cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Østkantstafetten
Løypetrasé
* Kildals gate heter i dag Omsens gate. Sandaker plass kalles også Nordpolen og ligger der Grefsenveien og Sandakerveien møtes. Skjoldgata finnes ikke lenger, men gikk fra Maridalsveien til Treschovs gate.
Antall seire
6 seire
5 seire
3 seire
1 seier
Ignata
Ignata er en slekt av glansvinger som tilhører underfamilien stjertvinger (Theclinae).
Utbredelse
Disse artene lever i Mellom- og Sør-Amerika, fra Mexico i sør til Argentina i nord.
Arnt Peter Island
Arnt Peter Island (født 1. juli 1821, død 5. oktober 1906) var en norsk gårdbruker, offiser og politiker. Han var ordfører på Frosta i periodene 1866–1869 og 1874–1885.
Han var sønn av Jon Arntsen Island og Klara Jensdatter Rygg, og bror av Ole Island. Tok eksamen ved artilleribrigadens underoffiserskole i 1849, og var sersjant frem til 1864. Overtok gården etter sin far i 1860.
Island var en engasjert mann og hadde mange kommunale tillitsverv; han var overformynder, åstedskommissær, revisor i sparebanken, medlem av den forberedende matrikkelkommisjonen av 1865, sekretær i amtstingets budsjett- og bestemmelseskomité, amtstingets oppmann i 1860, med mer.
Tetjana Petljuk
Tetjana Hryhorivna Petljuk (ukrainsk: Тетяна Григорівна Петлюк; født 22. februar 1982) er en ukrainsk friidrettsutøver.
Norges herrelandslag i futsal
Norges herrelandslag i futsal representerer Norges Fotballforbund på seniornivå i nasjonskamper i futsal. Norge har hatt et herrelandslag siden 2010.
Historie
Esten O. Sæther ble Norges første landslagstrener i futsal, og startet høsten 2009 opp jobben med å kartlegge spillere til landslaget. 30. mars 2010 spilte Norge sin første landskamp i futsal mot Irland i Dublin. Christoffer Dahl scoret det historiske første målet, mens Erik Jonvik ble matchvinner i kampen som endte med seier 2–1.
Alain Corneau
Alain Corneau (født 7. august 1943, død 30. august 2010) var en fransk filmregissør.
Brigitte Ntiamoah
Brigitte Ntiamoah (født 5. mars 1994) er en fransk friidrettsutøver som konkurrerer i sprintløp.
Hun representerte Frankrike under Sommer-OL 2016 i Rio de Janeiro, der hun kun deltok i stafettene, uten å vinne medalje.
Norges herrelandslag i futsal
Historie
Norge fikk en kjempestart som futsalnasjon, da de i 2011 overraskende tok seg gjennom kvalifiseringen, og til play-off til VM 2012. I mars 2012 ble Italia for sterke i play-off, og VM-drømmen brast for de norske gutta.
I 2016 ble italienske Sergio Gargelli ansatt som ny landslagstrener. Avtroppende trener Esten O. Sæther uttalte at det var nødvendig å få inn nye impulser, og at han først og fremst hadde vært en fotballtrener og landslagsspillerne i futsal hadde vært fotballspillere, men at det nå måtte det satses på utøvere som primært satser på futsal.
I august 2018 ble Silvio Crisari ansatt som ny landslagstrener. Ved utgangen av 2022 forlot Crisari stillingen som landslagstrener da hans kontrakt utløp. Assistenttrener Kai Bardal overtok midlertidig ansvaret som landslagstrener.
Tropp
''oppdatert 8. november 2022'' (Nr.= trøyenummer, LK = landskamper, Mål = antall scorede mål)
Rekorder
'' * oppdatert 8. november 2022 ''
Gamle revyviser
Gamle revyviser er et musikkalbum med Sigurd Jansens Orkester, Frank Robert, Jens Book-Jenssen, Nora Brockstedt, Rolf Just Nilsen og Arve Opsahl, utgitt i 1978.
Trond Ivarson
Trond Ivarson var fogd, skipshøvedsmann og herre over Utstein kloster.
Fogden
Trond Ivarson møter vi som erkebiskopens fogd i Jemtland fra 1529 til 1534. I løpet av sommeren 1534 skiftet Trond Ivarson arbeidsgiver. Han blir Vincens Lunges medarbeider og flyttet til Bergen. 5. februar 1536 var Trond Ivarson igjen fogd i Jemteland. Det kan være at dette dokumentet er feildatert. En annen forklaring ligger i at Vincent Lunge ble drept i januar 1536. Trond Ivarson mistet da sin arbeidsgiver, og kan igjen ha fått seg en stilling hos erkebiskopen. 18. mai 1537 var Trond Ivarson med og inntok Steinvikholmen festning fra erkebiskopen.
Utstein kloster
24. august 1537 fikk Trond Ivarson Utstein kloster som forlening, mot å underholde munkene på klosteret. I 1539 angrep Christoffer Trondsen og hans ledsagere Utstein kloster. De tok fra Trond Ivarson alt han eide. De hadde også angrepet Stavanger bispegård ved pinsetider. Fra 1554 er Trond Ivarson omtalt som væpner – adelsmann.
Skipshøvedsmannen
I 1557 var han fogd på Vardøhus. Han ble bidro da blant annet til å finne spioner som kunne sendes til Russland, hvor de skulle finne ut hva engelskmennene gjorde. I 1558 var Trond Ivarson høvedsmann for fem skip, som skulle finne sjørøvere. Høsten 1558 sank et av kongens skip med fem klokker fra Stavanger domkirke ved øya Håstein. Det var et rikt skip, som var bygd i Spania. Det er antatt at Trond Ivarson var med på dette skipet og druknet her.
Etter sagnet sank båten på Klokkeskjær utenfor Håstein. På 1960- og 70-tallet fant man sju kanoner og skipsankeret mellom Klokkeskjær og Håstein.
Veľká Fatra
Veľká Fatra (også kalt Store Fatra) er en fjellkjede i Vest-Karpatene i Slovakia. Veľká Fatra ligger sørvest for de mer kjente Malá Fatra-fjellene, og er, til tross for navnet, lavere enn dem og mindre utbygd for turisme.
Geologi
I det geomorfologiske system er Veľká Fatra en del av det såkalte Fatra-Tatra-området. Fjellene ligger ved byene Ružomberok, Harmanec, Turčianske Teplice og Martin. Turiecbekkenet og Malá Fatra ligger nordvest for fjellkjeden og Lave Tatra øst for den. Fjellene kan deles inn i sju deler: Šípska Fatra, Šiprúň, Lysec, Hôľna Fatra, Revúcke podolie, Zvolen og Bralná Fatra.
