cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Samos
Perserkrigen og persisk styre
Etter Polykrates' død fikk Samos et stort nederlag da Perserriket erobret og delvis avbefolket øya. Den hadde likevel gjenvunnet mye av sin makt da øya i 499 f.Kr. gikk sammen med de joniske byene i et opprør mot Perserriket. Men grunnet sin langvarige strid med Miletos, var deres handlinger motstridende, og i det avgjørende slaget ved lade i 494 f.Kr. ble deler av Samos' kontingent på seksti skip skyldig i regelrett forræderi. I 479 f.Kr. ledet Samos opprøret mot Perserriket, i løpet av slaget ved Mykale, som var en del av offensiven til det athenske sjøforbundet, ledet av Kimon.
Peloponneskrigen
I løpet av peloponneskrigen (431–404 f.Kr.) allierte Samos seg på Athens' side mot Sparta, og ga havn til den athenske flåten. I det athenske sjøforbundet holdt de en særegen posisjon og forble aktivt lojale til Athen inntil 440 f.Kr. da en strid med Miletos, hvor Athen hadde tatt beslutning imot dem, provoserte dem til løserive seg. Med en flåte på seksti skip holdt de ut mot en større athensk flåte ledet av Perikles selv, men etter en langvaring beleiring ble de tvunget til å kapitulere. Samos ble straffet, men Thukydides forteller at de ikke var så hardt som andre bystater som gjorde opprør mot Athen. De fleste hadde blitt tvunget til å betale tributt, men Samos måtte kun betale de skader som opprøret hadde kostet Athen: 1 300 talenter som ble delt opp i 50 talenter i året.
Mot slutten av peloponneskrigen synes det som om Samons var en av de mest lojale overfor Athen og fungerte fortsatt som base for flåtekrigen mot Peloponnes og som et midlertidig hjem for det athenske demokrati under athenske kuppet i 411 f.Kr. I de siste stadier av krigen ble øya belønnet med athensk handelsavtale. Denne vennligsinnede holdningen overfor Athen var et resultat av de politiske omkastningene som endte i etableringen av et demokrati. Etter at Athen ble beseiret, ble Samos beleiret av Lysandros, kommandant av over den spartanske flåten som slo Athen ved Aigospotamoi i 405 f.Kr.. Samos ble da plassert under et oligarki.
I 394 f.Kr. trakk den spartanske flåten seg tilbake og Samos erklærte sin uavhengighet. Samtidig innførte de demokratiet på nytt, men ved fredsavtalen til Antalkidas i 387 f.Kr., den såkalte kongefreden, havnet Samos igjen under persisk overherredømme. Den ble frigjort av athenerne i 355 etter en beleiring på 11 måneder, og mottok en større styrke militære som bosatte seg på øya, klēroukhia, som var avgjørende i den sosiale krigen (357-355 f.Kr.). Etter den lamiske krig (322 f.Kr.), da Athen ble berøvet Samos, kunne øyas omskiftninger ikke lenger bli fulgt.
Berømte samosere fra antikken
Andre kjente personligheter er filosofen Epikuros som ble født på Samos, og astronomen Aristarkhos, som historien har kreditert med den første nedtegnede heliografiske modell av solsystemet. Historikeren Herodotos bodde på Samos for en tid.
Det var en skulpturskole og en for arkitekter på Samos som inkluderte blant annet Rhoikos, arkitekt av Heratempelet i Olympia, og den store skulptøren og oppfinneren Theodoros av Samos, som det ble sagt hadde oppfunnet sammen Rhoikos kunsten å støpe statuer i bronse.
Vasene som ble produsert på Samos var blant de mest karakteristiske produkter av jonisk keramikk på 500-tallet f.Kr.
Hellenistisk og romersk tid
I tiden rundt 275–270 f.Kr. fungerte Samos som flåtebase for ptolemeiske Egypt, ved andre tider måtte øya anerkjenne overherredømmet til Selevkideriket i øst. I 189 f.Kr. ble øya overført av romerne som deres vasall til det hellenistiske kongeriket Pergamon i Anatolia.
Fra 133 f.Kr. ble Samos underlagt den romerske provinsen Asia, men Samos gjorde opprør i 132 f.Kr. sammen med Aristonikos fra Pergamon (som senere tok navnet Eumenes III) mot Romerriket, og på nytt i 88 f.Kr. sammen med Mitridates VI av Pontos, og som konsekvens mistet øya sitt selvstyre, og som det kun midlertidig gjenvant under styrene til Augustus og Vespasian. Likevel hadde Samos en relativ vekst og greide å konkurrere med Smyrna og Efesos om å være den fremste byen i Jonia. Byen var i denne tiden kjent for sitt kursted og for produksjon av keramikk. Siden keiser Diokletians Tetrarkiet ble øya en del av Provincia Insularum, i bispestedet Asiana under Østromerriket i prefekturet Oriens.
Bysantinsk og genuesisk tid
Som en del av Det bysantinske rike ble Samos administrativt en theme med samme navn. Etter 1200-tallet gikk øya gjennom mange av de samme regjeringsendringene som Khíos, og som Khíos ble også Samos en del av eiendommen til det genuesiske firmaet Giustiniani (1346–1566; i 1475 avbrutt av en osmansk periode). Den var også underlagt av seldsjukken Tzachas mellom 1081 og 1091.
Osmansk styre
Samos havnet inn under muslimske osmansk styre i 1475 eller ca. 1479/80, på en tid da øya var bortimot forlatt grunnet pest og plyndring fra pirater. Øya forble avbefolket for bortimot et århundre før de osmanske myndighetene, som nå hadde sikret seg kontroll over Egeerhavet, gjorde anstrengelser for igjen å få øya befolket.
I 1572/73 ble øya gitt som en personlig eiendom (hass) til Uluç Ali Reis, en pirat som konverterte til islam, og deretter ble osmansk admiral. Bosettere, inkludert grekere og arvanittere (en befolkning i Hellas som tradisjonelt snakker arvanitisk, en dialekt av albansk) fra Peloponnes og De joniske øyer i vestlige Hellas, men også etterkommere fra øyas opprinnelige innbyggere som hadde flyktet til Khíos. De ble fristet av fordeler som fritak fra skatt i syv år og betydelig selvstyre i lokale affærer. Øya tok seg gradvis opp og nådde en befolkning på rundt 10 000 innbyggere på 1600-tallet, noe som var hovedsakelig lokalisert i øyas indre. Det var ikke før på midten av 1700-tallet at også kystlinjen begynte å bli befolket.
