cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Misogyni
Misogyni i filosofi og historie
Arthur Schopenhauer er kjent for sitt essay «Om kvinner» (Über die Weiber), hvor han uttrykker sin opposisjon til det han kaller «germansk-kristen dumhet» om kvinnelige anliggender. Han hevdet at «kvinner er av natur ment til å adlyde.» Essayet har imidlertid to komplimenter: at «kvinner definitivt har en sunnere beslutningsprosess enn menn» og at de har mer sympati for andres lidelser.
Asbjørn Jaklin
I 2018 utgav han boka Kampen om Narvik - 62 desperate dager som skildret kampene i Narvik 1940 gjennom brev, dagbøker og rapporter fra deltakere på begge sider i konflikten.
Misogyni
Misogyni i filosofi og historie
Nietzsche er kjent for å ha argumentert at enhver form for høyere sivilisasjon har hatt streng kontroll over kvinner [Hinsides godt og ondt, 7:238]; han skrev ofte nedsettende om kvinner, og er i den sammenheng kjent for frasene «Kvinner anses som dype. Hvorfor? Fordi vi ikke aner deres dybde. Men kvinner er ikke engang grunne.», «Kvinnen var Guds andre feiltagelse», og «Skal du til kvinnen? Ikke glem pisken!».
Asbjørn Jaklin
Asbjørn Jaklin er fembarnsfar, aktiv jeger og friluftsmann.
Misogyni
Misogyni i filosofi og historie
Filosofen Otto Weininger karakteriserte i sin bok Geschlecht und Charakter («Kjønn og karakter») fra 1903 den «kvinnelige» delen av hvert individ som egentlig «ingenting», uten noen egentlig eksistens, uten noen reell samvittighet eller rasjonalitetssans. Weininger sier «Ingen mann som tenker dypt om kvinner har høy anseelse for dem; menn enten forakter kvinner eller så har de aldri tenkt seriøst på dem.» August Strindberg hyllet Weininger for sannsynligvis å ha løst det vanskeligste av alle problemer, «kvinneproblemet».
Asbjørn Jaklin
Nordlendinger til tusen
En artikkelserie i Nordlys redigert av Jaklin har kommet ut i bokform i to bind og inneholder korte biografier om kjente personer fra Nord-Norge siste 1000 år.
Misogyni
Eksempler på kvinnehat i samfunnet
Misogyny kan ligge til grunn for kjønnsdiskriminering, vold i nære relasjoner, æresdrap, voldtektskulturer, voldtekt i krig og annet. I mildere grad kan kvinneforakt være årsaken til holdninger og handlinger som forsterker eller normaliserer objektiviseringen og nedvurderingen av kvinner ved å påføre dem skam eller utelukke dem fra muligheter, aktiviteter og fellesskap.
Asbjørn Jaklin
Nordlendinger til tusen
Bind 1 omtaler Tore Hund, Petter Dass (1647–1707), Rasmus Schielderup (1739–1805), Jens Holmboe (1752–1804), Elias Blix (1836–1902), Ludvig Mack (1842–1915), Elling Carlsen (1819–1900), Christian Figenschou (1846–1939), Svarta Bjørn (1878-1900?), Alfred Eriksen (1864–1934), Richard With (1846–1930), Leonhard Seppala (1877–1967), Hans A. Meyer (1865–1926), Gitta Jønsson (1869–1950), Helmer Hanssen (1870–1956), Knut Hamsun (1859–1952), Ellisif Wessel (1866–1949), Ole Olsen (1850–1927), Regine Normann (1867–1939), Aldor Ingebrigtsen (1888–1952), Adelsten Normann (1848–1918), Just Qvigstad (1853–1957), Henry Rudi (1889–1970), Christian Frederiksen (1865–1929), Karl Pettersen (1826–1890), Ragnhild Kaarbø (1889–1949), Adrian Jacobsen (1853–1947), John Andreas Savio (1902–1938), Kirsten Svineng (også kalt «Mamma Karasjok») (1892–1980), Egil Lindberg (1906–1952), Halvdan Koht (1873–1965), Peter Wessel Zappfe (1899–1990)
Bind to inneholder biografier over Arvid Hanssen (1932–1998), Reidar Carlsen (1908–1987), Stein Rokkan (1921–1979), Bjørn Wirkola (1943–), Aase Nordmo Løvberg (1923–2013), Vebjørn Tandberg (1904–1978), Kaare Espolin Johnson (1907–1994), Cora Sandel (1880–1974), Adolf Henrik Lindstrøm (1866–1939), Harald "Dutte" Berg (1941–), Erling Falk (1887–1940), Kåre Kivijärvi (1938–1991), Lars Berg (1901–1969), Ottar Brox (1932–), Hanna Kvanmo (1926–2005), Simon Slåttvik (1926–2001), Erling Norvik (1928–1998), Arne Hestenes (1920–1995), Herbjørg Wassmo (1942–), Ole Henrik Magga (1947–) og Arthur Arntzen (1937–)
Western Michigan University
Western Michigan University (forkortet WMU) er et delstatseid universitet i Kalamazoo i delstaten Michigan, USA, med i alt åtte campuser. Det ble opprettet i 1903 som Western State Normal School. Delstaten gjorde skolen til offentlig universitet i 1957.
Skolene og fakultetene er:
Ved universitetet var det 24 841 studenter og 1 412 vitenskapelig ansatte i 2006, og samme året var skolepengene US$ 6 866 for studenter folkeregistrert i Michigan. Studiene gis opp til doktorgradsnivå.
Endlers guppy
Fisk av dette slaget har vært samlet av en håndfull mennesker gjennom årene, deriblant av John Endler, som var den første som leverte slike fisker til akvariehandlere for salg. Disse fiskene er imidlertid sjelden for salg i vanlige akvariebutikker, men finnes oftere i akvariene til entusiaster.
Guppy og Endlers guppy
Selv om Endlers guppy er nært beslektet med guppy, er det snakk om to forskjellige arter. Begge arter føder levende unger. Endlere kan krysses med guppy, og avkommet vil ikke bli sterilt. Mange innenfor akvariemiljøet mener slik hybridisering fortynner genforrådet, og anbefaler at Endlers guppy bør holdes adskilt fra guppy. Andre foretrekker hybrider; ettersom både vanlig guppy og Endlers guppy har blitt utsatt for mye innavl, vil hybridene få bedre helse. Mange av fiskene som selges i dyrebutikker som Endlers guppy, er egentlig hybrider.
Akvaristikk
Endlers guppy føder levende unger omtrent hver 28. dag. De er hardføre og lite krevende i akvariet, skjønt de foretrekker hardt, varmt vann. Jo varmere vann, desto fortere vil de vokse, skjønt dette også ser ut til å slite dem ut fortere, og de vil ikke leve like lenge. De kan holdes mellom 18 og 29°C men det optimale temperaturområdet ser ut til å være mellom 24 og 27°C. Dette er litt varmere enn hva guppyene foretrekker.
