cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Klubben for Større Selskapshunder
KSS fungerer som en paraplyorganisasjon for store hunderase som ikke er mange nok til å danne egne spesialklubber. Det utgir et medlemsblad som kommer ut fire ganner om året. Som medlem blir også automatisk kollektivt medlem i NKK og får bladet Hundesport ti ganger årlig. KSS arrangerer dessuten en årlig hundeutstilling der det utdeles såkalt storcert, et cert på linje med NKKs utstillinger.
Armenias riksvåpen
Armenias riksvåpen består av en ørn og en løve som holder  et skjold som er sammensatt av våpenskjoldene til de fire historiske armenske kongedømmene rundt et hjerteskjold med Armenias nasjonalsymbol, fjellet Ararat. Ved ørnens og løvens føtter er det plassert en del symboler for ulike sider ved den armenske nasjonen.
Løvene i hovedskjoldets 1. og 4. felt symboliserer to av de historiske kongedømmene Artasjisian (190-12 f.Kr.) og Arsjakuni (53-423 e.Kr.), mens ørnen i 2. felt og figurene i 3. felt står for de to senere, Bagraton (862-1045) og Rubinjan (1187–1375). I midten er Ararat med Noahs ark på toppen, fordi denne ifølge Bibelen strandet her etter syndefloden.
Symbolene ved løvens og ørnens fot er:
Armenia tok i bruk dette riksvåpenet da landet fikk sin selvstendighet som Den demokratiske republikken Armenia i 1918, men allerede i 1920 ble det en del av Sovjetunionen og mistet da riksvåpenet. Etter selvstendigheten i 1991 ble det igjen tatt i bruk.
Deilephila rivularis
Deilephila rivularis er en sommerfugl som tilhører familien svermere (Sphingidae). Den ligner sterkt på stor snabelsvermer (Deilephila elpenor), som den er nært beslektet med, men kan skilles fra denne på at den rosa fargen er erstattet med kanelbrunt. Den forekommer i områdene rundt Himalaya: Afghanistan, Pakistan og Nord-India. Larvene lever på planteslektene springfrø (Impatiens) og Arisaema.
Sigbjørn Gjelsvik
Sigbjørn Gjelsvik (født 30. mars 1974 i Naustdal) er en norsk politiker (Sp) som er kommunal- og distriktsminister i Jonas Gahr Støres regjering. Han har vært innvalgt på Stortinget fra Akershus siden 2017 og var inntil han ble statsråd medlem i Stortingets finanskomité.
Han har vært politisk aktiv i Senterpartiet og Nei til EU siden 1992. I 1995 ble han medlem av Naustdal kommunestyre og Sogn og Fjordane fylkesting. I 1996 gikk han 44 mil til fots fra Oslo til Loen i protest mot at han som student i Oslo ikke fikk dekket reiseutgiftene ved kommunestyremøter. Saken endte med at fylkesmannen gav Gjelsvik medhold i at han burde få reiseutgiftene sine dekket. Gjelsvik satt i fylkesstyret for Senterungdommen i Sogn og Fjordane 1992–1995 og i Senterungdommens sentralstyre 1994–2000. Han var Senterungdommens politiske nestleder 1997–1998 og leder 1998–2000. Han var leder i Nei til EU 1999–2004.
Gjelsvik ble innvalgt på Stortinget fra Akershus ved stortingsvalget 2017. Før dette var han ansatt som sekretariatsleder for Senterpartiets stortingsgruppe. Han har også vært prosjektleder for «Alternativer til dagens EØS-avtale».
Han har studert økonomi og ressursforvaltning ved Norges landbrukshøgskole. Han bor i Sørum.
Ron Grainer
Ron Grainer (født 11. august 1922 i Atherton, Queensland, Australia, død 21. februar 1981 i Cuckfield, Sussex, England) var en australsk komponist som jobbet for det meste i Storbritannia. Han er mest kjent for sine bidrag til film og TV-serier.
Musikken for The Omega Man var kanskje et av hans mest eklektiske stykker. Filmen var basert på boka I Am Legend av Richard Matheson og Charlton Heston hadde hovedrollen. Musikken ble ikke gitt ut på CD før i 2002 i et begrenset opplag på 3000 av FilmScoreMonthly. Utgivelsen dukker opp på eBay fra tid til annen og er nå en sjeldenhet. Musikken var en miks av symfonisk, jazz, avantgarde og elektronisk musikk.
Bernadett Heidum
Bernadett Heidum (født 26. mai 1988) er en ungarsk skøyteløper som konkurrerer i kortbaneløp. Hun representerte landet sitt under Vinter-OL 2014 i Sotsji, der hennes beste individuelle resultat var nummer 9 på 1500 meter.
Urædd
Urædd Fotballklubb (stiftet 25. april 1894 som Porsgrunds Fotball Klubb) er en idrettsklubb i Porsgrunn. Urædd Fotballklubb er i en idrettslagsallianse med IF Urædd Allianseidrettslag og driver med fotball, håndball, friidrett, turn og bryting. Klubben ble stiftet en knapp måned etter Odd som i dag er Norges eldste fotballklubb. Navnet Urædd ble innført i 1905, da klubben ble omdøpt til Uræd's Balklub. Klubben var tapende cupfinalist i 1904 og 1911. Klubben benyttet Frednes og Vallermyrene, inntil det nye Urædd Stadion ble innviet i 1906. I 1979 flyttet man til Kjølnesanlegget like ved.
Urædds fotballgruppe befant seg på øverste nivå fra 1937 til 1948, og i nest øverste divisjon til 1951. Siden har klubben befunnet seg i lavere divisjoner, og var sist på tredje øverste nivå i 1990. Fotballprofiler med fortid i Urædd kan nevnes Jørgen Juve, Jan Tore Amundsen, Marius Lundeberg Enger, Martin Wiig, Ronny Deila, Anders Rambekk og Jonathan Lindseth.
Friidrettsgruppa til Urædd ble formelt opprettet i 1917, selv om det var drevet med friidrett i klubbens regi i mange år. Av kjente friidrettsutøvere fra Urædd kan nevnes sprinteren Odd Evensen, hekkeløperen Ragnar Moland, diskoskasterne Olav Jenssen og Svein Inge Valvik og kulestøterne Lars Arvid Nilsen og Georg Andersen, som begge senere leverte positive dopingprøver.
Urædds håndballag for herrer var et av Norges fremste håndballag gjennom store deler av 1980-tallet.
