cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Jelena Bonner
Ekteskap med Andrej Sakharov
Hun tok imot Nobels fredspris på vegne av sin mann i 1975, siden sovjetlederne ikke tillot Sakharov selv å reise til Oslo for å motta den.
Etter dette utgjorde ekteparet et stadig større politisk og diplomatisk problem for Sovjetmyndighetene, og i 1980 ble Sakharov internert i byen Gorkij (Nizjnij Novgorod).
Jelena Bonner utvandret til USA. For sitt arbeid ble hun blant annet blitt tildelt Professor Thorolf Raftos Minnepris.
Det europeiske flagg
Flagget ble i 1955 tatt i bruk av Europarådet og var ment å representere hele Europa, og ikke spesielle organisasjoner. I 1986 tok også den europeiske union (EU) flagget i bruk, etter å ha fått oppfordring og tillatelse fra Europarådet. Flagget benyttes nå av begge organisasjoner.
Stjernene er plassert i sirkel for å symbolisere enhet, samhold og harmoni blant de europeiske folk. Antallet stjerner har alltid vært det samme og forklares som et symbol på perfeksjon.
Tredveårsjubileimet for bruken av flagget som som EU-flagg ble feiret i 2015 ved at det ble utgitt en felles minnemynt i alle euroland med et motiv tegnet av Georgios Stamatopoulos ved Hellas’ nasjonalbank.
Formell grammatikk
Noam Chomsky delte i 1956 inn formelle grammatikker i ulike typer. Disse typene plasseres i det som er kjent som Chomskyhierarkiet. Grunnlaget for inndelinga er formasjonsreglenes grad av kompleksitet, og dermed også hvor mange formelle språk de kan beskrive.
Germanus av Auxerre
Germanus av Auxerre eller Germain (walisisk: Garmon; født ca. 378, død 31. juli 448) var biskop av Auxerre i Gallia (dagens Frankrike) i senantikken. Han oppga en karriere som myndighetsperson av høy rang for å hengi sin store energi for å fremme kirken og beskyttelsen av sin «flokk» i farlige tider: hans personlige konfrontasjon av barbaren Goar, konge av alanere. I Britannia er han best husket for hans reise for å bekjempe pelagianisme i tiden rundt 429. Den britiskfødte munken og teologen Pelagius som avviste blant annet arvesynden. Nedtegnelsene av hans reise har gitt verdifull informasjon om etableringen av den post-romerske samfunn i Britannia. Han spilte også en viktig rolle i etablere og fremme helgenkulten av den første britonske martyren Alban. Alban skal ha avslørt historien om hans martyrium til Germanus i en drøm eller hellig visjon, og Germanus beordret den nedskrevet for offentlig visning. Germanus ble selv helgenkåret av både den katolske som de ortodokse kirkene med minnedag den 31. juli.
Hovedkilden om hendelser i livet hans er Vita Germani, helgenbiografien som ble skrevet av Constantius av Lyon en gang rundt 480. Constantius var en venn av biskop Lupus, som fulgte Germanus til Britannia og således ga førstehåndsinformasjon til biografien. Den angelsaksisk munken og forfatteren Beda skriver også om Germanus i Historia ecclesiastica gentis Anglorum (Det engelske folks kirkehistorie).
Tidlig liv
Det fortelles at han var en ivrig jeger som satte de drepte dyrenes hoder opp i et tre midt i byen, noe som plaget Amator, biskopen i Auxerre, som fikk treet hogd ned og trofeene brent. Deretter fryktet han raseriet til guvernøren, som helst ville slå ham i hjel, og flyktet til prefekten Julius som anmodet om få ordinert Germanus ved å gi ham tonsur (kronraking). Det ble innvilget, og da reiste Amator tilbake. Da Germanus kom til kirken ble dørene sperret bak ham og med tvang ble toppet av hodet hans raket for hår, og formelt gjort til diakon. Da Amator døde i 418 ble Germanus ordinert til den neste biskop av Auxerre den 7. juli 418. Hva som var grunnen til hans geistlige karriere er usikkert, men kanskje lå det en personlig opplevelse bak. Hans hustru hadde ikke annet valg enn å gå i kloster og han ga sin formue til kirken. Selv levde han et strengt, asketisk liv og avsto fra vin, salt og olje. Hans utdannelse kom ham til gode i administrasjonen av sitt bispesete, som han tilsynelatende tok fatt i med stort alvor. Han bygde et stort kloster dedikert helgene Kosmas og Damian ved bredden av elven Yonne.
Besøket i Britannia
En gang rundt 429, ikke lenge etter at romerne hadde trukket seg ut av Britannia, begynte en mann ved navn Agricola, sønn av en biskop, å lede de britiske kristne mot Pelagius’ lære. En samling av biskoper i Gallia valgte Germanus og Lupus, biskop av Troyes, til å besøke Britannia for å bekjempe den teologiske trusselen, som ble betraktet som kjetteri, og berolige pave Celestin I om at den britiske kirke ikke ville bli bryte med den augustinske lære om den himmelske nåde.
Germanus og Lupus konfronterte tilhengerne av Pelagius ved et offentlig møte foran en stor menneskemengde i Britannia. Tilhengerne av Pelagius ble beskrevet som å være «påfallende rike, kostbart kledd og omgitt av en smiskende flokk», noe som indikerer at den postromerske herskerklasse ikke hadde forsvunnet og fortsatt hadde rikdom og innflytelse. Alternativt kan beskrivelsen være en bevisst forskjønnelse av Constantius som ønsket å forstørre bedriften til Germanus og baktale Pelagius. Biskopene debatterte og til tross for at de ikke hadde noen populær støtte greide Germanus å overvinne tilhengerne av Pelagius ved hjelp av sin overlegne retorikk.
Etter folkemøtet besøkte Germanus og Lupus helligdommen til den hellige Alban, noe som kan tyde på at folkemøtet hadde vært ved Verulamium (sørvest for dagens moderne by St Albans i Hertfordshire) eller kanskje London. Constantius har også nedtegnet den mirakuløse helbredelsen av sønnen til «en mann med tribunisk makt». Bruken av ordet «tribun» kan antyde en form for postromersk regjeringssystem, men på Constantius' tid hadde ordet fått en løsere betydning og ble ofte brukt for antyde en hvilken som helst militær offiser, enten det var i den keiserlige hær eller som del av en bymilitsen.
