cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Hailin
Hailin (kinesisk: 海林; pinyin: Hǎilín) er et byfylke i provinsen Heilongjiang i Folkerepublikken Kina. Det ligger i byprefekturet Mudanjiang.
Kulturminner
Gamle bygninger tilknyttet den kinesiske østjernbanen (Zhongdong tielu jianzhuqun, 中东铁路建筑群) ble i 2006 tilføyd på Folkerepublikken Kinas liste over kulturminner.
Samferdsel
Kinas riksvei 301 går fra Suifenhe via blant annet Mudanjiang, Harbin og Qiqihar til Manzhouli i Indre Mongolia.
Thoothukudi
Thoothukudi (தூத்துக்குடி på tamil), også kjent som Tuticorin, er en by i Indias delstat Tamil Nadu.
Byen er også kjent som Perlebyen. Den er en av Indias eldste byer med en historie som går tilbake til 500-tallet f.Kr.
Thoothukudi er kjent for perlefisking og skipsbygging. Den var Pandya kongedømmets havneby, og paravanernes hovedby.
Suifenhe
Suifenhe (kinesisk: 绥芬河; pinyin: Suífēnhé) er et byfylke i provinsen Heilongjiang i Folkerepublikken Kina. Det ligger i byprefekturet Mudanjiang.
Befolkningen var i 2020 på ca 100,000 hjemmehørende innbyggere, men i tillegg turde regnes minst 50.000 med bostedsdokumenter til annet sted.
Beskrivelse
Navnet er det kinesiske navn på grenseelven som på russisk heter Razdolnaja. Kinesiske Suifenhe går i sin tur tilbake til det mandsjuiske navnet på elven, Suifun. Det finnes også et russisk navn på selve grensebyen (storkommunen Suifenhe): Podgranitsjnaja.
Det var harde kamper i Suifenhe og nærliggende grenseområder da Sovjetunionen invaderte det japansk-okkuperte Mandsjuria (Manchukuo) i august 1945.
Administrative enheter
Storkommuner:
Samferdsel
Det er jernbaneforbindelse fra Suifenhe til den russiske byen Ussurijsk (Уссурийск).
Kinas riksvei 301 går fra Suifenhe via blant annet Mudanjiang, Harbin og Qiqihar til Manzhouli i Indre Mongolia.
Polyfag
Polyfag (av gresk poly- = mange og phagein, ete), dyr som kan leve av mange slags føde; i dagligtale ofte kalt altetende. De fleste løvgresshopper er polyfage; de lever dels av plantekost og dels av ulike smådyr. Andre polyfage dyr er f.eks. brunbjørn, mange hundedyr, stikkeveps - og mennesker. I motsetning til dette er oligofage dyr, dvs. at de lever på eller av noen få former for føde - og monofage, dvs. at de er avhengig av én sort føde. Kjempepanda, larven av neslesommerfuglen og en rekke parasittvepslarver er monofage.
En stor undergruppe av biller har fått navnet Polyphaga fordi et stort utvalg av planter og dyr fungerer som næring for medlemmene av gruppen. Likevel kan en del arter (f.eks. stor granbarkbille) være oligofage eller monofage.
Fylkesvei 552 (Rogaland)
Fylkesvei 552 (Fv552) i Rogaland gikk mellom Idrettsplassen og Neset på Kvitsøy. Veien var 1,0 km lang.
2019 ble veien del av fylkesvei 4692.
Robert Erlacher
Robert Erlacher (født 16. september 1963) er en italiensk tidligere alpinist.
Kandhamal (distrikt)
Kandhamal (oriya: କନ୍ଧମାଳ ଜିଲ୍ଲା ) er et distrikt i den indiske delstaten Orissa. Distriktets hovedstad er Kandhamal.
Robert Erlacher
Han oppnådde sine sterkeste resultater i storslalåm, der han 8. desember 1984 vant sitt eneste renn i verdenscupen (i Puy-Saint-Vincent). I samme disiplin ble han også italiensk mester i 1985, og tok ytterligere seks pallplasseringer i storslalåm i verdenscupen, i tillegg til to i super-G.
Kandhamal (distrikt)
Demografi
Ved folketellingen i 2011 var det 731,952 innbyggere i distriktet, mot 648,201 i 2001. Den urbane befolkningen utgjør 9,86 % av befolkningen.
Robert Erlacher
Under OL 1984 i Sarajevo kom Erlacher på tolvteplass i storslalåm. Han deltok to ganger i verdensmesterskap. Under VM 1985 i Bormio ble han nummer seks i storslalåm og nummer 10 i kombinasjonsøvelsen. Ytterligere en sjetteplass, denne gang i super-G, samt en ellevteplass i storslalåm ble det under VM 1987 i Crans-Montana.
Kandhamal (distrikt)
Demografi
Barn i alderen 0 til 6 år utgjorde 14,53 % i 2011 mot 18,10 % i 2001. Antallet jenter i den alderen per tusen gutter er 960 i 2011 mot 970 i 2001.
Robert Blake
Robert Blake (født 27. september 1598, død 17. august 1657) var en av de viktigste militære kommandantene i det engelske samveldet og en av de mest berømte engelske admiraler i det 17. århundre.
Blake var en av de tretten barna til en handelsmann i Bridgwater, Somerset, Storbritannia, hvor han gikk på grammar school. Han gikk på University of Oxford og etterpå håpet han på en akademisk karriere, men klarte ikke å komme inn på Merton College, antagelig på grunn av sitt politiske og religiøse syn. Etter at han returnerte til Bridgwater, antagelig på grunn av morens død i 1638, bestemte han seg for en karriere i parlamentet.
Politisk karriere
Blake ble valgt som medlem av parlamentet fra Bridgwater i 1640 i det korte parlamentet. Da den engelske borgerkrigen brøt ut under perioden til det lange parlamentet og han ikke klarte å bli gjenvalgt, begynte Blake sin militærkarriere på parlamentets side til tross for at han ikke hadde erfaring fra militæret eller marinen.
Han returnerte i politikken senere i Barebones parlament i noen måneder i 1653 da han kom seg etter en skade han fikk i slaget ved Portland, før han returnerte til sjøs.
På land
Blakes mest berømte bedrifter på land var beleiringen av Bristol (juli 1643), beleiringen av Lyme (april 1644), beleiringen av Taunton (1645) og beleiringen av Dunster (november 1645). Ved Tauton erklærte han at han hadde fire par med støvler og ville spise tre par før han overgav seg.
