cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Qingzangbanen
Linjen ble innviet 1. juli 2006. Den er verdens høyeste jernbanelinje, og når 5 072 meter over havet. Toget har trykkabin for å forhindre høydesyke, og det finnes oksygengassystem for passasjerene. Det er to separate oksygengassystemer for dette formål på toget: Oksygengasskonsentrasjonen er høynet til cirka 26 %, og via egne gassuttak kan man få ytterligere tilskudd via nesedyser.
Elena Mărgărit
Mărgărit vant en olympisk bronsemedalje i turn under Sommer-OL 1956 i Melbourne. Hun var med på det rumenske laget som kom på tredjeplass i mangekamp bak Sovjetunionen og Ungarn. de andre på laget var Elena Săcălici, Sonia Inovan, Elena Leuşteanu, Georgeta Hurmuzachi og Emilia Vătășoiu.
Olga Taussky-Todd
Olga Taussky-Todd (født den 30. august 1906 i Olmütz i Mähren i Østerrike-Ungarn, død 7. oktober 1995 i Pasadena i California i USA) var en østerriksk-amerikansk matematiker. Hennes største bidrag var innafor algebra, og hun er kjent som matriseregningas banebryter.
Bakgrunn
Olga Taussky (eller Taußky) kom fra en jødisk familie. Hennes far Julius David Taussky var indrustrikjemiker, og moren Ida Pollach var husmor. Olga var den andre av tre barn. Hun ble født i Olmütz (dagens Olomouc i Tsjekkia, den gang i det østerriksk-ungarske kronlandet Mähren), men vokste opp i Wien og Linz.
Matematiker
1931 fikk Taussky en assistentstilling ved Universität Göttingen, der det var hennes oppgave å bearbeide, korrigere og utgi David Hilberts verker. Her ble hun også venn med Emmy Noether, som emigrerte til USA i 1933.
Taussky var assistent i Wien fra 1932 til 1934, men fulgte så etter Noether til Bryn Mawr College i USA (både Noether og Taussky var av jødisk avstamning og forstod i tide at de ikke hadde noen fremtid i Tyskland og Østerrike). Året etter døde Noether, og Taussky flytta videre til Storbritannia, der hun hadde fått et stipend ved Girton College i Cambridge. Fra 1937 virka hun ved University of London og gifta seg kort tid etter med den irske statistikeren John Todd.
Johan Gry
Johan Gry egentlig Sven Johan Volund Alfsson Gry (født 19. mars 1962 i Raus i Helsingborg), er en svensk skuespiller. Han er sønn av skuespilleren Alf Nilsson og rekvisitøren m.m. Ann-Christine Gry.
Biografi
Johan Gry er oppvokst i Rävlanda. Allerede som 6-åring begynte han som statist i TV som Johan Nilsson sammen med sin far, først i serien Friställd (1969) og siden i andre produksjoner som Hem till byn (1976), der han til å begynne med hadde en mindre barnrolle som Morgan Strid. Han har seinere spilt inn nye epsioder i rollen som Morgan Strid. I Hem till byn medvirket også moren. Han begynte å studere ved universitetet for å bli lærer, men hoppet av og kom inn på Scenskolan i Göteborg i 1984 og tok eksamen 1987. Første teaterengasjementet ble på Norrbottensteatern der han fikk sin scenedebut i En uppstoppad hund. Deretter har det blitt korte mellomspill ved Stockholms Stadsteater og Angereds Teater i 1989 og etter at det siste ble nedlagt Göteborgs stadsteater hvor han har vært ansatt siden 1996.
Olga Taussky-Todd
Matematiker
Under andre verdenskrig arbeida Taussky-Todd, som hun nå het, i det britiske National Physical Laboratory, der hun brukte sine analytiske metoder for å forbedre konstruksjonen og stabiliteten til fly.
Dissosiasjon (psykologi)
Dissosiasjon betegner i psykologien det fenomenet at hjernen splitter opp sanseinntrykkene når personer opplever ekstreme hendelser som truer eksistensen deres, for å fjerne oppmerksomheten fra det som er farlig, slik at de blir i stand til å takle angsten som følger med. Denne formen for dissosiasjon kan i en sykelig form kalles dissosiativ identitetsforstyrrelse eller multippel personlighetsforstyrrelse.
Olga Taussky-Todd
Matematiker
Ekteparet flytta til USA i 1947 og jobba ved National Bureau of Standards. Her opparbeida Taussky-Todd seg et renommé som datapionér. 1957 ble ekteparet tilbudt stillinger ved California Institute of Technology i Pasadena (i nærheten av Los Angeles). Selv om hun hadde arbeidsoppgavene til en professor, var hun først ansatt som sin manns forskningsassistent. Dette ble ikke korrigert før i 1971.
Johan Gry
Biografi
Riktig kjent ble han som lege i flere sesonger i såpeoperaen Vita lögner (1997–2000). Han har blandede følelser over å ha blitt kjendis på grunn av serien spesielt siden han anser at det er en kunstformen som fremhever det overfladiske. Med sin elegante framtoning ble han som ung lege noe av en favoritt og de samme egenskapene gjorde at han også passet godt i sin neste store TV-rolle (hovedrollen) som den stilige som kriminaletterforskeren Erik Winter i TV-filmer etter Åke Edwardsons romaner.
Dissosiasjon (psykologi)
I mindre tilfeller kan dissosiasjon forståes som en mestringsmekanisme for å minimere eller takle stress, inkludert kjedsomhet eller konflikt. Dissosiative lidelser er vanligvis utløst av psykologiske traumer, men noen ganger også som følge av kronisk stress, psykoaktive stoffer eller ukjente faktorer. Selv om det finnes noen dissosiative lidelser som inkluderer hukommelsetap, vil det ikke si at alle dissosiative hendelser gjør det. Dissosative lidelser oppleves ofte som oppsiktsvekkende og som selvstyrte inntrenginger i en persons vanlige måte å svare eller handle på. På grunn av dette kan de ofte ha tendenser å være foruroligende.
Olga Taussky-Todd
Matematiker
Taussky-Todd ble emeritert i 1977.
Johan Gry
Biografi
Han er også mye benyttet som oppleser i radio.
Dissosiasjon (psykologi)
Etymologi
Ordet «dissosiasjon» betyr «oppløsning, spaltning».