Under osmansk styre kom Samos (på osmansk tyrkisk kalt Sisam) under administrasjon av Kapudan Pashas eyalet, vanligvis som en del av sanjak Rhodos framfor å være en egen distriktprovins. Lokalt var de osmanske myndighetene representert av en voevoda som hadde ansvaret for å samle inn skatt. Det osmanske styret ble avbrutt under den russisk-tyrkiske krig (1768–1774) og øya var under russisk kontroll i 1771–1774.
Küçük Kaynarca-traktaten som avsluttet den russisk-tyrkiske krig inneholdt betingelser som tillot stor ekspansjon av de kommersielle aktivitetene til den gresk-ortodokse befolkningen innenfor Det osmanske rike. Handelsmenn fra Samos dro fordel av dette, og en urban handelsklasse basert på handel og sjøfart begynte å vokse på øya. Handel fra Samos ble drevet over Middelhavet, foruten også bosetning av grekere fra De joniske øyer (som i 1797 hadde gått fra republikken Venezia til den franske republikk) introduserte til Samos de progressive tankene til opplysningstiden og den franske revolusjon. Det førte til opprettelsen av to rivaliserende politiske partier; det progressivt-radikale Karmanioloi (oppkalt etter den franske revolusjonssangen «Carmagnole»), og det reaksjonære, landeierpartiet Kallikantzaroi. Under lederskapet til Lykourgos Logothetis fikk Karmanioloi i 1807 makten på øya. De innførte liberale og demokratiske prinsipper og ga myndighet til folkelige, lokale råd framfor utelukkende makt til de som eide jord. Dette styret varte fram til 1812 da de ble veltet og deres ledere ble forvist fra øya.
Den greske revolusjonen
I marsj 1821 brøt den greske selvstendighetskrigen ut og den 18. april ble også Samos en del av opprøret under lederskap av Lykourgos Logothetis og partiet Karmanioloi. I mai ble en revolusjonær regjering med sin egen konstitusjon satt opp for å administrere øya, hovedsakelig inspirert av Logothetis.
Folket på Samos greide med hell og dyktighet å slå tilbake tre osmanske forsøk på å gjenerobre øya: sommeren 1821, i juli 1824 da de greske sjøslagene ved Samos og ved Gerontas avverget trusselen, og på nytt igjen sommeren 1826. I 1828 ble øya formelt en den del av den første hellenistiske stat (begynnelsen på staten Hellas) under guvernør Ioannis Kapodistrias, da som en del av provinsen Østlige Sporades, men Londonprotokollen av 1830 (en avtale mellom stormaktene Storbritannia, Frankrike og Russland) som etablerte Hellas som en egen stat, ekskluderte Samos fra grensene til Hellas.
Den kristne befolkningen på Samos nektet å bli underlagt den muslimske sultan, og Logothetis erklærte da Samos som en uavhengig stat, styrt som før under konstitusjonen av 1821. Til sist, grunnet press fra stormaktene, ble Samos erklært som en selvstendig suverenitet underlagt og skattepliktig til Det osmanske rike. Det var fortsatt uakseptabelt for Samos inntil en osmansk flåte tvang igjennom beslutningen i mai 1834. Lederskapet og deler av befolkningen flyktet til det frie og uavhengige Hellas hvor de bosatte seg i nærheten av Khalkis.
Selvstendighet
I 1834 ble Samos et delvis selvstendig stat, men underlagt Det osmanske rike, og måtte betalte den årlige skatten som tilsvarte 2700 pund. Øya ble styrt av en kristen greker som hadde tittelen «fyrste». Han ble støttet i sin posisjon av et senat med fire medlemmer. Disse ble valgt av ham ut av åtte kandidater nominert av fire distrikter på øya: Vathý, Khōra, Marathókampos, og Karlóvasi. Den egentlige lovgivende makten tilhørte et kammer av 36 fullmektige som presiderte over av det gresk-ortodokse metropolitt. Regjeringens sete var havnen Vathý.
Den moderne hovedstaden på øya, var fram til tidlig på 1900-tallet, ved Khora, rundt 3 km fra havet og fra stedet til den gamle byen. Etter å ha revurdert de politiske forholdene ble hovedstaden flyttet til Vathý som lå ved enden av en dyp bukt på nordkysten. Det ble boområdet til prinsen og setet for regjeringen.
Krigene
Samos ble endelig forent med Hellas i 1912 ved utbruddet av balkankrigene (1912–1913). Under den andre verdenskrig ble øya først okkupert av fascistiske Italia og deretter av det nasjonalsosialistiske Tyskland.
Flyulykken
Den 3. august 1989 krasjet et propelldrevet fly av typen Short 330 fra flyselskapet Olympic Airways i nærheten av flyplassen av Samos og 32 passasjerer døde.
Flyktningekatastrofen
På grunn av den korte veien til Tyrkia, kom det i 2015-2016 mange flyktninger fra Syria til Samos. Det kom i perioder båter med flyktninger hver dag. På Samos ble de registrert og plassert i et lukket mottak, med piggtrådgjerde og vakthold, driftet av politiet og militæret. Innenfor gjerdene bodde de i telt under dårlige forhold. Flere av de internasjonale hjelpeorganisasjonene ga dem rent vann, mat, tepper og hygieneartikler.
Flere båtflyktninger druknet også i farvannene ved øya.
Kjente personer
Følgende personer er født på Samos:
Stuping under Sommer-OL 1976
Stuping under Sommer-OL 1976. Stuping var med på OL-programmet for femtende gang i OL 1976 i Montréal. Det ble konkurrert i fire øvelser, to for herrer og to for damer. USA ble beste nasjon med to gullmedaljer foran Italia og Sovjetunionen med en hver.
Lussekatt
Lussekatter er en type gjærbakst som i Norden først og fremst bakes til Luciadagen 13. desember. Lussekattene er formet som små boller, S-formede kringler og liknende. Lussekattene skal være gule, og for å få den riktige smaken brukes krydderet safran. Originalt så skal lussekatter garneres med rosiner.
Navn og opprinnelse
Det norske navnet lussekatt er lånt fra svensk der tradisjonen med å feire Luciadagen har lange tradisjoner. Et eldre, ofte lokalt svensk navn har vært döfvelskatt, dyvelskatt og liknende, det vil si «djevelkatt». Nordisk familjebok fra 1912 hadde da ikke ordet lussekatt, men skriver derimot: I sydvästra Sverige bakas till L. ett särskildt kultbröd (se d. o.), kalladt "dövelskatt".
Skikken med lussekatter skal ifølge en teori ha oppstått i Tyskland på 1600-tallet. Djevelen, i form av en katt, ga de slemme barna juling, mens en kristusskikkelse i form av et barn delte ut boller til alle de snille. For øvrig skal Jesus ha passet bedre som gavegiver blant protestantene enn den katolske helgenfiguren sankt Nikolaus, forløperen til julenissen. For å holde den lyssky djevelen unna, ble bollene farget med «lysende» gult safrankrydder, eventuelt med det billigere alternativet gurkemeie.
