cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Holmestrand seminar
Skolen var en direkte fortsettelse av Asker seminar. Ved lov av 18. januar 1902 ble navnet endret til Holmestrand offentlige lærerskole. Stortinget vedtok å legge ned skolen 15. juni 1931.
Kode (Bohuslän)
Kode er et tettsted i Kungälv kommune i Västra Götalands län i landskapet Bohuslän i Sverige. Det ligger cirka tolv kilometer nordvest for Kungälv. I 2010 hadde tettstedet 1 380 innbyggere.
Brent (elv)
Etymologi
Et brev fra biskopen i London i 705 antyder et møte ved Breġuntford, i dag Brentford, og er det eldste omtalen av dette stedet og antagelig derfor av elven. Det antyder at navnet kan være beslektet med keltiske *brigant- i betydningen «høy» eller"«opphøyd», kanskje knyttet indirekte til den keltiske gudinnen Brigantia.
Beskrivelse
Brent er en mindre bielv til Themsen, og befinner seg innenfor Stor-London. Elven er omkring 29 km lang, og renner stort sett fra nordøst mot sørvest i grusavsetninger fra siste isalder som hviler på leirholdig jord.
Elven har sitt utspring i de lave åsene i Barnet i form av flere mindre elver. Den viktigste er den tre km lange Dollis Brook, som starter ved Barnet Common i Arkley. Ved Henley's Corner møter den Mutton Brook, og selve Brent begynner. Ved Brent Bridge kommer også Decoy Brook inn i Brent. Elven følger A406 North Circular Road til Brent Cross.
Den fortsetter så langs North Circular Road forbi Stonebridge Park sør for Wembley, og renner under en akvedukt som fører frem Grand Union-kanalen. Fra Hanger Lane renner den vestover omkring tre km før den igjen svinger sørover ved Hanwell.
Magesår
Magesår er et sår i magesekken (medisinsk betegnelse: ulcus ventriculi) eller i tolvfingertarmen (ulcus duodeni). Cirka 10 % av befolkningen vil i løpet av livet utvikle magesår.
Brent (elv)
Beskrivelse
Grand Union-kanalens hovedkanal renner inn i Brent etter en serie sluser, og den videre strekningen forbi Osterley og frem til Themsen i Brentford er gjort til en kanal med tre sluser.
Magesår
Årsaker
Såret dannes som oftest av bakterien Helicobacter pylori (70–90 % av dem i magesekken, og 90–95 % av dem i tolvfingertarmen). Denne bakterien finnes naturlig i magesekken hos omtrent 50 % av befolkningen, og er ikke en farlig bakterie i seg selv. Andre årsaker er bruk av NSAIDS (non-steroidal anti-inflammatory drugs) og kreft. Arv, røyking og stress er faktorer som kan forverre plagene ved magesår, men vil ikke kunne forårsake sykdommen alene.
Symptomer
Magesår kjennetegnes ved smerter i mageregionen, ofte sviende eller brennende smerter. For noen avtar smertene etter å ha spist (spesielt melkeprodukter). Andre symptomer kan være sure oppstøt, kvalme, oppkast og blod i avføringen. Ved blødende magesår kan man også være blek, slapp, svimmel og forvirret på grunn av blodmangel.
Diagnostikk
Diagnose stilles etter en gastroskopiundersøkelse hos legen. Det tas vevsprøve av såret, for å sjekke om såret er dannet av Helicobacter-bakterien.
Behandling
Magesår behandles med flere typer antibiotika og syrehemmende medikamenter (såkalt trippelkur) i 7–10 dager.
Tidligere behandling
Fram til slutten av 1960-tallet var det vanlig å legge inn magesårpasienter til «kur». Pasientene måtte ligge i ro i en til to uker og fikk skånekost, det vil si ikke krydret mat med mye innslag av melk, grøt, fiskeboller og vann. Det var viktig å unngå stekt og krydret mat og kaffe.
Vagotomi var en operasjonsmetode som var vanlig på 1970-tallet. Vagusnervene som kommer langs spiserøret og sprer seg utover overflaten på magesekken, stimulerer produksjonen av saltsyre i magesekken. Under operasjonen kuttes nervefibrene.
Omkring 1980 kom de første medikamentene som effektivt reduserte magesyreproduksjonen. Først Tagamet og andre midler som kalles H2-blokkere, senere Losec og Nexium som kalles protonpumpehemmere.
Roger Hammond
Roger Hammond (født 30. januar 1974) er en engelsk sykkelcross- og landeveissyklist. Han ble britisk mester i landeveissykling i 2003 og 2004. Han er syv ganger britisk mester i sykkelcross. I 2007 kom han på andreplass i Gent-Wevelgem, noe som nok er hans beste resultat som landeveissyklist. Han har også en 3.-plass fra Paris-Roubaix fra 2003.
Sugözü kullkraftverk
Sugözü kullkraftverk er et kullkraftverk i nærheten av Adana i Tyrkia. Det har en installert produksjonskapasitet på 1320 MW fordelt på 2 nøyaktig like store blokker / turbiner. Eier er Iskenderun Enerji AS.
Kennan Adeang
Kennan Ranibok Adeang (født 23. desember 1942, død 26. desember 2011) var en naurisk politiker, og var president i landet fra 17. september til 1. oktober 1986, noen få dager i desember 1986, samt 26. november til 19. desember 1996. Han var David Adeangs far.
Adeang utdannet seg i Sydney, ved Australian School of Pacific Administration (ASOPA), og gikk ut i 1963.
Adeang ble valgt til president 17. september 1986 etter et mistillitsforlsag mot president Hammer DeRoburt, og gikk av etter et nytt mistillitsforslag mot ham selv 14 dager senere, og parlamentet valgte inn DeRoburt igjen. Dette gjentok seg i desember: DeRoburt ble stemt vekk, Adeang ble president, og Adeang ble stemt vekk til fordel for DeRoburt.
Etter dette etablerte Adeang Naurus demokratiske parti, og med hjelp av partifeller fikk de igjen makta 17. august 1989 etter et mistillitsforslag mot DeRoburt. Kenos Aroi ble ny president, og Adeang ble finansminister. Begge sluttet imidlertid et par måneder senere, da Aroi fikk hjerteproblemer og ga seg.
Kennan Adeangs sønn David Adeang etablerte sammen med blant andre Kieren Keke enda et parti, Naoero Amo.
Linlithgow Palace
Linlithgow Palace er en ruin i byen Linlithgow i West Lothian i Skottland, ca. 24 km vest for Edinburgh. Et kongelig herskapshus lå her på 1100-tallet, men ble erstattet av en festning kjent som «The Peel» (Befestet byggverk).