Behandling
Behandling blir vurdert gjennon individets funksjonsnivå. Noen kan ha en høyere funksjon enn andre og det vil da taes med i vurderingen på individets behandlingsmål. Å starte på en behandling er ment til å øke individets mentale nivå og tilpasningsevne for å oppnå en balanse i sin egen mentale og atferd. Når dette er oppnådd, er neste mål å fjerne eller minimere fobien som ble til etter et traumatisk minne (det minnet som får individet til å dissosiere). Det siste punket i behandlingen er å hjelpe individet å komme seg gjennom sorgen sånn at individet er i stand til å engasjere seg i eget liv. Behandling gjøres ved bruk av å øke individet sin mestringsfølelse.
ManpowerGroup
ManpowerGroup, tidligere ManPower Inc., er et amerikansk bemanningsselskap med hovedkontor i Milwaukee i Wisconsin. Selskapet ble grunnlagt av Elmer Winter og Aaron Scheinfeld i 1948, ble kjøpt opp av det britiske selskapet Blue Arrow i 1987, men ble selvstendig igjen i 1991.
ManpowerGroup har 3900 kontorer i over 80 land. ManpowerGroup har 30 000 ansatte og formidler jobb til over 3,5 millioner vikarer hvert år. ManpowerGroup er således USAs største arbeidsgiver.
ManpowerGroups arbeidsmarkedsbarometer
ManpowerGroup gjennomfører Manpowers arbeidsmarkedsbarometer, som er en kvartalsvis undersøkelse som ser fremover, i det den spør arbeidsgivere om å forutsi bemanning i det kommende kvartal. Undersøkelsen er basert på intervjuer med nesten 65 500 offentlige og private arbeidsgivere i 41 land for å måle forventet arbeidsmarkedstrend hvert kvartal. Dette utvalget bidrar til at analyser kan utføres i spesielle sektorer og regioner og derved fremskaffe detaljert informasjon. Undersøkelsen har ingen paralleller i størrelser, omfang, levetid og fokusområde. De kvartalsvise rapportene kan leses på deres hjemmesider.
ManpowerGroup i Norge
I Norge er ManpowerGroup etablert med datterselskapet Manpower AS, grunnlagt i 1965 og 100% eid av Manpower Norway Holdings AS.
Manpower har siden 60-tallet formidlet jobb for hundretusener av mennesker både til vikariater og faste stillinger, i privat og offentlig sektor. Hver dag går mer enn 6 000 medarbeidere i forskjellige bransjer og fagområder på jobb for Manpower. Virksomheten i Norge genererer over 35 000 oppdrag årlig.
ManpowerGroup, gjennom Manpower og Experis, har kontorer i 25 byer og tettsteder og har 11 000 medarbeidere knyttet til virksomheten. ManpowerGroup i Norge har cirka 450 administrasjonsansatte.
ManpowerGroup har følgende heleide datterselskap i Norge:
Arnold Kanter
Kanter var fungerende utenriksminister den 20. januar 1993.
John Mason (offiser)
John Mason (ca 1600–1672) var en engelsk major som utvandret til New England i 1632, og ble en betydningsfull militær figur i de amerikanske koloniene.
I løpet av fem år hadde han slått seg sammen med de som flyttet seg vestover fra Massachusetts Bay-kolonien til nybyggerbosetningen langs Connecticutelven som ble til Connecticut-kolonien. Spenninger og strid oppsto mellom nybyggerne og den mest framtredende indianerstammen i området, pequotfolket, som til sist endte i blodsutgytelse etter indianere drepte John Oldham, en handelsrepresentant fra Massachusetts, på øya Block Island i 1636. Ettersom disse indianerne var underordnet pequotfolket sendte Massachusetts Bay-kolonien en ekspedisjon, som John Mason var en del av, til Block Island for drepe disse indianerne. Hensikten var å krysse Connecticutelven til pequotene og forlange Oldhams mordere utlevert. Da pequotene nektet dette ble de straffet ved at teltene og kornforrådene deres ble brent ned, noe som igjen utløste Pequotkrigen. Denne krigen endte med Mystic-massakren som bokstavelig utslettet pequotene. Flere år senere gjenfortalte Mason sin erfaringer i Pequotkrigen i sin fortelling Brief History of the Pequot War, men den ble ikke utgitt før en god tid etter at Mason var død, i 1736.
Liv og virke
Mason ble født i England en gang rundt 1602. Han ble offiser i den engelske hæren og tjente som løytnant under Thomas Fairfax, 3. lord Fairfax of Cameron, general og parlamentarikernes øverstkommanderende under den engelske borgerkrigen.
Masons prosa er sprek og direkte i hans faste brevveksling med Robert Charles Winthrop, og det samme var tilfelle med hans historie om Pequotkrigen, noe som tyder på en god utdannelse i England. Hans aktiviteter fra de tidligste årene i New England vitner også om trening som militær ingeniør.
I 1632 utvandret Mason til Nord-Amerika og bosatte seg i Dorchester i Massachusetts hvor han kom til å representere landsbyen i den lovgivende forsamlingen. Han ble valgt til freeman den 4. mars 1634/5 og er oppført som «kaptein John Mason» i en liste for freemen fra Connecticut i Norwich for den 9. oktober 1681.
I løpet av de få årene han var i Massachusetts ble John Mason øyensynlig vurdert som svært nyttig for byen og kolonien. Den 2. juli 1633 ble en ordre «gitt kasserer om å avlevere til løytnant Mason 10 pund for hans sjøreise østover». Den 5. november 1633 fortelles det at "sersjant Stoughton er valgt til å bære fanen til kaptein Mason". Den 3. september 1634 ble «kaptein Mason» utpekt til en komite for å «finne ut passende steder for situasjonen, og også å legge ut flere arbeid for befestningen av Castle Island, Charelton, og Dorchester». En skatt ble samlet for underhold av kaptein Mason den 29. desember 1634.
I 1635 flyttet han til hva som kom til å bli Windsor i Connecticut i selskap med prost John Warham, Henry Wolcott, og andre framtredende bosettere av byen. Han ble valgt som assistent eller dommer av Connecticut-kolonien fra Windsor i 1642. Den 3. september 1635 fortelles det at «Kaptein Mason er autorisert av rådet til å samle menn og vogner for hjelpe til med ferdigstillingen av festningen på Castle Island, og deretter komme tilbake til rådet.»
Mason giftet seg i juli 1640 i Hingham i Massachusetts til Anne Peck. Hun ble født den 16. november 1619 i Hingham i Norfolk i England og døde den 30. januar 1671/72 i Norwich, New London County, Connecticut. Hun var datter av prost Robert Peck som var født i Beccles, Suffolk, England, i 1580. Han var innflytelsesrik puritansk prest som flyktet fra Nordfolk i England etter at hans kirke ble underlagt restriksjoner av erkebiskop William Laud.
