cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Tyrkia
Oldtid, antikken og tidlig middelalder
Inn i jernalderen var Frygia den dominerende statsdannelsen i området, før den ble erstattet av Lydia ca. 650 f.Kr.. Lilleasia var deretter under Perserrikets kontroll, før Aleksander den store erobret hele riket på 330-tallet f.Kr. Med Aleksander kom hellenismen til området, og lokale guddommer og skikker ble assimilert inn i gresk kultur. Romerne tok kontroll over Lilleasia i det andre århundre f.Kr., da Pergamon ble en romersk provins.
Præriegrevling
Præriegrevling assosieres først og fremst med det området i Nord-Amerika som er kjent under navnet Great Plains, der de finnes fra de sentrale vestlige provinsene i Canada i nord (øst til Ontario) og gjennom det vestlige USA til fjellstrøkene i Mexico i sør. Som sådan foretrekker arten tørt, åpent gressland, beitemark og jordbruksområder. Den trives i høyder fra den alpine grensen og ned til havnivået.
Præriegrevlingen blir omkring 52–87,5 cm lang (snute–halerot) og vekten ligger på cirka 4–12 kg. Hannen blir betydelig større enn hunnen. Fire underarter blir normalt akseptert.
Tyrkia
Oldtid, antikken og tidlig middelalder
Kristendommen kom tidlig til Anatolia, mye på grunn av apostelen Paulus' arbeid. Kristendommen ble statens offisielle religion under Konstantin, og anatolske kristne var sentrale i å forme den tidlige kristendommen, både med teologiske og liturgiske bidrag. Konsilene i Nikea, Efesos og Khalkedon, alle arrangert i det romerske Anatolia, kom til å danne grunnlaget for mange av både den katolske og den ortodokse kirkes læresetninger.
Præriegrevling
Inndeling
Inndelingen følger Sato et al. (2004), Fulton & Strobeck (2006) og Law, Slater & Mehta (2018).
Tyrkia
Det osmanske rike
På andre halvdel av 1200-tallet tok muslimske tyrkiske folkegrupper kontroll over de østlige og sentrale deler av Lilleasia, og i årene som fulgte presset de vestover. I 1453 erobret de Konstantinopel, og gjorde slutt på tusen år med bysantinsk styre. Tyrkernes imperium, kalt Det osmanske rike, kom til å vokse til et av verdenshistoriens største og lengstlevende riker.
Riket hadde sin storhetstid under Suleiman den store (r. 1520–1566) og etterfølgerne. Hele det østlige middelhavsområdet og Balkan var på denne tiden under osmansk kontroll, og rikets strategiske plassering mellom Europa og Asia gjorde at all handel kunne kontrolleres av osmanene. Det osmanske rike var en sterk sentralisert stat under ledelse av en sultan, og gjennom syv hundre år hadde det osmanske dynastiet makten i riket.
Det gikk nedover med riket fra 1700-tallet. I historiefaglige miljøer er det ingen bred konsensus om årsakene til forfallet, men faktorer som trekkes frem er at de tidligere så militært overlegne osmanene nå var underlegne de europeiske stormaktene, at handelen med Asia nå gikk sjøveien rundt Afrika, store problemer med inflasjon og liten teknologisk utvikling i transportsektoren, jordbruket og industrien.
Tyrkerne var på sentralmaktenes side under første verdenskrig, og nederlaget i krigen kom til å bli slutten på Det osmanske rike. Under de nasjonalistiske ungtyrkernes styre ble situasjonen kritisk for rikets etniske minoriteter, og det gikk spesielt hardt ut over armenerne. Fra 1915 utviklet undertrykkelsen seg til et rent folkemord, og i årene frem til 1923 døde omtrent tre fjerdedeler av landets to millioner armenere av drap, sult, tvangsarbeid og tvungne deportasjoner.
Mellomkrigstiden
Etter at Det osmanske rike gikk i oppløsning etter første verdenskrig var deler av landet under alliert okkupasjon. I 1919 blusset urolighetene opp igjen i det som blir kalt den tyrkiske frigjøringskrigen, og i årene som fulgte kjempet Mustafa Kemal – i ettertiden kalt Atatürk, «tyrkernes far» – for å få opphevet freden i Sèvres. Etter at de utenlandske styrkene var nedkjempet ble Republikken Tyrkia etablert i 1923, med Ankara som hovedstad. Lausannetraktaten erstattet Sèvres-avtalen, og som en del av avtalen fulgte store befolkningsutveklsinger. Omtrent 1,3 millioner grekere måtte forlate den nye republikken, mens en halv million tyrkere dro motsatt vei. Republikken Tyrkia ble således langt mer etnisk homogen enn før.
Etter utryddelsen av armenerne, var den kurdiske befolkningen landets største minoritet, og utgjorde et flertall i store områder i øst og sør. Ulike grupper i den kurdiske befolkningen gikk til opprør mot tyrkisk herredømme flere ganger, men ble hver gang slått ned med stor brutalitet. Under ledelse av den sunnimuslimske lederen Sjeik Said, ble det organisert et omfattende kurdisk opprør i 1924. Etter Sjeik Said-bevegelsens nederlag organiserte kurdiske intellektuelle Khoybun-forbundet som i 1930-32 etablerte militær kontroll i et større område rundt Ararat-fjellet ved grensa til Iran. I 1937/38 gjennomførte den tyrkiske hæren omfattende massakrer mot kurdere i Dersim-området. Daværende statsminister Erdoğan ba i 2011 den kurdiske befolkningen om unnskyldning for massakrene i Dersim.
Mellom 1924 og 1935 gjennomførte Atatürk omfattende reformer i en skala aldri tidligere sett i den muslimske verden. Han opphevet kalifatet og islamsk lovgiving, og erstattet dem med privatrettslig lovgivning etter mønster av Sveits en strafferett importert fra Italia. Det arabiske alfabetet ble erstattet av det latinske, kalenderen ble gjort om til å følge vestlig standard med søndag som hviledag, tyrkerluen ble forbudt, bruken av det metriske målesystemet ble gjort obligatorisk, og kvinners stilling ble betydelig forbedret.
Etter andre verdenskrig
Tyrkia holdt seg nøytrale under størstedelen av andre verdenskrig. I perioden 1941–1943 var regjeringen tyskvennlig, men Tyrkia gikk stadig mer i alliert retning fra 1943. I februar 1945 erklærte landet krig mot Tyskland, et trekk som kun var motivert av ønsket om å bli med i de forente nasjoner etter krigens slutt. Etter krigen ble Tyrkia knyttet til USA i forbindelse med den såkalte Truman-doktrinen, og landet mottok omfattende økonomisk og militær hjelp av amerikanerne.
