cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Kölnerdomen
Kölnerdomen ble oppført på UNESCOs verdensarvliste i 1996. I juli 2004 ble imidlertid katedralen oppført på listen over truede verdensarvsteder. Bakgrunnen var at en ny bydel med høyblokker var planlagt på den andre siden av Rhinen, omkring messeområdet Koelnmesse. UNESCO vurderte dette som en trussel mot Kölnerdomens visuelle karakter. Byen Köln endret imidlertid retningslinjene for bygningshøydene i det planlagte området og juli 2006 ble katedralen strøket fra listen over truede verdensarvsteder.
Bakgrunn
Det er funnet levninger av kristne byggverk på stedet som er datert tilbake til 300-tallet, eventuelt kan disse ha blitt bygd på stedet til et tidligere romersk tempel. Fra 500-tallet fantes det et baptisterium, dåpskapell, ved den nåværende katedralens østre del. Denne ble revet på 800-tallet for å gi plass til «den gamle katedralen» som sto ferdig i 818. Den brant ned den 30. april 1248.
I år 1164 fikk Kölns erkebiskop Rainald relikviene av de tre vise menn av den tysk-romerske keiser Fredrik Barbarossa som selv hadde tatt dem fra Milano i Italia. Relikviene hadde stor symbolverdi ved at de trakk seg pilegrimer og besøkende fra hele den kristne verden. Kölnerdomen ble bygget blant annet for å oppbevare relikviene og for å ta imot de mange besøkende. Relikviene finnes fortsatt i katedralen i en forgylt sarkofag.
Grunnsteinen for hva som i dag er Tysklands største kirke ble lagt ned den 15. august 1248 av erkebiskop Konrad von Hochstaden. Innledningsvis skjedde byggingen i et raskt tempo, koret ble innviet i 1322, men deretter sank tempoet langt mer. På 1500-tallet stoppet byggingen helt opp og i 1560 var langhuset kun halvferdig og fortsatt med et provisorisk tak.
1800-tallets romantiske entusiasme for middelalderen og selvbevisstheten ved det prøyssiske hoffet førte til at arbeidet ble gjenopptatt i 1842 under ledelse av arkitekten Ernst Friedrich Zwirner og etter dennes død i 1861 av Karl Eduard Richard Voigtel. Det var først nå at tvillingtårnene ble bygd ferdig. Katedralen ble ferdigstilt i stor grad av middelalderens opprinnelige tegninger som hadde blitt gjenfunnet av Georg Moller og Sulpiz Boisserée, men den fikk dog en moderne takkonstruksjon av stål. Den 14. august 1880 ble den ferdige bygningen innviet i nærvær av den tyske keiseren Vilhelm I.
Under den andre verdenskrigen ble katedralen truffet av 70 bomber, likevel uten alvorlige sammenbrudd som resultat, men bebyggelsen rundt ble totalt ødelagt av de 262 bombeangrep som byen ble utsatt for. Det hadde sin årsak i at domen var et perfekt landemerke for de alliertes bombefly. Rekonstruksjonen av katedralen ble klart i 1956, men det er byggearbeider hele tiden på en eller annen del av domen den dag i dag på grunn av renoveringsarbeid og reparasjoner stadig må skje på grunn av vind, regn og forurensning som langsomt sliter ned steinene.
Under den andre verdenskrigen eksisterte det en militærbunker under kirken med store tilfluktsrom. Etter krigen ble det omgjort til vandrerhjem.
Planetarisk fase
Sett fra jorden kan de innenforliggende planetene vise hele spekteret av faser, fra ny (kun den ubelyste halvkulen blir synlig) til full. I tilfellet av Venus viser observasjoner under halvmånefasen ofte at den ubelyste delen fremdeles slipper ut litt lys – dette fenomenet er kjent som askegrått lys, og er foreløpig uforklart.
Sett fra verdensrommet synes jorden også å gjennomgå faser
Dynamo Kyiv
FC Dynamo Kyiv er et ukrainsk fotballag som kommer fra hovedstaden Kyiv. Laget ble grunnlagt i 1927 har blitt seriemester 28 ganger og cupmester 21 ganger. De vant også UEFA super cup 1974/1975.
De har vunnet cupvinnercupen to ganger i 1974/1975 og 1985/1986.
I 1998/1999-sesongen spilte de seg fra første kvalifiserende runde og helt til semifinalen i Mesterligaen.
Grunnleggelse
Den 13. mai 1927 ble "Charter av Det Kyivs proletariske sportforbundet Dynamo" offisielt registrert. Dynamo samlet medlemmer av NKVD (Folkekommissariatet for innenrikssaker) som også ble fotballspillere på fotballaget "Sovtorgsluzhaschie". Det året ble "Sovtorgsluzhaschie" en av hovedpretendentene til å vinne Kyivsdistriktsdivisjon. Det lyktes derfor ikke å danne eget lag den sesongen. Derfor finnes den første omtalen av fotballaget "Dynamo" bare den 5. april 1928 i avisen "Aftens Kyiv":
«Kyivs fotballforbund "Dynamo" etablerer i år sitt eget fotballag.»
På Semen Zapadnois initiativ ble fotballaget etablert. Han var leder av Kyivs NKVD. Hans varamedlem, Sergei Barminskiy, begynte å samle spillere. Hovedsakelig var det spillerne på de andre Kyiv-lagene.
Spillerstall
Oppdatert 19. november 2021.
Bruvoll
Bruvoll er ei grend i Nord-Odal kommune. Den ligger nord for kommunesenteret på Sand.
Idrett og fritid
Bruvoll Ballklubb har klubblokale med både ekte gress, kunstgress og grusfotballbaner. volleyballbane, og fotballgolf. På vinerstid er det bare grusbanen som er åpen. Foreningen har også skiløyper og akebakke. Totalt 120 Jenter spiller på Bruvoll Ballklubb.
Det er to store badeplasser ved Bruvoll. En ved Fløytdammen i Trøftåa, og en i Sætersjøen.
Gjeddevasskoiene leirsted ligger i Bruvoll, og blir benyttet som leirsted for grunnskolen i hele Norge, samt konfirmasjon, m.m.
Jobb
Statsbygg satte opp Bruvoll leir for Sivilforsvaret, senere et øvingssenter for Politihøgskolen, men ble i 2006 bygget om til Bruvoll fengsel. 40 Arbeidsplasser.
Bruvoll huser også en dynamittfabrikk.
David Grisman
David Grisman (født 23. mars 1945) er en amerikansk mandolinist. Han har røtter i bluegrass, amerikansk folk og swingjazz (Quintette du Hot Club de France). Han skapte Dawg-music, en blanding av disse stilartene.
