cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Lorenzo Lamas
Lorenzo Lamas ble født i California som sønn av den nå avdøde argentinske skuespilleren Fernando Lamas og den norsk-amerikanske skuespilleren Arlene Dahl. Lamas vokste opp i Pacific Palisades i California før han og familien hans flyttet til New York City i 1971, da var han 13 år gammel. Han ble uteksaminert fra Admiral Farragut Academy i Pine Beach i New Jersey i 1975. Han drømte om å bli skuespiller fra han var fem år gammel. Lamas studerte skuespill og teater i Tony Barrs Film Actors Workshop og han fikk sin første TV-rolle i 1976. I 1978 hadde han en birolle i filmen Grease.
I 1980 prøvespilte han for, og fikk, rollen som Jane Wymans playboy, barnebarn og håndlanger, Lance Cumson, i piloten til en ny serie som var kalt The Vintage Years. Piloten utviklet seg senere til dramaserien Falcon Crest. I 1984 ble Lamas nominert til verste skuespiller i Golden Raspberry Awards for sin rolle i filmen Body Rock. Lamas sang på lydsporet til denne filmen, og låten «Fools Like Me» er hans eneste singel som er kommet inn på Billboard Hot List over 100 beste sanger.
I 1992 spilte Lamas rollen som den anklagede politimannen Reno Raines i den syndikerte serien Renegade. Serien ble vist i over 100 forskjellige land og ble avsluttet i 1997 etter fem sesonger. Fra februar 2004 til februar 2007 spilte Lamas rollen som Hector Ramirez i såpeoperaen Glamour på TV-kanalen CBS.
Sylvia Malgadey-Forgrave
Hun representerte landet sitt under Sommer-OL 1984 i Los Angeles, der hun ble utslått i semifinalen på 100 meter hekk.
Reven
Reven (fra latin Vulpecula) er et stjernebilde på den nordlige himmelhvelving.
Nedre Eikers kommunevåpen
Nedre Eikers kommunevåpen ble godkjent 26. juni 1970, og er tegnet av Odd Fjordholm etter foreløpige tegninger fra kommunen.
Litteratur
Norske Kommunevåpen, 1987
Fou Ts’ong
Fou Ts'ong (kinesisk: 傅聰, pinyin: Fù Cōng; født 10. mars 1934 i Shanghai i Kina, død 28. desember 2020 i London) var en kinesisk-født britisk klassisk pianist.
Bakgrunn
Fou er sønn av Fu Lei, en kinesisk forfatter og dessuten oversetter av fransk litteratur. Faren hadde studert i Paris, og ble kjent for sin formidling av Honoré de Balzac og Romain Rolland.
Jumanji (1995)
I 2017 kom oppfølgeren Jumanji: Welcome to the Jungle.
Fou Ts’ong
Bakgrunn
Under farens strenge innflytelse, som oppdro ham i den klassiske kinesiske kultur, ble han også innført i vestens klassiske kultur. Slik kunne han for eksempel trekke paralleller mellom Mozarts ånd med Jia Baoyu og Sun Wukong. Som ung gutt begynte han med klaver, og studerte mellom 1944 og 1948 hos Marco Paci, en italiensk musiker som levde i Kina.
Glen Jobson
Glen Jobson var en australsk landhockeyspiller.
Jumanji (1995)
Sammendrag
I 1869 begraver to gutter en kiste i New Hampshire. I 1969 forsøker Alan Parrish (spilt av Robin Williams) å unnslippe en gjeng mobbere. Han søker tilflukt i sin fars skofabrikk, og der møter han Carl Bentley, som er ansatt hos Alans far. Carl viser ham en ny prototype som han selv har tegnet. Alan kommer til å sette skoen fra seg på samlebåndet slik at den følger med inn i en maskin som blir ødelagt. Carl tar på seg ansvaret for fadesen, og mister jobben.
Fou Ts’ong
Karriereutvikling
I 1953 fikk han 3. pris ved den internasjonale ungdoms- og studentfestival i Budapest. Dette var hans første viktige gjennombrudd. Samme år var han solist med det kinesiske sang- og danseensemble i Polen. Han traff da den polske klaverlærer Zbigniew Drzewiecki, som opptok ham som elev i sin klasse. Fou studerte under Drzewiecki fra 1954 til 1956. Etter ett års studium hos Drzewiecki deltok han i 1955 i Den internasjonale Chopin-komkurranse, og vant tredjepremien, og dessuten vant han polsk kringkastings mazurkapris for beste mazurka-presentasjon.
Fous opphold i Warszawa var tidlig i hans konsertkarriere, som første utfoldet seg i østeuropeiske land. Etter avslutning av sitt studium hos Drzewiecki i 1956 klarte han ved hjelp av sine polske venner å forstå den politiske situasjon i Folkerepublikken Kina og til å flytte over til England. Han var da blitt en svært populær pianist, og ble invitert til turneer av konsertagenturer i Europa, Asia, Australia og Amerika.
Jumanji (1995)
Sammendrag
Etter å ha blitt angrepet av mobberne, som også stjeler sykkelen hans, finner Alan kisten fra 1869 som inneholder det mystiske brettspillet Jumanji. Han tar det med seg hjem.
Glen Jobson
Han representerte Australia under Sommer-OL 1956 i Melbourne, hvor laget hans ble nummer 5.
Fou Ts’ong
Karriereutvikling
Hans reportoar var konsentrert rundt Chopin, Schubert og Mozart, men også rundt Händel, Scarlatti, Beethoven og Débussy.
Fou spilte for en rekke plateselskaper. Blant hans innspillinger kan nevnes Mozarts klaverkonserter og Chopins verker, begge Sinfonia Varsovias konserter, ballader, utvalgte mazurkaer og etyder, Berceuse, sonater i b-moll og andre verker. Fou spilte regelmessig i Polen, deltok som solist ved symnfonikonserter og gav Chopin- og blandede programsoireer. Årene 2005, 2006 og 2010 opptrådte Fou på festivalene Chopin und sein Europa i Warszawa. I serien The Real Chopin hadde Fou en CD med mazurkaer.
Jumanji (1995)
Sammendrag
26 år senere flytter Peter Shepherd og hans kone Judy inn i det ledige Parrish-herskapshuset sammen med sin tante Nora. På loftet finner de Jumanji-brettspillet, og begynner å spille det. Men det dukker opp store mengder mygg og en flokk med apekatter. Spillereglene sier at alt vil bli gjenopprettet når spillet avsluttes, så de fortsetter å spille. Så får Peter terningkast fem, og dermed dukker både en løve og den voksne Alan Parrish opp. Alan kommer seg løs og møter Carl, som er blitt politimann. Alan, Judy og Peter oppsøker skofabrikken, som nå står tom og forlatt. Der treffer de en hjemløs mann som forteller Alan at Sam forlot hele virksomheten mange år tidligere for å lete etter Alan, og at han fortsatte å lete helt frem til sin død i 1991.