Tyrkia var i praksis en autoritær ettpartistat frem til 1946. Det var først med Adnan Menderes i 1950 at landet fikk en statsminister som ikke kom fra Atatürks republikanske folkeparti, og Tyrkia har i prinsippet vært et demokratisk land siden. Likevel har landets militære ledelse grepet inn i politikken ved en rekke anledninger, og både i 1960, 1971 og 1980 ble de folkevalgte kastet av de militære og erstattet med regjeringer utpekt av generalene.
Helt siden 1920-tallet har det vært uroligheter i de kurdisk-dominerte områdene sørøst i landet, og fra slutten av 1970-tallet tiltok urolighetene da den militante organisasjonen Kurdistans arbeiderparti (PKK) under Abdullah Öcalan begynte å kjempe for et uavhengig Kurdistan. En væpnet konflikt brøt ut i 1984, og siden den gang har titusenvis av menneskeliv gått tapt. Tyrkiske myndigheter har forsøkt å forby det kurdiske språket og kurdiske folkedrakter, og anerkjenner ikke kurderne som en nasjonal minoritetsgruppe.
Den 15. juli 2016 ble et militærkupp forsøkt. Unntakstilstand og portforbud ble erklært av kuppmakerne, en gruppe som kalte seg Yurtta Sulh Konseyi. Kuppforsøket var over neste dag, seint på formiddagen. The Economist meldte at 230 ble drept, blant dem 145 sivile som konfronterte soldater på kuppmakernes side. General Hulusi Akar skal ha blitt presset til å signere en erklæring om unntaktstilstand. Akar nektet og kuppmakerne strammet da et belte rundt halsen på ham, men Akar ga seg ikke og han overlevde. Erdoğan erklærte tre måneder unntakstilstand og arresterte flere tusen soldater blant dem over 100 generaler. Få dager etter kuppforsøket ble 8000 politimenn og 3000 dommere avskjediget eller internert.
Gamlebytorget i Warszawa
Gamlebytorget (polsk Rynek Starego Miasta) er en plass i midten av Gamlebyen i Warszawa. Det er kjent for sine mange særegne, tradisjonelle polske restauranter, kafeer og butikker. Torget er den eldste delen av byen og en av Warszawas største turistattraksjoner. Det har en rektangulær form og er 90 ganger 73 meter stort.
Historie
Gamlebytorget ble anlagt under grunnleggelsen av byen mot slutten av det 13. århundre. Frem til det 18. århundre var torget byens viktigste plass; her fant både viktige historiske hendelser, politiske fremtredener, manifester og offentlige henrettelser sted. Torget utgjorde også et viktig handelssenter. Her møttes også laugrepresentanter og handlere i rådhuset (bygd før 1429, revet i 1817). I 1855 ble en fontene med et monument over Warszawas havfrue anlagt midt på torgplassen.
Dolomittøyane
Dolomittøyane er en samling av holmer beliggende nordøst i Hinlopenstretet på Svalbard. Gruppen består av 8-10 holmer utenfor Gotiahalvøya på Nordaustlandet.
Gamlebytorget i Warszawa
Historie
Mursteinshusene rundt torget ble reist i gotikk frem til den store brannen av 1607, da de ble gjenoppbygd i senrenessanse. I 1701 ble torget ombygd av Tylman van Gameren.
I det 19. århundre, da Warszawa opplevde kraftig vekst, mistet Gamlebyen sammen med Gamlebytorget sin betydning som byens handels- og administrative sentrum.
Etter første verdenskrig fikk hver av torgets fire sider offisielle navn, oppkalt etter 1700-tallets mest berømte polske parlamentarister:
Gamlebytorget ble møysommelig gjenoppbygd i årene 1949–1953, og så mange opprinnelige murstein som mulig ble gjenbrukt. I dag er torget stengt for biltrafikk, og brukes til spaserturer, leilighetsarrangementer og konserter. I mursteinshusene ved torget finnes museer, kulturinstitusjoner, luksuriøse butikker, kafeer og restauranter.
Torgbebyggelsen
Mursteinshusene var opprinnelig ikke nummerert, men hadde navn etter skytsvåpnene eller etternavnene til deres eiere (særlig de mest kjente), eller de første som reiste eller ombygde huset.
Hver av torgets fire sider har sitt eget navn:
Tyrkia
Administrativ inndeling
Tyrkia er delt i 81 provinser som ledes av en guvernør, utnevnt av presidenten. Provinsene er igjen inndelt i distrikter. På det lokale nivået er landet organisert i kommuner (belediye). Det holdes alminnelige valg til kommunestyrene, men stort sett er Tyrkia mer sentralstyrt og det kommunale selvstyret er mindre utviklet.
Forsvars- og utenrikspolitikk
Tyrkia har vært med i NATO siden 1952. Med en styrke på nesten 800 000 soldater og 110 000 offiserer er Tyrkias forsvar alliansens nest største. Forsvarsbudsjettet er på omtrent 15 milliarder lira (2011), omtrent 46 milliarder norske kroner. Det er 12 måneders obligatorisk førstegangstjeneste for menn.
Tyrkia var en av grunnleggerne av FN i 1945. Blant andre viktige internasjonale organisasjoner landet er med i kan nevnes Organisasjonen for islamsk samarbeid, Organisasjonen for økonomisk samarbeid og utvikling og Organisasjonen for sikkerhet og samarbeid i Europa. Tyrkia har samarbeidet med EU i en årrekke, og fikk sin første avtale med det daværende EF i 1963. I 1995 inngikk Tyrkia og EU en tollunion, og i 1999 åpnet EU for at Tyrkia kunne bli kandidatmedlem. Formelle forhandlinger om et eventuelt medlemskap startet i 2005, men disse har senere stagnert slik at Tyrkia pr. 2013 er et godt stykke unna kravene for et EU-medlemskap.
Politiske partier
De politiske partiene som er representert i parlamentet i Ankara er Det republikanske folkepartiet(CHP), Det nasjonale aksjonspartiet(MHP), Folkets Demokratiske Parti(HDP) og Rettferds- og utviklingspartiet(AKP).
Næringsliv
Den tyrkiske økonomien er en av de 20 største økonomiene i verden, og landet har en dynamisk og stor arbeidsstyrke. Landet er medlem i G20 der de 20 største økonomiene i verden samles. Videre er landet medlem i OECD og har medlemskapsforhandlinger med EU, noe som vil åpne nye muligheter for landet. Forhandlingene har pågått siden 2005. Tyrkia har vært assosiert medlem i EU siden 1967. Tyrkia er økonomisk og kulturelt tett knyttet til både Europa og Midtøsten. Landet har hatt en stor økonomisk vekst de siste årene. Per 2008 har BNP pr. innbygger passert $ 12 000, men forskjellene mellom rike og fattige er fortsatt store. Det er også geografiske forskjeller i inntektsfordelingen og graden av økonomisk utvikling.