Pan Geng
Pan Geng (død 1374 f.Kr.) var etter alt å dømme den hersker som på begynnelsen av 1300-tallet f.Kr. flyttet det kinesiske Shang-dynastiets hovedstad til byen Yin. I dag er stedet kjent som Yiaxi («Yia-ruinene») rett ved storbyen Anyang i Henan-provinsen. Dermed begynte det som av og til kalles Yin-dynastiet, som er Shang-periodens annen halvdel og dets gullalder.
David Grisman
Han er blant annet kjent for sitt langvarige samarbeid med Jerry Garcia fra Grateful Dead. De to har flere utgivelser bak seg.
Pan Geng
Det er sannsynlig at bruken av orakelben i Shang-dynastiet begynte, eller slo igjennom, på kong Pan Gengs tid.
Kong Pan Geng ble etterfulgt av sin lillebror Xiao Xin.
Primera División 1955–1956
Primera División er den spanske toppdivisjonen i fotball. Den ble opprettet i sesongen 1929-30. Det spanske fotballforbundet står for organiseringen av ligaen.
Ligatabell
K=kamper spilt, V= vunnet, U= uavgjort, T= tap, MF-MM= mål for-mål mot, P = Poeng
Live 8
Live 8 var en serie med konserter som ble arrangert i juli 2005 i G8-landene. Ni konserter fant sted samtidig 2. juli, blant annet i London, Paris, Berlin, Roma og Philadelphia (USA). Bl.a. deltok det norske bandet a-ha på konserten i Berlin. Konsertene ble direkteoverført på fjernsyn over hele verden.
Konsertene fant sted like før det 31. G8-toppmøtet, som ble holdt på Gleneagles Hotel i Perthshire, Skottland i juli 2005. Arrangementet fant også sted på 20-årsdagen for Live Aid. Målet med konsertene var å overbevise de mektigste lederne i verden til å slette u-landenes gjeld til den rike verden, øke og forbedre bistanden og fremforhandle mer «rettferdige» regler for internasjonal handel for å gjøre slutt på sult og fattigdom i den tredje verden. Det pågikk en underskriftskampanje samtidig med konsertene og underskriftene ble levert til de åtte lederne for G8 (se oversikt).
7. november 2005 ble det utgitt en DVD med opptak fra konsertene i tillegg til ekstramateriell.
Artister på Live 8
{|
Hand on the Torch
Hand on the Torch er debutalbumet til jazz-rap gruppen Us3. Den fikk mye oppmerksomhet når den kom på grunn av den elegante blandingen av jazz og rap. Alle samplene fra platen er hentet fra gamle klassikere fra jazzplateselskapet Blue Note Records, blant den Herbie Hancocks Cantaloupe Island på Cantaloop (Flip Fantasia). Hele dette albumet er en hyllest til Blue Note.
Omegn (matematikk)
En omegn om et element i en mengde er i matematikk en delmengde som i en viss forstand ligger nær elementet. Uformelt kan en si at omegnen inneholder elementer i mengden som er naboer til elementet. Elementet selv er vanligvis med i omegnen, men mengden kalles en punktert omegn dersom elementet ikke er med.
I en formell matematisk definisjon vil en være avhengig av å presisere hva en mener med «nær» eller «nabo». Dette lar seg gjøre i et metrisk rom, der en har definert et avstandsmål, en metrikk. Omegn er også et sentralt begrep i topologi. Begrepet omegn er nært knyttet til åpne mengder.
Formell definisjon i et metrisk rom
En \epsilon-omegn til et element p i et metrisk rom (V,d) er definert som en mengde
En punktert \epsilon-omegn er definert tilsvarende ved å ekskludere elementet a :
En omegn i et metrisk rom kalles også for en åpen ball eller en åpen kule.
Formell definisjon i et topologisk rom
En omegn om et element p i et topologisk rom V er en mengde W som inneholder en åpen mengde som igjen inneholder elementet:
Omegnen trenger ikke selv være en åpen mengde.
Robert Lindahl Haug
Robert Lindahl Haug (født 1989 i Oslo) er en norsk skuespiller som er kjent fra blant annet spillefilmen Pitbullterje fra 2005.
Haug fikk sitt gjennombrudd med filmen Pitbullterje høsten 2005. Filmen ble sett av over 210 000 personer på kino. DVD-en kom 16. november 2006 og hadde et opplag på 80 000. Filmen fikk Amandapris for beste barne- og ungdomsfilm og var nominert til fem Amandapriser. I Pitbullterje spilte han den onde og utspekulerte «Kurt» i fortellingen om «Jim» og «Terje» og den nevrotiske moren hans.
Pjotr Romanovitsj Bagration
Pjotr Romanovitsj Bagration (russisk: Пётр Багратион, georgisk პეტრე ბაგრატიონი, Petre Bagrationi, uttales russisk: ba-gra-ti-ON eller georgisk: ba-gra-ti-on-i) (født, død ) var en georgisk-ættet adelsmann og generalløytnant i Russland. Han var generalguvernør i Guvernementet Estland og Guvernementet Livland i årene fra 1866 til sin død tidlig i 1876, men han residerte sjelden der.
Åfjorden (Åfjord)
Åfjorden er en fjord i Åfjord kommune i Trøndelag. Den er rundt 14 kilometer lang, og går nordøstover til Å i Åfjord i botn av fjorden. Fjorden har innløp fra Lauvøyfjorden ved Straumsholmen i sørvest. Sør for Straumsholmen går Oldfjorden sørvestover, mens Mørrifjorden er en fjordarm sørover nesten helt innerst i fjorden.
Selnes ligger på vestsida av fjorden ved innløpet, og mellom dette neset og neset Øyan ligger Indre Selnesvågen. Nord for Øyan ligger Rånesvikan med øyene Øyaøya og Rånesøya. Bygda Rånes ligge på et nes på nordsida av fjorden. Nordøst for Rånes ligger Dragseidet, et 300 meter bredt eid hvor Eidsfjorden ligger på andre sida.
Fjorden ender i de tre buktene Monstadbukta ved Monstad i vest, Stenkarbukta i midten og Svalan lengst øst. I botn av fjorden munner både Stordalselva og Norddalselva ut i fjorden.
Fv50 går langs deler av vestsida av fjorden.
Jonathan Gould
Jonathan Alan Gould (født 18. juli 1968 i Paddington i England) er en skotsk tidligere fotballspiller og senere fotballtrener som er mest kjent fra sin periode som målvakt for den skotske fotballklubben Celtic FC og en rekke andre mindre klubber. Gould fikk også to landskamper for i perioden 1998 til 2000, og var blant annet med i troppen til VM i fotball 1998.