Romersk guvernør i Britannia
Den romerske guvernør i Britannia var øverste leder i romersk Britannia. Dette var en konsulær provins, hvilket betydde at guvernørene skulle ha gjort tjeneste som konsul før de ble sendt til provinsen.
Severiske guvernører
Keiser Septimius Severus' to sønner Caracalla og Geta styrte til en viss grad provinsen mellom 208 og 211.
Deling i to provinser
Provinsen ble delt omkring år 216. Mange av guvernørene styrte bare i deler av det tidsrom som er angitt.
Deling i fire provinser
Diokletian delte Britannia i fire, og hver av disse hadde en guvernør. Bare noen få navn er kjent fra denne perioden på omkring 100 år.
Jan Pijnenburg
Jan (Johannes Baptist Norbertus) Pijnenburg (Tilburg, Noord-Brabant, 15. februar 1906 – 2. desember 1979) var en nederlandsk banesyklist som deltok i sommer-OL i 1928 og ellers fikk flere gode resultater i 1930-årene.
Under de olympiske sommerlekene i 1928 deltok han som amatør og tok, sammen med Janus Braspennincx, Jan Maas og  Piet van der Horst sølv i temporitt for lag på landevei. Etter dette ble han profesjonell. Pijnenburgs mer enn 300 seire i parritt på bane gjorde ham kjent. Han konkurrerte først sammen med Janus Braspennincx og senere med Cor Wals. I 1932 ble paret Braspennincx-Pijnenburg kåret til Europas beste sykkelpar.
Pijnenburg vant 17 av de 50 seksdagers-konkurransene han deltok i, noe som rangerer ham som den 33. av alle syklistene om har deltatt. Med et snitt på 0.33 er hans score meget god.
I 1934 satte han verdensrekord i banesykling på 5 kilometer med 6.18,6. Videre ble han nederlandsk mester blant de profesjonelle fire ganger.
Da Pijnenburg skulle gifte seg, fortalte byfogden ham at hans etternavn offisielt var Pijnenborg og ikke Pijnenburg. På denne tiden var han allerede så godt kjent under det feilstavede navnet at han lot være å endre det.
Hans avskjed fra banesyklingen fant sted 8. september 1940 i 's-Hertogenbosch med et konkurranse mot Gerrit Schulte. Etter dette drev han frem til 1975 en restaurant i Tilburg.
Coalburn
Coalburn er en landsby (village) i regionen South Lanarkshire i Skottland.
Ved folketellingen i 2001 hadde Coalburn 1 247 innbyggere. I 2006 ble folketallet estimert til 1 410 innbyggere.
Dvergnebbfly
Dvergnebbfly (Hypenodes humidalis) er en sommerfugl som tilhører familien nattfly (Noctuidae). Den er den minste representanten for familien i Norge. Den er utbredt, men ikke vanlig i Sør-Norge.
Utseende
Et lite (vingespenn 14–15 mm), spinkelt, lyst brungrått nattfly. Arten er det minste nattflyet som forekommer i Norge og kan ikke forveksles med noe annet nattfly, derimot ligner den mye på enkelte grasmott (Crambidae). Forvingen er nokså smal, med markert spiss og bakhjørne. Den har to, vanligvis nokså utydelige, skråstriper i den ytre delen og en mørk flekk litt utenfor og foran midten. Langs ytterkanten en rad av små, svarte flekker. Bakvingen er silkeaktig grå.
Levevis
Dvergnebbflyet lever på fuktige steder, myrer, sumper og våtenger. Næringsplanten er ukjent, i fangenskap har man avlet opp larver på torvmoser (Sphagnum sp.) og på myrhatt (Potentilla palustris). Den overvintrer som liten larve. De voksne sommerfuglene flyr i juli – august.
Utbredelse
Den er utbredt i Mellom- og Nord-Europa, og i det nordlige Asia østover til Amur-området og Øst-Sibir. I Norge forekommer den i de sørligste landsdelene nord til Elverum og Bergens-området. Man har regnet med at den er sjelden og truet, men i 2008 ble den funnet på flere lokaliteter i de ytre delene av Vestlandet og det er mulig at den har gode bestander her.
De’ ä’ dans på Brännö brygga
«De' ä' dans på Brännö brygga», med innledningslinjen «Kors vad det vimlar av segel ida'», er en svensk vals med melodi og tekst av Lasse Dahlquist. Den ble spilt inn på plate av ham i 1941 og er én av de vanligste svenske allsangene.
Brännö er ei øy i Göteborgs skjærgård. Den bryggen som det siktes til i sangen ble hugget opp i midten av 1960-årene og Dahlqust signerte trebiter av den, som han solgte på sine turnéer. Bryggen har blitt erstattet og dans forekommer fremdeles.
Norsk versjon
H.A. Horjen har skrevet en norsk tekst. Den norske tittelen er «Dans på Risør brygge». Jens Book-Jenssen med Tip Top Band, dir. O. Akre, spilte inn sangen. Den ble utgitt på 78-platen Columbia GN 826 i 1942.
Helseeffekter av mangelfullt inneklima
Mangelfullt inneklima kan ha en rekke effekter på helsen. Inneklimaet er viktig både for trivsel og helse. Avhengig av flere forhold kan effekten av dårlig inneklima variere fra milde komforteffekter til mer eller mindre alvorlige helseeffekter. Helseeffektene er imidlertid ofte diffuse og vanlige blant folk også uten at inneklimaet er årsak. Da er det vanskelig å vise at plagene virkelig skyldes inneklimaforhold. Blant de viktigste forhold i inneluften som vi vet kan gi alvorlige helseeffekter er eksponering for passiv røyking. Videre er innendørs eksponering for radon assosiert med økt risiko for lungekreft. Fuktskader og opplevde helseplager får mye fokus. Flere undersøkelser har påvist sammenheng mellom det å bo eller regelmessig oppholde seg i hus med høy fuktighet, fuktskader eller mugglukt og økt forekomst av luftveissymptomer. Det er viktig at man har et godt kunnskapsnivå om sammenhengen mellom fukt og mulige helseskader og hvordan slike saker bør håndteres. Å ta fuktproblemer på alvor og utbedre disse så raskt som mulig vil sannsynligvis kunne gi en relativt stor helsemessig gevinst. Det er viktig å fokusere på og forbedre inneklimaforhold i barns oppholdsmiljø. Dårlige vedlikeholds- og bygningsmessige standarder synes å forekomme i en rekke skolebygninger og barnehager. Selv om slike forhold ikke nødvendigvis forårsaker direkte helseeffekter, så vil det medføre at barn, elever og ansatte får utilfredsstillende arbeidsforhold.