Til sjøs
Blake ble utnevnt til general til sjøs (en grad som tilsvarer admiral) i 1649. Han henvises ofte til som «Royal Navys far». I tillegg til å stort sett være ansvarlig for å bygge den største marinen landet da noen gang hadde kjent til, fra noen titalls skip til godt over hundre, var han den første som holdt en flåte til sjøs om vinteren. Han utviklet en ny teknikk til å gjennomføre blokader og landsettinger. Hans «Sailing instructions» og «Fighting instructions» som var en betydelig opprusting av marinetaktikker skrevet mens han kom seg etter en skade i 1653, var grunnlaget for engelske marinetaktikker i seilalderen. Han var også den første som gjennomførte flere vellykkede angrep til tross for beskytning fra fort på land.
Den engelske borgerkrigen
Rupert av Pfalz ledet 11. januar 1649 åtte underbemannede skip til Kinsale i Irland i et forsøk på å forhindre at parlamentet skulle ta Irland fra rojalistene. Blake la Ruperts flåte under blokade i Kinsale fra 22. mai, noe som gjorde at Oliver Cromwell kunne gå i land ved Dublin den 15. august. Blake ble fordrevet av en storm i oktober og Rupert flyktet via Spania til Lisboa hvor Rupert utvidet sin flåte til tretten skip. Blake gikk ut til sjøs med tolv skip i februar 1650 og ankret opp utenfor Lisboa i et forsøk på å overtale den portugisiske kongen til å utvise Rupert. Etter to måneder bestemte kongen seg for støtte Rupert. Ytterligere fire krigsskip under Edward Popham sluttet seg til Blake, og Popham førte med seg autoritet til å gå til krig mot Portugal.
Rupert forsøkte to ganger å bryte blokaden som til slutt ble hevet etter at Blake seilte til Cádiz med syv skip han erobret som et resultat av en tre timer lang trefning med 23 skip fra den portugisiske flåten, hvor den portugisiske viseadmiral også sank. Blake møtte Rupert, nå med seks skip, den 3. november nær Málaga og erobret ett skip. To dager senere drev de andre skipene til Rupert i land da de forsøkte å flykte fra Cartagena. Dette sikret parlamentets herredømme til sjøs og førte til at mange europeiske stater anerkjente regjeringen til parlamentet. Parlamentet gav Blake 1000 pund som takk i februar 1651. I juni samme år tok Blake Scillyøyene, den siste utposten til rojalistenes marine. Igjen ble han takket av parlamentet. Kort tid etterpå ble han gjort til medlem av det britiske statsrådet.
Første engelsk-nederlandske krig
Blakes neste foretak var under den første engelsk-nederlandske krig. Krigen startet med en trefning mellom den nederlandske flåten til Maarten Tromp og Blake utenfor Folkestone den 29. mai 1652, slaget ved Goodwin Sands. Den egentlige krigen startet i juni med et engelsk felttog mot handelsrutene til nederlandsk Ostindia, Baltikum og fiskehandelen, med en flåte på rundt 60 skip.
Den nederlandske viseadmiral Witte Corneliszoon de With undervurderte styrken til engelskmennene og forsøkte å angripe Blake 5. oktober 1652, men på grunn av været var det Blake som angrep 8. oktober i slaget ved Kentish Knock og sendte de With beseiret tilbake til Nederlandene. Den engelske regjeringen så ut til å tro at krigen var over og sendte skip til Middelhavet. Blake hadde bare 42 krigsskip da han ble angrepet og alvorlig beseiret av 88 nederlandske skip under Tromp den 9. desember i slaget ved Dungeness og mistet dermed kontrollen over Den engelske kanal til nederlenderne. Imens hadde også skipene som ble sendt bort blitt beseiret i slaget ved Leghorn.
Etter en betydelig reorganisering av marinen, seilte Blake med rundt 75 skip for å forstyrre skipsfarten i kanalen og møtte Tromp med en flåte på omtrent samme størrelse i slaget ved Portland fra 28. februar til 2. mars 1653 da Tromp unnslapp med sin konvoi i ly av mørket.
I slaget ved Gabbardbank den 12. og 13. juni 1653, forsterket Blake skipene til generalene Richard Deane og George Monck og kraftig beseiret den nederlandske flåten. Han senket eller erobret 17 skip uten å miste ett eneste. Kanalen var endelig tilbake under engelsk kontroll, og den nederlandske flåten ble lagt under blokade i forskjellige havner til de til slutt tapte slaget ved Scheveningen, hvor Tromp ble drept.
Blake hadde oppnådd fred med nederlenderne og seilte i oktober 1654 med 24 krigsskip til Middelhavet og lyktes i å forhindre hertugen av Guise fra å erobre Napoli.
Bey i Tunis
Blake ble sendt til Middelhavet igjen i 1655 for å skaffe kompensasjon fra piratstatene som hadde angrepet engelsk skipsfart. Beyen av Tunis var den eneste som nektet å gi kompensasjon, og Blake ødela de to kystbatteriene og ni algeriske skipene i Porto Farina med 15 skip. Dette var første gang at kystbatterier hadde blitt satt ut av spill uten å sette menn i land.
Engelsk-spanske krig
Blake vant mot den spanske karibiske flåten over den engelske erobringen i Jamaica i Karibia i 1657. 20. april ødela Blake fullstendig en spansk sølvflåte på 16 skip ved Santa Cruz de Tenerife mens han selv mistet et skip til tross for at han var under ild fra kystbatteriene og angrep og tilbaketrekninger på tidevannsstrømmen, en bedrift Blake som fikk en kostbar diamant for av  Cromwell og som ville gi ham respekt fra Horatio Nelson som mistet en arm der i et feilslått angrep 140 år senere.
Død
Etter at han igjen oppholdt seg en stund utenfor Cádiz, vendte Blake hjemover men døde av gamle sår da skipene fikk øye på Portsmouth. Han ble gravlagt i Westminster Abbey i nærværet av Oliver Cromwell og medlemmer av statsrådet, selv om hans indre organer tidligere ble gravlagt ved St Andrews Church i Plymouth. Etter at monarkiet ble gjeninnsatt på slutten av borgerkrigen, ble liket hans hentet opp og dumpet i en fellesgrav på ordre fra den nye kongen, Karl II.
Slektninger
Blakes bror Samual Blake kjempet under Popham før han ble drept i en duell i 1645.
Hedvig Bjelkevik
Hedvig Bjelkevik (født 18. april 1981 i Myra, Arendal) er en norsk tidligere skøyteløper. Hun representerte Arendal Skøiteklub. Etter sin aktive skøytekarriere begynte hun i lære hos en lokal kunstner, og laget prisen til Kompetanseprisen 2010.