Det høyeste fjellet er Ostredok på 1 592 moh. Andre topper av betydning i den høyeste delen, Hôľna Fatra, er Krížna på 1 574,3 m og Ploská på 1 532,1 m, hvor hovedryggen deler seg i to. Den vestlige Turiecryggen (Turčiansky hrebeň) inkluderer f.eks. Borišov på 1 509,5 m. Den østlige Liptovryggen (Liptovský hrebeň) omfatter eksempelvis Rakytov (1 567 moh). I Bralná Fatra er Tlstá (1 373,3 moh) og Ostrá (1 247 moh) høye topper. Zvolen-massivet (1 402,5 moh) forbinder Veľká Fatra med Lave Tatra. Et av de største skistedene i Slovakia, Skipark Ružomberok og Donovaly, ligger nedenfor den. Det finnes flere andre turist- og skisteder i fjellene.
En betydelig del av fjellkjeden er bygd opp av ulike bergarter fra mesozoikum. Den sentrale delen og hovedryggen består av skifer og fjelltoppene her har en avrundet form. Den sørlige og sørvestlige delen består av kalkstein og dolomitt som har dannet skrenter og stup. Fjellkammene er vanligvis delt av canyon-lignede daler. De viktigste av disse er Gaderdalen (Gaderská dolina) og Blatnicadalen (Blatnická dolina). Den lengste dalen er Ľubochnianska dolina på 25 kilometer. Det finnes mange karstformasjoner i det sørlige området, og grotten Harmanecká jaskyňa er en av de mest kjente i Slovakia.
Natur
Mesteparten av området er satt under beskyttelse siden 1973 (Veľká Fatra landskapsvernområde), og de mest verdifulle delene er innlemmet i Veľká Fatra nasjonalpark (opprettet 2002). Ruinene av borgene Blatnický hrad og Sklabinský hrad finnes i området. I tillegg finnes landsbyene Vlkolínec (Verdensarven), Liptovské Revúce, Ľubochňa og spabyen Turčianske Teplice her.
Tatjana Andrianova
Tatjana Valerjevna Andrianova (russisk: Татьяна Валерьевна Андрианова, født 10. desember 1979) er en russisk friidrettsutøver.
Hun representerte Russland under Sommer-OL 2008 i Beijing, hvor hun ble nummer 8 på 800 meter.
Wo finde ich den Mann
Wo finde ich den mann er et musikkalbum med Lill-Babs, utgitt i 2003.
Norgesmesterskapet i boksing 1938
Norgesmesterskapet i boksing 1938 ble arrangert i Turnhallen i Oslo 5.–6. mars.
Kongepokalen ble vunnet av Henry Tiller.
En time til
En time til er et musikkalbum med BokkeReidars Bluesband, utgitt i 2004.
Eksplosjon
En eksplosjon er en eksoterm kjemisk prosess som, når den forløper ved konstant volum, vil forårsake en meget hurtig og betydelig trykkøkning.
Ulike typer eksplosjoner
Det finnes flere ulike typer eksplosjoner:
Gjørol Munthe-Kaas
Gjørol Munthe-Kaas (født Flood 5. august 1892 i Kristiania, død 12. mai 1979 på Stabekk ) var en norsk forfatter og oversetter, og den første redaktøren for Norsk Ukeblad.
Liv og virke
Gjørol Munthe-Kaas kom som barn til Florø i 1896, og til Stavanger i 1904. I Stavanger drev faren apoteket Løven, hvor hun i 1910 var apotekerdisippel.
Hun bosatte seg i 1916 i sin fødeby Kristiania. I årene 1933–1936 var hun redaktør for Norsk Ukeblad fra dets første nummer.
Munthe-Kaas fikk i 1926 sin skjønnlitterære debut med novellesamlingen Blåskjell. Samlingen består av novellene Pinse, Aprilkveld og Blåskjell. Novellenes motiver er hentet fra Florø omkring århundreskiftet.
Hun oversatte også en rekke romaner, blant andre Det hendte i Savoyen av Margery Sharp og Kvinner må elske av Julia Hart Lyon.
Gjørol Munthe-Kaas ble bisatt 21. mai 1979 fra gamle kapell på Vestre gravlund i Oslo.
Sylvioidea
Sylvioidea er en stor overfamilie med sangfugler (Passeri) i infraordenen Passerida, som videre inngår i ordenen av spurvefugler (Passeriformes). Typearten er munk (Sylvia atricapilla), som er basal i slekten Sylvia. Gruppen, som er én av tre store grupper i Passerida, ble først foreslått av Sibley & Ahlquist (1990), men den er siden justert flere ganger. Artene som inngår i gruppen har en tilnærmet kosmopolitisk utbredelse, men det biologiske mangfoldet er mindre i Amerika enn i resten av verden. I vid forstand kalles medlemmer av denne gruppen også i alle enkelhet for sylvioider.
Taksonomi
Sylvioidea omhandler en rekke tallrike familier og teller mer enn 1 300 arter, men inndelingen som følger under er fortsatt omdiskutert. Dette gjelder spesielt for den såkalte sangergruppen, hvis inndeling følges av IOC World Bird List, men ikke av verken Birds of the World (som er synonym med Clementslisten), IUCNs rødliste eller Norsk Ornitologisk Forening.
Inndeling
Inndelingen følger i hovedsak Fregin, Haase, Olsson & Alström (2012) og Alström, Olsson & Fumin (2013), med justeringer i sangergruppen i henhold til Cai et al. (2019). Norske navn følger Norsk navnekomité for fugl og er i henhold til Syvertsen et al. (2008, 2017, 2020). Norske navn i parentes er ikke offisielle gruppenavn.
Mette Vågnes Eriksen
Mette Vågnes Eriksen (født 1968) er en norsk samfunnsøkonom. Fra 2018 er hun generalsekretær i Polyteknisk Forening. Hun har tidligere vært direktør for bærekraft i DNV GL, hatt stillingen som Vice President innen samfunnsansvar i solenergiselskapet REC og har flere år i Statkraft og SWECO bak seg.
Vågnes Eriksen har en M. Economics fra Universitetet i Oslo samt Global Leadership Program og Leading Digital Transformation fra INSEAD Executive. Hun er styremedlem i ZERO, medlem av juryen for Norwegian Tech Awards og medlem av innstillingsrådet for teknologi og innovasjon i Handelens Miljøfond. Hun har vært programstyremedlem i CLIMIT, styremedlem i PV Cycle og delegat til World Business Council for Sustainable Development (WBCSD), SolarPower Europe, Eurelectric samt NHO.
Cambarus acanthura
Cambarus acanthura er en art av ferskvannskreps (familie Cambaridae, underordenen eggbærereker) som inngår i den store gruppen av såkalte tifotkrepser. Gruppen omfatter nordlige ferskvannskreps, og det som på engelsk kalles «crayfish» eller «Cave crayfish». Den er en art av den tallrike slekten Cambarus.
Utbredelsen er begrenset med forekomster i elver og innsjøer i deler av Nord-Amerika.