Påvirkningsfaktorer
I noen tilfeller har befolkningsundersøkelser gitt sterke holdepunkter for økt helserisiko hos eksponerte personer. Dette ser man ved passiv røyking hvor man med stor sikkerhet kan si at eksponering medfører økt risiko for lungekreft og hjerte-karsykdom, krybbedød og luftveislidelser og mellomørelidelser hos barn. Befolkningsundersøkelser blant yrkeseksponerte og tildels blant innelufteksponerte personer har gitt holdepunkter for at langvarig og forhøyet eksponering for radon medfører økt risiko for lungekreft. Denne risikoen forsterkes ved aktiv og passiv røyking. Fra yrkesmedisinen vet man at langvarig inhalasjonseksponering for relativt høye konsentrasjoner av asbestfibrer kan medføre økt risiko for senere utvikling av lungekreft. Også her forsterkes risikoen av samtidig eksponering for tobakksrøyk. Andre typer effekter ved eksponering for forurensning i inneluft kan være forbigående eller vedvarende nedsettelse av ulike fysiologiske funksjoner uten at det i første omgang kan identifiseres klinisk sykdom. Som eksempel kan nevnes nedsatt lungefunksjon hos barn utsatt for passiv røyking. Andre ganger er en rekke egenoppfattede reaksjoner vist å kunne relateres eller tilskrives forurensninger i innemiljø. Blant annet ser man en overhyppighet av symptomer som tørre øyne, tett nese, tørr hals, unormal tretthet og hodepine hos personer som oppholder seg i bygg med inneklimaproblemer.
Kilder
1. Sundell J. och Kjellmann M. ''Luften vi andas inomhus. Inomhusmiljøns betydelse for allergi och annan overkenslighet''. Vetenskaplig kunskapssammanstellning. Folkhelsoinstitutet, Stockholm 1994.
3. Andrae S., Axelson O., Bjørksten B., Fredriksson M.and Kjellman NIM.: Symptoms of bronchial hyper-reactivity and asthma in relation to environmental factors. Arch Dis Child 1988; 63: 473-78
4. Brunekreef B, Dockery DW., Speizer FE., Ware JH., Spengler JD. and Ferris BG.: Home dampness and respiratory morbidity in children. Am. Rev. Resp. Dis 1989; 140: 1363-7
6. Waegemakers M., van Wageningen N., Brunekreef B. and Boleij JSM. Respiratory symptoms in damp houses. Allergy 1989; 44: 192-98
8. Dampness in buildings and health. Bornehag, C-G., Blomquist, G., Gyntelberg, F., Jarvholm, B., Malmberg Nielsen, A., Pershagen, G., Sundell, J. Indoor Air, 11, 72-86 (2001)
9. European Collaborative action, Indoor Air Quality & Its Impact on Man. Report No. 12. Biological Particles in Indoor Environments, 1993. (EUR 14988 EN). Luxemburg: The Commision of the European communities. directorate-General XIII.
10. Institute for Environment and Health. IEH assessment on Indoor Air Quality in the Home, 1996 (ISBN 1-899110-05-4)
Dag Kristian Kuløy
Dag Kristian Kuløy (født 16. august 1955 i Oslo) er en norsk grafiker og maler.
Han er utdannet ved Kunstakademiet Beograd (1979–1980) og Statens Kunstakademi (1985–1989). Han har også studert ved Statens Håndverks- og Kunstindustriskole, Tekstillinjen (1974–1976) før han startet med grafikk ved Atelier Nord i Oslo (1976–79).
Kuløy har også studert pedagogikk ved Høyskolen i Oslo (1997–98). Han har siden 1999 undervist ved Elvebakken vgs. i Oslo
Kuløy er innkjøpt av en rekke museer og samlinger blant annet Nasjonalgalleriet, Riksgalleriet, Haugesund Faste Samling, Norsk kulturråd. Kuløy debuterte i Oslo Kunstforening (1978) som grafiker. Han har hatt en rekke separatutstillinger blant annet Norske Grafikere, Galleri KNU Beograd – Jugoslavia, Haugesund Kunstforening og mer.
Kuløy har også deltatt på en rekke internasjonale grafikkbiennaler, blant annet i tidligere Jugoslavia og i Italia.
Han jobber nå som lærer på Elvebakken VGS i Oslo.
Yoshirō Mori
Yoshirō Mori (jap. 森 喜朗 Mori Yoshirō, født 14. juli 1937) er en japansk politiker, som fra 5. april 2000 til 26. april 2001 var landets 85. og 86. statsminister.
Norge under VM i friidrett 2005
Dette er en oversikt over de norske deltakerne i VM i friidrett 2005.
Yoshirō Mori
Mori ble i 2001 hedret med storkors av Den Kongelige Norske Fortjenstorden.
Norge under VM i friidrett 2005
Mesterskapets eneste norske medalje gikk til spydkasteren Andreas Thorkildsen, som tok sølvet bak esteren Andrus Värnik. Resultatene til de øvrige norske deltakerne:
Karla Keck
Karla Keck (født 30. juli 1975 i Oconomowoc, Wisconsin) er en amerikansk tidligere skihopper og idrettsleder. Hun regnes som en av pionerene innen skihopping for kvinner på 1990- og 2000-tallet.
Som junior oppnådde hun gode resultater i konkurranse med amerikanske guttehoppere. I 1992 var hun og Eva Ganster de to første jentene som ble tatt inn i klassen for skihoppere ved det kjente skigymnaset i Stams i Østerrike. Sesongen 1992-93 var de prøvehoppere i Hoppuka, og samme sesong deltok de i mennenes klasse i kontinentalcupen, Alpen Cup (juniorcup) og den østerrikske nasjonale cupen. Også de neste årene var Karla Keck prøvehopper i Hoppuka, verdenscupen og VM.
I 1997 vant hun det første nasjonale USA-mesterskapet for kvinner. Fra 1995 til 2001 trente og konkurrerte hun i Norge og Sverige, blant annet i mennenes klasse i kontinentalcupen og norgescupen. Hun ble nummer 4 i det første uoffisielle VM for kvinner under junior-VM i St. Moritz i 1998. Hun tok andreplass sammenlagt i den første tysk-østerrikske hoppuka for kvinner, Ladies Grand Prix, i 1999.
Karla Keck deltok i de to første sesongene av kvinnenes kontinentalcup i 2004-05 og 2005-06, men greide da ikke å markere seg noe særlig. Hun ble henholdsvis nummer 22 og 40 sammenlagt i de to sesongene. Hun la opp som aktiv skihopper etter sommerrennet i Park City 22. juli 2006.
Fra 2006 til 2008 var hun lagleder for det amerikanske landslaget VISA Women's Ski Jumping Team. Våren 2009 var hun en av 15 aktive og tidligere kvinnelige skihoppere som anla sak mot organisasjonskomiteen for OL i Vancouver i 2010 med krav om at de kvinnelige hopperne skulle få delta i OL.