Med 37,6 millioner utenlandske besøkende i 2017 var Tyrkia det åttende største turistmålet i verden.
Massemedia
Den tyrkiske allmennkringkasteren heter Türkiye Radyo Televizyon Kurumu (TRT), og driver en rekke TV- og radiokanaler. Det redaksjonelle innholdet er underlagt kontroll av myndighetene, og kontroversielle temaer tas sjelden opp. Siden 1993 har landet også hatt uavhengige, kommersielle TV-kanaler.
Tyrkias trykte medier domineres av Doğan-gruppen, som eier over halvparten av landets aviser. De viktigste dagsavisene er Zaman, Posta, Hürriyet, Milliyet, Sabah og Yeni Asir, med de to førstnevnte som de største.
Organisasjonen Reportere uten grenser peker på en rekke problematiske sider ved ytringsfriheten i Tyrkia, og mange journalister har blitt arrestert for kritikk av myndighetene. Spesielt er temaer rundt Kurdistans arbeiderparti (PKK) sensitive, og landet driver en utstrakt sensur av Internett, der blant annet videodelingstjenesten YouTube har vært blokkert i lange perioder.
Urbanitet
Den største byen Istanbul er landets finansielle, økonomiske og kulturelle sentrum, og har over 13 million innbyggere (2013). Andre viktige byer er İzmir, Bursa, Adana og hovedstaden Ankara.
Anslagsvis 70 prosent av Tyrkias befolkning bor i byer. Syv av Tyrkias byer har mer enn én million innbyggere.
Mat og drikke
Det tyrkiske kjøkken har blitt insipirert av det arabiske kjøkken, og har inspirert både Europa (spesielt det greske kjøkken og kjøkkenene i de tidligere jugoslaviske landene) og Midtøsten. Pita (på tyrkisk kalt pide) er mye brukt, og det samme er börek. Jogurt (yoğurt) er en tyrkisk oppfinnelse, og andre kjente tyrkiske matretter er kebab, çorba (en tynn suppe), dolma (fylte grønnsaker) og mantı.
De fleste tyrkere er muslimer og mange er derfor avholds, men store deler av befolkningen har også et mer avslappet forhold til alkoholforbudet i Islam. Nasjonalbrennevinet er det anis-baserte rakı, som gjerne nytes sammen med meze. Tyrkia har også noe vinproduksjon og hasselnøttproduksjon.
Det ble drukket 180 000 tonn svart te (çay) i Tyrkia i 2004, noe som gjorde landet til verdens nest største temarked (etter India). Hver tyrker bruker i gjennomsnitt 2,5 kg te i året, noe som gir Tyrkia verdens høyeste teforbruk per capita.
Idrett
Tyrkias mest populære idrett er fotball. De største fotballklubbene er Galatasaray, Fenerbahçe og Beşiktaş, og også det tyrkiske herrelandslaget har hatt gode internasjonale resultater, med semifinaler både i VM i 2002 og EM i 2008. Andre store lagidretter i landet er basketball og volleyball.
Tyrkia deltok for første gang i sommer-OL siden 1908, og har siden den gang vært med i alle sommerleker unntatt tre. Siden 1936 har også Tyrkia deltatt i de fleste vinter-OL. Pr. 2013 har landet tilsammen 39 gullmedaljer (alle i sommer-OL), og idrettsgrenen der landet har tatt flest OL-medaljer er bryting.
Oppføring på UNESCOs lister
Verdensarvsteder
Oppføringer på UNESCOs liste knyttet til aktivt vern av immateriell kultur (Intangible Cultural Heritage). Årstallet angir når det ble listeført hos UNESCO.
Forvandlingen
Forvandlingen (tysk originaltittel: Die Verwandlung) er en lang novelle (eller kort roman) skrevet av den tyskspråklige, jødiske forfatteren Franz Kafka (1883–1924).
Fortellingen handler om Gregor Samsa, en handelsreisende familieforsørger, som en morgen innser at han har blitt forvandlet til et kjempestort insekt (på tysk Ungeziefer, «skadedyr»). Da Gregor ikke lenger kan arbeide og sørge for penger til dem han bor med, det vil si faren, moren og søsteren Grete, blir han stadig mer neglisjert og forhatt, også av tre leieboere, og forvist til en skitten krok i leiligheten, der han til sist dør.
Fortellingen ble utgitt første gang i 1915. Boken regnes i dag som en klassiker i vestlig litteratur, og har kommet i en mengde utgaver og oversettelser. Den har også blitt omarbeidet til teateroppsetninger, filmer, tegneserier og annet.
Den symboltunge historien om Gregor Samsa har flere selvbiografiske trekk, men har ellers blitt tolket på mange måter. Kafkas novelle handler om både skam og hemmelighold, annerledeshet og normalitet, menneskeverd og menneskelige relasjoner, brutalitet, ensomhet, egoisme og redselen og avskyen for det fremmede.
Handlingsreferat
Gregor Samsa våkner en morgen for å finne seg selv forvandlet til et monstrøst skadedyr. Han anser først transformasjonen som midlertidig, og grubler over konsekvensene av denne metamorfosen. Ute av stand til å reise seg eller forlate sengen, reflekterer Gregor over jobben som omreisende selger. Han ser på arbeidsgiveren sin som en despot og ville sluttet i jobben, hvis han ikke hadde vært familiens eneste forsørger. Han forsøker å betale ned på sin konkurs-rammede fars gjeld. Når han forsøker å bevege seg, oppdager Gregor at kontorsjefen hans, har dukket opp for å sjekke hvor han er - indignert over Gregors fravær fra jobben.
Gregor forsøker å kommunisere med både sjefen og familien sin, men alt de klarer å høre gjennom døren er uforståelige vokaliseringer. Gregor kommer seg møysommelig over gulvet, og åpner døren. Sjefen, etter å ha sett den forvandlede Gregor, flykter fra leiligheten. Familien til Gregor blir forferdet, og dytter ham tilbake til rommet sitt, og skader ham når han blir sittende fast i døråpningen. Med Gregors uventede transformasjon blir familien hans fratatt økonomisk stabilitet. Familien holder Gregor innelåst på rommet hans, og han begynner å akseptere sin nye identitet og tilpasse seg sin nye kropp. Søsteren hans Grete er den eneste som er villig til å gi ham mat, som de oppdager at Gregor bare liker hvis den er råtten. Han bruker mye av tiden sin på å krype rundt på gulvet, veggene og taket.