Klubbkarriere
Gould begynte sin spillerkarriere hos Clevedon Town i 1989. Han gikk videre via Halifax Town og et kortere opphold hos West Bromwich Albion i lavere divisjoner før han ankom Coventry City i juli 1992. Der spilte han 27 seriekamper frem til 1996, først under hans trenerfar Bobby Gould, og deretter under ledelse av Phil Neal. I 1996 dro han på en fri overgang til andredivisjonsklubben Bradford City, hvor Gould fikk spille Playoff-finalen mot Notts County FC på Wembley.
I den påfølgende sesongen ble han utkonkurrert på førstelagsplassen av Mark Schwarzer, og i august 1997 ble han plukket opp av den skotske storklubben Celtic FC. Hos Celtic ble han en viktig del av laget som direkte utfordret det nesten ti år lange hegemoniet til rivalen Rangers FC og forhindret de i å vinne sitt tiende seriemesterskap på rad da Celtic vant serien i 1997/1998-sesongen. Gould etablerte seg fast på førstelaget under ledelse av Josef Venglos og siden av John Barnes, men fikk konkurranse om plassen av Dmitri Kharine i 1998/1999-sesongen. I 2000/2001-sesongen mistet Gould plassen da den nye manageren Martin O'Neill skrev kontrakt med Robert Douglas, men fortsatte som reservemålvakt frem til januar 2003 da han gikk på en fri overgang til Preston North End.
Hos Preston var han igjen førstemålvakt, men i august 2004 ble han lånt ut til Hereford United hvor han fikk 15 seriekamper. I februar 2005 dro han på en fri overgang til Bristol City, men fikk ikke spille noen seriekamper og la i første omgang opp som fotballspiller. Han spilte for øvrig ti seriekamper over to sesonger under sin trenerkarriere i Oseania.
Landslagskarriere
Som følge av sitt spill hos Celtic i debutsesongen 1997/1998 ble han tatt ut for i en vennskapskamp mot  i oktober 1998. Han ble tatt ut i troppen til VM i fotball 1998 av landslagstrener Craig Brown, men var i praksis tredjemålvakt bak Jim Leighton og Neil Sullivan og fikk dermed ikke spille noen av Skottlands tre gruppespillkamper. Gould fikk totalt to landskamper for Skottland frem til 2000.
Trenerkarriere
Etter at han la opp som fotballspiller ble Gould ansatt som manager hos Hawke's Bay United på New Zealand, hvor han fikk sin far Bobby Gould som assistent. I 2009 dro han videre til Wellington Phoenix FC, hvor han ble ansatt som assistenttrener. I 2011 dro han igjen videre til Perth Glory FC, hvor han ble en del av trenerapparatet under ledelse av Goulds landsmann og tidligere Rangers-rival Ian Ferguson.
Fylkesvei 7008
Før Trøndelag fylke ble opprettet 1. januar 2018 hadde veien betegnelsen Fylkesvei 326 (Nord-Trøndelag).
Regjeringen Scavenius
Regjeringen Scavenius var Danmarks regjering 9. november 1942–29. august 1943. Regjeringen innleverte sin avskjedssøknad til kongen 29. august 1943 og opphørte samtidig med å fungere. Etter dette fungerte Departementsjefstyret inntil den tyske okkupasjonen opphørte og en ny regjering trådte i funksjon 5. mai 1945.
Regjeringen Scavenius besto av følgende ministre fra Socialdemokratiet (S), Det Radikale Venstre (RV), Venstre (V) og Det Konservative Folkeparti (K):
Foca-overgrepene
Foca-overgrepene er hendelsene og overgrepene mot den muslimske sivilbefolkningen i den bosniske byen Foca i 1992. Foca ligger sørøst for Sarajevo. Da serberne inntok byen var ca. 50% av de vel 40 000 innbyggerne muslimer. Etter krigen var det svært få igjen, og byen hadde fått navnet Srbnje.
Overgrepene (april 1992)
Foca ble erobret av bosnisk-serbiske styrker i april 1992. Lokale muslimske menn og kvinner ble samlet opp og delt i forskjellige leire, med mange av kvinnene plassert i idrettshaller, klasserom på skoler eller tatt til soldaters leiligheter. Disse stedene ble rene voldtektsleirer der kvinnene ble utsatt for systematisk voldelige og seksuelle overgrep.
En massegrav med omtrent 350 lik, alle trolig muslimske fanger drept under krigen, ble funnet nær Foca i august 2004.
Straffeforfølging
I 2001 ble tre bosnisk-serbiske menn dømt for voldtekt og krigsforbrytelser i Det internasjonale krigsforbrytertribunalet for det tidligere Jugoslavia i Haag:
En bosnisk-serber, Dragan Zelenovic, ble 9. juni 2006 overlevert til bosniske myndigheter fra Russland. Han vil også stilles for retten i Haag, tiltalt for voldtekter i Foca.
Gern undergrunnsstasjon
Gern er en undergrunnsstasjon på Münchens undergrunnsbanenettverk. Gern ligger på linjen U1.
Hålogaland
Hålogaland var området nord for Trøndelag fram til middelalderen. Helgeland er det eneste landområdet innenfor Ladejarlenes maktsfære som ikke var representert på Frostating.
Området nord og øst for Hålogaland var Finnmark, hvor samene bodde.
Geografisk utstrekning
Før Olav Tryggvason overfalt Vågar i 999 skal Hålogaland ha strakt seg mer eller mindre fra Namdalen i sør til Kvitsjøen (norrønt Gandvik) i nord. Mot øst omfattet det store deler av nåværende svensk Lappland, Nord-Finland og Nordvest-Russland. Men mye tyder på at de store områdene i innlandet og nord for Malangen var håløygsk skattland, og ikke en likestilt del av Hålogaland.
I nyere tid er Hålogaland definert som dagens Nordland, Troms og Finnmark inkl. Svalbard og Jan Mayen. Dette gir seg bl.a. uttrykk gjennom at bispedømmene i nord er kalt for Nord-Hålogaland (Finnmark og Troms) og Sør-Hålogaland (Nordland). Hålogaland lagmannsrett dekker de tre nordligste fylkene. Hålogalandsallmenningen skal omfatte Troms og Nordland.
Den riktige benevnelsen er Midtre Hålogaland, som dessuten var navnet på politidistriktet i denne regionen fra 2002 til 2016.
Lang historie
Hålogaland ble tidlig bebodd. Noen av de eldste spor av mennesker i Norge er funnet i Finnmark og de eldste spor av hustufter i Norge er funnet på Træna i Nordland.
Hålogaland er beskrevet før Norge av historieskriverne. Historieskriveren Herodot (484–ca. 425 f.Kr.) skriver at han har hørt om et folk som sover i seks måneder av året (den lange vinternatta). Astronomen og geografen Pytheas fra Massalia foretok i rundt 330 f.Kr., på Aleksander den stores tid, en reise fra Marseille til Nord-Europa. Han endte på øya Thule, der solen ikke gikk ned midtsommers, og himmel og hav ble blandet sammen til en «issørpe».