Sammen med tre andre kvinnelige amerikanske skihopp-pionerer ble Karla Keck i desember 2009 tatt inn i The American Ski Jumping Hall of Fame.
Jan Maas
Jan (Johannes Leonardus) Maas (født 17. juni 1900 i Steenbergen, død 5. september 1977) var en nederlandsk bane- og landeveissyklist som deltok i sommer-OL i 1924 og 1928.
Som amatør tok Maas sjetteplass i temporitt for lag under Sommerolympiaden i 1924 sammen med Cor Heeren, Anton Gerrits og Philip Innemee. Han deltok dessuten i det individuelle temporittet.
Under de neste sommerlekene, i 1928, deltok han igjen som amatør. Denne gangen tok han, sammen med Janus Braspennincx, Jan Pijnenburg en Piet van der Horst sølv i temporitt for lag på landevei. Han deltok dessuten i det individuelle temporittet, og fikk der en syvendeplass.
I 1929 tok han, fremdeles som amatør, sølv under det nederlandske mesterskapet i landeveissykling. Han ble slått av Joep Franssen.
Richard av Cornwall
Richard, jarl av Cornwall (født 5. januar 1209 i Winchester, død 2. april 1272) var fra 1257 til 1272 konge av det tysk-romerske rike. Han var sønn av den engelske kongen Johan uten land og barnebarn av Elenore av Akvitania.
Oszkár Abay-Nemes
Oszkár Abay-Nemes (født 22. september 1913, død 30. januar 1959) var en ungarsk svømmer som deltok i de olympiske leker 1936 i Berlin.
Niels Magnus Bugge
Niels Magnus Bugge (født 16. september 1935, død 11. juni 2005) var en norsk journalist, essayist, litteraturkritiker og oversetter.
Bugge kom fra Tønsberg. Faren ledet et av Tønsbergs skipsrederier med stolte familietradisjoner, men Niels Magnus ønsket ikke å være med å føre shippingtradisjonene videre. I stedet valgte han litteraturstudier ved Uppsala universitet i Sverige. Moren hans var svensk.
Oszkár Abay-Nemes
Abay-Nemes vant en olympisk bronsemedalje i svømming under OL 1936 i Berlin. Han var med på det ungarske laget som kom på tredjeplass på 4 x 200 meter fri, bak Japan som vant med ny verdensrekord 8.51,5 og USA. De andre svømmerne på det ungarske laget var Ferenc Csik, Ödön Gróf og Árpád Lengyel.
Niels Magnus Bugge
Journalist og litteraturkritiker
På 1960-tallet ble Niels Magnus Bugge journalist i kulturavdelingen i Morgenbladet. Han knyttet til seg et bredt spekter av gode skribenter, deriblant mange økofilosofer og antroposofer. Han ble kjent som en erkjennelsessøkende essayist og var en anerkjent litteraturanmelder. Som litterær kritiker tok han leseren med på bevissthetsutvidende reiser i åndshistorien.
I 1976 giftet han seg med journalisten Ragnhild Slåttelid Bugge, også hun i Morgenbladet. De bosatte seg på Hellvik på Nesodden. Fra et tidligere ekteskap hadde han sønnen Niels Andreas.
Essayist
I mange år forberedte Niels Magnus Bugge en bredt anlagt essaysamling, og etter hans død ble Åndstradisjon som opprør, utgitt på Antropos forlag 2007 hvor blant annet Cato Schiøtz var medredaktør. Boken inneholder litterære essays og kulturkritiske og samfunnskritiske kommentarer, og den tar for seg skjønnlitteratur på generell basis, enkelte forfattere og filosofi og samfunn.
Antroposofien
Helt fra yngre dager var Niels Magnus Bugge forbundet med antroposofien. Han mottok viktige impulser fra litterære enere som Aasmund Brynildsen og Alf Larsen, og han bidro til utgivelsen av Alf Larsens, Utvalgte essays og andre arbeider fra Janus, Spektrum og Farmand. Bugge skrev en rekke artikler i Horisont og i Libra, og han var virksom både innenfor Vidarforlaget og Antropos Forlag. Han oversatte Rudolf Steiners selvbiografi Min Livsvei.
Bugge involverte seg også i Rudolf Steiners tregreningslære og hadde nær kontakt med Erik Dammann og hans arbeid for nytenkning om ressursbruk og fordeling i en tiltakende globalisert verden.
Oversetter
Niels Magnus Bugge har oversatt en rekke bøker, blant annet: De skyldløse: roman i elleve fortellinger, Hermann Broch, Solum, 1975, Tre kvinner og andre fortellinger, Robert Musil, Solum, 1976, Kranselag: en fortelling, August Strindberg, 1979, Min første krets, Olof Lagercrantz, August Strindberg, Olof Lagercrantz, Sykdom, død og dødspleie i Tolstojs forfatterskap, De døendes ensomhet, Oslo 1984, Min livsvei, Rudolf Steiner, Antropos forlag, 1999, Vargskinnet: Guds barmhjertighet, Kerstin Ekman, Aschehoug, 2000, The sea wolf, Jack London, Fono forlag, 2001,  Forblindelsen, Elias Canetti, Solum, 2001, I historiens heksegryte: Litt den tyske forfatteren Ernst Jüngers liv og forfatterskap. Vinduet (1983).
Non Stop
Non Stop er et produktnavn som sjokoladefabrikanten Freia bruker på sine sjokoladelinser. Produktet ble lansert i Sverige i 1947 og i Norge i 1952.
Linsene består av mørk sjokolade dekket av et hardt sukkerskall. Skallet består av to lag, et hvitt lag innerst og et farget lag ytterst. Det ytterste laget gir også linsene forskjellig smak avhengig av fargen – enten rødt (bringebær), gult (sitron), oransje (appelsin), grønt (ananas), svart eller brunt (begge vanilje). Non Stop kan også for eksempel brukes som kakepynt eller tilbehør til iskrem.
I 2004 lanserte Freia Non Stop Melkesjokolade, som er laget etter samme prinsipp som vanlig Non Stop, men som bruker melkesjokolade tilsvarende den i Freia Melkesjokolade i stedet for mørk sjokolade. Fargeskallet på Non Stop Melkesjokolade er farget i ulike pastellfarger.
Ideen til sjokoladelinsene kom fra den svenske konditoren Hugo Bjørnebeit Parr. Han fikk ideen da han skulle pynte en bryllupskake, og brudeparet ikke ville ha blomster på kaken. Han tok denne ideen opp med en sjokoladefabrikk i Sverige i 1946, og i 1947 ble de første sjokoladelinsene produsert.
