cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Humboldt-Universität zu Berlin
Humboldt-Universität zu Berlin (Humboldt-universitetet i Berlin) er Berlins eldste universitet. Det ble grunnlagt i 1810 av den liberale prøyssiske statsmannen, utdannelsesreformatoren og lingvisten Wilhelm von Humboldt. Universitetet ga navn til den humboldtske universitetsmodellen og ble mønsterdannende for senere vestlige universiteter. Universitetet har ofte blitt blitt beskrevet som «alle moderne universiteters mor». På 1800-tallet og begynnelsen av 1900-tallet var universitetet regnet som verdens fremste universitet innen naturvitenskap og medisin, og forskere som Albert Einstein hadde sitt virke ved universitetet. Universitetet hadde også en sterk stilling internasjonalt innen fag som filosofi, historie og arkeologi. Universitetet ble i praksis delt under den kalde krigen; etter 1990 gjennomgikk universitetet store reformer og det har siden vært rangert som et av de beste universitetene i Europa, særlig innen humaniora. Humboldt-universitetet er et av universitetene den tyske regjeringen har utpekt til «eliteuniversiteter». 40 nobelprisvinnere har vært tilknyttet universitetet.
Universitetet frem til delingen
Universitetet ble grunnlagt under navnet Universitetet i Berlin (Berliner Universität; Alma Mater Berolinensis) i 1810 av den liberale prøyssiske statsmannen, utdannelsesreformatoren og lingvisten Wilhelm von Humboldt. I perioden 1828–1946 bar universitetet navnet Friedrich-Wilhelms-Universität til ære for kong Fredrik Vilhelm III av Preussen.
Humboldt ønsket å skape et nytt utdannelsessystem i Preussen. Hovedsøylene i hans reformer var idéen om at forskning og undervisning hører nært sammen, at vitenskapen skal være fri, og at studentene skal preges av et humanistisk dannelsesideal. Disse prinsippene ble senere kjent som den humboldtske universitetsmodellen og fikk stor betydning i hele verden, særlig gjennom at amerikanske universiteter tidlig tok dem til seg. Humboldt-universitetet har derfor blitt beskrevet som «alle moderne universiteters mor». Det Kongelige Frederiks Universitet ble også etablert i Christiania i 1811 etter forbilde av universitetet i Berlin.
Izidor Šušteršič
Izidor Šušteršič (født 18. februar 1977) er en slovensk snøbrettkjører som konkurrerer i parallell. Han representerte landet sitt under Vinter-OL 2014 i Sotsji, der hans beste resultat var nummer 21 i parallellstorslalåm.
Humboldt-Universität zu Berlin
Universitetet frem til delingen
De første professorene, blant dem den romantiske rettsteoretikeren Carl von Savigny, var sentrale i å forme det nye universitetet i tråd med Humboldts ideer. Blant universitetets første rektorer er noen av filosofiens største navn på 1800-tallet, herunder Johann Gottlieb Fichte, Friedrich Schleiermacher og Georg Wilhelm Friedrich Hegel. Ved siden av de tradisjonelle disiplinene, teologi, rettsvitenskap, medisin, filosofi, filologi, historie og arkeologi, utviklet Universitetet i Berlin seg til et arnested for mange nye naturvitenskapelige fag. Dette skyldtes ikke minst innflytelsen til Wilhelm von Humboldts bror, naturforskeren Alexander von Humboldt. På 1800-tallet og første del av 1900-tallet var universitetet det fremste i verden innen naturvitenskap og medisin, men det var også blant verdens ledende universiteter innen mange humanistiske fag som filosofi, historie og arkeologi.
Cinema Bollywood
Cinema Bollywood er en norsk filmklubb som har jevnlige visninger av bollywoodfilmer på kino. Virksomheten ble etablert i 1997. Første oppsetting var på Soria Moria kino på Torshov i Oslo, og har siden det utviklet seg rundt omkring i landet.
Humboldt-Universität zu Berlin
Et delt universitet
Universitetet ble under den kalde krigen liggende i Øst-Berlin. Det gjenåpnet i 1946, men samtidig startet en stadig mer intensiv kommunistisk undertrykkelse i den sovjetiske okkupasjonssonen og ved universitetet. Flere studenter, særlig liberale og sosialdemokratiske studenter som kjempet for demokrati, ble henrettet av det sovjetiske NKVD. Som svar på denne utviklingen ble Freie Universität Berlin etablert i Vest-Berlin i 1948, med støtte fra USA og som en de facto vestlig etterfølger etter Friedrich-Wilhelms-Universität, som dermed i realiteten ble delt i to institusjoner. Navnet Freie Universität Berlin viser til Vest-Berlins status som del av «den frie verden», i kontrast til «ufriheten» i østblokken generelt og ved universitetet i Øst-Berlin spesielt. I 1949 fikk universitetet i Øst-Berlin navnet Humboldt-Universität; den sovjetiske okkupasjonsmakten ønsket egentlig å oppkalle det etter Stalin eller en annen kommunistleder, men universitetslederne klarte å unngå dette. Navnet Humboldt-Universität ble beholdt etter kommunistregimets fall fordi navnet ble ansett som ukontroversielt og ikke-kommunistisk, og fordi det hadde blitt valgt som en motstandshandling mot kommunistregimet.
Etter Tysklands gjenforening
Etter Tysklands gjenforening i 1990 gjennomgikk Humboldt-Universität en omfattende reform etter beslutning fra delstatsregjeringen, Berlins senat. I denne prosessen ble tusenvis av ansatte avskjediget, stillingene utlyst på nytt og en rekke av de mest politiserte instituttene, særlig innen fag som jus, samfunnsvitenskap og filosofi, nedlagt i en prosess offisielt omtalt som Abwicklung (avvikling) og deretter erstattet av nye institutter. Årsaken var dels at ansettelsene hadde skjedd på rent politisk grunnlag i kommunisttiden og dels at virksomheten ved universitetet i kommunisttiden hadde vært sterkt politisk-ideologisk preget. Nesten alle professoratene ble deretter besatt av vesttyske professorer uten bånd til kommunisme, blant annet mange akademikere som hadde bakgrunn fra Freie Universität. Oppgjøret med kommunisttiden ble gjennomført strengere ved Humboldt-Universität enn ved andre universiteter i det tidligere DDR, bl.a. fordi kommunistregimet hadde ansett universitetet som «juvelen i kronen» blant sine universiteter og fordi CDU-delstatsregjeringen var fast bestemt på å ta et grundig oppgjør med kommunismen. Tidlig i 1990-årene var det først diskusjon om å nedlegge Humboldt-Universität til fordel for Freie Universität, men regjeringen valgte til slutt å beholde universitetet som egen institusjon og heller gjennomføre en total reform av den. Dermed fremstod Humboldt-Universität fra 1990-årene i stor grad som en ny institusjon forankret i en vesttysk akademisk tradisjon og med liten kontinuitet fra det universitetet som fantes i kommunisttiden.
