cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Tunfaret (Oslo)
Tunfaret (1–11, 2–12) er en vei på Vinderen i bydel Vestre Aker i Oslo. Den går Ivar Aasens vei til Vindernveien.
Kefallinia
Helgen
Det er en tradisjon at hver gresk øy har sin egen helgen. Den lokale helgenen på Kefallinia er den hellige Gerisumo som ble funnet død i hule og fortsatt var intakt. Han hadde knapt tatt til seg føde eller drikke, hans hule var meget liten og han mente at om man kunne klare seg med denne trange tilværelsen ville man være en god person. Den hellige Gerisumo er i dag over 800 år gammel og hans grå hud er fortsatt intakt. Da han ble funnet død i sin hule ble det bygget en helligdom på stedet som fortsatt kan bli sett. Han hviler i dag i en kiste av sølv som tidvis blir åpnet for besøkende. Øyboere kommer særlig for å besøke ham på hans helgendag hvor han blir paradert opp og ned Kefallinia for en hel natt.
Legende
Etiologi forklarer navnet Kefallinia og forsterker øyas kulturelle forbindelse med Athen som knyttet øya til den mytologiske figuren Kefalos som ga hjelp til Amfitryon av Mykene i en krig mot teleboaerne på den homeriske øya Taphos som skal ha vært blant De joniske øyer. Han ble belønnet med den homeriske øya Same som deretter ble kjent som Kefallinia.
Tunfaret (Oslo)
Navnet ble vedtatt i 1937 og henger sammen med at veien går over det tidligere tunet ved Vinderen gård. Veien inngikk tidligere i veien fra Blindernveien (den delen som nå er Rasmus Winderens vei) til Borgen. Det tidligere våningshuset ved gården er i nr. 11, og blokken i nr. 12 står der den gamle inngangen til gården var.
Kefallinia
Legende
Kefallinia har også blitt foreslått som den reelle øya for homeriske Ithaka, bostedet til helten Odyssevs, framfor den langt mindre øya som bærer dette navnet i dag. Robert Bittlestone i hans bok Odysseus Unbound (2005) har foreslått at Paliki, i dag en halvøy av Kefallinia, var en adskilt øya i sen bronsealder, og at den kan ha vært denne som Homer refererte til da han beskrev Ithaka. Et vitenskapelig prosjekt som begynte sommeren 2007 og som skal vare i tre år vil blant annet undersøke denne muligheten.
Kefallinia har også blitt tilsiktet i forhold til minoiske gudinnen Britomartis, som lokaliseringen hvor det er sagt at hun «mottok de guddommelige æresbevisninger fra innbyggerne under navnet Lafria».
Kirker og klostre
Det er to store klostre på øya. Det første er Haghia Panagia i Markopoulo i sørøst, og det andre ligger langs vegen mellom Argostoli og Michata på en liten slette omgitt av fjell. Denne har en gate med rundt 200 trær linje fra nordvest til sørøst med en sirkel i midten. Det er klosteret sankt Gerisumos av Kefallinia, øyas skytshelgen, og hvor hans relikvier kan bli sett og æret ved den gamle kirken i klosteret. Klosteret «Sissia» ble antagelig grunnlagt av Frans av Assisi, men det ble ødelagt i jordskjelvet i 1953. Dets ruiner kan fortsatt bli sett.
Selv om øya ble ødelagt ved flere av sine jordskjelv, er det mange bemerkelsesverdige kirker som har overlevd. En del går tilbake til renessansen. Ornamentene i kirkene er påvirket av venetiansk manierisme.
Musikk
De joniske øyer har sin egen musikalske tradisjon som kalles for den joniske skole. Lixouri har et filharmonisk orkester siden 1836 og Argostoli har Rokos Vergottis konservatorium. Den tyske komponisten Richard Strauss besøkte Lixouri en del ganger da han en affære gående med pianisten Dora Wihan (født Weiss).
Litteratur og film
Romanforfatteren Nikos Kavvadias (1910-1975) og sveitsiske Georges Haldas (1917-2010) tilbrakte deler av deres liv på øya. Andreas Laskaratos (1811-1901) var en satirisk poet og skrev om samfunnet i byen Lixouri. Kay Cicellis (1926-2001) skrev om jordskjelvet i sin bok Death of a town. Lord Byron (1788-1824) skrev deler av «Prelude» og «Don Juan» i Livatho.
Kanskje den best kjente beskrivelsen av Kefallinia i populærkulturen er i romanen Kaptein Corellis mandolin av den engelske forfatteren Louis de Bernières (født 1954). Boken er antatt å være inspirert av den maleriske landsbyen Farsa utenfor Argostoli. Kjærlighetsfortellingen som utgjør romanen er plassert før og etter massakren av Acquidivisjonen under den andre verdenskrigen. En populær filmatisering av romanen med samme tittel ble utgitt i 2001 med Nicolas Cage i rollen som italienske kaptein Corelli, John Hurt som doktor Iannis, og Penélope Cruz som hans datter Pelagia. Filmen var regissert av John Madden.
I løpet av filmingen var det en livlig debatt mellom produksjonsselskapet, de lokale myndighetene foruten grupper av øybefolkningen om de komplekse historiske detaljene om øyas antifascistiske motstand. Som et resultat ble politiske referanser utelatt fra filmen, og den romantiske kjernen fra romanen ble bevart uten å beskrive detaljer fra øyas komplekse historie. I 2005 gjorde italienske Ennio Morricone sin TV-film om den samme massakren, kalt Cefalonia.
Radiostasjoner
Det er rundt 20 radiostasjoner som kan bli mottatt på Kefallinia, en del landsdekkende stasjoner har lokale programmer, en av dem er Kiss FM. Westradio er en radiostasjon over internett.
Havner
Det er fem havner og kaianlegg i prefekturet: fire hovedhavner på øya, Same (Sami) og en betydelig havn med forbindelse til Patras og Ithaka. Poros i sør har fergeruter til Kyllini; Argostoli i vest er den største havnen for lokale båter og ferger til Zante og jevnlig til Lixouri; Fiscardo i nord har forbindelser til Lefkas og Ithaka. Det er plass til rundt 100 mindre båter i Argostoli hvor havneanlegget strekker seg rundt 1 km rundt bukta mens Lixouri som er 4 km på andre siden av bukten fra Argostoli på Lixourihalvøya. Det er veiforbindelse til resten av øya, men å benytte bil fra Lixouri til Argostoli innebærer en omvei på 30 km.
