cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
I Am What I Am
«I Am What I Am» (norsk oversettelse: jeg er hva jeg er) er en popsang fra 2022 med den maltesiske artisten Emma Muscat. Sangen var Maltas bidrag i Eurovision Song Contest 2022 i Torino i Italia. Sangen og en tilhørende musikkvideo ble offentliggjort 14. mars 2022.
Om sangen
Sangen er Maltas bidrag til Eurovision Song Contest 2022, og den er skrevet av Dino Medanhodzic, Emma Muscat og de danske låtskriverne Julie Aagaard og Stine Kinck. Medanhodzic har produsert den.
Emma Muscat vant retten til å representere Malta i Eurovision Song Contest, da hun i februar 2022 vant den maltesiske sangkonkurransen Malta Eurovision Song Contest 2022 på TVM. Hun vant konkurransen med låten «Out of Sight» med 92 poeng.
Vinnersangen «Out of Sight» ble imidlertid erstattet av «I Am What I Am», og det nye bidraget ble offentliggjort 14. mars 2022. Den deltok i semifinale 2 torsdag 12. mai, og endte der som nummer 16 av 18 deltakere. Siden den ikke ble blant de ti beste, kvalifiserte den seg ikke til finalen lørdag 14. mai.
VM i elvepadling 1963
VM i elvepadling 1963 ble arrangert i Spittal i Østerrike i 1963.
Jevgenij Tisjtsjenko
Jevgenij Andrejevitsj Tisjtsjenko (russisk:, født 15. juli 1991) er en russisk bokser som konkurrerer i tungvekt.
Han representerte Russland under Sommer-OL 2016 i Rio de Janeiro, der han tok gull i tungvekt.
Circuito di Pescara
Circuito di Pescara var en 25,58 kilometer lang racerbane ved Pescara i Italia.
Banen gikk på offentlige veier i og rundt Pescara, og besto av en svingete strekning mellom Pescara og landsbyen Capelle, samt to svært lange rettstrekninger, den første mellom Capelle og Montesilvano, og den andre langs Adriaterhavet tilbake til Pescara. Veiene var smale og humpete, og over en kilometer av banen gikk langs en 150 meter høy klippekant. I likhet med mange andre lange baner (så som de opprinnelige banene på Nürburgring og Spa-Francorchamps) var Pescara svært farlig, og mange hevder den er den farligste Formel 1-banen noensinne.
Det første løpet på banen fant sted i 1924, og først på 1950-tallet fulgte en rekke Formel 1-løp utenom verdensmesterskapet, før banen for første og eneste gang ble inkludert i det offisielle Formel 1-mesterskapet i. Pescara Grand Prix tiltrakk seg over 200 000 tilskuere, og banen er fortsatt den lengste det har blitt kjørt Formel 1-løp på.
Det var den første Grand Prix-banen med en kunstig sjikane, bygget i 1934 på start-mål-langsiden for å redusere hastigheten i depotet.
Det siste løpet på banen var et firetimers løp i Sportsvogns-VM i 1961. Etter dette løpet ble Pescara-banen permanent nedlagt, ettersom det var umulig for arrangørene å garantere for sikkerheten til førere og tilskuere.
Ion Gheorghe
Ion Gheorghe (født 8. oktober 1999) er en rumensk fotballspiller.
Landslaget
Han representerte Romania under Sommer-OL 2020 i Tokyo, hvor laget hans ble utslått i gruppespillet.
NM i svømming 1919
NM i svømming 1919 ble arrangert i form av ulike norgesmesterskapsstevner i Bergen og Kristiania.
Eduard Florescu
Eduard Florescu (født 27. juni 1997) er en rumensk fotballspiller.
Landslaget
Han representerte Romania under Sommer-OL 2020 i Tokyo, hvor laget hans ble utslått i gruppespillet.
Marius Marin
Landslaget
Han representerte Romania under Sommer-OL 2020 i Tokyo, hvor laget hans ble utslått i gruppespillet.
Borlaugstunnelen
Borlaugstunnelen er en 4,050 meter lang tunnel på E16 mellom Borloshagen og Honingane i Lærdal kommune i Vestland. Tunnelen er en del av veiprosjektet Borlaug-Smedalsosen som utbedrer stigningen opp Filefjell fra vestsiden. Gjennomslag i tunnelen var 31. januar 2013. Tunnelen og strekningen åpnet 10. juli 2014.
Andrei Ciobanu
Landslaget
Han representerte Romania under Sommer-OL 2020 i Tokyo, hvor laget hans ble utslått i gruppespillet.
Svømming under Sommer-OL 2020 – 4 × 100 meter medley stafett mixed
4 × 100 meter medley stafett mixed under sommer-OL 2020 fant sted i Tokyo Aquatics Centre den 29. og 31. juli 2021. Disse lekene markerte første gang hvor det var en svømmeøvelse der begge kjønn konkurrerte i en øvelse var på programmet. Hvert lag med 4 personer bestod av to mannlige og to kvinnelige svømmere.
Forsøksheat
De åtte raskeste stafettlagene, uavhengig av heat, gikk videre til finalen.
Finale
Resultatene var som følger:
Mathieu Bauderlique
Mathieu Bauderlique (født 3. juli 1989) er en fransk bokser som konkurrerer i lett tungvekt.
VM i elvepadling 1965
VM i elvepadling 1965 ble arrangert i Spittal i Østerrike i 1965.
Tube Alloys
Tube Alloys var et kodenavn for det hemmelige forsknings- og utviklingsprogrammet, godkjent av regjeringen i Storbritannia med deltakelse fra Canada, med formål å utviklet atomvåpen for Storbritannias atomprogram under andre verdenskrig. Med de vestalliertes atombombeprosjekt i 1942, måtte britenes innsats holdes på et så ekstremt høyt sikkerhetsnivå at selv i de høyeste kretsene i regjeringen ble prosjektet omtalt ved kode. Ved slutten av andre verdenskrig ble Tube Alloys referert spesielt til grunnstoffet plutonium, hvis eksistens var hemmelig helt til det ble brukt under bombingen av Nagasaki.
Oberlandesgericht Frankfurt
Oberlandesgericht München er den eneste oberlandesgericht i den tyske delstaten Hessen.
Over- og underordnete domstoler
Instansen over Oberlandesgericht Frankfurt er Bundesgerichtshof. Oberlandesgericht Frankfurt er ankeinstans for ti av Hessens ni landgerichter. Landgerichter under Oberlandesgericht Frankfurt er Landgericht Darmstadt, Landgericht Frankfurt am Main, Landgericht Fulda, Landgericht Gießen, Landgericht Hanau, Landgericht Kassel, Landgericht Limburg, Landgericht Marburg og Landgericht Wiesbaden.