Humboldt-universitetet var et av 14 universiteter som ble utpekt til «eliteuniversiteter» av den tyske regjeringen i 2006 gjennom et program for å fremme «fremragende forskning».
Kjente forskere og studenter
Mange av Europas største tenkere gjennom de siste to århundrer har virket ved universitetet, blant andre filosofer som den subjektive idealisten Johann Gottlieb Fichte (universitetets første rektor), den absolutte idealisten G. W. F. Hegel, teologen Friedrich Schleiermacher, den romantiske rettsteoretikeren Friedrich Karl von Savigny, den pessimistiske filosofen Arthur Schopenhauer, den objektive idealisten Friedrich Schelling, og berømte fysikere som Albert Einstein og Max Planck, foruten betydelige klassiske filologer som Ulrich von Wilamowitz-Moellendorff. Marxismens grunnleggere Karl Marx og Friedrich Engels studerte ved universitetet; det samme gjorde dikteren Heinrich Heine, Tysklands samler Otto von Bismarck og Europas samler Robert Schuman.
40 nobelprisvinnere har hatt sitt virke ved Humboldt-universitetet.
Organisering
I tillegg til fakulteter og sentre består universitetet blant annet av det naturhistoriske Humboldtmuseet og av universitetssykehuset Charité.
Navngitte professorater
Humboldt-Universität har ni navngitte professorater finansiert av eksterne givere. To av disse er knyttet til Nord-Europa-instituttet:
Hovedbygningen
Universitetets hovedbygning befinner seg i sentrum av Berlin, i byens paradegate Unter den Linden. Den senbarokke bygningen fra 1748 var opprinnelig prins Henrik av Preussens palé. De fleste instituttene befinner seg i nærheten av hovedbygningen i Berlins sentrum, bortsett fra de naturvitenskapelige, som ligger ved Adlershof sør i Berlin.
Xuanhua (distrikt i Zhangjiakou)
Xuanhua (kinesisk: 宣化区, Xuānhuà Qū) er en kinesisk by og et bydistrikt i provinsen Hebei i det nordlige Kina. Det ligger under byprefekturet Zhangjiakou. Det er nesten fullstendig omsluttet av et fylke av samme navn, Xuanhua.
Xuanhua ligger 180 km nordvest for Beijing og har en befolkning på 274 000.
Historie
Xuanhua er en svært gammel by med en rik militær og landsbrukshistorie. I moderne tid er distriktet blitt et industrielt område med en høyteknologisone som promoteres av Hebeis provinsregjering.
Zhu Di, før han ble Yongle-keiseren (Ming), regjerte Xuanhua som Prinsen av Yan.
Under Qing-dynastiet var det fortsatt seter for et prefektur (fu) og var av de jesuittiske misjonærer kjent som «Suen-hao-fou».
Kulturminner
Xuanhua har en grav fra Liao-dynastiet (960–1127) dekorert med et fargelagt himmelkart med 268 stjerner, solen, månen og fem planeter: Merkur, Venus, Mars, Jupiter og Saturn.
Samferdsel
Kinas riksvei 110 løper gjennom området. Den begynner i Beijing og passerer gjennom Zhangjiakou, Jining, Hohhot og Baotou til den ender i Yinchuan i den autonome region Ningxia Hui.
Kinas riksvei 112, en ringvei som går rundt Beijings byprovins, fører gjennom området.
Heringstad
Heringstad, også skrevet Hæringstad, er en gård i Heidal i Sel kommune i Gudbrandsdalen. Gården var befolket før 1500. Den er fremdeles en av de største i dalen med over 300 dekar dyrka mark, 7 500 dekar skog og en del krattskog og fjell. Gårdstunet er et fredet kulturminne.
Historie
Gården ble trolig ryddet mellom 500 og 1000 e.kr., da de fleste gårder med navn som ender på -stad er typiske for tiden før og i vikingtid.
Etter som trelasthandelen med særlig Holland og England økte utover 1700-tallet, økte også bøndenes overskudd. Dette gav seg utslag i en omfattende byggeaktivitet på gårdene i Gudbrandsdalen fra omkring 1750 og noe utover 1800-tallet da krigførende nasjoner hadde behov for trelast til skip og andre byggeprosjekter. Dette kom trolig også brukeren på Heringstad til gode, som rådde over veldige skogeiendommer, og som ellers i nordre Gudbrandsdalen aldri tidligere hadde vært rørt med øks. Her var det nok skog å ta av både til eksport og eget behov.
Personer tilknyttet gården
Et fragmentert sett med mennesker tilknyttet gården er:
Dyrene i Hakkebakkeskogen
Dyrene i Hakkebakkeskogen kan vise til:
Sosionom
Sosionom er i Norge en beskyttet profesjonstittel som bare kan brukes av personer med høyere utdanning i sosialt arbeid. En sosionom bistår barn, voksne, grupper og lokalsamfunn i deres innsats for bedre livsvilkår. Sosionomer arbeider hovedsakelig med psykososiale problemstillinger i offentlige og private helse- og sosialtjenester, og i skolen. Sosionomer er kvalifisert til å forebygge, løse og redusere sosiale problemer på gruppe- og individnivå. Arbeidet er forankret i menneskerettigheter og sosial rettferdighet.
Kompetanseområder
Relasjons- og nettverksbygging; psykososial behandling, sosialrådgivning, psykoedukasjon, miljøterapi; kommunikasjon og samhandling på individ- og systemnivå; rusbehandling og -rådgivning; barne- og familievern; kunnskap om lovgivning, lovanvendelse og stønadsordninger på familie-, trygde-, barnevern- og sosialfeltet, samt solid kunnskap om offentlig saksbehandling.
Sosionomer i skolen har kompetanse til:
Sykehussosionomer
Sykehussosionomer driver sosialfaglig arbeid ved sykehus, som kan inndeles i tre hovedområder; praktiske oppgaver, psykososialt arbeid og undervisningsvirksomhet.
Utdanning
Profesjonsstudiet i sosialt arbeid gis ved flere høgskoler og universitet i Norge, og inneholder teori og praksis innenfor blant annet juridisk metode og velferds- og familiejus samt psykologi, sosialmedisin (dvs. rusomsorg, rusbehandling), psykiatri, sosiologi, sosialpolitikk, stats- og kommunalvitenskap og sosialfaglige emner. Den siste emnegruppen omfatter sosialt arbeids teorier og arbeidsmåter. Utdanningen er nærmere beskrevet i Rammeplan for 3-årig sosionomutdanning. Veiledete praksisstudier og ferdighetstrening er sentrale elementer i studiet. Videre vektlegges tverrfaglig læring, som skjer i fellesundervisning med flere helse- og sosialarbeiderutdanninger. Denne legger grunnlag for tverrfaglig og flerfaglig samhandling i praksis.