De bør holdes i kar med planter (fortrinnsvis levende, men falske planter gjør også nytten) for å gi dem gjemmesteder, og for å gi yngelen større sjanser til å overleve. De skiller seg fra guppyene ved at de vanligvis ikke eter sine egne unger. Endlers guppy kan sameksistere i akvarium med andre fisker.
Truet art
Selv om arten ikke er rødlistet, står de i fare for å bli utryddet fordi mennesker gradvis tar over, forurenser og ødelegger deres naturlige habitat.
Gregor XII
Gregor XII (opprinnelig Angelo Correr, Corraro, Corrario, Coraria, født omkring 1326 i Venezia, død 18. oktober 1417 i Recanati) var pave fra 30. november 1406 til 4. juli 1415, da han abdiserte for å bidra til å få avsluttet det vestlige skisma.
Bakgrunn
Angelo Coraria var sønn av den venetianske patrisieren Niccolò Correr og hans hustru Polissena. Etter studier ved universitetet i Bologna ble han i 1377 dekan for katedralkapittelet i Corone, som hørte inn under republikken Venezia.
Biskop, kardinal
I 1380 ble han biskop av Castello. Ti år senere ble han latinsk patriark av Konstantinopel, men bare av tittel, på grunn av det store skisma. Han kom for det meste virke ved den romerske kurie. Han var sekretær for pave Innocens VII, og ble i 1405 utnevnt til kardinalprest av San Marco.
Pave
Ved Innocents bortgang i 1406 ble han enstemmig valgt til hans etterfølger av kardinalene. Han lovet at såfremt motpaven i Avignon, Benedikt XIII, ville oppgi sin posisjon, så ville han selv gjøre det samme.
Både Gregor XII som Benedikt XIII uteble fra konsilet i Pisa, og de forsamlede kardinaler bestemte seg for å få slutt på skismaet i kirken. Kirkemøtet varte i 11 dager og man ble enige om at de to pavene måtte gå. De ble begge erklært avsatt og en tredje valgt: Aleksander V. Dette førte bare til at det nå var tre paver.
Skismaet ble avsluttet i forbindelse med konsilet i Konstanz (1414–1418), der Gregor XII, som var den rettmessige pave abdiserte, og Martin V ble valgt som ny pave. Den ene motpaven, Johannes XXIII som i 1410 overtok posten etter Aleksander V, var på det tidspunkt i fangenskap og ble tvunget til å abdisere, og den annen, Benedikt XIII, ble avsatt.
Walter Lewis
Walter Aiken Lewis (født 17. juli 1885, død 29. mai 1956) var en canadisk roer som deltok i de olympiske leker 1908 i London.
Gregor XII
Etter abdikasjonen
Gregor døde i 1417 og ble begravet i San Flaviano, katedralen i Recanati.
Kwame Kilpatrick
Kwame Malik Kilpatrick (født 8. juni 1970) var tidligere borgermester i Detroit, Michigan. Da han ble valgt inn i en alder av 31, var han den yngste borgermesteren i Detroits historie. Kilpatricks periode i stolen fra 2002 til 2008 ga rom for kontroverser med direkte og indirekte beskyldninger om utroskap, konspirasjon, forfalskning og mord. Kilpatrick er den eneste borgermesteren i Detroits historie som har blitt dømt for en alvorlig forbrytelse i sin periode. 4. september 2008 gikk han av som borgermester.
Miloslav Vlk
Bakgrunn
Miloslav Vlk tilbragte barndomsårene i Záluží nær Chyšky, der han gikk på folkeskolen og opplevde bondelivets harde slit. Hans førdte tanker om å bli prest fikk han i elleveårsalderen.
Etter å ha tatt artium i 1952 arbeidet han på en bilfabrikk i to år, og utførte så militærtjenesten 1953–1955. Han begynte så på Karoly-universitetet i Praha, og tok doktorgrad i arkivtudier. I 1964 begynte han studier ved det teologiske fakultet i Litomerice.
Prest
Vlk ble presteviet 23. juni 1968. Dette fant sted under Praha-våren. Han virket under biskop Josef Hlouch av Céske Budejovice frem til 1971, da kommunistene på grunn av hans popularitet fikk ham flyttet til et avsidesliggende fjellområde. hvor han var til 1978. Det året tok myndighetene fra ham retten til å virke som prest. De neste ti årene tilbrakte han i skjul i Praha, hvor han virket som prest for små undergrunnsgrupper. Frem til 1986 arbeidet han ved siden av som vindusvasker, inntil han måtte slutte med dette av helsemessige årsaker, og deretter arbeidet han i arkivet i Statsbanken i Praha til 1988.
Walter Lewis
Lewis vant en olympisk bronsemedalje i roing under Sommer-OL 1908 i London. Han var med på den canadiske åtteren som beseiret en norsk åtter i kvartfinalen, men som tapte semifinalen til en britisk båt som siden vant finalen.
Miloslav Vlk
Prest
Den 1. januar 1989 fikk han som følge av den politiske oppmykningen igjen lov til å virke åpent som prest. I 1989 og 1990 virket han i Vest-Bøhmen ved grensen til Bayern.
Biskop, kardinal
Etter fløyelsrevolusjonen i desember 1989 ble han den 14. februar 1990 utnevnt til biskop av Céske Budejovice. Han ble bispeviet 31. mars 1990. 27. mars 1991 tok han over som erkebiskop av Praha etter kardinal Tomasek.
Pave Johannes Paul II utnevnte ham til president for Rådet for europeiske bispekonferanser i 1993. Året etter, den 26. november 1994, utnevnte paven ham til kardinal med Santa Croce in Gerusalemme som tittelkirke.
Episkopalgenealogi
Hans episkopalgenealogi er:
Modern Day Delilah
«Modern Day Delilah» er en sang fra det amerikanske hard rockbandet Kiss.
Kunstløp under Vinter-OL 1960
Under Vinter-OL 1960 i Squaw Valley ble det arrangert tre øvelser i kunstløp.
Victorinini
Victorinini er en liten gruppe av sommerfugler som tilhører den store familien flikvinger (Nymphalidae). De finnes bare i Nord- og Sør-Amerika. Disse artene etterligner ofte giftige sommerfugler fra ulike grupper, og nærtbeslektede arter kan derfor se svært forskjellige ut.
Modern Day Delilah
Sangen ble utgitt på musikkalbumet Sonic Boom fra 2009, og var den første singel fra albumet, og var med det bandets første singelutgivelse siden 1998. «Modern Day Delilah» er skrevet av vokalisten Paul Stanley, og varer i 3 minutter og 36 sekunder.