Kvinnefotball
I 2011 ble de samarbeidsklubb med Røa. De fikk hjelp både fra deres spillere og fra andre toppseriespillere. Imidlertid gjentok historien seg, denne gangen var det Åsane Fotball som ble for sterke. I 2012 var jevnt mot Konnerud i serien, men Urædd vant serien for fjerde gang på rad. Også for fjerde gang kom Urædd til kvalifisering, og også for fjerde gang tapte de, nå var det Kaupanger Idrettslag som ble for vanskelige etter at Urædd tapte 1-2 for dem borte i den avgjørende kampen.
I 2013 var igjen Urædd opprykksfavoritt i 2. divisjon. Trenere var nå Martin Jøreng og Kurt Semb i tospann etter at Stein Rune Johansen ga seg. Laget innfridde favorittstempelet i en tett kamp mot Nanset. Urædd lyktes i kvalifiseringen å vinne borte, som hadde vært deres store hemsko, da de slo Raufoss 2-1. Hjemme slo de Haugar 2-0, og var dermed kvalifisert. Kurt Semb trakk seg deretter som hovedtrener, og Martin Jøreng ble eneste hovedtrener i 2014.
Urædd viste seg frem i 1. divisjon, der de tok en 3.-plass på første forsøk. Laget var nær opprykk, men tapte knepent hjemme mot Kongsvinger i siste serierunde, og gikk dermed glipp av kvalifiseringsplassen etter suverene Sandviken. På tross av god innsats, fikk ikke Jøreng fornyet kontrakten sin. Ny trener ble Margunn Haugenes.
Under Haugenes lyktes Urædd i å rykke opp til Toppserien 2016 og dermed bli det første laget fra Telemark i Toppserien.
Slaget ved Eutaw Springs
Slaget ved Eutaw Springs var et slag i den amerikanske uavhengighetskrigen, den siste trefningen i krigen i Carolina–statene.
General Nathanael Greene i den kontinentale armé forsøkte 22. mai 1781 å storme den sterke britiske stillingen ved Fort Ninety Six, men ble slått tilbake.
Han angrep britene igjen ved Eutaw Springs i Sør-Carolina 8. september 1781. I den første delen av slaget lyktes Greene etter et desperat sammenstøt, men i forfølgelsen klarte ikke amerikanerne å kaste britene ut fra et steinhus som de holdt.
Terry Nation
Terry Nation (født 8. august 1930 i Cardiff, Wales, Storbritannia, død 9. mars 1997 i Los Angeles, California, USA) var en manusforfatter, som er mest kjent for å ha skapt dalekene for science fiction-serien Doctor Who. Han skapte også science fiction-seriene Survivors og Blake's 7.
Nation jobbet først innen komedie etter at han kom inn i TV-industrien i 1955 etter at Spike Milligan visstnok kjøpte en sketsj Nation hadde skrevet fordi han så sulten ut. Hans store gjennombrudd skjedde i begynnelsen av 1960-årene da han skrev for den populære stand-up-komikeren Tony Hancock. Han skrev først for Hancocks nye TV-serie og senere for hans sceneshow.
Nation jobbet som Hancocks hovedskribent på hans turne i 1963, men Hancock fortsatte å bruke sitt gamle materiale istedenfor det Nation hadde skrevet. De hadde en krangel og Nation fikk sparken. Før dette hadde han avslått et tilbud fra David Whitaker om å skrive for en ny science fiction-serie BBC holdt på å lage. Whitaker hadde tilbudt ham denne jobben fordi han var imponert over et manus Nation hadde skrevet for Out of This World. Nation var nå uten jobb og hadde en ung familie å forsørge. Han kontaktet derfor Whitaker og fikk jobben med å skrive for Doctor Who. Nation skrev historien The Daleks. Den introduserte dalekene, som ble seriens mest populære monstre.
Dalekene ble så populære at Nation blir ofte feilaktig omtalt som en av skaperne av Doctor Who, blant annet i en utgave av Trivial Pursuit. Serien ble utviklet av flere personer innen BBC, men daværende sjef for dramaavdelingen, Sydney Newman, blir sett på som det nærmeste man kommer en skaper av serien.
Nation fikk plutselig mye oppmerksomhet på grunn av dalekene i media og han skrev flere historier for Doctor Who. Han jobbet også for de kommersielle TV-stasjonen og bidro på blant annet The Avengers, The Baron, The Persuaders, The Champions og The Saint.
Moustérienkulturen
Moustérienkulturen er et arkeologisk navn på en stil av hovedsakelig flintredskaper som primært forbindes med Homo neanderthalensis og dateres til den midterste delen av paleolitikum i steinalderen.
Terry Nation
I begynnelsen av 1970-årene, etter et langt fravær, returnerte han til Doctor Who og skrev flere dalek-historier. Denne nye kontrakten ga ham også tillatelse til å lage sin egen serie. Han skapte Survivors i 1975, som handlet om noen få mennesker som hadde overlevd en pest som hadde tatt livet av nesten alle menneskene på jorden. Serien ble godt mottatt, men Nations visjon for serien samsvarte ikke med den produsent Terence Dudley hadde og Nation forlot derfor serien etter en sesong.
Moustérienkulturen
Den er oppkalt etter hulen Le Moustier i regionen Dordogne i Frankrike. Lignende flintredskaper fra tiden etter istiden er blitt funnet over hele Europa, og også i Lilleasia og Nord-Afrika.
Terry Nation
Nations neste serie for BBC var Blake's 7 og den var enda mer suksessrik. Den handlet om en lurvet gjeng med kriminelle som var på flukt fra den skumle terran-føderasjonen i et stjålet romskip. Serien varte i fire sesonger fra 1978 til 1981 og den fikk en stor tilhengerskare i Storbritannia. Nation skrev hele den første sesongen av serien. Han skrev mindre og mindre etter hvert og manusredigerer Chris Boucher tok over kontrollen. Nation skrev ikke noe for serien i den fjerde og siste sesongen. Etter at den ble avsluttet prøvde Nation uten hell å finnen noen som kunne finansiere en femte sesong. Rett før han døde arbeidet han med å gjenopplive serien sammen med en av skuespillerne, Paul Darrow.
Moustérienkulturen
Kjennetegn og levninger
Moustérien-redskap som er funnet i Europa er laget av neandertalere for mellom 300 000 og 30 000 år siden. I Nord-Afrika og Lilleasia ble de også laget av arkaisk homo sapiens. I Levanten er det for eksempel ikke mulig å skille mellom slike redskaper som er laget av henholdsvis moderne mennesker og neandertalere.
Terry Nation
I slutten av 1960-årene prøvde Nation å lage en serie i USA som skulle fokusere på dalekene. Selv om det ikke ble noe av serien, jobbet han mere og mere i USA og til slutt flyttet han dit. Det som han sannsynligvis blir husket mest for blant det han skrev for amerikansk TV, var hans bidrag til TV-serien MacGyver. Han døde av emfysem i 1997.