Utdanning til sosionom gis blant annet ved Diakonhjemmet Høgskole, Universitetet i Agder, Høgskulen på Vestlandet, Nord universitet, UIT, Høgskolen i Lillehammer, Høgskolen i Oslo, NTNU, Høgskulen i Volda, Høgskolen i Østfold og Universitetet i Stavanger.
George W. Romney
George Wilcken Romney (født 8. juli 1907 i Colonia Dublán i kommunen Nuevo Casas Grandes i delstaten Chihuahua i Mexico, død 26. juli 1995 i Bloomfield Hills i Michigan i USA) var en amerikansk politiker og forretningsmann.
Sosionom
Utdanning
I 2015 var det i Norge nær 15 000 utdannede sosionomer, og det utdannes ca. 800 nye sosionomer hvert år.
George W. Romney
Bakgrunn
Bakgrunnen til at familien bodde i Mexico, var at Georges besteforeldre hadde vært polygame, slik mange mormoner var, og da dette ble forbudt i USA reiste de sammen med andre i samme situasjon til Mexico der det oppstod en rekke mormonske bosettinger («colonia»). Familien flyktet senere tilbake fra den meksikanske revolusjonen, først til Oakley i Idaho, deretter til Salt Lake City i Utah. Ved siden av grunnskolen gikk han hos sin far i lære som tømmermann. George Romney dro i 1926 til Storbritannia, der han tilbrakte to år som misjonær for mormonerne, først i England, deretter i Skottland.
Sosionom
Etter- og videreutdanning
Etter endt sosionomutdanning kan man videreutdanne seg innen blant annet barne- og ungdomsvern, arbeid med eldre, psykisk helsearbeid og rus, rehabilitering, eller kognitiv terapi. Det er mulig å ta master og doktorgrad i sosialt arbeid.
George W. Romney
Tidlig virke
Han ble innskrevet ved University of Utah og ved George Washington University, men tok ikke slutteksamen; derimot slo han inn på en fremgangsrik karriere som forretningsmann, og ble styreformann og så president for American Motors Corporation. Han ledet også Jesu Kristi Kirke av de siste dagers helliges distrikt rundt Detroit.
Kanadabarlind
Kanadabarlind (Taxus canadensis) er et tre i barlindslekten, som inngår i barlindfamilien. Treet vokser i det østlige Nord-Amerika nord for elven Ohio, og med sørligste lokalitet i Kentucky.
Sosionom
Etter- og videreutdanning
Gjennom FOs godkjenningsordninger kan sosionomer også få godkjent spesialkompetanse og bli godkjent som faglig veileder, klinisk sosionom eller klinisk spesialist.
George W. Romney
Karriere i politikken
George W. Romney arbeidet i Washington, D.C. der han skrev taler for David I. Walsh, demokratenes representant i USAs senat fra Massachusetts. I 1930 ble han lobbyist for Alcoa. Han giftet seg i 1931 med Lenore LaFount.
Kanadabarlind
Hybridbarlind (Taxus × hunnewelliana = syn. Taxus cuspidata × canadensis) er en hybrid mellom japanbarlind (Taxus cuspidata) og kanadabarlind (Taxus canadensis).
Kanadabarlind er mer en busk enn et tre, det blir sjelden mer enn 2,5 meter høyt. Kanadabarlind er giftig, men ikke så giftig som europeisk barlind (Taxus baccata).
Sosionom
Yrkesutøvelse
I Norge arbeider sosionomer innenfor et vidt spekter av arbeidsfelt. En stor andel arbeider i sosialtjenesten (NAV) og barneverntjeneste, i rusfeltet, i somatisk og psykisk helsevern, i Kriminalomsorgen, skole, statlig barne-, ungdoms- og familieforvaltning, krisesenter, m.m.
George W. Romney
Karriere i politikken
Etter ni år forlot han Alcoa for å arbeide for bilindustrien i Detroit. Han gjorde raskt karriere hos American Motors Corporation, og den høye profilen i bilindustrien banet veien for Romneys politiske karriere som republikaner.
Sosionom
Yrkesutøvelse
Sosionomer er ikke autorisert helsepersonell, men faller inn under Lov om helsepersonell m.v. § 3-1 pkt 2. dersom de deltar i helsehjelp eller er ansatt i en helseinstitusjon.
George W. Romney
Karriere i politikken
Romney var guvernør i Michigan fra 1963 til 1969, og USAs boligminister fra 1969 til 1973. Han ble oppfattet som en moderat republikaner, noe til høyre for Nelson Rockefeller, men klart til venstre for Barry Goldwater og Ronald Reagan.
Sosionom
Yrkesutøvelse
Sosionomens yrkesutøvelse kjennetegnes av endringsarbeid i relasjon og gjennom samhandling mellom mennesker. Ved å etablere og opprettholde en konstruktiv relasjon gjennom hele arbeidsprosessen bidrar sosionomen til motivering og mobilisering av ressurser, og profesjonell håndtering av konflikter som måtte oppstå.
George W. Romney
Karriere i politikken
Han forlot politikken i 1973, men deltok i 1994 i sønnen Mitt Romneys kampanje for å vinne en plass i senatet for Massachusetts. Mitt Romney tapte valget mot den sittende senatoren Ted Kennedy.
Sosionom
Yrkesorganisasjon og fagforening
FO har et eget profesjonsråd for sosionomer som skal ivareta sosionomes faglige og politiske interesser. Rådet ledes av Hanne Glemmestad.
Alt
Alt kan vise til:
Lageshallen
Lageshallen ligger på Rabba og er et høydedrag mellom Haldenjordet/Dihlejordet og Storløkka i tidligere Norderhov kommune, nå del av storkommunen Ringerike. Området, som sogner til Haug prestegjeld og ligger i nær tilknytning til Hønefoss, har tilkomst via Rabbaveien og Lageshallveien. Lageshallen har villabebyggelse med utsikt mot nord, øst og sør.
Carl Fredrik Engelstad
Carl Johan Fredrik Engelstad (født 11. november 1915 i Hadsel, død 1. oktober 1996) var en norsk teatersjef, forfatter, dramatiker, journalist, litteraturforsker og oversetter. Engelstad var utdannet magister i europeisk litteraturhistorie. I 1960–61 var han teatersjef for Nationaltheatret. Han arbeidet det meste av sitt liv som journalist og litteraturkritiker, først for Morgenbladet og deretter Aftenposten.