Ragtime
Ragtime (tidvis også skrevet «rag-time») er en musikksjanger, som regel for piano, som var særskilt populært mellom 1895 og 1918. Dens hovedtrekk er dens synkope, eller «ragged», rytme, ved å være en danseform i 2/4 og 4/4 takt. Blant de tre største ragtimekomponistene var Joseph Lamb, James Scott og Scott Joplin.
Musikkstilen har sin opprinnelse i de afroamerikanske samfunnene i byer som St. Louis  flere år før den ble komponert og utgitt som noter for piano. Et av opphavene til ragtimens opprinnelser er marsjen. Ernest Hogan (1865–1909) var en foregangsmann innen ragtime og var den første komponist som fikk hans ragtime-stykker («rags») utgitt som noter, først med sangen «LA Pas Ma LA», som ble utgitt i 1895. Hogan er også blitt kreditert for selve begrepet ragtime. En teori er at begrepet har sitt opphav fra hans hjemby Shake Rag i Bowling Green, Kentucky, skjønt begrepet har antagelig heller opprinnelse fra «rag», amerikansk slang for «dance ball», dansesammenkomst, dokumentert fra 1895, eller fra «ragged», synkopisk melodi.
Ben Harney, en annen musiker fra Kentucky, har blitt kreditert for å være den som brakte musikken ut til det store publikum. Hans første ragtime-komposisjon, «You've Been a Good Old Wagon But You Done Broke», bidro til å gjøre ragtime populært. Komposisjonen ble publisert i 1895, noen få måneder etter Ernest Hogans «LA Pas Ma LA.». Ragtime var også en modifikasjon av en marsjstil popularisert av John Philip Sousa, med tillegg av polyrytmer som kom fra afrikansk musikk. Ragtimekomponisten Scott Joplin (ca. 1868–1917) ble berømt via utgivelsen av komposisjonen «Maple Leaf Rag» (1899) og en rekke andre kjente som «The Entertainer» (1902), skjønt han ble senere glemt av alle unntatt av en liten dedikert gruppe av ragtime-entusiaster fram til en stor ragtime-bølge som begynte tidlig på 1970-tallet. I minst 12 år etter dens utgivelse hadde «Maple Leaf Rag» stor påvirkning på etterfølgende ragtime-komponister med dens melodiske linjer, harmoniske utvikling og metriske mønstre.
Ragtime gikk av moten da jazz ble populært etter 1917, men det har vært flere nye strømninger siden. Først tidlig på 1940-tallet da mange jazzorkestre begynte å inkludere ragtime i deres repertoar og spille inn ragtime-melodier på grammofonplater. En mer betydelig bølge kom på 1950-tallet da et større mangfold av ragtimesjangre fra fortiden ble gjort tilgjengelig på plateutgivelser. Samtidig ble ny ragtime komponert, utgitt og spilt inn på plate. I 1971 brakte Joshua Rifkin ut en samling av Joplins komposisjoner som vakte slik positiv oppsikt at den ble nominert for en Grammy-pris.
I 1973 spilte The New England Ragtime Ensemble (den gang en studentgruppe som kalte seg for The New England Conservatory Ragtime Ensemble) inn platen The Red Back Book, en samling av en del av Joplins ragtime i periodens instrumentering redigert av konservatoriets president Gunther Schuller. Denne platen vant også en Grammy-pris i klassen for Årets beste framføring av kammermusikk og ble navngitt som Billboards Top Classical Album av 1974. Deretter førte spillefilmen Stikket (The Sting) i 1973 til at ragtime fikk et bredt publikum med films musikk bestående av Joplins komposisjoner. Filmens framføring av melodien «The Entertainer», tilpasset og arrangert av Marvin Hamlisch, ble en hit i 1974.
Ragtime – med særlig Joplins verker – har blitt omtalt som en amerikansk tilsvarighet til Mozarts menuetter, Chopins masurkaer, eller som Brahms’ valser. Ragtime har påvirket klassiske komponister som blant annet Erik Satie, Claude Debussy og Igor Stravinskij.
Oslo Cabaret
Oslo Cabaret (innviet 1. november 1985) var et restaurantteater (spisested og revyscene) i et restaurert møllebygg ved Akerselva, eid av Gino Valente. Det hadde 450 plasser og gjestene spiste før forestillingen begynte. Deretter var det dans. Under åpningen, der Veronas operasjef Renzo Giacchieri var gjest, mottok Jack Fjeldstad 10 000 kroner av Albert Nordengen som vinner av den første Oskar Braatens pris. Den første kabareten var satt opp av GTH Produksjon, det vil si Gino Valente, Terje Gulbrandsen og Harald Heide-Steen jr., og aktører var Jørn Hoel og Ellen Nikolaysen som sang, samt Harald Heide-Steen jr. som spilte i flere sketsjer. Mottakelsen var lunken, og de ansatte fremmet millionkrav mot Klassekampen for deres kritikk av servitørenes antrekk. Etter tre års drift, der restaurant Mølla i stor grad subsidierte cabareten, ble det solgt. Det ble videreført under navnet Møllehjulet, der vinterhaven, restauranten og cabareten inngikk i samme selskap Mølla A/S. Ved åpningen underholdt Rune Rudberg og Kjell Vidars.
Damien Duff
Damien Anthony Duff (født 2. mars 1979) er en irsk fotballtrener og tidligere fotballspiller som er midlertidig first team coach for Celtic FC.
Han har tidligere spilt for Blackburn Rovers, Chelsea, Newcastle United og Fulham.
Den 10. juni 2014 meldte han overgang fra Fulham til Melbourne City FC, hvor han skrev under på en ettårskontrakt.
Landslaget
Damien spilte flere kamper for Irlands junior-landslag og var med i junior-VM i 1997 der han bidro stort til en sterk tredjeplass. Han var også med i 1999. Han debuterte for den 25. mars 1998 mot mens han spilte for Blackburn. Kampen endte 2-1 fordel. I 2002 var han en viktig brikke i Irlands lag i VM. I gruppespillet skåret han et mål mot. gikk videre, men ble slått ut i åttendedelsfinalen av. Senere har han fått 71 offisielle kamper og 7 mål på landslaget. Irland klarte imidlertid ikke å kvalifisere seg til VM 2010 i Sør-Afrika.
Rudolf Bamler
Rudolf Bamler (født 6. mai 1896 i Osterburg i Sachsen-Anhalt, død 13. mars 1972 i Groß Glienicke) var en tysk offiser. Han hadde ledende stillinger både i Wehrmacht under andre verdenskrig og i DDRs væpnede styrker i etterkrigstiden.
Han tjenestegjorde i infanteriet under første verdenskrig og ble tildelt Jernkorset i begge klasser.
Han meldte seg inn i NSDAP relativt tidlig.