Nation skrev lite for andre medier enn TV. I 1976 skrev han dog en barnebok for datteren Rebecca, som het Rebecca's World: Journey to the Forbidden Planet. Han likte å gjøre narr av sin egen suksess og han beskrev seg selv som en «hack» i et intervju.
Skimming
Skimming er et begrep som brukes om uautorisert kopiering betalingskort. Kortinformasjonen brukes da i kortsvindel. I Norge har problemene med kortsvindel økt kraftig mellom 2014 og 2018.
Skimming i minibank
En avansert metode av skimming kan foregå i minibanker ved at svindlerne fester en liten kortleser som kopierer kortinformasjonen over kortleseren i minibanken. Denne type innretninger kan være meget sofistikerte og kan være veldig vanskelig å oppdage. Det er også vanlig at svindlerne monterer et kamera over tastaturet i minibanken for å filme inntastingen av PIN-koden. Kortinformasjonen som blir kopiert på denne måten blir vanligvis brukt til å produsere falske kort, som igjen brukes til minibankuttak eller varekjøp. Dette har blitt en veldig vanlig måte å kopiere kort på. Svindlerne kan i løpet av noen få timer kopiere hundrevis av kort og svindle bankene for millionbeløp.
Trådløs skimming
Trådløs skimming betyr at man med en NFC-leser kan lese og stjele kortopplysninger trådløst. Mange mobiltelefoner har i dag innebygde NFC-lesere, og det er også NFC-lesere som kobles til datamaskinen via USB. Metoden brukes for å stjele kortopplysninger til kontaktløse betalingskort. Kortopplysningene på kontaktløse kort er ukrypterte, noe som gjør at en svindlere kan lese kortopplysningene, selv om kortet ikke forlater offerets lommebok. Avlesningsavstanden er opptil 1 meter. Den tre- eller firesifrede sikkerhetskoden kan ikke leses trådløs. Det anslås at 43% av alle nettbutikker ikke krever en sikkerhetskode for å fullføre et kjøp.
Beskyttelse
Det er ingen måte for kortbrukere å beskytte seg mot skimming når svindlere har montert leserutstyr i en kasseterminal. Det er et slags beskyttelseskort som stopper trådløs skimming. Dette beskyttelseskortet inneholder en støysender som forstyrrer skimmingsutstyr og forhindrer kortlesing. Det finnes også spesielle lommebøker av metall som blokkerer kommunikasjonen mellom kontaktløs betalingskort og leseren.
.org
.org (organisasjon) er et generisk toppnivådomene (gTLD) på internett. På samme måte som de fleste andre gTLD-er, blir .org fra tid til annen uttalt som ett ord, «dot-org», i vanlig dagligtale.
Historie
.org var et av de opprinnelige toppnivådomenene, etablert i januar 1985, og var beregnet til bruk for organisasjoner som ikke tilfredsstilte kravene for registrering under andre gTLD-er. Nå kan imidlertid enhver registrere et .org-domene. .org var tidligere også domenet som vanligvis ble anbefalt til bruk for privatpersoner, men .name og .info er nå alternativer i så måte.
Toppnivådomenet .org har siden 1. januar 2003 blitt administrert av Public Interest Registry (PIR).
Bruk
Selv om organisasjoner fra hele verden kan registrere .org-domener, har mange land et andrenivå-domene med lignende formål under sitt eget nasjonale toppnivådomene (ccTLD). Slike andrenivå-domener er vanligvis på formen .org.xx eller .or.xx, hvor xx er ccTLD-+et.
.org-domenet er gjenr assosiert med non-profit organisasjoner, spesielt i USA. I tillegg til den utstrakte bruken innen det frivillige området, blir domenet ofte brukt av åpen kildekode-bevegelsen, i motsetning til .com-domener som hovedsakelig brukes av kommersielle selskaper.
Registrering
Registreringer behandles via akkrediterte registrarer. Visse kategorier av internasjonaliserte domenenavn kan også registreres.
Barsnesfjorden
Barsnesfjorden er den innerste delen av fjordarmen Sogndalsfjorden på nordsiden av Sognefjorden. Den ligger i Sogndal kommune i Vestland fylke og har sitt navn etter den lille grenda Barsnes som ligger på østsiden av fjorden. Fjorden er 5 kilometer lang.
EM i fotball for kvinner 2009 kvalifisering
EM i fotball for kvinner 2009 ble arrangert i Finland i 2009. EM i fotball for kvinner er en turnering for europeiske landslag som er tilknyttet UEFA, og som har kvalifisert seg til turneringen.
Kvalifiseringsspill, første runde
Kvalifiseringen til EM besto av to kvalifiseringsrunder. I runde en møttes de lagene med dårligst UEFA-ranking til innbyrdes gruppespill der alle lagene møttes én gang i ett av deltakerlandene. Lagene ble delt opp i fem grupper a fire lag, der den beste gikk videre:
Gruppe A1
Spilt i Tyrkia:
Ettersom tre lag endte på 6 poeng, telte innbyrdes oppgjør. Nord-Irland hadde best målforskjell, og vant dermed gruppen.
Gruppe A2
I Bosnia og Hercegovina:
Israel gikk videre som gruppevinner.
Gruppe A3
I Luxembourg:
Slovakia gikk videre som gruppevinner.
Gruppe A4
I Romania:
Romania videre som gruppevinner.
Gruppe A5
I Nord-Makedonia:
Kvalifiseringsspill, andre runde
I kvalifiseringsspillets andre runde spilte 30 land om 11 plasser (Finland var automatisk kvalifisert som vertsnasjon). Landslagene ble delt inn i 6 grupper med 5 land i hver. Det ble spilt både hjemme- og bortekamper. Vinnerne ( i grønt) gikk automatisk videre, mens lag nummer 2 og de 4 beste treerne etter at man fjernet kampene mot de dårligste lagene (i lilla), måtte spille kvalifisering om de resterende fem plassene:
Gruppe A
Gruppen ble avgjort i siste runde, da England og Spania spilte uavgjort i Spania. Med spansk tomålsseier hadde Spania gått direkte videre. Spania gikk til omspill sammen med Den tsjekkiske republikk.
Gruppe B
Som eneste land lyktes Sverige både å ta full pott og ikke slippe inn mål.
Gruppe C
Frankrike vant i siste runde med hjemmeseier mot Island. Island tapte også borte mot Slovenia.
Gruppe D
Tyskland slapp inn ett mål, men var også kvalifiseringens mestscorende lag. Nederland kvalifiserte seg til omspillsrunden. Sveits var ikke gode nok treere til å kvalifisere seg videre.