Viktor Mamatov
Viktor Fjodorovitsj Mamatov (russisk Виктор Фёдорович Маматов, født 21. juli 1937 i Belovo, Kemerovo oblast) er en tidligere russisk skiskytter.
Under VM 1967 i Altenberg vant han gull på 20 km.
Kid Andersen
Christoffer «Kid» Lund-Andersen, kjent under artistnavnet Kid Andersen, (født 15. januar 1980) er en norsk bluesgitarist fra Herre i Telemark.
Han reiste tidlig til USA og ble med i bandet til Charlie Musselwhite. Da Little Charlie Baty skulle pensjonere seg fra turnering med Little Charlie & the Nightcats overtok Kid plassen i bandet som gitarist. Bandet ble nå hetende Rick Estrin & The Nightcats og består av munnspiller/vokalist Rick Estrin, gitarist Kid Andersen, bassist Lorenzo Farrell, og trommeslager J. Hansen.
Han ble også kjent som produsent i Norge etter å ha produsert comeback-albumet Soul Deep til Noora Noor i 2009.
Kid Andersen er søskenbarn til bluesartisten Joakim Tinderholt
Porta Nigra
Porta Nigra (den sorte porten, lokalt mest omtalt som Porta) er en stor romersk byport i den tyske byen Trier, og byens fremste vartegn. I 1986 ble den oppført på UNESCOs verdensarvliste som en del av Verdensarvsteder i Trier og Igel.
Porta Nigra ble bygget omkring 180 e.Kr. i den da romerske byen Augusta Treverorum. Navnet er avledet av bygningens dunkle farve, som oppstod gjennom sandstenens forvitring.
Krogh
Krogh er et etternavn som stammer fra Danmark og som er alminnelig utbredt i Norge. Navnet er derfor ikke beskyttet. Kjente bærere av dette slektsnavnet omfatter:
Omid Nouripour
Omid Nouripour (persisk امید نوری پور født 18. juni 1975 i Teheran, Iran) er en tysk politiker (De grønne). Han ble i 2022 valgt som en av to ledere for Bündnis 90/Die Grünen. Han hadde tidligere vært medlem av det føderale styret i De grønne, og fra sommeren 2006 medlem av det tyske parlamentet, etter at han rykket opp da Joschka Fischer gav opp sitt sete i parlamentet.
Kinesisk barlind
Kinesisk barlind (latin: Taxus chinensis) er et tre i barlindslekten, som inngår i barlindfamilien. Arten vokser i Kina i Asia.
Treet blir mer enn 5 meter høyt.
J. Evan Bonifant
Bonifant har spilt i mange filmer og serier, blant annet i Blues Brothers 2000, der han hadde rollen som Buster «Blues».
I 1995 ble Bonifant mottaker av Young Artist Award. Denne prisen mottok han for sin medvirkning i 3 Ninjas Kick Back.
Alfredo Zitarrosa
Alfredo Zitarrosa (født 10. mars 1936 i Montevideo, død 17. januar 1989) var en uruguayansk sanger, poet, forfatter og journalist. Han er en av de viktigste figurene i den populære musikk av sitt land og Latin-Amerika.
En av Montevideo viktigste teatre og konsertsaler i dag heter Sala Zitarrosa til minne om Alfredo Zitarrosa.
Bjørn Bolstad Skjelbred
Bjørn Bolstad Skjelbred (født 10. juni 1970 i Oslo) er norsk komponist og pianist. Skjelbred er født og oppvokst i Oslo og har studert klassisk piano fra 8-årsalderen,  gått på musikklinje ved Foss videregående skole i Oslo, gjennomført private studier i satsteknikk og komposisjon hos Nils E. Bjerkestrand og fullført kandidatstudiet i komposisjon ved Norges musikkhøgskole med Bjørn Kruse og Ragnar Søderlind som veiledere. Våren 2006 fullførte Skjelbred Diplomstudiet i komposisjon ved Norges musikkhøgskole, med Asbjørn Schaathun og Bjørn H. Kruse som veiledere. Skjelbred har også studert privat med den renommérte, italienske komponisten Luca Francesconi.
Skjelbred har skrevet over 60 verk i mange ulike genre: Solo- og kammermusikk, elektro-akustisk musikk, for sinfonietta og orkester samt musikk for film og teater. Blant annet har han samarbeidet med teatergruppa De Utvalgte, slagverker Eirik Raude, ensemblet Pärlor för svin (Sverige), Nordic Voices, Ensemble 2000 (DK) og fløytisten Marianne Leth (DK). Skjelbred er en del av Fakta Morgana sammen med Marius Kolbenstvedt og Ingebjørg Torgersen som har produsert multi-forestillingene Legitim Vold? vist på Ultimafestivalen 2002, og «Thank Heaven for September 11» 1 og 2 som er vist på Høstustillingen 2003 og lanseringen av den norske utgaven av «Le Monde Diplomatique». Skjelbred har også skrevet flere verk for amatører og unge musikere. Skjelbreds verk har blitt fremført i Norden, Tyskland, Frankrike, USA og Canada. Et skolekonsertprosjekt i samarbeid med slagverksolisten Eirik Raude og videokunstneren Boya Bøckman har foruten i Norge blitt fremført i flere europeiske land. Skjelbreds musikk har blitt fremført ved flere festivaler, blant annet Ultima, Ilios og flere UNM-festivaler. Ved siden av komposisjonsvirksomheten underviser han i komposisjon og improvisasjon, har vært nestformann og aktiv i Ny Musikk Oslo og jobber ellers aktivt som freelancemusiker, arrangør og låtskriver innenfor jazz/pop/rock, blant annet i bandet Urban Visions.
Skjelbred har også i en årrekke vært styremedlem i Norsk Komponistforening.
Fylkesvei 2080
Frem til 2019 hadde veien betegnelsen fylkesvei 448 (Hedmark).
Stortveblad
Stortveblad (Neottia ovata) er en plante i orkidéfamilien (marihandfamilien). Den var tidligere regnet til slekta Listera.
Utseende
Stortveblad er en ganske stor og grov plante, mye større enn sin nære slektning småtveblad. Den er allikevel ganske anonym på grunn av fargene den har. Den er nemlig grønn og gulgrønn, og derfor ikke alltid så lett å legge merke til på tross av størrelsen.
Stortveblad har to ovale, store blader ved basis av stengelen (det norske slektsnavnet tveblad betyr to blader). I toppen av en opptil 60 centimeter lang stengel sitter et aks med flere titalls gulgrønne blomster. Stortveblad kan opptre i store mengder der den vokser.