EM i slalåm-padling 2020
EM i slalåm-padling 2020 skulle blitt arrangert i London i Storbritannia fra 15. til 17. mai 2020.
Mesterskapet var en av mange mesterskap som ble utsatt i 2020 på grunn av koronavirusutbruddet. Det ble først avlyst, men senere fant ECA ledige datoer fra 18. til 20. september i Praha.
Lonigo
Lonigo er en italiensk kommune i provinsen Vicenza i Veneto. Kommunen har 16,193 innbyggere (2013).
VM i elvepadling 1967
VM i elvepadling 1967 ble arrangert i Špindlerův Mlýn i Tsjekkoslovakia i 1967.
Dorrigo
Dorrigo er en gruppe (slekt) av biller som hører til underfamilien køllebiller (Pselaphinae) i den store familien kortvinger (Staphylinidae).
Utseende
Små (ca. 2 millimeter lange), avlange biller med korte dekkvinger. På farge er de gjerne mer eller mindre rødbrunlige. De skiller seg fra de fleste andre køllebiller på sin slanke kroppsform. Hodet er omtrent firkantet med markerte bakhjørner, små, runde fasettøyne og groper i pannen. Antennene er middels lange og ganske kraftige, leddene bredere enn lange. De tre ytterste leddene danner en løs kølle, særlig det siste leddet er forstørret. Pronotum er omtrent så langt som bredt, med rundede sider, bredest litt foran midten. Det har gjerne noen små groper. Dekkvingene er rundede, glatte, uten punktstriper, og ganske korte. Bakkroppen er sylindrisk, beina ganske korte med tre-leddete føtter.
Levevis
De kan blant annet finnes under barken på døde trær, i råtten ved og hule trær..
Machtergreifung
Die Machtergreifung («makttakingen, maktbeslaget»), også mer korrekt kalt Machtübernahme («maktovertakelse») eller Machtübergabe («maktoverlevering»), er en tysk betegnelse for den politiske prosessen i Tyskland i de første månedene av 1933 som endte med nasjonalsosialistenes fulle politiske kontroll over landet. Aktørene på den nasjonalsosialistiske siden var Nationalsozialistische Deutsche Arbeiterpartei (NSDAP, nazipartiet) og deres forbundsfeller i Deutschnationale Volkspartei (DNVP, Det tysknasjonale folkepartiet) og Stahlhelm, Bund der Frontsoldaten, et nasjonalkonservativt parti for krigsveteraner. Maktovertakelsen begynte formelt da Adolf Hitler, leder for NSDAP, ble utnevnt til rikskansler, førsteminister i regjeringen, 30. januar 1933. Han tok raskt kontroll over rettsvesenet, satte Weimarforfatningen til side og omgjorde det demokratiske Tyskland (Weimar-republikken) til Det tredje riket, et nazistisk diktatur som varte fram til våren 1945.
Kodegjennomgang
Kodegjennomgang er en systematisk inspeksjon av kildekode. Hensikten er å finne og rette feil som ble innført under utviklingen. Dette er ment for både å forbedre kvaliteten på kildekoden og programvaren, men også bidra til å utvikle utviklerens ferdigheter. Kodegjennomgang gjøres på forskjellige måter, som parprogrammering, uformelle gjennomganger eller formelle inspeksjoner, med eller uten bruk av støtteverktøy.
Machtergreifung
Bakgrunn
Rikskansler Gustav Stresemann døde i 1929, og året etter måtte samarbeidsregjeringen mellom de liberale og sosialdemokratene gå av. Heinrich Brüning ble ny rikskansler.
Valget i 1930 førte til at ingen lenger hadde noe flertall i riksdagen. Brüning prøvde å få igjennom nødvendige økonomiske reformer, men tiltakene var upopulære og møtte stor motstand i riksdagen. Manglende støtte i riksdagen gjorde at regjeringen ble helt handlingslammet, noe som førte landet mot stupet.
I april 1932 var det valg på rikspresident. Hitler bestemte seg for å stille, men ble slått av den aldrende Paul von Hindenburg.
Like etter presidentvalget avsatte Hindenburg Brüning, til tross for at Brüning hadde støttet Hindenburg under presidentvalgkampen. Hindenburg utpekte Franz von Papen til ny rikskansler.
På grunn av manglende parlamentarisk flertall bestemte Papen seg for å oppløse riksdagen og skrive ut nyvalg. I valget i 1932 fikk NSDAP 37,2 prosent av stemmene og ble med det det klart største partiet, i stor grad ved hjelp av manipulasjon og terrorisering av politiske motstandere. Også de sovjetvennlige kommunistene, KPD, gjorde et godt valg og fikk 100 mandater i riksdagen.
På bakgrunn av det sterke valget krevde NSDAPs leder Adolf Hitler politisk innflytelse og at Hindenburg skulle utpeke ham til rikskansler. Dette nektet Hindenburg 6. august. Siden det fortsatt ikke var noe klart flertall i riksdagen, ble det utskrevet nok et valg, med håp om at noen endelig skulle få flertall.
Hitler utnevnes til rikskansler
Valget fant sted 6. november 1932, og NSDAP gikk tilbake med 4 prosentpoeng. NSDAP var likevel størst med 33,1 prosent av stemmene. Papen gikk av og ble etterfulgt av Kurt von Schleicher 3. desember. Schleicher greide heller ikke å samle et styringsdyktig flertall i riksdagen. NSDAP hadde imidlertid fått et skudd for baugen, økonomien i landet hadde bedret seg, og partiet mistet protestvelgere. Flere i partiet mente at partiet burde sikre seg makt før storhetstiden tok slutt. I desember 1932 og januar 1933 prøvde Papens etterfølger Kurt von Schleicher og nasjonalistpolitikeren Alfred Hugenberg å overtale Hindenburg til å la Hitler og NSDAP delta i en regjeringskoalisjon med hans parti i mindretall, men med Hitler som rikskansler. De ble enige om at Hitler skulle bli rikskansler, med Papen som visekansler. Det var også forutsatt at regjeringen ikke skulle ha et nasjonalsosialistisk flertall.
Hindenburg var motstander av nasjonalsosialistene og var til å begynne med skeptisk til denne løsningen. Papen greide likevel å overbevise Hindenburg om å ta Hitler med i regjeringen for på den måten å passivisere ham ved å ansvarliggjøre ham. Det ville gjøre Hitler lettere å kontrollere, argumenterte Papen. Hindenburg gikk etter hvert med på dette, og 30. januar 1933 ble Adolf Hitler utnevnt til Tysklands rikskansler.