Sadomasochisme
Dominans og underkastelse
Andre mulige grunner må selvsagt også regnes med. Det kan være at den dominante nyter ikke bare ren makt, men også at andre lider, at han eller hun søker spenning vet å ta sjanser, og regelrett selvødeleggelsestrang. Derfor er mange i SM-miljøet opptatt av å få fram de grunnene deltakerne har for å drive med SM-aktiviteten, og gir råd om varsomhet i SM-sammenheng.
Germanus av Auxerre
Besøket i Britannia
Germanus ledet de innfødte britene til en seier mot en piktisk og saksisk hær ved en sted på et fjell i nærheten av en elv. Mold i nordlige Wales er det stedet som tradisjonelt blir nevnt. Etter å ha døpt sine soldater, hvilket betyr at de ikke var kristne, beordret han dem å skrike «Alleluia!» Lyden av dette ropet skal etter sigende ha vært så avskrekkende på angriperne at de flyktet før slaget kom i gang. At Germanus skal ha tatt kommandoen kan bety at den herskende klassen hadde blitt diskreditert etter folkemøtet, eller at de hadde selv vervet sakserne og pikterne. Den samtidige krigsherren Vortigern hadde faktisk benyttet seg av saksiske leiesoldater og de politiske aspektene av Pelagius kan ha blitt mye diskutert. Det har blitt foreslått av den engelske historikeren Peter Salway at slaget ble utkjempet for å sikre at Britannia forholdt seg støttende til den romerske generalen Flavius Aetius og hans forsøk på å kontrollere det vestlige Romerriket. Slaget har gått inn i engelsk historie som The Alleluia Victory, «Hallelujaseieren».
Sadomasochisme
Dominans og underkastelse
Seksuelt underdanige mennesker underkaster seg av egen fri vilje, og har et ønske om å underkaste seg et annet menneske. Grunner til at noen velger å underkaste seg kan være at de ønsker å slippe å ta ansvar, at de ønsker oppmerksomhet og hengivenhet, trygghet, eller at de trenger å bearbeide følelser av skam. Andre underdanige føler rett og slett at det er mest naturlig for dem å være underdanig mot partneren sin. Såkalte service-orienterte underdanige kan også ha et sterkt indre ønske om å «være til nytte».
Germanus av Auxerre
Besøket i Britannia
Bedas fortelling om Germanus, som opptar tre kapitler i hans engelske kirkehistorie, er mest preget av fremstille Germanus som helgen. Allerede i sjøfarten over Den engelske kanal la Beda Germanus stille en storm med sin bønner, han helbreder også en krøpling og gir synet til en blind pike, foruten å slukke en brann ved bønners hjelp. Også Beda nevner «Hallelujaseieren», men er mindre interessert i de historiske årsakene som å fremstille Germanus som Kristus’ soldat. Det er ikke mulig å vite hvilken betydning Germanus’ besøk egentlig hadde på Pelagius’ lære i Britannia. Selv om Germanus tradisjonelt har blitt kreditert for etableringen av Sodor og Man bispedømme på øya Man i Irskesjøen er det mest sannsynligvis gjort av en helt annen mann med et likelydende navn. Forbindelsen til Sankt Patrick av Irland, som tradisjonelt har blitt fremstilt som hans elev, er også et avvist av moderne forskning.
Sadomasochisme
Dominans og underkastelse
For både dominante og underdanige varierer det mye hvor alvorlig de tar sin posisjon, trening og situasjon, hvor mye eller ofte de deltar i SM-lek, og om de regner sin rolle for «lek» i det hele tatt.
Germanus av Auxerre
Germanus og Alban-kulten
Umiddelbart etter debatten med pelagianistene takket Germanus for sin seier på graven til den hellige Alban, som var en form for grav eller basilika. En del oversettere benytter ordet «helligdom»; dette ordet, som ikke er original latin, vil antyde at kulten for Alban hadde allerede blitt etablert før Germanus’ besøk til Britannia.
Sadomasochisme
Sadister og masochister
Mye dominans og underkastelse inneholder elementer av sadisme og masochisme. Men sadister og masochister trenger slett ikke å være dominante eller underdanige. Ikke rent få SM-ere liker rett og slett å gi eller motta smerte på forskjellig vis, uten at de legger noen særlig vekt på det «spillet» som hører med til dominansen og underkastelsen.
Germanus av Auxerre
Germanus og Alban-kulten
Denne natten hevdet Germanus at Alban kom til ham i en drøm, og avslørte detaljer om hans martyrium. En del forskere har faktisk tolket den relevante avsnittet i et etterskrift til Passio Albani for å antyde at helgenens navn var ukjent før det ble avslørt til Germanus, men andre forskere har bestridt dette. Da Germanus våknet opp fikk han drømmen nedskrevet, muligens gravert på veggene eller på illustrerte plakater ved kirkestedet, enten i Britannia eller i Auxerre.
Sadomasochisme
«Topp» og «bunn»
Betegnelsene «topp» og «bunn» (engelsk: top og bottom)er hentet fra det homofile miljøet. I perioden før homofili kunne praktiserres lovlig, var menn med slik legning ofte henvist til offentlige toaletter etc. Personen som utførte handlingen var ble da rent fyisk stående på bunn. Dette begrepet brukes fortsatt av homofile i kontaktannonser for å signalisere om de ønsker å motta eller utføre oralsex. Begrepet har imidlertid nå blitt benyttet som et nedsettende betegnelse for de som ikke regnes som "ekte" dominante og underdanige. Idag brukes like ofte ordene aktiv og passiv.
Germanus av Auxerre
Germanus og Alban-kulten
Det har blitt foreslått at denne fortellingen har utgjort grunnlaget for Passio Albani, helgenbiografien som utgjør all kjent informasjon om Alban: mens dette er ikke kan bevises, er det sterke hentydninger på at Passio Albani har sitt opphav innenfor sirklene til Germanus ved Auxerre. Germanus lagret en del relikvier av bein fra kontinentale helgener i kirken, og tok med seg noe jord fra stedet av Albans martyrium, som det hevdes fortsatt hadde merker av martyrens blod. Mens en del forskere har argumentert for at kulten til Alban var gammel, har andre konkludert med at det var kunstig opprettelse fra de siste årene av romersk Britannia; at Germanus selv var ansvarlig for både opprettelsen og promoteringen av den. En annen tolkning er at kulten hadde sine reelle røtter i før-kristen og hedensk kunnskap, men tilpasset og endret for å fungere en politisk funksjon som et nytt kristent symbol for det britiske fellesskapet.