Gruppe E
Gruppen ble avgjort i en ren seriefinale i siste runde mellom Danmark og Ukraina i Danmark. Danmark vant 1-0. Ukraina og Skottland gikk til omspillsrunden.
Gruppe F
Norge vant komfotabelt uten å slippe inn mål. Russland gikk til omspillsrunden. Østerrike var ikke gode nok treere til å kvalifisere seg videre.
Den hollandske invasjonen av Brasil
Den hollandske invasjonen av Brasil er det historiske navnet på den nederlandske okkupasjonen av Brasils nørdøstområder i tidsrommet 1624 til 1654. Det er mer korrekt å si den nederlandske invasjonen av Brasil, men i den tidsepoken var Holland så dominerende at dette ble betegnelsen. Reaksjonen på invasjonen er også kjent som Sukkerkrigen (portugisisk Guerra do açucar) eller Den brasilianske krigen (portugisisk Guerra Brasílica).
Forløpere
Konflikten hadde sitt utspring i det Filippinske dynastiet (Iberiaunionen) i perioden 1580 til 1640, da Portugal og dens kolonier var i personalunion med Spania.
Sogndalsfjorden
Sogndalssfjorden (21 kilometer) er en fjordarm på nordsiden av Sognefjorden. Den ligger i Sogndal kommune i Vestland fylke. Innerst deles Sogndalsfjorden opp i de mindre fjordarmene Eidsfjorden og Barsnesfjorden. Sogndalselvi munner ut i fjorden. Årøyelva tilfører mye ferskvann til fjorden. Fjorden er opp til 200 meter dyp og Sogndalsdalen danner en hengende dal der den munner ut i fjorden ved Sogndalsfjøra/Stedje. Fjorden har et langstrakt dyp på 100-200 meter til terskelen ved Nornes-Fimreite. Terskelen når nesten opp til overflaten og fjorden er under 1 km bred ved terskelen. Utenfor Fimreite-Slinde går det bratt ned til omkring 1000 meters dyp i hovedfjorden og Sogndalsfjorden danner en hengende dal i forhold til Sognefjorden. Utenfor Nornes kalles den også Norafjorden. Mellom Barsnesfjorden og Sogndalsfjorden er det terskel som til dels er over vannflaten i form av et nest på hver side.
Den hollandske invasjonen av Brasil
Forløpere
Nederlandene slåss i denne epoken for sin frigjøring fra spansk herredømme og deklarerte med republikken De forente Nederlandene med hovedsete i Amsterdam i 1581 sin uavhengighet fra Spania.
Sogndalsfjorden
Sogndalsfjorden-Barsnesfjorden danner sammen med Lustrafjorden en halvøy med fjelltopper over 1000 meter og store skogkledde lier. Kaupanger ligger på denne halvøya.
Den hollandske invasjonen av Brasil
Forløpere
Ett av Filip II av Spanias mottrekk var å forby spansk (og portugisisk) handel med nederlandske havner, noe som fikk en direkte innvirkning på sukkerhandelen med Brasil. Nederlenderne var tradisjonelle investorer i sukkerfabrikkene i Brasil der de hadde lagt ned mye kapital.
Sogndalsfjorden
Slaget ved Fimreite sto ytterst i fjorden i 1184.
Den hollandske invasjonen av Brasil
Forløpere
Under disse restriksjonene gikk nederlenderne over til handel i Indiahavet og grunnla dermed Det nederlandske ostindiske kompani (1602) som fikk monopol på handel i østen, noe som garanterte inntektene til selskapet.
Sogndalsfjorden
Både Sogndalselva og Årøyelva er lakseførende og laksen som vandret inn fjorden for å gå opp Årøyelva ble regnet som særlig stor. I Sogndalsfjorden har det vært fisket laks med kilenot og krokgarn. Det har også vært godt brislingfiske trolig på grunn av den store tilførselen av ferskvann fra de elvene innerst i fjorden. På 1800-tallet ble det drevet en del torskefiske med garn og det ble tatt en god del liten sild.
Den hollandske invasjonen av Brasil
Forløpere
De gode erfaringene ga seg uttrykk i opprettelsen av Det nederlandske vestindiske kompani (1621) som Generalstatene (republikkens øverste politiske organ) ga monopolet på trafikk og handel av slaver under 24 år i Amerika og Afrika. Hovedmålet til det nye selskapet var derimot å ta tilbake sukkerhandelen i Brasils nordøstområder.
Sogndalsfjorden
Det smale punktet ved Nornes er vanskelig å passere med båt i mørket og Fylkesbaatane satte opp en fyrlykt. Sognefjorden trafikkeres blant annet av hurtigbåt til Bergen.
Den hollandske invasjonen av Brasil
Tidslinje
I store trekk kan den nederlandske invasjonen av Brasil deles i to store perioder;
I begynnelsen hadde invasjonen et helt merkantilt preg. Skipene fra Det nederlandske vestindiske kompani (WIC) angrep Bahia i 1624 og tok guvernøren Diogo de Mendonça Furtado til fange.
I 1625 sendte Spania forsterkninger i form av en flåte på 52 skip med nesten 14 000 menn. Denne ekspedisjonen slo ned og fordrev den nederlandske invasjonen. De enorme utgiftene nederlenderne hadde hatt under den mislykkede invasjonen ble tatt inn igjen på en snedig måte. WIC sendte WIC skip i kaperfart til Det karibiske hav for å angripe en spansk flåte som var lastet med hele årets sølvproduksjon fra de amerikanske koloniene.
Etter å lagt under seg deler av regionen sendte WIC grev Johan Maurits van Nassau-Siegen, hvis politikk var å rekonstruere sukkerfabrikkene som var skadet under slagene, for å administrere den nye kolonien. Nassaus administrasjon innebar å gi kreditt til eierne av sukkerfabrikkene, større religiøs toleranse samt viktige arbeid innen bysamfunn og kulturliv.
Johan Maurits grunnla byen Recife, da under navnet Mauritsstad, hvor den første synagogen i det amerikanske kontinentet ble oppført.
Motstanden
Motstandsbevegelsen, ledet av Matias de Albuquerque, var konsentrert i Bom Jesus-leiren i utkanten av Recife. Ved å ta i bruk de innfødtes krigstaktikker (geriljakrigføring), klarte de å sperre inntrengerne inne i fortene ved Olindas bygrense og havn (Recife). De såkalte «bakholdskompaniene» var små grupper på 10 til 40 menn med høy mobilitet som utførte overraskelsesangrep mot nederlenderne og trakk seg tilbake i full fart for å omgruppere seg til nye angrep.