Veier
De første større veier på øya ble bygd av engelskmennene på 1800-tallet. På 1900-tallet ble asfalterte veier bygd og siden 1995 har bortimot alle gater som knytter landsbyer og strender sammen blitt asfaltert. Siden rundt 2000 har det blitt bygd omkjørning for Lixouri og en vei sør for Argostoli med fire kjørebaner. En del viktige veier er:
Offentlig transport
Fergen mellom Argostoli og Lixouri går hver time og hver halvtime i sesongen. Det er noen få busslinjer som dekker de mer rurale områdene, men ofte kun hver andre time om dagen.
KTEL-bussene tilbyr tjeneste fra Lixouri, Poros og Argostoli til fastlandet.
Flyplass
Kefallinia har en flyplass, Kefallinias internasjonale flyplass, med en rullebane som er rundt 2,4 km lang. Det ligger rundt 10 km sør for Argostoli. Bortimot hver faste rute er gjort med flyselskapet Olympic Airlines som flyr til og fra Athen, skjønt det er også en lite selskap som dekker De joniske øyer som 3 ganger i uken går til Zakynthos (Zante) og Lefkada (Lefkas). Om sommeren tar flyplassen imot chartertrafikk fra hele Europa.
Transport
Transport (lat. trans, «på andre siden» og portare, «å bære») er forflytning av fysiske gjenstander og størrelser mellom ulike steder, det være seg lys, lyd, energi, væske eller et fast materiale. Transport brukes særlig om frakt, flytting eller sending av varer, dyr og mennesker.
Transport kan således ikke sammenstilles med samferdsel, selv om samferdsel utfører transport.
Tim Hutten
Tim Hutten (født 4. juni 1985) er en profesjonell vannpolospiller fra USA som representerte USA i Sommer-OL i 2008 i Beijing i Kina. Han fikk sølvmedalje med det amerikanske landslaget i vannpolo etter å ha tapt for Ungarn i finalen med 14-10.
Kävlinge kommune
Kävlinge kommune er en kommune i Skåne län i landskapet Skåne i Sverige. Kommunens administrasjonssenter ligger i Kävlinge. I denne kommunen ligger Barsebäck kjernekraftverk. Næringsgrunnlaget i kommunen er nesten utelukkende landbruk.
Tettsteder
Kävlinge kommune har elleve tettsteder. I tabellen oppgis antall innbyggere per 31. desember 2010.
Noter:
Vennskapskommuner
Vennskapskommunene til Kävlinge omfatter bl.a:
Seter
Ei seter er et sesongdrevet anlegg for husdyrbruk i utmark sområder; en type bebyggelse som oppsto for å utnytte beitet i områder som ikke egnet seg til helårsbosetning. Setra hører til en gård som vanligvis ligger lavere i landskapet der driftssesongen er lengre. Setring var en driftsform som sto sentralt i eldre jordbruk der landskapet lå til rette for det, særlig i fjellområder som f.eks. i Norge og Alpene. Melkeproduksjon med foredling til mer holdbare produkter sto sentralt i all seterdrift.
På Vestlandet brukes «seter» eller «støl» («støyl») om det som på Østlandet og i Trøndelag kalles «setergrend» eller «seterlag», det vil si en samling sel og andre seterhus som tilhører flere bruk og i noen tilfeller også flere matrikkelgårder. På Vestlandet var det vanlig at gårder med dårlige fjellbeiter i nærheten leide seter et stykke unna, ofte måtte buskapen fraktes lang vei også med båt.
Setring var en del av det førindustrielle jordbruket der også marginale ressurser ble utnyttet.
Etymologi
Ordet «seter» kommer av norrønt setr eller sætr og henger sammen med verbet «sitte». Ivar Aasens Norsk Ordbog definerer Sæter som «en afsidesliggende Græsgang med en Sommerhytte, hvori koernes Mælk bliver tilberedt til hjembringelse», og Sæterbol som «Sæterplads med dertil hørende Huse, betragtes som Eiendom». Falk og Torps etymologiske ordbok definerer «seter» som «sommeropholdsted for buskapen». Ifølge Falk og Torp er ordet også i slekt med ord på andre indoeuropeiske språk med betydninger som «sete», «leir» og «bolig». Ordet «støl» definerer Falk og Torp som «melkeplads», «sæter», fra norrønt stǫðull som betyr «grunnvoll», «stilling», «plass». «Støl» og «seter» har vært brukt om hverandre. «Støl» er særlig utbredt på Vestlandet og i fjellbygdene fra Agder i sør til Gudbrandsdalen i nord. Ordet «seter» finnes på svensk side av grensen i Herjedalen, Jämtland, Värmland og Dalarna, samt på Island og Shetland. I de fleste norske dialekter heter det nå «ei seter» (hunkjønn), men i eldre former var ordet intetkjønn og i gammelnorsk var det to intetkjønnsord: «sætr» og «setr». Det gammelnorske ordet skriver seg fra «å sitte» og betyr et sted å sitte, oppholdssted, bosted, samt beitemarker med hus. I gammelnorsk ble intetkjønn brukt i flertall når det dreide seg om flere bus på samme sted, mens hunkjønn entall ble brukt i kollektiv betydning for det samme. I blant annet Ålen og Nord-Østerdal brukes intetkjønn om det enkelte hus, mens hunkjønn brukes kollektivt om hele seterkomplekset. I Trøndelag, i Østerdalen og i Solør har «voll» blitt brukt synonymt med «setervoll». I Jämtland og Herjedalen brukes «vall» synonymt med «seter». På Tynset, i Oppdal, i Odal og Solør har «vang» blitt brukt i betydningen «melkeplass uten hus» eller «inngjerdet setervoll». I Valdres har «ås» blitt brukt i betydningen «seter» der f.eks. «heimås» betyr «heimseter». På steder med mer enn en seter til hver gård brukes navnet til å angi ulike slags setrer. Seter nærmest gården brukes vår og høst («vårseter», «heimseter») mens «høgseter» eller «sommerseter» ligger langt fra gården og brukes om sommeren.
Opphav og alder
Seterbruk ser ut til å ha vært fullt utviklet i Norge i vikingtiden, og i høymiddelalderen vunnet innpass over det meste av landet; for Gulatingsloven forutsatte at dyrene beitet hjemme om våren, men to måneder inn i sommerhalvåret, dvs. 14. juni, skulle buskapen til seters. Slik fikk beitene ned i bygdene gro til igjen og kunne brukes til slått, dvs. vinterfôr. På Østlandet og i Trøndelag kunne husdyrene derimot bli hjemme og dermed gjødsle brakklagt åker. I allmenningene var det fri rett til seterbruk.
En vanlig teori er at setrene ble til som en stadig utvidelse av beitingen rundt gården, slik at det til slutt ble for langt for dyrene å returnere hver kveld. Seterbruket kan være like gammelt som jordbruket i Norge. I Nordfjord er de eldste eksisterende seterbygningene fra 1600-tallet, og en del nye seterhus ble oppført i mellomkrigstiden og etter krigen. Adam av Bremen skrev om Norge i 1070: «På arabisk vis holder folk buskapen sin lenge i ødemarkene. Og de holder livet oppe på den måten at de nytter melka av feet til mat og ulla til klær.»