Sadomasochisme
Switcher
Tradisjonelt har det vært en viss skepsis til switcher i SM-miljøene. Selv i dag kan man høre at noen har vanskelig for å forholde seg til switcher. De grunngir gjerne dette med at switcher skifter side helt plutselig, og at dette kan være svært forvirrende. I praksis er dette imidlertid sjelden et stort problem. Bare få switcher skifter side helt plutselig og svært ofte.
Det europeiske flagg
Uoffisiell tolkning
Arsene Heitz som på fransk side regnes blant designerne av flagget i 1955, uttalte mange år senere at stjernemotivet og blåfargen i flagget var inspirert av jomfru Maria som var Jesu mor. I kristen kunst er hun ofte avbildet med en krans av tolv stjerner og på blå bakgrunn. Dette henspiller på kvinnen som viste seg på himmelen med en krans av tolv stjerner på hodet, i Johannes' åpenbaring kapittel 12 vers 1. Det er imidlertid omstridt om det er en slik forbindelse mellom mariasymbolet og det europeiske flagget.
Sadomasochisme
Switcher
Det hører også med at det finnes nyanser selv innenfor disse rollene/sidene. Ikke bare varierer det i hvor stor grad sadomasochister er dominante, underdanige, sadister eller masochister. Ikke rent få dominante har en (mer eller mindre skjult) masochistisk side, mens en god del underdanige er «skap-sadister». Dette gjør dem ikke til mer eller mindre dominante eller underdanige, men bidrar bare til mangfoldet i sadomasochismen.
Fysiologi og aktiviteter
På fysisk nivå innebærer følelseslek i SM ofte smerte, selv uten noen form for skade. Dette frigir endorfiner i kroppen, og skaper en følelse som ligner adrenalinkick etter annen fysisk aktivitet eller orgasme. Mange sadomasochister nyter denne følelsen. Denne opplevelsen er drivkraft for mange i SM-miljøet, men den er ikke den eneste motiverende faktoren. En stor minoritet av sadomasochister (særlig underdanige og masochister) deltar gjerne i lek de ikke får noen fysisk nytelse av, for å tilfredsstille sin dominante/sadissiske partners lyster og fetisjer.
I enkelte former for sadomasochistisk lek gir den dominante/sadisten følelser til den underdanige/masochisten i form av spanking, klasking, klyping, stryking eller kloring med neglene, eller bruker redskaper som pisker, paddles, spanskrør, kniver, varm voks, is, klesklyper eller lignende. Følelsen av å være bundet med tau, lenker, lærreimer, håndjern eller plast kan også være en del av opplevelsen. Det finnes mange forskjellige typer redskaper i sadomasochistisk lek, fra spesielt konstruerte redskaper til vanlige kjøkkenredskaper.
Nytelsen av sadomasochistiske opplevelser avhenger i stor grad av samarbeidet mellom den dominante og den underdanige. Tillit og seksuell nytelse hjelper personen til å forberede seg på de intense følelsene. Enkelte har til og med gått så langt som å sammenligne sadomasochistisk lek med musikalsk komponering og utførelse, at hver følelse er som en musikalsk note. Forskjellige følelser kan også kombineres på forskjellige måter for å skape den samlede opplevelsen.
Stopp-ord
En del sadomasochistiske aktiviteter kan være potensielt farlige hvis man ikke tar de nødvendige forholdsregler. Hvis den dominante/sadisten gjør noe som er totalt uutholdelig for den underdanige/masochisten, eller noe går alvorlig galt under leken, kan det være nødvendig å stoppe raskt. Det er ofte liten vits i å rope «stopp!», siden det godt kan være en del av leken. Derfor trengs andre signaler. En kan i utgangspunktet bruke hvilket ord som helst, som de to som leker blir enig om. Men det er ganske vanlig å bruke «rødt» for å stoppe lek fullstendig. For å stoppe midlertidig brukes ofte «rosa» i Norge, mens engelskspråklige land vanligvis bruker «gult». Middlertidig stopp kan vel så gjerne være behovet for å si ifra om at justering trengs. Det kan være at en har hår i munnen, trenger vann, at smerteterskelen ikke ønskes forøket, at et tau sitter for stramt og lignende. Hvis den underdanige/masochisten er kneblet under leken, kan annet enn ord brukes. Det kan for eksempel være at han eller hun holder et nøkkelknippe i hånda under leken, og slipper det i gulvet hvis leken må stoppe. Det fungerer også hvis den underdanige/masochisten skulle finne på å svime av under leken.
En del sadomasochister er imot stopp-ord. De mener det er en selvfølge at den dominante/sadisten vet hvor langt de kan gå og når de må stoppe, og merker hvis noe går galt, og at hvis de ikke gjør det, så er de ikke erfarne nok til å «leke» slik. Dessuten mener noen at stopp-ord kan misbrukes av den underdanige/masochisten for å stoppe lek for tidlig. Dette er en holdning som må respekteres, men det krever også at særlig den dominante/sadisten er virkelig erfaren og kjenner den underdanige/masochisten og hans/hennes reaksjoner godt. For de fleste er det en ekstra trygghet å ha stopp-ord, selv om de forhåpentlig ikke trenger å bruke dem.
Jim Ward
Jim Ward (født 1941 i Western Oklahoma) var en amerikansk kroppspiercer. Han regnes som sentral innen piercingens utvikling.
Sadomasochisme
Omsorg
I bondage er det viktig at den dominante følger med, for å sikre at den underdanige ikke kommer til skade. Under aktiviteter der kroppsvæsker inngår, bør hygieniske forsiktighetsregler tas for å unngå spredning av seksuelt overførbare sykdommer.
Jim Ward
Biografi
Han flyttet som elleveåring til Colorado. I 1967 var han en smykkemaker med egen butikk i New York. Han meldte seg inn i «New York Motorbike Club», en homofil BDSM gruppe, hvor han eksperimenterte med kroppspiercing. Han flyttet så til Colorado hvor han meldte seg inn i «Rocky Mountaineer Motorcycle Club» og fortsatte sin eksperimentering av kroppspiercing, nå spesielt intime piercinger. I 1973 flyttet Ward til West Hollywood (et homofilt strøk i Los Angeles). Der møtte han Doug Malloy og Fakir Musafar, som sammen utviklet de grunnleggende metodene for moderne piercing. I 1975 brukte Ward hjemmet sitt som piercing-studio, og ble anerkjent i det homofile miljøet. I 1977 startet Ward piercingmagasinet Piercing Fans International Quarterly, også kalt PFIQ. 17. november 1978 åpnet Ward sitt piercing-studio butikk i West Hollywood. Etableringen regnes som den første av sin type , som start på kroppspiercing industrien, i USA.