Etter å ha oppdaget Gregors nye tidsfordriv, bestemmer Grete seg for å fjerne alle møblene på rommet for å gi ham mer plass. Grete og moren begynner å tømme rommet for alt, bortsett fra sofaen Gregor gjemmer seg under hver gang noen kommer inn. Han prøver desperat å redde et spesielt elsket portrett på veggen, av en kvinne kledd i pels. Moren hans mister bevisstheten, ved synet av ham som klamrer seg til maleriet for å beskytte det. Når Grete skynder seg ut av rommet for å finne litt brennevin, følger Gregor etter henne og blir lettere såret når hun slipper en flaske og den går i stykker.
Faren deres vender hjem og kaster sint epler mot Gregor, hvorav et eple setter seg fast på et følsomt sted i ryggen og sårer Gregor alvorlig. Han lider av skadene sine i flere uker, og spiser svært lite mat. Faren, moren og søsteren hans får jobb, og begynner i økende grad å neglisjere ham - og rommet hans begynner å bli brukt til lagring. Grete, som er lei av å ta vare på Gregor og innser byrden hans eksistens legger på familien, forteller foreldrene at de må kvitte seg med ham - ellers vil de alle bli ødelagt. Gregor, som forstår at han ikke lenger er ønsket, tar seg møysommelig tilbake til rommet sitt.
Samnanger kirke
Samnanger kirke er en kirke fra 1851 i Samnanger kommune i Vestland fylke. Den er også kjent som Ådland kyrkje. Det er kirkegård rundt kirken.
Byggverket er i tømmer og har ca. 300 plasser. Bygget har basilikapreg der sideskipene har avkuttede hjørner som også gir bygget et åttekantet grunnplan. Dette ble trolig gjort for å slippe å skjøte tømmerstokkene på lengden. Den forrige kirken ble oppført i 1652 (trolig til erstatning for en stavkirke) og var også i tømmer. Kirken ble utformen av presten Andreas Grønning som ikke var faglært arkitekt. Bygget har preg av nygotiske detaljer.
Presten i Samnanger nevnes i Bergens kalvskinn. Lidén antar det var en stavkirke på stedet i middelalderen. I nåværende kirke finnes det glassruter merket med årstallet 1614 noe som kan tyde på at stavkirken da fikk vinduer. Kirken har et antemensale og et krusifiks fra middelalderen. Kirken fra 1652 ble oppført av tømmer som bygdefolket skaffet, til andre utgifter ga prestene tilskudd. Byggets største lengde var 29 alen, der koret med 11 alen var litt smalere enn skipet som var 13 alen bredt.
Nåværende bygning fikk sakristi som tilbygg til koret i 1909. Tømmeret hviler på en lav mur av gråstein. Over sideskipenes gesimshøyde er konstruksjonen av reisverk. Midtskipets vegger bæres av seks pilarer. Midtskipets tak er av sperrer med hanebjelker, under dette er en tønnehvelvet himling av bord. Hovedinngangen er gjennom tårnfoten i vest. Kirkerommet ble ominnredet av arkitekt Ole Landmark til 100-årsjubileet, den fikk da nye benker mens benkedørene ble gjenbrukt. De seks malte vindusglassene (glassmaleri) er datert 1614 og blant de eldste i Norge. En altertavle datert 1743 fra forrige kirke henger i kirken. En rund døpefont i kleberstein utformet av arkitekt Landmark står i kirken. Det første orgelet ble montert i 1919, og kirken fikk nytt orgel i 1983. I kirken henger et trekors fra 1200-tallet.
Guilinrisnudler
Guilinrisnudler (Guìlín mĭfěn) er ris nudler fra byen Guilin, hovedstaden  i den autonome region (provins) Guangxi.
Retten, som er en lokal spesialitet, serveres til frokost og som mellommåltid, og finnes i utallige variasjoner.
Uranus’ måner
Uranus' måner er en gruppe på 27 kjente måner som kretser i bane rundt Uranus, den syvende planeten i solsystemet. Månene er oppkalt etter skikkelser i verkene til William Shakespeare og Alexander Pope.
De to første Uranus-månene ble oppdaget av William Herschel i 1787, de fikk navnet Titania og Oberon. Senere ble Ariel og Umbriel oppdaget av William Lassell i 1851, og Miranda av Gerard Kuiper i 1948. Disse fem er ellipsoide og har planetmasser og derved (sanne måner) store nok til å gi hydrostatisk likevekt, og ville vært dvergplaneter hvis de hadde gått i bane direkte rundt solen. De synes å være differensierte, med kjerner av bergarter omgitt av en mantel av is. Titania og Oberon kan også ha hav av flytende vann i grensen mellom kjernen og mantelen. Fire av dem viser tegn på indre prosesser som danner canyoner og vulkanisme på overflaten.
Titania har omkring 1/20 av massen til jordens egen satellitt, månen. Dens diameter er NaN km, og den er den åttende største månen i solsystemet. Oberon har en diameter på NaN km, og er den tiende største i solsystemet.
Puck ble oppdaget i 1985 av romsonden Voyager 2. Ytterligere ni måner ble oppdaget av romsonden ved sin ankomst til Uranus-systemet i 1986. De resterende månene er oppdaget i ettertid ved hjelp av Hubble-teleskopet og avanserte bakkebaserte teleskoper. To måner ble oppdaget i 1997, og ytterligere fire i 1999. Tre måner ble oppdaget i 2001, og de resterende tre månene ble oppdaget i 2003.
13 av månene er indre måner: Cordelia, Ophelia, Bianca, Cressida, Desdemona, Juliet, Portia, Rosalind, Cupid, Belinda, Perdita, Puck og Mab. Deres diametere varierer fra 18 km til NaN km, og de deler felles egenskaper og opprinnelse med Uranus' ringer. Cordelia og Ophelia fungerer som gjetermåner for ε-ringen, mens Mab er en kilde til den ytterste μ-ringen.
Ni av månene er irregulære måner: Francisco, Caliban, Stephano, Trinculo, Sycorax, Margaret, Prospero, Setebos og Ferdinand. De varierer i størrelse fra ca. 150 km for Sycorax til 18 km for Trinculo, og ble trolig innfanget av Uranus kort tid etter dannelsen. De har sine baner i store avstander fra Uranus, og banene er elliptiske og svært inklinerte. Åtte av månene har retrograde baner, mens Margaret har en prograd bane.