Festningen ble bygget i 1302 av engelske styrker under kong Edvard I av England. Stedet var en ideell plassering for en militær base som kunne sikre forsyningsrutene mellom Edinburgh Castle og Stirling Castle. Festningen ble ødelagt av Robert Bruce rett etter slaget ved Bannockburn i 1314 og den ble erobret ved Skottlands egen «trojanske hest»-hendelse da en mindre gruppe skotter, inspirert av Robert Bruce, hoppet ut av en kjerre med høy og slaktet ned den engelske garnisonen.
Linlithgow Palace var fødestedet til Maria Stuart, skottenes dronning, skjønt hun forble kun syv måneder her før hennes mor fraktet henne til Stirling Castle. Det tok tyve år før hun kom tilbake.
I 1424 ble byen Linlithgow delvis ødelagt i en stor brann. Kong Jakob I av Skottland startet oppbyggingen av festningen som bolig for de skotske kongelige. I løpet av det neste århundret ble slottet utviklet til en formell struktur av en åpen plass med viktige utvidelser av Jakob III, Jakob IV og Jakob V som utvidet den ytterste porten og utarbeidet plassens fontene. Maria Stuart ble født her i desember 1542 og bodde tidvis i løpet av sin regjeringsperiode. Etter at Skottland og England ble en union i 1603 holdt de kongelige stort sett i England og Linlithgow ble brukt svært lite. Kong Jakob VI fikk den nordlige området ombygget i årene 1618 og 1622. Den eneste regjerende monark som oppholdt seg her etter denne dato var kong Karl I av England som sov en natt her i 1633.
Slottets «svanesang» kom i september 1745 da Charles Edward Stuart, den såkalte «Bonnie Prince Charlie», besøkte Linlithgow på sin marsj mot sør, men han ble ikke natten over. Det ble sagt at fontenen ble omgjort til å flyte av vin til hans ære. Hertugen av Cumberlands hær ødela det meste av bygningene under beskytning i januar 1746.
Slottet har blitt aktivt konservert siden 1800-tallet og blir nå håndtert av foreningen Historic Scotland og det er åpent for besøkende året rundt.
Tocama
Tocama er en slekt av biller som har larver som eter planterøtter. De hører til undergruppen oldenborrer (Melolonthinae) i den store gruppen skarabider (Scarabaeoidea).
Utseende
Middelsstore til ganske store (14-30 millimeter), avlangt ovale, rødbrune til svartbrune oldenborrer. Oversiden er mer eller mindre kledt med små, ovale, lyse skjell.
Levevis
Artene finnes opptil 1900 meter over havet. De voksne er nattaktive og kommer til lys. Ulikt de fleste andre oldenborrer er de voksne billene aktive i den kalde og tørre årstiden.
Utbredelse
Slekten er utbredt i Sørøst-Asia (Indokina, det østlige Kina og Taiwan).
Introversjon og ekstroversjon
Begrepsparet introversjon og ekstroversjon ble gjort kjent av Carl Gustav Jung (1875–1961).
En person som særlig kjennetegnes ved introversjon, kalles introvert (innadvendt), mens en person som særlig kjennetegnes ved ekstroversjon, kalles ekstrovert (utadvendt). Introversjon står sentralt i Jungs analytiske psykologi, og er et viktig personlighetstrekk i trekkteorier som Eysencks trefaktormodell og femfaktormodellen Big Five. Hos Jung er introversjon en bestemt holdning som eksisterer i en mer eller mindre dominerende form ved siden av ekstroversjon. I trekkteoriene er introversjon den ene siden av et kontinuum fra introversjon til ekstroversjon, hvor høy verdi på det ene nødvendigvis gir lav verdi på det andre.
Ulike innfallsvinkler
I personlighetspsykologien har psykodynamisk teori, særlig Jung, og trekkteori, særlig Eysencks trefaktormodell og femfaktormodellen Big Five, vært viktige innfallsvinkler for å forstå introversjon.
Jung
Jung beskriver i Psykologiske typer de psykiske strukturer og funksjoner alle mennesker har felles, og viser hvordan disse kommer til uttrykk i den individuelle personlighet. Jung hevder at alle mennesker har begge mekanismer, ekstroversjon så vel som introversjon. Det er den relative dominansen av den ene eller andre som bestemmer typen. Begge holdninger er nødvendig for en sunn utvikling. Den holdningen som ikke dominerer er gjerne ubevisst til stede, knyttet til det Jung kalte skyggen.
Hos Jung går skillet mellom ekstroversjon og introversjon på hvorvidt mennesker vanemessig legger størst vekt på viktigheten av ytre objektive eller indre subjektive hendelser. Den ekstroverte er primært orientert mot hendelser i den ytre verden, mens den introverte primært er opptatt av den indre verden. Mens den ekstroverte forholder seg positivt til, og beveger seg mot objektet, forholder den introverte seg distansert og abstraherende. Den introverte er ifølge Jung «tillukket, vanskelig tilgjengelig og ofte sky.»
Trekkteorier
Eysencks trefaktormodell og femfaktormodellen Big Five beskriver personligheten i henholdsvis tre og fem høyere ordens personlighetstrekk eller faktorer, som antas å være relatert til et større antall basis-trekk.
Ekstroversjon-introversjon er en av tre brede personlighetsfaktorer i Eysencks trefaktormodell. Personlighetsprofilen vurderes ut fra et selvrapporterings-spørreskjema, hvor den som svarer blir bedt om å svare «ja» eller «nei» på en rekke spørsmål. Siste versjon er «Eysenck Personality Questionanaire – Revised» (EPQ-R), hvor den introverte blant annet blir beskrevet som «stille, tilbaketrukket, glad i bøker heller enn mennesker, seriøs, kontrollerer følelser nøye, er pålitelig og har høye etiske standarder». I likhet med de andre personlighetstrekkene til Eysenck, antas ekstroversjon-introversjon å ha et sterkt biologisk grunnlag.
Ekstroversjon, som betegner kontinuumet ekstroversjon-introversjon, er en av fem hovedfaktorer i Big Five – det dominerende paradigmet innenfor forskning på personlighetstrekk. Big Five er utgangspunktet for «NEO-Personality Inventory-Revised (NEO-PI-R)», som er den mest brukte personlighetstesten i dag. NEO-PI-R er et egenrapporterings-spørreskjema, hvor man skal angi respons fra «helt uenig» til «helt enig» på 240 spørsmål, knyttet til de fem hovedfaktorene, samt lavere nivås fasetter. Fasettene for ekstroversjon-introversjon er varme, sosial atferd, egenmarkering, aktivitet, spenningssøking og positive følelser. Introversjon kjennetegnes ved lav verdi på alle fasetter. Dette målet på ekstroversjon-introversjon brukes mye i empirisk forskning.