Madiea Ghafoor
Madiea Ghafoor (født 9. september 1992 i Amsterdam i Nederland) er en nederlandsk friidrettsutøver som konkurrerer i sprintløp.
Hun representerte Nederland under Sommer-OL 2016 i Rio de Janeiro, der hun kun deltok i stafettene, uten å vinne medalje.
I november 2019 ble hun dømt av en tysk domstol til 8 og et halvt års fengsel for narkotikasmugling.
Tredje Stedje
Tredje Stedje er et musikkalbum med Olav Stedje, utgitt i 1982.
Kaare M. Bilden
Kaare Mikael Bilden (født 5. november 1976) er en norsk journalist og forfatter.
Bilden har jobbet blant annet i Radio Nova, NRK, Ny Tid (som debattredaktør), Dagsavisen og Morgenbladet.
Under SKUP-konferansen 2010 fikk han diplom og hederlig omtale fra Internasjonal Reporter, for reportasjen «M-pesa: Innovative Afrika» [1,2]. Bilden vant i 2003 prisen for årets beste lokalradioproduksjon, for dokumentarserien «Zulu-kaos-eskapaden» fra Sør-Afrika [3,4,5].
Heiernveien
Heiernveien (5, 15, 16 ) er en vei på Heiern i Ringerike.
Veien går fra Sætraveien ved Heiern, krysser elven Sogna, og går litt opp i terrenget på nordsiden av elven, der bl.a. «Mikkelsplassen» ligger. Veien ligger cirka 87 meter over havet på brua.
Canadas Grand Prix 2015
Canadas Grand Prix 2015 (offisielt navn: Formula 1 Grand Prix du Canada 2015) var et Formel 1-løp som ble arrangert 7. juni 2015 på Circuit Gilles Villeneuve i Montréal, Canada. Det var det syvende løpet i -sesongen, og det 52. Canadas Grand Prix. Løpet ble vunnet av Mercedes-føreren Lewis Hamilton, som startet fra pole position. Dette var Hamiltons fjerde seier for sesongen, og han økte dermed sin ledelse i mesterskapet. På andreplass kom hans teamkollega Nico Rosberg, mens Valtteri Bottas i Williams sikret seg tredjeplassen.
Løpet
Noter til tabellene:
Svetlana Kljuka
Svetlana Vasiljevna Kljuka (russisk: Светлана Васильевна Клюка, født 27. desember 1978) er en russisk friidrettsutøver.
Canadas Grand Prix 2015
Stillingen i mesterskapene etter løpet
Førermesterskapet
Konstruktørmesterskapet
Svetlana Kljuka
Hun representerte Russland under Sommer-OL 2008 i Beijing, hvor hun ble nummer 4 på 800 meter.
Acme (Indiana)
Acme er et kommunefritt område (unincorporated community) i Hamilton Township i Jackson County, i delstaten Indiana i USA.
Historie
Acme ble etablert 17. desember 1832. Acme kommer sannsynligvis fra et gresk ord som betyr "best". Et postkontor ble opprettet i Acme i 1884, og var i drift til 1891.
Maria Marusjka
Maria Marusjka er en norsk dramafilm fra 1973 regissert og skrevet av Oddvar Bull Tuhus. Hovedrollene spilles av Peter Lindgren, Anne Gullestad, Bente Cappelen og Pål Løkkeberg. Filmen er omskrevet fra Kjell Askildsens roman Omgivelser fra 1969.
Sawlu
Sawlu (burmesisk: စောလူး; også kalt Min Lulin မင်းလုလင် ; født 1038 eller 1049 i Bagan i det som i dag er Myanmar; død ca 21. april 1084 på øya Pyidawtha nær Magwe i samme område) var fra 11. april 1078 og til sin død konge av Bagan-riket.
Maria Marusjka
Filmen er et psykologisk drama om det uuttalte mellom mennesker.
Sawlu
Bakgrunn
Faren til Sawlu var kong Anawrahta (regjerte fra 1044 til 1078), som var grunnlegger av Bagan-riket. Han ble oppfostret av en amme fra folket mon, en kvinne av edel herkomst, og han vokste opp sammen med hennes sønn. De to ble nære venner.
Maria Marusjka
Handling
Fyrvokter Ewert Manngård (Peter Lindgren), tidligere sjømann, har slått seg ned på en øy i havgapet og vokter Sørlandskysten. Han bor på fyrvokterøya sammen med kona og datteren. Hele tiden bærer han med seg minnet om yngre dager til sjøs og om Maria Marusjka, havnekneipens dronning med kvinnelig varme og forståelse. Minnet om henne overvintrer i hans sinn ute på den isolerte øya, mens kone Maria langsomt mister sin ungdoms første skjønnhet. Og Marit, datteren, har forlengst begynt å ferdes på fastlandet på grunn av sin skolegang.
Sawlu
Regjering
Etter at Sawlu etterfulgte sin far på kongetronen, utnevnte han sin venn til guvernør av Pegu sør i Bagan-riket, som var bebodd av mon-folket, og som var blitt erobret av faren tyve år tidligere. Sawlu syntes ikke å være særlig dyktig i regjeringens kunster, noe som guvernøren la merket til under sine mange besøk ved hoffet, og som han prøvde å utnytte til fordel for mon-folkets større uavhengighet.
Bruddet mellom de to barndomsvenner synes å ha forløpt dramatisk, hvis man kan stole på det som beskriver i hoffkrøniken. Under et treningspill vant guvernøren over kongen, og ble så til de grader fylt av stolthet og skryt at kong Sawlu irritert spurte ham at hvis han virkelig var så overlegen, hvorfor gjorde han ikke opprør.
Guvernøren vendte så tilbake til Pegu og begynte der å forberede seg på å gå til opprør. Med en styrke mon-soldater seilte han opp floden Irrawaddy og befestet en stilling på en øy noe utyenfor Bagan. Sawlu kalte sin fars gamle general Kyanzittha tilbake fra landflyktighet, og marsjerte langs floden for å møte guvernøren. Kong Sawlu ble utlålmodig, og mot general Kyanzitthas advarsler angrep han guvernørens godt befestede stillinger. Burmanerne ble omringet og kongen tatt til fange.
Maria Marusjka
Handling
Datteren på sin side finner i forfatteren et mål for sin livslengsel og sine erotiske drømmer. Moren begynner å føle kvinnen i seg livne til, og fyrvokteren tyr til ølet når han begynner å få problemer med herredømmet og hustukten.
Sawlu
Regjering
Et tilbud fra Kyanzittha om å komme ham til unnsetning, avviste kongen av ren redsel. Han troddee han ville være trygg hos sin gamle venn, men fryktet at general Kyanzittha ville myrde ham. Men det var det motsatte som skjedde: Guvernøren lot kongen drepe for å forhindre ytterligere redningsforsøk. Hans styrke ble likevel beseiret av general Kyanzittha, og guvernøren drept av et pilskudd under kampen.