Sadomasochisme
Omsorg
For mange sadomasochister er etterbehandlingen viktig. Særlig underdanige og masochister har nytte av ekstra omsorg like etter en leke-seanse, når effekten av endorfinene og adrenalinet i kroppen synker, og de tar inn over seg det de har vært med på. Men også de dominante og sadistene har nytte av omsorgen etter lek. Også de har økt mengde endorfiner og adrenalin i kroppen under lek.
Sikkerhet
Sikkerheten i SM-lek er den viktigste bakgrunnen for begrepene SSS og RACK. Det er viktig å ta forholdsregler og vite hva man holder på med. Og det er svært viktig at signaler som partneren sender ut blir tatt på alvor.
Utbredelse
Sadomasochistiske aktiviteter praktiseres av menn og kvinner av alle seksualiteter: homofile, heterofile og bifile. Mange utøver SM-aktivitetene kun privat, og deler ikke sine interesser og lyster med andre. Andre sadomasochister utøver SM sammen med andre sadomasochister. SM-miljøet kan kalles en subkultur innen det vanlige samfunnet. Mange sadomasochister kaller også sadomasochisme for en livsstil.
Enkelte kilder anslår andelen av den voksne befolkningen som har sadomasochistiske lyster i land som for eksempel USA til å være mellom 5 og 10 %. Dette tallet er svært usikkert, og blir bare en (i beste fall kvalifisert) gjetning. Det er uvisst hvor mange nordmenn som har sadomasochistiske lyster, men det er nok sannsynlig at det tross alt ikke er helt ulikt situasjonen i USA. Stereotypien av heteroseksuell sadomasochisme er dominante menn og underdanige kvinner, men i virkeligheten er det også svært mange underdanige menn, og ikke helt få dominante kvinner.
Historie
Den historiske opprinnelsen til sadomasochismen er usikker. Det finnes anekdotiske fortellinger om mennesker som frivillig har latt seg binde fast eller bli pisket som forspill til eller som erstatning for sex tilbake til det fjortende århundre. Noen kilder mener at sadomasochisme som tydelig seksuell oppførsel oppsto på begynnelsen av det attende århundre, da den vestlige sivilisasjonen begynte å kategorisere seksuell oppførsel medisinsk og legalt. Det fortelles om bordeller som spesialiserte seg på pisking så tidlig som fra 1769, og John Clelands roman Fanny Hill, utgitt i 1749, nevner en piske-scene. Andre kilder gir en bredere definisjon på sadomasochisme, og nevner SM-lignende oppførsel i tidligere tider og andre kulturer, som for eksempel middelalderens flagellanter og fysiske ritualer blant enkelte indianske stammer.
Selv om navnene til Marki de Sade og Leopold von Sacher-Masoch ofte knyttes til begrepene sadisme og masochisme, er det et åpent spørsmål om deres levemåter ville passe inn i dagens SM-standarder med informert samtykke.
Germanus av Auxerre
Senere liv
Germanus dro to ganger til England. Første gang i årene 429-430 sammen med Lupus. En gang rundt år 445 reiste han til England på nytt da det såkalte kjetteriet fortsatt eksisterte og skremte de britiske biskopene. Han hadde med seg Severus, biskopen av Trier, og møtte Elafius, beskrevet av den engelske forfatteren og munken Beda den ærverdige som «en høvding for den regionen». Germanus skal på mirakuløst vist å helbredet høvdingens forkrøplete sønn og dette miraklet tjente til å overtale befolkningen om at den galliske katolisismen var langt bedre enn «den falske lære». I tillegg fikk Germanus landsforvist sine motstandere. Beda forteller at deretter «ble troen bevart uplettet på disse kanter i lang tid».
Sadomasochisme
Historie
Sadomasochistiske ideer og avbildninger har eksistert i den vestlige kulturen gjennom hele det tjuende århundre. Robert Bienvenu tilskriver opprinnelsen til moderne sadomasochisme tre kilder, som han kaller «europeisk fetisj» (fra 1928), «amerikansk fetisj» (fra 1934) og «lærhomsene» (fra 1950). I 1950- og 60-årene produserte Irving Klaw noen av de første kommersielle filmene og fotografiene med SM-tema, og han ga ut tegneserier av de nå ikoniserte bondage-kunstnerne John Williams og Eric Stanton.
Germanus av Auxerre
Senere liv
På sine gamle dager dro Germanus til keiserbyen Ravenna i Italia for å forelegge for keiseren saken til folket i Armorica (nå Bretagne), som Flavius Aetius hadde sendt alanerne mot på en straffekspedisjon. Germanus døde i Ravenna den 31. juli 448, men ulike forskerne har argumentert, basert på magert bevis, at hans død skal ha vært datert til henholdsvis 445, 446, 447 eller 448.
Kult
Sankt Germanus’ gravsted er i klosterkirken i Auxerre som i dag er en del av bymuseet, men holder åpent for besøkende ved bestemte tider. Det er tradisjon for lovtale på søndagen forut hans festival i juli. På 500-tallet reiste frankerdronningen Klothilde en katedral over hans grav, lenge var den en av de mest betydelige valfartskirker i Frankrike. Dagens kirke Saint-Germain er bygd senere.
Sadomasochisme
Historie
Mange av SM-kodeksene kan spores tilbake til den homofile mannlige lær-kulturen, som vokste fram av motorsykkel-kulturen etter 2. verdenskrig. Denne subkulturen ble oppsummert i The Leatherman's Handbook av Larry Townsend, utgitt i 1972. Den boka definerte i stor grad den såkalte Old Guard-lærkulturen. Denne kodeksen la vekt på streng formalitet og faste roller (for eksempel ingen switching), og omfattet i liten grad lesbisk kvinner eller heteroseksuelle. I 1981 førte så utgivelsen av boka Coming to Power av Samois til større forståelse og aksept for sadomasochisme i det lesbiske miljøet.
Germanus av Auxerre
Kult
Germanus’ kult spredte seg i nordlige Frankrike og således har kirken overfor Louvre i Paris hans navn. Hans kult blir atskilt fra den likelydende Sankt Germain av Paris. Germanus blir assosiert med kirken i Charonne i østlige Paris og kulten til Sankt Geneviève (Genoveva) i kommunen Nanterre i vestlige Paris, begge plassert langs den sene romerske vegnettet. Germanus’ reiser til Britannia er minnet ved hans dedikasjoner i Siouville og landsbyen St. Germans i Cornwall i sørlige England har navn etter Sankt Germanuskirken til St. Germanus priorinnekloster. Tilsvarende også i St. Germain les Vaux på Cotentinhalvøya i Normandie.