Rundt år 550 nevnes håløygene av Jordanes i goterfolkets saga. Han forteller om en stamme som kalles Adogit, som bor i den nordlige delen av Skandinavia. Mange mener han refererer til folket på Andøya.
Den greske historieskriveren Prokopios skriver i år 550 om nordboernes liv og skikker. Han skriver at solen ikke går ned i 40 dager om sommeren, og at den forsvinner helt i 40 dager om vinteren. Når det nærmer seg tid for at sola skal komme tilbake, samler folket seg og fester, dette er en av de største festene i Thule.
Overgang til jordbruk og etablering av høvdingdømmer
I årene 500 til 400 før Kristus øker betydningen av jordbruket i form av korndyrking og beite i nordre deler av Fennoskandia, noe som er påvist av vegetasjonshistoriske studier. En antar at rundt Kristi fødsel ble gårdsdrift etablert langs kysten av Nordland og Sør-Troms, i Sørvest-Finland og langs Norrlandskysten, muligens helt opp til Ångermanland. Denne gårdsdriften tror en er basert på jordbruk og fangst. Pollenanalyser har vist at spesielt bygg var viktig. Disse nordlige jordbrukssamfunnene står i stor kontrast til de fangstsamfunnene rundt, men har likhet med tilsvarende kulturer i Sør-Skandinavia.
Jordbruksøkonomien blir stadig viktigere i århundrene etter Kristi fødsel. I yngre romertid og folkevandringstid (200 til 600 etter Kristi fødsel) blir hierarkiske høvdingdømmer den dominerende samfunnsformen langs kysten av Nord-Skandinavia. Fra denne tiden kan arkeologer finne gårder med langhus, naust og gravhauger. Andre kulturelle spor som våpen, redskaper og smykker, er like dem som er funnet i Sør-Skandinavia og Nordvest-Europa fra samme tid. Språklig og etnisk representere kystbosetningene av denne typen nordlige regioner av germansk kultur. Den samme utviklingen er funnet i sør og vest i Finland.
Forskerne har tidligere ansett etablering av jordbruk og germansk kultur i nord som et resultat av innvandring. Da i form av krigerske grupper fra Sør-Skandinavia som la under seg og koloniserte nordområdene, og enten fortrengte eller underla seg den samiske befolkningen. En har også sett for seg at finsktalende bønder fra Estland slo seg ned i Sør-Finland og ble herskere der. Utover på slutten av 1900-tallet gikk forskningen i retning av at det istedenfor var valg av germansk identitet som skjedde. Alliansebygging var viktig for disse små og sårbare samfunnene. For å sikre en rimelig maktbalanse mellom de små samfunnene var derfor gaveutvekslinger og giftermål viktige. Likevekten mellom samfunnene var nødvendig, derfor ville menneskene ha de samme godene som var å finne i nabosamfunnene. Disse germanske kulturelle trekkene sprede seg derfor raskt, og samfunnene ble homogene.
For å kunne ta del i systemet med gaveutveksling og giftermål må en ha noe å gi i gjengjeld. De nordlige høvdingene i Skandinavia kunne gi eksotiske varer som hvalrosstenner, edle pelsverk og muligens jaktfalker til sine sørlige alliansepartnere. Slike produkter var ettertraktet blant eliten i Europa. De som kunne skaffe slike varer til høvdingen var de samiske fangsamfunnene. Utveksling av varer mellom de to etniske gruppene ble dermed betydningsfullt, og begge parter hadde varer den andre ønsket tilgang til. Høvdingene ønsket også å bygge opp regional makt når det økonomiske overskuddet tillot det, i tillegg til at de fra utlandet hadde fått ideer om herskermakt og store kongedømmer. Således var årene 800–1200 preget av maktkamp og stridigheter mellom de norrøne høvdingene, noe som til slutt ledet frem til rikssamlingen.
Grensene mellom norrøn og samisk befolkning
Generelt har den eller håløygske (norrøne) bosetningen vært konsentrert om kyststrøkene, på øyer og ved fjordene opp til Salangen der mulighetene for jordbruk var best. Klimaet her var mildest, perioden hvor husdyrene måtte være under tak var kortest og jordsmonnet best. Andre gunstige forhold var kort vei til ressursene i havet og til hovedleien. På Helgeland var det liten norrøn befolkning inne i fjordene, mens ved Saltfjorden og videre innover Skjerstadfjorden var det i jernalderen norrøne folk. De mindre sidefjordene som Saltdalsfjorden, Misværfjorden og Beiarfjorden kom det ikke norrøn befolkning før i siste del av vikingtiden. Fjordene fra og med Folda i Salten og videre nordover var bosted for sjøsamer, mens store fjordmunninger som Tysfjord og Ofoten hadde en liten norrøn befolkning.
Arkeolog Audhild Schanche (1951–) har forsket på hva som avgjorde grensene mellom norrøn og samisk befolkning. Opptil 1980-årene hadde en forutsatt at grensene kun var bestemt ut fra økologiske og klimatiske betingelser, da spesielt hvor langt nord korn kunne dyrkes. Slike begrensinger kunne forklare hvor langt nord og øst den norrøne befolkningen kunne bo. I Nordland og Troms var det dermed den ytre kyststripe som var deres bosetningsområde, her kunne de drive sitt politiske og økonomiske liv basert på gavebytte eller handel innenfor høvdingdømmene. Imidlertid observerte Schanche det paradoksale i at fjorder som Gratangen, Lavangen og Salangen hvor de klimatiske forholdene er gunstige, hadde få spor etter norrøn bosetning. Schanche har dermed argumentert for at grensene også kunne være bestemt ut fra kognetiv grenseseting, altså forhold som har med oppfatninger og vurderinger å gjøre. Senere undersøkelser har også bekreftet dette, og det ser ut til at først rundt 1200-tallet opptrer norsk bosetning inne i fjordene. Uansett er det sannsynlig at samisk identitet var knyttet til å bo i innlandet, mens nordisk identitet var knyttet til å bo på fast på en gård ved kysten.
Andre forhold som gjorde at den norrøne befolkningen ikke stadig utvidet sine territorier nordover og innover i landet, kan være maktpolitisk balanse mellom høvdingene. Høvdingedømmene var hele tiden utsatt for rivalisering og kriger, men allianser ved giftermål og gavebytte hindret politisk og territoriell ubalanse. Om en høvding utvidet sitt landområde, kunne de andre misslike dette og gjennomføre sanksjoner. Et annet forhold kunne vært at tilholdssted var identitetsskapende, slik at forskjellen på «vi» og «dem» over mange generasjoner ble viktig for den norrøne befolkningens oppfatning av grensesetting. Det er også sannsynlig at menneskene hadde oppfatninger om de «andres» land som farlig og at onde makter hold til der. Om en ga seg inn i ukjente fjorder eller inn i landet forlot en den trygge verden.