Årsaker
Jung hevdet at ens type var like mye bestemt av genetiske som miljømessige faktorer. Når det gjelder forholdet mellom arv og miljø, finner tvillingstudier en genetisk komponent på mellom 39 % og 58 %. Det delte familiemiljøet synes å være mindre viktig enn de individuelle miljømessige faktorene som ikke deles mellom søsken.
Eysenck foreslo i sin biologisk baserte personlighetsteori at introverte har høyere hvile- eller baseline nivå av «cortical arousal» (nevrofysiologisk aktivering) enn ekstroverte. Introverte har en introvert atferd fordi de trenger å kontrollere et i utgangspunktet for høyt nivå og bringe det ned mot et optimalt nivå. Ekstroverte har derimot et hvilenivå som i utgangspunktet er for lavt, og har en ekstrovert atferd for å øke sitt nivå og bringe det nærmere det optimale.
Det er gjennomført en rekke studier på sammenhengen mellom ekstroversjon-introversjon og arousal, slik det kommer til uttrykk i psykofysiologiske mål av aktivitet i hjernen og det autonome nervesystemet. Matthews og Gilliland hevder at det ikke er vist noen klar sammenheng med toniske mål av bakgrunnsaktivitet, men at sammenhengen er klarere når det gjelder fasiske mål av kortvarige forandringer som følge av ytre stimuli. På bakgrunn av studier som indikerer at introverte ikke har høyere hvilenivå av arousal enn ekstroverte, men derimot har høyere nivå ved moderate nivå av stimulans, la Eysenck etterhvert mer vekt på respons i form av aktivering på grunn av stimulans enn på hvilenivå.
Usikker tilknytning (unnvikende og engstelig-ambivalent) har blitt vist å korrelere positivt med introversjon.
Atferd
Det kan virke som om introverte opplever mindre positivt humør enn ekstroverte. Dette kan forklares med at forskjeller i humør kjennetegner dette personlighetstrekket på tvers av ulike situasjoner. I tillegg eller som et alternativ, kan det skyldes at introversjon påvirker hvor ofte man deltar i situasjoner som kan påvirke humøret i positiv retning. Mye tyder imidlertid på at forskjell i sosial deltakelse ikke fullt ut kan forklare sammenhengen mellom ekstroversjon-introversjon og humør.
Forskjellen i aktivitet i det mesolombiske system kan også bidra til å forklare de lavere nivåene av positiv affekt hos introverte, siden de vil ha en mindre intens følelse av spenning knyttet til potensiell belønning. En annen konsekvens av dette, er at introverte vil kunne ha vanskeligere enn ekstroverte for å lære kontingenser i positiv forsterkning, siden de oppfatter belønningen som mindre. Introverte viser da også lavere grad av betinget læring i noen paradigmer.
Studier har funnet at ekstroverte har en tendens til å rapportere høyere selvtillit enn introverte.
Andre implikasjoner
Grad av introversjon kan på samme måte som andre personlighetstrekk, ha betydning for behandlingsopplegg i psykoterapi. har påpekt at vestlig psykoterapeutisk praksis, blant annet på grunn av innflytelse fra psykodynamisk objekt-relasjonsteori, har en tendens til å vurdere introversjon, særlig i sterk grad, som mer negativt enn ekstroversjon. Storr mener dette kan være ubegrunnet, og viser til at introversjon har en vært en viktig side ved personligheten til en rekke skapende kunstnere og vitenskapsmenn.
Sykkelorientering
Sykkelorientering (forkortet MTB-O eller MTBO) er en utholdenhetsidrett og form for orientering, der utøverne sykler og navigerer i et nettverk av stier og veier. I motsetning til orientering til fots, har utøverne ikke lov til å forlate stiene og veiene.
Claudio Latini
Claudio Alves Latini (født 4. desember 1955 i Rio de Janeiro) er en brasiliansk-norsk jazzmusiker (gitarist og vokalist) og komponist, kjent fra flere innspillinger, ofte i samarbeid med ektefellen Cristina Latini. De driver plateselskapet IPE Mundi Records.
Han drev bandet «Grupo Tucunaré» (1976) i hjembyen. I 1979 studerte han komposisjon ved universitetet i Rio de Janeiro. I 1981 giftet han seg og i 1982 flyttet han og ektefellen Cristina Latini til Norge, der de ble aktive i Oslos jazzmiljø. I 2007 var Latini «Ukas artist» i NRK P2.
Jason Mraz
Jason Thomas Mraz (født 23. juni 1977) er en amerikansk låtskriver, født og oppvokst i Mechanicsville, Virginia, et lite sted ved Richmond. Etternavnet hans kommer fra det slaviske ordet mraz, som betyr frost. Jason Mraz er også kjent for sangen «I'm Yours», som kom ut i 2008. Den ligger på 3. plass av populære ukulelelåter og er også høyt oppe på lista på gitar.
Etter å ha gjestet UKEN 08 i Bergen har han fått mer og mer spilletid på norsk radio. Han deltok også under nobelkonserten i Oslo i desember 2008.
Argyll
Argyll (skotsk-gælisk: Earra-Ghaidheal som betyr «Gallernes kystland», med første element fra gammelirske airer, «land»), noen ganger også anglifisert som Argyllshire, er et av de historiske grevskapene i Skottland. Navnet blir også skrevet som Argyle, som også refererer til et tekstil- og klesmønster i to eller flere farger som hevdes å være likt det tartanmønsteret som Campbell-klanen i Argyll bar.
Grevskapets historiske by er Inveraray som fortsatt er setet til hertugen av Argyll. Hovedbyene er Oban, Campbeltown, Lochgilphead og Inveraray.
Ardnamurchan og Morvern, nord for øya Isle of Mull er også en del av fylket. Øyene Muck, Rum, Canna og Sanday, de små øyene, er også en del av det historiske grevskapet, selv om de har blitt administrert av Invernesshire siden 1891 sammen med Eigg.
Sima
Elva har utspring på vestsida av Hardangerjøkulen, hvor den danner det isdemte Demmevatn. Fra Rembesdalsvatn renner elva ned i den dype Simadalen. Her lå tidligere den 272 meter høye Rembesdalsfossen, som nå er tørrlagt etter kraftutbygging. I Simadalen kommer sideelva Skytjedalselva inn fra sør, gjennom Skytjefossen, og elva fortsetter vestover til den munner ut innerst i Simadalsfjorden.