Sadomasochisme
Historie
Fra midten av 1990-tallet ga internet folk mulighet til å finne andre med spesielle interesser rundt om i verden, og å kommunisere anonymt med dem. Dette førte til en eksplosjon i interessen for og kunnskapene om sadomasochisme. Usenet-gruppa alt.sex.bondage var særlig viktig i dette. Da den gruppa ble overfylt med søppelinnlegg, flyttet aktiviteten over til.
Germanus av Auxerre
Kult
Forskere har bestridt den tradisjonelle identifikasjonen med den walisiske Sankt Garmon som er reflektert i nordwalisiske stedsnavn som 'Llanarmon'. I nyere tid har en kirke dedikert til denne helgenen blitt reist i den østlige forstaden til Cardiff.
Sadomasochisme
Historie
Sadomasochisme og fetisj-avbildninger har spredd seg til den daglige vestlige kulturen gjennom avant-garde moter, den gotiske subkulturen, rap, hiphop og heavy metal (blant annet videoer), og science fiction-tv-serier og -filmer.
Germanus av Auxerre
Fiktive portrett av Germanus
Germanus opptrer i den lite historiske filmen King Arthur fra 2004, karakteristisk nok skjedde hans reiser til Britannia rundt tyve år før det tidsrom som filmen plasserer seg i. Germanus reiser til Britannia er også emne for et walisisk radiohørespill av Saunders Lewis kalt Buchedd Garmon. Han opptrer også flere ganger i Jack Whytes serie «A Dream of Eagles» (En drøm om engler). I tillegg refererer Hilaire Belloc til Germanus i sitt humoristiske dikt The Pelagian Drinking Song:
Sadomasochisme
Historie
Leather Pride-flagget er et symbol som brukes av lær-miljøet. I SM-miljøet brukes stadig oftere BDSM-emblemet.
Legale sider ved SM
Den lovmessige stillingen sadomasochistiske aktiviteter har varierer mye fra land til land. I Norge antas det at sadomasochistiske aktiviteter er lovlige så lenge begge parter samtykker og det ikke oppstår betydelig skade. I Japan, Tyskland, Nederland er frivillig sadomasochisme lovlig. I flere andre land, deriblant Storbritannia og USA, er visse sadomasochistiske handlinger ulovlige, til tross for at de skjer med uttrykkelig samtykke.
I den såkalte Spanner-saken fra 1987 og utover ble flere britiske menn dømt for å ha torturert andre, selv om det skjedde med «ofrenes» klare samtykke. Rettssaken slo fast at det er grenser for hva et voksent menneske kan samtykke til at blir gjort med ham eller henne, etter britisk lov. De dømte i Spanner-saken fikk avslag på appellen til den europeiske menneskerettighetsdomstolen i 1997.
Finn Strømsted
Finn Christian Stabel Strømsted (født 9. juni 1925 i Harrisburg, Pennsylvania, USA, død 4. juli 2003 i Oslo) var en norsk lyriker og billedkunstner.
Sadomasochisme
Legale sider ved SM
I de vestlige, industrialiserte landene og i Japan har sadomasochister siden 1980-tallet begynt å utveksle informasjon og startet støttegrupper som mottiltak mot diskriminerende holdninger fra ortodoks vitenskap og deler av allmennheten. Dette har skjedd uavhengig av hverandre i USA og i flere land i Europa. Etter at internet kom til har internasjonalt samarbeid begynt å utvikle seg. for eksempel er Datenschlag et samarbeidsprosjekt mellom sadomasochister i tre tyskspråklige land.
Finn Strømsted
Han debuterte i 1956 med diktsamlingen Angelicafløyten. Han har utgitt et ti-talls diktsamlinger, den siste utgivelsen var En fugl har tent meg (1995). Han har også skrevet bøker om samisk eventyrtradisjon, og en fotobok fra rullesteinsøya Målen.
Sadomasochisme
Legale sider ved SM
I 2005 har sadomasochister i USA og Storbritannia møtt nye problemer. I Storbritannia foreslår myndighetene å straffe nedlasting og innehav av selv moderate SM-bilder, og i USA har flere nettsider om SM blitt stengt i frykt for at eierne skal bli straffet for innholdet.
Finn Strømsted
Som billedkunstner malte Finn Strømsted hovedsakelig figurativt, som oftest abstraherte tolkninger av landskaper på sørlandskysten og Vestlandet. I tillegg var han virksom som grafiker, bokillustratør osv.
Sadomasochisme
Legale sider ved SM
I Norge nedsatte Landsforeningen for lesbisk og homofil frigjøring (LLH) i oktober 1998 Diagnoseutvalget ReviseF65, med formål å få strøket seksuell sadisme, masochisme, fetisjisme og transvestitisme fra Verdens helseorganisasjons (WHO)s internasjonale liste over psykiatriske diagnoser (ICD), og også jobbe generelt imot diskriminering og trakassering av sadomasochister. Diagnosen er idag fjernet fra ICD-10. SMIL er en nasjonalforening for sadomasochister i Norge, den har eksisteret i 30 år. Det finnes lokale BDSM-grupper i enkelte fylker som holder møter og fester.
Finn Strømsted
Tidlig på 1980-tallet fikk han Statens garantiinntekt, og i 1989 ble han hedret med Aust-Agder fylkes kulturpris.
Utstillinger
Separatutstillinger
Fellesutstillinger
Ricardo Zamora
Ricardo Zamora Martíne (1901–1978) var en spansk fotballspiller som deltok i de olympiske leker 1920 i Antwerpen.
Zamora var målvakt på som kom på andreplass i den olympiske fotballturneringen under OL 1920 i Antwerpen. Det var fjorten lag som deltok i fotballturneringen som ble avviklet i perioden 28. august til 5. september 1920. Belgia og Tsjekkoslovakia møttes i finalen på olympiastadion i Antwerpen. Belgia ledet kampen med 2-0 i slutten på første omgang da spillerne fra Tsjekkoslovakia forlot banen i protest mot dommeren. Tsjekkoslovakia ble diskvalifisert og Belgia ble olympiske mestere i fotball.
som hadde tapt kvartfinalen til fikk en ny mulighet å spille om sølvmedaljene etter at  ble diskvalifisert og  som tapte semifinalen mot Nederland hadde reist hjem. Spania vant over med 2-1 og over med 2-0 og var dermed kvalifisert til å møte  i en kamp om sølvmedaljene. Spania vant sølvfinalen over Nederland med 3-1 som ble spilt på olympiastadion i Antwerpen 5. september 1920.