Victorinini
Utseende
Middelsstore (vingespenn 60–80 mm) sommerfugler med smale vinger med bølgete ytterkant. Den store arten Napeocles jucunda danner et unntak ved at den har brede vinger og ligner sterkt på gruppen Kallimini, som alle Victorinini inntil nylig ble regnet til. På farge er de gjerne brunlige, rødaktige eller brunaktige, men N. jucunda er vakkert metallisk blå på oversiden, og Siproeta stelenes har grønne flekker.
Alianza por Chile
Alianza por Chile eller kort bare La Alianza (norsk: Alliansen for Chile eller bare Alliansen) er en sentrum-høyre-koalisjon av politiske partier i Chile. De viktigste partiene i alliansen er Renovación Nacional (Nasjonal fornyelse) og Unión Democrática Independiente (Den uavhengige demokratiske union). Alliansen ble grunnlagt i 1989 etter at Augusto Pinochets regime tillot politiske partier. Den har eksistert under skiftende navn: Democracia y Progreso (1989–1992), Participación y Progreso (1992–1993), Unión por el Progreso (1993–1996) og Unión por Chile (1996–2000).
Undenäs
Undenäs er et tettsted i Karlsborg kommune i Västra Götalands län i landskapet Västergötland i Sverige. Det ligger cirka 20 kilometer nordvest for Karlsborg. I 2010 hadde tettstedet 237 innbyggere.
Borøya (Tvedestrand)
Borøya (også skrevet Borøy) er en øy ytterst i Oksefjorden i Tvedestrand kommune i Agder fylke i Norge. Øya har et areal på 3,58 km² og har tettbebyggelse blant annet i Borøykilen, Utgårdstrand og Snaresund. Høyeste punkt er Rendalsfjell, 67 moh.
De eldste skriftlige kildene staver gjerne navnet Borøy med e i første stavelse (f.eks. Berøy). Førsteleddet kan komme av norrønt beri (bjørn) eller ber (bær).
Sommeren 1839 flyktet den tyske operakomponisten Richard Wagner og hans kone Minna Planer fra kreditorer i Riga til London. 27. juli ble de møtt av en voldsom storm under seilasen over Nordsjøen. Skipet ble dratt ut av kurs og kapteinen søkte nødhavn i Sandvika på Borøya. Seilasen ble til operaen Den flyvende hollender. Ved innseilingen gjennom skjærgården nær Askeflu skal ekkoet fra mannskapets sang ved en høy fjellvegg ha inspirert Wagner til temaet i operaen.
Castell de Montjuïc
Castell de Montjuïc er et militært slott på høyden Montjuïc i den katalanske byen Barcelona. Det huser i dag blant annet et militærmuseum.
Historie
Den første befestninga på Montjuïc ble reist i 1670. Inntil da hadde det stått et vakttårn på stedet. Den lille befestninga ble ombygd til et slott i 1694. Det ble okkupert både i 1705 (under den spanske arvefølgekrigen) og i 1808 (av Napoleons tropper). I 1842, under styret til Baldomero Espartero, ble byen bombardert fra Castell de Montjuïc for å stoppe et revolusjonistisk oppgjør. Året etter ble byen bombardert på nytt, etter ordre fra general Prim.
Fra og med slutten av 1800-tallet ble slottet brukt som fengsel for politiske fanger, særlig tilhengere av anarkistbølgen på 1890-tallet. Rettsprosessen som fulgte kalles for Montjuïc-prosessen, og er kjent for den utstrakte bruken av tortur. Slottet fungerte som militærfengsel helt fram til 1960. 24. juni 1963 åpna Franco militærmuseet i bygningskomplekset.
Hjelpekrysseren «Berlin»
«Berlin» (senere kjent som «Arabic») var et tysk passasjerskip og senere hjelpekrysser. Skipet hadde et deplasement på 17 000 tonn og en besetning på 450 mann.
«Berlin» ble bygget i Bremen i 1909 ved verftet AG Weser og ble tatt i bruk av rederiet Norddeutscher Lloyd i linjetrafikk mellom New York og Middelhavet.
Ved utbruddet av første verdenskrig ble skipet beslaglagt av Den tyske keiserlige flåte og gjort om til hjelpekrysser. Etter å ha lagt miner i britisk farvann ble «Berlin» 16. november 1914 tvunget til å søke nødhavn i Trondheimsfjorden. Skipet ble senere internert og bevoktet av norske nøytralitetsvakter i Hommelvik, deretter i Lofjorden ved Levanger. Hendelsen var en grov krenkelse av den norske nøytraliteten. Det skapte også stor oppmerksomhet at skipet hadde greid å passere Agdenes festning uten å bli oppdaget. Flere av besetningsmedlemmene, deriblant skipssjefen og mange av offiserene, greide å rømme i årene som fulgte.
Etter krigen ble skipet overtatt av Storbritannia. I 1920 ble det gjort om til passasjerskip igjen, nå under navnet «Arabic». Frem til 1926 seilte «Arabic» for White Star Line, deretter ble det overtatt av Red Star Line.
I desember 1931 ble «Arabic» tatt til Genova der det ble hugd opp.
Wichita State University
Wichita State University er et delstatseid universitet i Wichita i delstaten Kansas, USA. Det ble opprettet i 1895 som Fairmount College. Skolen var kristen fram til 1926, da den ble kommunal. Delstaten overtok lærestedet i 1964, og det er i dag et av tre forskningsuniversiteter i delstaten.
Skolene og fakultetene er:
Wichita er USAs flyindustri-hovedstad, og Instituttet for luftfart har samarbeidsavtaler om utvikling, forskning og tudanning med NASA, Airbus North America, Boeing, Bombardier-Learjet, Cessna, Hawker Beechcraft, og Spirit Aerosystems. Forskningsvirksomheten skjer i samarbeid med blant annet Johnson Space Center og Dryden Flight Research Center.
Gründeren Clyde Cessna startet Cessna-konsernet i Wichita.
Ved universitetet var det 14 298 studenter og 524 vitenskapelig ansatte i 2006, og samme året var skolepengene US$ 4 481 for studenter folkeregistrert i Kansas. Studiene gis opp til doktorgradsnivå. Om lag 87% av studentene er fra Kansas.
Jydske Dragonregiment
Jydske Dragonregiment er et regiment i den danske Hæren, med røtter tilbake til 1679. Regimentet er et panserregiment med fem tjenestegørende kampvognseskadroner. Hovedoppgaven er å utdanne vernepliktige dragoner til internasjonal tjeneste.
Jydske Dragonregiment består av I Panserbataljon, II Uddannelsesbataljon, III Panserbataljon og V Opklaringsbataljon. Av disse inngår III Panserbataljon og 5. Spejdereskadron (administrativt underlagt Opklaringsbataljonen) i Danske Internationale Brigade.