Argyll
Annen bruk av navnene Argyll og Argyle
Fotballklubben Plymouth Argyle i England har tatt navnet sitt fra Argyll i Skottland.
Davit
En davit er en krantype som henger over en kant for å heise gjenstander opp til og ned fra en kant. Daviter er vanlige ombord på skip, der de først og fremst er plassert i par som holder fast livbåter, og som kan senke dem ned til sjøen når de skal brukes. Et tidlig patent på teknologien stammer fra 1907. A.P. Schat patenterte en rekke ulike senke- og glidesystem for livbåter i perioden 1925-1927 som muliggjorde en betydelig videreutvikling av daviter for livbåter. Davitene som blir brukt til livbåter blir som regel ikke brukt til andre formål. Man har gjerne andre daviter til å heise for eksempel anker og last.
Sima
Sima er utbygd til kraftproduksjon i Sima kraftverk sammen med naboelva Bjoreio i sør. Kraftverket ligger i fjellet under Kjeåsen på nordsida av Simadalsfjorden.
Davit
Daviter kommer i flere hovedkategorier
Anne Cathrine Berger
Anne Cathrine Berger (født 27. november 1972) er en norsk politiker for Arbeiderpartiet. Hun har vært politisk rådgiver for fiskeri- og kystminister Helga Pedersen, politisk rådgiver i Arbeiderpartiets stortingsgruppe for daværende parlamentarisk leder Helga Pedersen og har vært leder i Oslo Arbeidersamfunn. Hun har også vært samfunnspolitisk direktør i NITO, informasjonssjef i Norske Kvinners Sanitetsforening og sentralstyremedlem i Norsk Kvinnesaksforening som da ble ledet av Marit Nybakk. Hun har også vært medlem av Oslo bystyre og styremedlem i DIXI. Hun var medlem av Mjøs-utvalget.
Berger er cand.polit. fra Universitetet i Oslo i 2007 med fagene statsvitenskap, kristendom og sosiologi.
MobyGames
MobyGames er et nettsted med en database som inneholder informasjon om videospill. Målet med nettstedet er å katalogisere all relevant informasjon om elektroniske spill (for data, konsoller og arkade) og å tilby denne informasjonen med en fleksibel søketjeneste. Per 2016 inneholdt nettstedet informasjon om over 100,000 spill fra og med 1971 på 180 plattformer.
Oversikt
MobyGames har informasjonen lagret i en relasjonsdatabase, noe som betyr at man kan søke etter informasjon på flere måter. Databasen inneholder informasjon om spill, spillutviklere og utgivere kategorisert etter år, utgiver og plattform.
Programvaren utvikler også lister over relaterte spill. For eksempel er alle spillene i Ultima-serien i en liste. Indirekte relaterte spill grupperes også, slik som varianter av Tetris og spill basert på Simpsons.
Alle versjoner av et spill som er utgitt for flere plattformer grupperes også i en liste. Spill blir separert etter oppbygning og likheter. Dette betyr at hvis to spill deler samme navn eller er basert på samme ting, deler de samme liste bare hvis oppbygningen er lik i begge spillene. For eksempel blir Tom Clancy's Splinter Cell utgitt på Xbox, PlayStation 2, GameCube og Windows separert fra Tom Clancy's Splinter Cell utgitt på Game Boy Advance og N-Gage.
Informasjon blir lagt til MobyGames av frivillige medarbeidere. Ideen er lik en wiki, men ikke identisk. Anonyme bidrag er ikke tillatt, og hvert bidrag blir bundet til en brukerkonto for verifisering av bidraget. All informasjon blir sjekket av kvalifiserte brukere før den blir lagt til i databasen. Å opprette brukerkonto er gratis. Flere spillutviklere bidrar til databasen, slik som John Romero, Damon Slye og Harvey Smith
MobyGames' lister over utviklere, programmere, designere av spill blir hentet fra spillene i databasen. Sidene for noen utviklere har biografisk informasjon. Dette er ikke ulikt hvordan Internet Movie Database lister opp filmer, skuespillere og produksjonsstab.
En av MobyGames' kjente egenskaper er at brukere kan vurdere spillene og gi dem poeng. Spillene med flest poeng blir satt inn i en rekke liste sortert etter sjanger, plattform, år og så videre. Det er også en liste for de 25 beste spillene.
Historie
MobyGames ble grunnlagt 1. mars 1999 av vennene Jim Leonard, Brian Hirt og David Berk (som ble med 18 måneder senere, men er kreditert som en av grunnleggerne). Leonard hadde et ønske om å dele informasjon om elektroniske spill med et større publikum og ut fra dette ønsket ble MobyGames født.
MobyGames hadde den første tiden bare informasjon om spill for DOS og Windows. Da siden ble to år gammel, ble det lagt til støtte for flere plattformer. Først kom støtten for daværende konsoller, slik som PlayStation, og deretter ble eldre systemer lagt til. Det ble laget en underskriftskampanje for å legge til ZX Spectrum. Plattformen ble lagt til i slutten av 2004, og det er siden lagt til en lang rekke nye operativsystemer.
Priser
MobyGames ble nominert for Webby Award for beste spillrelatere nettside av International Academy of Digital Arts and Sciences 11. april 2006.
Noter
<references group=Note/>
Granma (provins)
Granma (ofte uttalt Gramma av cubanerne) er en av Cubas 14 provinser eller fylkeskommuner. Provinsen oppstod i 1976 i forbindelse med en ny regioninndeling og ble i den sammenhengen oppkalt etter båten Granma som fraktet Fidel Castro, Che Guevara, Camilio Cienfuegos og 79 andre opprørere til Cuba i desember 1956.
Ticket to Ride (andre betydninger)
«Ticket to Ride» er en Beatles-sang fra albumet Help!.
Ticket to Ride kan også henvise til:
Granma (provins)
Granma grenser i nord mot provinsene Holguín og Las Tunas, i øst og sørøst mot Holguín og Santiago of Cuba, i sør mot Det karibiske hav og i vest mot Guacanayabo-gulfen. Se kart.
Provinsen dekker et areal på 8 362 km². Landskapet preges av noen sumpområder i nord, sletteland i de sentrale deler og Sierra Maestra-fjellene i sør der flere fjelltopper er blant de høyeste på Cuba. Høyeste topp innenfor provinsgrensene, er Bayamesa som er på 1 730 meter over havet. De største og viktigste elvene i provinsen kommer også fra Sierra Maestra-fjellene.