Riksdagsbrannen
I mars ble tre bulgarske kommunister arrestert, den mest kjente av disse var Georgi Dimitrov. Bulgarerne og van der Lubbe ble stilt for retten i Leipzig senere i 1933. Van der Lubbe ble funnet skyldig og ble henrettet 10. januar 1934. Til alles overraskelse ble bulgarerne frifunnet, etter at Dimitrov hadde sparket advokaten sin og forsvart seg selv. Dimitrov sannsynliggjorde at det var nasjonalsosialistene selv som sto bak brannen, noe som ble svært pinlig for dem da rettssaken ble overført på riksdekkende radio. Hitler ble rasende på grunn av frifinnelsene, og erklærte at heretter skulle ikke forræderitiltaler lenger prøves i det vanlige rettssystemet, men heller i de såkalte Volksgerichtshöfe, folkedomstolene. Disse rettene kunne nasjonalsosialistene kontrollere selv, og folkedomstolene ble senere beryktede for det høye antall idømte dødsdommer.
Hitler brukte brannen som argument overfor rikspresident Paul von Hindenburg til å få Hindenburg til å erklære unntakstilstand. Hitler fikk Hindenburg med på dette allerede dagen etter brannen, og Hindenburg utstedte et dekret (Riksdagsbrannforordningen) som opphevet mange av frihetene nedfelt i grunnloven. Ytringsfriheten, organisasjonsfriheten og den frie presse forsvant. Nasjonalsosialistene erklærte så at Komintern sto bak brannen. Forutsetningene for at Tyskland kunne forvandles fra et demokrati til en politistat nærmest over natten var på plass. Etter valget 5. mars 1933 kom den såkalte Fullmaktsloven, som gav rikskansleren diktatoriske fullmakter.
Dette valget var det siste riksdagsvalget i Weimarrepublikken. De konservative partiene stilte fellesliste med NSDAP i en stor koalisjon. Hitlers regjering hadde flere konservative ministre, blant dem pressemagnaten Hugenberg, som var en av dem som hadde bearbeidet folkemeningen til fordel for Hitler fra august 1929.
De konservative stilte fellesliste med NSDAP og fikk til sammen 52 prosent av stemmene. Kommunistene og SPD fikk cirka 30 prosent.
Etter dette ble det holdt en rekke andre valg, blant annet provinsiallanddagsvalg i Preussens tolv provinser 12. mars 1933. Resultatene var stadig vekk rundt 30 prosent for SPD og KPD, men nå øket høyrefløyen til over 60 prosent, varierende fra provins til provins. Disse valgene foregikk under press og demonstrasjoner, men det var ikke forbundet med direkte fare å stemme på SPD eller KPD. Stemmene ble korrekt tellet opp, men de valgte representanter fikk ikke ta sete. Ofte tas ikke disse valgene med i historiske oversikter, fordi resultatene i for stor grad peker i retning av Hitlers massive folkelige støtte.)
Hitlers konsolidering av makten
Da Hindenburg døde 2. august 1934, ble Hitlers maktovertakelse fullbyrdet da han overtok den formelle posisjonen som rikspresident. I en tale i Marburg, kjent som Marburgtalen, tydeliggjorde Papen den konservative kritikken mot nasjonalsosialistene, særlig når det gjaldt forholdet til religion og rasepolitikken, og kritiserte voldshandlingene og innskrenkningene i borgerlige friheter. Talen gjorde Hitler rasende, og nasjonalsosialistene undertrykket omtale av den. Papen hevdet å snakke på vegne av president Hindenburg og søkte avskjed fra regjeringen i protest.
Innen NSDAP hadde det siden 1930 utkrystallisert seg en venstrefløy med tyngdepunkt i SA og under ledelse av Ernst Röhm og Gregor Strasser. Etter at Hitler ble rikskansler og nasjonalsosialistene kom i maktposisjon, begynte denne venstrefløyen å markere seg og forlangte at arbeidernes stilling skulle styrkes og at partiet ikke måtte bremse opp fremdriften. Röhm hisset også på seg moderate offiserer i de regulære væpnede styrker, ettersom han til stadighet uttalte at SA en dag ville bli en del av hæren. Offiserene var på ingen måte interessert i å få den udisiplinerte gruppen inn i sine rekker. Hitler kom dermed i klemme, ettersom han var avhengig av pengestøtte fra konservative industriledere som mislikte SAs venstreorienterte retorikk og han trengte støtte hos militærledelsen.
Hitler foretok utrenskninger sammen med Rudolf Hess, Göring, SS-leder Heinrich Himmler og hans nestkommanderende Reinhard Heydrich, samt propagandaminister Joseph Goebbels, med støtte fra SS og knuste denne interne opposisjonen, og politiske motstandere i andre partier og organisasjoner i «de lange knivers natt» natten til 30. juni 1934, hvor en rekke motstandere av regimet ble drept. Også Papen ble arrestert og hans kontor ransaket, men han ble løslatt fordi nasjonalsosialistene mente han kunne være nyttig som diplomatisk trumfkort. Derimot ble hans sekretær Herbert von Bose og hans taleskriver Edgar Julius Jung, som hadde vært viktige i utformingen av Marburgtalen, myrdet av nasjonalsosialistene. Papen ble gitt avskjed som visekansler 1. juli 1934 og spilte siden ikke noen politisk rolle.
Ronaldo Deaconu
Ronaldo Deaconu (født 13. mai 1997) er en rumensk fotballspiller.
Landslaget
Han representerte Romania under Sommer-OL 2020 i Tokyo, hvor laget hans ble utslått i gruppespillet.
Malin Stensønes
Malin Stensønes (født 1968) er en norsk organisasjonsleder, sakprosaforfatter og tidligere KrF-politiker. Fra 1. oktober 2022 er hun generalsekretær i Norske Kvinners Sanitetsforening. Hun har tidligere arbeidet i Norges Rederiforbund, Osloregionens Europakontor og NORAD.
Yrkesliv
Hun arbeidet i næringspolitisk avdeling i Norges Rederiforbund 1994-2010. Fra 2012 til 2014 var hun direktør for Osloregionens Europakontor i Brussel. Fra 2019 var hun kommunikasjonsdirektør i Norad og fra 2021 direktør for samfunnskontakt og konsernkommunikasjon i Aschehoug.
I tillegg til egne bøker, har hun også vært medforfatter på forsvarssjef Eirik Kristoffersens bok Jegerånden (Gyldendal, 2020).
Politisk arbeid
I 1989 var hun leder for Operasjon Dagsverk. I 2001 ledet hun TV-aksjonen for Kirkens Nødhjelp.