Oppdagelser
Herschel hevdet også å ha sett to måner den 18. januar og den 9. februar 1790, og ytterligere to måner den 28. februar og den 26. mars 1794. I flere tiår ble det antatt at Uranus hadde et system av seks måner. De fire siste ble likevel aldri bekreftet av andre astronomer. Lassells observasjoner i 1851 ga ingen støtte til Herschels angivelige observasjoner. Ariel og Umbriel hadde andre baneegenskaper enn Herschels fire angivelige måner, som var antatt å ha sideriske perioder på 5,89 dager (innenfor Titania), 10,96 dager (mellom Titania og Oberon), 38,08 dager og 107,69 dager (utenfor Oberon). Det ble derfor konkludert med at de fire månene ikke eksisterte. Herschel kan ha forvekslet svake stjerner med satellitter, og krediteringen for oppdagelsen av Ariel og Umbriel ble gitt til Lassell. William Herschel beskrev også en mulig ring rundt Uranus den 22. februar 1789. Observasjonen er imidlertid dratt i tvil. Uranus' ringer er ganske svake, og i de neste to tiårene var det ingen andre som noterte noe om slike observasjoner. Likevel gjorde Herschel en nøyaktig beskrivelse av ε-ringens størrelse, vinkelen relativt til jorden, den rødaktige fargen og de tilsynelatende endringene ettersom Uranus forflyttet seg rundt solen.
Ingen flere oppdagelser ble gjort på nesten et århundre. Den 16. februar 1948 oppdaget den nederlandsk-amerikanske astronomen Gerard Kuiper ved McDonald Observatory den minste og den siste av de fem store, sfæriske månene. Den fikk navnet Miranda. Deretter stoppet oppdagelsene opp frem til romalderen. Den 30. desember 1985 ble den indre månen Puck oppdaget av den amerikanske astronomen Stephen P. Synnott på et bilde tatt av romsonden Voyager 2. Dette var første, og hittil eneste, gang at en romsonde besøkte Uranus-systemet. Under forbiflyvningen i januar 1986 avdekket sonden ytterligere ni indre måner: Juliet og Portia ble oppdaget av Stephen P. Synnott den 3. januar, Cressida av Synnot den 9. januar, Desdemona, Rosalind og Belinda av Synnot den 13. januar, Cordelia og Ophelia av astronomen Richard John Terrile den 20. januar og Bianca av astronomen Bradford A. Smith den 23. januar. Den 18. mai 1999 ble den indre månen Perdita oppdaget. Oppdagelsen ble gjort retroaktivt av den amerikanske astronomen Erich Karkoschka ved Lunar and Planetary Laboratory, University of Arizona, ved å studere et bilde tatt av Voyager 2 den 18. januar 1986.
Uranus var den siste av gassplanetene som ikke hadde noen kjente irregulære satellitter. Siden 1997 har ni fjerne irregulære måner blitt identifisert ved bruk av bakkebaserte teleskoper.
Sycorax og Caliban er henholdsvis den største og den nest største av de retrograde irregulære månene. De ble begge oppdaget den 6. september 1997 av Brett J. Gladman, Philip D. Nicholson, Joseph A. Burns og John J. Kavelaars ved å bruke av det 200 tommer store Hale-teleskopet. De tre retrograde månene Stephano, Prospero og Setebos ble oppdaget den 18. juli 1999 av de amerikanske astronomene Brett J. Gladman, John J. Kavelaars, Matthew J. Holman, Jean-Marc Petit og Hans Scholl, og gitt de midlertidige betegnelsene S/1999 U 1, S/1999 U 2 og S/1999 U 3. De ble bekreftet i august 2000. De to retrograde månene Trinculo, Ferdinand og Francisco ble oppdaget den 13. august 2001 av Matthew J. Holman, John J. Kavelaars, Dan Milisavljevic og Brett J. Gladman, og gitt de midlertidige benevnelsene S/2001 U 1, S/2001 U 2 og S/2001 U 3. Den første ble bekreftet i august 2002. De to andre oppdagelsene ble bekreftet og publisert 1. oktober 2003.
Den 25. august 2003 ble de to indre månene Cupid og Mab oppdaget ved bruk av Hubble-teleskopet. Oppdagerne var Mark R. Showalter og Jack J. Lissauer.
Margaret er den eneste kjente prograde irregulære månen. Den ble oppdaget av Scott S. Sheppard, David C. Jewitt og Jan Kleyna 29. august 2003 og gitt den midlertidige betegnelsen S/2003 U 3. Oppdagelsen ble publisert 9. oktober 2003.
Per mars 2014 er Margaret den siste oppdagede månen til Uranus.
Navngivning
Det romerske nummereringssystemet var under endring for en betydelig periode, og publikasjoner nølte mellom å velge Herschels betegnelser – hvor Titania og Oberon er Uranus II og IV – og William Lassells – hvor de noen ganger er I og II. Med bekreftelsen av Ariel og Umbriel nummererte Lassel månene I–IV fra Uranus og utover, og dette ble til slutt gjeldende. I 1852 fikk John Herschel, sønn av William Herschel, ansvaret for å navngi månene. I stedet for å hente navnene fra gresk mytologi, som hadde vært vanlig praksis, ga han dem navn etter magiske skikkelser i engelsk litteratur.
Oberon (gammelhøytysk: Albrīh) er en skikkelse i germansk mytologi; i det burgundiske eposet Nibelungenlied vokter han skatten til Nibelungen (norrønt: Niflungr), en burgundisk kongeslekt som bosatte seg i Worms på 400-tallet e.Kr. I merovingernes legender og episke sagn opptrer han som Alberich (bror av Merowech); i norrøn mytologi tilsvarer han dvergen Andvare, og inspirerte J.R.R. Tolkiens skikkelse Gollum i Ringenes herre.
Også navnet på den indre månen Puck er hentet fra En midtsommernattsdrøm. I keltisk mytologi og engelsk folklore er Puck en alv og ondsinnet naturånd; hos Shakespeare var han en liten ånd som reiste rundt omkring i verden om natten, sammen med alvene.
De to nest største månene er oppkalt etter mytiske skikkelser i diktet The Rape of the Lock av Alexander Pope. Der er Ariel en lederskikkelse blant sylfene, mens Umbriel er den «mørke melankolske ånden» (dusky melancholy sprite); navnet Umbriel viser til også på latinsk umbra, som betyr skygge. Ariel er også en vannånd i Shakespeares Stormen, hvor han my adlyde Prospero og bare er synlig for ham. Ariel ble en slave for Prospero etter at Prospero hadde berget livet hans. Begrunnelsen for å navngi måner etter luftens ånder, var formodentlig at Uranus, som gud over himmelen og luften, ville bli ivaretatt av ånder i luften. Den femte store månen ble oppkalt etter den dødelige skikkelsen Miranda i Shakespears Stormen; hun var Prosperos datter, som ble forelsket i prinsen av Napoli, Ferdinand.