Maktsentrum i nord
I tillegg til Borg, nevner Snorre Sturlasons sagafremstillinger høvdingsetene Tjøtta, Bjarkøy, Salten, Steigen, Vågan, Andenes og Trondarnes. Man antar at innbyggerne fra Helgeland til Malangen sluttet seg sammen som et håløygfolk allerede før år 500.
Samtidig som Harald Hårfagre samlet Norge i sør, hadde høvdingen Håkon Grjotgardsson (regnes som den første navnkjente Ladejarl død ca. 917) makten i nord, fra Nordmøre til Troms. Vi vet ikke sikkert om Harald og Håkon har samarbeidet om å erobre Trøndelag, eller om Håkon har blitt Haralds jarl. Men Håkon bosatte seg ved Nidelvens utløp og tok tittelen «Ladejarl». Forbundet mellom kongen og jarlen ble ytterligere forsterket da Harald giftet seg med Håkons datter Åsa. I over 200 år skulle jarleætten stå kongsmakten nærmest.
Harald Hårfagres (ca. 850–933) sønn, Eirik Blodøks (ca. 895–954), fikk blant annet Hålogaland i len fra sin far, men hans kongemakt varte bare i to år før han måtte rømme landet for sin bror, Håkon den gode. I Håkons regjeringstid hadde Håkon Grjotgardssons sønn, Sigurd Håkonsson Ladejarl, en innflytelsesrik posisjon som kongens venn og rådgiver.
Handel og skatt
Det er havet som danner grunnlag for Hålogalands økonomiske posisjon opp igjennom århundrene. Torskefiske, sildefiske, selfangst, hvalfangst, sjøfuglfangst og sanking av egg og dun gjorde håløygene til et rikt og mektig folk. Handel med skinn og hvalrosstenner var også en viktig inntektskilde. Det fantes mange markedsplasser i Hålogaland; de mest kjente er Torgar på Helgeland, Sandtorg i Tjeldsund, Vågan i Lofoten, Bjarkøy og Hillesøy i Troms. Håløygenes handelsveier gikk ikke bare sjøveien langs kysten, de hadde også ferdselsveier over kjølen til Bottenviken, til Østersjøen og Øst-Europa.
Lenger ned kan du lese om høvdingen Ottar, som på slutten av 800-tallet forteller om den vel etablerte finneskatten, som var så viktig i hålogalandshøvdingenes økonomi. Skatten var detaljert regulert, noe som tyder på at de enkelte høvdingene måtte ha hatt en overenskomst, selv om de var selvstendige stormenn. Grensen mellom Ottars rike og Bjarkøyriket har sannsynligvis gått ved Malangen. Denne grensen har trolig også vært satt ved politiske vedtak.
Jarleætten i Hålogaland oppstod i folkevandringstiden, med Andøya som hovedsete. Mange av dem flytta senere til Lade i Trøndelag. Det er mulig jarleætten har hatt hånd om finneskatten på denne tiden. I begynnelsen samarbeidet de med Hårfagreætten, men etter hvert oppstod det rivalisering, og jarlene slo seg sammen med danskekongen. De tapte for den norske kongemakten, noe som førte til at Olav den hellige kunne få monopol på finneskatten og handelen med Nord-Norge og Kvitsjøen.
Viktigheten av denne handelen og finneskatten skriver Ottar om på 800-tallet, og vi kan også forstå det ut av kongenes behov for å besøke Nord-Norge og Kvitsjøen. Eirik Blodøks, Harald Gråfell og Harald Hardråde foretok alle slike reiser. Olav den hellige finansierte også en slik reise med Tore Hund fra Bjarkøy som leder.
Etter slaget på Stiklestad tapte mange av høvdingene og jarlene gods til kongen. Bjarkøyætten kom imidlertid godt ut av det, selv etter at Tore Hund hadde vært med på å ta livet av kong Olav på Stiklestad.
Det kom en ny leidangsordning etter rikssamlingen, som sannsynligvis gikk så langt nord som til Finnmark. På 1100-tallet kan man si at Hålogaland hadde sluttet å eksistere som fristat. Nord-Norge ble en landsdel i kongeriket Norge.
Legendenes land
I år 985 listet Øyvind Skaldespillar opp forfedrene til Håkon Ladejarl i 27 ledd i Háleygjatal («Opptelling av håløygene»). Her møtes skaldens nåtid fortidens legender og han fører ætten helt tilbake til Sæming, den sønnen Odin fikk med Skade, skigudinna.
Også i den første sagaen hos Snorre Sturluson, Ynglingesagaen, opptrer legendariske småkonger fra nord. Sagaen forteller om to kongssønner fra Svitjod som herjet i Danmark, «da møtte Gudlaug håløygkonge og kom i strid med ham,» skriver Snorre, «og det endte med at Gudlaugs skip ble ryddet og han sjøl fanget; de satte ham i land på Straumøynes (ukjent sted), og der hengte de ham...»
Senere er den ene av brødrene, Jørund, igjen i Danmark med hæren på herjingstokt. Ved Limfjorden møter han Gylaug håløygkonge som kom med en stor hær. Dette var sønn av den Gudlaug som ble forsmedelig hengt. Han la straks til kamp med Jørund som måtte gi seg for overmakten og skipet hans ble ryddet. «Han løp på sjøen, men ble fanget og ført opp på land,» skriver Snorre. «Kong Gylaug lot så reise en galge, leide Jørund bort til den og lot ham henge.»
En tredje håløyg er også nevnt, men i stedet for være enda en øye-for-øye fortelling, er det heller et sagn med vittige trekk: En hestglad kong Adils fra Svitjod sendte en hest ved navn Ravn (Hrafn) til kong Godgjest på Hålogaland. «Godgjest rei den, men han kunne ikke få den til å stanse; så falt han av hesten og døde, det var i Omd (dvs. Andøya) på Hålogaland,» skriver Snorre.
Ottar fra Hålogaland
Sjøfareren og handelsmannen Ottar er kanskje den mest kjente historiske representanten fra Hålogaland. Han seilte fra Hålogaland til England rundt år 890, hvor den engelske kongen Alfred den store fikk skrevet ned hans beretning om Hålogaland og om en ferd langs kysten til Kvitsjøen. Beretningen ble føyd inn i kong Alfreds oversettelse av Orosius' verdenshistorie.