Concertación de Partidos por la Democracia
Koalisjonen for demokrati (sp: Concertación de Partidos por la Democracia) er en sentrum-venstre-allianse av politiske partier i Chile. Koalisjonen benevnes ofte bare Concertación. Koalisjonen for demokrati består av partier som ideologisk spenner fra kristendemokrater, over sosialdemokrater til sosialister. Koalisjonen for demokrati ble etablert i 1988 etter at Augusto Pinochets regime tillot politiske partier. Partiene i koalisjonen var alle motstandere av Pinochets styre.
Etter overgangen til demokrati i Chile i 1990 har partiene som inngår i koalisjonen dominert chilensk politikk og koalisjonens kandidater har vunnet hvert presidentvalg siden. Ved presidentvalget i 2009–2010 stilte koalisjonen til valg med Eduardo Frei Ruiz-Tagle som presidentkandidat. Han var Chiles president fra 1994 til 2000.
De viktigste partiene i koalisjonen er:
Trasoppterrassen (Oslo)
Trasoppterrassen (1A–81, 2–20B) er en vei på Trasop i bydel Østensjø i Oslo. Den går sørover fra Trolldalsveien og ender i en snuplass sør for Trollåsveien.
Veien fikk navn i 1944 etter husmannsplassen Trasop.
Veien har for det meste villabebyggelse.
Ole Høiland
Bakgrunn
Ole Høiland ble døpt 24. februar 1797 i Grindheim kirke i Bjelland prestegjeld i dagens Agder. Faren var bonden Peder Olsen Høyland, moren het Gjertrud Gullovsdatter. Ole var eldst blant fire søsken, hans to søstre var den to år yngre Gunvor og den fire år yngre Åsa, og den syv år yngre broren Andreas.
Familien solgte odelsgården Høyland og flyttet til Kristiansand omkring 1802. Faren Peder arbeidet da som «kjører». Både gårdssalget og det faktum at familien rundt 1816 står registrert som boende i et hus tilhørende byens fattigkasse og sto under fattigvesenets forsorg, tyder på at det har vært svært dårlige kår i familien. På denne tiden var det også hungersnød i Norge på grunn av Napoleonskrigene og britenes blokade av Kattegat/Skagerrak. Kornlageret i Kristiansand ble stormet og plyndret av sultne mennesker, og det var allment stor nød blant fattige på Sørlandet.
Ole hadde i denne perioden fram til 1816 forskjellige jobber, som gjeter på gårdene Ugland og Egeland, gårdsarbeid på Knarrevig, og i hele tre år var han i tjeneste hos en prest Lassen på Tveit prestegård i Tveit kommune som ligger øst i dagens Kristiansand.
Innocens VII
Innocens VII (født Cosimo Gentile de’ Migliorati i 1336 i Sulmona, død 6. november 1406 i Roma) var pave i Roma fra 17. oktober 1404 til sin død drøyt to år senere. Samtidig var Benedikt XIII motpave i Avignon.
Bakgrunn
Cosimo Migliorati kom fra en enkel familie i Abruzzifjellene. Han studerte kanonisk rett, underviste en tid i dette i Perugia og Padova, og ble sponsret av sin lærer Giovanni da Legnano for en reise til Roma.
Ole Høiland
En vond drøm
Som ung hadde Høiland en vond drøm – det var som om noen la noe tungt på brystet hans for å kvele ham. Da han våknet, stod rommet hans i brann og var fullt av røyk. Han reddet livet ved å hoppe ut av vinduet i 2. etasje, men slo seg så kraftig at han hadde rygg- og hoftesmerter i flere år.
Innocens VII
Kirkelig karriere
I Roma tok pave Urban VI ham opp i kuriens tjeneste. I ti år var han i England, ble i 1386 biskop i Bologna, og året derpå erkebiskop av Ravenna.
Den 18. desember 1389 utnevnte pave Bonifatius IX ham til kardinalprest med Santa Croce in Gerusalemme som tittelkirke, og til camerlengo i 1396. Paven anvendte ham som legat i mange vanskelige diplomatiske oppdrag.
Da paven døde, befant det seg flere delegater fra motpaven Benediktus XIII i Roma. Kardinalene avla sammen en ed om at hvem som enn skulle velges til pave, skulle denne legge ned tiaraen dersom dette skulle være nødvendig for å bilegge det store skisma.
Ole Høiland
Perioden 1816-1822
Den første saken mot Ole Høiland kom i 1816, da han i en alder av 19 år ble tiltalt for tilsammen 13 tyverier fra bønder på bybesøk, fra Tveit prestegård og Torsvik gård. Tyvegodset ble funnet i vedskjulet hjemme hos familien og besto av sølvtøy, mynter, lommeur, gull- og sølvsmykker, krutthorn, kniver og klær, til en samlet verdi av 88 speciedaler, et betydelig pengebeløp utfra datiden kriterier. Han ble arrestert 27. august og saken kom opp etter kort tid. Han innrømmet etterhvert forholdene. Dom falt 15. november og han ble dømt til straffearbeid i Kristiansand tukthus i to år, lovens strengeste straff etter tiltalen med bakgrunn i de mange tyveriene han hadde begått.
Høiland ble overført fra byens arrest til tukthuset 20. november, men allerede 18. desember rømte han ved å klatre over gjerdet bak utedoen mens vaktmannen ventet på ham på den andre siden. På flukt begikk han flere tyverier og 23. desember ble han igjen arrestert på gården Spilling i Vigmostad og tatt til avhør hos sorenskriveren i Mandal. Han ble sittende i arresten i Mandal til over jul. Men allerede 27. desember er han igjen på rømmen, han hadde funnet en nøkkel i arresten som passet til fotjernene og slik fått låst dem opp. Ved hjelp av bolten brakk han opp to dører. Denne gangen ble han tatt på gården Mosby i Oddernes, men da han skulle fraktes tilbake til Kristiansand, rømte han 4. januar og var på frifot en ukes tid. Den 13. januar var han tilbake i Kristiansand og på ny avhørt 15. januar. Han fikk av sorenskriveren i Mandal en tilleggsdom på fire år for de innbrudd han hadde gjort mens han var på rømmen. Denne straffen skulle påbegynnes etter at straffen i Kristiansand var ferdig sonet. Etter dette satt Høiland i tukthuset i Kristiansand i nesten 1 1/2 år, fram til juni 1818, da han igjen rømte. Nå var han på frifot helt til 12. april året etter, da han ble pågrepet i Egersund. Under sakens behandling i Egersund, rømte han ytterligere tre ganger. Han ble til slutt sendt tilbake til Kristiansand.
