cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Fedafjorden
De ytterste delene av fjorden danner grensa mellom Farsund og Flekkefjord, mens grensene til både Farsund, Flekkefjord og Kvinesdal møter hverandre der Fedafjorden fortsetter østover etter innløpet til Stolsfjorden. Grensa mellom Farsund og Kvinesdal følger midten av fjorden vel en kilometer innover før resten av fjorden blir liggende i Kvinesdal kommune.
Et godt stykke inn i fjorden ligger tettstedet Feda, som fjorden er oppkalt etter, på vestsida. Herfra gikk europavei 39 inn til botn av fjorden ved Øye, nå del av fylkesvei 465. Her ligger havneområdet Leirvika. På andre sida av fjorden går fylkesvei 465 mellom Opofte og Farsund, og fylkesvei 551 mellom Opofte og Liknes. I august 2006 åpnet den 566 meter lange Fedafjorden bru, som går over fjorden og danner en del av E39 mellom Flekkefjord og Lyngdal. Der broen krysser, ligger skipsverftet Kvina Verft som nå er utleid til Green Yard AS, mens Lervika innerst var mottak og lagring av tømmerflåter som ble saget opp og brukt til papirmasseproduksjon. Pr 2015 ligger der et smelteverk for Eramet i enden av Øyesletta.
Henrik Lysholm
Henrik Lysholm (født 22. oktober 1790 i Trondhjem, død 23. mai 1860 samme sted) var en norsk embedsmann og stortingsmann for kjøpstedene Trondhjem og Levanger.
Liv og virke
Han var sønn av kjøpmann og stortingsmann Johan Mølmann Lysholm og hustru Cecilie Catharina Fabricius. Familien tilhørte Trondhjems handelspatrisiat, det såkalte Søgadepatrisiatet, som overveiende var av sønderjysk herkomst. Lysholm-slekten hadde innvandret fra Flensborg på 1700-tallet. Moren var av en dansk-norsk presteslekt. Han giftet seg i 1819 med den københavnske kjøpmannsdatteren Louise Augusta Hundewadt, som han fikk barn med.
Han tok studentereksamen ved Trondhjems katedralskole i 1811 og juridisk embedseksamen med laud ved Københavns Universitet i 1815. I 1816 fikk han bevilling som prokurator (advokat) for Søndre Trondhjems amt og Trondhjems byrett, og i 1819 utnevnt til prokurator ved Trondhjems stiftsoverrett. Da Norges Bank ble opprettet i 1816, ble hovedkontoret lagt til Trondhjem, og Lysholm ble ansatt som ekspedisjonssekretær eller direksjonssekretær. Han satt i stillingen frem til 1846, da han selv trådte inn i bankens direksjon (styre), hvor han satt frem til sin død i 1860. I mellomtiden hadde Lysholm også blitt utnevnt til byens politimester 1829–1840, byfogd og notarius publicus 1840–1848 samt borgermester 1848–1860.
The Southern Vampire Mysteries
The Southern Vampire Mysteries, også kjent som The Sookie Stackhouse Novels er en bokserie skrevet av Charlaine Harris.
Henrik Lysholm
Liv og virke
Han hadde en rekke andre offentlige verv, så som medlem og varaordfører i Trondhjem bystyre i en årrekke, medlem av direksjonen i Trondhjems Sparebank 1837–1850 og fungerende forstander ved Thomas Angells Stiftelser 1829–1830. Lysholm var innvalgt som stortingsmann for Trondhjem 1839–1841, og møtte som varamann for avdøde Honoratus Bonnevie i perioden 1848–1850. Lysholm satt i flere stortingskomiteer om bank- og pengevesenet og om skattevesenet i byene.