Hun var i Norges tropp til OL 2006 i Torino. Hennes eldre søster Annette var også i troppen. Hedvig er og tvillingsøster med Silje Bjelkevik, som også har hentet medaljer i norske senior NM på skøyter.
I november 2006 var Bjelkevik på vei tilbake etter å ha blitt rammet av TWAR-viruset. Et virus som holdt henne tilbake fra sin skøytekarriere for en lengre tid, med treningsforbud i sin rekonvalesens.
Wudalianchi
Wudalianchi (kinesisk: 五大连池; pinyin: Wǔdàliánchí) er et byfylke i provinsen Heilongjiang i Folkerepublikken Kina. Det er understilt byprefekturet Heihe.
Hedvig Bjelkevik
Internasjonale mesterskap
Olympiske leker (Vinter) deltatt i ett OL ved 2 konkurranser.
Wudalianchi
Befolkningen var på 355,397 innbyggere i 1999.
Hedvig Bjelkevik
Internasjonale mesterskap
Allround-VM på skøyter deltatt en gang.
Sprint-VM på skøyter deltatt en gang.
Enkeltdistanse-VM på skøyter deltatt i 2 VM ved 6 konkurranser.
EM på skøyter deltatt i 4 EM.
Junior-VM på skøyter deltatt i 3 VM ved 3 konkurranser.
Sammenlagt i verdenscupen
Sort-markert rubrikk = Ikke avholdt konkurranser for sesongen.
Poeng i parentes er rangeringspoeng som rangeres under verdenscup-poeng, men som likefullt er oppnådd under verdenscup-løp.
– = ikke deltatt på distansen for nevnte sesong.
0 = ikke samlet poeng under nevnte sesong, men deltatt.
Trivia
Under Enkeltdistanse-NM 2003 på Geithus gikk søsken-trioen bort og tok alle medaljene på 1500m for damer med storesøster Annette på toppen av pallen og tvillingsøster Silje på bronse-plass, og da med Hedvig på sølvplass. Dette var første gang dette skjedde i et senior-norgesmesterskap i hurtigløp på skøyter.
Eksterne lenker
Bilder
Fredrik Gulbrandsen
Fredrik Aasmundrud Gulbrandsen (født 10. september 1992) er en norsk fotballspiller som spiller for den tyrkiske klubben Adana Demirspor.
Han er sønn av tidligere Lillestrøm-spiller Tom Gulbrandsen.
LSK
Gulbrandsen fikk sin Tippeligadebut for Lillestrøm mot 6. mai 2009, som den yngste Lillestrøm-spilleren som har debutert noensinne. Han byttet inn for Karim Essediri i det 67. minutt, bare 16 år og 238 dager gammel. Han scoret sitt første mål på A-laget i cupkampen borte mot Asker fotball 17. juni 2009. Etter låneoppholdet i Lyn, gjorde han «comeback» i LSK-trøya, da han i hjemmekampen mot 31. juli 2010 kom inn som reserve for Ruben Gabrielsen i det 80. spilleminutt. Han signerte ny proffkontrakt med LSK i begynnelsen av oktober 2009.
Lyn
Gulbrandsen ble lånt ut til 29. mars 2010. Utlånsavtalen ble forlenget med ytterligere en måned både 29. april 2010 og 31. mai 2010. Låneavtalen ble kansellert 30. juni 2010, da fotballklubben Lyn begjærte seg selv konkurs. Han spilte 8 ligakamper og scoret 1 mål for Lyn i Adeccoligaen.
Molde
Sommeren 2013 valgte han å gå til for en verdi av 3 millioner kroner. Etter at han ble solgt til Molde opplevde han å bli hetset for den avgjørelsen fra sine tidligere tilhengere i. Det gikk så langt at hans far, den tidligere legenden i gikk ut og ba om at temperaturen senket seg. Han spilte ti kamper og skåret fem mål for Molde det første halvåret han var der.
Landslag
Gulbrandsen har også en rekke aldersbestemte landskamper for Norge. Han ble kåret til turneringens beste spiller da G18-landslaget deltok i en firenasjonsturnering i Portugal i mai 2010.
Han fikk sin landslagsdebut for mot  i Stavanger den 27. august 2014.
Meritter
Molde FK
2001: En romodyssé
2001: En romodyssé er en britisk-amerikansk science fiction- og mysteryfilm fra 1968 regissert av Stanley Kubrick. Filmens handling begynner i en tid der menneskeheten fremdeles befinner seg på apestadiet. Deretter flyttes handlingen til romalderen. Et romskip er på vei til planeten Jupiter for å undersøke noen mystiske signaler som de tror kan være tegn på utenomjordisk liv. Hovedrollen spilles av Keir Dullea. Historien er delvis basert på ulike noveller av medforfatter Arthur C. Clarke, men The Sentinel (1951) gjenkjennes mest. Ut fra samarbeidet mellom Kubrick og Clarke, skapte Kubrick filmen og Clarke skrev romanversjonen. Denne romanen vokste etter hvert til den såkalte Space Odyssey-bokserien.
Filmen bærer preg av å være en kunstfilm, så store deler av den har derfor ingen tydelig handling.
2001 har fått mye omtale i sin ettertid og blitt beskrevet som «en nedtelling til morgendagen, et kart over menneskets skjebne, en søken etter det uendelige».
I 1984 kom en oppfølger: 2010: Året vi får kontakt.
David Bowies sang «Space Oddity» var inspirert av filmen.
Handling
Filmens handling begynner millioner av år tilbake - i en tid da menneskene fremdeles befinner seg på et slags apestadium. Handlingen konsentreres om en slik stamme i Afrika og deres daglige gjøremål. De har ikke språk og bruker heller ikke redskaper. En dag forskrekkes og forundres de av en diger svart monolitt som står utenfor hulen der de har tilhold. En stund senere begynner de å ta i bruk beinrester som redskap og etterhvert bruker de beinrester som våpen for å bekjempe en annen apestamme.
Filmen gjør deretter et langt hopp fram i tid – til år 1999 og romalderen. Astronauten Heywood er sendt på oppdrag til Månen for å undersøke et nyoppdaget fenomen. En astronautgruppe har funnet en «monolitt». Etterhvert begynner den å sende kraftige signaler mot Jupiter.