En av de eldste omtalene av seter finnes i Snorres saga om Olav den hellige, reisen gjennom Valldal til Lesja (nr 179):
Regler for setring finnes i de eldste lovene i Norge. «Kven som vil, kan gjera seg sel i allmenningen, og sitja der i sommarsete, om han vil,» står det i Frostatingsloven. I Gulatingsloven fra 1000-tallet står :
Gulatingsloven inneholder også regler for tvister om seter, «marketeig» (nr 86) og seterveg (nr 90). Seterveg er omtalt (nr 90) «Ålmannveg (tjodveg) og sæterveg og alle rekstervegar skal vere soleis som dei har lege frå gamal tid.»
Bygningene
Setrer kunne ligge enkeltvis i landskapet eller flere sammen i ei setergrend.
På ei seter var det vanligvis bygninger til boligformål, til melkestell og til lagring av melkeproduktene. Dessuten var det gjerne fjøs til buskapen og det kunne være løer til lagring av for. Bolighuset på setra kalles ofte sel. Det var husvære for budeia.
I dag blir gammel seterbebyggelse i fjellet helst brukt til friluftsformål, særlig som hytter. Setrer med god veiforbindelse til bygda blir i større grad vedlikeholdt og har fått preg av «hyttebyer» når seterdriften har blitt lagt ned.
Omfang og utbredelse
På 1800-tallet var det omkring 50.000 støler i drift i Norge, og de fleste gårder/grender hadde en eller flere støler og deler av folket på bygdene tilbragte sommeren på stølen sammen med buskapen. I Vang og Øystre Slidre var det vanlig å ha melkekyr på setra 10-12 uker fra jonsok. I deler av landet ble mesteparten av vinterfôret hentet fra setermarken. Det ble også sanket ris, løv, lav, mose, lyng og rognebær i marken. Der det i dag er skogdekte lier og dalsøkk kunne det på 1800-tallet være store treløse flater på grunn av beiting og slått. I dag er det omkring 1.200 støler i drift. I 1907 ble det gjennomført en setertelling i Norge. Da var det over 10.000 setrer i Sogn og Fjordane alene, knapt ¼ av setertallet i land. I 1939 ble ⅓ av melken i Nordfjord produsert på setrene. Bare i Valdres var det på 1940-tallet 4.000 støler i drift. I 2013 leverte 199 støler melk til meieriet.
Fylkesvei 607
Fylkesvei 607 (Fv607) går mellom Flekke i Fjaler og Lavik i Høyanger.
Før 1. januar 2010 var veien riksvei, etter at regionsreformen trådte i kraft har den status som fylkesvei.
Olympiakos
Olympiakos SFP (Olympiakos Syndesmos Filathlon Peiraios) er en gresk idrettsklubb med egne avdelinger for blant annet fotball, basketball, volleyball, friidrett, vannpolo.
Klubbens fotballag spiller på gresk fotballs høyeste nivå i den greske super liga. Klubben ble stiftet i 1925, og spiller hjemmekampene sine på Georgios Karaiskakis Stadion i Pireus. Byen Pireus er en havneby som ligger sør for den greske hovedstaden Athen. Olympiakos var en av initiativtakerne og stifterne av den nye europeiske klubb-unionen (ECA), som overtok etter G-14.
Tidlig suksess
Den 10. mars 1925 ble klubben stiftet som følge av en fusjon mellom de to Pireusklubbene Pireus sports- og fotballforening og Pireus klubb for sportsvenner. Klubbens fulle navn betyr «Olympisk forening for sportsvenner i Piraeus» og henspiller på de såkalte olympiske idealer – den atletiske styrke, den noble kappestrid, den rettferdige seier. Klubbens emblem, den laurbærbekransede yngling, viser på samme måte til disse antikke idealene. Klubbens første offisielle fotballkamp ble spilt den 30. april 1925 mot en delegasjon fra det franske krigsskipet "Jeanne d'Arc".
Klubben ble et symbol for arbeiderklassen ikke bare i Athen, men også i hele Hellas. Derfor strømmet fansen til, og allerede tidlig på 1930-tallet hadde velodromen i Pireus (senere Georgios Karaiskakis Stadion) ofte fulle tribuner på kampene.
Olympiakos deltok i det første Pireusmesterskapet, som ble arrangert i 1925, og ble kåret til mester etter å ha gått ubeseiret gjennom turneringen. Med unntak av mesterskapet i 1938 vant Olympiakos alle Pireusmesterskap de deltok i frem til 1959, da en nasjonal liga ble opprettet i stedet for de regionale mesterskapene. Det greske fotballforbundet ble stiftet i 1926 og året etter ble det første offisielle Panhellenske mesterskapet avholdt. Her møttes de regionale mestrene fra henholdsvis Thessaloniki, Athen og Pireus og gjorde opp seg i mellom om å være landets beste fotballag. De tre lagene møttes innbyrdes i vennskapskamper, før de året etter ble med i det opprinnelige mesterskapet igjen. I denne sesongen endte Olympiakos sist etter Panathinaikos og Aris.
Olympiakos vant sitt første seriegull i sesongen 1930/1931, og det skulle vise seg å være starten på en suksessrik æra. Innen 1940 hadde klubben allerede vunnet seks mesterskap. Innen 1960 hadde de vunnet 15 av de 23 seriemesterskapene som hadde blitt arrangert, i tillegg til ni greske cupmesterskap. Det legendariske Olympiakos-laget på 1950-tallet, med storspillere som Andreas Mouratis, Savvas Theodoridis, Ilias Rosidis, Thanasis Bebis, Ilias Yfantis, Kostas Polychronios og Georgios Darivas, vant seks mesterskap på rad fra 1954 til 1960. I tillegg vant de cupen i årene 1957, 1958 og 1959. Dette står fortsatt som eneste gang en gresk klubb har vunnet «The Double» tre år på rad.
Vanskelige tider
For sesongen 1959/1960 besluttet fotballforbundet å danne en nasjonal liga med 16 lag. De første seks sesongene sluttet Olympiakos på 2.- og 3.-plass før de seseongen 1965/1966 omsider ble seriemester. Årene fra 1960 til 1972 var en svakere periode i klubbens historie, med kun to seriemesterskap og seks cupmesterskap. Men med den nye presidenten Nikos Goulandris kom atter suksess til Georgios Karaiskakis. Lakis Petropoulos ble lagets nye trener, og hentet stjernespillere som Giorgos Delikaris, Yves Triantafyllos, Julio Losada, Milton Viera og Dimitris Persidis. Klubben vant deretter ligaen de tre følgende sesongene, inkludert to cupmesterskap. Sesongen 1973/1974 var særdeles suksessrik med rekord både i poengsum (59) og antall mål (102). Goulandris trakk seg imidlertid som president i 1975, og det ble starten på en ny vanskelig periode for Olympiakos.