Fou Ts’ong
Karriereutvikling
Fou var årene 1985 til 2010 medlem av juryen for Chopin-konkurransen.
Jumanji (1995)
Sammendrag
Alan, Peter og Judy innser at de trenger Sarah for å komme i mål med brettspillet. De sporer henne opp og overtaler henne til å bli med og spille. Sarahs første kast fremkaller flere rovdyr som vokser i en voldsom fart, og når de fortsetter å kaste terningen dukker det opp stadig nye skikkelser fra spillebrettet.
Fou Ts’ong
Karriereutvikling
Fra 1960 til 1969 var han gift med Zamira Menuhin, datter av Yehudi Menuhin, og de fikk ett barn. Ekteskapet endte i skilsmisse og han giftet seg da med pianisten Patsy Toh, som også var fra Shanghai.
Jumanji (1995)
Sammendrag
Til slutt fører spillet til at Alan og Sarah blir ført tilbake til 1969; de er blitt barn igjen, men har fremdeles minner om alle hendelsene som har funnet sted. I denne nye barndommen ønsker Alan å forsone seg med faren sin, innrømme at det var hans skyld at skoen skadet fabrikkens maskiner, og forsøke å forhindre at hele familiebedriften deres blir nedlagt.
Fou Ts’ong
Karriereutvikling
Fou døde av covid-19 den 28. desember 2020 i London, der han bodde, i en alder av 86 åe.
Seilet
Seilet (fra latin Vela) er et stjernebilde på den sørlige himmelhvelving.
Bølgekompensering
Bølgekompensering er en metodikk for å holde et objekt i ro når underlaget beveger seg opp og ned.
I praksis brukes bølgekompensering til å holde en last i ro fra et skip som beveger seg i bølgene. Ved hjelp av bølgekompensering kan man sette et objekt forsiktig ned på havbunnen fra et fartøy som er i bevegelse.
Bølgekompensering kan være aktiv eller passiv. Aktiv bølgekompensering (AHC) bruker energi aktivt for å motvirke bevegelsene fra omgivelsene. Passiv bølgekompensering (PHC) benytter teknikker som lagrer opp kreftene fra omgivelsene og frigjør disse når de vil gi minst mulig bevegelse i punktet som er bølgekompensert.
På Sørlandet finnes det bedrifter med mye ekspertise innen dette feltet, og flere av disse er organisert i NCE Node.
Elektriske vinsjsystemer
I et elektrisk vinsjsystem kompenseres bølgebevegelsen ved automatisk å drive vinsjen i motsatt retning med samme hastighet. Kroken på vinsjen vil dermed beholde sin posisjon i forhold til havbunnen. Bølgekompenserings vinsjer brukes i ROV-systemer og for løfteutstyr som skal operere nær eller ved havbunnen. Aktiv kompensering kan inkludere spennkontroll, med sikte på å holde trådspenning på et visst nivå mens du opererer i bølger. Føringstråder, som brukes til å lede en last til en undervannsposisjon, kan bruke AHC og spennkontroll i kombinasjon.
Hydrauliske vinsjsystemer
Hydrauliske kraner kan bruke hydrauliske sylindere for å kompensere, eller de kan bruke en hydraulisk vinsj. Hydrauliske "aktive boost"-vinsjer styrer oljestrømmen fra pumpen til vinsjen slik at målposisjonen blir nådd. Hydrauliske vinsjsystemer kan bruke akkumulatorer og passiv hevekompensasjon for å danne et halvaktivt system med både en aktiv og en passiv komponent. I slike systemer vil den aktive delen ta over når det passive systemet er for tregt eller unøyaktig til å nå målet for Bølgekompenserings -kontrollsystemet. Bølgekompenserings -kraner må beregne den vertikale forskyvningen og / eller hastigheten på kranens spissposisjon for aktivt å varme opp for å kompensere en last under sjøen. En god Bølgekompenserings -kran er i stand til å holde belastningen jevn med et avvik på noen centimeter i bølger opp til 8m (+/- 4m). AHC-kraner brukes vanligvis til løfteoperasjoner eller konstruksjon til havs, og spesielle regler gjelder for sertifiserte bølgekompensasjons utstyr. Den amerikanske marinen har brukt Bølgekompensering for å lage et Roll-On / Roll-Off (Ro / Ro) -system for to fartøyer eller flytende plattformer til sjøs. Systemet bruker Bølgekompenserings via hydrauliske sylindre. Dette systemet er, ifølge noen, foreløpig ikke kommersielt interessant på grunn av kostnader, begrenset bruk og enorme mengder strøm. Den siste utviklingen er å kompensere ikke bare den vertikale retningen, men også de horisontale retningene, slik at det er mulig å utføre operasjoner på hav vindmøller.
AHC for taueoperasjoner
Når du trekker side skannede ekkolodd eller vitenskapelige prøvetakings systemer, er stabiliteten til tauet utstyr viktig for datakvaliteten. Disse tauede systemene har vanligvis lav vannmotstand, og konstant spenning (CT) hjelper ikke til å stabilisere utstyret når fartøyet påvirkes av bølger. AHC er i de fleste tilfeller en bedre løsning for å stabilisere den slepte kroppen. Bølgekompenserings -kontrolleren bruker informasjon om slepedybden og lengden på slepelinjen for å beregne vinkelen på slepelinjen. Dette brukes til å drive vinsjen for å kompensere for slepepunktbevegelsen og sikrer at den slepte enheten beveger seg jevnt gjennom sjøen.
Natalija Fokina-Semenova
Natalija Viktorivna Fokina-Semenova, ukrainsk Наталія Вікторівна Фокіна-Семенова (født 7. juli 1982) er en ukrainsk friidrettsutøver som konkurrerer i diskoskast. Hun representerte landet sitt under Sommer-OL 2012 i London, der hun ble utslått i kvalifiseringen i diskoskast.
Brian Booth
Brian Booth (født 19. oktober 1933, død 20. mai 2023) var en australsk landhockeyspiller.
Han representerte Australia under Sommer-OL 1956 i Melbourne, hvor laget hans ble nummer 5. Han spilte også cricket for det australske landslaget.