Filmens tredje og lengste del utspiller seg to år senere (2001), nærmere bestemt i romskipet Discovery. Romskipet har kursen mot Jupiter, der de skal finne årsaken til signalene fra monolitten. Håpet er at de kanskje kan finne liv utenfor Jorden. Skipet styres av datamaskinen HAL 9000 – en snakkende datamaskin med kunstig intelligens. HAL har kontroll over hele skipet, inkludert tre astronauter som ligger i dvale. Kun to av besetningen ombord, Dave og Frank, er i våken tilstand. Når de nærmer seg Jupiter oppdager de at HAL begynner å oppføre seg merkelig. Blant annet påstår han at det er teknisk feil på en antenne, som ved nærmere undersøkelse viser seg å være helt i orden. Dave og Frank skjønner at noe må gjøres og blir enige om å forsøke å koble ut HAL. Men HAL har øyne og ører over det meste av skipet og etter en stund forårsaker han Franks død mens han er på en romvandring. David drar ut i en romkapsel og forsøker å redde ham, men må innse at hans liv er tapt. Mens dette skjer frakobler HAL oksygentilførselen til de tre som ligger i kunstig dvale. Når David returnerer til moderskipet nekter HAL å åpne porten og avslører at han (HAL) visste at menneskene hadde planlagt å slå ham av. Davis tar seg deretter inn i skipet gjennom en nødutgang og starter arbeidet med å frakoble HAL. HAL forsøker å overtale ham om å la det værfe, og etterhvert bønnfaller han David mens han gradvis mister flere og flere funksjoner. Like etter at HAL er helt frakoblet kommer det opp en forhåndsinnspilt video på en monitor med Heywood. Han avslører den egentlige årsaken bak reisen til Jupiter og forteller om mysteriet med monolitten og signalet fra månen til Jupiter. Kun HAL og de tre som lå i kunstig dvale visste den egentlige årsaken til oppdraget.
Fremme ved Jupiters sfære oppdager David en annen monolitt. Denne går i bane rundt Jupiter og er flere kilometer lang. Han reiser ut i en romkapsel for å undersøke gjenstanden nærmere, men i det han nærmer seg havner han inn gjennom en slags "stjerneport". Her gjennomgår han en lang reise og opplever en rekke bisarre kosmologiske fenomener. Etter det befinner han seg i et stort ekstravagant soverom der han får se seg selv i tre ulike faser av livet, som middelaldrende, som eldre mann og døende olding. Med ett står monolitten foran sengen til den døende oldingen og omsider forvandles han til et foster som stirrer ut i verdensrommet og mot Jorden.
Om filmen
Opptakene ble gjort fra desember 1965 til juli 1966 på ulike steder i Skottland, England, Andalucia i Spania samt Arizona og Utah i USA. Studioscenene ble gjort i MGM British Studios og Shepperton Studios (begge i England).
Den originale versjonen som ble vist på kino har en varighet på 2 timer og 29 minutter, men det eksisterer også en lengre versjon på 2 timer og 41 minutter.
Bakgrunn
Stanley Kubrick var allerede sett på som et kommende filmatisk geni da han satte i gang med å produsere denne filmen, men da den først fikk premiere, var mottakelsen heller lunken. En historie forteller for eksempel at en etter en av produsentene reiste seg og gikk under urpremieren av filmen fordi de syntes den var så dårlig. Først ti år senere ble filmen anerkjent som betydningsfull, særlig med tanke på at filmen ble laget før de første måneferdene faktisk fant sted, men også fordi filmen på en fin måte viser det som nå har blitt kjent som internett og handel med betalingskort. Det kanskje beste eksempelet på dette er kritikeren som først slaktet filmen, og som ti år senere roste den opp i skyene.
Mottakelse og utmerkelser
Filmen har blitt godt mottatt av kritikerne, noen som gjenspeiles i at den har fått 93 % på Rotten Tomatoes. De amerikanske anmelderne Roger Ebert og Leonard Maltin gav den begge toppscore.
Kubrick ble tildelt Oscar for beste spesialeffekter. Kubrick ble nominert til Oscar som beste regissør, Kubrick og Clarke ble nominert til Oscar for beste manus. Anthony Masters, Harry Lange og Ernest Archer ble nominert til Oscar for beste scenografi.
2001 - en romodysse ble opprinnelig dårlig mottatt av kritikerne. Pauline Kael kalte den en «monumentally unimaginative movie», «a major disappointment» (en stor skuffelse) skrev Stanley Kauffmann og Renata Adler mente den var «utrolig kjedelig» (incredibly boring). Filmen ble populær blant det yngre publikum og omtales som et kulturelt generasjonsskifte. 2001 ble en kultfilm og i ungdomskulturen på den tiden fremholdt som «den ultimate trip». Filmens abstrakte og formelle preg var typisk for Kubricks oppfatning at film skulle være mer som musikk enn som skjønnlitteratur, tema og innhold var underordnet stemninger og følelser. 2001 reflekterer en slags religiøsitet uten gud og en hovedpersonene i filmen er en datamaskin som er mer menneskelig enn menneskene. Filmen er krevende, ambisiøs og ukonvensjonell: Det er fire løst sammensatt historier og mangler en klassisk dramatisk struktur. Den representerte noe nytt med sin innslag av fantasi og kombinasjon av bilder og musikk. Bare 1/4 av filmen har replikker. Den har innslag satire ved kontrasten mellom romfarernes trivielle oppgaver og verdensrommets poesi. Alain Resnais uttalte at Kubrick fikk tilskueren til å føle at 2001 var en dokumentar. Kubrick fortalte i et intervju at hensikten med 2001 var å skape en visuell erfaring og overlot til tilskuerne å spekulere over den filosofiske eller allegoriske meningen. Det visuelt storslåtte og spesialeffektene i 2001 la grunnlaget for George Lucas' Star Wars og 2001 ga tilskuerne en ide om hvordan det ytre rom arter seg. Da amerikanske astronauter ble spurt om utsikten svarte de «som i 2001».
Selters
Selters er et naturlig kullsyreholdig mineralvann – sodavann – opprinnelig fra landsbyen Nieder-Selters ved Taunusbergen i Hessen i Tyskland.
Historikk
Vannet og kilden har vært viden kjent siden bronsealderen. Drikken var meget populær blant romerne, og man mener at det var romerne som gav navn til vannet. Men de lærde strides om romerne kalte det for «aqua saltare» (hoppende vann), eller «saltrissa» (stigende salt).
Fra 1787 finnes det annaler som forteller at det på verdensbasis ble eksportert mer enn én million flasker.
I 1999 ble produksjonen av selters fra kilden Nieder-Selters lagt ned. 25 km unna fortsatte produksjonen fra kilden i Selters-Löhnberg, samt ved den konkurrerende kilden i Oberselters.
Produksjon
Produkter med samme navn kan også bli fremstilt industrielt av vann tilsatt salter (spesielt natriumbikarbonat, «soda») og karbondioksid.
Anvendelse
Ved siden av å være en leskedrikk, har selters vært brukt til kurbad.
Selters er en vesentlig ingrediens i drinken pjolter.