Innen begynnelsen av 1980-tallet var klubben tilbake på topp igjen, og vant serien fire år på rad (1980-1983). Olympiakos hadde en rekke gode spillere, anført av keeperen Nikos Sarganis, spissen Nikos Anastopoulos og midtbanespilleren Tasos Mitropoulos. Alketas Panagoulias, som tidligere hadde trent både det greske og det amerikanske landslaget, var Olympiakos sin trener fra 1981 til 1983, og igjen i sesongen 1986/1987.
Olympiakos' tyngste periode gjennom tidene kom i perioden fra slutten av 1980-tallet til midten på 1990-tallet, og klubben tok ikke en eneste tittel mellom 1988 og 1996. Sesongen 1987/1988 står som klubbens svakeste gjennom tidene, med kun en 8.-plass på tabellen.
Total dominans
Situasjonen i Olympiakos forbedret seg kraftig da forretningsmannen Sokratis Kokkalis ble president i klubben i 1993. Etter en tøff start med nedbetaling av gjeld, startet Kokkalis lagbyggingen med å ansette tidligere AEK-trener Dušan Bajević i 1996. Siden saumfarte Kokkalis det som var av talenter i Hellas, og signerte blant annet serbiske Predrag Đorđević og grekerne Stelios Giannakopoulos, Grigoris Georgatos, Georgios Anatolakis, Dimitris Mavrogennidis, Alexandros Alexandris, Georgios Amanatidis og Andreas Niniadis. Samtlige av disse ble i klubben i minst fem år.
Olympiakos hadde sin beste sesong i 1998/1999, da de vant både liga- og cupgull, samtidig som de kom seg til kvartfinalen i Champions League. Olympiakos vant i denne perioden syv mesterskap på rad, og slo dermed sin egen rekord. Klubben fikk tak i gode spillere som Giovanni, Rivaldo, Zlatko Zahovic og Christian Karembeau. Men selv ikke det var nok til å gi laget videre suksess i Europa, og dette bidro trolig til at Olympiakos i løpet av en 4-års periode hadde hele elleve trenere.
Til tross for de hyppige trenerskiftene, fortsatte Olympiakos å vinne hjemlige titler. Men både sesongen 2001/2002 og 2002/2003 ble vunnet på målforskjell. Året etter var det derimot slutt på at marginene tippet i Olympiakos sin favør, og det ble hovedrivalen fra «Leoforos», Panathinaikos, som tok hjem seriegullet. Dette gjorde at president Kokkalis måtte på sommerhandel, og det førte til at den tidligere verdenseneren Rivaldo ankom til klubben. Rivaldo skapte et fryktet par sammen med bestekameraten Giovanni, og de to skjøt til sammen Olympiakos til både cup og seriegull. I Champions League var også klubben svært nære på å ta seg videre fra gruppespillet, men tapte 3-1 på Anfield mot Liverpool. Etter sesongen trakk Dusan Bajevic seg igjen som trener for klubben, og det samme gjorde yndlingen Giovanni.
Trond Sollied som trener
Dette fikk Kokkalis til å tro på Sollied ferdigheter, og ga nordmannen frie tøyler på overgangsmarkedet neste sommer. Men da klubben gjorde sin andre katastrofale sesong ute i Europa på rad, ble Sollied sparket på slutten av året 2006.
Takis Lemonis, en tidligere spiller og trener i klubben, tok igjen over. Lemonis førte Olympiakos til seriegull, men klarte ikke å tangere rekorden på tre strake "The Double". I sommeren av 2007 gjorde Olympiakos flere viktige overganger, som på hver sin måte forsterket klubben. I tillegg ble Nery Castillo solgt til Shakhtar Donetsk for 20 millioner euro, noe som står som den dyreste overgangen noensinne i gresk fotball. Dette førte til at klubben kunne hente Fernando Belluschi vinteren 2008.
Olympiakos gjorde en god sesong, selv om det ofte var langt mellom storspillet. Lemonis defensive legning var sannsynligvis avgjørende for at klubben tok seg videre i Champions League på samme poengsum som Real Madrid, og slo ut Lazio og Werder Bremen. I åttendedelsfinalen ble det stopp mot Chelsea etter at klubben tapte 3-0 på Stamford Bridge. Oppgjøret på Georgios Karaiskakis endte 0-0. Til tross for dette, ble Takis Lemonis sparket på våren 2008 etter en variabel vårsesong. Assistenten Jose Segura tok over på midlertidig basis, og førte Olympiakos til nok en "The Double".
I juni 2008 tok spanske Ernesto Valverde over som trener i klubben.
Stadion
Georgios Karaiskakis Stadion (Gresk: Γήπεδο Γεώργιος Καραϊσκάκης) ligger i området Faliron i Pireus, og den gamle metroen i Athen går midt mellom «Karaiskaki» og Olympiakos sin basketstadion, «Fred- og vennskapsstadion» (Στάδιο Ειρήνης και Φιλίας). Georgios Karaiskakis Stadion er oppkalt etter den greske krigshelten med samme navn, som falt i kampen mot tyrkerne omtrent i området der stadionet ligger nå. Olympiakos eier ikke stadionet, men skal spille der ut 2052 i første omgang. Også det greske landslaget spiller sine kamper på dette stadionet som tar 33 344 tilskuere.
Stadionet var opprinnelig bygd for de olympiske leker i 1896, der den for det meste var brukt til banesykling. Først ble den kalt Pireus Velodrom, før den ble oppkalt for å hedre Georgios Karaiskakis etter renoveringen på 60-tallet. Da fotballen for fullt ble innført i Hellas, ble den Olympiakos sin hjemmebane, noe det var helt til starten på 1960-tallet. Da ble den kraftig renovert, før den i 2003 ble revet. Stadionet var blitt av for dårlig kvalitet, og det skulle snus 90 grader og bygges på nytt igjen til de olympiske leker i 2004. Mars 2003 stod byggingen ferdig, men Olympiakos brukte ikke stadionet igjen før august 2004. Olympiakos hadde forlatt stadionet på grunn av dets dårlige kvalitet i 1998, og hadde i mellomtiden brukt Olympiastadion og Rizoupoli Stadion.
Cupvinnercup-finalen mellom Chelsea og Real Madrid i 1971 ble holdt på stadionet. Den første kampen endte uavgjort 1-1 fremfor 42 000 tilskuere, og det ble dermed omkamp to dager senere. 35 000 så denne kampen, som Chelsea til slutt vant 2-1. Georgios Karaiskakis Stadion er blant de 15 stadionene i Europa som er klassifisert til fire-stjerners av UEFA.