Før andre verdenskrig var Bamler gruppe-leder for Abwehr i Berlin. Ved krigsutbruddet gikk han over i hæren, og fra 1942 var han generalstabssjef for de tyske styrkene i det okkuperte Norge. Her hadde han blant annet ansvaret for planleggingen av en mulig tysk invasjon av Sverige.
I 1944 ble Bamler beordret til tjeneste på østfronten, der som divisjonssjef. Han overgav seg til sovjetiske styrker ved Mogiljov, og som krigsfange fikk han kommunistiske sympatier og gikk inn i Nationalkomitee Freies Deutschland. Etter krigen deltok han i oppbygningen av den østtyske Nationale Volksarmee, og fra 1952 var han generalmajor i Volkspolizei. Fra 1959 til 1962 arbeidet Bamler hos Stasi.
Kirsebær
Kirsebær eller surkirsebær (Prunus cerasus) er en art i kirsebærslekten som er kjent for sine saftige steinfrukter. I samme slekt finner man også hegg (P. padus), morell (P. avium) og en rekke andre steinfrukter.
Beskrivelse
Den er en løvfellende busk eller lite tre og blir 1–10 m høy, altså mye lavere enn morell. Den har mange rotskudd og danner ofte tette kratt. Bladene er 5–10 cm lange og fint enkelttannete. Ved basis av bladet sitter to røde kjertler som er ekstraflorale nektarier. Blomstringstiden er i mai, og de hvite blomstene sitter 2–4 sammen. Frukten er 1,5–2 cm i diameter, mørkerød og syrlig.
Kirsebær er allotetraploid med 2n = 32 kromosomer. Det antas at den er en naturlig hybrid mellom morell og dvergkirsebær (P. fruticosa) som har oppstått der de to artene vokser sammen i sørøstlige Europa eller sørvestlige Asia. Den er vanlig dyrket og forvillet i Europa nordover til Norge og Finland.
Solveig Widerøe
Solveig Agnes Widerøe (født Schrøder 9. april 1914, død 16. september 1989) var en norsk motstandskvinne, av Gunnar Sønsteby omtalt som «en sentral person i motstandsbevegelsen fra desember 1942». Hun hadde to barn og mannen Viggo Widerøe (flyger) var i tyske konsentrasjonsleire, mens hun selv bedret matforsyning i Danskehjelpen og ga dekning i Voksenlia til britiske offiserer på oppdrag i Norge, samt ly og pleie til en sterkt skadet Birger Rasmussen.
Kirsebær
Beskrivelse
I Norge finnes kirsebær forvillet mange steder i innlandet til Gran og Østre Toten og langs kysten til Nordland. I Norsk svarteliste 2012 var kirsebær vurdert til høy risko på grunn av at den kan fortrenge andre arter, og fordi den kan forstyrre balansen mellom stedegne planter med saftige frukter og fuglene som utnytter og sprer dem. I Fremmedartslista 2018 er kirsebær ikke vurdert fordi den er en tradisjonell produksjonsart som var i utstrakt bruk før 1700.
Solveig Widerøe
Med Viggo Widerøe giftet hun seg i 1935 og ble med på flyveoppdrag i polare strøk, som i 1936-37 da ekspedisjonen «Thorshavn IV» reiste til Øst-Antarktis for luftfotografering. Datteren Turi Widerøe (født 1937) ble den første kvinnelige flyger i et større flyselskap da hun i 1968 ble flyger i SAS. Solveigs foreldre var ingeniøren Olaf Schrøder (1882–1956) og Klara Emilie Stange (født 1881).
Kirsebær
Nytte
Kirsebær som dyrkes for bærene, omfatter to arter: søtkirsebær, som i Norge blir kalt for moreller, og surkirsebær, som vi her kaller kirsebær. Det finnes en rekke sorter av begge artene. Det finnes også en krysning av de to artene, hybridkirsebær (P. × gondouinii), med flere sorter. Kirsebær som dyrkes for blomstringen, tilhører som regel andre arter, for eksempel japankirsebær (P. serrulata).
Gisseldramaet i Beslan
Gisseldramaet i Beslan fant sted mellom den 1. september og den 3. september 2004 da Barneskole nummer 1 i byen Beslan i Nord-Ossetia i det sørlige Russland ble beleiret av terrorister. Etter tre dager var gisseldramaet over som en følge av skuddveksling mellom terroristene og russiske sikkerhetsstyrker, hvoretter minst 338 mennesker ble drept, hvorav 155 barn. Hundretalls andre ble såret eller skadet. Flere av gisseltagerne ble lynsjet av den opphissede folkemengden. Den eneste av gisseltagerne som overlevde, tsjetsjeneren Nurpasji Kulajev, har senere blitt tiltalt blant annet for mord og terrorisme.
Kirsebær
Nytte
I Norge kan kirsebær dyrkes til Nordland. Sorter med lys farge og fargeløs saft kalles amareller (var. cerasus), og sorter med mørk farge og farget saft kalles moreller (var. austera). Den siste gruppen må ikke forveksles med søtkirsebær. Populære amareller i Norge er 'Frosta' og 'Stora Klarbär', og de vanligste morellene er 'Fanal', 'Ostheimer' og 'Skyggemorell'. Amarellene har god motstandskraft mot soppsykdommen Monilinia, mens morellene rammes. 'Ostheimer' må pollineres av andre sorter, men de andre er selvfertile.
Gisseldramaet i Beslan
Den tsjetsjenske separatistlederen og terroristen Sjamil Basajev tok senere på seg ansvaret for gisseltagningen.
Kirsebær
Nytte
Kirsebæret er i motsetning til morellen (søtkirsebæret) ikke spesielt søtt og har en bitrere smak. Amarellene er litt søtere enn morellene, men ingen av sortene er godt egnet til å spise rett fra treet. Kirsebær brukes i saft, syltetøy, kompott og likører. I Norge dyrkes det mest kirsebær i Buskerud. Den totale produksjonen av kirsebær var i 2009 på 357 tonn. Til sammenligning ble det dyrket 960 tonn moreller og 13 769 tonn epler.
Gisseldramaet i Beslan
Terroristenes krav
Terroristene skal i begynnelsen ha hatt følgende krav:
Etter dramaets oppløsning oppga legen Leonid Rosjal at han overleverte en liste med krav fra terroristene til Ingusjetias tidligere president Ruslan Ausjev. Innholdet i denne listen er dog fremdeles ukjent. Ausjev var den eneste forhandleren som var inne hos gisseltagerne under dramaets gang.