Anne Peck døde kort tid for sin ektemann.
Pequotkrigen
Den 1. mai 1637 reiste den lovgivende forsamlingen i Connecticut en styrke på 90 mann under ledelse av kaptein John Mason for en offensiv krig mot pequotene. Mason kommanderte et suksessfullt hærtokt mot indianerne da han og hans menn ble kjente for å ha erobret og ødelagt prestisjen og makten til pequotene og deres festning i nærheten av elven Mystic på siden av Groton. I løpet av dette angrepet drepte bortimot alle beboerne, rundt 600 menn, kvinner og barn.
Denne hendelsen har blitt kjent som Mystic-massakren. Hendelsen er minnet i et steinmonument på det som tidligere var på Mystic Hill. Monumentet besto av en statue (se nedenfor) i legemestørrelse av major Mason med hevet sverd som representerte det øyeblikket da han hørte krigsropet ''Owanux! Owanux!'' («Engelskmenn, engelskmenn»). Med seg på sin side hadde John Mason med seg to andre indianerstammer, moheganfolket og narrangansettfolket.
Den 8. mars 1637/8, i tiden etter massakren, kunngjorde forsamlingen i Connecticut at «kaptein skal være offentlig militær offiser for plantasjene i Connecticut, og skal trene militære menn derav i hver plantasje».
Senere karriere
Mason flyttet sin familie til Old Saybrook i Middlesex County i Connecticut i 1647. Han ble gitt land av staten Connecticut da Lebanon i New London County ble grunnlagt og i 1660 forent med et antall framstående familier o bosetningen av Norwich i New London County hvor han var viseguvernør (1660–1669) og generalmajor av de militære styrkene til Connecticut.
Fra 1647 til 1657
Den 2. juni 1647 beordret rådet «at kaptein Mason skal sørge for fred, trygghet og god sikring for samveldet, ha kommando over alle soldatene og innbyggerne i Seabrooke og i tilfelle av alarm eller fare ved ankomst av en fiende, å gå forover eller plassere de nevnte soldater og innbyggere i slik positur for forsvar av stedet som det synes ham best,» og hvor kaptein Mason skal lede an beboerne av Seabrooke sammen med andre fra samveldet. «Det er på denne dag beordret at hans tidligere lønn på 40 pund per år skal bli fortsatt.»
I løpet av vinteren 1647/8 nedtegnet Winthrop at «midt på vinteren i en meget stormfull natt ble festningen ved Saybrook satt i brann, og alle bygningene innenfor Palisado med alle varer etc, brant ned. Kaptein Mason, hans hustru og barn, knapt spart. Tapet ble beregnet til et tusen pund, og det er ikke kjent hvordan brannen oppsto.»
Før rådet ble samlet den 6. oktober 1651 sendte kaptein Mason et brev hvor han foreslo at han ville gi sin støtte til de i New Haven som var interessert i bosette seg i «Dillaware». Rådet var ikke begeistret for ideen, men vill ikke hindre ham og motvillig tillatelse til en permisjon på 3 måneder, forutsatt at da ville komme tilbake og fungere som vanlig. New Haven forsøkte på denne tiden å etablere en datterkoloni ved elven Delaware.
Fra 1659 til 1670
Den 15. juni 1659 ble herr Willis beordret «å dra ned til Sea Brook for å støtte majoren i undersøkelsen av mistanke om hekseri».
Sommeren 1669 sendte beboerne i Easthampton, Southampton og Stonington for å advare ham mot kommende angrep fra flere grupper med indianere. Mason ga disse brevene til koloniens myndigheter i Hartford, og ga dem sitt eget råd.
Sommeren 1670 fungerte Mason som megler mellom Roger Williams og myndighetene i Connecticut angående en grensetvist mellom Rhode Island og Connecticut.
Familie
I en liste over «en del forbigått i tidligere nedtegneleser som har dratt, dog har barna blitt født her», inkluderte Matthew Grant «kaptein Mason» og krediterte ham med fire barn født i Windsor, som utgjorde datteren Ann, som døde i 1640, og dessuten Priscilla, Samuel og John.
Nedtegnelsen av fødslene til John Masons barn med hans andre hustru ble nedtegnet i Norwich, selv om ingen av deres fødsler skjedde her, med kun måneden og året for fødslene nedtegnet. Inndelingen mellom fødslene mellom Windsor og Saybrook er basert på kunnskapen at Mason var i Saybrook ved 1647, og på redegjørelsen til Matthew Grant som er nevnt ovenfor.
Descendants
John Masons etterkommere kan i dag telles i tusenvis. En del av hans mer kjente etterkommere er:
Minnesmerker
Statuen ble værende her i 103 år. Etter at man senere fikk en annen oppfatning av hvor egnet den var på det sted for den historiske massakren av pequotfolket, har en kommisjon stemt for at den bør plasseres et annet sted. Den ble deretter plasset på sitt nåværende sted.
EM i karate 2016
EM i karate 2016 (europamesterskapet i karate) ble arrangert i Montpellier i Frankrike i 2016.
Vokseterfamilien
Vokseterfamilien eller voksetere (Indicatoridae) er ei gruppe med middels små trelevende spettefugler, som består av 16 arter fordelt to underfamilier med tilsammen fire slekter. Artene finnes først og fremst i Afrika, selv om et par av dem lever i Asia. Det er liten kunskap om mange av artene, som trolig har en hekkeatferd som ligner gjøkens. Og siden fuglene eter bivoks, blir de ofte kalt honninggjøker. Vokseterne er svært nysgjerrige og vokale fugler, som lett lar seg tiltrekke av menneskelig aktivitet. En av artene er sogar viden kjent for sin losende atferd, der den både varsler og viser vei, for både mennesker og andre dyr, til naturlige ansamlinger av honning. Derfor har den også fått navnet honninglos på norsk.
Etymologi
Det vitenskapelige familienavnet følger av slektsnavnet Indicator, som igjen følger av artsnavnet indicator. Typearten er honninglosen (I. indicator), som er kjent for å lose både folk og andre dyr til bol med villhonning, i håp om at bolet blir brutt opp så den selv kan nyte av overskuddet med honning og bivoks. Navnet betyr altså «fugl som indikerer» (hvor det finnes et bol med honning). I så måte er det norske navnet på arten, honninglos, nærmest en direkte og perfekt beskrivende oversettelse.
