virksomhet har sin opprinnelse i Svendborg, hvor kaptein Peter Mærsk Møller og sønnen Arnold Peter Møller i 1904 kjøpte et brukt dampskip og dannet A/S Dampskibsselskabet Svendborg, som i 2003 ble fusjonert med Dampskibsselskabet af 1912 A/S under navnet A.P. Møller – Mærsk.
Cywydd
Cywydd er en walisisk diktform, utviklet i middelalderen. Cywydd var favorittformen til adelens diktere, også kalt Cywyddwyr (Cywydd-dikterne), og ble skrevet i det innviklete versemålet cynghanedd. En cywydd består vanligvis av 40-70 verselinjer, hvor verseparenes sluttstavelser rimer, men har kontrasterende trykk. Hver verselinje har 7 stavelser og følger, med få unntak, en av de 4 hovedmønstrene i det innfløkte versemålet cynghanedd. Dekorativ alliterasjon og cynghanedd ble også brukt for å binde sammen versepar. Effekten oppfattes som svært melodisk.
Cywydden pleier å vise utstrakt bruk av syntaktiske parallellismer, apostroferinger, innskudde parenteser (sangiad), og lange rekker med innfløkte metaforer eller concetti/conceits som viser til samme gjenstand (slike rekker kalles dyfalu).
Cywydden ble opprinnelig brukt som prysningsdikt til adelige sponsorer eller som sorgdikt ved deres bortgang. Særlig Dafydd ap Gilwym innførte temaer som prysning til naturen, til Gud eller til en kjæreste, noen ganger i kombinasjon, når han henvender seg til f.eks. en fugl som skal sende en beskjed til kjæresten. Noen cywydder kan virke å være koblet sammen i rekker eller (uformelle) diktsyklus, i det de viser til forskjellige deler av en kjærlighetshistorie. Cywydden kunne også være satirisk, og brukes som niddikt om elskovsrivaler eller om konkurrerende poeter.
Tematisk og formmessige viser cywydden paralleller til trubadur-diktning og minnesang ellers i Europa og til den mer kondenserte sonetten.
Tor Fretheim
Tor Fretheim (født 13. mai 1946 i Asker, død 9. desember 2018 ) var en norsk journalist, forfatter og oversetter.
Tor Fretheim studerte ved Journalisthøyskolen i Oslo fra 1971 til 1973 og arbeidet  i Aftenposten fra 1974 til 1986. Som forfatter var han særlig kjent for sine barne- og ungdomsbøker. Han mottok flere litterære utmerkelser, blant annet Kulturdepartementets debutantpris for Markus kjenner ikke Supermann fra 1982 og Kritikerprisen for gjennombruddsboka Englene stanser på Eventyrbrua fra 1986. Fretheim skrev også hørespill og dramatiserte bøker av blant andre Knut Meling og Vigdis Hjort for NRK.
Bruce Kapler
Bruce Kapler (født 3. juli 1953) er en amerikansk saksofonist best kjent som tidligere medlem av The CBS Orchestra (1993–2012), som var husbandet til Late Show with David Letterman.
Han behersker instrumentene sopransax, altsax, tenorsaxofon, barytonsaxofon, bassaxofon, fløyte, klarinett, keyboard og vokal.
Ble fast medlem av The CBS Orchestra 1. november 1993, med spilte sammen med bandet allerede i 1988 som musiker og for å lage musikalske arrangement. Han hadde mer enn 30 opptredener og ble nominert til en Emmy Award i kategorien Musical Arranger for Late Night with David Letterman's Tenth Anniversary primetime special. I februar 2012 ga han seg i bandet for å forfølge andre interesser.
Risøy Folkehøyskole
Risøy Folkehøyskole er en kristen folkehøgskole i Gjeving (Tvedestrand kommune) i Aust-Agder. Skolen tar årlig imot 130 studenter og eies av Stiftelsen Risøy Folkehøyskole. Det står tre kirkelige organisasjoner bak skolen: Sjømannskirken, Den norske Broderkretsen på Havet og Normisjon.
Broen over til øya fra fastlandet ble bygget for midler som skipsreder Jørgen P. Jensen hadde gitt til Broderkretsen på Havet. Broen ble åpnet den 11. oktober 1953. Over 800 personer var møtt frem for å overvære åpningen av broen som utført av Jørgen P. Jensen og hans oldebarn.