Amandus – Lillehammer Internasjonale Studentfilmfestival
Amandus – Lillehammer Internasjonale Studentfilmfestival var navnet på sammenslåingen av Amandusfestivalen og Den norske studentfilmfestivalen, og fungerte fra 2017-2020. I 2021 ble festivalen splittet i to arrangementer driftet av Stiftelsen Amandusfestivalen, der Amandusfestivalen er en filmfestival for filmskapere under 20 år, og Amandus BLIKKFANG er en filmfestival for filmstudenter og unge voksne.
Historie
Amandusprisen ble opprettet i 1987 under Den norske filmfestivalen og var ment som en pris tildelt unge filmskapere. Filmprisen ble senere omgjort til en egen filmfestival. Fra 1993 hadde festivalen tilholdssted i Trondheim, men fra 1999 var det ønsket at festivalen skulle ha tilknytning til det relativt nyetablerte film- og tv-miljøet i Lillehammer.
Festivalen ble i 2005 etablert som en stiftelse.
Den norske studentfilmfestivalen ble på sin side opprettet i 2011, og har gjennomført fem utgaver.
Konkurranser
Amandus – Lillehammer Internasjonale Studentfilmfestival etablerte fra sammenslåingen i 2016 tre hovedkonkurranser, som fordeler seg på de forskjellige aldersgruppene som festivalen retter seg mot. I tillegg til disse faste konkurransene, er enkelte andre kategorier også lansert:
Amandusprisen
Amandusprisen er festivalens mest kjente arrangement. Her deles alle festivalens viktigste priser ut. Prisutdelingen ble i en årrekke filmet og sendt på NRK, og har hatt mange kjente gjester på plakaten, blant dem Jon Almaas, Ingrid Bolsø Bærdal, Nicolai Cleve Broch med flere. I 2017 ble utdelingen ledet av Dex Carrington.
Viktige programseksjoner
Festivalen har flere programseksjoner som
Amandus FILMFEST
Etter utvidelsen, ønsket festivalen også å gjøre programmet mer tilgjengelig for et større publikum, og skapte programseksjonen Amandus FILMFEST. Seksjonen består av langfilmer laget av unge og ferske filmskapere, med hovedvekt av nordiske produksjoner. I 2017 inkluderte programmet filmer som Hjartasteinn (åpningsfilm), Bodom, Raw og Fluefangeren.
Amandus YTRING
En nyoppstartet programpost for 2018. Programseksjonen setter forskjellig samfunnsaktuell tematikk i fokus, og går over flere år. Temaet for 2018 er kjønnsbalanse i filmindustrien, og ønsker å finne løsninger på enkelte problemstillinger knyttet til Me too og lignende kampanjer. Til denne seksjonen samarbeider festivalen blant annet med Duhok International Film Festival og China Women's Film Festival.
Amandus Input
Amandus Input er en egen nettside opprettet av festivalen. Nettsiden tilbyr filmfaglig innhold, drevet av en egen redaksjon tilknyttet studiemiljøet i Lillehammer. Nettsiden har som mål å være en kilde til inspirasjon, kunnskap og underholdning. Nettsiden samarbeider tett med den øvrige festivaladministrasjonen, men fungerer som et uavhengig nettmagasin.
Córas Iompair Éireann
Córas Iompair Éireann (CIÉ) er et irsk særlovselskap som har ansvar for det meste av kollektivtrafikken i landet og – sammen med Northern Ireland Transport Holding Company – jernbanen mellom Irland og Nord-Irland.
Selskapets styre utnevnes av landets transportminister. Hovedkontoret ligger i Dublin.
Champs-sur-Marne
Champs-sur-Marne er en kommune i departementet Seine-et-Marne i regionen Île-de-France, og er en av de østlige forstedene til Paris. Kommunen ligger 18,2 km fra sentrum av Paris. Innbyggerne i kommunen kalles for Campésiens.
Befolkningsutvikling
Antall innbyggere i kommunen Champs-sur-Marne
Hedmark Distriktslag for Idrett
Hedmark Distriktslag for Idrett (stiftet 3. mai 1919) var et organisasjonsledd under Norges Landsforbund for Idrett og et fellesorgan for idrett i Hedmark i perioden 1919-1940.
Hedmark Distriktslag for Idrett ble dannet sammen med 20 andre distriktslag i 1919. Etter sammenslåingen med arbeideridrettskretsene, ble de nye kretsene Glåmdal Idrettskrets, Hedmark Idrettskrets, Sør-Østerdal Idrettskrets og Nord-Østerdal Idrettskrets dannet i 1945.
Idrettslag
I 1935 hadde distriktslaget følgende idrettslag som medlemmer:
Vela
Vela kan vise til:
Sophia Hunter
Sophia Hunter (født 9. desember 1964) er en jamaicansk tidligere friidrettsutøver som spesialiserte seg i hekkeløp.
Hun representerte landet sitt under Sommer-OL 1984 i Los Angeles, der hun ble utslått i semifinalen på 100 meter hekk.
Veslekrækkja
Veslekrækkja er en innsjø like sør for riksvei 7 på Hardangervidda i Hol kommune i Viken. Sjøen ligger 1147 moh. og har et areal på 1,98 km².
Kōji Nakata
Kōji Nakata (født 9. juli 1979) er en japansk fotballspiller.
Japans herrelandslag
Kōji Nakata spilte 57 landskamper for Japans herrelandslag.
Marie-Cathérine Arnold
Marie-Cathérine Arnold (født 7. november 1991) er en tysk roer.
Hun representerte Tyskland i Sommer-OL 2016 i Rio de Janeiro, der hun kom til B-finalen i dobbeltsculler.
Sigbjørn Aanes
Sigbjørn Aanes (født 25. april 1981) var statssekretær for statsminister Erna Solberg fra 2013 til 2017. Han ble utnevnt 16. oktober 2013.
Aanes er opprinnelig fra Melbu, men er bosatt på Lillestrøm. Han er samboer med tidligere statssekretær Sunniva Flakstad Ihle. Han er utdannet innen PR på Handelshøyskolen BI i Oslo. I perioden 2005–2009 var han vararepresentant på Stortinget fra Nordland.
Han var kommunikasjonssjef i Høyre og hadde før stortingsvalget i 2013 ansvaret for Solbergs medieopptredener og pressehåndtering. Han var ansatt i Høyre i tre år, og før dette var han i tre år informasjonssjef i Oljeindustriens Landsforening. Etter avgangen fra posisjonen som statssekretær, ble Aanes seniorrådgiver og partner i kommunikasjonsbyrået First House.