Papegøyesyke
Symptomer
Inkubasjonstiden er 5 – 14 dager, men det er blitt rapportert om lengre tid. Symptomene er som ved influensa, men det kan også oppstå tørrhoste, brystsmerter og pustebesvær. Videre kan sykdommen ofte føre til alvorlig lungebetennelse.
Behandling
Tidligere ble den regnet som meget alvorlig, men nå kan den behandles effektivt med antibiotika, primært tetracyklin (doksycyklin), mens det for barn og gravide finnes makrolid som et alternativ. Behandlingen foretas 10 – 14 dager etter at feberen har sluppet taket (feberfrihet).
Det finnes ingen vaksine mot sykdommen.
Kanyakumari
Kanyakumari, tidligere kjent som Cape Comorin, er en liten by i den indiske delstaten Tamil Nadu. Byen ligger på selve sørspissen av India, den sørligste odden av subkontinentet. Inderne sier at Kanyakumari grenser mot tre hav, Det indiske hav i sør, Det arabiske hav i vest og Bengalbukta i øst.
Kanyakumari er et mål for hindupilegrimer,og på selve sørspissen av India står det et hindutempel viet gudinnen Kumari. På to holmer sør for spissen finnes det et moderne hindutempel viet Sri Vivekananda og en gigantisk statue av den tamilske poeten Tiruvalluvar. Store mengder pilegrimer drar også til Sunset point for å se solnedgangen i vest over Det arabiske hav.
7sterke
7sterke er en interesseorganisasjon for industribedriftene i de syv kommunene i Glåmdalen (Sør-Odal, Nord-Odal, Kongsvinger, Eidskog, Grue, Åsnes og Våler) sør i Innlandet.
Målet med 7sterke er å gi industrien én stemme. De vil påvirke regional næringsutvikling og politikk og skape regional attraksjon. De vil stimulere til innovasjon og kompetanseutvikling og markedsføre Glåmdalen som industriregion.
Initiativet kom opprinnelig fra Rescon Mapei i Nord-Odal, TI Automotive i Kongsvinger, Kongsvinger kunnskapspark i Kongsvinger og Kraft Foods i Sør-Odal.
Styreleder er Trond Hagerud.
Elektronisk fotlenke
Elektronisk fotlenke er en alternativ måte å sone en ubetinget fengselsstraff på.
Danmark
Elektronisk fotlenke ble innført i Danmark i 2005. Først var ordningen et tilbud til fyllekjørere om å avsone i eget hjem, samtidig med at de kunne passe sitt arbeid. Senere er ordningen blitt utvidet så den også gjelder unge under 25 år som skal avsone annen kriminalitet enn kjøring i påvirket tilstand.
Under avsoningen skal den dømte underkaste seg et intensivt behandlings- og kontrollprogram, som blant annet vil innebære at:
Den dømte skal utvelges til ordningen på bakgrunn av en personundersøkelse som sikrer egnethet og motivasjon. Familie og arbeidsplass eller skoleplass skal samarbeide med fengselsvesenet om at den dømte er intensivt overvåket.
Norge
Elektronisk fotlenke ble innført i Norge første gang høsten 2008. Frem til 2010 pågikk det forsøksprosjekter med denne soningsmåten i Rogaland, Vestfold, Oslo, Hedmark, Sogn og Fjordane samt Troms. Først ut var Vestfold som startet 1. september 2008. Telemark og Buskerud hadde den første pålenkingen 1. mai 2014 og ordningen er i oppstarten i både Nord- og Sør-Trøndelag.
Straffegjennomføring med elektronisk fotlenke, også kjent som elektronisk kontroll (EK), er en soningsform som man kan søke om å få og ikke blir direkte idømt. Domfelte som oppfyller kravene og ønsker å sone med elektronisk fotlenke må derfor igjennom en søkeprosess hos Kriminalomsorgen for å bli vurdert. I første omgang er de med ubetingede fengselsdommer på inntil fire måneder, eller de som har fire måneder igjen å sone før de kan løslates på prøve som kan få sone med elektronisk fotlenke. Volds- og sedelighetsdømte skal som hovedregel ikke gis mulighet til slik soning. Det er også et krav om at den som soner skal være sysselsatt i perioden man er underlagt elektronisk kontroll og man blir pålagt ute- og innetider som skal overholdes.
Elektronisk kontroll av den domfelte skjer gjennom å feste en sender («fotlenken») til domfeltes ankel. Senderen har kontakt med en mottaker (basestasjon), som er plassert i hjemmet til domfelte. Mottakeren registrerer om domfelte befinner seg hjemme, og sender beskjed gjennom telenettet til en kontrollsentral. Sentralen sammenlikner dette med opplysninger om når det er tillatt for den domfelte å befinne seg utenfor hjemmet. Basestasjonen gir ikke informasjon om hvor domfelte er dersom vedkommende beveger seg utenfor kontrollsonen. Kontrollen med den domfelte skal være så omfattende at uregelmessigheter blir oppdaget og nødvendige restriktive beslutninger kan treffes. Uregelmessigheter kan føre til at domfelte overføres til soning i fengsel.
Kontrollen med den domfelte er annerledes enn om vedkommende hadde sittet i fengsel og innbefatter blant annet sporadiske kontrollbesøk og utåndingsprøver (promillekontroll), da det er et absolutt rusforbud under soning med elektronisk kontroll.
Straffegjennomføring med elektronisk kontroll ble lovfestet i lov av 29. juni 2007 nr 83 om endringer i straffegjennomføringsloven, og trådte i kraft 1. august 2008.
Omvendt voldsalarm
Elektronisk fotlenke benyttes i Norge også der en voldsutøver dømmes til kontaktforbud med elektronisk kontroll, også kalt «omvendt voldsalarm» (OVA). Med OVA forbys voldsutøveren å bevege seg nærmere husstanden til fornærmede enn det som er fastsatt av retten. Eksempelvis kan retten ha bestemt at voldsutøveren ikke får bevege seg nærmere enn 500 meter fra fornærmedes bolig. Dersom voldsutøveren beveger seg innenfor dette området, vil politiet bli varslet og vil få opp et kart hvor de kan følge voldsutøverens bevegelser. Ved bevegelser innenfor den gitte grensen vil politiet ha mulighet til å pågripe voldsutøveren. Dette gir politiet et verktøy i arbeidet med å beskytte utsatte for vold i nære relasjoner, og innebærer at noe av belastningen flyttes fra den voldsutsatte til voldsutøveren.