Kanagawa-avtalen
Kanagawa-avtalen (japansk: 神奈川条約, Kanagawa jōyaku) ble undertegnet den 31. mars 1854 mellom USA og Japan, som den første avtalen mellom de to land. På den tiden var Japan styrt av Tokugawa-shogunatet. Avtalen ble undertegnet under trussel om vold, og betydde praktisk slutten på Japans 220 år gamle selvvalgte isolasjon. Japan ble tvunget til å åpne havnene Shimoda og Hakodate for amerikanske skip. Den sikret at amerikanske sjøfolk fikk god behandling, og at USA fikk åpne et konsulat i Japan. Japan undertegnet kort tid etterpå tilsvarende avtaler med Storbritannia, Russland og Nederland.
Henrik Lysholm
Liv og virke
Lysholm hadde også interesser i Bakklandet gård og teglverk, som han eide sammen med byskriver Olaus Wahl. På gårdens grunn ble også den såkalte Fabriken ved Nidelven, forløperen til Trondhjems Mekaniske Værksted, anlagt i 1843.
Kanagawa-avtalen
Sakoku - Japans isolasjonspolitikk
For å beskytte landet mot utenlandsk innflytelse hadde Tokugawa-shogunatet bevisst gått inn for en isolasjonspolitikk fra begynnelsen av det 17. århundre. Utenrikshandelen foregikk under streng sentral kontroll kun på øya Dejima, og kun med Nederland og Kina. En av grunnen til denne isolasjonen var at shogunatet fryktet at handel med vestlige land og utbredelsen av kristendommen i Japan ville føre til en invasjon av Japan, på samme måte som det hadde skjedd med andre asiatiske land. En annen grunn var at shogunatet var redd for at utenrikshandelen og den medfølgende rikdommen ville føre til at en eller annen av lensherrene, de såkalte daimyoene, ville bli så sterk at den kunne utfordre Tokugawa-familien.
Henrik Lysholm
Liv og virke
Lysholm var medlem av Klubselskabet Harmonien og selskapets presiderende direktør 1848–1850. I 1826 ble han også tatt opp som medlem av Det Kongelige Norske Videnskabers Selskab.
Kanagawa-avtalen
Sakoku - Japans isolasjonspolitikk
I begynnelsen av det 19. århundre ble denne isolasjonspolitikken satt på prøve flere ganger. I 1844 sendte kong Vilhelm II av Nederland et brev til shogunatet der han ba Japan åpne landet for utenrikshandel. I 1846 ankom en amerikansk ekspedisjon ledet av flåteadmiral James Biddle til Japan og ba om at landet åpnet havnene sine for utenrikshandel, men det ble avvist.
Henrik Lysholm
Liv og virke
Henrik Lysholm ble utnevnt til ridder av den svenske Vasaordenen.
Kanagawa-avtalen
Perry-ekspedisjonen
I 1852 sendte USAs president Millard Fillmore flåteadmiral Matthew Perry med en krigsskipsflåte til Japan for å få dem til å åpne noen havner for handel med USA, om nødvendig ved kanonbåtdiplomati. Japan hadde holdt seg informert om de viktigste verdensbegivenhetene via de nederlandske handelsmenn i Dejima, og hadde blitt advart på forhånd av dem om at Perry var på vei mot Japan.
Percy Pennefather
Percy Pennefather (født 16. juli 1923, død 21. desember 1975) var en singaporsk landhockeyspiller.
Kanagawa-avtalen
Perry-ekspedisjonen
Perry ankom til Urawa, som ligger ved inngangen til Edobukta, den 8. juli 1853. Etter å ha nektet å fortsette til Dejima, som var designert havn for utenladsk handel, slik de ble bedt om av de japanske myndigheter, og etter å ha truet med å seile helt inn til Edo og, om nødvendig, angripe byen, fikk de lov til å sette anker i Kurihama den 14. juli og levere president Fillmores brev til myndighetene.
The Southern Vampire Mysteries
Den første boken ble publisert i 2001, og bokserien er nå grunnlaget for TV-serien True Blood som går på HBO.
Percy Pennefather
Han representerte Singapore under Sommer-OL 1956 i Melbourne, hvor laget hans ble nummer 8.