Pete Doherty
Peter Doherty (født 12. mars 1979 i Hexham i Northumberland, England) er en engelsk musiker og poet. Han er låtskriver og gitarist i bandet Babyshambles, men er mest kjent for sitt band The Libertines. Bandet ble oppløst på grunn av Dohertys økende blandingsmisbruk. Doherty har fått mye oppmerksomhet i tabloidavisene på grunn av sitt forhold til Kate Moss og på grunn av sin kokain- og heroinbruk.
Ricardo Zamora
Zamora spilte 46 landskamper for Spania og var med på laget under VM i fotball 1934 i Montevideo. Han var også trener for det spanske landslaget i to kamper i 1951 og 1952.
Pete Doherty
Tidlig liv
Peter Doherty ble født Hexham, England. Foreldrene er Jacqueline (Michels), av jødisk avstamning, og Peter John Doherty, an irsk avstamning. Han fikk en katolsk oppdragelse, og vokste opp på forskjellige militære garnisoner, på grunn av hans fars arbeid som offiser i det britiske forsvaret, og bodde blant annet Catterick, Belfast, Tyskland, Bedworth, Dorset og Larnaca, sammen med moren, en barnepike og sine to søstre, Amy Jo og Emily. Doherty var nummer to av de tre barna. Han var akademisk sett suksessfull, i en alder av 16 år vant han en poesikonkurranse, og vant en tur til Russland organisert av the British Council og ble også tilbudt en plass ved Oxford University, som han takket nei til. Etter fullført utdannelse flyttet han til sin bestemors leilighet i London, hvor han sa han var skjebnebestemt å være, og der han jobbet med å fylle graver på Willesden kirkegård. Han gikk på samme tid på Queen Mary, en del av the University of London, for å studere engelsk litteratur, men han forlot kurset etter et år. Etter å ha forlatt universitetet, flyttet han inn i en leilighet i London, sammen med venn og musiker Carl Barât, som hadde vart en klassekamerat av Dohertys eldre søster ved Brunel University.
The Libertines
Doherty og Caral Barat grunnla i 1997 garasjebandet The Libertines. De andre medlemmene av bandet var John Hassal (bass)og Gary Powell (trommer).Bandet var sentrert rundt samarbeidet mellom Barat og Doherty. Det var først i 2002, da de ga ut debutalbumet Up the Bracket, at de begynte å få en videre suksess .Albumet nådde b.l.a toppen av de britiske listene, og deres selvtitulerte andrealbum ble kåret til årets nest beste album av NME. Bandet slet med interne konflikter, de fleste bundet til Dohertys kokain- og heroinmisbruk. Bandet ble oppløst i 2004. Doherty har senere sagt at bandets oppløsning ikke skyldtes hans dopmisbruk, men uenigheter mellom ham og Barat.
Babyshambles
Etter oppløsningen av The Libertines i 2004 dannet Doherty bandet Babyshambles. De ga ut tre album og var aktive frem til 2014. Debutalbumet Down in Albion ble produsert av Mick Jones, som også hadde produsert Thef Libertines' to første album. Albumet nådde topp 10 på Storbritannias hitliste. Kate Moss, Dohertys kjæreste på tiden er med som vokalist på albumets første sang.
Bandets andre album, Shotters Nation ble utgitt i 2007. Singelen Delivery nådde 6.plass på de britiske hitlistene. Bandets siste album, Sequel To The Prequel ble utgitt i 2013, og har siden 2014 ikke gjort noen liveopptredener.
The Libertines gjør comeback
Bandet har i 2022 feiret 20-års jubileumet av debutalbumet Up The Bracket, blant annet med en stor konsert i Wembley Arena sommeren 2022. Doherty og Barat reiste i september 2022 til Jamaica for å jobbe med nytt album. Albumet forventes å slippes høsten 2023.
Samarbeidsprosjekter
Før oppløsingen av The Libertines, samarbeidet Doherty med den lokale poeten Wolfman. Sammen spilte de inn singelen "For Lovers". Selv om singelen fikk stor suksess, som ble nominert den den prestisjetunge prisen Ivor Novello Award for songwriting, fikk Doherty og Wolfman relativt lite penger, rettighetene til sangen ble tidlig solgt for en lav sum til en reklame.
I 2004 var Doherty gjestevokalist på sangen «Down to the underground» til den britiske gruppen Client. Sangen ble sluppet i juni 2004, som B-siden på gruppens singel «In it for the money», og er også med på deres andre album, City.
Junior-VM i curling 2010
Junior-VM i curling 2010 ble arrangert 5. – 14. mars 2010 i Flims i Sveits.
Lag
1Opprinnelig skulle Solène Coulot være treer, men hun døde 20. februar 2010.
Fylkesvei 82
Fylkesvei 82 (Fv82) er en vei som går mellom Fiskebøl og Andenes.
Veien krysser Hadselfjorden med ferge og følger Hadseløyas sør- og østside fra Melbu til Stokmarknes. Videre på bruer til Langøya og langs Langøyas østside til Sortland. Der går veien over Sortlandsbrua til Strand på Hinnøya, og går nordover langs vestsiden av Hinnøya til Andøybrua. Fra Risøyhamn går veien langs østsiden av Andøya. Mellom Skarstein og Andenes går veien inn på øya. Veistrekninga over Kjølhågen mellom Skarstein og Andenes er svært utsatt for sterk vind, og veien blir stengt når vinden er for sterk.
Strekningen mellom Fiskebøl og Strand i Sortland var en del av europavei 10 fram til Lofotens fastlandsforbindelse ble åpnet 1. desember 2007.
Før 1. januar 2010 var veien riksvei, etter at regionsreformen trådte i kraft har den status som fylkesvei.
Det planlegges forbedringer mellom Sortland og Risøyhamn (50 km). Veien skal forsterkes og utbedres til 6,5 m bredde. Det skjer i fem etapper og den første, Maurnes–Holmen(ved Kvalsaukan bru), ble åpnet i august 2019.
Nasjonale turistveier
Sammen med delstrekninger av og  har også strekningen mellom Andenes og Tofta i Andøy fått status som nasjonal turistvei Andøya. Turistveien er 58 km lang.