Innocens VII
Pave
De åtte kardinaler som deltok i pavevalget valgte enstemmig Migliorati til pave den 17. oktober 1404, og han tok da navnet Innocens VII. Ghibellinerne stilte til med oppløp da de fikk høre hvem som var blitt pave, men Ladislaus av Napoli, som var av slekten Colonna, hastet til Roma med sine soldater og gjenopprettet orden der.
Ole Høiland
På rømmen 1822
Kildene er tause om Høilands aktiviteter fram til våren 1822, da han rømte fra arresten i Stavanger. I juli samme år ble han arrestert i Kristiansand og under avhøret fortalte han om sine fluktruter hvor han hadde vært i både Risør, Larvik og Christiania. Det er i avhørsprotokollene nedtegnet at Høiland ville påvise hvor han har gjemt tyvegodset, men han rømte igjen i midten av august. Det kan virke som om han gjennom denne samarbeidsviljen ønsket å kjøpe tid. Høiland ble ikke arrestert og avhørt før 10. desember i Kragerø, og så igjen i Arendal 23. desember, noe som kan tyde på at han var på frifot nesten hele dette året. I Arendal ble det nedtegnet at han ved arrestasjonen hadde redskaper som dirk, bor og sag, samt nøkler, gullkjede på to alen (ca. 130 cm), mynter og flere ting som ble mistenkt for å stamme fra et innbrudd i Arendal uken før. Nyttårshelgen ble han overført til Kristiansand.
Innocens VII
Pave
Innocens begikk et feilgrep da han utpekte kardinal-nepote, fordi vedkommende lot henrette elleve partisaner rett etter at de hadde hatt et møte med paven. Hendelsen førte til opprør, og paven måtte flykte til Viterbo sammen med sine kardinaler og sitt hoff for å unnslippe romernes vrede. Nok en gang inngrep Ladislaus med sine tropper, og i januar 1405 anerkjente romerne pavens verdslige makt igjen. Denne gang forsøkte imidlertid Ladislaus å benyttet sitt overtak til å skaffe seg reell makt over Kirkestaten. Det førte til at paven ekskommuniserte ham.
Edgar Wallace
Edgar Wallace (Richard Horatio Wallace, født 1. april 1875, død 10. februar 1932) var en britisk forfatter av hovedsakelig kriminalromaner.
Ole Høiland
Dom 1823
To dager etter Høilands flukt falt dommen over Høiland, og han ble dømt til kakstrykning og fengsel på livstid, noe som den gang innebar straffarbeid. Etter anke ble dommen stadfestet både i Kristiansand stiftsoverrett 20. august og i Høyesterett 16. desember.
Også foreldrene ble rammet ved at det i forbindelse med etterforskningen av saken ble gjort ransaking av deres hjem med funn av både kaffe, brunt sukker, en sølvskje, penger og en del annet som det var usannsynlig at de kunne anskaffet på lovlig vis. De ble derfor mistenkt for heleri. Faren, som da var 60 år, hevdet at pengene var tjent ved jord- og tømmerarbeid og at sølvskjeen og de andre gjenstandene var noe han hadde hatt i mange år. Moren, som da var 50 år, hevdet etterhvert at hun fant kaffen og sukkeret i skogen, men ikke våget å fortelle dette til mannen. Ingen av dem nevnte sønnen, som på denne tiden oppholdt seg i skogen rundt Kristiansand, og det ble mistenkt at kaffen og sukkeret stammet fra et innbrudd på Gimle gård i området. Faren blir frifunnet, mens moren fikk fire dagers arrest som hun sonet i juli, for øvrig sammen med Gjest Bårdsen som satt arrestert her denne sommeren.
Innocens VII
Pave
Det første Innocens lot gjøre etter at han var blitt pave, var å innkalle et møte for å løse skismaet. Politiske forhold gjorde at han ikke kunne garantere motpavens sikkerhet, noe motpaven utnyttet til å hevde at Innocens motarbeidet hans ansatser til å få en slutt på skismaet.
Edgar Wallace
Han hadde diverse jobber og arbeidet i Sør-Afrika i 1898 som krigskorrespondent for Daily Mail under boerkrigen og skrev en sakprosabok fra krigen som ble blant hans første utgivelser. Wallace var meget produktiv; han skrev rundt 175 romaner, 24 skuespill og en rekke artikler i ulike aviser og magasiner. Over 160 av hans romaner er blitt filmet. Han var også medforfatter til manuskriptet for filmen King Kong som ble skrevet kort tid før han døde. På den tiden han var aktiv ble det anslått at hver fjerde engelske leser av en roman leste en Wallace-bok.
Ole Høiland
Dom 1823
Ved Tredje Stampe i byskogen ovenfor Kristiansand sentrum finnes en ca. 5 meter dyp hule som lokalt kalles «Høilandshola», og som kan ha vært blant gjemmestedene Høiland hadde rundt byen. Men allerede i samtiden var han omgitt av mytedannelse og det er vanskelig å fastslå nøyaktig hvor han gjemte seg mens han var på flukt.
På rømmen igjen 1823
Men Høiland var på frifot, det ble rapportert at han var observert på Frolands verk, hvor han hadde fått en smed til å lage innbruddsverktøy til seg. Han ble også observert på et vertshus i Porsgrunn. Først i november ble han arrestert på Jæren og etterhvert sendt fra Stavanger til Kristiansand. For å prøve å sikre ham ytterligere, ble han satt i den militære vaktarresten 28. november. Her ble han blant annet forhørt om et innbrudd hos lensmannen i Bamble og hans bevegelser mellom Porsgrunn og Brevik. Dette tyder på at han streifet over et meget stort område, med de begrensede kommunikasjoner datiden hadde til rådighet. Det er grunn til å tro at han i stor grad beveget seg til fots.
Kakstrykning i 1824
Dommen fra 1823 bestemte at Høiland i tillegg til livstidsstraffen også skulle piskes. Dette ble kalt kakstrykning, etter den pælen, eller kaken de ble bundet til. Piskingen ble utført av en bøddel som ga 27 slag på bar rygg. Ved kgl.res. av 24. februar 1824 ble det befalt at denne straffen mot Høiland skulle gjennomføres. Byfogden tilkalte militær assistanse. Lørdag 20. mars 1824 ble piskingen gjennomført som planlagt.
På Akershus festning
Samme dag som Høiland ble pisket skrev byfogden til lensmannen i Bamble at Høiland skulle overføres til slaveri på Akershus festning, og at lensmannen kunne avhøre ham om innbruddet i Bamble på veien. Lensmannens frastjålne eiendeler ble sendt sammen med Høiland og følget. Byfogden presiserte at Høiland var en svært farlig mann som måtte bevoktes på det strengeste. Han fant det blant annet nødvendig å rapportere at de hadde funnet «endog på hans hemmeligste Lem bundet fast en Kniv der indeholdt forskiellige Instrumenter, saasom Saug, Boer etc».