Kanagawa-avtalen
Perry-ekspedisjonen
Perry kom tilbake til Japan den 13. februar 1854 med en enda større flåte, bestående av 8 krigsskip, og gjorde det klart at han ikke kom til å reise før en avtale ble undertegnet. Forhandlingene begynte den 8. mars og fortsatte i om lag en måned. Japanerne gikk med på nesten alle kravene. Det største problemet var hvilke havn Japan skulle åpne, i og med at Perry motsatte seg hardnakket til å akseptere Nagasaki som et alternativ. Avtalen, skrevet på engelsk, hollandsk, kinesisk og japansk, ble undertegnet den 31. mars i Kanagawa, ikke langt fra det som i dag er byen Yokohama.
Freds- og vennskapsavtale (1854)
«Freds-og vennskapsavtalen mellom Japan og USA» har tolv paragrafer: Den siste paragrafen, paragraf tolv, foreskriver at avtalevilkårene skal bli ratifisert av USAs president og ‹‹Japans majestetiske hersker›› innen 18 måneder. På den tiden var shogun Tokugawa Iesada i realiteten den som styrte Japan. Det var utenkelig at keiseren skulle komme i kontakt med utlendinger. Perry sluttet avtalen med shogunens representanter, ledet av fullmaktshavende Hayashi Akira (林韑) (<span class="t_nihongo_kanji" lang="ja">林韑 <sup class="t_nihongo_help noprint"><span class="t_nihongo_icon" style="color: #00e; font: bold 80% sans-serif; text-decoration: none; padding: 0 .1em;">? ) og keiser Kōmei ga senere sin tilsutning, om enn noe motvillig. Avtalen ble ratifisert den 21. februar 1855.
The Southern Vampire Mysteries
Handlingsreferat
To år før den første romanens tidslinje i 2002, har vampyrer over hele verden avslørt seg, via TV, for resten av verden som virkelige skapninger. Det har blitt utviklet et syntetisk blod-produkt (som ble markedsført som «True Blood») som gir tilstrekkelig næring for vampyrer, og derfor behøver de ikke leve av vanlig menneske-blod. Over hele verden blir reaksjonen på at vampyrene som står frem, blandet. Politikken i muslimske land er død og tortur for alle vampyrer de oppdager.
I de fleste afrikanske nasjoner, samt Argentina og Bosnia nekter å erkjenne vampyrers eksistens. Enkelte nasjoner, deriblant Frankrike, Tyskland og Italia, anerkjenner vampyrer som ekte. De blir ikke utsatt for tortur, men vampyrene får ikke samme rettigheter som vanlige menneskelige innbyggere. Land som Canada, Japan, Mexico, skandinaviske land, Sveits, Storbritannia og USA er litt mer tolerante. I USA får ikke vampyrer visse rettigheter, for eksempel muligheten til å inngå giftermål.
I stedet for å erkjenne legenden om at vampyrer er tidligere avdøde mennesker som har stått opp fra de døde, insisterer vampyrene på at de rett og slett er offer for en medisinsk tilstand som gjør dem allergiske mot sollys - og påvirker deres kosthold. Vampyrer er bleke og kalde, har ufattelig styrke og hastighet, og har skarpe sanser for hørsel, luktesans og syn. Dette gjør det enkelt for vampyrene å beskytte seg selv. Vampyrer kan også kontrollere mennesker (sett på som en form for hypnose) og de kan indusere fullstendig, eller delvis, hukommelsestap hos mennesker under hypnose. Noen få vampyrer kan til og med fly på egen hånd. Andre vampyrer kan besitte andre krefter eller evner.
Vampyrenes hoggtenner kommer frem når de er sulten, ser blod, er seksuelt opphisset eller trenger å slåss. Alle vampyrer er tvunget til å adlyde sin individuelle maker. Vampyrer eldes ikke, og kan overleve de fleste former for fysisk skade. Men de kommer til å dø hvis de blir satt på krusifiks, utsettes for sollys, brennes av ild, tappes fullstendig for alt blod (hvis de ikke behandles umiddelbart) eller blir halshugget. Sølv er også svært giftig for dem.