Hun var fylkesleder i Akershus KrF fra 2011–2014, og var førstekandidat til Stortinget for Akershus KrF ved stortingsvalget i 2013, uten å bli valgt inn.
Hallgjerd Aksnes
Hallgjerd Aksnes (født 26. februar 1967 i Cambridge, Massachusetts, USA) er en norsk professor i musikkvitenskap. Hun er ansatt ved Universitetet i Oslo.
Aksnes vokste opp i USA og flyttet med familien til Norge i 1978. Hun er datter av Liv Kristin og Kaare Aksnes. Hun har sin utdannelse i musikkvitenskap fra Universitetet i Oslo, hvor hun avla doktorgraden (Dr.art.) med avhandlingen «Perspectives of musical meaning: a study based on selected works by Geirr Tveitt» i 2002. Hun studerte medisin i tre år ved Universitetet i Oslo (1986–1989), men avbrøt denne utdanningen til fordel for musikkstudier. Hun har i tillegg studert musikkterapi gjennom kurs i GIM-terapi (Guided Imagery and Music).
Sentralt i Aksnes forskervirke står norsk musikkhistorie i det 20. århundre med særlig fokus på Arne Nordheims og Geirr Tveitts musikk. Hun var bindredaktør av bind 5 i Aschehoug-prosjektet «Norges Musikkhistorie» fra 2001, og medforfatter av bind 4 og 5. Hun har også publisert 7 artikler om norske komponister i The New Grove Dictionary of Music and Musicians.
Innen musikkognisjonsforskning er Aksnes blant de første som anvender perspektiver fra kognitiv metaforteori og embodied cognition-feltet på musikkanalyse, blant annet etter studieopphold hos filosofen Mark Johnson (University of Oregon) og den kognitive lingvisten George Lakoff (University of California, Berkeley) hvor hun var Visiting Researcher i 1996 for å delta i Berkeley Summer Research Seminars, «Mind, Body, Brain».
Aksnes har forsket på musikalske gester og hvordan sammenhengen mellom det lydlige, det kroppslige og det visuelle påvirker vår opplevelse av musikk. Hun har gjennom hele sin karriere vært interessert i musikkens helsebringende virkning, og flere av prosjektene hun har deltatt i og ledet har hatt elementer av denne koblingen mellom musikk, kognisjon, emosjoner, identitet og helse. Hennes særskilte tverrfaglige bakgrunn fra både medisin, musikkvitenskap og cognitive science danner grunnlaget for hennes forskning som viser hvordan musikk erfares ikke bare auditivt, men i og gjennom hele kroppen gjennom svært heterogene kognitive prosesser hvor også emosjoner spiller en vesentlig rolle. Hun ledet i 2008–2013 forskningsprosjektet «Music, Motion, and Emotion. Theoretical and Psychological Implications of Musical Embodiment», støttet av Norges forskningsråds FRIHUM-program. Prosjektet hadde fokus på måten musikkens positive krefter kan hjelpe oss i hverdagslivet og i krisesituasjoner, og hvordan musikk innehar både en estetisk og terapeutisk dimensjon.
Alonte
Alonte er en italiensk kommune i provinsen Vicenza i Veneto. Kommunen har 1,674 innbyggere.
Ski-VM 2019 – 50 kilometer fri teknikk menn
Ski-VM 2019 – 50 kilometer fri teknikk menn under Ski-VM 2019 ble arrangert søndag 3. mars 2019.
Cuba under Paralympiske sommerleker 2016
Cuba deltok under Paralympiske sommerleker 2016 i Rio de Janeiro, Brasil, fra 7. til 18. september 2016.
Chad William Zielinski
Chad William Zielinski (født 8. september 1964 i Detroit i Michigan i USA) er en amerikansk katolsk prelat som etter virke i Michigan og i det amerikanske luftvåpen som militærsjelesørger, fra 2014 til 2022ar var biskop av Fairbanks i delstaten Alaska, det geografisk største bispedømmet i USA, og fra 2022 biskop av New Ulm i Minnesota.
Bakgrunn
Chad Zielinski ble født som den eldste av fem barn til Donald og Linda Zielinski i Detroit. Kort tid etter flyttet familien til en gård nær Alpena i Michigan.
Etter at han ble uteksaminert fra Alpena High School, begynte Zielinski i United States Air Force i 1982. Mens han var stasjonert i delstaten Idaho gikk han på Boise State University og Park College. Etter fullført militærtjeneste meldte Zielinski seg til  Mount Angel Seminary i St. Benedict i Oregon, hvor han tok en bachelor i filosofi. Han studerte til prest ved Sacred Heart Major Seminary i Detroit.
Prest
Zielinski ble presteviet for bispedømmet Gaylord den 8. juni 1996 av biskop Patrick R. Cooney.[2] Deretter var Zielinski sogneprest ved Immaculate Conception Parish i Traverse City i Michigan til 1998. Han fungerte deretter som pastor i St. Philip Neri Parish i Empire i Michigan, og ''St. Rita-St. Joseph'' i Maple City i Michigan. Zielinski ble valgt inn i presterådet i 1999. Fra og med 2000 fungerte han også som leder for administrative anliggender for bispedømmets arbeide for latinamerikanere.
Prest for det amerikanske forsvaret
Etter terrorangrepene 11. september 2001 løste biskop Patrick Cooney fader Zielinski fra sitt bispedømme slik at han kunne tjenestgjøre fot det amerikanske militærerkebispedømme som prest for luftvåpenet. Zielinski var stasjonert ved Grand Forks Air Force Base i Grand Forks i North Dakota fra 2002 til 2003, og ved RAF Mildenhall i Suffolk i England fra 2003 til 2005. ''
Vasïlïj Levït
Vasïlïj Aleksejevïtsj Levït (kasakhisk: Василий Алексеевич Левит, født 24. februar 1988) er en kasakhstansk bokser som konkurrerer i tungvekt.
Chad William Zielinski
Prest for det amerikanske forsvaret
Han ble deretter tilknyttet HQ Air Force Recruiting Service ved Randolph Air Force Base i Schertz i Texas, etterfulgt av en periode som kadettprest ved United States Air Force Academy i Colorado Springs i Colorado fra 2009 til 2012.
Fra 2012 til 2014 tjenestegjorde Zielinski som prest ved Eielson Air Force Base i Fairbanks i Alaska.
Vasïlïj Levït
Han representerte Kasakhstan under Sommer-OL 2016 i Rio de Janeiro, der han tok sølv i tungvekt.
Chad William Zielinski
Biskop av New Ulm
Den 12. juli 2022 utnevnte pave Frans ham til biskop an New Ulm i Minnesota.