Men i samme tidsperiode begynte noen av sukkerfabrikkenes eiere å akseptere den nederlandske administrasjonen etter å ha innsett at en innsprøytning av kapital og mer liberal administrasjon faktisk hjalp utviklingen av bedriftene. En av foregangsmennene for dette var Domingo Fernandes Calabar, som i senere historie har blitt utpekt som en forræder som støttet okkupasjonsstyrkene og den nederlandske administrasjonen.
Christoffer Nielsen Scherdahlen
Christoffer Nielsen Scherdahlen (også Kristoffer Nilsson Skjerdal) (født 1784, død 1856 i Gloppen kommune) var en norsk lokalpolitiker og bonde. Han var den første ordfører i Gloppen kommune i Sogn og Fjordane i perioden 1838 til 1839. Han ble senere varaordfører i kommunen.
I 1812 gav han ut boka «En ny Vise» med skildring av krigen med Sverige og slaget ved Berby i 1808.
Han var bonde på gården Skjerdal, på vestsiden av fjordåpningen til Hyefjorden, på motsatt side i forhold til Hestenesøyra. Han giftet seg i 1812 med Brite Olsdatter Lotsberg (1788 på Lote – ca. 1829). De fikk syv barn før Brite døde. Han giftet seg på nytt i 1830 med Anne Jakobsdotter Devik (f. 1794 på gården Devik, tilhørende Rygg krets) ca. 1829. De fikk to døtre.
6. juli
6. juli er den 187. dagen i året. 188. i skuddår. Det er 178 dager igjen av året.
Navnedag
Torgrim, Torunn.
Fødsler
Se flere som er født 6. juli i Kategori:Fødsler 6. juli.
Kongelaget
Kongelaget er betegnelsen som brukes på det siste finalelaget for seniorklassene 3-5 på Landsskytterstevnet.
Finaleomgang
Minimum 10% og maksimum 15% av de beste skytterne fra hovedskytingen deltar i finaleomgangen, som består av 10 skudd liggende med skytetid 75 sekunder mot 1 m skive på 200 m, hvor blinken er 10 cm i diameter. De 15 beste skytterne skyter i det avsluttende Kongelaget. I Kongelaget har skivene tradisjonelt blitt anvist fra den 15. beste og oppover mot beste skytter som ligger på skive 1. Fra 2009 ble en ny ordning innført, hvor skytterne i kongelaget skjøt enkeltvis, nr. 15 startet og bestemann i hovedskytingen avsluttet. I mange år har kongelaget vært vist på fjernsyn, hvor Kjell Kristian Rike var programleder i en årrekke. Etter at Rike døde har Tord Bertiniussen fungert som programleder t.o.m. 2010. Dagens NRK-sending viser skytingen mot elektroniske skiver på åpen skjerm, slik at skytteren og publikum får se skuddene i den rekkefølgen de skytes, og vinneren kåres umiddelbart.
Johan Cullberg
Han var sønn av biskop John Cullberg og bror av maleren Erland Cullberg og Staffan Cullberg som har vært sjef for Statens konstråd.
Saffron Walden
Saffron Walden er en markedsby i det engelske distriktet Uttlesford i Essex, England. Den ligger 19 km nord for Bishop's Stortford, 29 km sør for Cambridge og 69 km fra London. Byen har beholdt en rural framtoning og dens bygninger er datert fra middelalderen og framover. Byen er kjent for sitt marked og rik kulturarv. I hjertet av byen ligger St. Mary's Church, den største sognekirken i Essex. I 2001 hadde sognet en befolkning på 14 313 innbyggere, noe som hadde økt en del til 15 504 ved folketellingen i 2011.
Kultur
Audley End House, en gang et av de største herregårder i England, er i dag administrert av English Heritage og åpne for offentligheten. I løpet av sommermånedene blir det arrangert piknikkonserter og en større konsert i stil med BBC Promenade Concerts på dens eiendom. Audley Ends miniatyrjernbane, opprinnelig bygd av lord Braybrooke, strekker seg 2,4 km gjennom skogslandet rundt Audley End House, og ble første gang åpnet i 1964.
Opplysningsutvalget om Norge og EF
Opplysningsutvalget om Norge og EF var en gruppe som ble grunnlagt i Oslo i 1988 av politikere, fagforeningsfolk, intellektuelle og representanter for landbruksinteresser med den hensikt å drive studie- og opplysningsarbeid med henblikk på å forhindre norsk medlemskap i Det europeiske fellesskap. Leder var Kristen Nygaard, og blant medlemmene var Guro Fjellanger, Terje Kalheim, Bergfrid Fjose, Stein Ørnhøi og Jan Henry T. Olsen. Utvalget ble lagt ned i 1990 da organisasjonen Nei til EU ble opprettet.
Ringkøbing-Skjern kommune
Kommunen er en sammenslåing av Egvad kommune, Ringkøbing kommune, Skjern kommune, Videbæk kommune og Holmsland kommune.
Holmsland kommune ønsket å forbli selvstendig, men ble likevel slått sammen med nabokommunene, på grunn av dens beskjedne størrelse.
Ved valget 15. november 2005 fikk kommunestyret Venstreflertall og Venstres Torben Nørregaard ble valgt til borgmester.
Lilleborg
Man har:
Jonas Holmen
Jonas Holmen (født 8. august 1868, død 17. desember 1953 i Oslo) var en norsk kombinertløper og langrennsløper. Han vant det siste Husebyrennet i kombinert i 1891, og ble nummer to i kombinert i Holmenkollrennet i 1894, og nummer tre i 1893. I langrenn vant han 18 km i Holmenkollen 1894.
I 1894 ble Holmen sendt som Norges representant til et renn i Østerrike, og ble tildelt alperosen i sølv. I 1905 ble han tildelt Holmenkollmedaljen. Holmen var også kjent som løypelegger i Holmenkollen. Han konkurrerte for Bærums skiklub. Han var også interessert i trav og var blant annet med på å anlegge Bjerke Travbane.
Holmen var gårdbruker av yrke. Han overtok slektgården på Aker i 1897.
Dengue Fever
To av bandets medlemmer startet bandet i 2001 etter inspirasjon fra en tur de hadde vært på i Kambodsja. Bandet kombinerer kambodsjansk popmusikk med amerikansk psykedelisk rock. De fant deres kvinnelige vokalist på en nattklubb i Little Phnom Penh strøket ved Long Beach. Hun var en velkjent karaokesanger, men bestemte seg for å flytte til USA etter et besøk hos søsteren sin hvor hun fant ut at hun ville jobbe i USA og sende penger hjem til familien i Kambodsja.
Zacharias Wagenaer
Zacharias Wagenaer (født 11. mai 1614 i Dresden, død 1. oktober 1668 i Amsterdam), også kjent som Wagenaar eller Wagner, var en eventyrer og reisende i det 17. århundre og ansatt i de nederlandske Vestindiske og Ostindiske (VOC) kompaniene i forskjellige oppdrag til Brasil, Kina og Japan.