Louis Carey
Louis Carey (født 22. januar 1977) er en skotsk tidligere fotballspiller som spilte nesten hele sin karriere for Bristol City. Han debuterte 18 år gammel på A-laget sesongen 1995/96. Han spilte de fleste kampene frem til han gikk gratis til Coventry City i 2004/05 sesongen. Der spilte han 23 kamper før han senere i sesongen gikk gratis tilbake til Bristol City.
Selv om Carey er født i Bristol er han av skotske aner. Han har spilt 1 kamp for det skotske U21 landslaget.
Johan Peter Bye
Johan Peter Bye (født 25. mars 1808 i Orkdal, død 25. september 1863 i Trondhjem) var en norsk kobberslagermester, ølbrygger og politiker, som var stortingsmann for Trondhjem og Levanger 1848–1853 og 1859–1864
Strømkrigen
Strømkrigen (fra engelsk War of the Currents eller Battle of Currents) var en serie av hendelser rundt innføringen av konkurrerende elektriske kraftoverføringssystemer på slutten av 1880-årene og begynnelsen av 1890-årene. Hendelsene omfattet kommersiell konkurranse, debatt om sikkerhet og media-/propagandakampanjer, der Edison Electric Light Company promoterte likestrøm og Westinghouse Electric Company baserte sitt konkurrerende kraftsystem på vekselstrøm. Dette skjedde samtidig med utviklingen av vekselstrøm og standardiseringen av denne (som allerede var i bruk av flere amerikanske og europeiske kraftselskaper), som var en sterk konkurrent til distribusjonssystemer basert på likestrøm. Tre aspekter smeltet sammen til denne «krigen»: Åpen konkurranse som involverte de store elektrotekniske selskapene og deres systemer, en generell frykt blant folk for å dødelig elektrisk støt fra vekselspenning, samt hendelser i forbindelse med innføringen av den elektriske stol.
Johan Peter Bye
Liv og virke
Han ble født på By i Orkdal som sønn av jekteskipper Kaspar Johnsen Fergstad (Bye) og Marit Sivertsdatter. En yngre bror var prost og stortingsmann Sivert Andreas Fergstad. Han giftet seg i 1830 med Olava Salvesdatter Neergaard, datter av hammersmed Salve Olsen og Kirsti Neergaard.
Strømkrigen
Innføringen av storskala utendørs belysning med systemer for lysbuelamper kom for fullt på slutten 1870-årene, der noen av systemene ble drevet med høyspent vekselstrøm. I 1882 kom Thomas Edison (1847-1931) med et distribusjonssystem basert på likestrøm med lav spenning beregnet for bruk innendørs i forretninger og boliger som et alternativ til olje- og gassdrevet belysning. George Westinghouse (1846-1914) konstruerte i 1886 et distribusjonssystem basert på vekselstrøm som tok i bruk transformatorer for å transformere opp spenningen for langdistanse overføring for deretter å trappe den igjen ved forbruksstedet. Dette var et mer effektivt og billigere system som konkurrerte i markedet som Edisons system var utviklet for å betjene. Flere andre selskaper som baserte seg på vekselstrøm bygget også ut kraftsystemer, dermed sprede bruken av vekselstrøm seg raskt. Edisons selskap proklamerte i 1888 at vekselstrøm var farlig og dårligere enn deres patenterte system for likestrøm.
Våren 1888 oppstod en mediefurore etter en rekke dødsfall forårsaket av stolpemontert høyspent vekselstrømslinjer i New York City og andre steder. Dette ble tilskrevet grådigheten til de lokale lysverkene. I juni samme år ble elektroingeniør Harold P. Brown (1857-1944) i New York kjent som motstander av bruk av vekselstrøm. Han hevdet at de vekselstrømsbaserte lysverkene setter publikum i fare ved bruk av høye spenninger, samt at installasjonen skjer på en slurve måte. Browns kampanje fikk umiddelbart støtte av Edison og hans selskap. Edison prøvde å hjelpe Brown i den offentlige diskusjonen ved å gi elektrisk støt med vekselstrøm til dyr for å bevise dette var mer farlig enn likestrøm. Dokumenter fra denne tiden har vist at det ble inngått en sammensvergelse mellom Edisons Company og Brown for å forsøke å begrense bruken av vekselspenning: Edisons bistod Brown i forsøk på å presse gjennom lovgivning for å kontrollere og sterkt begrense installasjoner med vekselspenning. Konkret gikk dette ut på å begrense den høyeste spenningen som kunne tillates, noen som ville gjøre vekselstrømsystemer til ineffektive kraftsystemer. Edisons ga også teknisk assistanse til Brown med å utføre tester for å vise at vekselstrøm ville være det beste systemet til å drive den nye elektriske stol. I ledtog med Brown og Thomson-Houston Electric Company sørget de for at den første elektriske stolen ble drevet av en vekselstrømsgenerator fra Westinghouse.
Slutten av 1880-årene var en periode med industriell konsolidering og i 1890 hadde over et dusin elektrotekniske selskaper fusjonert sammen til bare tre enheter: Edison (nå Edison General Electric), Thomson-Houston, og Westinghouse. I begynnelsen av 1890-årene genererte Thomson-Houston og Westinghouse overskudd som langt oversteg det likestrømbaserte Edison Company. I denne perioden forlot Thomas Edison sin virksomhet basert på elektrisk distribusjon. Det selskapet som han opprinnelig hadde grunnlagt gikk over til vekselstrøm som sin foretrukne teknologi. Edison Electric institusjonelle motstand mot vekselstrøm tok slutt i 1892 da de fusjonerte med selskapet som hadde blitt deres største konkurrent, nemlig Thomson-Houston. Denne fusjonen ga ledelsen av Thomson-Houston kontroll over et nytt selskap, nemlig General Electric. Sammenslåingen av Edison Company (sammen med betydningsfulle patenter for belysning) med Thomson-Houston (og dets patenter for systemer for vekselstrøm) resulterte i et selskap som kontrollerte tre fjerdedeler av den amerikanske elektrotekniske industrien. Westinghouse vant anbudet for å levere elektrisk kraft til World's Columbian Exposition i 1893. Senere samme år vant selskapet den første kontrakten med Niagara Falls. Selskapets ledelse innenfor den elektrotekniske industrien ble raskt redusert ved at senere kontrakter blir delt med General Electric.
Som resultat av overgang til vekselspenning ble prisen på elektrisk kraft redusert, men kraftsystemer basert på likestrøm fortsatte å eksistere gjennom store deler av 1900-tallet.