Erstattet av
Blodrød sol (film)
Blodrød sol (originaltittel: Rising sun) er en amerikansk thriller- og kriminalfilm fra 1993 regissert av Philip Kaufman. Filmen handler om to etterforskere i Los Angeles som blir satt til å etterforske et seksualisert drap på en callgirl i japansk storkonsern. Hovedrollene spilles av Sean Connery og Wesley Snipes, mens andre sentrale roller spilles av Harvey Keitel, Cary-Hiroyuki Tagawa, Tia Carrere og Ray Wise. Filmen er basert på Michael Crichtons bok ved samme navn fra 1992. Crichton hadde også manus på filmen (sammen med Kaufman og Michael Backes).
Handling
Filmen tar utgangspunkt i et seksualisert mord på en ung, vakker kvinne i Los Angeles Hun blir funnet under en innvielsesfest i bygningen til et japansk storkonsern. Politietterforskerne John Connor (Connery) og «Web» Smith (Snipes) settes på saken, men opplever å bli motarbeidet av både japanerne og sin egen ledelse. Etterhvert oppdager de at morderen har blitt tatt opp på video, men identiteten er skjult av manipulerte skygger.
Om filmen
Blodrød sol fikk lunken mottakelse av de amerikanske filmkritikerne og har bare oppnådd 36 % på Rotten Tomatoes.
Til tross for den lunkene mottakelsen fra kritikerne ble filmen en kassasuksess og innbrakte over 107 millioner dollar på verdensbasis, hvorav 63 millioner dollar i USA alene. Produksjonskostnadene var på ca. 40 millioner dollar.
Blodrød sol pådro seg en rasistanklage på grunn av påstått «nipponfobi» (anti-japanske holdninger). Filmen er imidlertid mindre krass enn boka den er basert på. Kritikerne mente at boka bakvasket og fordømte japanerne. Forfatteren mente det ikke dreide seg om rasisme og Japan, men om den amerikanske industris fall. Reaksjonene nådde nye høyder da filmselskapet 20th Century Fox (som var er japanskeid) plukket boken opp for å filmatisere den. Rasismeanklagene førte til at filmen fikk en kaotisk tilblivelse. Samarbeidet mellom regissøren Philip Kaufman og Michael Crichton raknet. Kaufman ville lage en annen film enn Crichton ville. For å blidgjøre kritikerne i de japanamerikanske organisasjoner forandret han endatil en av de japanske nøkkelpersonene i historien til amerikaner. Dette førte til at Crichton og hans manusforfatterpartner Michael Backes trakk seg fra filmprosjektet i sinne.
San Felipe
San Felipe er en by i den meksikanske delstaten Baja California. Byen befinner seg i kommunen Mexicali ved Californiabukten og hadde, etter folketellinger i 2005, et innbyggertall på 14 831. San Felipe befinner seg omtrent 200 kilometer syd for grensen mot USA.
Hekling
Hekling er en håndarbeidsteknikk der man lager stoff ved hjelp av garn og en heklenål. På engelsk heter hekling «crochet», og det stammer fra det franske «croc» som betyr hake eller krok. Et gammelt skotsk navn på hekling er gjeterstrikk. Hekling er en av de mest fleksible og bærbare formene for håndarbeid, man trenger bare en heklenål og litt garn. Teknikken kan benyttes til klesplagg, duker, vesker og mye annet. Stoffet man lager er fast og ikke elastisk som ved strikking.
Man bruker heklenålen til å dra garnet gjennom en heklemaske. Gjennom masken som oppstår kan man dra tråden på ny, og skape en ny maske. Slik får man en heklet lenke.
Når man hekler gjør man som regel en maske helt ferdig før man starter på den neste. Ofte blir glatt heklegarn benyttet til denne typen håndarbeid, men det er mulig å hekle med alle typer garn.
Det finnes mange forskjellige heklemasker. Blant de vanligste er luftmasker, fastmasker og staver. Ved å kombinere disse kan man lage mange forskjellige mønstre.
Historie
Som alle håndarbeidsteknikker, er heklingens opprinnelse nokså dunkel. I historien finnes det bare noen få eksempler på tidlig hekling. Disse er funnet rundt om i hele verden fra Kina til Afrika, Tyrkia, USA, og Sør Amerika. De fleste av disse tidlige heklearbeidene er heklet tett med kraftig garn for å få et sterkt materiale som ofte ble formet til luer og hatter. Tett hekling med ullgarn ble også brukt til å lage varme, vindtette kapper og tepper.
I Italia utviklet nonner i siste halvdel av 1800-tallet hekling med svært tynne stålnåler og tråd av bomull eller lin for å lage tynne blondeliknende arbeider som ble brukt på kirketekstiler. Denne teknikken spredte seg over Europa, og på 1900-tallet var heklede blonder mye brukt i både hele plagg og som krager og ermemansjetter, og også interiør som for eksempel duker.
Heklenål
For å hekle benytter man en heklenål. Heklenålen har en krok i den ene enden og den benytter man til å dra tråden gjennom maskene. Man bruker bare en heklenål om gangen. Heklenåler finnes i tre, plast eller metall i mange størrelser. Det er flere system for å gi heklenåler nummer, men det vanligste i Norge er å oppgi tykkelsen i millimeter.
Gimping
Gimping er en håndarbeidsmetode som går ut på å lage remser av garn og å sette disse sammen. Slik kan man blant annet lage skjerf, sjal og grytelapper.
Utstyret som trengs er en gimpegaffel og en heklenål. Gimpegaffelen var tidligere formet omtrent som en U, med flat bunn. Disse kom i forskjellig bredde: 2,5 cm, 4 cm, 6cm og 8 cm. De nye er to pinner satt sammen med en regulerbar «avstandskloss» Dette gjør gimpegaffelen mer fleksibel. På samme pinne kan man da lage flere bredder. Det er også mye lettere å ta av det ferdige arbeidet uten å måtte begynne på nytt når det ikke er plass til flere masker.
Garnet skal legges rundt pinnene og hekles sammen med fastmasker slik at det blir dannet en bord med løkker langs sidene. Det er mulig å legge fastmaskene på en slik måte at maskene ligger mot den ene pinnen. Ved å lage flere slike, kan man få en slags pels av garn. Som regel består et arbeide av mer enn en slik remse. For å feste disse til hverandre kan man enten dra løkker fra en remse gjennom løkker på en annen eller hekle remsene sammen med en ny tråd.
Gimping er et av prosjektene i Norges Husflidslags nasjonale dugnad «Rødlista», der kunnskap om tradisjonelle husflidsteknikker tas vare på og videreformidles.