Norsk solkraft
Norsk Solkraft AS er et gründerselskap hvor prosjektet startet i år 2003, og stiftet som selskap i 2005. Selskapet har fokus på energiproduksjon, samt innovasjon og effektiviseringsprosesser i enkelte deler av verdikjeden innen solenergiindustrien. Selskapet har posisjonert seg med to forretningsområder i verdikjeden.
1. Entreprenør
Entreprenørvirksomheten skal utvikle, bygge, eie og drifte storskala solkraftanlegg i det europeiske markedet. Selskapet er etablert med datterselskaper i Italia, Spania og Hellas.
2. Produksjon av produkter
Produksjonsenheten har i samarbeid med flere ledende aktører innenfor solenergiindustrien utviklet innovative produkter hvor primærfokus er økt effektivitet og reduksjon av kostnader. Deler av produktporteføljen ble kommersialisert i 2007.
Selskapet har i tillegg utarbeidet et forprosjekt av en produksjonslinje for celle og modul med en kapasitet på 80 MW/år.
Norsk Solkraft AS er konkurs
Subarnapur (distrikt)
Subarnapur (oriya: ସୋନପୁର ଜିଲା ) er et distrikt i den indiske delstaten Orissa. Distriktets hovedstad er Sonepur.
Demografi
Ved folketellingen i 2011 var det 652,107 innbyggere i distriktet, mot 541,835 i 2001. Den urbane befolkningen utgjør 7,66 % av befolkningen.
Barn i alderen 0 til 6 år utgjorde 11,74 % i 2011 mot 14,26 % i 2001. Antallet jenter i den alderen per tusen gutter er 947 i 2011 mot 967 i 2001.
Uerfamilien
Uerfamilien er en gruppe ulkefisker. Fylogenetikken til denne gruppen er ikke fullt ut forstått enda og det vil bli endringer i inndelingen av grupper etterhvert som flere undersøkelser blir gjort. Inndelingen i denne artikkelen bygger på inndelingen i Fishes of the World.
Anda (Suihua)
Anda (kinesisk: 安达; pinyin: Āndá) er et byfylke i provinsen Heilongjiang i Folkerepublikken Kina. Det ligger i byprefekturet Suihua.
Befolkningen var på 502,659 innbyggere i 1999.
Samferdsel
Kinas riksvei 301 går fra Suifenhe via blant annet Mudanjiang, Harbin og Qiqihar til Manzhouli i Indre Mongolia.
NLF
NLF har flere betydninger:
Karel Brückner
Karel Brückner (født 13. november 1939 i Olomouc) er en tsjekkisk tidligere profesjonell fotballspiller og -trener. Han var forbundskaptein for (2002–2008) og Østerrike (2008–2009).
Friidrett under Sommer-OL 1928
Friidrett under Sommer-OL 1928. Friidrett var med for åttende gang på det olympiske programmet 1928 i Amsterdam. For første gang deltok kvinner, det ble konkurrert om 27 olympiske titler, 22 for menn og fem for kvinner.
Anders Lysne
Anders Olson Lysne (født 1764, død 1803) ledet Lærdalsbøndenes opprør i 1800–1802 mot militærtjeneste i tillegg til arbeidsplikt på Kongeveien. Bøndene i Lærdal hadde vært fritatt fra militærtjeneste på grunn av det store pliktarbeidet på veien over Filefjell. Han ble dømt til døden og halshugd i juni 1803 i Bergen. De andre lederne for opprøret ble fengslet. Lærdølenes militærtjeneste ble etter opprøret organisert som det Det Lærdalske lette infanterikompani.
Feature (sjanger)
En feature (feature-artikkel eller feature-reportasje) er en avissjanger. I feature er det viktig med en god idé, og teksten har et spesielt særpreg. Inntrykk og opplevelser blir skildret der og da, gjennom beskrivelse, replikker, sanseinntrykk, kontraster, gjentakelser og symboler. Leseren får da en følelse av å bli dradd inn til mennesker og situasjoner. En featurereporter kan sammenlignes med en historieforteller som gir rapport fra et spennende sted eller et møte med en interessant person. Journalisten kan selv være til stede i teksten og bli en medspiller i dramaet, dersom det er et poeng for historien. Dramaturgi og fortellemåte kan ha likheter med litteratur – journalisten har større muligheter til å komme med subjektive beskrivelser, prege med språket ved å bruke litterære virkemidler og fortelle i jeg-form.
Rondvassbu
Rondvassbu (1173 moh.) er en turisthytte i Rondane, og er den største hytten DNT Oslo og Omegn har i dette området. Rondvassbu ble bygd i 1903 og kjøpt av Den Norske Turistforening i 1929. Rondvassbu har 128 senger. Disse er fordelt på 2-sengsrom, 4-sengsrom og sovesaler.
Farande fant
Farande fant er et musikkalbum med Kruttrøyk, utgitt i juni 2009.
Bogstad gård
Bogstad gård er en tidligere stor akergård i Sørkedalen i Oslo, ved Bogstadvannet, som i sin tid var sentrum for det såkalte Nordmarksgodset.
Tidlig historie
Bogstad var i utgangspunktet en mindre bondegård, og er fra 1300-tallet kjent som klostergods under cistercienserne på Hovedøya. Etter reformasjonen ble gården inndratt under Kronen. I 1649 kom Bogstad, flere andre gårder i Sørkedalen og lasteplassen Vækerø i Morten Lauritzen "Ugles" eie. Han var sorenskriver i Aker, senere slottsfogd og fra 1648 rådmann i Christiania. Morten Lauritzens datter Anne Mortensdatter ble gift med Peder Nielsen Leuch, som startet som skreddersvenn men endte som velstående trelasthandler.
Gården var deretter eid av deres sønn Morten Leuch d.e. (1665 – 1717), og hans enke Karen Müller (1670 – 1756) drev gården frem til sin død. Deres barnebarn Morten Leuch d.y. (1732 – 68) overtok gården i 1757. Han var barnløs, og gården ble i 1773 solgt til Peder Anker, som var gift med Anna Elisabeth Cold (1749 – 1803). Hun var pleiedatter av Morten Leuch d.y. og hans hustru Mathia, f. Collett (1737 – 1801). Peder Ankers eneste datter, Karen, ble gift med grev Herman Wedel-Jarlsberg, som overtok gården. Den ble deretter eid av sønnen baron Herman Wedel-Jarlsberg (1818 – 1888).
Leuchfamilien utvidet gården og gjorde den til sentrum for Nordmarksgodset. Morten Leuch oppførte midtpartiet i hovedbygningen, og gården ble ytterligere utvidet av Peder Anker, som gav den sitt nåværende slottspreg, og hans svigersønn grev Herman Wedel-Jarlsberg. Peder Ankers bror Bernt Anker eide Frogner Hovedgård og begge gjennomførte lignende utvidelser av bygningene. Bygningen er bygget i tre, men med utvendig murpuss, noe som ble benyttet for å gi bygningen et mer eksklusivt preg.