Fangbangers, de menneskelige kult-følgerne fascinert av vampyrer, inkluderer frivillige som er villige til å bli bitt for å gi frisk næring til vampyrer. Blod fra vampyrer er ettertraktet av mennesker for å blant annet forbedre deres styrke, helbrede sår eller øke attraktiviteten. Men på grunn av mangelen på villige vampyr-donorer, angriper menneskelige «drenere» vampyrer og tapper alt blodet deres. Blodet selges deretter som et stoff, i hetteglass på svartebørs. Blodet kan være svært avhengighetsskapende, og kan forårsake psykotiske eller morderiske raseri-utbrudd av menneskelige brukere ved første gangs bruk. Det er svært uforutsigbart hvilke mennesker som vil bli berørt på denne måten.
Vampyr-blod
Etterspørselen etter vampyr-blod har vært økende på svartebørsene, ettersom blodet er veldig kraftig og vanedannende for mennesker. Styrken til blodet avhenger av blodets alder (hvor lang tid det har gått etter at blodet ble fjernet fra en vampyr) alderen til vampyren som blodet er fjernet fra, og den individuelle kjemien til den som tar imot blodet.
Vampyr-blod hos mennesker gir følelsen av makt, økt styrke, mye bedre syn og hørsel, økt seksuell lyst, og forbedret fysisk utseende. Men resultatene er også notorisk uforutsigbare, og varierer fra person til person. Noen mennesker blir sprø - til og med morderiske - på grunn av blodet. Vampyrer hater «drenere» og brukerne av dette tappede blodet. Et hetteglass med blod kan vanligvis koste mellom 200 dollar og 400 dollar, men prisen er blant annet avhengig av vampyrens alder.
Magiske feer
Feer blir fremstilt i serien som vakre, med spisse ører og blank, tynn hud. Fysisk er feer overmenneskelig sterke. De er tøffe, grusomme og utrolig langlivede, men ikke helt udødelige. Feer kan drepes med enten sitroner, lime eller jern. Når en fe dør, ligger det aldri noe lik igjen, bare et glitrende pulver (også kjent som «fe-støv») og kroppen deres bare forsvinner. Feens ånd reiser deretter til det nest eldste familie-medlemmet deres, for å fortelle dem om feens død. Feenes etterliv kalles for «The Summerlands»
Feer er utrolig hemmelighetsfulle om deres egen rase, skikker, interaksjoner eller samfunn. De bor normalt i en fe-verden, kalt Faery, men det finnes portaler og døråpninger mellom deres verden og menneske-verdenen. De som har fe-blod i seg, men som ikke er fullblodsfeer, er immune mot virkningene av jern, sitroner eller lime, samtidig som de fremdeles har noen av de attraktive egenskapene til feer.
Jan Kristiansen
Jan Kristiansen er navnet til flere personer:
The Shack
The Shack er en amerikansk dramafilm fra 2017 regissert av Stuart Hazeldine, og med manus skrevet av Andrew Lanham og Destin Daniel Cretton. Hovedrollene spilles av Sam Worthington, Octavia Spencer, Graham Greene og Radha Mitchell. Filmen ble sluppet i USA den 3. mars 2017.
Handling
Mack Phillips ble som barn utsatt for fysisk og følelsesmessig mishandling av sin alkohol-påvirkede far, som også mishandlet moren hans. En dag forteller Mack predikanten i den lokale kirken om hva som foregår i hjemmet hans, og som straff slår faren ham hardt. Dette fører endelig til at moren til Mack bestemmer seg for å forlate dem. Som 13 år gammel gutt velger Mack å forgifte faren sin med stryknin i whiskyen. Som voksen har Mack et tilfredsstillende liv med sin kone, Nan, og deres tre barn: Kate, Josh og Missy. Men denne tilværelsen blir ødelagt når deres yngste barn Missy forsvinner under en campingtur. Politiet tror at Missy er offer for en seriemorder, etter å ha oppdaget hennes ødelagte kjole og blod i en forlatt hytte i skogen. Senere får Mack en maskinskrevet melding som inviterer ham til å møte i den samme hytta i skogen. Meldingen er signert "Papa" som var Missys kallenavn for Gud. Mack tror at dette muligens kan være en mulighet for å møte og straffe seriemorderen, og tar med seg pistolen sin.