Biologi
Vokseterne blir omkring 10–20 cm store og har ei uanselig, for det meste olivengrønn fjærdrakt med lysere bukside. Et særtrekk er at artene har tykkere hud enn de aller fleste andre fugler. Som alle spettefugler har også vokseterne relativt sett korte ekstremiteter med kraftfulle føtter utstyr med fire tær, hvorav to som peker bakover (1. og 4. tå) og to som peker framover (2. og 3. tå) - såkalt zygodactyly. Dette gjør artene til ypperlige klatrere.
De fleste artene hører hjemme i Afrika sør for Sahara, selv om to arter (I. xanthonotus og I. archipelagicus) er endemiske for det nordlige deler av India (foten av Himalaya) og Sørøst-Asia (Malayahalvøya, Sumatra og Borneo). Gruppas leveområder består av skog- og busklandskap. Vokseterne livnærer seg hovedsakelig av insekter, men de eter også bivoks og honning når anledningen byr seg, sjelden også frukt og fugleegg.
Nesten alle voksetere er standfugler, som tilbringer hele livet i det området de ble født. Noen gjør kortere irregullære forflyttinger, kanskje utover 8–20 km fra der de ble født. De fleste hannene blir mer eller mindre i eller nær ved sangterritoriet sitt året rundt. Ungfugler og hunner er gjerne mer aktive over et større område, men kunnskapen om mange av artenes bevegelsesmønster er generelt lite kjent.
Vokseterne er kjent for å både være tøffe og aggressive, også mot langt større fugler enn dem selv. Det er også kjent, at voksetere eter etter et hierarkisk system, der ungfuglene er mest dominate, fulgt av hunnene og deretter hannene. Noen arter dominerer dessuten andre ved matfatet, spesielt når det finnes en kilde med bivoks. Det hierarkiske systemet rundt en matkilde er imidlertid så komplekst, at det er vanskelig å få en skikkelig oversikt.
Selv om voksetere ofte opptrer i flokk rundt en matkilde, regnes de ikke som sosiale, men er snarere solitære utenfor hekketiden. Når fuglene hviler er det ikke i hule trær, men gjerne på greiner blant tettvokste trær. Det gjør dem utsatte for nattaktive predatorer, som ugler og krypdyr.
Fugler som eter bivoks trenger tilgang på vann, og studier av voksetere viser at det alltid er vann tilgjengelig i nærheten der disse fuglene er aktive. Fugler som er observert mens de eter bivoks drikker vann hver time eller så, men de viser liten interesse i å bade.
Selv om honninglosen (I. indicator) er kjent for å lede folk og andre dyr til bol med honning, er det ikke kjent at noen av de andre artene har en tilsvarende atferd. I en 15 år lang studie av gråvokseter (I. minor) og skjellvokseter (I. variegatus) ble det ikke registrert ett eneste tilfelle av guiding. Voksetere tiltrekkes imidlertid av menneskelig aktivitet, og fuglene regnes som både nærgående og nysgjerrige. Derimot følger vokseterne etter hverandre, når en matkilde oppdages.
Voksetere, eller ihvertfall de (fire) artene man kjenner hekkeatferden til, er hekkeparasitter, som er avhengige av andre til å ruge ut, klekke og oppfostre avkommet sitt. En atferd som eller er kjent hos gjøkefugler (Cuculiformes). Hannene er stort sett territoriale og opprettholder og forsvarer territoriet gjennom sang og konsulterende luftferder, typisk fra et fast tre eller en busk - et såkalt sangtre. Slike trær og busker kan bli brukt gjennom flere år. Lite er kjent om eggleggingen. Honninglosen og gråvokseteren legger opptil 20 egg, i koblinger på 4–5 egg i hver. Man antar at tropiske voksetere legger minst like mange, men med færre (3–4) egg i hver legging. Hunnen legger gjerne hver andre dag, og kopulerer for å befrukte eggene den dagen de legges. Før hun legger kan hunnen punktere eller fjerne eggene i redet til verten. Hun legger sine hurtig og forsvinner etter 10–15 sekunder, for ikke å bli oppdaget av verten, som typisk er større og kan drepe en vokseter om den oppdages. Det er registrert 40 ulike verter for honninglos.
Det tar kun 12–18 dager for eggene å klekke. Ungene klekkes nakne og blinde. De tigger høylydt og vokser raskt. Øynene åpner seg etter 10–20 dager, samtidig med at ungen har fått ganske bra med fjær. Mindre arter blir flygedyktige etter cirka 21 dager, mens det kan ta opp mot 35 dager for de større artene. Det hender at flygedyktige unger jages direkte av fosterforeldrene, men av og til blir de matet og passet på i opp til sju dager.
Taksonomi
Vokseterfamilien står ikke spesielt nært noen andre grupper av spettefugler, men spettefamilien (Picidae) står dem allikevel nærmest og er trolig ei søstergruppe. Disse splittet i to distinkte linjer for omkring 40 millioner år siden.
Familien kan deles inn i enten to underfamilier (Prodotiscinae og Indicatorinae) eller to tribus (Prodotiscini og Indicatorini). Innen biologisk systematikk brukes begge klassifiseringene, uten at den ene kan hevdes å være mer korrekt enn den andre. I utgangspunktet skal imidlertid en underfamilie representere en større avstand enn et tribus, men akkurat hvor grensen skal gå er mer flytende.
I inndelingen under deles familien inn som to underfamilier, i henhold til del Hoyo et al. (2007) og del Hoyo & Collar (2014). Det som skiller disse to gruppene visuelt er nebbets anatomi og den generelle fysiske størrelsen på artene. I Prodotiscinae er fuglene gjennomgående mindre og har et smalere og spinklere nebb enn de gjennomgående noe større fuglene i Indicatorinae. Av ikke-visuelle forskjeller kan nevnes at Indicatorinae har gjennomgående tykkere hud enn Prodotiscinae, men tynnere vegger i muskemagen. Dette er trolig en adapsjon til den ekspansive dietten med bivoks, i forhold til artene under Prodotiscinae.
Inndeling
Inndelingen følger HBW Alive og er i henhold til Short & Horne (2017). Norske navn på artene følger Norsk navnekomité for fugl og er i henhold til Syvertsen et al. (2008). Beskrivelser i parentes er ikke offisielle navn. Alle arter har nødvendigvis ikke fått norsk navn.
Litteratur
ISBN 978-84-96553-94-1 ISBN 978-84-87334-37-5
Blue Linux
Distribusjonen benyttet skrivebordsmiljøet KDE. Distribusjonen hadde 32-biter x86 som plattform.
Versjon 1.0 ble lansert 13. januar 2003.