Supportere og popularitet
Olympiakos sin offisielle fanbase heter Gate 7 (Θύρα 7), og er oppkalt etter tribunedelen der 21 mennesker mistet livet den 8. februar 1981. Etter en kamp mot AEK Athen, som Olympiakos vant 6-0, stormet folk mot utgangen for å hedre sine helter. Ved utgang nummer syv var imidlertid en dør blitt stengt ved et uhell, og folkene lengst nede i trappen ble regelrett klemt ihjel av folkemassene som fosset på fra ovenfor. Ytterligere 42 ble lettere eller alvorlig skadet. Dette er regnet som den største tragedien i gresk fotball noensinne. Olympiakos-supporterne kalte sin nye supporterklubb Gate 7 for å hedre ofrene fra "Thyra", utgang, nummer syv. Olympiakos mest hardbarkede supportere står nå i området rundt utgang nummer syv. Den 8. februar 2006, 25 år etter tragedien, ble det avholdt en seremoni på Georgios Karaiskakis med et minutts stillhet og et enormt banner fra fansen.
Ifølge galluper som har blitt foretatt jevnlig siden 1988, har Olympiakos i denne perioden vært Hellas' mest populære lag. De røde fra havnen i Pireus representerte arbeiderklassen, og populariteten ble stadig større. I storhetstiden på 50-tallet begynte imidlertid klubben å tiltrekke seg fans fra flere sosiale klasser. Flere undersøkelser har siden blitt tatt i magasiner og aviser, og de aller fleste har vist at Olympiakos er den mest populære klubben i Hellas. Totalt i landet har klubben om lag to millioner supportere. De fleste av supporterne kommer fra Athen, Peloponnes og Thessalia.
Det har opp gjennom tidene etablert seg et sterkt vennskap mellom fanbasene til Olympiakos og den serbiske klubben Røde stjerne Beograd, og nesten til hver eneste kamp er det utveksling av supportere mellom klubbene. Spesielt i kampene nord i landet, er serbere godt representert.
Rivalisering med andre klubber
Fotball er et hett tema i Hellas, og det finnes få eller ingen land i Europa som vier sin fritid så til de grader til fotball som det grekere i de store byene gjør. Olympiakos' hovedrivaler er Panathinaikos, noe det har vært siden slutten av 20-tallet. Olympiakos representerte i starten arbeiderklassen i Athen og Pireus, mens PAO var overklassens klubb. Det sies at hver kamp mellom disse to lagene deler Hellas i to. Lagene er de suverent mest suksessrike både i fotball og basketball i Hellas, og har omtrent like mange supportere. Dessverre har det mildt sagt hatefulle forholdet mellom klubbene ført til mange dødsfall opp gjennom tidene. Senest i mars 2007 ble en politimann, som holdt med Panathinaikos, knivstukket og drept etter en vannpolo-kamp for kvinner lagene i mellom. Også etter at Olympiakos hadde slått Panathinaikos 4-0 i januar 2008, ble en Olympiakos-supporter knivstukket og drept. Det er imidlertid usikkert hvor mye den sistnevnte saken hadde med fotball å gjøre.
Olympiakos' andre store rival er AEK Athen, en klubb som i førstesak ble en rival etter at Dušan Bajević forlot AEK for Olympiakos i 1996. Bajević hadde ført AEK til nye høyder, og det satte sinnene i kok hos supporterne til de gule da serberen forlot klubben til fordel for Olympiakos. Også mellom PAOK Thessaloniki og Olympiakos er det stort rivalisering. Dette kommer først og fremst av at Olympiakos prøvde å lokke PAOK-helten Giorgos Koudas til klubben midt på sekstitallet. Koudas kom til Olympiakos og gjorde sin debut, men det massive presset fra fansen gjorde at PAOK måtte trekke seg fra handelen. Koudas returnerte til Thessalonki, og er den dag i dag regnet som den største spilleren som noensinne har ikledt seg den svart-hvite drakten med sine 504 seriekamper i løpet av 21 år.
Det finnes også et visst rivaleri mellom Olympiakos og Ethnikos Pireus, men siden laget fra Elliniko Stadium de siste årene har holdt til i divisjonen under Olympiakos, har rivalieret avtatt. Også kamper mellom Aris og Olympiakos har en spesiell atmosfære, men dette er mer regnet som vennskapelig rivaleri. Siden OFI Kreta har tjent som et slags hjelpelag for Panathinaikos i mange år, har det også utviklet seg et visst rivaleri mellom Olympiakos og laget fra Kretas hovedstad.
Spillerstall
Oppdatert 11. mai 2022.
Brunhodespurv
Brunhodespurv (Emberiza bruniceps) er en spurvefugl som blir ca. 16 cm lang.
Tungebråtveien (Oslo)
Tungebråtveien (3–13, 2–16) er en vei på Nordstrandshøgda i bydel Nordstrand i Oslo. Den går fra Ekebergveien til Ole Moes vei.
Veien fikk navn i 1926 etter gården Tungebråten.
Torsetsundbrua
Torsetsundbrua er en bru over Torsetsundet, mellom Skardsøya og fastlandet i Aure kommune i Møre og Romsdal. Brua er en del av. Den er 354 meter lang og ble åpnet i 1976. Den er betegnet som en bjelkebro.
Kanestraum
Kanestraum er en bygd og et fergested ved Halsafjorden i Tingvoll kommune i Møre og Romsdal.
Fra fergestedet går det ferge over til Halsanaustan i Halsa kommune. Fergestrekningen er en del av europavei 39.
Det har tidligere vært kiosk og butikker på Kanestraum, kiosken ble lagt ned i 2022/2023 og befant seg nede på fergeleiet. Straumsnes bygdemuseum befinner seg også på Kanestraum.
Herregården Kanestraum (opprinnelig Straum eller Strøm) var frem til 1709 en setegård, altså hjemmet til en adelsmann med fritak for skatt og annet. Det var omkring år 1400 eid av ridder og riksråd Gaute Eriksson (Galtung) som også hadde Nordmøre. Søstra hans giftet seg med en Gunnar Taraldsson Kane, derav navnet Kane, og hvis sønn i 1440 overtok godset. Omkring år 1500 eide den inngifte Peder Griis gården, senere var det Rømer (slekt), Bjelke (slekt) og von Marschkalk. Gården mistet altså i 1709 sin status som setegård Det ble i 1765 delt inn i østre og vestre.
Leirvík
Leirvík (uttales, foreldet dansk skrivemåte: Lervig) er en bygd på Færøyene. Leirvík ligger på østkysten av Eysturoy, den nest største av øyene.