Historikk
I 1935 besluttet den lokale avdelingen av kristelige foreningen Broderkretsen på Havet at det var behov for en skole for sjøfolk. Den skulle ligge på Risøya ved Tvedestrand. En av ildsjelene bak opprettelsen av skolen var Terje Anderssøn Mørland, som reiste til Oslo og forhandlet kjøpet av øya med riksadvokaten.
I 1941 etablerte foreningen et styre for prosjektet de kalte «Risøy Ungdomsskole». De fikk Gabriel Tallaksen til å lage tegningene, som ble fremlagt høsten 1942. Den nye skolen skulle bestå av skolehus og internat, og ha plass til 70 elever. Det var besluttet at skolen skulle ha en egen linje for maskinister. Byggingen tok til i mars 1946, men først i 1950 stod skolen klar. Skolen kalles i dag (2017) Risøy Folkehøyskole.
Linjefag
For skoleåret 2018/2019 har skolen følgende linjefag:
Historikk
Tidligere har skolen hatt følgende linjefag:
Opptak av nye studenter starter 1. februar hvert år, og det tas opp studenter så lenge det er plass. Aldersgrensen er 18 - 26 år.
Spinnvepser
Spinnvepser (Pamphiliidae) hører til blant plantevepsene og er en familiegruppene i ordenen vepser. De finnes i eller ved bar- og løvskog. Larvene lever av å gnage på blader av busker og trær. Utviklingen tar vanligvis ett år. Larvene spinner ofte bladene sammen, til et «hus» de kan bo i, og herav kommer navnet.
Utseende
Spinnvepser er mellom 10 og 15 millimeter lange. Kroppen er kraftig, bred og forholdsvis flat, uten en innsnørt «midje». De fleste er mørke på farge og har gjerne et litt metalliske farger. Flere arter har gule flekker på kroppen.
Vingene er klare eller svakt røykfarget. Vingemerket og årenettet er tydelig. Vingespennet er mellom 10 og 15 millimeter.
Hodet er bredt. Antennene er trådformet.
Levevis
Spinnvepser finnes i eller ved bar- og løvskog.
Flygetiden er om sommeren.
Hunnen legger eggene rett på næringsplanten. Plantevepser skjærer et snitt i bladet, hvor hun plasserer egget. Bladet lukker seg omkring egget, som er beskyttet mot predatorer og dårlig vær. Egget er sylindrisk, omtrent tre millimeter langt.
Larven er radikalt forskjellige fra de voksne, både i levevis og i kroppsbygning. Den lever lever av å gnage på blader av busker og trær og spinner ofte bladene sammen, og herav kommer navnet.
Spinnvepser tilhører gruppen av insekter med fullstendig forvandling (holometabole insekter), som gjennomgår en metamorfose i løpet av utviklingen. Mellom larvestadiet og det voksne stadiet er et puppestadie, en hvileperiode, der vepsens indre og ytre organer endres. Larvens bøyelige og myke kropp omdannes til en puppe med et hardt skall. Når skallet er hardt begynner omdanningen fra larve til den voksne (imago) vepsen. De indre organer brytes i varierende grad ned til en cellemasse. En omorganisering skjer og dyret bygges opp igjen. Utviklingen tar vanligvis ett år.
Utbredelse
Spinnvepser finnes på den nordlige halvkule. Flere arter i Norge.
Arnold Origi
Arnold Otieno Origi (født 15. november 1983) er en norsk-kenyansk fotballspiller.
Karriere
Origi spilte for Mathare United og Tusker i hjemlandet før han i 2007 forlot Kenya for å bli en del av Moss. For Moss spilte Arnold 44 kamper fra 2007 til 2011 hvor han i 2011 gikk på lån til Fredrikstad og fikk 2 kamper for laget fra «plankebyen». I 2012 forlot Arnold Østfold å satte kursen for Akershus og plasserte seg i Ullensaker, der han skulle spille for Ull/Kisa i Adeccoligaen. Arnold spilte 30 kamper for Ull/Kisa.
21. desember 2012 ble det bekreftet at Arnold skal spille i Tippeligaen for Lillestrøm.
I 2017 tok Origi norsk statsborgerskap, og var dermed ikke lenger tilgjengelig for det kenyanske landslaget.