Den engelske presten Richard Carter Smith besøkte grev Wedel på Bogstad i 1838: «Bogstad ligger vakkert til på en halvøy i en liten innsjø som er omkranset av skog. I bakgrunnen hever høye skogbevokste åser seg. Med litt engelsk smak og orden kunne dette bli et vakkert sted. Uansett hvor imponerende slik bygninger virker her på grunn av sin størrelse, så er detaljene utendørs slurvet og mangelfullt utført.»
Gården og parken etter 1900
Herman Wedel-Jarlsbergs sønnedatter, Nini Wedel-Jarlsberg (1880 – 1945), var gift med Westye Parr Egeberg. Hun arvet Bogstad etter sin far i 1914 og flyttet inn på Bogstad i 1916 med sin mann og deres tre døtre. I 1955 opprettet Nini Egebergs arvinger Bogstad Stiftelse som innbefatter hovedhuset med innbo, gårdsbygningene og 130 dekar park. Skog og jord ble solgt til Oslo kommune.
Bygningsmassen med inventar eies i dag av Bogstad Stiftelse, og Norsk Folkemuseum har forvaltningsansvar. Oslo kommune ved Bymiljøetaten driver besøksgård i anlegget. Parken på 130 dekar er en av landets eldste lanskapsparker og inneholder også rester av en barokkhage fra tidlig 1700-tall.
I 2006 ble det felt ca. 150 trær i parken og disse ble erstattet med trær og busker med utgangspunkt i Peder Ankers plantelister, blant andre magnolia, tulipantre, valnøtt, parksyrin og kalmia. Tre karpedammer ble gjenskapt, og det ble gjort hagearkeologiske undersøkelser og arkivstudier. Den gjenskapte parken ble åpnet i 2008.
Kulturminne
Bogstad gård er et fredet kulturminne og har nummer 86176 i Riksantikvarens kulturminnebase. Fredningen ble kraftig utvidet 28. november 2014 i forbindelse med Grunnlovsjubileet i 2014 og inkluderer hele gårdsanlegget, parken, alle med portnerstuer, husmannsplasser og veier.
Galleri Østfløyen
Bogstad Gårds viktigste attraksjon er hovedbygningen med autentiske interiører fra familien som bodde her. I september 2022 åpnet et helt nytt utstillingslokale som har fått navnet Galleri Østfløyen. Her skal det vises kuraterte utstillinger.
Sotho
Sotho (sotho: Sesotho) eller sørsotho (sotho: Sesotho sa Boroa) er et bantuspråk som snakkes i Lesotho og Sør-Afrika. I Lesotho, hvor det er offisielt språk sammen med engelsk, dominerer språket fullstendig, og i Sør-Afrika, hvor det er ett av elleve offisielle språk, tales det av 7,6 % av befolkningen (64,2 % i provinsen Freistata). Totalt tales språket av mellom seks og sju millioner mennesker.
Klassifisering
Sotho er et bantuspråk og er en del av den større sotho-tswana-språkgruppen. Sotho-tswana-gruppen har tre grener: sotho eller sørsotho (som er det denne artikkelen viser til), nordsotho eller pedi, som man snakker nord i Sør-Afrika, og setswana, som man snakker både i Sør-Afrika og i Botswana.
Legender
Legender eller ditshomo er samlinger av historiske og nesten glemte hendelser, og det er ofte vanskelig å skille mellom fiksjon og sannhet i denne sjangeren. De som kanskje er mest kjente er legendene om en helten Senkatana og den menneskeetende Dimo. Legender av denne typen ble først nedskrevet av Rev E. Jacollett og gitt ut i to samlinger. Den første samlinga kom ut i 1909, og den andre samlinga ble gitt ut i 1911 under navnet Litsomo tsa Basotho (Basothofolkets legender).
National Defense University
National Defense University (NDU) er et universitet i USA. Det ble opprettet i 1976 og er finansiert av USAs forsvarsdepartement. NDU har hovedcampus i Fort Lesley McNair i Washington, D.C., mens Joint Forces Staff College ligger i Norfolk i Virginia. Universitetet tilbyr mastergradsutdanninger. NDU hadde i det akademiske år 2009–2010 omkring 4,000 studenter, hvorav 55,1 % var amerikansk militært personell, 36,5 % sivilt amerikansk personell fra statsadministrasjonen og 8,1 utenlandske studenter. Lærerstaben var på 348.
NDU har fem colleger:
NDU har i tillegg forskningssentre. Hovedaktiviteten innen forskning er lagt til Institute for National Strategic Studies (INSS).
Asker batteri
Asker NIKE-batteri var ett av fire luftvernsanlegg rundt Oslo som var basert på rakettsystemet NIKE og utgjorde Nikebataljonen i Norge. Anlegget kalles også Rustan leir og ligger øst for innsjøen Store Sandungen i Vestmarka i Asker.
Området ble disponert av bataljonen fra 1957, byggingen av anlegget startet i 1958 og ble operativt i 1960. Nedleggelsen skjedde i 1990.
Forlegningen (A-området) var plassert omtrent én kilometer nordvest for utskytningsområdet (B-området), som lå ved det tidligere gårdsbruket Øvre Rustan. Både våningshuset og låven til gårdsbruket var en del av missilanlegget. De fleste bygningstypene er fortsatt intakte, blant annet de tre utskytningsseksjonene, selv om alt av det tekniske utstyret er fjernet.
Bygningene i B- og C-området ble fredet ved forskrift 6. mai 2004.
Det mer enn 100 mål store forlegningsområdet ble etter nedleggelsen og fram til 2004 disponert av Stor-Oslo Heimevernsdistrikt (HV-02). I 2007 ble utskytningsområdet solgt til Løvenskiold Skog. Forlegningsdelen ble solgt allerede i 1998.
Ning’an
Ning'an (kinesisk: 宁安; pinyin: Níng'ān), tidligere kjent som Ninguta, er et byfylke i provinsen Heilongjiang i Folkerepublikken Kina. Det ligger i byprefekturet Mudanjiang.
Befolkningen var på 437,121 innbyggere i 1999.
Historie
Ifølge rapporter skrevet av hoffjesuitter som besøkte området i 1709 sammen med en kinesisk offisiell ekspedisjon for å innhøste ginseng, var Ninguta på den tid blitt et viktig handelssenter. Her ble det handlet med skogsprodukter, som ginseng og pels fra sobel.