Gramma består av 13 kommuner med byen Bayamo som provinshovedstad.
Befolkning
Ved folketellingen i år 2000 hadde Granma 835 218 innbyggere og 99,9 innbyggere pr. km². Av samlet antall innbyggere bodde 57,7 % i byer i regionen og 42,3 % på landsbygda. Granma er i så måte en av de minst urbaniserte regionene på Cuba.
Kjønnsfordelingen var på 49% kvinner og 51% menn. Granma hadde for øvrig 1,69 barn pr. kvinne i fertil alder, og forbigås på dette området bare av provinsene Guantánamo, Pinar del Río og Isla de la Juventud. Som i alle andre provinser har antall barn pr. kvinne sunket radikalt etter revolusjonen i 1959. Dette skyldes at kvinnene i dag tar lengre utdannelse, er mer integrert i det ordinære arbeidslivet og dermed utenfor den tradisjonelle husmorrollen som kjennetegnet cubanske kvinners liv til inn på midten av 1960-tallet.
Spedbarnsdødeligheten er blant de laveste på Cuba, med 5,0 døde pr. 1 000 levendefødte.
Biarritz (Uruguay)
Biarritz er en by i kommunen La Floresta i Canelones-departementet i det sørlige Uruguay. Byen har 57 innbyggere.
Geografi
Byen ligger sør i Canelones i Costa de Oro, ved bredden av Río de la Plata.
Bjoreio
Bjoreio (eller Bjoreia) er ei elv i Eidfjord kommune i Vestland. Den renner fra Tinnhylen til Eidfjordvatnet og er 40,6 kilometer lang. Elva har et nedbørfelt på 636,3 km². Den naturlige middelvannføringen ved utløpet er 23,3 m³/s, men vannføringen er idag adskillig lavere som følge av kraftutbyggingen i vassdraget.
Biarritz (Uruguay)
Befolkning
Biarritz har 57 innbyggere (beregning 2011).
Kilde:
Pirol
Pirol (Oriolus oriolus) er en art i pirolfamilien, som er spurvefugler.
Beskrivelse
Pirolen veier 42–102 g og måler 24–25 cm. Voksne hann-piroler er gule med sort farge på vingene og halen og har røde nebb. Hunner og ungfugler er grønngule på oversiden og gulhvite på undersiden med mørke striper.
Pirolen lever av insekter, bær og frukt.
Arten forekommer bare tilfeldig i Norge, men er observert hekkende på Jomfruland og i Vestfold. Utbredt over det meste av Mellom- og Sør-Europa samt østover til India. Trekkfugl som overvintrer i tropisk Afrika.
Ved siden av den eurasiske, som er beskrevet her er svartnakkepirol (O. chinensis) fra Sørøst-Asia antakeligvis den mest utbredte.
Irans historie
Historien til Iran (Persia) dekker tusenvis av år, fra kongedømmet Elam til dagens islamske republikk Iran. Den antikke nasjonen Iran var historisk kjent i vesten som Persia inntil 21. mars 1935. Navnet ble brukt i vest på grunn av det greske navnet for Iran, Persis. Persia blir brukt for å beskrive nasjonen Iran, dets folk eller dets antikke imperier. Perserne kalte landet sitt for Iran/Iranshahr siden sasanidenes tid.
Navnet Persia kommer fra en region sør i Iran, kalt Fars eller Pars på persisk. Persis er den helleniserte formen for Pars, som var bakgrunnen for at europeiske nasjoner kalte det Persia. Denne regionen var kjernen for det opprinnelige persiske imperiet. Vesten henviste til staten som Persia inntil 21. mars 1935 da Reza Shah Pahlavi formelt ba det internasjonale samfunnet kalle landet ved dets innfødte navn, Iran, som betyr ariernes land.
Persia var en gang en supermakt, et betydelig imperium, men har med jevne mellomrom blitt overkjørt av invasjoner og har fått sitt territorium endret opp gjennom århundrene. På grunn av invasjoner av makedonere, arabere, seldsjukk-tyrkere, mongoler og andre, og på grunn av at det ofte har blitt viklet inn i affærene til større makter, har Persia alltid revurdert sin nasjonale identitet og har utviklet en spesiell politisk og kulturell enhet.
Oldtiden
De tidligste faste bosetningskulturene dateres til 18 000-16 000 år siden. Det sjette årtusenet f.Kr. så et nokså avansert landbrukssamfunn med bylignende befolkningssentra.
Mange dynastier har hersket i Persia opp gjennom tidene. Forskere og arkeologer er bare i startgropen av å oppdage utstrekningen av det uavhengige, ikke-semittiske elamitt-imperiet og Jiroft-sivilisasjonen(2) (3) som mange av de som bygget ziggurater og byer før de greske og egyptiske statene oppstod. På slutten av det andre årtusenet, slo nomader fra Sentral-Asia seg ned i Persia.
Islamsk erobring
Innen et år etter Muhammeds død i 632, var Arabia sikret nok til at hans sekulære etterfølger, Abu Bakr, den første kalif, kunne begynne kampanjen mot de bysantinske og sasanidiske imperiene.
Beduin-araberne som kastet sasanideimperiet var drevet ikke bare av et ønske om erobringer og plyndring, men også av en ny religion, islam. De rike sasanide-landene i Irak gjorde det til et klokt valg for arabiske bosetninger og «ønsket om å fravriste disse landene fra det iranske aristokratiet» var et hovedmotiv for araberne. Erobringen av Persia og videre var først og fremst for å skaffe seg nye inntekter.
Middelalderen
Persias neste herskende dynastier kom fra de sentralasiatiske tyrkisk-språklige krigerne som flyttet ut av Sentral-Asia inn i Transoxiana i mer enn et årtusen. Abbasid-kalifene begynte å leie inn disse folkene som slavekrigere så tidlig som det niende århundret. Kort tid etterpå begynte den reelle makten til abbasid-kalifene å forsvinne, etterhvert ble de religiøse figurer mens krigerslavene hersket. Ettersom makten til abbasid-kalifene minket, steg en rekke uavhengige og innfødte dynastier i forskjellige deler av Persia, noen med betydelig innflytelse og makt. Blant de viktigste av desse overlappende dynastiene var tahiridene i Khorasan (820-872), saffaridene i Sistan (867-903) og samanidene (875-1005), opprinnelig i Bukhara. Samanidene hersket etterhvert et område fra det sentrale Persia til India. I 962 erobret en tyrkisk slaveguvernør av samanidene, Aluptigin, Ghazni (i dagens Afghanistan) og etablerte et dynasti, ghaznavidedynastiet, som varte til 1186.