I en alder av 19 år dro Wagenaer til Hamburg hvor han ikke fant noen muligheter for å realisere sine reiseplaner. Han dro derfor til Amsterdam hvor han arbeidet som skriver hos bokhandleren Wilhelm Janson Blauen og begynte å tegne. På råd fra bokhandleren hyret han seg som soldat på et større krigsskip, «Amsterdam», og kom til Recife i Ny-Nederland (nederlandsk Brasil). Etter ankomsten sluttet han i militærtjenesten og begynte å arbeide som skriver for den nederlandske guvernøren Johann Moritz av Nassau.
I Brasil hjalp han Johannes de Laet og Caspar van Baerle med å skrive deres verker om datidens Brasil. Etter at han returnerte fra Brasil offentliggjorde han 109 tegninger i en dyrebok.
Han var sjefsoffiser (opperhoofd) VOC på den lille øya Dejima i Nagasaki–bukta i Japan. Han tjente i to perioder, 1. november 1656 til 27. oktober 1657 og fra 22. oktober 1658 til 4. november 1659.
Wagenaer overtok som guvernør i Kappkolonien etter Jan van Riebeeck 6. mai 1662 og hadde stillingen til 27. september 1666.
Rinko Kikuchi
Rinko Kikuchi (菊地 凛子=Kikuchi Rinko, opprinnelig Yuriko Kikuchi, født 6. januar 1981 i prefekturet Kanagawa i Japan) er en japansk skuespiller. Hun er kjent fra film, fjernsyn og teater, og fra reklamefilmer og musikkvideoer. I 2007 ble hun Oscar-nominert for sin tolkning av en birolle i filmen Babel som en forstyrret døv tenåring som bor i Tokyo med sin far og plaget ved minnet om morens tragiske død.
Asbjørn Sunde
Asbjørn Edvin Sunde (født 26. desember eller 27. desember 1909 på Rørvik i Vikna, død 23. april 1985 i Oslo), også kjent under dekknavnene «Osvald Pettersen» og «Knut Pettersen», var en norsk motstandsmann og partisan under andre verdenskrig, da han ledet sabotasjeorganisasjonen som etter hvert ble kjent som Osvald-gruppen - etter hans kallenavn «Osvald». Osvald-gruppen var den første og mest aktive væpnede, sivile motstandsgruppen i Norge. Sunde nevner selv 39 konkrete sabotasjeaksjoner som gruppen utførte, i sin selvbiografiske bok Menn i mørket.
Sunde var fra 1932 aktiv i Norges Kommunistiske Parti (NKP), men i løpet av krigen kom det til brudd mellom Sunde og partiets generalsekretær og motstandsleder Peder Furubotn. I 1954 ble han dømt av Eidsivating lagmannsrett til åtte års ubetinget fengsel for spionasje til fordel for Sovjetunionen. Sunde ble løslatt på prøve etter å ha sonet to tredeler av straffen i 1959, og levde et anonymt liv i Oslo til sin død. Han ble ekskludert fra NKP i 1970, selv om han formelt ikke var medlem. Han søkte opptak i 1964, men medlemskap ble avslått av sentralstyret. Sunde mottok den sovjetiske Medaljen for seier over Tyskland.
Tidlige år
Asbjørn Sunde gikk ut av folkeskolen med svært gode karakterer, men i stedet for mer skolegang tok han hyre som sjømann 15 år gammel, året etter reiste han til Horten for å gå inn i det sjømilitære korps. Sunde tok styrmannseksamen i Horten i mai 1929, men hadde imidlertid vanskelig for å tilpasse seg den militære disiplinen, og var ferdig i det sjømillitære korps i januar 1930. Deretter tok Sunde hyre som matros på flere båter, men manglende vilje til å underordne seg og framtredende kommunistsympatier førte til at han ble «svartelistet» etter et par år i sjømannsyrket. Dermed ble det umulig for ham å få hyre og han ble arbeidsløs.
Castro
Navnet eller begrepet Castro har flere betydninger:
Asbjørn Sunde
Tidlige år
Sammen med den avsatte avisredaktøren Per Viktor Mostad arbeidet han midt i 1930-årene for å få de arbeidsløse inn i kommunepolitikken i Horten. De to sto også i spissen for en ny avis i byen: Angrep, og var tillitsmenn i Horten AIL (arbeideridrettslag).
I 1935 vant Sunde 32,000 kroner i Pengelotteriet (1,110,000 i dagens verdi). Han kjøpte da en Packard Cabriolet 1936 modell, til en pris av 18,000 kroner. Resten av gevinstpengene lånte han ut til sine arbeidsløse venner. I 1954 ble gevinsten trukket frem og brukt mot ham av aktoratet i spionsaken, hvor statsadvokat Dorenfeldt hevdet at Sunde «drakk opp pengene».
Den spanske borgerkrig
Sunde deltok som mange andre nordmenn som frivillig i borgerkrigen i Spania. Under denne krigen lærte han å lage og utplassere sprengladninger og bomber. Han ble benyttet til spesialoppdrag bak fiendens linjer, og da andre nordmenn dro hjem ble Sunde værende igjen i Spania. I Spania kjørte Sunde også ambulanse, og hadde andre stabs- og hjelpefunksjoner i de republikanske styrkene. Fra Spania skrev han hjem til NKUs avis Klassekampen og NKPs avis Arbeideren. I partiavisen kom det på trykk under overskriften «Rapport fra vår frontkorrespondent». To av brødrene hans var også i Spania under borgerkrigen. I Norge ble hans bror Rolf Edgar Sunde siktet for verving av Spania-farere. Politiet ransaket også farens hjem i Kopervik.
Sommeren 1938 returnerte Asbjørn Sunde fra Spania, og flyttet til Oslo med familien, der han hadde fått jobb som anleggsarbeider ved bygging av Oslo rådhus. Kort tid etter ankomsten til Oslo ble Sunde bedt om å ta over ledelsen av den norske avdelingen av Wollweber-gruppen etter Martin Hjelmen som overtok ansvaret for gruppene i Nord-Sverige.