Samtidig skrev byfogden i Kristiansand til Akershus kommandantskap at kakstrykningen var utført og at han nå ble overførttil Akershus festning, under den strengeste militære bevoktning. Vaktlederen hadde fortalt om hans «udmærkede Færdighed i at løse sig af sine Jern».
Høiland satt syv sammenhengende år på slaveriet på Akershus festning under svært primitive forhold. Men i juni 1831 var han sammen med noen andre innsatte på et utearbeid, og de klarte å stjele en båt og rodde over til Nesodden. Etter et halvt år på frifot, ble Høiland igjen arrestert og sendt tilbake til Akershus festning. En person ved navn Ole Vidste fulgte Høiland tilbake til slaveriet, og da Høiland tre år senere igjen klarte å rømme, søkte han ly hos Vidste, som da hadde sluttet i tjenesten. Han bodde i en liten stue nord for Torshov og Høiland bodde i kjelleren hvor nedgangen var skjult under bunnen av et skap. Her planla Høiland sitt dristigste kupp, nemlig innbruddet i Norges Banks filial i Christiania. I planleggingen produserte han nøkler, dirker og annet utstyr han trengte for å komme igjennom de syv stengte dørene i Norges Bank.
Innbruddet i Norges Bank
Høiland hadde rekognosert fire kvelder og sett og memorert hvordan den store hovednøkkelen - med hele 14 hakk - til hovedporten så ut. Så dro han hjem til kjelleren til Vidste og produserte en kopi etter hukommelsen. Han fikk også tatt en avstøping i bek av nøkkelhullet.
Høiland valgte den stille tiden i jula for å komme seg inn i banken, og han bestakk brødrene Hans og Peder Olsen som gikk streifvakt utenfor banken i jule- og nyttårshelgen dette året med kommende 500 speciedaler for å få dem til å se en annen vei når han plystret et spesielt signal slik at han kunne komme seg igjennom hovedporten. Han måtte gjøre flere forsøk på å komme inn i hvelvet, men låste omhyggelig etter seg hver gang for at det ikke skulle bli oppdaget at han hadde vært inne. Han hadde problemer med å få låst opp den siste døren, og måtte hjem og file på dirken flere ganger til den tilslutt passet. I nyttårshelgen kom han inn i hvelvet, og fikk med seg den svimlende summen av 64 100 speciedaler i en sekk. Han låste omhyggelig etter seg slik at det skulle gå lengst mulig tid før innbruddet ble oppdaget. Han stolte ikke helt på Vidste, og gjemte delsummer flere steder, deriblant i Grefsenåsen og muligens i Ole Høilands hule på Storhaug i Lillomarka.
Høiland flakket en stund rundt før han søkte tilflukt hos en familie i Lier, hvor han ble arrestert den 21. januar. Av de stjålne pengene kom de fleste etterhvert til rette, men fortsatt er det ikke kjent hvor det ble av de siste 18 401,5 speciedalene.
Tilbake på Akershus festning – nye rømninger – kakstrykninger
Høiland ble straffet hardt for sitt uvanlige innbrudd. Igjen ble han dømt til kakstrykning, denne gangen på Vippetangen med hele byen som tilskuere. Høiland nærmet seg på dette tidspunktet 40 år, og straffen tok så hardt på at han prøvde å begå selvmord. Han ble satt i et trebur i Kronprinsens Kruttårn på Akershus festning og ble en severdighet i byen. Utenfor gikk det vakt døgnet rundt.
Attentatet
Høsten 1841 gjorde en krangel om penger at Høiland røk uklar med sin medhjelper Ole Enger, som foreslo for svigersønnen Lars Steen at de skulle skyte Høiland. Enger var urmaker (men tidligere straffedømt); Steen tilhørte jegerkorpset. De oppsøkte Høiland i skogen ovenfor gården Etterstad (nå i Oslo øst), bevæpnet med hver sin pistol. I tillegg hadde de med flere flasker brennevin for å skjenke Høiland full før de skjøt ham, foruten matvarer. Som ventet påtraff de Høiland. Han hadde med et gevær, men dette var ikke ladd; det later til at Høiland bar våpenet for å gi inntrykk av at han var jeger.
Enger og Steen begynte å drikke og nødet også Høiland, men iallfall denne gang var han forsiktig og overlot drikkingen til de to andre. Dette kan ha spilt en rolle for det som skjedde deretter. På 5-6 m hold trakk Steen pistolen og fyrte av; Enger skjøt nesten samtidig. Engers skudd gikk bare gjennom Høilands klær. Steen traff ham i brystet, men hadde trolig brukt for lite krutt til å kunne påføre Høiland nevneverdig skade. Høiland sprang frem og slo Steen bevisstløs med geværkolben. Enger gikk så løs på ham, men etter et forbitret basketak fikk han samme behandling, selv om han beholdt bevisstheten. Attentatet var altså under middels vellykket. Senere ville Enger ha det til at det bare var svigersønnen som hadde skutt, og bare for spøk. Til Gjest Baardsen skal derimot Enger ha sagt at han ønsket å skremme vekk Høiland. Da Høiland senere ble arrestert, anmeldte han attentatmennene. De ble dømt til livsvarig slaveri.
Tatt for siste gang
Høiland var på frifot i hele tre år. Han flakket rundt flere steder, og levde et liv preget av sult og kulde i blant annet Nordmarka og Lillomarka. Til slutt ble han igjen tatt etter at han var blitt anmeldt av familien han bodde hos på Konnerud ved Drammen. De hadde latt seg friste av den høye dusøren, men ble i stedet straffet for å ha skjult ham så lenge. Familien holdt dessuten på å bli lynsjet av befolkningen, for Høiland var blitt en kjent og populær mann gjennom måten han utfordret myndighetene, med sine 13 fengselsrømninger og innbruddet i Norges Bank.
Det var en syk og nedbrutt 45-åring som ble sendt tilbake til en enecelle på slaveriet på Akershus. Han følte seg sviktet av folk han trodde var hans venner; de ville bare ha stadig mer penger for å hjelpe ham. Han søkte etter en stund den nye kongen Oscar I om benådning, men søknaden ble avslått. Han mistet livsgnisten og gjorde minst ett selvmordsforsøk før 20. desember 1848. Den dagen barrikaderte han døren til cellen og klarte å henge seg før vokterne fikk brutt opp døren.