9. mars 2019 signerte Origi en kontrakt med den finske klubben Helsingfors IFK.
1. januar 2021 gikk kontrakten til Origi ut, og er for øyeblikket uten klubb.
Conrad Mohr
Conrad Mohr (født 4. januar 1849 i Bergen, død 3. oktober 1926 i Bad Kissingen i Bayern i Tyskland) var en norsk forretningsmann og legatstifter.
Familie
Conrad Mohr var sønn av kjøpmann Wilhelm Mohr (1820–1880) og Antoinette Ulrikke Mowinckel (1823–1894) og bror av embetsmannen August Christian Mohr (1847-1918). Han giftet seg for 1. gang 10. juli 1873 med Julie Cecilie Løberg (1854–1875) og for 2. gang 18. april 1879 med Agnete Katharine Kroepelien (1861–1905). Med henne fikk han sønnene godseier Wilhelm Mohr (1886–1978) og geograf Anton Mohr (1890–1968). Gift for tredje gang 15. februar 1907 med Aslaug Nyquist (1879-1959).
Forretningsvirksomhet
Etter å ha fått en grundig handelsutdannelse trådte han i 1877 inn i det bergenske firmaet Aug. C. Mohr & Søn. Etter farens død i 1880 ble han sjef for firmaet sammen med onkelen Anthon Mohr. Etter onkelens død i 1890 ble han eneinnehaver, men opptok Christian Magnus Kjær som kompanjong i 1897. I 1902 trådte han ut av firmaet. I Mohrs tid ble firmaet opparbeidet til å være Norges største kornimportør, særlig ved å utnytte kornmarkedene ved Svartehavet.
Conrad Mohrs legat
24. september 1917 stiftet Mohr «Conrad Mohrs legat» med en egenkapital på én million kroner. Rentene av legatet skulle anvendes til reisestipender for forfattere, skuespillere, malere, billedhuggere og journalister, samt for personer som ville studere sosialismen. Forslag til utdeling skulle komme fra bestyrelsen i Norsk forfatterforening, Norsk Skuespillerforbund, Bildende kunstnere, Norges presseforbund og Norges sosialdemokratiske arbeiderparti. Legatet ble senere slått sammen med A.C. Houens legat og heter i dag Anton Christian Houens og Conrad Mohrs legat for kunstnere.
Utmerkelser
Conrad Mohr ble i 1887 utnevnt til tysk konsul og hadde ofte befatning med den tyske keiser Wilhelm II under dennes reiser i Norge. I 1918 ble han tysk generalkonsul. Et portretthode av ham, utført av Sofus Madsen, står ved Lille Lungegårdsvann i Bergen. Conrad Mohrs vei på Minde i Bergen er oppkalt etter ham.
Fylkesvei 614
Fylkesvei 614 går mellom Stårheim i Stad og Grov i Kinn kommune. Veien (unntatt fergestrekningen) er 73,5 km lang.
Fylkesvei 614 er hovedforbindelsen gjennom Bremanger kommune. Fergestrekningen mellom Isane og Stårheim er del av veien.
Før 1. januar 2010 var veien riksvei, etter at regionsreformen trådte i kraft har den status som fylkesvei.
Heinrich Messner
Heinrich «Heini» Messner (født 1. september 1939 i Obernberg am Brenner) er en tidligere østerriksk alpinist.
Messner vant historiens første renn i verdenscupen. Dette ble også hans eneste seier. Han havnet på seierspallen 17 ganger og hadde 50 plasseringer blant de ti beste.
Karrierens høydepunkt var bronsemedaljen i storslalåm under OL 1968 i Grenoble, der han også ble nummer 3 i kombinasjonen og nummer fire i utfor. I VM 1970 i Val Gardena ble han nummer fire i storslalåm, og i OL 1972 i Sapporo tok han bronsemedaljen i utfor. Heini Messner vant fem østerrikske seniortitler i løpet av karrieren.
Meritter
OL
Harrassowitz Verlag
Harrassowitz Verlag er et tysk akademisk forlag, basert i Wiesbaden, som spesialiserer seg på orientalske, slaviske og bok- og litteraturstudier. Forlaget utgjør den ene delen av firmaet Otto Harrassowitz GmbH & Co. KG, som også er berømt for sin akademiske bokhandelvirksomhet, rettet mot forskningsbiblioteker i hele verden, etablert i Leipzig i 1872. Harrassowitz Verlag har utgitt ca. 3000 titler, og publiserer rundt 150 akademiske bøker og periodika i året.