Det er usikkert hvor i Nord-Norge Ottar bodde. Selv sier han at «jeg bor lengst nord av alle nordmenn, på nordsida av landet ved Vesterhavet, men landet strekker seg enda lenger mot nord. Det er alt sammen ødeland. Bare noen få steder er bedre, der finnene stykkemellom holder til, jager om vinteren og fisker i sjøen om sommeren.»
Man har spekulert på Ottars bosted kan ha vært i nåværende Lyngen kommune eller et sted i Malangsgapet. Hans Eidnes i «Hålogalands historie» (1943) mener at Ottar bodde ute ved Malangen, på sørvestsiden av Kvaløya i Hillesøy (i dag Tromsø kommune). Også andre steder har vært nevnt.
Øyvind Skaldespiller
Øyvind Skaldespiller var den siste store skalden i Norge. Han bodde på Tjøtta (øy sør for Sandnessjøen). Han var sønn av Finn Skjálgi og Gunnhild, datterdatter av Harald Hårfagre. Faren Finn var sønn av Øyvind Lambe og Sigrid fra Sandnes (også gift med Torolv Kveldulvsson).
Øyvind Skaldespiller var med i slaget på Stord (ca. 960) hvor kong Håkon den gode falt. Kvadet Håkonarmål stammer herfra. Han benytter et lån fra Håvamål i siste vers, som muligens ga ham tilnavnet «Skaldespiller»:
Øyvind Skaldespiller har også gitt levende glimt fra hverdagsliv på Hålogaland i uårstiden (ca. 970) hvor det var sult og mangel på korn, og man måtte fóre buskapen med bjørkeløv, slik finnene gjør (forøvrig en av de første skriftlige referanser til samer):
Skygger på gresset
Skygger på gresset ( eng. Shadows on the Grass, dansk Skygger på Græsset) er et memoarverk skrevet av den danske forfatteren Karen Blixen og utgitt den 4. november 1960 i Danmark (utgitt i England samme år og USA i januar 1961). Boken kom i norsk oversettelse i 1960.
Hålogaland
Øyvind Skaldespiller
I 986 var Øyvind med i slaget i Hjørungavåg mot jomsvikingene som lendmann under Håkon jarl. Herfra diktet han Háløygjatal. Han døde som gammel mann i 990.
Skygger på gresset
Boken er skrevet 23 år etter romanen Den afrikanske farm og er en videreføring av denne romanens lyriske meditasjon over hennes liv på kaffeplantasjen.
Hålogaland
Eventyrlige fjell
Også naturen selv har ansporet til sagn og eventyr. Et sagn forteller om at Suliskongen sovnet og hans syv sprelske døtre dro sydover for å danse i måneskinnet. I Lofoten satt Vågakallen og ønsket seg den åttende datteren, Lekamøya. Vågakallen grep buen, svingte seg på hesten og red sørover. Lekamøya ble redd og la på sprang. Da skjøt Vågakallen ei pil etter henne.
Gamle Skarsfjellgubben (eller Sømnakongen) så det, og slengte den brede hatten sin i været, pila for gjennom den og havnet i havet. Akkurat da steg morgensola opp. Den første strålen traff Suliskongen som ble til stein. Slik gikk det med dem alle; både Skarsfjellgubben, Sju søstre, Lekamøya ved Leka og Torghatten ved Torget med hullet etter pila som gjenfinnes i et skjær nord for Leka. Og der ute i havet rir fortsatt Vågakallen og folk kaller ham Hestmannen.
Fjellenes ulike og karakteristiske former har også vært viktige sjømerker på den tidvis farefulle seilasen langs kysten. Dagens Helgelandskyst er Norges største skjærgård med tallrike øyer, høye fjell, isbreer og store vidder.
Etymologi
Navnet Hålogaland stammer fra norrønt Hálogaland. Første ledd består av folkenavnet háleygir, men betydningen er usikker og har gitt flere tolkningsforsøk. Alfred Jacobsen i «Helgeland historie», bd. 2, skriver at skikken å bruke ‘-land’ i landskapsnavn som i Hordaland og Rogaland er meget gammel, sannsynligvis helt tilbake til folkevandringstiden, år 400-800 e. Kr. Innbyggerne i Hálogaland blir kalt háleygir, og folkennavnet må ha eksistert før landskapsnavnet og begge navnene må ses i sammenheng.
Hellig?
Professor Peter Andreas Munch mente Hålogaland betyr «det hellige landet» fordi nordmennene etter hans mening først landet i Nord-Norge.
Kong Alfreds angelsaksiske skrivere oppfattet Ottars land som Halgoland, og det ble videreført av Adam av Bremen (ca. 1070) som Halagland. «Halag» er angelsaksisk for det tilsvarende norrøne «heilagr». Det er godt belagt at Hálogaland over tid (visstnok første gang påvist i 1385) ble til Helgeland via en sammendragning hvor vokalen mellom l og g falt ut. Helgeland har derfor ingenting med «hellig land» å gjøre, i motsetning til øya Helgoland.
De gamle nordmenn sa at Hálogaland var oppkalt etter en kong Holgi lik Norge var oppkalt etter en kong Nor. Det finnes belagt i «Haraldskæði» (ca. 900) og som Snorre Sturlason tok opp i «Den yngre Edda». Det samme sier Flateyboka, skrevet på Island i 1380-årene, men her het kongen Låge eller Hålåge, den høyvokste lågen. Han var broren til Kåre, en av forfedrene til kong Nor. Hålåge var sønn av Fornjot, som rådde over Kvenland (Nord-Finland).
Kuriøse
Den tyske keltologen Kasper Zeuss hadde i 1837 en notis hvor han antydet at andreleddet kunne være norrønt logi – «ild». Hálogaland ble da Land des Hálogi, altså «Nordlyslandet». Halvdan Koht (1908) og Finn Hødnebø (1972) er innom noe av det samme: Háleygr er «sammensatt av hár adj. og leygr «lue, ild, flamme», betegner vel folket som «høye og lyse». Sakligheten i denne argumentasjonen er ikke altfor tung.
I 1952 kom en tolkning som så det andre leddet i Hálogaland som laug (hunkj.), dvs. bad, og mente háleygir da kunne bety «de høyvokste folkene som bodde ved Laugen», en ganske usannsynlig teori. Ytterligere kuriøst og lite rimelig er forslag fra 1965 som forsøkte å se navnet sammensatt av háll, dvs. sleip, listig, og et adjektiv eygr, dvs. øye. Dette skulle da være en betegnelse på samene, altså samenes øyenparti.
Sannsynlig
Det mest interessante tolkningforsøket ga Halvdan Koht i «Håløygminne», bind 1 (1920): Førsteleddet há kunne være dratt sammen av urnordiske haþu som betyr strid. Andreleddet viste til et germansk folk, lugiene, som levde mellom Oder og Elben (omtalt år 100 e. Kr.). Roten til dette folkenavnet måtte være *ljug i betydningen stadfeste ved ed, altså sverge til en pakt. Håløygene vil da bety «de (som er) sambudne i strid».