Forekomster i Norge
Stortveblad vokser for det meste på kalkrik grunn, enten i skog eller på myr. Den finnes over mye av landet helt nord til Porsanger, men siden den trenger kalk mangler den flere steder i Sør-Norge. Den vokser spredt, og er ikke veldig vanlig noen steder selv om den opptrer ganske hyppig spesielt på kalkområder i Nord-Norge. Stortveblad er ikke freda, og er i rødlistevurderingen 2021 regnet som livskraftig (LC).
Valerij Kolegov
Valerij Jevgenjevitsj Kolegov (russisk: Валерий Евгеньевич Колегов; født 29. november 1995) er en russisk snøbrettkjører som konkurrerer i parallell. Han representerte landet sitt under Vinter-OL 2014 i Sotsji, der hans beste resultat var nummer 19 i parallellstorslalåm.
Latvias historie
Latvias historie er preget av okkupasjon fra nabolandene, grunnet landets strategiske posisjon, både når det gjelder handel og militær tilgang til Østersjøen.
Tidlig historie
Mennesker har bodd i området siden omtrent 9 000 år f.Kr.
Noen av forfedrene til dagens latviere besto av finsk-ugriske stammer (blant dem livere) som slo seg ned i området for det nåværende Estland og nordre Latvia. Rundt år 2000 f.Kr. innvandret en rekke baltiske stammer som på 900-tallet kaltes blant annet kurlendere, latgalere, selenere og semgalere. De bodde langs viktige handelsruter, både nord-sør og øst-vest.
Handel, blant annet med rav, foregikk med romerriket, Tyskland og Russland. Handelsruten fra Skandinavia til Konstantinopel gikk også gjennom Kurland.
Latvia var historisk oppdelt i Livland og Kurland, rike områder som også var interessante for andre å kontrollere.
Tysk dominans
Etter at den tyske biskop Albert gikk i land i 1201 og grunnla Riga, ble området dominert av Den tyske orden fram til 1500-tallet. Den tyske orden var en tysk ridder- og presteorden med Øst-Europa som sitt virkefelt. Den hadde tatt opp i seg en lokal orden, Sverdbroderordenen, i 1237. Tyskerne konverterte de hedenske stammene til kristendommen og etablerte seg som en overklasse i landet, med latvierne som livegne. Den befestede byen Riga ble brukt som base for ordenens virksomhet.
På 1200-tallet ble konføderasjonen Livland satt opp under tysk styre. Riga ble også en by i den mektige Hansaen, og handelen tok seg opp. Mot slutten av 1300-tallet ble den hanseatiske innflytelsen svekket som følge av hard konkurranse.
På 1500-tallet, etter reformasjonen, ble de vestlige delene av landet protestantiske. Øst i landet har de beholdt katolisismen fram til moderne tid.
Polsk og svensk dominans
I 1621 ble Livland erobret av den svenske kongen Gustav II Adolf, og det ble svensk i 1629. Se Svensk Livland.
På slutten av 1600-tallet hadde Kurland en økonomisk vekstperiode. De drev blant annet gruvene på Eidsvoll og Kongsberg og forpaktet Flekkerøya ved Kristiansand. Hertugdømmet Kurland forble selvstendig.
På slutten av 1600-tallet vokste også Latvia fram som en nasjon med felles språk og felles kultur.
Russisk dominans
Etter slaget ved Poltava i 1709 ble Livland russisk, og i 1710 ble Rīga inntatt av Peter den store og i 1721 ble hele Vidzeme russisk. Latgale fulgte etter i 1772, mens Kurland ble russisk i 1795. Latvia ble etter hvert en av de mer utviklede provinsene i det russiske tsardømmet. Livegenskapet ble opphevet i 1817 i Kurland, 1819 i Vidzeme og 1861 i Latgale. På 1800-tallet vokste en sterk nasjonal bevegelse fram her som andre steder i Europa.
Mot slutten av perioden vokste det fram en løs, men bred venstreorientert bevegelse, influert av økende urbanisering, fattige kår på landsbygden og marxistiske og sosialistiske idéer i Europa.
Selvstendighet
18. november 1918 erklærte Latvia seg selvstendig fra Russland. Latvia inngikk fredsavtale med Sovjetrussland 11. august 1920. Kaoset etter første verdenskrig hadde gjort det mulig å rive seg løs fra et Russland i oppløsning, samtidig som latviske væpnede styrker ble etablert på bakgrunn av latvieres deltagelse i krigen. I 1922 ble det første latviske parlamentet valgt, og den første presidenten ble Jānis Čakste.
I mellomkrigstida hadde Latvia en økonomisk og kulturell vekstperiode. Politisk var det likevel turbulent bl.a. på grunn av en lav sperregrense ved valg. I 1934 tok Kārlis Ulmanis makten i landet ved et statskupp. Ulmanis opphevet kulturell frihet, nedla alle politiske partier og nasjonaliserte banker og fabrikker. Dette var lite antisemittisme i Latvia sammenlignet med Litauen og med andre østeuropeiske land i mellomkrigstiden. Et unntak var den ytterliggående nasjonalistiske bevegelsen Pērkonkrusts som hadde antisemittisme som del av sin ideologi. Pērkonkrusts hadde omkring 6000 medlemmer og ble forbudt under Ulmanis.
Andre verdenskrig og sovjettiden
17. juni 1940 ble landet okkupert av sovjetiske styrker og ble en sovjetrepublikk. Dette var en direkte følge av hemmelige tillegg til den sovjetrussiske/tyske Molotov–Ribbentrop-pakten, som delte Øst-Europa inn i sovjetiske og tyske interessesfærer. 5. august 1940 ble Latvia offisielt en del av Sovjetunionen. 14. juni 1941 ble 15 000 latviere deportert til Sibir.
Sommeren 1941 gikk nazityske tropper inn i Latvia og 8. juli ble hele landet okkupert. I Salaspils, Mežaparks, Saldus, Strazdumuiža og Jelgava ble det opprettet konsentrasjonsleirer for latviske borgere og krigsfanger. Latviske jøder og sigøynere ble drept. Holocaust i Latvia ble til dels uført av latvisk milits under tysk oppsyn og nær 99 % av landets jødiske borgere ble drept.
9. mai 1945 la tyske soldater ned sine våpen i Kurland og hele Latvia kom inn under sovjetisk styre.
25. mars 1949 ble 43 000 latviere massedeportert til Sibir.
Latvia var også offer for tung russifisering, hvor russisk-ættede arbeidere med familier ble flyttet inn i landet, både med tvang og med lokkemidler. Landet hadde fra før en russisk minoritet, men i sovjettiden vokste denne til over 30 %.