Episkopalgenealogi
Hans episkopalgenealogi er:
Leo von Caprivis regjering
Leo von Caprivis regjering var en regjering i Det tyske keiserrike under keiser Wilhelm II. Den satt ved makten fra 20. mars 1890 til 26. oktober 1894.
Afan Lido FC
Afan Lido Football Club er en walisisk fotballklubb fra havnebyen Port Talbot i den sørlige delen av Wales. Klubben ble grunnlagt i 1967 og lagets draktfarger er helrøde, mens bortedraktene er gule med blå sokker og shorts. Afan Lido spiller for øyeblikket i den øverste divisjonen Welsh Premier League, og spiller sine hjemmekamper på Marston Stadium. Nåværende trener er Paul Reid.
Klubben har per dags dato ikke vunnet det walisiske seriemesterskapet, men vant det nasjonale ligacupmesterskapet (Welsh League Cup) i 1992/1993, 1993/1994 og 2011/2012 samt FAW Trophy i 1987. Afan Lido deltok også under UEFA-cupen 1995/96, hvor de røk ut i den innledende runden mot latviske RAF Jelgava (1–2).
Marco Dulca
Marco Dulca (født 11. mai 1999) er en rumensk fotballspiller.
VM i elvepadling 1969
VM i elvepadling 1969 ble arrangert i Mâcot-la-Plagne i Frankrike i 1969.
Bergenske Blade
Bergenske Blade var en avis som utkom i Bergen fra 1848 til 1854.
Historie
Avisen var en konkurrent til den liberale Bergens Stiftstidende, og hadde en mer konservativ holdning. De to avisene kom flere ganger opp i sammenstøt, for eksempel under den første slesvigske krigen, da Bergenske Blade støttet Danmark, mens Bergens Stiftstidende viste forståelse for slesvig-holsteinernes sak. Redaktørene var Ole Bøgh, Carl Nicolai Stoud Platou og Albert Sagen. Utgiveren, boktrykker Fredrik Beyer, tok i 1850 inn gratis annonser, og utfordret dermed familien Geelmuydens privligerte annonsemonopol i Bergen (for Bergen Adressecontoirs Efterretninger). I mai 1851 dømte byretten Beyer til å betale Geelmuyden-familien erstatning for tapte inntekter. Dommen ble stadfestet i Høyesterett. Avisen ble nedlagt i 1854.
Slaget om Vis (1811)
Slaget om Vis, også kalt slaget om Lissa (Fransk: Bataille de Lissa, italiensk: Battaglia di Lissa, kroatisk: Viška bitka) var et sjøslag som utspilte seg den 13. mars 1811 under Napoleonskrigene mellom en britisk fregattskvadron og en ganske mye større fransk-venetiansk flåtestyrke. Slaget ble utkjempet i Adriaterhavet, og motivet var herredømme over øya Vis (også kalt Lissa). Herfra hadde nemlig den britiske skvadronen forstyrret fransk skipsfart i Adriaterhavet. Franskmennene ønsket dessuten å kontrollere Adriaterhavet for å kunne forsyne en voksende hær i De illyriske provinser. I mars 1811 sendte de derfor ut en flåtestyrke som bestod av seks fregatter, flere mindre fartøy og en bataljon av italienske soldater.
Den invaderende franske styrken, under kommando av Bernard Dubourdieu, ble møtt av fire britiske skip stasjonert på øya under kommando av kaptein William Hoste. Hoste var en tidligere underordnet av Horatio Nelson, og hadde heist opp beskjeden "Remember Nelson" i det den franske styrken kom mot den. Med en manøver fikk Hoste Dubourdieus flaggskip gikk på grunn, før han også klarte å spre motstanderens skvadron. Dette har blant annet blitt beskrevet som "one of the most brilliant naval achievements of the war".
Bakgrunn
Napoleonskrigene, en rekke forbundne konflikter mellom keiser Napoléon og hans europeiske motstandere, hadde pågått i ni år da den femte koalisjonskrigen endte i 1809. Freden i Schönbrunn ga Napoleon herredømme over den siste delen av kystlinjene til Adriaterhavet som han til da ennå ikke hadde hatt kontroll over: De illyriske provinser. Dette formaliserte kontrollen som franskmennene de facto hadde hatt i Illyria siden 1805, og over hele Adriaterhavet siden Freden i Tilsit i 1807. I fredsavtalen fra Tilsit hadde Russland gitt Frankrike kontroll over Den septinsulære republikk og trukket sine egne styrker fra området, noe som ga Napoleon bevegelsesfrihet i Adriaterhavet. I Schönbrunn gjorde Napoleon De illyriske provinser til en del av det daværende France métropolitaine. Dermed kom provinsene under direkte fransk styre, til forskjell fra Napoleons italienske kongedømme, som i teorien var uavhengig, men som i praksis egentlig var under Napoleons kontroll. Denne formaliseringa tillot ham å frakte soldater og forsyninger til Balkan dersom ingen ytte motstand. Den franske hæren som ble bygget opp i De illyriske provinser, var muligens myntet på en invasjon av Det osmanske rike i samarbeid med Russland. I Tilsit hadde de to landene nemlig signert en avtale om å støtte hverandre mot osmanene.
Den britiske Royal Navy hadde hatt kontrollen over det meste av Middelhavet siden slaget ved Trafalgar i 1805. For å forstyrre forberedelsene av de franske styrkene i De illyriske provinser tok britene derfor kontroll over dalmantinerøya Vis i 1807. Med øya som base raidet de kystskipsfarten til Italia og Illyria. Disse angrepene endte med at dusinvis av skip ble oppbrakt. Frankrike gikk til mottiltak ved å starte et stort skipsbyggingsprogram i italienske havnebyer, spesielt i Venezia, og sendte også ut egne fregatter for å beskytte skipsfarten. De fransk-venetianske styrkene, under kommando av Bernard Dubourdieu, var imidlertid ikke i stand til å få den mindre britiske styrken, under kommando av William Hoste, inn i en situasjon hvor Dubourdieus tallmessige overlegenhet kunne bli avgjørende. I stedet endte det i 1810 med at den britiske fregattskvadronen deltok i en rekke raid, som franskmennene svarte på. I oktober 1810 gikk Dubourdieu og 700 italienske soldater i land på Vis. Samtidig lette Hoste forgjeves etter den franske skvadronen i det sørlige Adriaterhavet. To britiske sjøkadetter, James Lew og Robert Kingston, var gitt kommandoen over øya. Sjøkadettene trakk seg tilbake til fjellene på øya sammen med øyas befolkning og forsyningene. Dubourdieu overlot den største byen, Port St. George, som nå var forlatt, til de italienske troppene. De franske og italienske troppene brente flere av skipene på havna, og oppbrakte andre. Troppene var ikke på øya i mer enn sju timer, og trakk seg tilbake før Hoste kom igjen. Resten av 1810 forløp rolig.