Maria Marusjka
Handling
Strøms nærvær på øya avdekker skjulte konflikter i familien.
Sawlu
Regjering
Kyanzittha ble valgt til etterfølger etter den udugelige kong Sawlu og besteg Bagans trone i 1084.
Maria Marusjka
Anmeldelser
Aftenpostens, Arbeiderbladets og Dagbladets anmeldere var noe delt i synet på filmen da den ble lansert. Aftenpostens anmelder gav den god omtale og berømmet særlig skuespillerne. Han skrev blant annet at: «Med sine begrensninger i rom, tid og persongalleri er "Maria Marusjka" en film som krever meget av skuespillerne, og alle holder mål. Lindgren tegner et livaktig portrett av den autoritære pater familias i kjeledress og skyggelue, en lukket og oppfarende mann med nerveproblemer han ikke vil vedkjenne seg». Om de andre skrev han følgende: «Anne Gullestad får frem både det passive og jordnære, varme hos hans kone, Bente Cappelen er frisk og spontan i sitt spill som den unge piken. Løkkeberg lager en gode studie av forfatteren, den profesjonelle iaktager som utnytter andre i yrkesøyemed». Arbeiderbladets Bjørn Granum var mere blandet i sitt syn og skrev følgende: «...det hele har en tendens til å bli noe grått, dvaskt og temeramentsløst. De hyppige oppgjørsscenene virker forresten underlig tafatte rent regimessig». Men han brukte også ord som «bunn hederlig» og «solid arbeid» om filmen.
I likhet med Aftenpostens anmelder gav Dagbladets anmelder skuespillerne gode skussmål. Under tittelen «Prosa med kikkertlinser» skrev Dagbladet blant annet: «Det er en fornøyelse å følge Anne Gullestads diskré og fine tolkning av (fyrvokterens) hustru, preget av isolasjon og trøstesløst samvær med sin sære og innesluttede ektemann».
Priser
Tuhus ble i 1974 tildelt Filmkritikerprisen for sin regi av denne filmen.
Reklamebyrå
Et reklamebyrå er en virksomhet som leverer tjenester og produkter innen markedskommunikasjon og reklame. Kundene er i første rekke kommersielle virksomheter som driver markedsføring av produkter og tjenester, ideelle organisasjoner, offentlige foretak og institusjoner og andre som trenger hjelp til å planlegge og gjennomføre profesjonell audiovisuell, verbal og visuell kommunikasjon overfor bestemte målgrupper. Oppdragene kan derfor omfatte alt fra internasjonale reklamekampanjer og grafisk og annen profilering til klistremerker, annonseutforming og webdesign. Yrkesgrupper som arbeider i et reklamebyrå, er blant annet markedsøkonomer, tekstforfattere, AD-er og grafiske designere.
I Norge
Reklamebyråforeningen i Norge ble stiftet i 1911. Den gikk i 2003 sammen med Kreativt Forum (stiftet i 1967) til en ny forening for alle som arbeider med kommersiell kommunikasjon.
Bab’s Matinee Idol
Bab's Matinee Idol er en amerikansk stumfilm fra 1917, regissert av J. Searle Dawley.
Handling
Bab er forelsket i Adrian, en skuespiller, og gyb klipper bildet hans ut av en avis og tilber det. En epidemi av meslinger bryter løs kort tid senere, og Bab blir sendt hjem. Noen dager senere låner Bab penger for å se en forestilling som Adrian skal delta på. Hun skriver en melding til ham, og han inviterer henne inn i garderoben hans.
Men Bab oppdager at med mindre showet får mer publisitet og besøkende, kommer hele oppstillingen til å stenge. Hun avtaler at Adrian skal søke arbeid ved en ammunisjonsfabrikk drevet av faren hennes. Bab oppdager også at Adrian allerede er gift med en annen kvinne, og derfor ikke kan begynne noe nytt forhold med Bab.
Nordlands fylkesvåpen
Nordlands fylkesvåpen er fylkesvåpenet til Nordland fylke. Det har gull bunn med en svart båt med mast og råseil.
Den første fylkesordføreren i Nordland etter at embetet ble opprettet 1. januar 1963, Haakon O. Wika (f. 1899-1981), som tok initiativ til at Nordland fylke burde ha et fylkesvåpen. Wika, som også var ordfører i Vega kommune, tenkte seg først nordlandsbåten som motiv i kommunevåpenet for Vega, men mente etter hvert at nordlandsbåten passet bedre i fylkesvåpenet for Nordland.
Våren 1963 ba fylkesutvalget Fylkesmannen i Nordland, Bue Fjermeros (1912-2000), "om å ta opp arbeidet med å få fastsatt et fylkesvåpen for Nordland". Fylkesmannen ga heraldiker, kunstner og førstearkivar ved Riksarkivet Hallvard Trætteberg (1898-1987) oppdraget med å utforme "våpenskjold, flagg og segl". Trætteberg fremmet to forslag; ett med nordlandsbåten, ett med en tørrfisk. Fylkesutvalget behandlet forslagene i møte 7. august 1963 og "ble stående med båten i sort på gull som den beste løsningen", slik fylkesordfører H. O. Wika hadde forslått.
Etter reglene om utforming av våpenskjold for kommuner og fylkeskommuner kommune, kan våpenskjoldet bestå av ett motiv, en farge og ett metall. Reglene var utformet av Trætteberg selv og akseptert av Riksarkivet. Han er opphavsmann til nesten femti våpen for kommuner og fylkeskommuner.
Fylkestinget vedtok 5. desember 1963 fylkesvåpenet, med følgende beskrivelse:
"På gull bunn en svart nordlandsbåt med mast og råseil".
Ved Kronprinsregentens resolusjon 15. januar 1965 ble fylkesvåpen, fylkesflagg og segl fastsatt. Før vedtaket grep Riksarkivaren inn i prosessen, slik at betegnelsen "nordlandsbåt" ble endret til "båt", fordi Riksarkivaren mente at en nordlandsbåt ville kreve en mer detaljert tegning enn hva heraldikkens regler tilsa og at disse reglene heller ikke tillater angivelse av "lokalt bestemte (båt-)typer". Dermed ble beskrivelsen "På gull bunn en svart båt med mast og råseil". Beskrivelsen av fylkesflagget er den samme, men "gull" er erstattet med "gul".
Utformingen av båten ble likevel ikke endret, det er fortsatt en nordlandsbåt slik fylkestinget bestemte i 1963.
Da fylkeskommunen ble etablert som eget, folkevalgt forvaltningsorgan etter fylkestingsvalget i 1975 overtok fylkeskommunen bruken fylkesvåpenet.