Men underveis til hytta krasjer han nesten med en møtende lastebil. Men når en rasende Mack finner hytten tom, blir han fristet til å begå selvmord. Men så legger han merke til en mystisk skikkelse, som fører ham til noen fremmede som inviterer ham til å bo i huset deres i nærheten av hytta. Gradvis avslører de identiteten sin: den afroamerikanske kvinnen er Gud (Papa), mannen er Jesus, og den asiatiske kvinnen er Den Hellige Ånd. Hensikten med besøket deres er å hjelpe Mack til å bedre å forstå livet fra en mye bredere kontekst eller høyere perspektiv. Målet er å bidra til å frigjøre Mack fra en tilbøyelighet til å dømme seg selv og andre, og å hjelpe til med å helbrede seg selv og familien hans etter Missys død.
Mack hjelper Jesus med å bygge en kasse av tre, og han hjelper Den Hellige Ånd med å forberede et område i hagen hennes for planting. Papa - nå i form av en eldre indianer - fører ham til hulen hvor Missys kropp befinner seg. Sammen forbereder de kroppen hennes for begravelse, legger henne i kassen og de legger henne til hvile i hagen deres. Mack besøker også en annen hule i nærheten hvor Guds visdom, i form av en kvinne ved navn Sophia, kan kommunisere med ham. Etter hvert møter de og Mack ånden etter Macks far, som ber om unnskyldning for hans mishandling av Mack i barndommen.
Mack ber også om unnskyldning til faren, som han hadde drept, og forstår til slutt at Missys død ikke var straff for at han hadde drept faren sin. Endelig i stand til å bevege seg utover sorgen og med sin religiøse tro gjenopprettet, forlater han området og reiser hjem til familien sin. Imidlertid møter han den samme lastebilen som han nesten hadde krasjet med tidligere og kolliderer med den. Deretter våkner opp ved et sykehus. Det er tvetydig om hendelsene som skjedde ved hytta egentlig var ekte, eller noe Mack hadde drømt etter ulykken.
Batesmetoden
Batesmetoden er en form for alternativ behandling utviklet av den amerikanske øyelegen William Horatio Bates (1860–1931). Hypotesen bak metoden er at personer med uskarpt syn skal kunne trene seg opp til et normalt syn igjen.
Det har aldri blitt påvist vitenskapelig at batesmetoden har noen effekt. Da Bates utviklet sin behandlingsmetode var kunnskapen om øyets anatomi begrenset, og metoden tar utgangspunkt i at ytre muskler styrer øyets fokus. Senere har vitenskapen påvist at fokus styres av muskler inne i øyet.
Jennifer Martins
Jennifer Martins (født 31. januar 1989) er en canadisk roer.
Under Sommer-OL 2020 i Tokyo som ble arrangert i 2021, ble hun nummer 10 i firer uten styrmann.
Hydramarine
Hydramarine AS var en norsk industribedrift som i 2007 ble kjøpt av finske Cargotec Oy. MacGregor Norway AS er den norske delen av MacGregor, som igjen er eid av industrikonsernet Cargotec. (OMX|CGCBV) og fram til 2014 het Cargotec Norway AS.
Kraner
Cargotec Norway produserer kraner og løfteutstyr for offshoreindustrien. I 2005 ble det levert to 275t knekkbom-kraner, som da var verdens største AHC-kraner. Etter dette har selskapet blant annet levert 400t AHC knekk-bom kraner.
Annet utstyr
Selskapet leverte i 2002 verdens største A-ramme på 350t til en amerikansk kunde. Selskapet har også levert ROV-systemer, og modulhåndeteringssytemer. Selskapet har også levert daviter til en rekke skip.