Etter Stalins død i 1953, forsøkte latviske kommunister å begrense innflyttingen og russifiseringen, men det ble først satt en stopper for det i 1959.
Holocaust
99 % av 70,000 jødiske innbyggere ble massakrert under den tyske okkupasjonen fra sommeren 1941. Ved siden av Litauen var Latvia det europeiske landet der jødene ble nesten totalt utslettet. Drapene ble delvis utført av lokal latvisk milits under tysk oppsyn. Tyske styrker hadde 10. juli 1941 kontroll over Latvia som ble administrert av Otto-Heinrich Drechsler som del av Reichskommissariat Ostland. Mange latviere så den tyske invasjonen som en mulighet til å gjenvinne friheten, ble lettet da sovjetiske myndigheter trakk seg ut og tok i mot tyskerne som frigjørere - frykten for tyskerne var mindre enn hatet mot russerne. Tyskland utnyttet latviernes ønske om frigjøring fra Sovjet i sin propaganda. Tyske styrker rekrutterte latviere til «forsvarsenheter» (det vil si dødsskvadroner) blant annet ved å kjøre rundt med biler påmontert høgtalere. I midten av juli massakrerte reservepolitiet under ledelse av Viktors Arājs mange hundre jøder, kommunister og andre «uønskede» personer. Den første massakren på jøder skjedde 23. juni 1941, trolig utført av tyske styrker. Omfanget av spontane massakre (uten tysk ledelse eller oppfordring) utført av lokale latviere er uklart. Sent i november og tidlig i desember 1941 drepte Einsatzgruppe A sammen med Viktors Arājs milits 27,000 av Rigas jøder i Rumbula-skogen utenfor byen. Syke og eldre ble drept i ghettoen før de fleste andre ble sendt til Rumbula. Tolv tyske politifolk (SD) drepte de 27,000 i Rumbula med maskingeværsalver, mens 1500 lokalt politi og Arajs-milits holdt vakt. I tillegg til latviske borgere ble omkring 25,000 jøder fra andre tyskkontrollerte områder deportert til Latvia og drept der. Arājskommando, en lokal milits, tok livet av minst 26,000 sivile i Latvia, i hovedsak jøder, på oppdrag fra Einsatsgruppe A. Kommandoen deltok også i massakre i erobrede områder av Sovjetunionen.
Selvstendighet igjen
6. september 1991 ble Latvia selvstendig fra Sovjetunionen. En frigjøringsbevegelse hadde vært i virksomhet allerede fra 1980-årene, og etter hvert som Sovjetunionen gikk i oppløsning fikk Latvia flere og flere innrømmelser fra sovjetmyndighetene. Den endelige overgangen til selvstendighet gikk relativt fredelig for seg, men det sovjetiske innenriksministeriet slo hardt ned på demonstrasjoner i hovedstaden Riga, og et antall mennesker ble drept.
Fra 1993–1999 var Guntis Ulmanis president i Latvia, mens Vaira Vīķe-Freiberga var landets president fra 1999–2007.
I 2004 ble Latvia medlem av både EU og NATO.
BBC Symphony Orchestra
BBC Symphony Orchestra eller BBC Symfoniorkester er orkesteret til British Broadcasting Corporation (BBC) og et av de ledende orkestrene i England.
The A List
The A List er et studioalbum av a1. Albumet ble utgitt i 2000 og inneholder en coverversjon av a-has superhit «Take on Me». Albumet lå 15 uker på VG-lista og endte med fjerdeplass som beste plassering.
Oktav (liturgi)
En oktav er i kristen liturgisk sammenheng en periode på åtte dager som følger etter en viktig festdag i kirkeåret. Navnet kommer fra latin octava dies, «den åttende dag», og viser til den siste dagen i perioden. I utgangspunktet var det bare den åttende dagen som ble spesielt markert. Det er kun i Den katolske kirke og Den ortodokse kirke at oktaver formelt feires, men man kan finne spor av det også i andre kirkesamfunns kalendre. Det kirkelige navnet på nyttårsdagen (1. januar) var octava nativitatis Domini (åttendedagen for Herrens fødsel).
Praksisen ble antagelig inspirert av den gammeltestamentlige skikken med å feire tabernakelfesten og dedikasjonsfesten for tempelet i åtte dager. I kristen sammenheng ble oktaver innført på Konstantin den stores tid, da man utvidet feiringene av dedikasjonene av basilikaene i Jerusalem og Tyr til åttedagersperioder.
Noe senere innførte man oktaver i forbindelse med påske, pinse og i østkirken for epifani. I det 7. århundre ble det også innført oktaver for noen viktige helgenfester, som Peter og Paulus og Laurentius.
I det 12. århundre begynte man i vestkirken å ha spesielle feiringer også på dagene mellom hovedfesten og oktavdagene. Disse ble dermed også regnet som helligdager. I løpet av middelalderen ble antallet oktaver økt kraftig, men ved reformene av breviaret under Pius V og Pius X ble de igjen redusert.
23. mars 1955 utstedte Kongregasjonen for ritene et dekret, hvorved Den katolske kirke avskaffet alle oktaver unntatt de for jul, påske og pinse. Pinseoktaven ble så avskaffet ved kalenderreformen i 1969, slik at det i dag kun gjenstår to. I den tradisjonelle latinske messen, som har vokst kraftig verden over, også i Norge, siden pave Benedikt XVIs motu proprio Summorum Pontificum, benyttes dog den gamle kalenderen fra 1955. Pinsen feires således fortsatt med oktav i denne ritus.
I Norge ble Olsok også delvis feiret med en oktav, men denne fikk konkurranse fra en tredje Olavsfest, nemlig translasjonsdagen (= minnedagen) som ble feiret sjette dag etter Olsok, altså 3. august.
I Bergens universitetsbibliotek har man et fragment av et kalendarium, omfattende deler av kalenderen for mai og juni, som ikke har latt seg datere sikkert. Man har likevel festet seg ved at en notis i kalenderen angir at man 7.mai skulle feire oktaven for St. Erchenbald, som var biskop i London fra 675 og døde 30. april 693. Siden biskop Erchenbald var helt ukjent i Norge, må kalenderfragmentet antas å ha engelsk opphav. I 1146 kom en gruppe engelske munker hit for å grunnlegge Lysekloster – et årstall som kan stemme med skrift og utstyr på fragmentet. Dessuten vet vi at dyrkelsen av St. Erchenbald tiltok i denne tiden, etter at hans grav i St. Pauls katedral ble restaurert i 1140, og 14. november 1148 ble det fastlagt en ny translasjonsdag for ham, i tillegg til dødsdagen.