I 1990 presiserte Riksarkivet i et brev til fylkeskommunen at gull i fylkesvåpenet kan gjengis som gult og med en tynn konturstrek rundt våpenskjoldet. I trykk skal Panton 116 brukes for gull/gult.
De originale tegningene til Nordlands fylkesvåpen, flagg og segl oppbevares av Riksarkivet.
''Sitatene er hentet fra Nordland fylkestings forhandlinger 1963, sak. 65 og Det kongelige kommunal- og arbeidsdepartementets brev av 15. januar 1965.''
Fylkesrådet i Nordland vedtok i august 2014 Forskrift for bruk av Nordland fylkeskommunes våpen og logo.
Adriana Crăciun
Adriana-Gabriela Crăciun (født Țăcălie; 29. januar 1989 i Slatina) er en rumensk håndballspiller, som spiller for den rumenske klubben Măgura Cisnădie og det rumenske landslaget.
Laura de Witte
Laura de Witte (født 7. august 1995) er en nederlandsk friidrettsutøver som konkurrerer i sprintløp.
Hun representerte Nederland under Sommer-OL 2016 i Rio de Janeiro, der hun kun deltok i stafettene, uten å vinne medalje.
Hun deltok på Nederlands lag som kom på 6. plass på 4 × 400 meter under Sommer-OL 2020 i Tokyo.
Egyptisk blått
Egyptisk blått eller kalsiumkobbersilikat (CaCuSi4O10 eller CaO·CuO·4SiO2), er et pigment benyttet av egypterene i tusenvis av år. Det regnes som det første syntetiske pigment. Pigmentet ble av romerne kalt caeruleum. Vitruvius skildrer i sitt verk De architectura hvordan det ble produsert ved å male sand, kobber og natron og varme opp blandingen, formet som små kuler, i en ovn. Man trenger dessuten kalk i produksjonen, men trolig benyttet egypterene en kalkrik sand. Etter romertiden ble ikke egyptisk blått brukt lenger og hvordan man fremstilte det ble glemt.
Skiballett
Skiballett  var en freestyle-disiplin som det ble konkurrert i fra sent på 1960-tallet til 2000.
Egyptisk blått
I Colour Index (C.I.) har egyptisk blått navnet 'Pigment Blue 31 og nummeret 77437.
Skiballett
Grenen var en del av fremveksten i freestylemiljøet, og sammen med kulekjøring, hopp og andre øvelser fikk den innpass hos det internasjonale skiforbundet (FIS) i 1979. Etter 1979 ble det arrangert organiserte konkurranser, verdenscup og verdensmesterskap i øvelsen.
Utførelse
Øvelsen handlet om å kjøre ned en slak og jevn bakke mens man utførte et akrobatisk og kunstferdig program med hopp, piruetter og sammenbindende steg til musikk. Dommerne ga så poeng for vanskelighetsgrad og kunstnerisk utførelse, akkurat som i kunstløp. Utøverne hadde 90 sekunder på seg til å gjennomføre sin øvelse.
Konkurranser
Etter at kulekjøring fikk status som offisiell OL-øvelse i 1992 og hopp i 1994, begynte øvelsen sakte å dø ut. I 1998 ble det siste verdenscuprennet arrangert, og i 2000 ble øvelsen formelt lagt ned av FIS.
Olympisk demonstrasjonsport
Skiballett var en demonstrasjonsport under vinter-OL i 1988 i Calgary og 1992 i Albertville.
Rune Kristiansen
Rune Kristiansen fra Norge regnes som en av tidenes beste utøvere i skiballett. Han vant gull under VM i freestyle 1995 og tok bronse under Vinter-OL 1988 og sølv under Vinter-OL 1992 da øvelsen var med som demonstrasjonsport. Han tok totalt 38 verdenscupseire og ble norsk mester i 1985, 1986, 1987, 1988, 1989, 1990, 1992 og 1993.
Lisanne de Witte
Lisanne de Witte (født 10. september 1992) er en nederlandsk friidrettsutøver som konkurrerer i sprintløp.
Hun deltok på Nederlands lag som kom på 6. plass på 4 × 400 meter under Sommer-OL 2020 i Tokyo.
Kapil Deo Kamat
Kapil Deo Kamat (कपिल देव कामत; født 11. mai 1951 i distriktet Madhubani i Bihar i Britisk India, død 16. oktober 2020) var en indisk politiker. Han var minister for Panchayati Raj Department i Bihars regjering. Han var også medlem av Bihars lovgivende forsamling for valgkretsen Babubarhi.
Liv og virke
Kapil Deo Kamat var sønn av Late Anokhi Kamat. I oktober 2005 stilte han til valg i Bihar som kandidat for partiet Janta Dal i valgkretsen Babubarhi og vant. Da han stilte opp på nytt i 2010 tapte han fot Uma Kant Yadav fra Rashtriya Janata Dal. I 2015 gikk det bedre, han ble valgt og ble så minister for Panchayati Raj Department i Bihars regjering.
Han døde av Covid-19 den 16. oktober 2020.
Guvernørvalget i Oregon i 1950
Guvernørvalget i Oregon i 1950 fant sted 7. november 1950. Den sittende republikanske kandidaten Douglas McKay beseiret den demokratiske kandidaten Austin F. Flegel og ble gjennvalgt.
Bakgrunn
McKay hadde blitt valgt ved det ekstra guvernørvalget i Oregon i 1948 som erstatter for den midlertidige guvernøren John Hubert Hall. Hall, som leder for representantene hus i Oregon, hadde etterfulgt som guvernør etter dødsfallene til guvernør Earl Snell, Oregon Secretary of State Robert S. Farrell, Jr., og president for delstatssenatet i Oregon Marshall E. Cornett i en flystyrt 30. oktober 1947.
Kampagne
I hans forsøk på gjenvalg, møtte McKay ikke noe motstand ved republikanerne primærvalg. Ved det demokratiske primærvalget, hadde Portland-advokat og delstatssenator Austin F. Flegel beseiret Oregons finansråd Walter J. Pearson og tidligere delstatssenator og demokratisk kandidat ved guvernørvalgene i 1942 og 1948: Lew Wallace. Ved valget beseiret McKay utfordreren Flegel med en margin på nesten 2 til 1.
McKay gikk av mindre enn to år i sin periode for å bli innenriksminister under president Dwight Eisenhower.
Republikanerne beholdt guvernørposten.
Adelina Pastor
Adelina Pastor (født 5. mai 1993) er en rumensk friidrettsutøver som konkurrerer i sprintløp.
Hun representerte Romania under Sommer-OL 2016 i Rio de Janeiro, der hun kun deltok i stafettene, uten å vinne medalje.
Vitenskapsåret 1615
Vitenskapsåret 1615 er en oversikt over hendelser, prisvinnere, fødte og avdøde personer med tilknytning til vitenskap i 1615.