Alfred Jacobsen (se overfor) lanserer en tilsvarende løsning, men med en annen begrunnelse. I tiden mellom 500 og 700, overgangen fra urnordisk til norrønt, foregikk det store endringer i språket hvor stavingstallet ble redusert med opptil flere ledd ved at trykklette og korte vokaler falt bort (Synkopetiden). Háleygr/Hálogaland stammer fra urnordiske HaÞuwulafR og HaðulaikaR ved at ð har falt bort og en a-lyden har kommet til som erstatningsforlengelse. *Hálaug vil da kunne bety «høytidelig kampavtale» og háleygir blir da, noe omstendelig, «de som høytidelig (ved ed) forplikter seg til kamp».
«Forutsetningen for en slik avtale», skriver Jacobsen,«må vel være at det eksisterte en viss form for organisert samfunn, et felles tingsted og mulighet for relativt rask kommunikasjon i det vidstrakte håløygriket når farer truet.»
Moderne former
Man finner igjen navnet i Hålogalandsbrua, såvel som i moderne institusjoner som Hålogaland Teater, Sør-Hålogaland og Nord-Hålogaland bispedømmer. Hålogaland lagmannsrett omfatter fylkene Nordland, Troms og Finnmark, samt Svalbard og Jan Mayen.
Hålogaland er det historiske navnet på Nord-Norge. Midtre-Hålogaland brukes i dag ofte som fellesnavn på regionen som utgjør dagens Vesterålen, Lofoten, Ofoten og Sør-Troms. Noen ønsker å bruke bare betegnelsen Hålogaland om dette området, men dette er ikke riktig, siden nordre Nordland og Sør-Troms bare var en liten del av det historiske Hålogaland. Hålogaland er det historiske navnet på hele landsdelen. Om en skulle gjøre en avgrensning ville det i så fall vært østlige deler av dagens Finnmark. Den riktige benevnelsen på regionen som omfatter distriktene i Sør-Troms og Nordre-Nordland, er Midtre-Hålogaland, som gjennom Stortingsvedtak av 2004 også er navnet på politidistriktet i regionen. I tillegg lever en moderne utgave av Hålogaland-navnet som regionsnavn for søndre del av Nordland fylke, Helgeland, ved at det har skjedd både en endring i språk og en avgrensning i geografi.
Norsk språkråd anbefaler følgende varianter: håløyg, håløygsk, hålogalandsk, hålogalending, foruten Hålogaland og Håløygjafylke.
Fresh Prince i Bel-Air
Fresh Prince i Bel-Air er en amerikansk familierelatert komiserie for ungdom som gikk på NBC fra 1990 til 1996. Serien handlet om livet til Will Smith og familien hans som bor i Bel Air, California. Will ble egentlig født i West Philadelphia, og opplevde en røff barndom med fattigdom og et kriminelt nabolag. I tenårene havnet han i en slåsskamp på baskettballbanen, og moren sendte ham straks til sine rike slektninger i Bel-Air, som bestod av Vivan og Phillip Banks, samt barna Ashley, Hilary, Carlton og butleren Geoffrey. De forsøkte å hjelpe ham på rett vei i livet. Will skulle imidlertid påvirke familien Banks, like mye som de prøvde å påvirke ham.
Serien bidro i betydelig grad til å gjøre Will Smith populær i USA.
Den har gått på TVNorge siden 1996. . Repriser har siden 2016 gått på TV 2 Humor.
Linda Evans
Linda Evans (født Linda Evenstad i 1942) er en amerikansk skuespiller kjent fra tv-serien Dynastiet (1981–1989).
Skuespillerkarriere
Evans tv-debuterte i en episode av tv-serien Bachelor Father (1960). Fra 1965 til 1969 hadde hun en fast rolle i westernserien The Big Valley (1965–1969) og i 1977 hadde hun den ene hovedrollen den kortlivede i tv-serien Hunter (1977). Hun fikk sitt store internasjonale gjennombrudd med rollen som Krystle Carrington i tv-serien Dynastiet, hvor hun medvirket fra 1981 til 1989. Hun spilte den samme rollen i miniserien Dynasty: The Reunion i 1991. Hun hadde også en hovedrolle i den australsk-amerikanske miniserien The Last Frontier (1986) og en birolle i miniserien Nord og sør (1986). Hun har videre spilt i flere tv-filmer, deriblant to av The Gambler-filmene (1983 og 1991). Hun har eller hatt en del gjesteopptredener i kjente serier som The Adventures of Ozzie and Harriet (fem forskjellige roller, 1960–1962), Wagon Train (1965), McCloud (1973), Mannix (1974), The Rockford Files (1975), The Fall Guy (1975) og Kjærlighetsskipet (tre dobbeltepisoder, 1981–1984).
Evans filmdebuterte i dramafilmen Twilight of Honor (1963) og har siden hatt større roller i filmer som blant annet The Klansman (1974), Mitchell (1975), Avalanche Express (1979) og Tom Horn (1980).
Etter 1980-årene har hun hatt få roller på film og i tv. Hun medvirket i tv-filmen The Stepsister (1997) og i en episode av den tyske serien Das Traumschiff (2020) (en tysk variant av den amerikanske serien Kjærlighetsskipet). I 2021 hadde hun en større rolle i den relativt ukjente filmen Swan Song.
Annet
I 2009 deltok hun og vant den britiske versjonen av mat-talentprogrammet Hell's Kitchen.
Priser og hedersbevisninger
I 1982 ble hun tildelt en Golden Globe for sin rolle i Dynastiet. I 1987 fikk hun en stjerne på Hollywood Walk of Fame.
Bakgrunn og privatliv
Hennes opprinnelige etternavn var Evanstad – noen kilder staver det Evenstad. Navnet er av norsk opprinnelse; Linda Evans' oldemor, farfar, en grandtante og en grandonkel reiste til USA i 1884 fra småbruket/husmannsplassen Evenstad på Nes i Hedmark. Hun amerikaniserte etternavnet til Evans da hun ble skuespiller.
Hun gikk på high school sammen med den senere skuespillerkollegaen Stefanie Powers.
Evans har vært gift to ganger: John Derek (1968–1974) og Stan Herman (1976–1981). Hun hadde i perioden 1989 til 1998 et forhold til den greske musikeren Yanni.
Praja Parishad
Praja Parishad, stifta i Ombhal i Katmandu i 1935, var et parti i Nepal som sloss for å avskaffe diktaturet til Rana-dynastiet.