Kronologi
Klokken 9.30, lokal tid, 1. september 2004, første dag etter skoleferien, ankom en gruppe på ca. 30 menn og kvinner i en stjålet GAZ-66-bil. Disse stormet Barneskole nummer 1 i Beslan, en skole med elever på mellom syv og atten år. De fleste av terroristene bar svarte finlandshetter, og noen få ble observert bærende på sprengstoff i beltene. Etter en skuddløsning mellom terroristene og politiet, der fem politifolk ble drept, inntok terroristene skolebygningen og tok omtrent 1200 personer som gisler, de fleste under fjorten år. Omtrent femti gisler lyktes i å flykte i sikkerhet under det første angrepet. Det rådet forvirring omkring hvor mange som var igjen i bygningen. Offisielle kilder talte om 350 gisler, mens andre sa at det var så mange som 1500. Senere hørtes gjentatte skuddløsninger fra skolebygningene, noe enkelte mente var for å skremme de russiske sikkerhetsstyrkene. Det ble senere avslørt at to kvinner hadde drept tyve personer i en skolekorridor den første dagen.
På dramaets tredje dag virket det som om noen av gisseltagernes sprengladninger ble utløst. Enkelte vitner oppgir at en dårlig festet ladning i taket på gymnastikksalen falt ned og deretter detonerte seg. I tumultene etter eksplosjonene flyktet en gruppe gisler. Disse har senere oppgitt at de ble beskutt fra taket av gisseltagerne. Russiske styrker skal da ha svart med å storme bygningen.
Vitner oppgir at de ble behandlet med tiltagende brutalitet under dramaets gang. Alle ble nektet vann og ble tvunget til å sitte stille tett sammenpakket i en svært varm gymnastikksal.
Fylkesvei 3600
Fylkesvei 3600 går mellom Roresand og Spedalen i Grimstad kommune.
Gisseldramaet i Beslan
Kronologi
Beslan har en blandet befolkning, og blant ofrene finnes både muslimer og ortodokse kristne.
Rettslig etterspill
Den eneste kjente overlevende av gisseltagerne, Nurpasji Kulajev, som var 24 år da gisseldramaet fant sted, ble 26. mai 2006 dømt til livsvarig fengsel for mord, terrorisme og kidnapping. Kulajev utpekte under rettssaken Sjamil Basajev som hjernen bak udåden. Kulajev benektet anklagene, og hevdet under rettssaken at han var blitt rekruttert til aksjonen med opplysning om at målet for angrepet var en militær postering i Beslan.
Nettsystem
Et nettsystem er en bestemt måte å distribuere elkraft mellom siste transformator før konsument og konsument. De forskjellige nettsystemene har forskjellige fordeler og ulemper blant annet med tanke på sikkerhet for jordfeil, fare for støt, mulighet for å ta ut 3-fas og 1-fas og forskjellige spenninger på samme system, antall ledere som må føres frem til konsument, kostnad ved installasjon og vedlikehold.
TN-nett
I resten av Europa er TN-nett (terre-neutre) med 400V linjespenning enerådende. Her fremføres PEN-leder fra trafo til forbrukerens første fordeling (sikringskap). Her splittes PEN-lederen opp i PE-leder (Protective Earth) eller jordleder og N-leder (Neutral). Energien kan tas ut både mellom de tre fasene (400V) og mellom hver av fasene og N-leder (230V).
Nettypen kalles da TN-C-S nett hvor C angir at PEN-lederen frem til første fordeling er en kombinert leder (Combined). S angir at PEN-lederen er delt (Separated) fra første fordeling. TN-nett benyttes nå i nær sagt alle nye utbygginger i Norge. En del eldre IT-nett bygges også om til TN-nett.
Varianter av TN-nett er TN-C og TN-S.
TT-nett
I et TT-nett er transformatorens nullpunkt jordet, men det fremføres ikke en PEN-leder fra trafo til forbrukerens første fordeling (sikringsskap). Sikkerhetsjording (PE) må derfor etableres hos forbruker. I mange TT-nett vanlig i mange andre land fremføres en nøytralleder til forbukeren og spenningen mellom fasene er 400V som i TN-nett. Spenningen på 230V tas da ut mellom en faseleder og nøytrallederen som i TN-nett. Denne typen nett blir ikke brukt i Norge. I Norge finnes noen steder en annen variant av TT-nett (terre-terre) der spenningen på 230V tas ut mellom fasene. På norsk menes derfor vanligvis denne typen nett når man snakker om TT-nett. Dette minner svært mye om IT-nett med den vesentlige forskjellen at transformatorens nullpunkt er jordet. Slike TT-nett finnes i agderfylkene og noen andre steder langs vestkysten av landet. Karmøy, Bokn, Tysvær, Sveio, Florø, Vindafjord og Bergen har en del av slikt TT-nett, men dette er ikke et vanlig nettsystem i Norge. Hvis nøytralpunktsavlederen i et IT-nett skades av for eksempel et lynnedslag, vil et IT-nett fungere nøyaktig som et slikt TT-nett med 230V mellom fasene.
Janus Braspennincx
Janus (Adrianus Jacobus) Braspennincx (Zundert, Noord-Brabant, 5. mars 1903 – Breda, Noord-Brabant, 7. januar 1977) var en nederlandsk landeveissyklist som deltok i sommer-OL i 1928 og ellers fikk flere gode resultater i 1930-årene.
Nettsystem
Andre typer nettsystem
I enkelte områder kan det bli svært kostbart å føre frem mange ledere til hver konsument på grunn avstore avstander fra hovedforsyningen. I ekstreme tilfeller brukes en enkelt leder. Sekundærviklingen på en skilletrafo ved hovedforsyningen kobles til en enkelt leder og et godt jordingspunkt. Hos konsumenten er det en ny skilletrafo koblet på samme måte i tillegg til en del sikkerhetsmekanismer. Strømmen flyter gjennom den ene lederen (som kan være mange kilometer lang) og tilbake gjennom jord.
Janus Braspennincx
Under de olympiske sommerlekene i 1928 deltok han som amatør og tok, sammen med Jan Maas, Jan Pijnenburg og  Piet van der Horst sølv i temporitt for lag på landevei. Etter dette ble han profesjonell og tok 544 seire. Sammen med Jan Pijnenburg vant han flere stafetter på bane. I 1932 ble de kåret til Europas beste sykkelpar. Han ble i 1930 nederlandsk mester i sykling.
Janus Braspennincx' sønn, Piet, tok opp arven etter faren og ble en profesjonell landeveissyklist med mange gode resultat.
Vatikanmuseene
Vatikanmuseene (italiensk: Musei Vaticani) er museene i Vatikanstaten i Roma i Italia og er lokalisert innenfor Vatikanets grenser. Museene viser verker fra en enormt stor samling kunst som er samlet av ulike paver i århundrenes løp, inkludert en rekke av de mest berømte klassiske skulpturer og de viktigste mesterverker innenfor renessansens kunst.