Sundet mellom Eysturoy, Borðoy og Kalsoy kalles Leirvíksfjørður. En undersjøisk veitunnel, Norðoyatunnilin, krysser sundet og forbinder Leirvík med Klaksvík. Det er også tunnel til nabobygda Norðragøta.
Leirvík er en viktig fiskerihavn, der fiskemottaket Tavan er største arbeidsplass.
Historie
Arkeologiske utgravninger på Toftanes viser at Leirvík har vært bosatt siden landnåmstiden. I skriftlige kilder nevnes bygda første gang i Hundebrevet fra 1300-tallet.
Under svartedauden skal hele bygda, unntatt én jente, ha dødd av pest.
I 1725 anløp et smuglerskip, som bygdas menn byttet varer med, men som også førte med seg koppersmitte. Et bryllup i bygda like etter førte til at hele bygda ble smittet, og mange døde.
Ved folketellingen i 1801 bodde det 85 personer i Leirvík.
Etter reformasjonen var Leirvík en del av Gøtu sókn. Ved innføringen av det kommunale selvstyret på Færøyene i 1872 ble Gøtu sókn en del av Eysturoyar prestagjalds kommuna. Leirvík ble et eget kirkesogn i 1906, da sognekirken også ble bygget. I 1918 ble sognet også opprettet som en egen kommune. Leirvíkar kommuna slo seg sammen med Gøtu kommuna i 2009 og dannet Eysturkommuna.
Samfunn
En kunstgressbane med plass til 2 000 tilskuere ble åpnet i 1986. Bygdas idrettslag stiftet i 1928, Leirvíkar Ítróttarfelag, slo seg sammen med Gøtu Ítróttarfelag og dannet Víkingur i 2008.
Bruno Reuteler
Bruno Reuteler (født 2. april 1971 i Saanen) er en sveitsisk tidligere skihopper som representerte Skiclub Gstaad.
Han debuterte i verdenscupen med 54.-plass (av 59 deltakere) i St. Moritz 17. januar 1992. Hans beste plassering i verdenscupen var 2.-plass i Oslo 15. mars 1998. Sammenlagt i verdenscupen ble han som best nummer 20 i sesongen 1997-98. Hans siste verdenscuprenn var i Planica 18. mars 2000.
Han var med i skiflygings-VM i 1994, 1996, 1998 og 2000, med 17.-plass i Oberstdorf i 1998 som beste resultat. I OL i Nagano i 1998 var han på det sveitsiske laget som ble nummer 6 i lagkonkurransen. I de individuelle rennene ble han nummer 18 i normalbakken og nummer 19 i storbakken.
Malcolm McDowell
Malcolm McDowell, egentlig Malcolm John Taylor, (født 13. juni 1943 i Leeds, Yorkshire i England) er en engelsk skuespiller. Han er onkel til Alexander Siddig.
Malcolm McDowell var en lovende skuespiller tidlig på 1970-tallet med hovedroller i filmer som A Clockwork Orange og O Lucky Man!. McDowell hovedrolle som Alex de Large i A Clockwork Orange har imidlertid overskygget mye av hans senere arbeider.
Psittacus
Psittacus (jakopapegøyer) er ei slekt med afrikanske papegøyer som inkluderer to arter, hvorav den ene ble skilt ut som egen art i 2012.
Beskrivelse
I naturen kommuniserer papegøyer med høylytte skrik og plystrelyder, som arten gjenkjenner som en slags dialekt. Ville jakopapegøyer er også kjent for å kunne etterligne andre fugle- og dyrelyder i naturen. Noen hevder at jakopapegøyer kan lære seg å uttrykke opp mot 500 ulike ord, men slike påstander savner typisk vitenskapelig forankring. Verdensrekorden skal ifølge Guinness rekordbok innehas av fuglen Puck, en undulat (Melopsittacus undulatus), og telle 1728 ulike ord. Jakoen Bibi hevdes å ha hatt et ordforråd på mer enn 500 ord da hun var omkring 6 år gammel. Jakopapegøyen Alex (en vanlig jako), kanskje verdens mest berømte snakkende fugl, hadde ifølge eieren selv, forskeren Irene Pepperberg, et ordforråd på cirka 150 ord. Moderne forskning har også vist at jakoene trolig er mer intelligente enn mange andre dyr, i den grad at fuglene kan løse enkle oppgaver. Alex lærte seg blant annet å se forskjell på brikker med ulike former og farger.
Taksonomi
Psittacus timneh (vestlig jako) ble tidligere regnet som en underart av Psittacus erithacus (jako), men er nå skilt ut som egen art.
Jako og vestlig jako skiller seg visuelt fra hverandre gjennom forskjeller i fjærdraken og fysisk størrelse. Tradisjonell jako har signalrød stjert og blir normalt cirka 33 cm lang, mens vestlig jako har mørk grå stjert og blir omkring 28 cm lang. Jako er dessuten lysere grå i fjærdrakten enn vestlig jako. Ifølge BirdLife International er det også forskjeller i morfologi, vokalisering og genetisk arvemateriale.
Wipptal
Wipptal er en av Tirols største daler og en av Alpenes viktigste ferdselsårer. Dalen strekker seg i nord–syd-retning fra Innsbruck og via Brennerpasset til Brixen.
Wipptal er et sjeldent eksempel på en dal som ikke skifter navn ved et pass eller vannskille (se også Pustertal). Nord for Brennerpasset er Wipptal således dalen til elven Sill, som drenerer nordover til Inn. Syd for Brennerpasset utgjør den derimot den øvre delen av dalen til Eisack (italiensk Isarco), som drenerer sydover til Etsch (Adige).
Wipptal begrenses av mektige fjell på begge sider: Zillertaler Alpen i øst, som når opp til 3480 m; og av Stubaier (opp til 3507 m) og Sarntaler Alpen i vest.
Kommuner
Kommunene i Wipptals østerrikske del hører til distriktet Innsbruck-Land. Kommunene i den italienske delen av Wipptal utgjør et eget forvaltningsdistrikt som heter Bezirksgemeinschaft Wipptal. Dens forvaltningssete er Sterzing. På italiensk omtales distriktet nå også ofte som Wipptal, ellers som Alta Valle Isarco («øvre Eisackdal»).
Fra nord til syd er kommunene: Kommunene ligger mellom 559 og 1165 moh.
Wipptal har flere sidedaler. Den største er Stubaital i nordvest. I tillegg kommer en rekke mindre daler, som utgjør egne kommuner: De to sistnevnte kommunene hører også til forvaltningsdistriktet Wipptal.
Gulhodetrupial
Gulhodetrupial (Xanthocephalus xanthocephalus) er en spurvefugl og det eneste medlemmet av slekten Xanthocephalus.