Også navnet på den indre månen Belinda er hentet fra Alexander Popes dikt; hun er selve heltinnen i fortellingen. Alle de resterende månene har navn fra Shakespears skuespill. Cordelia er oppkalt etter den yngste datteren til Lear i skuespillet Kong Lear. Ophelia er oppkalt etter den unge adelsdamen Ofelia i Danmark, datter av Polonius i Hamlet. Bianca er oppkalt etter søsteren til «spissmusen» Katherine i komedien Troll kan temmes. Det var opprinnelig ment å kalle den Peaseblossom, etter en fe i Shakespeares En midtsommernattsdrøm, men på grunn av en nomenklaturkonflikt mellom USA og Sovjetunionen ble navnet Bianca i stillhet valgt av Den internasjonale astronomiske union et par år etter oppdagelsen. Cressida ble oppkalt etter den trojanske datteren til Calchas, en tragisk heltinne i Shakespeares Troilus og Kressida; hun er også med i fortellinger av Geoffrey Chaucer og andre. Den indre månen Desdemona er oppkalt etter Desdemona, den europeiske hustruen til maureren Othello, i det tragiske dramaet Othello. Tragedien Romeo og Julie har gitt navn til to indre måner: Juilet er oppkalt etter heltinnen, mens Mab er oppkalt etter feenes Dronning Mab i Shakespears fortelling. Shakespeare hentet trolig navnet fra en keltisk gudinne, som på irsk kalles Medb, og på walisisk Mabb. Portia er heltinnen i skuespillet Kjøpmannen i Venedig. Rosalind er datteren til den forviste hertugen i den romantiske komedien Som dere vil ha det. Perdita (latin: «den tapte») er datteren til Leontes og Hermione i skuespillet Vintereventyret. Cupid er oppkalt etter en skikkelse i Timon fra Athen.
I begynnelsen ble alle de ytterste månene gitt navn etter skikkelser fra et skuespill, Stormen, men etter at Margaret fikk navn fra Stor ståhei for ingenting har denne trenden blitt endret.
Egenskaper og grupper
Uranus har ca. 10,000 ganger mer masse enn sine måner. Månesystemet er også det minst massive blant gasskjempene. Den samlede massen til de fem største månene er under halvparten av massen til Neptuns måne Triton, som er den syvende største månen i solsystemet. Den største månen Titania, har en radius på NaN km. Dette er mindre enn radien til jordens måne. Månens masse er omkring 20 ganger større enn Titanias masse. Titanias diameter er noe større enn diameteren til Rhea, den nest største månen til Saturn. Dette gjør Titania til den åttende største månen i solsystemet.
Indre måner
13 kjente indre måner har sine baner innenfor den store månen Miranda: Cordelia, Ophelia, Bianca, Cressida, Desdemona, Juliet, Portia, Rosalind, Cupid, Belinda, Perdita, Puck og Mab. I størrelse varierer de fra omkring 18 km (Cupid) til NaN km (Puck). De er mørke legemer med lave geometriske albedoer. Puck har en geometrisk albedo på 0.11 ± 0.0015. Tilsvarende tall for Mab er 0.103, for Cupid bare 0.07 og for de øvrige månene 0.08 ± 0.01. . De består sannsynligvis av is, forurenset med et mørkt materiale – muligens strålingsutsatte organiske materialer.
De mindre månene deler felles egenskaper og opprinnelse med Uranus' ringer. Sannsynligvis oppstod ringene av oppdeling av en eller flere indre måner. De to innerste månene – Cordelia og Ophelia – fungerer som gjetermåner for Uranus' ε-ring. Etter å ha blitt oppdaget i 1986, ble verken Cordelia eller Ophelia observert på mange år. Cordelia ikke sett igjen før Hubble-teleskopet observerte den i 1997, mens Ophelia ikke ble sett igjen før Hubble-teleskopet observerte den i 2003. Deres diametere er henholdsvis NaN (50 × 36) km og NaN (54 × 38) km. Cordelia er svært nær å ha en 5:3 baneresonans med den indre månen Rosalind. De neste ni satellittene utgjør den såkalte Portia-gruppen. De har lignende baner og fotometriske egenskaper, og antas å stamme fra en oppdelt måne. Bildene fra Voyager 2 synes å vise at Bianca, Cressida, Desdemona, Juliet og Portia er elongerte objekter med en store halvakse pekende mot Uranus, og at overflatene er grå i fargen.
Rosalind synes å være et nesten sfærisk objekt. Overflaten er grå, og – som nevnt ovenfor, har månen en tilnærmet 5:3 baneresonans med Cordelia. Cupid er den minste av de indre månene, med en anslått diameter på rundt 18 km. På grunn av sin mørke overflate ble den ikke oppdaget av Voyager 2 i 1986. I motsetning til Mab og Perdita, har den ikke en perturbert bane. Overflaten til Belinda er grå. Månen er elongert i formen, med store halvakse pekende mot Uranus. Perdita synes å være fanget i en 43:44 baneresonans med Belinda, og er også svært nær en 8:7 baneresonans med Rosalind. Puck er den eneste av de indre månene som er fotografert i noen detalj av Voyager 2.
Den lille månen Mab er den ytterste av de indre månene. Den er en kilde til Uranus' ytterste μ-ring.
De indre månene perturberer hverandre konstant. Systemet er kaotisk og tilsynelatende ustabilt. Simuleringer viser at månene kan perturbere hverandre inn i kryssende baner som til slutt kan føre til kollisjoner. Beregninger viser at Desdemona kan kollidere med Cressida eller Juliet i løpet av de neste 100 millioner år.
Store måner
Uranus har fem store måner: Miranda, Ariel, Umbriel, Titania og Oberon. Disse varierer i diameter fra 472 km for Miranda til 1,578 km for Titania. De er relativt mørke legemer med geometriske albedoer på mellom 30–50 %, mens Bond-albedo ligger i størrelsesorden 10–23 %. Umbriel er mørkest og Ariel er den lyseste. Massen varierer fra 6,7 kg for Miranda til 3,5 for Titania – til sammenligning har jordens måne en masse på 7,5 kg.
De store månene antas å ha blitt dannet i akkresjonsskiven som eksisterte rundt Uranus en tid etter at planeten ble dannet, eller som et resultat av et stort nedslag på Uranus tidlig i planetens historie.