Charles Percy
Charles Harting «Chuck» Percy (født 27. september 1919 i Pensacola (Florida), død 17. september 2011) var en amerikansk forretningsmann og politiker som representerte Republikanerne. Han var styreformann i filmfremviserprodusenten Böwe Bell & Howell fra 1949 til 1964.
I 1964 stilte han til guvernørvalg i Illinois, men tapte knepent for den sittende demokraten, Otto Kerner. To år senere stilte han til senatorvalg, hvor han vant over den sittende Paul Douglas. Under valgkampen ble Percys datter Valerie Percy drept - en sak som ennå ikke er løst. Valgkampen ble stoppet i to uker som følge av drapet. Percy satt som senator til 1984, da han tapte gjenvalget mot Paul Simon.
Pontus Wikner
Carl Pontus Wikner (født 19. mai 1837 på gården Kikerud i Valbo-Ryrs sogn, død 16. mai 1888 i Christiania) var en svensk filosof, dosent og lektor ved Uppsala universitet og professor i filosofi i Kristiania i 1884.
Liv
Pontus Wikner kom fra fattige kår i grensetraktene mellom Dalsland og Bohuslän. Han var begavet og lærte å lese da han var tre og et halvt år. Da han var syv kastet han seg over den bibelske historie på tysk. Og noen år senere satt han fordypet over engelsk og latinsk grammatikk – av egen interesse og stort sett på egen hånd. Wikner giftet seg sommeren 1871 med barndomsvenninnen Ida Weinberg (1837–1910). De fikk to sønner, Ernst og Hugo.
Filosofi
Wikner var som filosof påvirket av filosofen Christopher Jacob Boström, men utformet en selvstendig filosofi, til dels i vitenskapelige skrifter, til dels i mer populærvitenskapelige skrifter, som er sjeldent velskrevet. Blant disse de siste hører en rekke filosofiske og religiøse foredrag, for eksempel Kulturens offerväsen, Narcissussagan i tillegg til historiske romaner påvirket av Rydbergs stil, som er kjent for sin tankerikdom, formskjønnhet og en varmt religiøs følelse: Min moders testamente, Mantegnas ängel. Wikner var et av medlemmene i det såkalte Namnlösa sällskapet. Han hadde en tydelig kristen tro. Wikners vemodsfylte, men evighetslengtende fortrøstningsfylte forfatterskap har hatt en vidstrakt og dyp innflytelse.
Dagbøkene
Wikners dagbøker og private opptegnelser ble utgitt posthumt i 1971, etter at hans kone og barn var døde, i verket Psykologiska självbekännelser. I dagbøkene avsløres hans homofile legning. Det kommer også frem at han på slutten av 1860-tallet svermet for legen Anton Nyström som i 1919 foreslo å avkriminalisere homoseksualitet i Sverige. Nyström besvarte ikke Wikners dype følelser, og det er ingenting som tyder på at Nyström har hatt kjærlighetsforhold med menn.
Pontus Wikner ligger begravet på Uppsala gamla kyrkogård. 1902 ble et minnesmerke over ham innviet. En tale over Wikner ble holdt av J.A Eklund, senere biskop i Karlstad.
Skanderborg
Skanderborg er en kjøpstad og stasjonsby i Jylland i Danmark. Den ligger 25 kilometer sydvest for Århus. Byen har 14 072 innbyggere (2009) og er et mindre jernbaneknutepunkt mellom den nord-sydgående østkyst-strekning i retning mot bl.a. Århus og Horsens samt den øst-vestgående jernbane i retning mot Silkeborg. Skanderborg er administrativt sentrum for Skanderborg kommune og ligger i Region Midtjylland.
Skanderborgs historie
Skanderborg har opprinnelig oppstått rundt Skanderborg slott som lå på en liten øy i Skanderborg Sø – en glimrende forsvarsposisjon, ved den mest regulære adgangsveien til Århus. Det ble påbegynt i 1171 under Valdemar den store.
Skanderborg fikk kjøpstadsrettigheter i 1583.