Voksne individer har et spisst nebb. Hannen er hovedsakelig svart med gult hode og bryst, og har en hvit markering på vingene som ofte bare er synlig i flukt. Den voksne hunnen er for det meste brun med en matt gul farge på hals og bryst.
Gulhodetrupialen hekker ved marskland omgitt av dunkjevle i Nord-Amerika, hovedsakelig vest for de store innsjøene. Reirene bygges ved hjelp av og i tilknytning til marsklandvegetasjon. De hekker i kolonier og deler ofte habitat med rødvingetrupialen (Agelaius phoeniceus). I hekke- og yngletiden er hannene svært territoriale og tilbringer mye tid på sivstilker for å markere seg og jage bort inntrengere.
Om vinteren trekker fuglene til de sørvestlige delene av USA og Mexico. De eneste områdene i USA hvor disse trupialene tilbringer hele året er San Joaquin-dalen og den nedre Colorado-dalen i Arizona og California. Det er en ekstremt sjelden fugl å se i Vest-Europa, og flere observasjoner er sannsynligvis knyttet til rømming fra fangenskap. Ett individ ble observert på Halten i Sør-Trøndelag 30. mai 1979. Det var antatt å være en rømt burfugl. Slik situasjonen er nå vurderes det som svært lite sannsynlig at arten vil danne viltlevende hekkebestand i Norge.
Disse fuglene finner mat i marskland, eng og mark, og spiser hovedsakelig frø og insekter. Utenom hekketiden leter de etter mat i flokker, ofte sammen med beslektede fuglearter.
Fuglen har en skjærende sang som ligner knirkingen fra rustne hengsler.
Mlungu dalitsani Malaŵi
Mlungu dalitsani Malaŵi (Gud velsigne Malawi, engelsk O God bless the land of Malawi) er Malawis nasjonalsang. Tekst og melodi er skrevet av Michael-Fredrick Paul Sauka (f. 1934). Den ble antatt som nasjonalhymne etter en konkurranse som ble avholdt i 1964.
Malawis nasjonalsang på engelsk:
Malwis nasjonalsang på chichewa:
Bengt Palmers
Bengt Gustaf Palmers (født 2. april 1948 i Stockholm) er en kjent svensk filmmusikkomponist, manusforfatter, plateprodusent og filmprodusent.
Palmers har blant annet produsert og arrangert den internasjonalt kjente låten «Moviestar» med Harpo. Han har også hatt et nært samarbeid med Björn Skifs og har skrevet musikken til de tre første Selskapsreisen-filmene. Han var i mange år dommer i Sikta mot stjärnorna på Svensk TV4.
Da han forsøkte seg på en karriere i USA i slutten av 1970-årene brukte han som navn det mer engelskklingende Ben G T Palmers. Han har skrevet manus til filmen Gøta kanal 2 – Kanalkampen som han også laget musikken til.
I de seinere år har han blant annet vært jurymedlem i talentjaktsprogrammet Fame Factory på svensk TV3.
Belaja
Belaja (russisk: Бе́лая, basjkirsk: Ағиҙел – Aghidhel, tatarisk: Агыйдел – Ağidel) er ei elv i republikkene Basjkortostan og Tatarstan i Russland. Elvas kilder er i de sørvestlige Uralfjellene. Den er 1 430 kilometer lang og har et nedbørfelt på 142 000 km². Det tyrkiskspråklige navnet på elva betyr Den hvite Volga, og det russiske navnet Den hvite elva.
Blant byene ved elva er Beloretsk, Sterlitamak, Ufa (ved samløpet med sideelva Ufa) og Birsk. Belaja munner ut i Kama ved Neftekamsk.
Belaja er en av de mest populære rafting-elvene i Ural.
Orrdalsklint
Orrdalsklint er det høyeste punktet på Åland med sine 129 moh. Orrdalsklint ligger i Saltviks kommun på øya Fasta Åland. De høyeste delene av Åland, Orrdalsklint og Långbergen, som også befinner seg i Saltvik, begynte å stige opp fra Yoldiahavet for cirka 10 000 år siden.
Gösta Lilliehöök
Gustaf Malcolm «Gösta» Liliehöök (født 25. mai 1885, død 18. november 1974 var en svensk idrettsutøver. Under Sommer-OL 1912 vant han gull i moderne femkamp.
Liliehöök resultat i første grenen skyting var 192 poeng som gav han tredjeplass. I svømming fikk han tiden 6.05,8 og en tiendeplass. I fektekonkurransen kom han på sjetteplass. I den fjerde grenen feltritt kom han på fjerdeplass. I den avsluttende terrengløpet sluttet han på femteplass. Summen av de fem plasseringene ble 27, en mindre enn landsmannen Gösta Åsbrink som tok sølv.
Maximiliano Rodríguez
Maximiliano «Maxi» Rodríguez (født 2. januar 1981) er en argentinsk fotballspiller som spiller for Newell's Old Boys og på.
Han startet karrieren i den argentinske klubben Newell's Old Boys, før han foran sesongen 2002/03 gikk til den spanske klubben RCD Espanyol. Der spilte han i tre sesonger før han meldte overgang til Atlético Madrid.
Rodríguez debuterte på landslaget i juni 2003 mot. Han spiller på Argentinas lag under VM 2006 i Tyskland, og scoret blant annet to mål da Argentina slo 6–0.
Liverpool
I januar 2010 skrev Maxi under på en treårskontrakt med Liverpool FC etter at kontrakten hans med Atlético Madrid var gått ut.
Den 23. april 2011 satt Maxi Rodrugiez sitt første hat-trick for Liverpool, i 5-0 seieren over Birmingham City.
I juni 2012 skrev Maxi Rodriguez under for Newell's Old Boys, som han startet karrieren sin hos. Dagen han ble signert ble han møtt av tusenvis av fans, som ønsket han velkommen til klubben. Maxi Rodriguez beskrev det som den lykkeligste dagen i hans liv.
Dråpe (andre betydninger)
Dråpe er en liten mengde væske.
Dråpe kan også referere til:
Norge under Sommer-OL 1968
Norge under Sommer-OL 1968. Førtiseks sportsutøvere, trettiåtte herrer og åtte damer fra Norge deltok i elleve sporter under Sommer-OL 1968 i Mexico by. Norge kom på 25.-plass med en gull- og en sølvmedalje. Friidrettsutøveren Berit Berthelsen var Norges flaggbærer under åpningsseremonien.
Terrorangrepet i Abu Minasir 14. mai 2008
'''Terrorangrepet i Abu Minasir 14. mai 2008''' skjedde da en selvmordsbomber sprengte seg selv ved en begravelse for en lokal lærer i landsbyen Abu Minasir, like ved Abu Ghraib, Bagdad Irak.