Akustisk etterretning
Akustisk etterretning (engelsk: acoustical intelligence, forkortet ACOUSTINT eller ACINT) er en teknisk etterretningsdisiplin hvor man innhenter og analyserer akustiske fenomen i vann eller sjø. ACINT er en underdisiplin av (Måle- og signaturetterretning (MASINT)).
I ACINT benyttes to forskjellige teknikker: bredbånd- og smalbåndsanalyse. Disse teknikker benyttes til at analysere akustiske signaturer indhentet ved hjelp av passiv sonar. En akustisk signatur kan stamme fra en biologisk kontakt, eksempelvis en hval, et skip eller en ubåt. Bredbåndsanalyse benytter et stort frekvensbånd for å se støyen fra et mål i dets helhet. I en smalbåndsanalyse undersøkes de mer spesifikke karakteristikkene i innhentede data mye nøyere. Smalbåndsanalyse har langt høyere detaljeingsgrad end bredbåndsanalyse, men som navnet antyder, er kun mulig å analysere mindre frekvensområder.
Bredbåndsanalyse er nyttig i identifisering av fartøy på lang avstand mens smalbåndsanalyse er bedre til å identifisere skipstypen og ofte også selve fartøyet ved navn.
En smalbåndsanalyse kan eksempelvis avgjøre hvorvidt et mål har en eller flere propeller, hvor mange propellblad som er på hver propell samt karakterisere andre lyder som kommer fra fartøyet. Disse lyder kan bestå av utilsiktede harmoniske rystelser i målet fra elektriske apparater, gir mellom aksel og motor eller antallet av tenner i girets tannhjul.
Atomdrevne fartøyer er utstyrt med kjølepumper til reaktoren og typisk også en dampturbin hvor man kan opfange pumpefrekvenser. Det er mulig for ACINT-operatører å finne ut av hvor mange tannhjul, gir og tannhjulstenner som blir benyttet i hele kjeden fra motoren og hele veien ut til fartøyets propell. Disse karakteristikkene er typisk unike for en enkelt skipsklasse. Konstruksjonsfeil i større og mindre grad på de førstnevnte komponenter kan videre ofte bety at hvert enkelt skip har en helt unik akustisk signatur som kan identifisere den enkelte plattform på lang avstand.
He’ll Have to Go
«He'll Have to Go» er en amerikansk country- og popsang, skrevet av Joe Allison og Audrey Allison.
Sangen ble spilt inn av Jim Reeves 15. oktober 1959 og utgitt på singlen RCA Victor 10315 i november samme år. Produsent var Chet Atkins. Den ble en massiv hit i begge genre tidlig i 1960.
Bakgrunn
Reeves spilte inn det som ble én av countrymusikkens største slagere etter å ha lyttet på versjonen som ble spilt inn av sangeren Billy Brown (død januar 2009).
Sangen, som var skrevet av Joe og Audrey Allison, var inspirert av en hendelse hvor ekteparet hadde vanskeligheter med å kommunisere på telefonen. Audrey hadde en myk stemme og var ikke i stand til å snakke høyt, så hennes ektemann kunne ikke høre henne tilstrekkelig. Joe bad sin hustru om å plassere røret nærmere munnen.
Da Browns versjon mislyktes i å bli en hit, spilte Reeves inn sin versjon. Den ble raskt utgitt til countryradiostasjoner som B-siden til den beregnede slageren «In a Mansion Stands My Love». «Mansion» klarte imidlertid ikke å fenge og discjockeyene begynte i stedet å spille B-siden. Det tok ikke lang tid før sangen ble en stor country- og popslager. Flere rhythm & blues-radiostasjoner spilte den også.
Sangen inneholdt et ganske enkelt musikalsk spor: Piano ved Floyd Kramer, Bob Moore på bassgitar og Reeves som sologitarist.
Det første verset satte tonen: Put your sweet lips a little closer to the phone / Let’s pretend we’re togheter all alone / I’ll tell the man to turn the juxebox way down low / And you can tell your friend there with you he’ll have to go.
Countrymusikkhistoriker Bill Malone bemerket at «He'll Have to Go» i flere henseender representerte en konvensjonell countrysang, men dets arrangement og vokale refreng plasserte denne innspillingen i countrypopgenren.
I tillegg roste Malone Reeves vokale stil, senket til «sitt naturlige resonante nivå», som projiserte «den kjærtegnende stilen som ble berømt» og som var årsaken til hvorfor «mange mennesker refererer til ham som sangeren med fløyelstouch»
Listeplasseringer
«He'll Have to Go» kom på den britiske singlelisten 26. mars 1960 og lå der i 31 uker med nummer tolv som høyeste plasseering.
Den lå på VG-lista i 29 uker i 1960 og på en førsteplass i fem uker.
Sangen nådde førsteplassen på Billboard Hot C&W Sides-listen 8. februar 1960, hvor den lå i fjorten sammenhengende uker. I tillegg nådde sangen en andreplass på Billboard Hot 100-listen i begynnelsen av 1960.
En versjon med Bryan Ferry kom på den britiske singlelisten 22. april 1989 og lå der i to uker med nummer 63 som høyeste plassering. Platen var produsert av Bryan Ferry, Steve Nye og Robert «Waddy» Wachtel.
Coverversjoner og svarsanger
Flere artister har spilt inn coverversjoner av sangen. Mest notable er Elvis Presley samt Ry Cooder. Presley spilte inn sin versjon av «He'll Have to Go» 31. oktober 1976 under sin siste kjente studioinnspillingssession. Den antas å være den siste sangen han noensinne spilte inn i studiosammenheng.
Tom Jones utgav en coverversjon i 1967.
«He'll Have to Go» er også den eneste coversangen noensinne utgitt av den britiske gruppen Prefab Sprout. Deres versjon fantes på den amerikanske pressingen av deres album Two Wheels Good.
«He'll Have to Go» ansporet svarsangen «He'll Have to Stay» med Jenny Black. Hennes sang nådde sjetteplassen på Billboards Hot Country Songs-liste i 1960. Siss Hartmann med Carsten Kloumans orkester spilte inn svarsangen i Oslo 5. september 1960. Den ble utgitt på singlen Odeon ND 7385. Skeeter Davis spilte inn en coverversjon av sangen i 1961.
«He'll Have to Stay» fikk også en svarssang: «I'm Gonna Stay». Den ble spilt inn på plate av Johnny Scoggins og utgitt på singlen Fraternity 869.