Osvald-gruppen i andre verdenskrig
Ferdighetene han tilegnet seg i Spania benyttet Sunde seg av som sabotør og spesialagent i kampen mot okkupasjonsmakten, og som leder av Osvald-gjengen under andre verdenskrig. Han ble fra 1941 en av lederne for den kommunistiske Wollweber-gruppen i Norge, grunnlagt av den tyske kommunisten Ernst Wollweber i samarbeid med Sovjetunionen. Opprinnelig ledet nordmannen Martin Rasmussen Hjelmen den norske delen av Wollweber-organisasjonen, med sabotasjeaksjoner i Norge fra mars 1938. Da Hjelmen ganske tidlig ble tatt av tyskerne, ble Sunde Wollweber-organisasjonens operative leder i Norge. Sunde skapte av dette den såkalte Osvald-gruppen, et navn som ble brukt av den tyske okkupasjonsmakten på den kommunistiske motstandsgruppen i Norge. Organisasjonen dominerte sabotasjevirksomheten i Norge 1941–1944, og med 39 konkrete sabotasjehandlinger var gruppen ansvarlig for brorparten av sabotasjen mot den tyske okkupasjonsmakten. Erik Gjems-Onstad mener at Sunde og gruppens hans stod bak anslagsvis 200 sabotasjeaksjoner.
London-regjeringen ga økonomisk støtte til den kommunistiske Osvald-gruppen via «vestkant-organisasjonen» 2A, men Sundes menn så seg også tvunget til å begå sju bankran for å finansiere sabotasjeoppdrag. Dette gjorde dem upopulære, både blant lokale kommunistgrupper og andre deler av motstandsbevegelsen. Det er på det rene at pengene som ble skaffet ved bankran ble benyttet til drift av gruppen, sabotasje og kamp mot okkupantene. Under en av disse aksjonene ble et uskyldig menneske drept. På denne tiden eksproprierte tyskerne enorme summer sammenliknet med hva motstandsbevegelsen gjorde. Verken før eller etter krigen gjennomførte medlemmene av Osvald-gruppen tilsvarende bankran.
Sunde hadde under annen verdenskrig nær kontakt med den norske Linge-mannen Gunnar Sønsteby og milorglederen Jens Christian Hauge. Gruppen utførte oppdrag for Milorg og Politigruppa (2AP), oppgaver som Milorg fant for farlig eller for kontroversielle, blant annet likvidasjoner. Politigruppa ga Osvaldgjengen verdifull informasjon om tyskernes planer, agenter osv. Oppgavene ble gitt til Osvald-gruppen når de andre motstandsgruppene ikke klarte eller ønsket å påta seg slike mentalt og operativt krevende oppgaver. Andre som tok på seg slike oppdrag og likvidasjoner var spesialtrente Linge-soldater.
Fra 1944 lå også Sundes kone og mindreårige sønn i dekning sammen med Osvaldgruppen, og alle tre slapp fra krigen med livet i behold.
Mot slutten av krigen ble Sunde mer isolert politisk. Peder Furubotn ble i 1941 valgt til generalseretær i NKP, og ledet partiets nye linje med væpnet motstand mot okkupantene. Mens Asbjørn Sunde ville drive mest mulig sabotasjevirksomhet for å hindre okkupasjonsmakten å utnytte norske ressurser, mente Furubotn at NKP burde bygge opp en partisanorganisasjon (gerilja) som skulle holdes i beredskap - dette førte til brudd mellom Furubotn og Sunde. Sunde beskriver selv det vanskelige forholdet til Furubotn under krigen, og han ble motarbeidet av ledelsen i Norges Kommunistiske Parti allerede fra 1944 - og la ned Osvald-gruppen samme år på skriftlig ordre fra Sovjetunionen.
Sunde ble tildelt den sovjetiske militære Medaljen for seier over Tyskland, som ble tildelt enhver som deltok i organisert form for krigføring under andre verdenskrig, i både hær, marine og luftvåpen, samt NKVD. I 1954 ble denne beslaglagt av politiet som bevis i straffesaken mot ham.
Etter krigen
Etter krigen flyttet familien til Oslo. Gunnar Sønsteby skaffet ham arbeid hos ESSO på Sjursøya. Sunde utga i 1947 erindringsboken Menn i mørket som kom i tre opplag. Etter Sundes død ble boka utgitt på nytt av Falken Forlag, med etterord av Terje Halvorsen. I 2009 kom et nytrykk av boken, som igjen bragte kommunistgruppenes motstandskamp på dagsordenen. Sunde var senere maritim konsulent for Dreyer forlag. Krigsromanen «Stormen», som ble utgitt av Hans Braarvig (1953), under pseudonymet Tor Venge, bærer tydelig preg av Sunde.
Sunde ble dekorert av norske myndigheter (Deltagermedaljen) for sin krigsinnsats.
Ganske raskt etter krigen ble Sunde og andre medlemmer av Osvaldgruppen utsatt for hard kritikk både fra kommunistpartiet og fra borgerlig hold. Overlege Johan Scharffenberg anklaget dem for likvideringer, mens bankdirektører og svenske ASEA Per Kure krevde erstatning for sprengningsaksjoner gjennomført av gruppen. Medlemmer av Osvald-gruppa har senere uttalt at de følte seg forfulgt etter krigen.
Spionasjedom
Sunde ble i 1954 dømt til åtte års fengsel for spionasje til fordel for Sovjetunionen. I retten ble det hevdet at politisk overbevisning ledet ham til å spionere for Sovjetunionen.
Den medtiltalte bøssemakeren Erling Norby ble dømt til tre års fengsel.
I januar 1958 sendte Sunde en søknad om benådning til Kongen, grunnet sykdom og sterke smerter. Søknaden var støttet av fengselslegen, fengselsdirektøren samt fengselsstyret. Justisminister Jens Haugland, etter tilråding fra POT og Riksadvokaten, hindret at brevet nådde frem til Kongen. Etter å ha sonet av straffen ble Sunde løslatt i juni 1959, femti år gammel.
Historikeren Lars Borgersrud, som tok sin doktorgrad om Sunde og Wollweberorganisasjonen (den senere Osvaldgruppen), hevder dommen skyldtes en «hysterisk stemning i Norge på denne tida. Personen Asbjørn Sunde passet inn som personifiseringen av det kommunistiske fiendebildet makthaverne ville skape. Han ville ikke blitt dømt hvis han hadde stilt for retten i dag, sa Borgersrud, som hevdet innholdet i saken mot Sunde i realiteten var fiktivt». Videre uttalte Borgersrud om selve dommen at retten «mente å ha funnet det bevist at Sunde hadde overlevert hemmelige militære opplysninger til russerne. Det ble ikke bevist, men retten la likevel til grunn at det hadde skjedd».
Borgersrud ble imøtegått av Sunde-biografen og journalisten Egil Ulateig. Ulateig hevdet i 2010 at dommen mot Sunde «i virkeligheten var [...] godt underbygd med solid spaningsarbeid».
Ørnulf Tofte deltok som ung politimann i etterforskningen av Sundes sak. Blant bevisene fra Toftes etterforskning, var et pengebevis hvor en større mengde penger ifølge dommen ble funnet innsydd i Sundes sofa.