Tidlig i 1811 begynte raidene igjen. De britiske angrepene langs den italienske kysten fikk Dubourdieu til å forberede en ny invasjon av Vis. Dubourdieu utnyttet Montagus midlertidige fravær til å samle sammen seks fregatter og mange mindre båter. Ikke lenge etter gikk 500 italienske soldater under oberst Alexander Gifflenga i land på øya. Skvadronen som Dubourdieu hadde samlet sammen, var ikke bare flere enn britene når det kom til menn; de hadde også dobbelt så mye ammunisjon. Planen til Dubourdieu var å ta knekken på Hostes fregattskvadron, og deretter invadere og erobre øya. Dette ville fjerne den britiske trusselen i Adriaterhavet i flere måneder framover.
Slaget
Dubourdieu fungerte som flaggkommandør i slaget, og ledet en skvadron på seks fregatter (fire med 40 kanoner og to med 32 kanoner), en 16-kanons brigg, to skonnerter, en sjebek samt to kanonbåter. Halvparten av skipene var fra den franske marinen, og den andre halvparten fra italienske skip. Oppå dette hadde skvadronen også 500 italienske soldater. Ettersom Montagu ikke var der, bestod Hostes skvadron av tre fregatter (en med 38 kanoner og to med 32 kanoner) samt et 22-kanoners postskip. Øya Vis forsvartes av et mindre nummer lokale tropper under kommando av to sjøkadetter.
Kaptein Gordon på HMS Active oppdaget Dubourdieus skvadron mens den var på vei mot Vis klokka 03:00 den 12. mars 1811. Den britiske skvadronen vendte mot vest og seilte på linje langs nordkysten av øya, rundt 800 meter fra strandkanten. Da klokka ble 06:00, kom Dubourdieu mot de britiske skipene fra nordøst i to divisjoner der skipet Favorite ledet divisjonen lengst mot vest. Dubourdieu hadde håpet å passere foran Active, skipet som ledet den britiske linja, for deretter å gå i veien for det britiske skipet med Danaé, skipet som ledet den andre divisjonen. Intensjonen var å bryte den britiske linja på to steder, for så å ødelegge den britiske skvadronen i kryssild.
I de tre påfølgende timene fortsatte skvadronene å holde kloss hold til hverandre. På grunn av den svake vinden ble farten begrenset til noe over tre knop. Siden Hoste hadde vært en av Nelsons protesjéer, husket han den inspirerende effekten som Nelsons signal hadde hatt før slaget ved Trafalgar. Han heiste derfor sitt eget budskap: "Remember Nelson", noe som ble tatt i mot med stor jubel fra skvadronen. I det Dubourdieu kom nærmere Hostes styrke, innså han at det ville bli umulig å krysse baugen til Active på grunn av farten til britiske skipet. Han skjønte også at han ikke ville klare å bryte linja deres fordi de britiske skipene var såpass nære hverandre. Derfor bestemte han seg for å angripe det andre skipet i den britiske linja, som var Hostes flaggskip HMS Amphion. Dubourdieu hadde ikke bare en klar fordel av å ha flere skip til rådighet; han hadde også flere menn. Dersom han klarte å borde de britiske skipene, ville de italienske soldatene kunne overmanne britene. De første skuddene ble avfyrt rundt klokka 09:00. Da angrep britene de franske skipene Favorite og Danaé, noe de gjorde i flere minutter uten å møte motstand. Dubourdieu samlet soldatene sine i Favorites baug for å få størst effekt i det flaggskipet kom i kontakt med Amphion, og de skjøt derfor ikke tilbake''. ''
Hoste forsto Dubourdieus plan, og så også at de franske hadde en tallmessig fordel. Han beordret derfor at en stor 140 mm haubits på Amphions dekk skulle fylles med ammunisjon til kanonen inneholdt over 750 muskettkuler. Da Favorite bare var noen få meter fra Amphions akterstavn, ga Hoste ordre om å fyre av kanonen. Skuddsalven fjernet de franske og italienske styrkene på baugen til ''Favorite. ''Flere døde, blant dem Dubourdieu samt alle fregattoffiserene. Dette etterlot kommandoen av Favorite til oberst Gifflenga. Mens Favorite og Amphion kjempet mot hverandre, fortsatte skuddene mellom den britiske bakdivisjonen og den franske ledivisjonen under ledelse av Danaé. Flere av de franske skipene kom i en vinkel som tillot dem å fyre løs på det bakerste skipet, HMS Cerebus.
Hostes manøver
Etter Dubourdieus død beordret kaptein Péridier de franske og venetianske skipene til å angripe den britiske linja. Favorite ledet et forsøk på komme rundt Amphion og beskyte det på langs heller enn på tvers før det oppstod kryssild. Dette hadde også vært Dubourdieus opprinnelige plan. De gjenværende fransk-venetianske styrkene fulgte i Amphions ledelse, og forsøkte å ta fordel av sin tallmessige overlegenhet. Hoste var forberedt på at noe slikt kunne komme til å skje, og kommanderte de britiske skipene til å jibbe. Denne manøveren kom overraskende på de fransk-venetianske styrkene, og skapte kaos i formasjonene deres. Favorite hadde mistet nesten hele offiserbesetningen, og klarte ikke å reagere raskt nok på manøveren. Dette førte til at de seilte inn på den steinete kysten av øya, og båten ble et totalvrak.
Tapet av Favorite førte til ytterligere forvirring blant de fransk-venetianske båtene''. ''Derfor begynte formasjonen deres å løse seg opp, og den britiske skvadronen rykket fram foran motstanderne sine. De ledende franske skipene Flore og Bellona klarte imidlertid å komme innpå Amphion, som var bakerst på den britiske linja. Da  Amphion ble fanget mellom to fregatter, bremset dette den britiske linja nok til at den franske østdivisjonen, ledet av Danaé, var i stand til å slå til mot HMS Volage, som nå var det ledende britiske skipet etter å ha tatt over fra Cerberus i etter jibbingsmanøveren. Volage var mye mindre enn sin motstander, men var bevæpnet med 32-punds karronader. Disse forårsaket så mye skade på Danaé at det franske skipet ble tvunget til å trekke seg unna for å skyte fra en større avstand. Voltage fikk dermed ei svært ugunstig stilling, og skipet endte med å bare ha igjen én kanon å skyte med.