VM i friidrett 1995 – Spydkast kvinner
Dette er de offisielle resultatene for øvelsen Spydkast kvinner ved VM i friidrett 1995 som ble avholdt i Göteborg, Sverige den 6. august og 8. august med 31 deltagere.
Norge var ikke representert i øvelsen.
Cambarus hamulatus
Cambarus hamulatus  er en art av ferskvannskreps eller «hulekreps» av slekten av ferskvannskreps (familie Cambaridae, orden Reptantia) som inngår i den store gruppen av såkalte tifotkrepser. Dette er en av i alt om lag 100 arter i slekten med det som på engelsk kalles enten bare «crayfish», eller «cave crayfish».
Utbredelsen er begrenset med forekomster i elver og innsjøer i deler av Nord-Amerika.
Taksonomisk plassering
En moderne oppdatering av systematikken gis her med basis i WoRMS-databasens systematikk fra 2013.
Menneskedrevet sporvei
Bakgrunn
Jernbanens historie har sin begynnelse i de europeiske gruvene på midten av 1500-tallet da det ble lagt ut parallelle planker man rullet gruvevogner på. Ofte hendt det gjennom bruk av arbeidskraft når gruvearbeidere skulle dytte og trekke vognene gjennom de trange gruvesjaktene og ut til transportørene. Hestene var også brukt som trekkraft, men dette var etter innføringen av støpejernskinner eller metallplater av støpejern hamret ovenpå treplankene i 1700-tallet. Med dette var det mulig å frakte større lastvekt på vognene. Den første kjente illustrasjonen av jernbane med flenshjul under drift ute i friluft kom fra året 1752, som viser en mann skyvet en stor firehjuls vogn nedover en vegstrekning ved side av hestevogner i Bath. Det var lagt ut en trallebane eller vognbane (waggonway på engelsk) i 1731 av Ralph Allen mellom steinbruddet i Combe Down og elven Avon ved byen Bath. Denne banen utnyttet tyngdekraften ved å være på en svakt skrående veg, så vognmannen som fulgt med, bare trengt å skyve den nedover. Banen ble nedlagt i 1764 etter steinbruddet ble stengt.
De fleste baner fram til damplokomotivets ankomsten i 1830-tallet var som en regel hestebaner fordi det var aldri mangel på hester på det europeiske kontinentet, og menneskekraft var bare brukt i forbindelse med håndtering av vognene fremfor å tjene som trekkraft. Det økte lastevolumet på vognene på friksjonsfrie skinner som ikke bare gjort det mulig å bruke mindre trekkraft, manuelt som mekanisk, enn på kjøreveger, men også tillatt større vektfordeling ovenpå bakken, mente at man måtte ha større trekkraft. En typisk hestedrevne jernbane så lange tog av sammenkoblede vogner trukket av en eller to hester. I den siste halvdelen av 1800-tallet hadde dampkraft overtatt, men det var fremdeles et behov for jernbane til gruveanlegg, steinbrudd, fabrikkanlegg etc., som ikke krevde mye av transportmiddelet. Jernbanebygging hadde blitt krevende og kostbart, spesielt i møte med terrenget som på mange steder kan være ufremkommelig uten omfattende anleggsarbeid som medførte ekstrautgifter.
Herman Wedel-Jarlsberg (1818–1888)
Herman baron Wedel-Jarlsberg til Bogstad (født 23. mars 1818, død 3. august 1888) var en norsk baron og hoffjegermester.
Menneskedrevet sporvei
Bakgrunn
Franskmannen Paul Decauville som arbeidet som ingeniør i et mekanisk verksted i Évry-Petit-Bourg, i departementet Seine-et-Oise, kom i året 1876 med et revolusjonerende konsept; sammensatte jernbaneseksjoner med sviller og skinner i komplette sett som med dagens modelljernbane. En prefabrikkert seksjon enten var 5 eller 8,25 meter lang og opptil 1,25 meter bredt, med en sporvidde på 400 til 610 millimeter, og så lettvektet at seksjonen kan flyttes med manuell kraft som på hesterygg. Dette kalles «Decauville-systemet», som ble svært populært for industri- og militærformål, men også for persontransportformål hvor tradisjonell jernbane ville ha blitt for kostbart. Ved å bytte om til moduler på 5, 3 og 1,25 meter ble det enkelt å transportere, montere og demontere en hel jernbanestrekning nesten for hånd. Med dette systemet var det mulig å bare legge ut jernbane dit hvor som helst til hvilken som helst oppdrag fra anleggsarbeid til passasjerbefordring.
Det var også en viss frihet i alternativene innenfor trekkraft, ettersom mindre baner med dette systemet eller større baner i ulendte skogsterreng bare trengte menneskekraft, spesielt med assistanse av tyngdekraften. I mer utviklede land hadde teknologien bak damplokomotivet avanserte inntil punktet at man kunne bygge svære monstrøse lokomotiver eller meget små damplokomotiver i sammenligning. I mindre utviklede land hvor det enten ikke var en sterk industri eller var for fattig for større infrastrukturbygging, kom Decauvillesystemet til sin rette i opprettelse av industribane, gruvebane, godsbane og i slutten passasjerfraktbane.
Herman Wedel-Jarlsberg (1818–1888)
Han var sønn av lensgreve Johan Caspar Herman Wedel Jarlsberg og Karen Christiane Andrea Anker. I 1854 arvet han Bogstad. 5. august 1860 ble han første hoffjegermester ved det norske hoff.
Menneskedrevet sporvei
Japan
På de japanske øyene er dette unike transportmiddelet betegnet som jinsha kidō (人車軌道) eller jinsha tetsudō (人車鉄道), som oversettes til menneskedrevet vognbane/jernbane. Flere dusin mindre sporveisnett/jernbanenett hadde blitt åpnet i Japan ettersom private og lokale interesser villet etablere lokale jernbaner uten å ha den nødvendige finansielle startkapitalen. Ettersom maskinkraft var fremdeles kostbart, var lokal manuell kraft tatt i bruk, men hestehold var kostbart i et land hvor det ikke var mange hester fra før. Flere lokale selskaper som ofte var arrangert av lokalmyndigheter i samarbeid med private investorer, benyttet trekkokser, gyusha kidō som betyr «oksetrukket vognbane». På Shikoku var en bane åpnet med hunder som trekkraft, dette het kensha tetsudō, dvs. hundetrukket vognbane. Men den meste praktiske og tilgjengelige kilden for manuell kraft var kulier som var billig i hyring ettersom arbeidslønnen for en japansk kuli bare var en brøkdel av arbeidslønnen i mer utviklede land.
Herman Wedel-Jarlsberg (1818–1888)
19. desember 1849 giftet han seg med Catharine (Ninni) Conradine Wilhelmine Heftye (1827–1897). De fikk flere barn.