Jack Sherman
Jack Sherman (født 18. januar 1956 i Miami, død 18. august 2020 ) var en amerikansk gitarist. Han var tidligere medlem av Red Hot Chili Peppers som erstatter for Hillel Slovak, da han sluttet for å spille i bandet What Is This?. Sherman arbeidet også med artister som Bob Dylan, Barry Goldberg, George Clinton, Charlie Sexton, Peter Case, John Hiatt, Gerry Goffin, and Tonio K.
Red Hot Chilli Peppers
Sherman deltok på debutalbumet The Red Hot Chili Peppers og var med på å skrive en stor del av materialet til oppfølgeren Freaky Styley, men ble sparket i 1995 og Slovak returnerte til bandet.
Verken Sherman eller gitarist Dave Navarro (medlem i Red Hot Chilli Peppers 1993–1998 og deltok på albumet One Hot Minute) ble inkludert da Red Hot Chilli Peppers ble innvalgt i Rock and Roll Hall of Fame i 2012.
Breiðárlón
Breiðárlón er en bresjø ved sørenden av isbreen Vatnajökull på Island.
Sjøen ligger ikke langt den mer kjente bresjøen Jökulsárlón. Fra Breiðárlón renner det en liten elv ned til Fjallsárlón. En annen elv renner ned til havet.
Barnsbury
Barnsbury er et område i Islington i London. Navnet er en forvanskning av Villa de Iseldon Berners, huset til slekten Berners som eide store deler av Islington etter normannernes erobring av England i 1066. Området var for det meste landlig inntil slutten av 1700-tallet. Juridiske forhindringer hindret utbygging av landområdet fram til 1820-tallet, betydelig senere enn nabodistrikter som Canonbury. Det ble da et attraktivt område for rike Londonborgere som ønsket å bo utenfor bykjernen, spesielt blant de som bodde i City of London og Clerkenwell.
Barnsbury ligger nær City, og hadde den første skysstasjonen for reisende mot nord. I tillegg til handelen med disse var det også omfattende handel med landbruksprodukter, både lokalt og på markedet på Smithfield.
Fengselet Pentonville Prison er til tross for navnet lokalisert innenfor Barnsbury. Det var første moderne fengsel i London, bygget i 1842.
Nitrometan
Nitrometan er en fargeløs væske med kjemisk formel (CH3NO2).
Det brukes blant annet som løsningsmiddel i industrien, til produksjon av insektgift (klorpikrin), til produksjon av legemidler, i organisk syntese, i sprengstoff og som drivstoff i motorsport, for eksempel drag-racing og i miniatyr-motorer. Siden nitrometan inneholder eget oksygen, er det langt mindre behov for tilført oksygen for å oppnå full forbrenning, sammenlignet med bensin. Mens det kreves 14,6 kilo luft for å forbrenne 1 kg bensin, trengs det bare 1,7 kg luft for å forbrenne 1 kg nitrometan. Nitrometan gir ca. 2,3 ganger mer kraft når det forbrennes i motoren sammen med en gitt mengde oksygen, sammenlignet med bensin. Som drivstoff i miniatyr-motorer blandes nitrometan med metanol og motorolje i forskjellige blandings-forhold.
Nitrometan forbrennes sammen med tilført oksygen etter følgende ligning:
Uten tilført oksygen ser forbrenningen slik ut:
I bilsportsammenheng må nitrometan ikke forveksles med dinitrogenoksid (lystgass) som brukes som erstatning for oksygen til motoren for å oppnå maksimal ytelse.
Nitrometan produseres i industriell skala ved å behandle gassen propan med salpetersyre inne i en reaktor-kjele ved en temperatur på 350-450 °C. I denne eksoterme reaksjonen produseres 4 forskjellige nitroalkaner: nitrometan, nitroetan, 1-nitropropan og 2-nitropropan.
I laboratoriet kan nitrometan produseres i små mengder ved å behandle natriumkloracetat med natriumnitritt i en vannoppløsning:
Som sprengstoff er kjemisk ren nitrometan svært lite sensitivt. Det har en detonasjonshastighet på ca. 6200 m/s. Nitrometan danner derimot sensitive og høyeksplosive sprengstoffer i kombinasjon med for eksempel etylendiamin, ammoniumnitrat, ammoniakk, anilin og salpetersyre.
PLX er et høyeksplosivt, flytende sprengstoff som ble oppfunnet og brukt av USA under 2. verdenskrig. Det består av nitrometan og etylendiamin, og har detonasjonshastighet på ca. 7000 m/s. Nitrometan baserte sprengstoffer brukes ikke lenger til militære formål på grunn av høy sensitivitet og dårlig lagrings-stabilitet.
Osbakken (Nedre Eiker)
Osbakken er et område i Mjøndalen i Drammen. Osbakken ligger øst for Mjøndalen sentrum, avgrenset av Miletjern i sør, Drammenselva i nord og Ryghkollen i øst. Stedet har navnet sitt fra Mjøndalsbekken som renner ut i Drammenselva ved tidligere Mjøndalen cellulosefabrikk. Osbakken tilhørte opprinnelig gården Rygh og ble bebygd av husmenn og tjenestefolk på Rygh, senere av arbeidere på Mjøndalen cellulose og papirfabrikken Papyrus.
Jean François Billeter
Jean François Billeter (født 1939; kinesisk pseudonym 畢來德 Bì Láidé) er en sveitsisk sinolog og emeritert professor fra Universitetet i Genève.
I 1972 innførte han et kurs i kinesisk ved Universitetet i Genève. I annen halvdel av 1980-årene overtok han ledelsen av universitetets ferske avdeling for sinologi. Dette vervet hadde han frem til sin pensjonering i 1999. Etter at han ble emeritert har han fortsatt sitt sinologiske arbeid, men da med hovedvekten på tilrettelegging for et alment publikum.
John Chibuike
Emmanuel John Chibuike (født 10. oktober 1988) er en nigeriansk fotballspiller som fra 31. desember 2020 er klubbløs.
Han beskrives som en offensiv midtbanespiller med gode tekniske ferdigheter.
Chibuike kom til Rosenborg fra svenske Häcken i overgangsvinduet sommeren 2011. I sin debut mot Sarpsborg 08 scoret han sitt første mål for Rosenborg på straffe. I sin debut på Lerkendal scoret han 3 mål. Sommeren 2014 ble han solgt av Rosenborg til den tyrkiske klubben Gaziantepspor, hvor han skrev under en kontrakt på 4 år.
Zwinger
Zwinger er en barokkbygning i Dresden kjent for sin fremragende kunstsamling. Den ligger mellom Semperoper og Postplatz.
Vefsn prestegjeld
Vefsn prestegjeld var et prestegjeld i Indre Helgeland prosti i Sør-Hålogaland bispedømme i Nordland.