Belysning med lysbuelamper
Lysbuelampen var den første typen elektrisk belysning som ble brukt i stor utstrekning. Disse lampene var kjent siden tidlig på 1800-tallet, men først på slutten av 1870-årene begynte en å installere disse i byene som del av store systemer drevet av sentrale kraftstasjoner. Disse lysanleggene ga ekstremt sterkt lys og var i stand til å lyse opp hele gater, fabrikkområder eller store rom. Anleggene trengte høye spenninger (over 3000 volt) og fungerte ofte best med vekselstrøm.
Vekselstrøm hadde vært under utvikling en stund i Europa med bidrag fra oppfinnere som Sebastian Ziani de Ferranti, Lucien Gaulard, John Dixon Gibbs og Galileo Ferraris, samt den ungarske maskinfabrikken Ganz. Ved anvendelse av høye spenninger kunne en sentral kraftstasjon levere elektrisitet til et stort område, med en radius på opptil 10 km. Overføringskapasiteten til en ledning er blant annet begrenset av dens lengde, tverrsnitt og spenning. Høy spenning er derfor en fordel for overføring av store effekt mengder over lange avstander.
1880 ble det etablert flere store installasjoner med lysbuelamper i flere amerikanske byer, blant annet en kraftstasjon levert av Brush Electric Company i desember 1880. Denne forsynte en rundt 3 km lang kraftlinje med spenning på 3500 volt på Broadway i New York for demonstrasjon av lysbuelamper. Ulempen med lysbuelamper var blant annet mye vedlikehold, dessuten at de summet, blafret og utgjorde en brannfare. Dermed var de egentlig bare egnet for utendørs belysning. På grunn av de høye spenningene som ble brukt var de også farlige å arbeide med.
Edisons likestrømsbaserte elektrotekniske selskap
I 1878 så Thomas Edison et marked for et system som kunne bringe elektrisk lys direkte inn i abonnentenes fabrikker eller boliger, et nisjemarked som ikke var tjent med lysbuesystemer. I 1882 ble det investor-eide selskapet Edison Illuminating Company etablert i New York. Edison utviklet sitt lysverk for å konkurrere med de allerede etablerte gassverkene for belysning. Systemet var basert på tilførsel av 110 volt likestrøm, noe som er en relativt lav spenning, for å drive glødelampen som han selv hadde oppfunnet. Edisons likestrømssystemer ble solgt til flere byer over hele USA. Dermed ble disse systemene en standard der Edison kontrollerte all teknisk utvikling, samtidig som han holder alle de viktige patenter. Likestrøm fungerte godt for glødelamper. Dessuten kunne systemer med likestrøm brukes direkte sammen med batterier. Dette ga verdifull lastutjevning og reservestrøm ved avbrudd i forsyningen fra kraftstasjonen. En annen fordel var at likestrømsgeneratorene enkelt kunne parallellkobles. På grunn av dette kunne antallet generatorer varieres ved inn- og utkobling, slik at en får bedre økonomisk drift ved å tilpasse antall maskiner i drift etter som belastningen går opp og ned. Dermed fås også bedre pålitelighet. Edison hadde også oppfunnet en strømmåler for at kundene kunne bli fakturert for sitt eksakte forbrukt energi.
Likestrøm fungerte også utmerket for elektriske motorer, en fordel som likestrøm ville ha gjennom hele 1880-årene. Til tross for mange eksperimenter og utvikling greier hverken Nikola Tesla (1856-1943) eller andre å utvikle en fungerende vekselstrømsmotor før strømkrigen går mot slutten. Ikke før begynnelsen av 1890-tallet kommer gjennombruddet med vekselstrømsmotorer.
Den store ulempen med Edisons system for likestrøm var at det benyttet den samme lave spenningen hele veien fra kraftstasjon til forbruker, noe som ga en relativt kort rekkevidde for overføringene. For å holde størrelsen på de kostbare kobberlederne nede måtte nemlig kraftstasjonene være plassert midt i befolkningssentra og kunne bare forsyne abonnementene opptil 1 km fra anlegget.
Johan Peter Bye
Liv og virke
Etter å ha gått i lære som kobberslager, slo han seg ned i Trondhjem. I 1831 var han å finne som kobberslager med verksted og bolig i egen gård i «Strandgaten», nå Olav Tryggvasons gate.
I 1842 var han blant grunnleggerne av Trondhjems Håndverkerforening, og satt i det første styret. Håndverkerforeningen skulle bli meget politisk potent. Bye representerte et fremadstormende småborgerskap av håndverkere, industrialister og butikkhandlere, ofte kalt «Strandgatepartiet», i opposisjon til den gamle embedsmannsstanden og handelspatrisiatet i Søgaden. Bye var medlem av Trondhjem bystyre og formannskap, forlikskommissær og medlem av representantskapet i Norges Bank, som på den tiden hadde sitt hovedkontor i byen. Han møtte hele perioden 1848–1850 på Stortinget for C.W. Sommerschild, som døde på vei til stortingssamlingen, og Bye ble gjenvalgt for periodene 1851–1853 og 1859–1864, men døde selv i 1863. Ved valgene i 1854 og 1857 nektet han å motta valg. Bye var medlem av Stortingets næringskomité 1848–1850, Stortingets budsjettkomité 1851–1853 og 1859–1861 samt Lagtinget og Stortingets militærkomité 1862–1863. Hans Jenssen ble kalt inn som vara etter 1863.
Strømkrigen
Westinghouse tar del i utviklingen av systemer for vekselstrøm
I Nord-Amerika engasjerte oppfinneren og entreprenøren George Westinghouse seg i virksomhet med elektrisk belysning i 1884. Han begynte da å utvikle et system for likestrøm og hyret William Stanley for å arbeide med dette. Westinghouse ble klar over de nye europeiske vekselstrømssystemer basert på transformatorer i 1885 da han leste om disse i det engelske tekniske tidsskriftet Engineering. Han forstod at vekselstrøm kombinert med transformatorer ville bety at stordriftsfordeler kunne oppnås med å etablere store sentraliserte kraftverk. I disse store kraftverkene kunne den elektriske effekten transformeres opp til høye spenninger for overføring over svært lange avstander. Westinghouse så dermed en mulighet for å bygge et svært konkurransedyktig system. I stedet for bare å bygge enda et lite konkurransedyktige system for likestrøm, med bruk av patenter bare forskjellige nok til å komme seg rundt Edisons mange patenter, kunne han med vekselstrøm bygge et helt nytt kraftsystem. Westinghouse innså at mellom Edisons etablerte kraftsystemer med likestrøm var det et lappetappe av potensielle forbrukere som han lett kunne forsyne med vekselstrøm.