Menneskedrevet sporvei
Japan
I midten av 1880-tallet var det nasjonale jernbanenettet mellom de større befolkningssentre på de japanske øyene ferdigbygd, det som gjensto var å høste gevinstene som oppsto gjennom den massive utbyggingen over hele landet. Etter å ha fullførte den første fasen i moderniseringen av landet var det på tid å redusere den utenlandske andelen i eksperter innenfor administrasjon, industri og infrastruktur ved å fostre fram egne ekspertise som skulle overta etter de utenlandske ekspertene. Den keiserlige regjeringen stimulerte utskiftingen ved å involvere samfunnet i større grad, det første privatdrevne jernbaneselskapet, Nippon Tetsudō Kaisha ble stiftet i 1881 som det første skrittet.
Verdenscupen i alpint 2008/09
Sesongen 2008/09 i verdenscupen i alpint begynte 26. oktober 2008 i Sölden og ble avsluttet 15. mars 2009 i Åre. Det ble kjørt 36 renn for herrer og 35 for damer.
Menneskedrevet sporvei
Japan
Kapitalrike lokalmenn begynte å investere sine formuer i den nasjonale utbyggingen først og fremst for å stimulere fram økonomisk vekst. Økonomien i Japan hadde stabilisert seg etter det turbulente 1870-tallet, og da jordbruksnæringen moderniseres og rasjonaliseres skulle man ikke bare se en vekst i fødevarer, men også økonomiske vekst i uante høyder. To tredjedeler av den japanske eksport besto av råsilke, risen og teen. Industrialiseringen oppsto ut av de skapte økonomiske midler gjennom jordbruk, og markedskreftene etter hvert fikk frie hender, om enn i tett samarbeid med staten. Dermed spredte utbyggingen seg ut fra byene og de viktige regionene dypere inn i det japanske innlandet. Ett nytt jernbanenettverk oppsto, keiben tetsudō (lett jernbane) med trallebaner, mindre lokalbaner og sporvei. I to omganger spredte lokaljernbanen seg over hele landet i løpet av perioden fra 1887 til 1922.
Babette
Babette er en amerikansk stumfilm fra 1917, regissert av Charles Brabin.
Handling
Babette bor sammen med faren sin, en fangevokter og bøddelen ved fengselet på La Fourche. Raveau, en kriminell, kommer til slottet og møter Babette. Hennes uskyldige og naive væremåte får Raveau til å innse at livsformen hans bare er et tomt skall. Han returnerer til og med et halskjede som en turist hadde mistet. Senere innser han og Babette sin kjærlighet til hverandre, og bryllupet deres feires med mye pomp og prakt.
Menneskedrevet sporvei
Japan
Den første sporveien med menneskekraft var lokalbanen mellom Sendai jernbanestasjon og Miyagi på dagens Sendai havn etter åpningen i mars 1882, jernbaneselskapet byttet om til hestetrekking i desember det samme året. Den andre sporveien med menneskekraft (Fujida Yazu Kanaki, (藤枝焼津間軌道会社)) ble åpnet i 1891 som den første av til sammen 29 kjente sporveibaner som var menneskedrevet, den siste, Shiromi Kido (銀鏡軌道), ble åpnet den 20. januar 1932. Mindre baner ned til bare 1 kilometer i sin strekning var ikke uvanlig, men noen av de største sporveiene var opptil 30 kilometer lang som Utsunomiya sporvei (også kjent som Tobu Otani-linjen). Mesteparten av skinnegangene for disse sporveiene hadde sporvidde på 610mm (2 engelsk fot) eller 762mm (2,6 engelsk fot), men en sporvei som opererte innenfor byen Ebetsu hadde sporvidde på 1067mm. Lønnsomheten i beste fall var marginalt ettersom sporveiene først og fremst var bygd og opererte så billig som mulig for marginale økonomiske vinninger.
Babette
Handling
Men Guinard, en detektiv, dukker snart opp. Så Raveau overbeviser sin kone om at de burde reise sin vei sammen. De unnslipper dermed Guinard. I Montmartre blir Babette snart gravid, og Raveau sliter med å tjene nok penger for å støtte dem - så han begynner å stjele penger igjen. Guinard dukker opp igjen kort etter at babyen deres har blitt født, men Raveau ønsker ikke at Babette skal få vite om forbrytelsene hans.
Menneskedrevet sporvei
Japan
Etter 1922 skulle statsjernbaneadministrasjonen overta mye av det administrative ansvaret for samtidige privatbaner og dermed forsørge det finansielle behovet mens lokalsamfunnene som hadde vært entusiastisk i 1890-1920 perioden omkring bygging av lokaljernbane, mistet interessen. Man hadde vært alene om å finansiere jernbanebyggingen og operasjonsdriften på «sine» sporveier, og dermed var bruk av arbeidsfolk som trekkraft foretrukket fra et økonomisk perspektiv. Lettvektskjøretøyer med motordrift overtok, og da veiutbyggingen skjøt fart utover det tjuende århundret skulle bil og buss overta mye av den lokale passasjertrafikken. Ettersom flere av sporveiene lå omkring eller i befolkningssentre som kido (sporvei) var de raskt modernisert bort fra den opprinnelige formen ved starten.
Disse kido sporveiene enten var hestetrukket (basha tetsudō) eller menneskedrevet fram til innføringen av mekanisk kraft i den første halvdelen av 1900-tallet. I 1913 var den gjennomsnittlige byggekostnaden per kilometer ved bruk av 762mm sporvidde på 21,000 yen, to tredjedeler av byggekostnaden på 34,000 yen ved bruk av 1067mm. For de fleste lokalsamfunnene som ønsket lokalbaner for egne fortjeneste, var dette utenfor rekkevidden, dermed gikk de lokale jernbanebyggerne til ekstreme skritt for å holde ned byggekostnadene. Passasjerbefordring ble et mål i seg selv fremfor godstransport ettersom man bevisst valgt å knytte seg til kommunikasjonssentre og bygge opp en forstadstrafikk mellom landsbyene og byene.
Passasjervogn
Den japanske jinsha tetsudō passasjervognen til tross for sin størrelse var en meget sofistikert vognkonstruksjon med polstrede sittebenker i et lukket rom med glassvinduer. Den har springfjær montert på hjulunderstellet for å gjøre det mer komfortable for reisende som bare trengte å gå inn gjennom en bakdør. En amerikansk turist som hadde reist på Atami Jinsha-banen i året 1903, omtalte disse vognene som «skobokser» (shoe boxes). For amerikaneren som en storvoksne mann var opplevelsen i den trange vognen ubehagelig, ifølge hans reiseberetning var det som å sitte i «et leketøy ment for barn». Størrelsen varierer litt fra sporvei til sporvei, men passasjervognene vanligvis er litt lengre enn sin bredde. Passasjervognen på Matsuyama sporvei var 1,82 meter lang og 1,21 meter bred med plass for åtte passasjerer.