Rød klippekrabbe
Rød klippekrabbe eller Sally Lightfoot-krabbe er en krabbeart som finnes langs kysten av vestkysten Sør-Amerika og på Galápagos. På ungdyr er skallet mørkebrunt og går i ett med lavaen, men som voksne er ryggskjoldet og beina røde med hvite eller gule tegninger og er en av de mest karakteristiske artene på Galápagos.
Bygning og levevis
Klippekrabber er små, raske krabber som lever på klipper i langs kysten. De lever i all hovedsak av alger som de beiter på klippene, men vil også spise åtsler.
Voksne røde klippekrabber blir omkring 8 cm over ryggskjoldet.
Rød klippekrabbe er svært rask til bens (derav den engelske navnet Lightfoot (lett på foten). Den kan springe like raskt i alle retninger. I normal sitteposisjon står øynene rett opp på stilk og gir den godt utsyn. Selv om den kan forekomme i store mengder langs kystklippene, er den bortimot umulig å fange med hendene.
Caspar forlag
Caspar forlag er et norsk forlag med base i Bergen. Forlaget gir ut bøker og hefter om matematikk, matematikkdidaktikk og pedagogikk for lærerutdanningene, og i tillegg har forlaget siden 1990 gitt ut tidsskriftet Tangenten. Forlaget ble stiftet våren 1981 av Stieg Mellin-Olsen og Marit Johnsen Høines. Målet med forlaget var å bidra til å utvikle et miljø for å støtte matematikkdidaktikk som eget fagområde.
I samarbeid med Høgskolen i Bergen har Caspar utviklet det digitale læremiddelet matemania.no.
Det tyske monistforbund
Det tyske monistforbund (tysk: Der Deutsche Monistenbund ble stiftet i 1906 av Ernst Haeckel. Han gikk generelt inn for å få utbredt vitenskapelige erkjennelser, og i særdeleshet en  monistisk verdensanskuelse – altså prinsippet om enheten mellom natur og ånd. Derutover forfektet han en sekulær etikk som stod i motsetning til kristelige dogmer.
Forbundet ble oppløst den 16. desember 1933 av Tysklands nye nasjonalsosialistiske makthavere.
Grunnleggelsen av monistforbundet
Grunnleggelsen av forbundet fant sted den 11. januar 1906 i Jena. Ernst Haeckel hadde foreslått opprettelsen av et slikt forbund allerede i september 1904 i Roma, der han deltok på den internasjonale fritenkerkongress. Der ble Haeckel etter en fellesfrokost høytidelig utropt til motpave.
Monistforbundets målsetting kom til uttrykk i grunnleggelsesoppropet:
Første formann var reformteologen Albert Kalthoff fra Bremen. Den første generalsekretær ble Heinrich Schmidt.
Blant grunnleggelsesmedlemmene og folk som undertegnet grunnleggelsesoppropet var dessuten folk som
Wilhelm Breitenbach, som hadde studert zoologi fra 1877 til 1880 under Haeckel, og som i 1906 ble redaktør for Haeckels tidsskrift «Der Monismus», brøt ut i 1908 på grunn av meningsforskjeller, og grunnla både et eget tidsskrift («Neue Weltanschauung», 1908) og en egen mon istisk organisasjon, Humboldtforbundet (1911).
Monistforbundets vitenskapelige og samfunnspolitiske orientering
Monistforbundet var opptatt både med å spre konnskap bunnet gjennom, moderne naturvitenskap, og vat især opptatt av descendensteorien) som et grunnlag for en materialistisk monisme. De var ogsaå opptatt av sosialreformerene, økonomiske og utdannelsespolitiske anliggender (som for eksempel jordreform, mødrevern, massiv satsing på folkedannelse, avholdsbevegelsen). Et tyngdepunkt lå på kampen mot kirkelig og ideologisk dogmatisme.
Politisk var monistforbundet svært heterogent.
Dette mangfoldet gjør at det er galt å hevde at Det tyske monistforbund på en særlig måte var en rent protofascistisk eller protonazistisk organisasjon. Man hadde også et betydelig slektskap med annerledes orienterte sosialreforminteresserte organisasjoner. Det var et sterkt nærvær av sosialister i forbundet.
Forbundets videre utvikling
Monistforbundet var i 1907 med på grunnleggelsen av Weimarkartellet. Det var et foerum for en rekke fritenkerske og friåndelige organisasjoner. Det gikk inn for en fullstendig sekularisering av staten (skiller mellom Stat og Kirke), laisisme).
Den 29. desember 1910 erklærte naturvitenskapsmannen og nobelprisvinneren Wilhelm Ostwald seg i et brev til Ernst Haeckel beredt til å overta formannsvervet i monistforbundet. Slik gikk det fra 1911. Han skulle sette sitt sterke preg på Folrbunet i tiden som fulgte.
Trass sin borgerlig-elitære orientering samarbeidet Det tyske monistforbund også med arbeiderbevegelsens organisasjoner og oppfordret gjennom en felles komite - Komitee Konfessionslos - folk knyttet til Weimarkartellet til å melde seg ut av kirken.
Ved utbruddet av første verdenskrig forsvarte Haeckel og Ostwald den tyske krigsdeltakelse, og ble etterhbvert mer og mer nasjonalistiske. Tidligere hadde de heller vært kjent for pasifistiske og kosmopolitiske ytringer. Haeckel og Ostwald undertegnet i oktober 1914 oppropet «An die Kulturwelt» mot «Englands blodskyld», som også ble undertegnet av Max Planck og ytterligere 90 professorer. Den pasifistiske fløy utøvet imidlertid et massivt trykk mot Ostwald. Forel, Kammerer og Goldscheid forble også under krigen strikte pasifister. Temaet utløste store interne konflikter, og krav fra Det østerrikske monisforbund i 1915 Ostwald måtte trekke seg. I 1917 trakk Ostwald seg under protest også ut av Deutsche Friedensgesellschaft.
Etter første verdenskrig ble monistforbundet atter tydelig pasifistisk. En sosialistisk orientering som var kommet krafrig inn i 1920 forsterket seg, blant annet under innflytelse fra den tidligere president for det østerrikske monisforbund, Rudolf Goldscheid og den sveitsiske psykiater og nevroanatom Auguste Forel.
Formenn for Det tyske monistforbund
Det tyske monistforbund hadde også flere ærespresidenter: Ernst Haeckel (fra 1906), Wilhelm Ostwald (fra 1915) og Rudolf Goldscheid (fra 1917: Ærespresident for det østerrikske monistforbund, og fra 1925 for det tyske). I 1913 ble Wilhelm Knaupp (1835–1916) utnevnt til æresmedlem av forbundet.