Johan Peter Bye
Liv og virke
Bye døde i 1863, 55 år gammel, svekket etter et hjerneslag. Han ble gravlagt på Domkirkegården.
Strømkrigen
Westinghouse tar del i utviklingen av systemer for vekselstrøm
Westinghouse kjøpte de amerikanske patentrettighetene til Gaulard og Gibbs transformator og importert flere av dem, samt flere vekselstrømsgeneratorer fra Siemens for å eksperimentere med vekselstrømsbasert belysning i Pittsburgh. William Stanley brukte Gaulard og Gibbs prinsipper, samt konstruksjonsmåten til «ZBD-gruppens» transformator til å utvikle en ny type transformator. Westinghouse Electric Company ble dannet i begynnelsen av 1886. I mars 1886 fikk Stanley, med Westinghouse sin støtte, installert det første kraftsystemet med flere spenningsnivåer og et demonstrasjonsanlegg for glødelamper i Great Barrington, Massachusetts. Dette kraftsystemet skaffet belysning for 23 virksomheter langs hovedgaten med svært lite energitap. Systemet hadde en utstrekning på over 1200 meter med et spenningsnivå på 500 volt, mens glødelampene som var tilknyttet var tilkoblet 100 volt. Høsten 1886 hadde Westinghouse, Stanley, og Oliver B. Shallenberger bygget den første kommersielle strømsystemet i USA, dette skjedde i Buffalo, i staten New York.
The Needles
The Needles («nålene») er tre karakteristiske staurer i bergarten kritt som ligger vest for Isle of Wight i Storbritannia.
Henrik Kristoffersen
Karriere
Som 17-åring i 2012 ble Kristoffersen norsk mester i slalåm.
I OL 2014 i Sotsji ble Kristoffersen nummer ti i storslalåm. I spesialøvelsen slalåm lå Kristoffersen som nummer 15 etter første omgang. I andre omgang kjørte han seg opp til bronsemedalje. Mario Matt og Marcel Hirscher sikret dobbeltseier til Østerrike.
Den 8. mars 2014 tok han sin første pallplassering i storslalåm i Kranjska Gora bak Ted Ligety og Benjamin Raich.
I OL 2018 Pyeongchang tok han sin andre olympiske medalje i storslalåm, bak storfavoritten Marcel Hirscher. I slalåmkonkurransen kjørte Marcel Hirscher ut i første omgang der Henrik tok ledelsen. Kristoffersen hadde til da aldri tapt et slalåmrenn som han ledet etter første omgang, men han kjørte også ut andre omgang.
Sesongen 2014–15
Som i 2013 startet Kristoffersen sesongens første slalåmrenn i verdenscupen 2014–15 i Levi i Finland på pallen, og denne gang med seier. Han slo den østerrikske eneren Marcel Hirscher.
I junior-VM 2015 i Hafjell tok han gull både i storslalåm og slalåm. Det var Kristoffersens femte og sjette gull i junior-VM. Han slo dermed Benjamin Raichs rekord på fem på herresiden og tangerte Sabine Ginthers rekord på seks gull fra årene 1987–1989.
Sesongen 2015–16
Etter en god start på sesongen med seire i Val-d’Isère, Madonna di Campiglio og Adelboden kjørte Henrik Kristoffersen inn til seier i legendariske Lauberhornrennene i Wengen 17. januar 2016. Kristoffersen ledet etter førsteomgangen, men hadde gitt bort ledelsen og lå fem hundredels sekund bak lederen på siste mellomtid. Kristoffersen kom i mål med en seiersmargin på 30 hundredels sekund. Helgen etterpå vant Kristoffersen som første nordmann slalåmen i legendariske Hahnenkammrennene i Kitzbühel. Med denne seieren ble Kristoffersen mestvinnende nordmann i slalåm i verdenscupen. Finn Christian Jagge har sju seire. Kristoffersen ble den første som vant slalåmen i Adelboden, Wengen og Kitzbühel samme sesong. Kristoffersen vant sitt sjette slalåmrenn for sesongen med flomlysrennet i Schladming. Det var første gang en alpinist vant seks verdenscuprenn i slalåm i én sesong siden Alberto Tomba vant sju sesongen 1994/95. Også Ingemar Stenmark og Marc Girardelli klarte sju seire i én sesong, i henholdsvis 1976/77 og 1984/85.
Sesongen 2016–17
Etter åttendeplass i storslalåmen i sesongåpningen i Sölden, valgte Kristoffersen å stå over sesongens første slalåmrenn i Levi. Det skjedde etter at Kristoffersen hadde saksøkt Norges Skiforbund for å få lov til å kjøre med Red Bull-reklame på hjelmen. Deretter kom Kristoffersen på pallen i de neste slalåmrennene han stilte opp i, med førsteplasser i Val d'Isère, Madonna di Campiglio, Adelboden, Wengen og Schladming. Kristoffersen ble nummer to både i slalåmcupen og i verdenscupen sammenlagt denne sesongen.
Sesongen 2017–18
I de tolv første rennene i verdenscupen kom Kristoffersen på pallen i ti av dem, men det ble bare andre- og tredjeplasser. Først i det 13. rennet, i legendariske Hahnenkammrennene i Kitzbühel, kom sesongens første, og eneste, seier. Kristoffersen ble nummer to i verdenscupen sammenlagt og nummer to både i slalåm- og storslalåmcupen denne sesongen.
Sesongen 2018–19
Kristoffersen tapte rettssaken mot Norges Skiforbund om retten til Red Bull-reklame på hjelmen. Han inngikk i stedet en ny avtale med skiforbundet som han sa seg fornøyd med.
Sesongen 2019–20
I sesongens første slalåmrenn, i Levi i Finland, gikk Kristoffersen til topps, for første gang siden januar 2018. Det ble seier også i storslalåm i Alta Badia og i slalåm i Schladming. Kristoffersen vant både slalåmcupen og storslalåmcupen denne sesongen og kom på tredjeplass i verdenscupen sammenlagt.
Sesongen 2020–21
Det ble tre pallplasser i verdenscupen denne sesongen, derav to seire, og Kristoffersen tok bronse i slalåm under VM i Cortina.
Sesongen 2022–23
Den 15. januar 2023 tok Kristoffersen sin tredje slalåmseier i Lauberhornrennene i Wengen. Det var hans 30. verdenscupseier.
I VM 2023 i Courchevel ble Kristoffersen nummer fem i storslalåm. I slalåm tok han gull etter at kjørte han seg opp fra 16.-plass etter første omgang.