Det er liten forskjell mellom vognene i oppbygging når passasjerene fikk tilbud om å reise i 1. klasse, 2. klasse og 3. klasse. Forskjellen lå i det tillate antallet på sitteplasser. Disse med 1. klasse-billett får mer albuerom i forholdet til disse med 3. klasse-billett som må sitte trangt i vognen. Passasjervognen hadde plass for 4 til 6 passasjerer, men det var ikke uvanlig med åtte passasjerer.
Den typiske besetningen for passasjervognen som regel var på tre menn som måtte være topptrent for arbeidet hvor man må gripe tak i de horisontale håndtakene på endeveggene forut og bak, for å skyve og trekke. Det kan variere litt fra en enslig mann til fire menn gitt lengden og bakkeprofilen på banestrekningen. Ettersom mange av sporveiene i Japan dels var tyngdekraftdrevet, må løperne hoppe opp på stigbrett mot endeveggene for å følge med, og betjente bremsene som ofte bare var et håndbrekk. Ifølge den amerikanske turisten var ferden nedover bakkene ikke lite halsbrekkende, spesielt for disse som reiste med 3. klasse-vognene.
Mandsjuria
Etter utbruddet av den russisk-japanske krigen i 1904 rykket japanske hærer inn på det kinesiske innlandet i Mandsjuria fra den koreanske halvøya hvor de konfronterte den russiske armeen. I skyggen av sammenstøtene startet det japanske militæret et omfattende logistisk apparat basert på jernbane, enten ved å legge ut krigsjernbane (Feldbahn, feltbane på tysk) etter tysk mønster eller overta erobrede jernbanetraseer. Den japanske armeen avansert så raskt at man var nødt til å følge etter i voksende tempo, og en jernbane var anlagt mellom Antung (Dandong i dag) og Fenghuangshang med samlet lengde på over 30 engelsk mil (48-50 kilometer). I mangel på lokomotiver som ikke kunne fraktes framover lik raskt, ble lokale menn enten hyret eller tvunget til å dytte og trekke forsyningstogene. Soldater var også utkommandert for å slutte seg til kuliene. Russerne hadde latt merke til at japanerne benyttet smal sporvidde på enten 600mm eller 1067mm og dermed arrogant trodde man bare trengte å ødelegge eller evakuere lokomotiver på sin jernbane som hadde bred sporvidde på 1520 mm.
Det var en feil. Så snart japanerne kom til det første stasjonsområdet som kom under disses kontroll, som Dalny (Dalien i dag) på Liaodong-halvøya, ble samtidige jernbanevogner tatt i bruk. På meget kort varsel klarte japanerne å sende ut de første forsyningstog ved å hente inn lokal arbeidskraft, for hver vogn var åtte menn utplassert på hver side med ekstra menn om bord for bremstjeneste. Store tog på opptil førti vogner var sett på traseene i ukene før arbeidslag fra Japan begynte sporendringsarbeidet fra 1520mm til 1067mm. Dermed kunne lokomotiver skipes inn fra Japan.
Taiwan
På øya Formosa, dagens Taiwan hadde menneskedrevne sporvei eller jernbane oppstått så tidlig som i 1870-tallet. Disse kommersielle sporveiene var kalt lett jernbanelinje (Tradisjonell kinesisk: 輕便線; Hanyu Pinyin: qīngbiàn-xiàn), hånddrevet sporvei (手押軌道; shǒuyā guǐdào), eller hånddrevet sporvogn (手押臺車; shǒuyā táichē). Under det japanske fremmedstyret ble det utbygd et stort antall nettverk på øya, i året 1933 var over femti jernbanelinjer etablert med 1,292 kilometer spor til gods- og passasjerfrakt. Meste av linjene var beregnet på godsfrakt i 1895 til 1940-tallet, stort sett basert på smalspor og enkelte vogndesign som ofte var ikke mer enn traller eller plattformer med hjulgang. En slik vogn som kunne frakte både gods og passasjer hadde høye staver som kulier kan grepet for å skyve fra bak, på begge ender.
Den første sporveien basert på manuell kraft fra mennesker som var åpnet i «den japanske perioden», i desember 1895 mellom Tainan og Kaohsiung. De fleste linjene var reist langs vannløp og på svake skånede terreng så man kan ta fordelen av tyngdekraften på vei nedover uten å bli for bratt for å skyve vognene oppover. Jernbanebyggerne dermed anlagte viadukter, bruer og reiste traseer for å utnytte bakkeprofilen langs den tiltenkte banestrekningen, og endog reiste taubruer over elveløp. I senere tid ble de fleste sporveiene nedlagt til fordel for bilveger og maskindrevne tog.
Korea
Liknende sporvei med kulier som trekkraft var opprettet av japanske investorer blant annet på øya Jeju, under den japanske okkupasjonen av Korea-halvøya fram til 1945. Jeju sporvei som hadde en sporvidde på 610mm, var 57 kilometer lang som en kystbane på den nordre delen av øya mellom Jeju og andre tettsteder. Den japanske investoren Yamatomo Masatoshi hadde håpt å kopiere den samme effekten som i Japan ved å forenkle transport av sjømat, jordbruksvarer og personfrakt. Men byggingen som hadde pågått i nesten ett år fra 5. november 1928 til åpningen 6. september 1929, var etterfulgt av en meget kort virksomhetsperiode på mindre enn to år. Lokalbanen ble nedlagt i 16. september 1931.
Kambodsja
Under den kambodsjanske borgerkrigen 1968-1975 ble jernbanen deaktivert for lang tid, og i mangel på egnede lokaltransport med ledige skinneganger rundt byene Battambang og Poipet valgt lokalfolk å bygge sine egne «tog». Disse har betegnelsesordet norry eller norri (ណូរី på khmerisk) som khmerisk låneord fra fransk camion som betyr lastebil. Men et mer populært kallenavn har også blitt tatt i bruk, «bambus-tog» ettersom lokale materialer som bambus var brukt for å bygge en bred plattform man simpelt festet et par hjulgang på.
Med lokale ressurser kunne de lokalbebodde konstruere sine egne tog som er så lettbygd, at disse trallene kan flyttes på og av sporet med håndkraft. Det kunne ta liten tid for å sette trallen på sporet, først ved å sette to frittstående hjulaksler og så satt den flate trallen som i nyere tid hadde fått metallramme, ovenpå disse.
Ettersom skinnegangene (metersporvidde) var etterlatt til seg selv fram til fredens retur i 1990-tallet, var norri-trallene et populært transportmiddel for person- og godsfrakt. Disse var menneskedrevet hvor stangen fra båtbruk var adoptert som hjelpemiddel. Som på en båt på de kambodsjanske elvene og innsjøene skyvet man fra seg med stangen for å gi trallen fart på skinnene. I nyere tid ble denne teknikken erstattet med motorkraft ved å montere små motorer tatt fra mopeder eller traktorer.