Attentatet mot Ahmed mai 2008
Attentatet mot Ahmed mai 2008 fant sted 4. mai 2008 da en veikantbombe gikk av nær kortesjen til konen til Iraks president Jalal Talabani, Hero Ibrahim Ahmed, da den passerte i Bagdad, Irak.
Praja Parishad
Blant stifterne var Tanka Prasad Acharya, Dasarth Chand, Dharma Bhakta Mathema (som var kong Tribhuvans trener), Ramhari Sharma, Puskar Nath og flere andre.
Attentatet mot Ahmed mai 2008
Angrepet
Angrepet på bilkortesjen skjedde i Karrada-distriktet da førstedamen var på vei til en kulturfestival. Veikantbomben gikk av da kortesjen til presidentkonen passerte det Nasjonale Teateret i Bagdad ca. klokken 1000 (lokal tid). Et av kjøretøyene i kortesjen ble rammet av eksplosjonen.
Praja Parishad
Partiet diskuterte voldsom oppstand mot Rana-diktaturet. Ettersom Rana-herredømmet hadde frarøva kongene i Nepal all makt og nærmest holdt kongefamilien i husarrest i slottet, tok lederne hemmelig kontakt med kong Tribuvan.
Attentatet mot Ahmed mai 2008
Skader
Presidentfruen, Hero Ibrahim Ahmed, unnslapp attentatet uskadd, men fire av hennes livvakter, to irakiske soldater og to sivile ble såret.
Praja Parishad
En nær slektning av Mathema avslørte partiet for politiet, noe som førte til at mange blei arrestert.
European United Left–Nordic Green Left
GUE/NGL består av undergruppene European United Left (med en kjerne av partier som er med i Det europeiske venstrepartiet og en periferi av små venstrepartier uten tilknytning til noe parti på europeisk nivå) og Nordic Green Left, som består av Europaparlamentsmedlemmer fra svenske og finske partier som er medlem av Nordic Green Left Alliance.
Praja Parishad
Sukra Raj Shastri og Dharma Bhakta blei dømt til døden og hengt,  mens Dasarath Chand og Ganga Lal Shrestha blei skutt. Disse fire er i Nepal kjent som de fire martyrene.
Attentatet mot Ahmed mai 2008
Ansvar
Ingen tok på seg ansvaret for angrepet.
European United Left–Nordic Green Left
Gabi Zimmer ble valgt som gruppens leder i 2012.
Antallet medlemmer av Europaparlamentet kan i perioder komme under det bestemte maksimum. Dersom et medlem av parlamentet fratrer, blir ekskludert eller dør, blir hun eller han erstattet i henhold til nasjonale regler.
Praja Parishad
(Ganga Lal Shresta var broren til den seinere berømte kommunistlederen og stifteren av Nepals Kommunistiske Parti, Pushpa Lal  Shresta.)
Flere sentrale ledere i Praja Parishad, bl.a. Tanka Prasad Acharya, kunne ikke dødsdømmes fordi de tilhørte bhramin-kasten, og det var på den tida forbudt å henrette bhraminer. De fikk lange fengselsstraffer. Andre ledere var av kjente familier fra newari-nasjonaliteten, som historisk har dominert Katmandu-dalen. At det var mange bhraminer og newarier av god familie i ledelsen var et uttrykk for at Praja Parishad rekrutterte fra eliten i datidas Nepal.
Etter at Rana-diktaturet blei styrta i 1951 sto Praja Parishad fram som et legalt parti. Acharya, som slapp ut av fengsel da diktaturet falt, blei leder. Mange opposisjonelle fra Katmandudalen var skeptiske mot Kongresspartiet, og samla seg i Praja Parishad.
Sommeren 1951 danna Praja Parishad en enhetsfront med kommunistpartiet mot indisk innflytelse og Nepals Kongressparti.
Achaya var innenriksminister i regjeringa til M. P Koirala fra 1952 til 1954. og statsminister fra 1956 til 1957. Våren 1956 legaliserte han kommunistpartiet, som hadde vært forbudt fra 1952.
Ved parlamentsvalget i 1959 fikk Praja Parishad (Achaya) 2,9 % og 2 mandater.
Et annet Praja Parishad (Mishra), fikk 3,3% og 1 mandat.
I juni 1959 danna Praya Parishad (Achaya]), sammen med to pro-monarkistiske og hinduistiske partier, United Democratic Party og Prajatantrik Mahasaba, fellesorganisasjonen National Democratic Front. Den demonstrerte ofte mot regjeringa til Nepals Kongressparti og anklaga den for korrupsjon, kongressifisering (å fylle statsapparatet med partitilhengere) og svakhet mot India og Kina. I en del tilfeller demonstrerte Nepals Kommunistiske Parti sammen med den.
Fylkesvei 312
Fylkesvei 312 går mellom Dokka i Holmestrand og Sem i Tønsberg.
Før den nye E18 ble tatt i bruk forbi Sem fortsatte Rv312 fra Hesby til Kjellekrysset via dagens fylkesvei 523 (Vestfold) og dagens fylkesvei 300.
Praja Parishad
Archaya deltok i kampanjene for flerpartidemokrati foran folkeavstemnina i 1980 og under demokratiopprøret i 1990. Etter at partiene blei legalisert gjennopplivet han formelt Praja Parishad, men partiet deltok ikke i parlamentsvalget i 1991.
I Democratici
I Democratici (på norsk demokratene) er et tidligere italiensk politisk parti, dannet av Romano Prodi i 1998, formelt stiftet året etter. Partiet ble i 2002 en del av det nye partiet Democrazia è Libertà - La Margherita og opphørte dermed å eksistere som selvstendig parti.
Fylkesvei 312
2019 ble veien forlenget til Sem med en delstrekning av fylkesvei 523 (Vestfold).
Sandstuveien (Oslo)
Sandstuveien er en vei på Bekkelagshøgda-Ryen i Oslo i bydel Nordstrand (1B-57, 2-60A) og i bydel Østensjø (71-75, 70-70). Veien starter i Jomfrubråtveien og går til Enebakkveien. Veien fikk sitt navn offisielt i 1917, men navnet er mye eldre. Veien er oppkalt etter husmannsplassen Sandstuen, med navn fra sandtaket som var på eiendommen.
Bomstasjon Sandstuveien befinner seg på brua over E6.
Enebolig i rekke
Enebolig i rekke er en betegnelse for en type rekkehus bestående av eneboliger som ligger vegg i vegg, men som har brutte fasader – i motsetning til typiske rekkehus.
Skatteetaten definerer enebolig i rekke i likhet med ordinære rekkehus som småhus. Småhus er boliger som er fysisk bundet sammen ved at det er minst en felles vegg, eventuelt felles gulv/tak med naboboligen. Dette vil typisk være rekkehus og tomannsboliger.