Flere samanid-byer ble tapt til en annen tyrkisk gruppe, seldsjukkene, en klan av oghuz (eller ghuzz)-tyrkerne, som levde nord for Amu-Darja. Deres leder, Tughril Beg, snudde sine krigere mot ghaznavidene i Khorasan. Han gikk sørover og så vestover og erobret, men uten å ødelegge, byene i sin vei. I 1055 gav kalifen i Bagdad Tughril Beg kapper, gaver og tittelen «kongen av østen». Under Tughril Begs etterfølger, Malik Shah I (1072–1092), opplevde Iran en kulturell og forskningsmessig renessanse, mye takket være den brilliante iranske visiren Nizam al-Mulk. Disse lederne etablerte skoler i alle større byer. De brakte Abu Hamid Ghazali, en av de største islamske teologer, og andre eminente forskere til seldsjukk-hovedstaden i Bagdad og oppmuntret og støttet deres arbeid.
En alvorlig intern trussel mot seldsjukkene, derimot, kom fra ismailittene, en hemmelig sekt med hovedkvarter i Alamut mellom Rasht og Teheran. De kontrollerte det umiddelbare område i mer enn 150 år og sendte sporadisk ut støttespillere for å styrke sitt styre ved å myrde viktige embetsmenn.
Før første verdenskrig
Persia gikk gjennom en fornyelse under safavide-dynastiet (1502–1736), der den mest prominente figuren var sjah Abbas I. Erobreren Nadir Shah og hans etterfølgere ble fulgt av zand-dynastiet grunnlagt av Karim Khan, qajar- og pahlavi dynastiene, de to siste hhv. 1795-1925 og 1925-1979.
I det 17.århundret hadde de europeiske landene, inkludert Portugal, Storbritannia, Russland og Frankrike, allerede etablert kolonistiske fotfester i regionen. Iran tapte som et resultat herredømme over mange av sine provinser til disse landene via Turkmanchay-traktaten, Gulistan-traktaten og andre.
Moderne iransk historie begynte med et nasjonalistisk opprør mot sjahen (som forble ved makten) i 1905, opprettelsen av en begrenset konstitusjon i 1906 (som gjorde landet til et konstitusjonelt monarki), og funnene av olje, se William Knox D'Arcy og British Petroleum. Storbritannia og Russland kappet om å kontrollere området, og regulerte den til slutt i en avtale i 1907 som delte regionen inn i innflytelsessfærer.
Verdenskrigene
Under 1. verdenskrig var landet okkupert av britiske og russiske styrker, men var stort sett nøytralt. I 1919 forsøkte britene å opprette et protektorat i Iran, støttet av Sovjetunionens tilbaketrekning i 1921. Det året etablerte et militærkupp Reza Khan, en persisk offiser av den persiske kosakkbrigaden, som diktator og så sjahen av det nye pahlavi-dynastiet (1925). Reza Shah Pahlavi hersket i nesten 16 år, innsatte det nye pahlavi-dynastiet, hindret de britiske forsøkene på kontroll og presset på for å få landet utviklet.
Under hans styre begynte Persia å modernisere og sekularisere politikken, og den sentrale regjeringen sikret sin autoritet over stammene og provinsene.
Under 2. verdenskrig utgjorde Iran en viktig del av de allierte forsyningslinjene for forsyninger til Sovjetunionen. I august 1941 okkuperte britiske og indiske styrker Iran fra Irak og sovjetiske styrker fra nord. I september abdiserte Reza til fordel for sin sønn Muhammed Reza Pahlavi som hersket til 1979.
Ved Teheran-konferansen i 1943 garanterte USA, Storbritannia og Sovjetunionen uavhengighet etter krigen og grensene til Iran. Men da krigen endte, nektet ikke bare sovjetiske tropper stasjonert i det nordvestre Iran å trekke seg tilbake, men støttet opprør som etablerte en kort, pro-sovjetisk separatistregime i de nordlige regionene Aserbajdsjan og Kurdistan, Folkerepublikken Aserbajdsjan og Kurdisk Folkerepublikk sent i 1945, begge i realiteten sovjetiske marionettregimer.
Sovjetiske tropper trakk seg ikke ut fra Iran før mai, 1946 etter å ha mottatt løfter om oljekonsesjoner. De sovjetiske republikkene i nord ble snart kastet og oljekonsesjonene trukket tilbake.
USA og sjahen
Arnaud de Borchgrave skrev:
Innledningsvis var der håp om at etter-okkupasjonstidens Iran kunne bli et konstitusjonelt monarki. Den nye, unge sjah Muhammed Reza Pahlavi tok til å begynne med en tilbaketrukket rolle i styringen av landet, og tillot parlamentet å ha mest makt. Noen valg ble holdt i de første usikre årene, selv om de ble preget av korrupsjon. Parlamentet ble kronisk ustabilt, og fra 1947 til 1951-perioden så Iran oppkomsten og fallet til seks forskjellige statsministre.
I 1951 tvang statsminister Muhammed Mossadegh, en militant nasjonalist, parlamentet til å nasjonalisere den britiskeide oljeindustrien i en situasjon kjent som Abadan-krisen. Til tross for britisk press, inkludert en økonomisk blokade som førte til harde tider, fortsatte nasjonaliseringen. Mossadegh ble midlertidig tvunget fra makten i 1952 men returnerte raskt og tvang sjahen til å flykte. Det ble antatt at Mossadegh ville erklære en republikk, men noen få dager senere returnerte sjahen og tvang igjen Mossadegh fra embetet 19. august med amerikansk CIA-støtte. Mossadegh ble arrestert og en ny statsminister ble utnevnt.
Som takk for den amerikanske støtten gikk sjahen i 1954 med på å la et internasjonalt konsortium bestående av britiske (40 %), amerikanske (40 %), franske (6 %) og nederlandske (14 %) selskaper å drive de iranske oljefasilitetene de neste 25 årene, der profittene skulle deles likt. Med andre ord, ingen kontroll eller profitt gikk til Iran. De sene 50-årene og 60-årene så en tilbakevending til stabilitet. I 1957 endte unntakstilstanden etter 16 år og Iran nærmet seg Vesten, sluttet seg til Bagdad-pakten og fikk militær og økonomisk støtte fra USA. Den iranske regjeringen begynte et bredt reformprogram for å modernisere landet, bl.a. ved å forandre det kvasi-føydale jordsystemet.