Sunde ble dømt for å ha overlevert Heimevernets beredskapslister til russerne. Aase Eugenie Andresen arbeidet hos Generalinspektøren for Heimevernet. Hun overleverte 15 pakker med papirer til Sunde. Sunde erkjente å ha mottatt og lest dokumentene, men hevdet at de siden ble kastet. Mitrokhin-arkivet bekrefter at papirene ble overlevert.
Dokumentene fra etterforskningen er ikke frigitt av PST og journalister som har bedt om innsyn har fått avslag. Lars Borgersrud har tidligere fått innsyn i deler av materialet fra etterforskningen.
Anonymt liv
Etter fengselsoppholdet levde han som uføretrygdet et anonymt liv tilbaketrukket fra offentligheten fram til sin død i 1985, og slet med dårlig fysisk og psykisk helse. Han var medlem av et lokallag i NKP i nabolaget hvor han bodde i Oslo øst. Men som resultat av fraksjonskamper i partiet ble han ekskludert fra NKP på slutten av 1960-årene.
Ettermæle
Fra krigen om frem til omkring 1990 har biografer og historikere gitt et nesten uten unntak negativt bilde av Sunde. Fremst i denne tradisjonen i nyere tid står journalisten Egil Ulateig med Raud krigar, raud spion (1989), men Sunde fikk også sterkt kritisk omtale i Haakon Lies Krigstid (1982) og i Torgrim Titlestads ''Peder Furubotn. I kamp, i krig'' (1977). Tore Pryser har gitt en mer positiv vurdering i Arbeiderbevegelsens historie bind 3 (1988).
Egil Christophersens Vestfold i krig (1989), Kåre Olav Solhjells Krigsår i Hallingdal (1995) og Terje Halvorsens Mellom Moskva og Berlin (1996) har imidlertid et mindre kritisk syn på Sunde enn tidligere historikere. Lars Borgersrud skrev doktoravhandlingen Wollweber-organisasjonen i Norge (1995),og bøkene Nødvendig innsats - Sabotørene som skapte den aktive motstanden (1997) og Fiendebilde Wollweber (2001) om Sunde. Han beskriver Sunde som Norges viktigste sabotasjeleder under andre verdenskrig.
I 1995 ble det avduket en minnesmerke over de falne i Osvaldgruppen, en minneplakett ved hovedinngangen til den gamle Østbanebygningen i Oslo. LO i Oslo sto for arrangementet. Siden har det vært en årlig foreteelse å hedre gruppens medlemmer på 1. mai.
I 2012 ble Sunde og motstandsgruppen hedret på den nye Frydenberg skole i Oslo, som var bygget på industriområdet der gruppen sprengte anlegget til Per Kure AS under krigen. 23 av sabotørene fikk rom på skolen oppkalt etter seg og skolens bibliotek ble oppkalt etter Sunde selv.
Den 4. oktober 2013 ble åtte gjenlevende medlemmer av Osvald-gruppen hedret av Regjeringen ved forsvarsminister Anne-Grete Strøm-Erichsen, for sin virksomhet under krigen. Hedersseremonien ble til på initiativ fra SV, som gikk med på å utdele utmerkelser til soldater i Afghanistan mot at gjenlevende medlemmer av Osvald-gruppen også kunne få medaljer. «Dere var sabotørene og soldatene i mørke, som forble i mørke. I dag beklager vi at mange av dere ble mistenkeliggjort og underkjent», sa forsvarsminister Strøm-Erichsen i sin tale. Hun uttalte at gruppen gjennomførte ikke bare de fleste, men også de mest virkningsfulle sabotasjeaksjonene i Norge under krigen. «Vår nære allierte ble plutselig vår bitre fiende da Hitler-Tyskland var beseiret. Derfor kunne en mann som Asbjørn Sunde gå fra å være krigshelt i det ene øyeblikket til å bli stemplet som forræder i det neste. Derfor ble dere stille. Derfor forble dere i mørke», sa forsvarsministeren. Hun fremhevet medlemmenes personlige egenskaper som avgjørende for resultatene de oppnådde. «Det dere gjorde den gangen, må og skal fram i lyset. Dere er ikke lenger soldater i mørke. Dere er krigsveteraner med en lysende innsats», sa Strøm-Erichsen.
I 2015 lanserte filmskaperen Tore Netland filmen Offer eller spion?, presentert som et «dokudrama». Filmen er en dokumentarisk skildring av Sundes innsats, laget ved å presentere en blanding av rent dokumentarisk materiale og dramatisering med skuespillere.
Emily Scott (skøyteløper)
Emily Scott (født 16. februar 1989) er en amerikansk skøyteløper som konkurrerer i kortbaneløp. Hun representerte landet sitt i Vinter-OL 2014 i Sotsji, der hennes beste individuelle resultat var nummer 5 på 1500 meter.
Angrepet på Norge i 1940
Angrepet på Norge i 1940 (på tysk omtalt med kodenavnet Weserübung-Nord) var det tyske militære angrepet på Norge tirsdag 9. april 1940 under andre verdenskrig. Angrepet var historiens første integrerte luft, sjø- og landangrep under én kommando, general Nikolaus von Falkenhorst.
Det var et overraskelsesangrep uten forutgående krigserklæring fra natten mellom 8. og 9. april mot Moss, Oslo, Horten, Arendal, Kristiansand, Egersund, Stavanger, Bergen, Trondheim og Narvik samt mot alle kystbefestninger og flyplassene Fornebu og Sola. Etter at det tyske angrepet hadde startet, møtte den tyske sendemann Curt Bräuer opp hos utenriksminister Halvdan Koht og forlangte betingelsesløs kapitulasjon, noe som ble avvist fra norsk side. Norske styrker på Oscarsborg festning senket den tyske krysseren «Blücher» i Drøbaksundet. Dette forsinket ilandstigningen i Oslo og gav kongen, regjeringen og Stortinget tid til å unnslippe.
Narvik ble besatt av de tyske angriperne 9. april, men den norske 6. divisjon under ledelse av generalmajor Carl Gustav Fleischer greide sammen med britiske, franske og polske styrker å gjenerobre byen i slaget om Narvik den 28. mai. Dette var Tysklands første nederlag under krigen, og ble en viktig moralsk seier for de allierte. Gleden ble imidlertid kortvarig, siden Tysklands angrep på Frankrike 10. mai gjorde at de allierte styrkene måtte trekkes ut i starten av juni. Uten fremmed støtte måtte Norge oppgi kamphandlingene på norsk jord. Kongen og regjeringen dro i eksil i Storbritannia, slik at de med base i London kunne fortsette motstandskampen mot den tyske okkupasjonen.