Strømkrigen
Bekymringer rund sikkerhet
Elihu Thomson (1853-1937) som stod bak firmaet Thomson-Houston var bekymret for sikkerheten i anlegg for vekselspenning. Han la ned mye arbeid for å utvikle en lynavleder for høyspentledninger, samt en bryter med magnetisk blåsning som sørget for at systemet kunne slås hurtig av i tilfelle overspenning, en sikkerhetsfunksjon systemet til Westinghouse ikke hadde. Thomson var også bekymret for hva som kunne skje med utstyret etter at de solgte det, fordi han antok at kundene ville følge en risikabel praksis med å installere så mange lyspunkter og generatorer i kraftsystemet som de bare kunne. Han trodde også ideen om å lage installasjoner for belysning basert på vekselstrøm i boliger var for farlig, dermed lot han selskapet holde tilbake produksjonen av den type anlegg til en tryggere transformator kunne utvikles.
Tochigi (prefektur)
Tochigi (japansk: 栃木県 – Tochigi-ken) er et prefektur i Kantōregionen på den japanske øya Honshū. Hovedstaden er Utsunomiya.
Strømkrigen
Bekymringer rund sikkerhet
På grunn av farene som høy spenning i overføringslinjer presenterte ble disse i de fleste europeiske byer, samt i Chicago, pålagt å bli gravet ned i undergrunnen. I New York ble det ikke krevd at disse skulle graves ned. På grunn av få reguleringer var det på slutten av 1880-årene et sammensurium av luftledninger for systemer for telefon, telegraf, brann- og innbruddsalarmer på Manhattan. Mellom disse lavspentledningene ble nå vekselstrømsledninger med spenninger opptil 6000 volt strukket på måfå. Isolasjonen på kraftledninger var meget enkel. En elektriker beskrev disse til å ha like mye verdi «som en melassedekket fille», dermed ble isolasjonen skadet av vær og vind over tid. En tredjedel av ledningene var rett og slett forlatt av nedlagte bedrifter, dermed ble de langsomt ødelagt, forårsaker skade og kortslutning på de andre linjene. Foruten å være skjemmende, ble newyorkerne irritert da en stor snøstorm i mars 1888 (Den store snøstormen i 1888) rev ned et stort antall linjer. Dette førte til at mye av telefon og strømforsyningen i byen ble brutt. Dette ga ideen om å flytte linjene under jorden, men tiltaket ble stoppet av en rettskjennelse som Western Union greide å oppnå. Lovgivning som ville gi alle telefon og strømleverandørene 90 dager til å flytte sine linjer ned i underjordiske rørledninger ble imidlertid sakte kjørt gjennom av regjeringen. Denne lovgivningen ble også bekjempet i retten av USA Illuminating Company, som hevdet deres vekselstrømledninger var helt trygge.
Edisons motstand mot vekselstrøm
Distribusjonssystemer for vekselstrøm fortsatte å spre seg i områder som fra tidligere hadde likestrøm. Disse selskapene kom i konflikt med Edisons patenter på glødelamper, dermed ble forholdene verre for selskapet hans. Prisen på kobber var stigende, noe som ga ytterligere høyere kostnader for Edisons system med lav spenning. Hans system krevde mye tykker kobberledere enn i systemene med vekselstrøm og høyere spenning. Edison egne kolleger og ingeniører prøvde å få ham til å vurdere overgang til vekselstrøm, samtidig tapte selskpets salgsorganisasjon stadig anbudskonkurransene fordi det ble valgt billigere vekselstrømssystemer. Presidenten for Edison Electric Illuminating Company Edward Hibberd Johnson (1846-1917) påpekte at hvis selskapet fortsatte å holde fast med likestrøm ville det ikke være i stand til å gjøre forretninger i små byer, og knapt nok i mellomstore byer. Edison Electric hadde en patentopsjon på en «ZBD-transformator», samt en konfidensiell intern rapporten som anbefalte at selskapet skulle gå over til vekselstrøm, men Edison var imot ideen.
Etter at Westinghouse installert sitt første storskala kraftsystem skrev Edison i november 1886 i et privat brev til Edward Johnson, «Like sikkert som døden vil Westinghouse drepe en kunde innen seks måneder etter at han setter inn et system uansett størrelse, har han fått en nye ting, og det vil kreve mye eksperimentering for å få det til å fungere i praksis» Edison syntes å holde fast på den oppfatningen om at de svært høye spenninger som brukes i systemer for vekselstrøm var for farlig. Han mente også at det ville ta mange år å utvikle et sikkert og gjennomprøvd system. Sikkerhet og det å unngå dårlig mediaomtale for å ha drepe en kunde hadde vært et av målene under utformingen av likestrømssystemet. En annen bekymring som Edison hadde var at et dødsfall som skyldes en feilmontert installasjon for vekselspenning, kunne føre til skepsis mot bruk av elektrisitet generelt. Hans forståelse av hvordan vekselstrømsystemer fungerte syntes også å være omfattende. Han bemerket forhold som han så som ineffektivitet, spesielt det at kapitalkostnader for å finansiere svært store kraftstasjoner fikk ham til å tro at det ville være svært lite kostnadsbesparelser ved å delta i bygging av vekselstrømsystemer. Edison var også av den oppfatning at likestrøm var et overlegen system, et faktum han også var sikker på at publikum til slutt ville komme til å forstå. Dermed mislikte han å se at det han mente var dårligere vekselstrømsystemer ble brukt av andre selskaper som en måte å komme seg rundt hans patenter for likestrøm.
I februar 1888 publiserte Edison Electric's president Edward Johnson et hefte på 84 sider med tittelen: En advarsel fra Edison Electric Light Company, som ble sendte til aviser og til selskaper som hadde kjøpt eller planla å kjøpe elektrisk utstyr fra Edisons konkurrenter. Også Westinghouse og Thomson Houston fikk heftet. Det ble her gjort oppmerksomt på at konkurrentene gjorde seg skyld i brudd på Edisons patenter på glødelamper og andre elektriske apparater. Det ble advart om at kjøpere kunne komme til å bli den tapende part i en rettssak om disse patentene ble brutt. Heftet la dessuten vekt på sikkerhet og effektivitet til systemer med likestrøm, med henvisning til at likestrøm ikke hadde ført til et eneste dødsfall. En avisartikkel om en utilsiktet feil med døden til følge i et vekselstrømsanlegg var inkludert i heftet.