Zwinger
Navnet er avledet av ordet bezwingen (betvinge). Anlegget var en del av borgen i Dresden, og bestod av en indre og en ytre mur. Mellom disse skulle en mulig invasjonsstyrke bli knust med våpen hvis han lyktes i å ta den ytre muren.
Vefsn prestegjeld
I 1589 var Vefsn et residerende kapellani, underlagt Alstahaug prestegjeld. Kapellaniet hadde en kirke på Dolstad.
Vefsn prestegjeld ble opprettet ved reskript av 6. mars 1767. Gårdene Remnes (nord for Vefsnfjorden) og Sørnes (sør for Vefsnfjorden) ble grensegårder for prestegjeldet. Vefsn prestegjeld omfatter således hele området innenfor Vefsnfjorden.
Zwinger
Museum
Zwingers Gemäldegalerie Alte Meister (billedgalleri gamle mestere) ble en viktig attraksjon blant byens rike kulturarv. Den omfatter bl.a. malerier av Rubens, Canaletto, Raphael og mange andre. Rustkammeret (Rüstkammer) inneholder en fin våpen- og rustningssamling, hovedsakelig fra 15- og 1600-tallet. Det er også en samling av meissenerporselen, klokker og vitenskapelige instrumenter. Bygningene inneholder også Mathematisch-Physikalischer Salon.
Kronentor
Den mest kjente og vel også mest fotograferte del av Zwinger er Kronentor (Kroneporten). På toppen av porten er en kopi av den polske kongekronen. Ovenfor porten befinner seg på vestsiden en annen portal med blikk på en rytterstatue på Theaterplatz.
Glockenspielpavillon
Glockenspielpavillon eller Uhr mit Glockenspiel består av et stort antall porselensklokker laget av meissenerporselen.
Vefsn prestegjeld
Ved høyeste resolusjon av 18. juli 1837 ble det gitt tillatelse til beboerne ved Røsvatnet å opprette en hjelpekirkegård ved Tustervatnet, som de selv måtte finansiere og vedlikeholde. Presten hadde plikt til å forrette jordpåkastelse minst en gang årlig.
Ved kongelig resolusjon av 19. april 1849 ble det besluttet at gårdene Rundsvoll og Skogsmo skulle overføres fra Vefsn prestegjeld til Hemnes prestegjeld.
Ved kongelig resolusjon av 3. august 1859 ble kapellsognet Hattfjelldal utskilt fra Vefsn som Hattfjelldal prestegjeld.
Grane kapell ble tillatt vigslet ved kongelig resolusjon av 7. september 1859.
Ved kongelig resolusjon av 26. juli 1880 ble det deretter gitt tillatelse til å bygge en kapellkirke og anlegge en kirkegård for Drevja på gården Nilsskog.
Ved kongelig resolusjon av 5. februar 1965 ble Grane sogn utskilt fra Vefsn prestegjeld som Grane prestegjeld. Samtidig ble Elsfjord sogn i Hemnes prestegjeld overf¢rt til Vefsn prestegjeld.
Prestegjeldet ble faset ut i forbindelse med omstruktureringene i Den norske kirke på 2000-tallet.
Kim Sang-kyum
Kim Sang-kyum (født 30. januar 1989) er en sørkoreansk snøbrettkjører som konkurrerer i parallell. Han representerte landet sitt under Vinter-OL 2014 i Sotsji, der hans beste resultat var nummer 17 i parallellstorslalåm.
Erich Hilgenfeldt
Georg Paul Erich Hilgenfeldt (født 2. juli 1897 in Heinitz/Ottweiler, trolig død i april 1945 i Berlin) var en høytstående tysk embedsmann og SS-general under det tredje rike.
Hilgenfeldt ble født 2. juli 1897 og fullførte sin skolegang i Saarbrücken og Halle. Han deltok i den første verdenskrig som pilot og offiser. Senere arbeidet han i tømmerindustrien og som salgsrepresentant i byggeindustrien. Fra 1928 var han ansatt ved Reich Statistical Office.
9. september 1937 ble han medlem av SS og i 1939 ble han Brigadeführer i Waffen-SS,
Hilgenfeldt har vært savnet siden mai 1945. Hans søster Hedwig Hilgenfeldt sendte inn en begjæring om dødserklæring i 1957. Folkeregisteret i Berlin-Charlottenburg fastsatte datoen for hans død til den 25. april
Adil Atan
Adil Atan (født 1. januar 1929, død 18. april 1989) var en tyrkisk bryter som deltok i de olympiske leker 1952 i Helsingfors og 1956 i  Melbourne.
Atan vant en olympisk bronsemedalje i bryting fristil under Sommer-OL 1952 i Helsingfors. Han kom på tredjeplass i den nest tyngste vektklassen, lett tungvekt opp til 87,0 kg, bak Viking Palm fra Sverige og amerikanske Henry Wittenberg.
Mstislav Rostropovitsj
Mstislav Leopoldovitsj Rostropovitsj (Мстисла́в Леопо́льдович Ростропо́вич) (født 27. mars 1927 i Baku, død 27. april 2007 i Moskva) var en sovjetfødt cellist. Han var også kjent blant de hengivne som «Slava», som på russisk betyr «ære» eller «herlighet». Han regnes som en av de største cellister noensinne. Hans tolkninger av Antonín Dvořáks cellokonsert i H-moll og Joseph Haydns cellokonserter er velkjent. Dessuten har han bidratt til å øke repertoaret for cello gjennom bestillingsverk av Dmitrij Sjostakovitsj, Sergej Prokofjev, Benjamin Britten, Witold Lutosławski, Krzysztof Penderecki og Henri Dutilleux.
Oppvekst og studier
Han ble født i Baku i Aserbajdsjan (da en del av Sovjetunionen). Som barn lærte han å spille piano av sin mor, som var en dyktig pianist. Hans far var cellist og hadde studert med Pablo Casals. Fra Mstislav var omkring 10 år gammel fikk han lære å spille cello av sin far.
Han startet sine studier ved musikkonservatoriet i Moskva i 1943, 16 år gammel. Her studerte han i tillegg til piano og cello også komposisjon. Blant lærerne hans var Dmitrij Sjostakovitsj og Sergej Prokofjev. I 1956 ble han utnevnt til professor ved samme sted.
På grunn av uenighet med det sovjetiske regimet (han støttet Aleksandr Solzjenitsyn) ble han utvist og bodde fra 1974 i USA. Utvisningen varte til 1990. Rostropovitsj ble behørig feiret til sin 80-årsdag, en måned før han døde, da president Vladimir Putin var blant dem som møtte fram for å gratulere jubilanten.
Rostropovitsj mottok Ernst von Siemens' musikkpris i 1976.