Elton John fremførte «He'll Have to Go» ved en rekke tilfeller, kanskje mest notabelt i 1979 på sin akustiske turné med perkusjonist Ray Cooper, som innbefattet åtte historiske opptredener i det tidligere Sovjetunionen, de første av en rockartist fra Vesten.
Elton John hadde fremført sangen som en del av sin regulære spilleliste som pubpianist ved Northwood Hills Hotel i begynnelsen av 1960-årene.
UB40 laget en cover på sitt album Getting over the storm i 2013.
Norsk versjon
Vidar Lønn-Arnesen, Anton og Finn Evensen har skrevet norske tekster. Lønn-Arnesens norske tittel er «Si han må gå». Antons norske tittel er «Han må gå». Evensens norske tittel er «Telefon».
Dissosiasjon
Dissosiasjon kan vise til
DocBook
DocBook er et oppmerkingsspråk skrevet i XML eller SGML som er designet for å skrive tekst i form av bøker eller artikler. Det er spesielt egnet for dokumentasjon og bøker, og er et av de mest brukte filformatene for dokumentasjon til programvare og annen litteratur. Formatet vedlikeholdes og utvikles av DocBook Technical Committee
USAs Grand Prix 2005
USAs Grand Prix 2005 var et Formel 1-løp arrangert 17. – 19. juni 2005 på Indianapolis Motor Speedway i USA. Det var det niende løpet i Formel 1-sesongen 2005. Av de 20 bilene som kvalifiserte seg, var det bare seks biler som kjørte selve løpet. Det var da de teamene som kjørte på Bridgestone-dekk som var Ferrari, Jordan og Minardi. De resterende 14 bilene som kjørt på Michelin-dekk kjørte inn i pit etter oppvarmingsrunden grunnet sikkerhetsmessige hensyn.
DocBook
DocBook fokuserer på struktur og innhold, og inneholder i liten grad elementer som lar forfatteren styre utseendet. I likhet med for eksempel Texinfo skilles innhold og utseende, noe som gjør det enkelt å konvertere teksten til en lang rekke formater: HTML, Postscript, PDF, troff, Rich Data Format og de fleste formater som tekst kan gjengis som.
USAs Grand Prix 2005
Løpet
Noter til tabellen:
DocBook
Det ble tidligere stort sett brukt av prosjekter innen fri programvare/open source, men blir i stadig større grad også tatt i bruk i kommersiell øyemed.
<?xml version="1.0" encoding="UTF-8"?> <!DOCTYPE book PUBLIC "-//OASIS//DTD DocBook XML V4//EN" "http://docbook.org/xml/4.3/docbookx.dtd">
<book lang="no"> <bookinfo> <title>Den ultimate roman</title> <author> <firstname>Ola</firstname> <surname>Dunk</surname> <email>ola@example.org</email> </author> <copyright> <year>2005</year> <holder>Ola Dunk</holder> </copyright> </bookinfo>
<para>Det var en mørk og stormfull aften. Noe som <emphasis>ikke</emphasis> passer sammen med pølsefest.</para>
</chapter> </book>
Som vist i eksempelet ovenfor indikerer elementene kun hvilken type informasjon som er i teksten, ikke hvordan den skal se ut. Design og oppsett av utseendet foregår i neste steg i prosessen mot det endelige formatet, ved hjelp av stilsett som kan modifiseres i henhold til mediet eller filformatet som teksten skal konverteres til. Det kan for eksempel være ønskelig med sideskift i en PDF-fil, for HTML er det ofte ønskelig med alt i en enkelt fil, eller teksten kan splittes opp i mange små filer.
Prosessen for å konvertere en fil fra DocBook til et annet format foregår grovt sett i disse stegene:
IOK-1
IOK-1 er en fjern galakse i Berenikes hår. Da den ble oppdaget i 2006 var den den eldste og fjerneste galaksen som noensinne var funnet, ved en rødforskyvning på 6,96.
Aure sentrum
Aure sentrum er administrasjonssenter i Aure kommune på Nordmøre i Møre og Romsdal. Tettstedet har innbyggere per 1. januar.
Aure har siden 900-tallet hatt egen kirke. En kirke fra mellomalderen ble revet i 1726 og en ny korskirke ble tatt i bruk året etter. I 1924 slo lynet ned i kirken og førte til at den brant ned.
Over Aure sentrum ligger Bergsfjellet med en høyde på 538 moh.
Wanne-Eickel
Wanne-Eickel er en tidligere kretsfri by i den nordlige delen av Ruhrområdet i den tyske delstaten Nordrhein-Westfalen. Byen fikk status som kretsfri by den 1. april 1926 innenfor Regierungsbezirk Arnsberg i provinsen Westfalen i Fristaten Preussen. I 1955 fikk den status som storby. Dens kjennemerke for motorkjøretøy var WAN.
Med virkning fra 1. januar 1979 ble Wanne-Eickel innlemmet i den kretsfrie byen Herne. Før sammenslåingen hadde Wanne-Eickel den største folketettheten i Tyskland. Dens areal var 21,32 km². Folketettheten i desember 1965 var 5 100 innbyggere pr km².
Byvåpenet til Wanne-Eickel ble i en litt modifisert form til den nye byen Hernes våpen. Også byfargene gul-svart-gul ble overtatt av den nye storbyen Herne.
Plyndringen av Roma 1527
Plyndringen av Roma (italiensk sacco di Roma) var en hendelse som fant sted i Roma i 1527, under de italienske kriger.
Hicham Mesbahi
Hicham Mesbahi (født 4. desember 1980 i Casablanca) er en marokkansk amatørbokser, som konkurrerer i vektklassen bantamvekt. Mesbahi har ingen større internasjonale resultater, og fikk sin olympiske debut da han representerte Marokko under Sommer-OL 2000, der han røyk ut i andre runde. Det samme gjorde han da han representerte Marokko under Sommer-OL 2004 i Athen, Hellas. Han representerte også Marokko under Sommer-OL 2008, der han ble slått ut i sin første kamp av Khumiso Ikgopoleng fra Botswana i vektklassen bantamvekt. Han er også afrikamester fra 2002.
Plyndringen av Roma 1527
Etter at pavedømmet lenge hadde vært alliert med Det tysk-romerske rike, snudde pave Klemens VII. Han fryktet at keiserens makt ville bli for sterk ettersom Karl V allierte seg med italienske fyrster, og sluttet derfor selv en allianse med Frankrike. Karl V kunne ikke akseptere dette, og sendte styrker til Roma.
Byen ble angrepet 6. mai 1527. De fleste av de keiserlige soldatene var leiesoldater, hvis betaling for en stor del besto i at de fikk plyndre. I flere dager ble derfor både offentlige bygninger, kirker og private hjem tømt for verdisaker, og mange bygninger ble sterkt skadet eller helt ødelagt.