Det var en garnison med mandsjuiske qingstyrker her, og et betydelig antall kinesiske handelsfolk her.
Kulturminner
Shangjing Longquanfu, som en gang var Shangjing-hovedstaden for Bohairiket (Balhae) (Bohaiguo Shangjing Longquanfu yizhi, 渤海国上京龙泉府遗址), ble i 1961 ført opp på Folkerepublikken Kinas liste over kulturminner.
Administrative enheter
Subdistrikt: Storkommuner: Kommuner:
Samferdsel
Kinas riksvei 201 fører gjennom området. Den begynner i Hegang i provinsen Heilongjiang og fører via blant annet Mudanjiang og Dandong sør til Liaodonghalvøya til Lüshunkou/Dalian.
Outside of Heaven
«Outside of Heaven» er en amerikansk populærmusikksang med melodi av Chester Conn og tekst av Sammy Gallop. Eddie Fisher with Hugo Winterhalter's orchestra & chorus spilte den inn i Manhattan Center, New York City, 19. juli 1952. Den ble utgitt av RCA Victor Records med katalognummer 20-4953 (i USA). og av EMI på His Master's Voice-etiketten med katalognummer B 10362. I Norge ble den utgitt på His Master's Voice A.L. 3281.Semprini, pianoforte with Rhythm accompaniment spilte den inn som tredje melodi i medleyen «Dancing to the piano (No. 19) – Hit medley of waltzes» i London 14. januar 1953. Medleyen ble utgitt av EMI på His Master's Voice-etiketten med katalognummer B 10441. I Norge ble den utgitt på His Master's Voice A.L. 3291.
Norsk versjon
Jacob Hjelte har skrevet en norsk tekst. Den norske tittelen er «Så langt fra himmelen». John Weyer Larsen med Robert Levins orkester har spilt inn sangen. Den ble utgitt på 78-platen His Master's Voice A.L. 3296 i 1953.
Listeplassering
Fishers versjon kom på den britiske singlelisten 3. januar 1953 og lå der i 17 i uker med nummer én som høyeste plassering.
Den grammatikalsk ukorrekte «Outside of Heaven» ble Fishers første hit i Storbritannia og kun den fjerde singlen noensinne til å toppe denne listen.
Boeing B-52 Stratofortress
Boeing B-52 Stratofortress er et strategisk langdistanse bombefly. Det er subsonisk, det vil si at det i likhet med alminnelige trafikkfly flyr langsommere enn lyden. Det har vært benyttet av United States Air Force (USAF) siden 1955 og erstattet på det tidspunkt Convair B-36 Peacemaker og Boeing B-47 Stratojet. Internt kalles flyet BUFF (Big Ugly Fat Fucker). Selv om det ble bygget for å bære atomvåpen under den kalde krigen, benyttes det i dag primært til å bære konvensjonell bombelast, deriblant kryssermissiler. Flyet har en svært lang rekkevidde, bærer en stor bombelast og er økonomisk i drift sammenlignet med resten av United States Air Forces flåte av strategiske bombefly. Derfor er fremdeles 85 fly i tjeneste i USAF. Inntil videre er det ventet at flyene vil forbli aktive i tjeneste frem til 2050.
Etter at Boeing hadde fått tildelt oppgaven med å bygge flyet den 5. juni 1946, endret det seg gradvis fra å være et seksmotors turbopropfly med like vinger til å bli et åttemotors jetfly med pilvinger som på den endelige prototypen YB–52, som fløy første gang 15. april 1952 med «Tex» Johnston som pilot. Flyet ble bygget for å kunne frakte atomvåpen under den kalde krigen, men har kun fraktet konvensjonelle bomber i kamp. En B–52 kan frakte opp til 31,750 kg bomber og missiler. Navnet Stratofortress benyttes normalt kun i offisiell sammenheng. B-52 har vært i aktiv tjeneste i USAF siden 1955. Under Gulfkrigen i 1991 ble 40 % av koalisjonens bomber sluppet fra B-52 Stratofortress bombefly.
Bombeflyene inngikk i Strategic Air Command (SAC), inntil denne ble lagt ned i 1992 og flyene ble overført til Luftkampkommandoen (Air Combat Command, ACC). Slik forble det frem til februar 2010, da alle B-52 Stratofortress og Northrop Grumman B-2 Spirit ble overført fra ACC til den nylig etablerte Air Force Global Strike Command (AFGSC). Flyets prestasjoner i hastigheter like under lydhastigheten, og de forholdsvis lave driftskostnadene, har gjort at flyet har forblitt i aktiv tjeneste til tross for at det senere har kommet nye bombefly, som for eksempel North American XB-70 Valkyrie, overlydsflyet Rockwell B-1B Lancer og stealthflyet Northrop Grumman B-2 Spirit. B-52 feiret sitt 50-årsjubileum i aktiv tjeneste i 2005. Av andre fly med tilsvarende lang aktiv tjeneste kan nevnes English Electric Canberra, Tupolev Tu-95, Lockheed Martin C-130 Hercules, Boeing KC-135 Stratotanker og Lockheed U-2.)   B-52 anvendes også som moderfly for romfartøyer som X-15 og Pegasusraketter.
Opprinnelse
23. november 1945 sende Air Materiel Command (AMC) kravspesifikasjonene til et nytt strategisk bombefly som skulle være i stand til å gjennomføre strategiske oppdrag uten å være avhengig av fremskutte baser eller mellomlandinger i andre land. Flyet skulle ha en besetning på fem eller flere skyttere og en reservebesetning på seks. Det skulle også ha en marsjhastighet på 480 km/t (240 knop) i en høyde på 10,400 m og en aksjonsradius på 8,000 km.
Bevæpningen skulle bestå av et ikke nærmere angitt antall 20 mm maskinkanoner og 4,500 kg bomber. 13. februar 1946 innhentet luftvåpenet tilbud på et slikt fly fra Boeing, Consolidated Aircraft og Glenn L. Martin Company.
5. juni 1946 ble Boeings Model 462, som var likevinget og med seks Wright T35 turboprop-motorer, en vekt på 160 tonn og en aksjonsradius på 5,000 km utpekt som vinner. 28. juni 1946 fikk Boeing en kontrakt verdt 1,7 millioner dollar for å bygge en fullskala modell av det nye flyet og for å gjennomføre den innledende utformingen av utprøvingen. I oktober 1946 begynte luftvåpenet å uttrykke sin bekymring over størrelsen på det nye flyet, og at det ikke var i stand til å oppfylle de bestilte krav. Som følge av dette utformet Boeing Model 464, som var en mindre versjon på 105 tonn og fire motorer. denne var i en kort periode ansett å være akseptabel.