Forfølgelsen
Bak Volage og Danaé hadde det venetianske skipet Corona gått inn i nærkamp med Cerberus. Begge skipene fikk store skader. Kampen fortsatte fram til Active kom, hvilket fikk Corona (sammen med Danaé og Carolina) til å dreie av og søke retrett mot øst. Akterover klarte Amphion å komme nær Flore, og deretter beskyte det langskips. Innen fem minutter hadde skadene blitt såpass at de franske skipsoffiserene kastet det franske flagget over bord som tegn på overgivelse. Kaptein Pédrier var blitt alvorlig såret i forløpet, og tok ikke del i Flores senere manøvre. Amphion angrep deretter Bellona, og sammenstøtet varte fram til 12:00 før det italienske skipet overga seg. Samtidig som denne kampen foregikk, skjøt det lille skipet Principessa Augusta på Amphion fra et stykke unna. Dette pågikk fram til Amphion fikk skutt tilbake og drevet det lille skipet vekk. Hoste satte en vlet på vannet for å ta kontroll over Bellona, men på grunn av alle skadene klarte han ikke å sette ut noen båt for å ta Flore. Besetningen på Flore hadde gjort noen raske reparasjoner mens Amphion og Bellona støtte sammen, og de innså at motparten hadde problemer. De grep derfor sjansen til å sette seil mot den franske havna Hvar til tross for at de hadde overgitt seg.
Active var nå det eneste britiske skipet i stand til å kjempe, og det tok opp forfølgelsen på de fiendtlige skipene som var i retrett. 12:30 tok det igjen Corona i kanalen mellom Vis og den lille øya Spalmadon. De to fregattene manøvrerte seg rundt hverandre den neste timen med mål om å få den beste angrepsposisjonen mot den andre. De gikk inn i kamp 13:45, og 45 minutter senere brøt en brann ut i Corona som fikk mannskapet til å overgi seg. Active hadde også fått store skader og var ikke lenger stridsdyktig. Dermed var slaget over. Alle de overlevende på den fransk-venetianske skvadronen kom seg unna med unntak av dem på Favorite: Carolina og Danaé utnyttet kampen mellom Active og Corona til å komme seg unna. Flore markerte til alle britiske skip at mannskapet hadde overgitt seg og var i britisk besittelse til tross for mangelen for en britisk offiser ombord. Straks Flore gikk klar av den britiske skvadronen, seilte den mot trygge farvann og nådde Lesinas kystbatteri kort tid etter Carolina og Danaé, og før de haltende britiske forfølgerne. De mindre båtene i den fransk-venetianske flåten brøt i den siste fasen av slaget og nådde Lesina hver for seg.
Sluttfase
Selv om den franske fregatten Favorite hadde fått svært omfattende skader, nådde over 200 av mannskapet land. De satte fyr på skipet og forberedte seg på å angripe Port St. George under ledelse av oberst Gifflenga. Denne byen var nå under kommando av to britiske kadetter som organiserte den britiske og den innfødte befolkningen slik at de dannet en defensiv styrke. Deretter gikk de ut for å møte Gifflenga. De underordnede britiske offiserene informerte Gifflenga om at den britiske skvadronen ville komme tilbake med overveldende mange soldater samt artilleri for å ta den franske styrken. Dersom han overga seg nå derimot, ville han kunne forvente å få bedre betingelser. Obersten innså at han var i en vanskelig situasjon og kapitulerte derfor.
I Port St. George kom den venetianske kanonbåten Ladola seg ubemerket inn i havna og fanget nesten den sicilianske kaperbåten Vincitoire. Den venetianske båten ble imidlertid oppdaget da den forsøkte å manøvrere kaperbåten ut av bukta, og ble drevet bort av den resterende garnisonen i byen uten å ha fått med seg noen kaperbåt.
På havet utenfor Vis anstrengte det britiske mannskapet som hadde ansvaret for beslagene, seg for å bevare prisene sine. Corona sto i full fyr etter sammenstøtet med Active, og det britiske mannskapet samarbeidet med de italienske krigsfangene for å få flammene under kontroll. De klarte det, men fem mann døde, og flere andre fikk alvorlige brannskader etter at Coronas brennende stormast kollapset. Også på Bellona var det problemer: Kaptein Duodo hadde til hensikt å sette fyr på ammunisjonslageret for å ødelegge skipet etter overgivelsen. Duodo var dødelig såret, og han beordret derfor sin nestkommanderende til å tenne lunta. Offiseren lovte å gjøre dette, men overga i stedet kontrollen av lageret til det britiske prisemannskapet da de kom. Duodo døde i den tro at lunta hadde blitt tent.
Hoste var også fortsatt på sjøen og seilte rundt utenfor rekkevidde av Lesinas kystbatteri. Han var rasende over måten Flores mannskap hadde stukket av på, og sendte et krav til Lesina om at de skulle gi ifra seg skipet. Ved å overgi seg og deretter rømme hadde offiserene på Flore brutt den uskrevne sjøkrigsregelen om at et skip som firte flagget sitt, overga seg til motstanderen for å unngå ytterligere tap. Flore hadde kunnet passere uskadd gjennom den britiske skvadronen nettopp fordi den hadde blitt gjenkjent som et skip som hadde overgitt seg. Å misligholde denne uskrevne regelen på denne måten ble, spesielt i Royal Navy, ansett for å være æreløst. Franskmennene i Lesina svarte ikke på Hostes krav, og den britiske skvadronen måtte til slutt dra tilbake til Vis for å få reparert skipene sine.
Etterspill
Tapene var store på begge sider. Britene mistet 190 mann i kampene og også noen i den påfølgende brannen på Corona. Kaptein Hoste og Hornby ble begge alvorlig skadd, og hele den britiske skvadronen hadde akutt behov for reparasjoner før felttoget fortsatte. I den franske og italienske skvadronen var tilstanden verre, dog det nøyaktige tapstallet er ikke kjent. Minst 150 ble drept på Favorite enten i kampen eller da de gikk på grunn, og de 200 overlevende ble alle tatt som krigsfanger. På Bellona døde minst 70, og Corona led også store tap. Alle de mindre skipene som kom seg unna, måtte repareres før felttoget kunne fortsette, og dødstallene er ukjent. Totalt er dødstallet for begge sider estimert til å være på over 700. Offiserstapene hos den fransk-venetianske skvadronen var særlig høye siden Dubourdieu, kaptein Meillerie og kaptein Duodo døde, og kaptein Péridier ble alvorlig såret.