Bog of Allen
Bog of Allen (irsk: Móin Alúine) er en stor område med nedbørsmyr sentralt på øya Irland, mellom elvene Liffey og Shannon. Myrområdet utgjør 958 km², og strekker seg inn i grevskapene Offaly, Kildare, Laois og Westmeath i Irland. De store kanalene Grand Canal og Royal Canal går gjennom området Bog of Allen.
Gjennom historien har folk i Irland skåret torv fra myrene og brukte den til å koke og steke mat og varme opp boliger. Torv («brunt gull», som det tidvis kalles) høstes mekanisk i stor skala av Bord na Móna, et statseide industriselskap for torvproduksjon. Området har milevis med smalsporede industrielle jernbaner for transport av torv til prosessanlegg og torvdrevne kraftverk. I tillegg brukes skjæredelene som areal for beite.
Naturvern
The Irish Peatland Conservation Council beskriver myren som «et viktig område av torvmark, like mye en del av irsk naturarv som Kellsboken.» Myrområdene er i sterkt redusert etter århundrer med industriell utnyttelse og nylige inngrep fra urban utvikling. Utnytting av torvmarker for drivstoff har pågått i Irland i 400 år. I dag har tradisjonell torvskjæring, mekanisk torvskjæring og industriell torvutvinning stått for et svimlende tap på 47 % av det opprinnelige torvarealet i Irland. Dette representerer over en halv million hektar land.
Arkeologisk betydning
Torvområdene i Bog of Allen inneholder en verdifull del av den arkeologiske registreringen. På grunn av de særskilte bevaringsforholdene innenfor torv, blir mange artefakter som normalt ikke ville ha overlevd likevel blitt bevart; blant disse er det trekonstruksjoner og andre lignende gjenstander. I mange deler av Bog of Allen har industriell utfresing av torv avdekket arkeologiske levninger. Slike særegne levninger er gangveier bygd av tømmer og planker fra jernalderen og varte inn i middelalderen som tillot mennesker og dyr å krysse de vidstrakte områdene med torvmark, noe som kan gi et innblikk i økonomien og levemåten til samfunnene som fantes rundt myren. Bevaringsforholdene i myrer bevarer også en rekke forhistoriske miljøbevis som pollen, plante-DNA og plantemakrofossiler som ofte studeres sammen med arkeologiske bevis for å informere om miljøet på og rundt myren.
Plyndringen av Roma
Plyndringen av Roma kan vise til:
Johan Bagge
Johan Bagge (født 1707 i Bergen, død september 1768 i Drammen ) var en norsk medaljekunstner.
Han var sønn av rådmann Karsten Bagge. Etter studenteksamen i Bergen i 1728 flyttet Bagge til København. Han fikk kongelig støtte til å bli stempelskjærer og gikk fra 1735 til 1739 i lære i Stockholm hos Johan Carl Hedlinger.
Etter endt læretid ble Bagge hoffkunstner. Tre medaljer har gjort ham kjent. De to første av disse ble utgitt i 1739: medaljen over kong Christian VI og dronning Sophie Magdalene ble og medaljen i anledning av innvielsen av Hirschholm slott. Den tredje medaljen, fra 1740, ble utgitt i anledning innflyttingen på Christiansborg slott i København.
Bagge fikk også i oppdrag å gravere våpenskjold til kongens sølvservise. I tillegg til medaljer gjorde også Bagge andre arbeider i metall og arbeidet med rav, perlemor og skilpaddeskall.
Bagge ble i juni 1746 tollfunksjonær i Drammen og endte dermed sitt virke som medaljør.
Interbau
Interbau var et beboelsesprosjekt, bygget som del av den internasjonale byggeutstillingen i 1957 i Hansaviertel-området i bydelen Mitte i Berlin.
Mens de arbeidet innen for strenge rammer som gjaldt størrelse, layout og kostnader, designet førtiåtte arkitekter en mengde forskjellige hus, både lave og høye, med mange permutasjoner i plan.
Blant arkitektene var:
Steve Young
Steve Young (født 12. juli 1942 i Newnan i Georgia i USA, død 17. mars 2016 i Nashville) var en amerikansk countrymusiker. Han spilte og skrev sanger som inkorporerte innflytelse fra folkemusikk, blues, country og gospel som han hadde tatt inn på sin ferd gjennom sørstatene.
Bakgrunn
Han ble født i delstaten Georgia og vokste opp i Gadsden i Alabama, Georgia og i Texas. Familien flyttet mye i søken etter arbeide.
Sanger, musiker
Waylon Jennings spilte inn et helt album med Youngs sanger. «Seven Bridges Road» ble en stor hit for The Eagles da de la ved en coverversjon av den på sitt livealbum fra 1980.
Einar Tamber
Einar Rolf Tamber (født 16. november 1943 i Edinburgh) er en norsk lege, major og tidligere politiker (H).
Han ble født i Edinburgh i Skottland som sønn av kontreadmiral Ragnvald A. Tamber og Nini Marie Aas, og vokste opp i Skottland, Amerika og Norge. Han tok studentereksamen ved Stabekk høyere skole i 1962. Etter ett års studier ved universitetene i Innsbruck i Østerrike og Bonn i Tyskland studerte han medisin ved University of Aberdeen 1964–1970, uteksaminert med graden Bachelor of Medicine, Bachelor of Surgery. Han er spesialist i allmennmedisin og samfunnsmedisin. Han innehar svensk legelisens og spesialitet i allmennmedisin, samt britisk lisens, i tillegg til den norske autorisasjonen.
Tamber hadde turnustjeneste i Lillehammer og Skjervøy, og var deretter skipslege på fregatt i et år. Han var distriktslege og kommunelege i Namdalseid fra 1974 og assisterende fylkeslege i Nord-Trøndelag 1984–1990. Han har vært godkjent veileder for spesialistutdanning i allmennmedisin. Han arbeidet i to år for Forsvaret med grad av major, i Bosnia som utrykningslege og i Kosovo som utrykningslege og bataljonslege, med blant annet over femti skarpe utrykninger i Bosnia, hovedsakelig med Black Hawk. På slutten av karrièren har Tamber arbeidet som spesiallege i Helsetilsynet med blant annet tilsyn med dykkingen på kontinentalsokkelen, samt drevet privatpraksis med godkjenninger som sjømannslege, dykkerlege og flymedisiner.