Men reformene forbedret ikke de økonomiske tilstandene i stor grad og den liberale provestlige politikken fremmedgjorde enkelte islamske religiøse og politiske grupper. Fra midten av 60-årene ble den politiske situasjonen økende ustabil, og organisasjoner som Mujaheddin-e-Khalq (MEK) dukket opp. I 1961 satte Iran i gang en serie med økonomiske, sosiale og administrative reformer som ble kjent som sjahens hvite revolusjon. Kjernen i dette programmet var landreformer. Modernisering og økonomisk vekst som en ikke hadde sett tidligere fortsatte, drevet av Irans enorme petroleumsreserver, den tredje største i verden.
Statsminister Hassan Ali Mansur ble myrdet i 1965 og den interne sikkerhetsorganisasjonen, SAVAK, ble mer voldelig aktiv. Det er antatt at 13 000-13 500 mennesker ble drept av SAVAK i løpet av denne tidsepoken, og tusenvis flere ble arrestert og torturert. Det islamske presteskapet, ledet av ayatollah Ruhollah Khomeini (som ble sendt i eksil i 1964), hevet røsten mer og mer.
Internasjonale forbindelser med Irak var sterkt nedadgående, hovedsakelig på grunn av uenighet over Shatt al-Arab-vannveien som i en avtale fra 1937 ble gitt til Irak. Etter et antall sammenstøt i april 1969, forkastet Iran 1937-avtalen og krevde reforhandlinger. Iran økte i stor grad sine forsvarsbudsjetter og innen de tidlige 70-årene var landet regionens sterkeste militærnakt. I november 1971 tok iranske styrker kontroll over tre øyer i munningen av Persiagulfen, som respons til at Irak utviste tusenvis av iranske borgere.
I midten av 1973 returnerte sjahen oljeindustrien til nasjonal kontroll. Etter den arabisk-israelske krigen i oktober, 1973, sluttet Iran seg ikke til den arabiske oljeboikotten mot vesten og Israel. I stedet brukte den situasjonen til å heve oljeprisene og brukte pengene til modernisering og for å øke forsvarsutgiftene.
Mujaheddin-e-Khalq myrdet i begynnelsen av 70-årene Teheran-basert amerikansk militært personell og amerikanske sivile involvert i militære kontrakter, i et forsøk på å svekke regimet og fjerne utenlandsk innflytelse. En grensedisputt mellom Irak og Iran ble løst med Alger-avtalen 6. mars 1975.
Islamsk revolusjon
Etter mange måneder med folkelige protester mot styret til sjahen, ble han tvunget til å flykte nasjonen 16. januar 1979. En periode med intern strid om Irans fremtid endte med at en allianse ledet av ayatollah Khomeini vant frem. Den ville gjøre Iran om til en teokratisk stat. Den 1. februar 1979 vendte Khomeini hjem fra eksil fra Frankrike (etter 15 år i Frankrike, Tyrkia og Irak) og styrtet sjahens regjering 11. februar og ble Irans øverste leder.
Den nye regjeringen var sterkt nasjonalistisk og religiøst konservativ. Den nasjonaliserte industri og gjeninnførte islamske tradisjoner innen kultur og rettspleie. Utslag av vestlig innflytelse ble stått ned på og den eksisterende provestlige eliten var snar til å slutte seg til sjahen i eksil. Der kom til sammenstøt mellom rivaliserende religiøse fraksjoner, og brutal undertrykkelse av motstandere ble vanlig.
Den islamske republikk
Støttet av Mujaheddin-e-Khalq tok iranske militante studenter den amerikanske ambassaden i Teheran 4. november 1979 og holdt den til 20. januar 1981 (Se Gisselkrisen i Iran). Carter-administrasjonen innførte økonomiske sanksjoner 7. april 1980 og forsøkte en redningsaksjon senere samme måned. Et kommandoangrep ble avbrutt 25. april før Teheran var nådd, etter at mekaniske problemer satte redningshelikoptrene på bakken og åtte amerikanske soldater ble drept i en kollisjon i luften. 24. mai krevde den internasjonale domstolen at gislene skulle frigis. Krisen ble avsluttet med signeringen av Alger forliket den 19. januar 1981. Gislene ble frigitt dagen etter, få minutter etter at Ronald Reagan overtok presidentembetet etter Jimmy Carter.
Irak invaderte Iran 22. september 1980 (se Iran-Irak-krigen). USA solgte våpen til Iran som del av den grumsete avtalen (se Iran-Contras-skandalen). Samtidig forsynte USA Irak med våpen og teknologi for å opprettholde en balanse i krigen. Iran gikk til slutt med på FNs resolusjon 598 i 1988 på å stanse den blodige krigen.
I 1981 detonerte Mujaheddin-e-Khalq bomber i hovedkvarteret til det islamske republikkpartiet og i statsministerens kontor og drepte 70 høyerestående iranske embetsmenn, inkludert ayatollah Muhammed Beheshti (justisminister), Muhammed Ali Rajai (president) og Muhammed Javad Bahonar (statsminister).
Etter Khomeinis død 3. juni 1989 valgte ekspertrådet, et valgt råd av høyere prester, presidenten i republikken, Ali Khamenei, til hans etterfølger som nasjonal religiøs leder i det som skulle vise seg å være en jevn overgang. I august samme år ble Ali Akbar Hashemi Rafsanjani, ordstyreren i nasjonalforsamlingen, valgt til president av et overveldende flertall.
Under gulfkrigen (1991) forble landet relativt nøytralt, og begrenset sine handlinger til fordømmelse av USA og tillot irakiske fly og flyktninger inn i landet.
Rafsanjani ble gjenvalgt i 1993 med et mer moderat flertall. Noen vestlige observatører tilla den lavere valgdeltagelsen til misnøye med den svekkede økonomien. Rafsanjani ble avløst i 1997 av den mer moderate Muhammed Khatami. Dette førte landet inn i en farlig drakamp mellom en regjering som søkte reformer og moderat liberalisering mot et presteskap som fremdeles var sterkt konservativt. Denne splittelsen nådde et klimaks i juli 1999, da massive protester mot regjeringen brøt ut i gatene i Teheran. Urolighetene varte i over en uke før politi og regjeringstro vigilanter spredte folkemengdene. Khatami ble gjenvalgt i juni 2001 men hans forsøk var stadig blokkert av det religiøse vokterrådet.