Dødsstraff med elektrisitet
Den en historie etter den andre i avisene fortalte om anlegg for lysbuelamper der det ble påstått at de høye spenningsnivåene førte til dødsulykker. Spesielt var uforsiktige linjemontører utsatt. Dette var et nytt og merkelig fenomen som syntes å kunne drepe mennesker umiddelbart. En av disse hendelsene skjedde i 1881 da en beruset kaiarbeider døde etter at han hadde berørt en stor generator i en kraftstasjon i Buffalo, New York. Dette fikk den lokale tannlegen og maskinisten Alfred P. Southwick til å undersøke om fenomenet kunne utnyttes praktisk. Han slo seg sammen med legen George E. Falt og lederen av Buffalo ASPCA. Sammen drepte de hundrevis av hunder for å finne ut hvilke spenninger og metoder som var mest dødbringende. De kom opp med en repeterbar metode for å avlive dyr via elektrisitet. Southwicks ideer ble publisert i 1882, og i 1883 ble metoden funnet å kunne brukes som en erstatning for dødsstraff ved henging. Ideen var basert rundt en stol nokså lik en tannlegestol med anordning for fastspenning av den dødsdømte. Denne stolen skulle komme til å bli kjent som den elektriske stol. Oppfinnelsen fanget oppmerksomheten til politikere i delstaten New York som etter en rekke mislykkede henrettelser var på søken etter et alternativ til henging. Guvernøren David B. Hill nedsatte en kommisjon for dødsstraff med tre medlemmer i 1886 som skulle se på en metode som ikke skulle bli oppfattet som grusom eller uvanlig I 1888 anbefalte kommisjonen eksekvering med elektrisitet ved hjelp av Southwicks elektriske stol. Et lovforslag ble vedtatt og dette tråde i kraft den 1. januar 1889.
Det var tidlig indikasjoner på at denne nye formen for henrettelse ville bli blandet sammen med strømkrigen. Som en del av informasjonsinnhentingen sendte dødsstraffkommisjon ut spørreundersøkelser til hundrevis av eksperter på jus og medisin for å få deres meninger. De kontaktet også eksperter på elektrisitet, blant annet Elihu Thomson og Edison. På slutten av 1887 kontaktet kommisjonen Edison. Men oppfinneren svarte at han var imot dødsstraff og ikke ville ha noe med saken å gjøre. Etter ytterligere å ha forespurt Edison, uttalte han at erkerivalen George Westinghouse kunne ha noe å bidra med. I et brev fra desember 1887 til Southwick skrev han at den beste metoden ville være å bruke strøm generert av ''«vekslstrøms maskiner som i dette landet hovedsakelig produseres av Geo. Westinghouse»''. Denne uttalelsen kan ha vært selve starten på strømkrigen. Kort tid etter at loven om henrettelse ved hjelp av elektrisitet var godkjent ble Edison spurt av en embetsmann fra New York hva som ville være den beste måten å gjennomføre statens nye form for henrettelse. Han svarte: «Ansett de kriminelle som linjemontører i New Yorks elektrisitetsselskaper».
Et tilbakeslag for høyspentlinjer
Ettersom antallet dødsfall som følge av belysning med høy spenning rundt om i landet fortsatte å stige i løpet av våren 1888, satte avisene sitt søkelys på de dødelige lysbuelampene. Elektrisitetsselskapene som benyttet vekselspenning ble fremstilt som ufølsomme for konsekvensene. Blant annet døde en 15 år gammel gutt i april dette året på grunn av en nedramlet telegraflinje som hadde blitt spenningssatt med vekselstrøm fra en av kraftlinje tilhørende United States Illuminating Company. To uker senere ble en kontormedarbeider drept av en vekselspenningslinje. I mai ble en linjearbeider drepte i en kraftlinje tilhørende Brush Electric Company. Pressen i New York så ut til å skifte mening over natten fra historier om elektrisk lys kontra gassbelysning, til historier om elektriske ulykker. For hvert nytt tilfelle skapte det offentlig harme rettet mot høyspent vekselstrøm og virvaret med elektriske ledninger over gatene i byen.
Harold Browns korstog
På dette tidspunktet dukket elektroingeniøren Harold P. Brown opp. Han hadde ikke noen forbindelse til Edisons selskap, da han den 5. juni 1888 sendte et brev til redaktøren av New York Post der han hevdet at roten til alle problemet med elektrisitet var systemene for vekselstrøm som var i bruk. Brown skrev at disse i seg selv var farlig og «forbannet», og spør hvorfor «offentligheten må akseptere en konstant fare for plutselig død» bare fordi lysverkene vil bruke dette billigere systemet?
Westinghouses respons på disse angrepene var å skrive et brev til Edison den 7. juni 1888, for å prøvde å ro ned situasjonen. Edison ble invitert til å besøke ham i Pittsburgh med ordene: «Jeg tror det har vært en systemisk forsøk fra noen mennesker på å gjøre skade og lage så stor forskjell som mulig mellom Edison Company og The Westinghouse Electric Co, når det burde være en helt annet forhold mellom partene». Edison takket ham, men sa «Mitt laboratoriearbeid krever hele min tid».
Den 8. juni deltok Brown med lobbyvirksomhet for New York Board of Electrical Control, der han ber om at hans brev til avisen refereres til i møteprotokollen. Videre krever han strenge forskrifter angående vekselstrøm, blant annet mener han at høyeste spenning ikke må overstige 300 volt. Med en slik begrensning vil vekselstrøm bli tilnærmet ubrukelig for energioverføring. I Browns påstander i avisene og i brevet til elektrisitetsstyret var det mange selvmotsigelser. Det ble også påpekt at han ikke hadde noen vitenskapelige bevis for at vekselstrøm var mer farlig enn likestrøm. Westinghouse påpeke på sin side i brev til ulike aviser at også mange branner var forårsaket av likestrøm. Dessuten påstod han at Brown åpenbart ble styrt av Edison, noe som Brown stadig benektet.
I juli-utgaven av The Electrical Journal ble Browns fremstøt ovenfor The New York Board of Electrical Control omtalt. Debatten i de tekniske miljøene om egenskapene til kraftsystemer for henholdsvis likestrøm og vekselstrøm ble beskrevet med bemerkningen om at: «Slaget om strømmen blir utkjempet denne uken i New York»
På et møte i juli i Board of Electrical Control ble Browns synspunkter og hans kunnskap om elektrisitet utfordret av andre elektroingeniører, blant annet flere som arbeidet for Westinghouse. På dette møtet ble motsatte påstander fremmet med anekdotiske historier fra elektrikere om hvordan de hadde overlevd støt fra vekselstrøm med spenning opp til 1000 volt. Disse hevdet at likestrøm var farligst av de to.