Beskrivelser
Det finnes ingen avbildninger av Høiland, og omtalen av ham er fra etterlysninger. Et ofte gjengitt fotografi som angivelig skal forestille ham, anses for å være portrett av en annen fange. Ifølge Protokoll over uærlige Slaver paa Livstid ved Agershuus Fæstnings Slaverie angis signalement som følger; «68 Tommer (177cm) høi på bar fod, bret ansigt med lang og ret næse, godt udseende og førelemmet, blå øine,lyse øienbrynd,lysbrunt haar, lys hudfarve,norsk sprog med vesterlandsk udtale. Dreier og steenhugger av profession. Særkjende; Et ar efter et rivt fra høire udvendige øievinkel ned over kindet av omtrent 2 tommers længde; et lille arr efter en bulding (byll) på høire side af brystet mod axelhuulheden; et stort ar på høire arm og 3 mindre D efter vactination; et stort ar efter en boldning (byll) på venstre skulderblad; et ar paa hver side af høire smalbeen, og nogle små arr paa venstre smalbeen efter slavejernene. På høire haands indvendige side er med undtagelse af tommelfingeren ar efter et skaar over samtlige fingre. paa venstre haands udvendige et stort ar efter hug over ryggen af haanden. Et langt hvidaktig ar efter gnidning af et taug tverts over haandbaken. 2 ar efter hug paa ring- og lillefingeren. 1 lille ar paa midten af langfingeren. 1 ar efter skaar paa ryggen af tommelfingeren. Hul i begge ørene til øreringer.»
Den folkelige omtale av Høiland er nok noe idylliserende, han fikk etterhvert en slags helteskikkelse i hvordan han som en mann av folket utfordret øvrighetspersoner og de offentlige strafferettssystemer. Når man følger hans fotspor finner en at han ofte fikk skjul hos kvinner. Dette bygger opp under bildet av en livsglad, kvinnekjær fri fugl som ingen kunne fange og som pekte nese av maktpersonene. Dette egger den folkelige fantasi om en Robin Hood-skikkelse. Dette inntrykket forsterkes i filmen fra 1970. Her framstilles han blant annet som en ennå ung mann når han tar livet av seg, mens han i virkeligheten var over 50 år da dette skjedde.
Som med Gjest Baardsen har det vært hevdet at Høiland stjal fra de rike og gav til de fattige – men som Baardsen stjal Høiland der det var noe å stjele, og det var naturligvis mest å stjele hos rikfolk. Minst en gang stjal han også fra en fattig husmann.
Det kan slås fast at Høiland både var en svært fingernem og kreativ person, som til slutt ble knust av et primitivt rettspleiesystem. Datidens rettspleie gjorde at han tidlig i livet var fortapt og ikke hadde noe å tape på å bruke sine talenter til å gjøre nye innbrudd, han hadde knapt noe valg. Det er interessant at han under soningen på Akershus skrev en slags selvbiografi i form av dikt. Også Henrik Wergeland ble som så mange andre i samtiden fascinert av Høiland, og skrev under pseudonymet Ola Graagut to lengre dikt om Høiland, et i 1836 og det neste i 1839.
Innocens VII
Pave
Selv om pave Innocens viste seg fullstendig uegnet til å få slutt på de indrekirkelige motsetninger, hadde han en positiv betydning var at han generelt var åpen av sinn overfor vitenskapene og sørget for å etablere en lærestol for gresk språk ved Universitetet i Roma.
Edgar Wallace
Bibliografi (utvalg)
Et lite utvalg av norske oversettelser, utgitt på nytt i de senere år:
Offisin
Offisin fra latin  officina, verksted er brukt i to betydninger enten som en eldre betegnelse for et trykkeri eller boktrykkerverksted, eller som en betegnelse på publikums- eller ekspedisjonsrommet i et apotek.
Apotekoffisinet har hatt spesielle apotekinteriør tegnet av arkitekt.
Det eldste kjente bilde fra et norsk apotekoffisin er fra Løveapoteket i Bergen tegnet av Johan Fredrik Leonard Dreier (1775—1834).
Annapolis
Historie
I 1649 grunnla britiske nybyggere fra Virginia en havn omtrent på dette sted. De var puritanere som var blitt fordrevet fra Virginia. Etter å ha forlagt byen fra den nordre elvebredd og til den søndre, og forsøkt seg frem til et passende bynavn (først «Town at Proctor's», så «Town at the Severn»), ble det til slutt Anne Arundel's Towne (etter hustruen til lord Baltimore som døde kort tid etter). Kortformen Arundel Town var også i bruk.
Byen ble svært velstående på grunn av slavehandelen og tobakkshandelen.
Klara
For elva med samme navn, se Trysilelva.
Klara og Clara er kvinnenavn med opprinnelse i latinske clarus, «høylytt, klar, berømt». Den franske formen av navnet, Claire, er mest utbredt.
Etymologi
Clara har opprinnelse i latinske clarus, «høylytt, klar, berømt».
Klara er en skrivemåte av navnet brukt blant annet i tysk og nordiske språk. Klára er en ungarsk, tsjekkisk og kroatisk skrivemåte av navnet.
Claire er den franske formen av navnet og Chiara er den italienske formen av navnet. Kiara er en variant av Chiara eller Ciara.
Ciara har flere opprinnelser. Det er:
Annapolis
Historie
Etter den amerikanske uavhengighetskrig var Annapolis i ni måneder (fra 26. november 1783 til 19. august 1784) hovedstad for alle De forente stater ettersom Kongressen holdt til i byen i denne perioden.
Klara
Utbredelse
Clara ble utbredt gjennom helgenen Klara av Assisi (latin: Clara, italiensk: Chiara), som levde på 1200-tallet. Navnet er brukt i engelsktalende land fra middelalderen, opprinnelig i formen Clare. Clara og Clar var vanlige kvinnenavn i Tyskland i senmiddelalderen. Skrivemåten Clara ble vanlig i engelsktalende land på 1800-tallet. Clara er kjent brukt i Sverige første gang i 1449. Navnet var i Sverige mest populært på 1990-tallet.
Clara var et populært navn i USA på 1800-tallet.
Klara var et populært navn på jentebarn født i Norge i perioden ca. 1890–1920. Navnet har tradisjonelt vært mest brukt i Hedmark, Sogn og Fjordane og Nord-Norge. I Sverige var navnet mest populært rundt år 1900, og igjen fra år 2000.
Klara har navnedag 11. august i Tyskland, Litauen og Kroatia, 12. august i Norge, Sverige, Finland, Latvia, Polen, Tsjekkia, Slovakia og på Færøyene, 17. august i Polen og Kroatia og 18. august i Polen. Formen Klára har navnedag 12. august i Ungarn og 29. oktober i Slovakia. Clara har navnedag 12. august i Danmark. Claire har navnedag 11. august i Frankrike.
Den opprinnelige franske formen, Claire, er i dag utbredt i mange engelsk- og fransktalende land. Clara er også utbredt i mange land, mens formene Klara og Kiara er noe mindre utbredt. Andre former av navnet er begrenset til få land.