Etter Khatamis gjenvalg, beveget konservative elementer innen Irans regjering seg for å underminere den reformistiske bevegelsen ved å forby liberale aviser og diskvalifisere kandidater for parlamentsvalg. Denne hindringen av enighet, kombinert med Khatamis feilslåtte forsøk på å reformere regjeringen, førte til voksende politisk apati blant Irans ungdom. Den sterkt konservative borgermesteren i Teheran, Mahmoud Ahmadinejad, ble valgt til president i 2005 i et valg som fant sted etter at over tusen kandidater var blitt diskvalifisert av vokterrådet.
Randy Couture
Randy Couture (født 22. juni 1963) er en amerikansk gresk-romersk bryter, bryter, MMA-utøver og skuespiller.
Han er én av to utøvere (den andre er BJ Penn) som har holdt mesterskapstitler i to forskjellige vektklasser, tungvekt og lett tungvekt, i MMA-organisasjonen Ultimate Fighting Championship. Han er også den eneste som har holdt deres tungvekttittel ved fem forskjellige anledninger. Han er i tillegg et medlem i UFCs Hall of Fame, og har spilt i flere spillefilmer, bl.a. The Scorpion King 2, Redbelt, The Expendables, Relentless og Big Stan.
Boris Vian
Boris Vian (født 10. mars 1920 i Ville-d'Avray i Frankrike, død 23. juni 1959 i Paris) var en fransk forfatter og jazzmusiker. Han var en poetisk provokatør og ble kalt «prinsen av Saint-Germain-des-Prés».
Bakgrunn
Han kom fra en familie med god økonomi og var glad i musikk. Navnet fikk han etter operaen Boris Godunov. Gutten hadde en medfødt hjertefeil og fikk hjemmeundervisning av en guvernante. Faren mistet det meste av sin inntekt ved børskrakket i 1929, og familien måtte flytte fra den store villaen i en forstad til Paris. Vian utdannet seg til ingeniør og arbeidet en tid på Association francaise de normalisation (Afnor).
Han var en del av kretsen rundt Jean-Paul Sartre og hadde en spalte i hans tidsskrift Les Temps Modernes som het Chronique du Menteur, «Løgnerens krønike». Men da hans første kone Michelle gikk inn i et langvarig forhold som Sartres elskerinne, kjølnet vennskapet, enda Vians ekteskap nesten var over. Han giftet seg senere med danserinnen Ursula Kübler, og kom gjennom henne i kontakt med et miljø som inspirerte ham til å skrive flere librettoer som gav ham en viss litterær suksess under eget navn.
Forfatterskap
Hans debutroman var Vercoquin et le Plancton. Den er delvis selvbiografisk og skildrer fornøyelseslivet i Paris etter krigen slutt. Mest verdsatt er trolig L'Écume des jours, en hymne til ungdommen som ble en kultroman for flere generasjoner unge lesere. I romanen er Jean Paul Sartre skildret under navnet «Jean-Sol Partre» som arrangør av en konferanse.
Våren 1946 møtte han forleggeren Jean d'Halluin som fortalte at forlaget Le Scorpion trengte en amerikansk bestselger, ellers ville det gå konkurs. Vian sa han ville skaffe den.
J'irai cracher sur vos tombes («Jeg vil spytte på gravene deres») var hans tredje roman og ble utgitt i november 1946. Han hevdet at den var skrevet av Vernon Sullivan, en ung amerikansk forfatter, og at han selv hadde oversatt den. I virkeligheten var Vian selv forfatteren, på to uker skrev han denne sinte romanen om en afroamerikaners hevn over den hvite rase. Utgivelsen var en skandale, og i april 1947 ble saken ytterligere alvorlig, da en mann drepte sin elskerinne i et opptrinn lånt fra J'irai cracher. Han la også boken igjen, åpen på den aktuelle siden, med drapsscenen understreket, før han skjøt seg. Til sist måtte Vian innrømme at han var forfatteren, og fikk en bot på 100.000 francs. Romanen ble forbudt. Siden skrev han to andre bøker under pseudonymet Vernon Sullivan.
Som venn av Alfred Jarry, kjent for sin uvitenskapelige «patafysikk» og absurde skuespill om Kong Ubu, ble Vian påvirket i absurd retning, som i boken L'Ecume des Jours («Dagenes havskum») med skildringer som dette «foredraget» holdt av «Jean-Sol Partre»: «''Enkelte kom i likvogn, og gendarmene stakk et langt stålspyd tvers gjennom kisten og naglet dem til eikebreddene for tid og evighet, så man ikke trengte å ta dem ut igjen før begravelsen; bare var det litt ergerlig for dem som faktisk var døde, og fikk liksvøpet ødelagt. Andre sprang ut i fallskjerm fra leiefly (og det var slagsmål på Le Bourget for å komme opp i flyene). Brannvesenet stod klar til å ta seg av dem; kraftige vannstråler fanget dem i luften og feide dem ut over scenen (les: Seinen), der de druknet ynkelig. Atter andre forsøkte å komme inn via kloakken. De ble møtt med spark av jernbeslåtte sko på knoene, idet de grep rundt kanten av hullet for å dra seg opp, og resten sørget rottene for. Men ingenting kunne holde disse besatte menneskene tilbake. Spetakkelet steg til store høyder, og ga ekko i skyene med hule drønn.»
Hans sangtekst «Le Déserteur» fra 1953 ble til på bakgrunn av den franske krigføringen i Indokina, og er siden blitt en meget brukt antikrigs-hymne i en lang rekke land. Den norske oversettelsen ved André Bjerke har tittelen «Herr president».
Kung Fu Girls
Kung Fu Girls er et band som rakk å gi ut to album, This Is the Kung Fu Beat i 1993 og Puzzle i 1995. I tillegg kom det et par singler og noen spor på samlere. Bandets uttrykk var tuftet på energisk, refrengbasert powerpop.
Debutlangspilleren fikk ny oppmerksomhet da den ble gjenutgitt i 2004 og oppnådde terningkast 6 i Aftenposten. Albumet dukket også opp på Dagsavisens liste over tidenes beste norske skiver sommeren 2007. Albumet var noen få år tidligere med på en lignende kåring i Spirit.
Bandet hadde utspring i det samme miljøet som har gitt suksesser som Gluecifer, Turboneger, Astroburger og Anal Babes. Kung Fu Girls hentet inspirasjon fra fuzzpop, punkrock og surf. Samtidige anmeldelser navnedroppet artister som Buzzcocks, DWaS, Blondie og Lemonheads som referanser for bandets uttrykk. De siste årene har Andreas og Bård brukt i kraftrockbandet Bonk, men for kort tid siden valgte de å forlate bandet.
Shiro Amano
Shiro Amano (天野 シロ) er en japansk mangaka som har jobbet på flere prosjekter, blant annet Kingdom Hearts-mangaen.