Alle de store månene består av omtrent like mengder bergarter og is, med unntak av Miranda som primært består av is. Andelen av is kan inkludere ammoniakk og karbondioksid. Overflatene er preget av mange kratre, men alle unntatt Umbriel viser tegn til endogen fornyelse av overflaten i form av lineamenter (canyoner) og, i tilfellet med Miranda, banelignende formasjoner kalt coronae. Forlengede prosesser forbundet med oppstrømmende diapirer er sannsynligvis opphavet til coronaen.
Ariel synes å ha den yngste overflaten med færrest nedslagskratre, mens Umbriel synes å ha den eldste. En tidligere 3:1-resonans mellom Miranda og Umbriel og en tidligere 4:1-resonans mellom Ariel og Titania antas å være grunnen til oppvarmingen som forårsaket betydelig endogen aktivitet på Miranda og Ariel. Et bevis for en slik tidligere resonans er Mirandas uvanlig høye banehelning (4,34°) for et legeme som så nær planeten.
De største månene kan være differensiert, med kjerne av bergarter omgitt av en mantel av is. Titania og Oberon kan også ha hav av flytende vann i grensen mellom kjernen og mantelen. Alle de store månene er luftomme legemer, for eksempel viste det seg at Titania ikke har noen atmosfære med trykk over 10–20 nanobar.
Banen til solen på den lokale himmelen i løpet av en dag på Uranus og de største månenes sommersolverv er ganske forskjellig fra det som ses på de fleste andre verdnene i solsystemet. De store månene har nesten nøyaktig samme helning på rotasjonsaksen – aksene er parallelle med Uranus'. Solen vil se ut til å følge en sirkulær bane rundt Uranus' himmelpol, på det nærmeste ca. 7 grader unna den. Nær ekvator vil den ses nesten rett nordover eller sørover – avhengig av sesong. Ved breddegrader høyere enn 7° vil solen spore en sirkulær bane ca. 15 grader i diameter på himmelen og aldri gå ned.
Irregulære måner
Ni kjente irregulære måner sirkulerer rundt planeten langt utenfor Oberon, den fjerneste av de store månene. Alle de irregulære månene er sannsynligvis innfangede objekter som ble fanget av Uranus kort tid etter dannelsen. Diagrammet til venstre illustrerer banene til de irregulære månene som er oppdaget så langt. Månene over X-aksen er prograde, mens de under er retrograde. Radiusen til Uranus' Hill-sfære er omtrent 73 millioner kilometer.
The Little Spreewald Maiden
The Little Spreewald Maiden er en amerikansk stumfilm fra 1910, regissert av Sidney Olcott.
Uranus’ måner
Irregulære måner
De mellomliggende inklinasjonene (60° < i < 140°) er uten kjente måner på grunn av Kozai-mekanismen. I denne utsatbilitetsregionen fører perturbasjon fra solen ved apoapse til at månene får større eksentrisiteter som fører til kollisjoner med de indre månene eller utstøting. Levetiden for måner i denne regionen er fra 10 millioner til en milliard år.
The Little Spreewald Maiden
Handling
To amerikanske kvinner er på reise gjennom Tyskland. De møter en ung kvinne ved navn Freda, som de tilbyr en jobb i Amerika. Jenta rådfører seg med Hans, kjæresten hennes. Han er i begynnelsen skeptisk, men samtykker etter hvert når Freda forteller ham om alle pengene hun kan tjene der. Så Freda reiser sin vei, og får snart jobb som sykepleier. Men det blir snart åpenbart at Freda har langt høyere ambisjoner. Hun begynner på skole om kvelden, og lærer seg snart stenografi og maskin-skriving.
Hennes nye arbeidsgiver ønsker å gifte seg med henne, noe hun takker nei til fordi hun fremdeles føler seg forpliktet til Hans. Men etter at hun endelig kommer tilbake til hjem-landet, oppdager hun snart at Hans har forlovet seg med en annen tysk kvinne. Freda bestemmer seg derfor for å straks reise tilbake til Amerika, og skaffe seg arbeid ved det samme kontoret hvor hun tidligere var ansatt.
Uranus’ måner
Irregulære måner
Margaret er den eneste kjente irregulære prograde månen, og den har i dag den mest eksentriske banen blant alle månene i solsystemet. Neptuns måne Nereid har imidlertid en høyere gjennomsnittlig eksentrisitet. Per 2008 er Margarets eksentrisitet 0,7979.
Tabell
Uranus' måner her listet her etter omløpsperiode, fra kortest til lengst. Måner som er massive nok til at overflaten har kollapset til en sfæroide er markert med lyseblått og fet skrift. Irregulære måner med prograde baner er markert med lysegrått og de med retrograde baner med mørkegrått.
Kilder: NASA/NSSDC, Sheppard (2005). For Francisco, Margaret og Ferdinand kan de mest nøyaktige banedataene genereres med Natural Satellites Ephemeris Service. De irregulære er betydelig perturbert av solen.
Norges kvinnelandslag i basketball
Norges kvinnelandslag i basketball, styrt av Norges Basketballforbund, er landslaget i basketball som representerer Norge i internasjonale konkurranser.
Flest landskamper
Kilde: Basket.no
Lars Lauvhjell
Lars Lauvhjell (født 3. mai 1950) var ordfører i Risør kommune fra 1995 til 2007.
Meng Suping
Meng Suping (født 17. juli 1989) er en kinesisk vektløfter.
Lars Lauvhjell
Ved valget i 2003 hadde Risør direkte ordførervalg, og Lauvhjell fikk flertall i første valgomgang, nesten tre ganger så mange stemmer som nærmeste konkurrent. Lars Lauvhjell representerte Senterpartiet.
Lauvhjell var rådmann i Gjerstad kommune fra 2008 til 2015.
Freya Anderson
Freya Anderson (født 4. mars 2001) er en britisk konkurransesvømmer, som er mest kjent for resultatene hun har oppnådd på sprintøvelser i fristil. Freya har vunnet sju gullmedaljer, og tre bronsemedaljer ved europamesterskapene i svømming; det innbefatter 5 gull og en bronse under ett mesterskap i forbindelse med EM i svømmesport 2021 i Budapest. Hun har også to bronsemedaljer fra Samveldelekene og en bronse fra VM i svømmesport 2019.
Hun tok gull for landet sitt på stafettlaget på 4 × 100 meter medley mixed under Sommer-OL 2020 i Tokyo.
Andrea Longo
Andrea Longo er navnet til flere personer:
Sivilisasjon
En sivilisasjon er ethvert komplekst samfunn karakterisert av urban utvikling, sosial lagdeling innført av en kulturell elite, symbolbaserte kommunikasjonssystemer (for eksempel skriftsystemer) og en oppfattet adskillelse fra og dominans over naturmiljøet.