Angrepet
Selvmordsbomberen detonerte eksplosivene sine i en forsamling av sørgende i en predominerende sunnimuslimsk landsby ca. 20 km vest for Bagdad. Politi i nærtliggende Falluja sa at begravelsen var for rektor på en teknisk skole i landsbyen Abu Minasir i Abu Ghraib. Rektoren ble skutt og drept 12. mai. Rektorens søskenbarn var en høytstående politimann i Falluja, og hans familie var også med i en sunnimuslimsk anti-al-Qaida-gruppe i området.
Skader
Antall drepte ble oppgitt til mellom 20 og 22, mens antall sårede varierte fra 35 til 40.
Ansvar
Ingen tok på seg ansvaret for angrepet.
Gunnar Stave
Han var rektor ved Høgskulen i Volda (1997-2007) og leder av Universitets- og høgskolerådet (UHR). Stave er cand.sosiol. (1974) fra Universitetet i Oslo og dr.polit. (1997) fra Universitetet i Trondheim.
Gunnar Stave har vært nestleder i Universitets- og høgskolerådet siden sammenslåingen i 2000 og frem til 2005. Han ble valgt til leder av Universitets- og høgskolerådet i UHRs representantskapsmøte 10. mai 2005. Han ble UHRs tredje styreleder 1. august 2005 og sitter som leder ut sin rektorperiode, som ender 1. august 2007.
Billedvev
Billedvev er et tekstilt bilde eller dekorativ vevnad dannet ved kryssing av to tråder. Veving av bildet skjer som oftest vertikalt med en kartong stående bak renningen.
Historie
Billedvever er ikke bare kunst. I tiden før film og foto spilte billedvever en viktig rolle i å formidle historier gjennom vevde og broderte bilder. I samfunn der bare få kunne skrive og lese kunne bilder i være med på å formidle historier, tradisjoner og måter å forstå verden på. Tepper til å henge på veggen kunne bli fylt med en form for «tegneserier» av historiske hendelser, myter eller religiøse fortellinger. Det finnes bevart billedvever både fra vikingtiden, middelalderen og fra tiden etter reformasjonen. Et av de mest kjente tepper fra middelalderen er Bayeux-teppet.
Teknikk
Veven består av renning og innslag. Renningen, oftest av lintråd, er stammen i veven. Innslaget er garnet som danner bildet eller mønsteret. Innslaget går i prinsippet vekselvis under og over annenhver renninnigstråd. Fargeskillene parallelt med renningen og skaper er en svakhet i den tekstile strukturen som i hovedsak løses på to måter.
Gobelinteknikken går ut på at innslagstråden i et fargefelt vender om samme renningstråd. Dette skaper en åpen spalte som må syes sammen etter hvert.
Hakketeknikken går ut på at innslagstråden fra to fargefelt som grenser mot hverandre vender om forskjellige, gjerne annenhver, renningstråd. Derved blir fargeskillet sikksakkformet, eller ”hakket”. Denne teknikken er nesten et varemerke på tradisjonell, norsk billedvev. Europeisk og norsk billedvev skiller seg klart fra hverandre nettopp på dette området. De store europeiske gobelinene har et høyt teknisk nivå, og forsøker å ta opp konkurransen med maleriet ved å gjengi så å si hvert eneste penselstrøk.
De norske dekorative vevnadene fra renessansen og barokken har sin styrke i det dekorative og gjengir motivene med fri bruk av flaten.
Norske vevnader benytter nesten utelukkende hardt spunnet, totrådet garn av spælsau. Til farging ble der benyttet plantefarger.
Landskrona kommune
Landskrona kommune er en kommune i Skåne län i landskapet Skåne i Sverige. Kommunen har grenser til nabokommunene Helsingborg, Svalöv og Kävlinge. Kommunens administrasjonssenter ligger i Landskrona. Øya Ven i Øresund ligger også under Landskrona kommune.
Tore Andreas Gundersen
Tore Andreas Gundersen (født 4. februar 1986) er en norsk tidligere fotballspiller. Han startet sin fotballkarriere i Flisa IL og fortsatte videre til Kongsvinger Toppfotball og deretter Lillestrøm og Dynamo Dresden, med utlån til Lyngby BK og Nybergsund. Han har også spilt for Hamarkameratene og Ullensaker/Kisa.
Landskrona kommune
Tettsteder
Landskrona kommune har ni tettsteder. I tabellen oppgis antall innbyggere per 31. desember 2010.
Tore Andreas Gundersen
Han er sønn av den tidligere OL-svømmeren og politikeren Gunnar Gundersen.
Landskrona kommune
Tettsteder
Noter:
Tore Andreas Gundersen
Karrière
Gundersen startet sin fotballkarriere i Flisa IL, hvor han spilte frem til 2002. Han debuterte for A-laget til Flisa i en alder av 15 år i 2001, hvor han fikk sitt innhopp i fjerdedivisjon. Hans debutsesong ble kronet med toppscorertittelen for klubben, noe som tiltrakk seg oppmerksomhet fra større klubber.
Kongsvinger
I januar 2003 signerte han en kontrakt med Kongsvinger, hvor han i sin første sesong fikk fem innhopp i Tippeligaen. Hans definitive gjennombrudd som fotballspiller kom i 2006-sesongen, hvor han dannet en målfarlig trio på topp hos Kongsvinger sammen med svenskene Peter Lindau og John Pelu. Det var også i Kongsvinger han fikk sine første kamper for Norge U-21, med debuten mot Danmark i begynnelsen av oktober 2006. Da 2006-sesongen ble avsluttet, var Gundersen klubbens toppscorer med 14 mål på 25+5 kamper, noe som gjorde at interessen for spilleren økte ytterligere.
Lillestrøm SK
Etter å ha markert seg hos Kongsvinger i 2006-sesongen og tilbragt et par uker på treningsamling på La Manga sammen med Lillestrøm skrev Gundersen under en fireårskontrakt med Lillestrøm den 10. februar 2007 med en overgangssum på én million kroner. Ifølge Lillestrøms manager, Jan Åge Fjørtoft, ble Gundersen da betegnet som «ung og lovende». Han fikk tre kamper som innbytter, og kun elleve minutters spilletid i sin debutsesong for LSK, en sesong preget av skader. Konkurrerende lagkolleger som Magnus Myklebust, Arild Sundgot, Olivier Occean og Bjørn Helge Riise gjorde veien til fast førstelagspill vanskelig.
Til tross for problemer med å spille seg til en fast førstelagsplass ble han nevnt med navn av daværende landslagstrener Åge Hareide da Aftenposten spurte om hvem som kunne ta opp arven på landslaget i fremtiden etter John Carew og Steffen Iversen. Våren 2008 ble det offentlig kjent at Gundersen ønsket seg bort fra Lillestrøm på grunn av manglende spilletid og et dårlig forhold til trener Tom Nordlie.