De umiddelbare ettervirkningene av kampen var at Hoste igjen krevde at franskmennene skulle avstå Flore. Dette ble avslått av kapteinen som hadde tatt kommandoen over den franske skvadronen. De franske og venetianske skipene som var igjen, ble først brakt til Ragusa (i dag Dubrovnik) i påvente av forsyninger for å fortsette felttoget. En annen britisk skvadron oppdaget imidlertid forsyningsskipet og senket det ved Parenzo (Poreč), noe som førte til at franskmennene måtte trekke seg ut av området. I Storbritannia ble Hostes innsats bejublet. Skvadronens løytnanter ble alle forfremmet til orlogskapteiner, og kapteinene ble alle dekorert med en minnesmedalje. Da Corona og Bellona kom tilbake til Storbritannia, ble de reparert og senere kjøpt av Royal Navy. Den nyreparerte Corona fikk navnet HMS Daedalus mens Bellona ble troppetransportskipet ''HMS Dover. Daedalus ''ble bestilt i 1812 av Kaptein Murray Maxwell, men tjenestegjorde i mindre enn et år før den forliste utenfor Ceylon (i dag Sri Lanka) i juni 1813.
Britene forsterket sin tilstedeværelse i regionen rundt Vis for å være tallmessige overlegne. Da franske forsterkninger til Adriaterhavet dro fra Toulon den 25. mars, ble de sporet opp og drevet tilbake til Frankrike av kaptein Robert Otway på HMS Ajax allerede før de hadde passert Korsika. Gjennom resten av 1811 fortsatte imidlertid franske og britiske skvadroner å kjekle i Adriaterhavet. Det mest betydelige sammenstøtet fant sted den 29. november 1811 der en fransk skvadron ble slått.
Selve slaget hadde betydelige ettervirkninger. En av de best trente og best ledede skvadronene i den franske marine ble utslettet, og den aggressive franske Dubourdieu døde. Dette satte en stopper for Frankrikes stridsevne mot Det osmanske rike.
Rustam Tulaganov
Rustam Tulaganov (født 8. oktober 1991) er en usbekisk bokser som konkurrerer i tungvekt.
Han representerte Usbekistan under Sommer-OL 2016 i Rio de Janeiro, der han tok bronse i tungvekt.
Universitetet i Messina
Universitetet i Messina (italiensk Università degli Studi di Messina) er et statlig italiensk universitet i byen Messina i Sør-Italia.
Universitetet ble grunnlagt av Ignatius av Loyola som skole for jesuittene i 1548.
NM i svømming 1920
NM i svømming 1920 ble arrangert i form av ulike norgesmesterskapsstevner i Stavanger, Trondhjem og Kristiania.
Universitetet i Napoli Federico II
Kjernen av universitetet ligger i sentrum av Napoli.
VM i elvepadling 1971
VM i elvepadling 1971 ble arrangert i Merano i Italia i 1971.
Universitetet i Modena og Reggio Emilia
Universitetet i Modena og Reggio Emilia (italiensk Università degli Studi di Modena e Reggio Emilia, forkortet UniMoRe) er et italiensk universitet med tilhold i Modena og Reggio Emilia i Nord-Italia.
Universitetets historie går tilbake til det middelalderlige universitetet i Modena, som ble grunnlagt i 1175, men dette ble nedlagt i 1590 og først gjenåpnet i 1682.
Bulgaria under VM i friidrett 1999
Bulgaria deltok i VM i friidrett 1999 (utendørs) fra 20. til 29. august 1999 i Sevilla i Spania, og tok en medalje i mesterskapet.
Auma (elv i Alvdal)
Auma er en elv i Alvdal kommune i Innlandet fylke. Elva har sitt utspring i Aumskardet mellom Storhøa og Korsberghøa, tett ved kommunegrensa mot Rendalen.
Elva renner for det meste rolig med lite fall fram til fem-seks kilometer før utløpet i Glomma. Her blir fallet noe større, og elva renner i småstryk videre. De siste par kilometrene er elvedalen trangere, og elva renner her hurtigere gjennom til dels brattere stryk og fosser.
Elva munner ut i Glomma ved Oddstea omtrent ti kilometer sør for Alvdal stasjon.
Antonio Sefer
Landslaget
Han representerte Romania under Sommer-OL 2020 i Tokyo, hvor laget hans ble utslått i gruppespillet.
Calutron
Calutron er en isotopseparator som virker etter samme prinsipp som et magnetisk massespektrometer. Det har navn etter California University Cyclotron. Instrumentet ble utviklet av den amerikanske fysikeren Ernest Lawrence og ble brukt til å fremstille uranisotopen, som var nødvendig for kjernefysiske våpen. Hvert instrument gir bare ca. 1 mikrogram per time. For å få nok ble det derfor bygd en rekke calutroner som ble installert ved Clinton-anleggene i Tennessee.
Joe Joyce
Han representerte Storbritannia under Sommer-OL 2016 i Rio de Janeiro, der han tok sølv i super tungvekt.
Filip Hrgović
Filip Hrgović (født 4. juni 1992) er en kroatisk bokser som konkurrerer i super tungvekt.
Floyd Lawrence Begin
Floyd Lawrence Begin (født 5. februar 1902 i Cleveland i Ohio i USA, død 26. april 1977) var en amerikansk katolsk prelat og biskop. Han var til sist biskop av Oakland i California fra 1962 til sin død i 1977.
Bakgrunn
Floyd Begin ble født i Cleveland i Ohio som den eldste av tre barn av Peter H. og Stella Agnes (født McFarland) Begin. Han fikk sin tidlige utdannelse ved menighetsskolene i St. Columbkille Church og St. Thomas Aquinas Church. Han gikk på Cathedral Latin High School (1916–20) og St. John Cathedral College (1920–22), begge i Cleveland. Han ble uteksaminert fra St. Ignatius High School (Cleveland) i 1920.
Begin studerte deretter til prest ved Pontifical North American College i Roma, hvor han fungerte som assistent for rektor under studiene. Han tok en doktorgrad i filosofi og teologi fra det pavelige universitet Urbaniana. I 1930 mottok han en doktorgrad i kanonisk rett fra Apollinarus-universitetet.
Prest
Begin ble ordinert til prest i Roma den 31. juli 1927 av biskop Ignacy Maria Dubowski som hadde vært biskop av Luck og Żytomierz. Etter at han kom tilbake til Ohio, tjente han kort som administrator av St. Anthony Church i Canton. Fra 1930 til 1938 var han som sekretær for biskop Joseph Schrembs samt visekansler og pro-generalvikar for bispedømmet Cleveland.
Begin ble officialis for bispedømmedomstolen i 1938. Han fungerte som direktør for bispedømmets Council of Catholic Men og for den syvende nasjonale eukaristiske kongress. Han var også kapellan ved Rosemary Home for Crippled Children i Euclid og biskoppelig vikar for ordensfolket.