Kjente personer med navnet
Personene i listen er ordnet kronologisk etter fødselsår.
Celestin IV
Celestin IV (født Goffredo da Castiglione i Milano, død 10. november 1241 i Roma) var pave fra 25. oktober til sin død femten dager senere, 10. november 1241.
Bakgrunn
Goffredo da Castiglione var søstersønn til pave Urban III, og inntrådte sannsynligvis i cistercienserordenwn. De første historiske opplysninger om ham angir at han var kansler i kirken i Milano, i det minste årene 1223–27.
Kardinal
Pave Gregor IX utnevnte ham den 18. september 1227 til kardinal av San Marco. Kardinal Castiglione var deretter satt inn som legat i Lombardia og Toscana. I 1238 ble han promovert til kardinalbiskop av Sabina.
Pave
Den 25. oktober 1241 ettertrådte Castiglione Gregor IX som pave, og tok pavenavnet Celestin IV. Konklaven som valgte ham, med bare syv biskoper for hans utnevning, sies å ha vært den hendelse som fremskyndet hans død.
Pavedømmet befant seg da midt i en krig mot keiser Fredrik II av Det hellige romerske rike av tysk nasjon. Celestin rakk ikke å utføre særlig meget under sitt pontifikat, ettersom han døde allerede etter femten dager, den 10. november, innen han hadde rukket å bli installert. Det eneste han rakk, var å ekskommunisere Matteo Orsini.
Frederik Willems
Frederik Willems (født 8. september 1979 i Eeklo) er en belgisk, tidligere profesjonell syklist.
Irvine Robertson
Irvine Geale Robertson (født 10. juli 1882, død 26. februar 1956) var en canadisk roer som deltok i de olympiske leker 1908 i London.
Etruria
Etruria var en etruskisk region i antikken i sentrale Italia, et område som i dag er Toscana, Latium og Umbria. I greske og latinske tekster ble Etruria referert til som Tyrrhenia (gresk: Τυρρηνία). Etruria var en av de viktigste bystatene på Appenninerhalvøya før den falt inn under den romerske republikk på 200-tallet f.Kr. Etruria ble dominerende på Den italienske halvøy etter 650 f.Kr.. Deres utvidelse omfattet, områdene rundt elven Po, Latium, og fortsatte helt ned til de greske koloniene i Sør-Italia.
Etruskiske Etruria
Oldtidens folk i Etruria var etruskere, og deres komplekse kultur var sentrert rundt tallrike bystater som hadde framgang under villanovatiden på 800-tallet f.Kr. og var meget mektige under orientaliserende arkaiske periodene.
Roma, som var avgrenset fra Etruria ved skogen Silva Ciminia, var sterkt påvirket av etruskerne. En rekke etruskiske konger hersket over Roma fram til 509 f.Kr. da den siste etruskiske konge, Lucius Tarquinius Superbus, ble avsatt og den romerske republikk ble etablert. Etruskerne er blitt kreditert for å ha påvirket utformingen av Romas arkitektur og rituelle praksis; det var under etruskiske konger at betydningsfulle byggverk og strukturer som Jupitertemplet, Cloaca Maxima og Via Sacra ble etablert.
Romerske Etruria
I Augustus’ organisering av Italia ble Etruria navnet på en region (Regio VII), som grenset mot Tiber, Tyrrenhavet, Apuaniske alper, og Appenninene, noe som var omtrentlig det samme området til etruskiske Etruria.
Etruria i moderne tid
Det klassiske navnet Etruria ble gjenopplivet tidlig på 1800-tallet og benyttet for kongeriket Etruria, et kortvarig opprettelse av Napoléon Bonaparte i Toscana som varte fra 1801 til 1807.
Byer
Latinsk og italienske navn er gitt mellom parentesene:
Det var en periode mellom 600 og 500 f.Kr. hvor 12 etruskiske bystater dannet en løs sammenslutning kalt for den etruskiske forbund, eller de tolv staters forbund. Etruskisk var det offisielle språket ved møtene. Da Etruria ble erobret av den romerske republikk ble latin det offisielle språket. Etruskisk hadde påvirket latin, men ble selv fullstendig erstattet av det. Den siste kjente personen som kunne lese etruskisk var keiser Claudius (10 f.Kr. – 54 e.Kr.), som satte sammen en ordliste (nå tapt) og et verk i tjue skriftruller om etruskere, Tyrrenikà (nå tapt).
Lavendon
Lavendon er en landsby og et verdslig sogn i Milton Keynes i England. Det er den nordligste landsbyen i distriktet, ikke langt fra Olney. I henhold til folketellingen i 2011 er det en befolkning på 1 303 innbyggere i sognet.
Historie
Stedsnavnet er avledet fra en personnavn og et stedsnavnelement av angelsaksisk opphav (Lafan + denu), og har betydningen «Lafas dal». I Domesday Book (1086) stedet skrevet som Lavendene og Lawendene.
Ved Castle Farm er jordverkene etter en normannisk borg av typen motte-and-bailey som ble reist på 1100-tallet av adelsfamilien de Bidun som hovedkvarter for deres baroni i Lavendon. Festningen ble sist gang omtalt i historiske kilder i 1232. Bare vollgraven og deler av grunnarbeidene er i dag synlige på eiendommen til huset Castle Manor.
Trasoppveien (Oslo)
Trasoppveien (1A–49, 2A–18) er en vei på Trasop i bydel Østensjø i Oslo. Den går fra Stordamveien til Hellerudveien og utgjør en del av Ytre Ringvei.
Lavendon
Historie
Premonstratenserordenen hadde et abbedi i Lavendon. Det ble grunnlagt av adelsslekten de Bedun under Henrik II. Etter oppløsningen av klostrene ble det revet. Det lå der man i dag finner Grange Farm.
Sognekirken St. Mikaels er viet til erkeengelen Mikael.
Mölltorp
Mölltorp er et tettsted i Karlsborg kommune i Västra Götalands län i landskapet Västergötland i Sverige. I 2010 hadde tettstedet 1 050 innbyggere.
Forsvik
Forsvik er et tettsted i Karlsborg kommune i Västra Götalands län i landskapet Västergötland i Sverige. Det ligger cirka ti kilometer nordvest for Karlsborg. I 2010 hadde tettstedet 342 innbyggere.
Jan Guillous middelalderromaner om ridder Arn utspiller seg i stor grad i Forsvik.
Broken Arrow (film)
Broken Arrow er en amerikansk actionthriller fra 1996 regissert av John Woo. Filmen handler om jakten på to atombomber som er kommet på avveie etter en flystyrt i Utah. Noen terrorister forsøker å skaffe seg kontroll over bombene for å presse myndigheter for en stor pengesum. Hovedrollene spilles av John Travolta og Christian Slater.