Tamber har blitt tildelt Forsvarets medalje for edel dåd, foruten andre norske og internasjonale medaljer.
Morticia Addams
Morticia Addams er en seriefigur spilt av den italienske skuespilleren Sophia Loren. Barks ble inspirert av Morticia Addams da han skapte Disneyfiguren Magica fra Tryll.
Emilia Vătășoiu
Emilia Vătășoiu (født 20. oktober 1933 i Câineni) er en tidligere rumensk turner som deltok i de olympiske leker 1956 i Melbourne, 1960 i Roma og 1964 i Tokyo. Vătășoiu vant en olympisk bronsemedalje i turn under Sommer-OL 1956 i Melbourne. Hun var med på det rumenske laget som kom på tredjeplass i mangekamp bak Sovjetunionen og Ungarn. de andre på laget var Elena Săcălici, Sonia Inovan, Elena Leușteanu, Georgeta Hurmuzachi og Elena Mărgărit.
Storøysundet–Sælabonn naturreservat
Storøysundet–Sælabonn naturreservat (5 733 daa, hvorav cirka 353 daa landareal) ble fastsatt ved kgl. res. 22. juni 2018 med hjemmel i lov 19. juni 2009 nr. 100 om forvaltning av naturens mangfold (naturmangfoldloven) § 34, jf. § 37 og § 62. Fremmet av Klima- og miljødepartementet. Storøysundet–Sælabonn inngår i Tyrifjorden våtmarkssystem IBA og ligger i Hole kommune, Buskerud.
Naturreservatet er en del av Tyrifjorden og omfatter Sælabonn og Storøysundet (med Haraøya og skjærene øst av øya) og har som formål å bevare truet og sårbar natur i form av et stort og sammenhengende våtmarksområde av stor økologisk betydning for plante- og dyreliv. Det har særskilt verdi i form av svært store forekomster av naturtypen evjer, bukter og viker, med høy biologisk produksjon og et rikt biologisk mangfold, samt store, grunne våtmarker som er viktige raste- og næringsområder for våtmarksfugler. Det er en målsetting å beholde verneverdiene i best mulig tilstand, og eventuelt videreutvikle dem.
I Sælabonn er det motorferdselsforbud i Svarstadvika og Svensrudvika, og rundt Stamnesskjæret og Rytteråkerskjæret er det sone med ferdselsforbud i hekketiden. I Storøysundet er det motorferdselsforbud i Borgenvika og Fetjarvika (også kalt Fekjærvika).
Lasse Åberg
Lars «Lasse» Gunnar Åberg (født 1940) er en svensk skuespiller, regissør, grafisk designer og kunstner. Han er mest kjent for sin rolle som Stig-Helmer Olsson i Selskapsreisen-filmene (sammen med Jon Skolmen). Han hadde også manus og regi på filmene.
Åberg ble født i Hofors, i Gävleborgs län, men vokste opp i Stockholm.
Han har siden 1980 vært vokalist i bandet Electric Banana Band, et band som retter seg mot barn. Bandet ble opprettet i forbindelse med barnprogrammet Trazan och Banarne, som ble skapt av Åberg i 1976.
Ian Hodder
Ian Richard Hodder (født 23. november 1948 i Bristol) er en britisk arkeolog og er en av pionerene innen post-prosessuell arkeologi. Han er Dunlevie Family Professor og leder for institusjonen for kultur og sosialantropologi ved Stanford University i California i USA.
Innen feltarbeid er Hodder mest kjent for utgravningen av den 9000 år gamle neolittiske boplassen Çatal Höyük i det sentrale Anatolia i Tyrkia. Han er leder for "Çatalhöyük Archaeological Project" som har som mål å bevare utgravningsområdet, plassere det i sin sammenheng og å presentere det for allmennheten.
Tannhelsetjenestens kompetansesenter
Tannhelsetjenestens kompetansesenter er en samling av seks regionale odontologiske kompetansesentre i Norge. Disse er Tk Vest Vestland, Tk Vest Rogaland, Tk Øst, Tk Midt-Norge og Tk Nord-Norge.
Rune E. Kristiansen
Rune Egil Kristiansen (født 30. oktober 1948 i Oslo) er en norsk tidligere politiker (Ap).
Tannhelsetjenestens kompetansesenter
Stortingsmelding 35 sier at Regjeringen vil legge til rette for mer desentralisert spesialistutdanning av tannleger.
Rune E. Kristiansen
Han var innvalgt på Stortinget fra Oslo fra 1997 til 2001, og var vararepresentant i to perioder fra 1989 til 1997. Han var fast møtende vara størsteparten av disse to periodene, mens Gro Harlem Brundtland og Thorbjørn Berntsen satt i regjering.
Ian Hodder
Hodder tok sin Bachelor of Arts i forhistorisk arkeologi ved University of London i 1971 og en doktorgrad i Spatial Analysis in Archaeology ved University of Cambridge i 1975. Han var foreleser ved University of Leeds mellom 1974 og 1977 før han vendte tilbake til Cambridge, der han etterhvert ble professor i arkeologi i 1996. Han flyttet til Stanford i 1999 og ble Dunlevie Family Professor i 2002. I 1996 ble han medlem av British Academy.
Tannhelsetjenestens kompetansesenter
Formål
Formål med TK kan variere fra region til region, men ibefatter bl.a.:
Tannhelsetjenestens kompetansesenter Vest
Målet om å etablere kompetansesenteret på Vestlandet blir realisert medio 2012 med fullverdige kompetansesenteravdelinger i Stavanger (Rogaland) og Bergen (Vestland).
Tannhelsetjenestens kompetansesenter Øst
Tannhelsetjenestens kompetansesenter Øst (TKØ) er et interfylkeskommunalt/interkommunalt samarbeid (IS) etter kommunelovens § 27. Deltakere i samarbeidet er fylkeskommunene Hedmark, Oppland og Østfold. Tannhelsetjenestens kompetansesenter Øst er lokalisert i Oslo. Hovedelementene hos TkØ er klinisk virksomhet, etter- og videreutdanning og praksisnær forskning.
Xiphiopsylla daemonicola
Xiphiopsylla daemonicola er en art som hører til ordenen lopper (Siphonaptera). Som andre lopper er de parasitter som lever i bolene eller reirene til varmblodige dyr. Lopper regnes til de vingede insektene til tross for at alle artene er helt vingeløse.
Liv og utvikling
I alle fall noen av artene er knyttet til gnagere som lever i høylandet i Afrika.
Utbredelse
Artene i slekten Xiphiopsylla ser ut til å være begrenset til Øst- og Sentral-Afrika.