Sivilisasjoner er tett forbundet med andre sosial-politisk-økonomisk karakteristikker og ofte videre definert av disse. Dette inkluderer sentralisering, domestisering av både mennesker og andre organismer, arbeidsspesialisering, kulturelt dypt forankrede framskrittsideologier og overlegenhet, monumental arkitektur, skattlegging, samfunnsmessig avhengighet av jordbruk og ekspansjonisme. Historisk sett var en sivilisasjon en såkalt «avansert» kultur i kontrast til angivelig mer primitive kulturer. I denne brede forstand kontrasterer sivilisasjon ikke-sentraliserte stammesamfunn, inkludert kulturene til nomadiske pastoralister, neolittiske samfunn og jeger-sankere. Som et massesubstantiv refererer sivilisasjon også til prosessen hvori et samfunn utvikler seg til en sentralisert, urbanisert, stratifisert struktur. Sivilisasjoner er organisert i tettbefolkede bosetninger inndelt i hierarkiske samfunnsklasser med en herskerelite og underlagte urbane og rurale befolkninger, som driver intensiv jordbruk, gruvedrift, småskala produksjon og handel. En sivilisasjon konsentrerer makt og utvider menneskelig kontroll over naturen, inkludert over andre mennesker.
Den tidligste framveksten av sivilisasjoner forbindes vanligvis med sluttfasene av den neolittiske revolusjonen, som kulminerte i den relativt hurtige prosessen av urban revolusjon og statsdannelse, en politisk utvikling forbundet med framveksten av en regjerende elite. Den tidligere neolittiske teknologi og livsstil ble først etablert i Midtøsten (for eksempel ved Göbekli Tepe, fra omtrent 9130 f.Kr.) og senere ved elvene Huang He og Yangtze i Kina (for eksempel Pengtoushan-kulturen fra 7500 f.Kr.), for så å spres. Lignende før-siviliserte «neolittiske revolusjoner» begynte også uavhengig fra 7000 f.Kr. i steder som nordvestre Sør-Amerika (Norte Chico-sivilisasjonen) og Mesoamerika. Disse var blant de fem sivilisasjoner på tvers av verden som oppstod uavhengig av hverandre. Mesopotamia er åsted for de tidligste utviklene av den neolittiske revolusjonen fra omtrent 10000 f.Kr., med sivilisasjoner utviklet fra 6500 år siden. Dette området har blitt identifisert som å ha «inspirert noen av de viktigste utviklingene i menneskets historie, inkludert oppfinnelsen av hjulet, utviklingen av kileskrift, matematikk, astronomi, og jordbruk.»
Den siviliserte urbane revolusjon var avhengig av utviklingen av sedentisme, domestiseringen av korn og dyr, utviklingen av livsstiler som tilrettela for skalafordeler og oppsamlingen av overskuddsproduksjon av visse samfunnssektorer. Overgangen fra «avanserte kulturer» til «sivilisasjoner», dog fortsatt omstridt, virker å ha vært forbundet med utviklingen av statsstruktur, hvori makt videre var monopolisert av en herskerklasseelite som praktiserte menneskeofring. Mot slutten av den neolittiske tid begynte diverse elitistiske kobberalder-sivilisasjoner å vokse ut fra de forskjellige «vuggene» fra rundt 3300 f.Kr. Kobberalder-sivilisasjoner vokste også fram i det førkolumbiske Amerika og, tross en tidlig start i Egypt, Aksum og Kusj, mye senere i jernalderens subsahariske Afrika. Bronsealderens sammenbrudd ble etterfulgt av jernalderen rundt 1200 e.Kr., hvorgjennom en rekke nye sivilisasjoner vokste fram, som kulminerte i en periode fra det 8. til 3. århundre f.Kr. som den tyske psykiateren og filosofen Karl Jaspers døpte «aksetiden», og som han hevdet var en kritisk overgangsfase som førte til den klassiske sivilisasjonen. En storstilt teknologisk og kulturell overgang til moderniteten begynte omtrent 1500 e.Kr. i Vest-Europa, og fra denne starten spredte nye tilnærminger til vitenskap og rett seg raskt over verden, hvor den innlemmet tidligere kulturer inn i nåtidens industrielle og teknologiske sivilisasjon.
Etymologi
Ordet sivilisasjon kommer fra latinsk civilis, i betydningen sivil, beslektet med latin civis, i betydningen borger, og civitas, i betydningen by og bystat, eller borgerskap. Fra dette har ordet for by kommet til engelsk, city.
I 1530 gav Erasmus av Rotterdam ut boken De civilitate morum puerilium, en håndbok i gutte-oppdragelse. Det hevdes å være i denne boktittelen at vi første gang møter ordet «sivilisasjon» i tilnærmet den betydningen det har i dag. Man kjenner i alt 130 utgaver av boken, som ble det mest leste skriftet av Erasmus. Boken kom i 30 opplag i løpet av de seks årene Erasmus hadde igjen å leve.
Tannprotese
Protetisk behandling er ikke behandling av sykdommer, men av følgetilstander etter sykdommer eller traumer. Det er derfor en forutsetning at sykdomsfaktorer i munnhulen er under kontroll før protetisk behandling kan utføres. Dette vil bidra til å gi en bedre langtidsprognose og forebygge eventuelle komplikasjoner.
Personer med manglende tenner eller som har tenner av dårlig kvalitet kan få utfordringer i hverdagslivet. Det kan være vanskelig å fungere sosialt med tanke på estetikk og tale. De har ofte vanskeligheter med å bite av og tygge mat. I tillegg kan de også se eldre ut, og føle et generelt ubehag i forbindelse med tanntapet.
Vi deler tannproteser inn i to hovedtyper:
Avtakbare proteser («gebiss»)
Det er to typer avtakbare proteser:
1)     Delproteser skal erstatte én eller flere tenner, og bruker resttannsettet som støtte og forankring. Denne typen protese består av flere komponenter
·       Sadler – holder tennene på plass og erstatter tannkjøttet ·       Klammere – holder protesen fast til de gjenværende tennene (ankertenner)
·       Forbindelseselementer – holder de ulike delene sammen
Metalldelene på en delprotese kan ofte bli synlige, men dette er helt avhengig av plasseringen på de gjenværende tennene. 2)     Helprotese eller komplett protese skal erstatte alle tennene hos tannløse personer. Her hviler protesen kun på kjevekammen i underkjeven, mens den i overkjeven får støtte også fra ganen.