Beauly
Beauly (Skotsk gælisk: A' Mhanachainn) er en landsby (village) i regionen Highland i Skottland. Landsbyen ligger ca. 15 kilometer vest for Inverness, og er mest kjent for ruinene av klosteret Beauly Priory. Navnet er en forenkling av Beaulieu.
MF «Færøy»
MF «Færøy» er en bilferge, bygget for Torghatten Nord i 2019, som går i fergesambandet Halhjem–Sandvikvåg.
Beauly
Beauly ligger ved elven Beauly utløp i Beauly Firth. Beauly Firth er en liten fjordarm innerst i Moray Firth, vestover fra Inverness. Like nord for Bealy ligger landsbyen Muir of Ord, sør for Beauly ligger Loch Ness.
MF «Færøy»
Fergen er en hybridferge som går på en blanding av gass og strøm fra batteri. Den ble bygget i 2019 ved Tersan Tersanecilik
Beauly
Ved folketellingen i 2001 hadde Beauly 1 164 innbyggere. I 2006 ble folketallet estimert til 1 130 innbyggere.
MF «Færøy»
Fergen er søsterskip til MF «Lysøy», MF «Samnøy», MF «Flatøy» og MF «Huftarøy».
Beauly
Klosteret i Beauly ble anlagt i 1230, og tilhørte den Valliscauliske orden, som senere gikk inn i Cistercienserordenen. I likhet med Ardchattan Priory ble Bealy overtatt av Cisterciencerne i 1510, mens det tredje valliscauliske klosteret i Skottland, Pluscarden Abbey, ble drevet videre som en celle av det benediktinske Dunfermline Abbey. Det er usikkert hvem som grunnla klosteret, det kan ha vært Aleksander II av Skottland. Klosteret ble nedlagt i 1634.
om lag fem kilometer sør for Beauly ligger Beauly Castle, bygd på 1870-tallet.
Adriana Hamui
Adriana Hamui (født 23. april 1996 i Mexico by) er en meksikansk kunstløper. Hamui vant bronsemedalje i det nasjonale juniormesterskapet i Mexico i 2010 i Cuautitlán Izcalli. Adriana har også 2 søstre som er aktive kunstløpere, Reyna og Loretta.
Persib Bandung
Persatuan Sepak Bola Indonesia Bandung er en fotballklubb fra Bandung i Indonesia som spiller i toppserien Indonesia League 1. De har vunnet serien 1 gang og cupen 2 ganger.
TransAsia Airways Flight 222
TransAsia Airways Flight 222 (GE222) var en innenriks ruteflyvning i Taiwan som styrtet under landing i Penghu i Taiwan den 23. juli 2014. Flight 222 var på vei fra Kaohsiung til Magong på Penguøyene, og hadde 54 passasjerer og fire besetningsmedlemmer om bord. Av dem omkom 48, og 10 overlevde styrten.
Ulykken
Klokken 18.11 nærmet flyet seg Magong. På grunn av været ba besetningen om å vente med å lande, og heller gå inn i et «hold-pattern». Omtrent 40 minutter senere ble flyet klarert for innflyvning til flyplassen. Under innflyvning til rullebane 20 begynte flyet å skli ut til venstre for midtlinjen, og mistet høyde. Kl. 19.06 ga besetningen beskjed om at de avbrøt landingen, men flyet krasjet inn i to hus i Huxi ni sekunder senere.
Av de 58 personene om bord var alle bortsett fra to fra Taiwan. De to siste var fra Frankrike. Hele besetningen var fra Taiwan. Det var fire barn om bord. 48 av de 58 omkom i ulykken, og fem personer på bakken ble skadet av brannen som oppsto. Flyets kaptein var Lee Yi-Iiang, 60 år gammel. Andrepilot var Chiang Kuan-hsing, 39 år gammel. Lee hadde nesten 23,000 timer erfaring, og Chiang hadde 2,392 timer.
Flyet
Flyet var av typen ATR 72-500 fløyet av TransAsia Airways, registrert B-22810, MSN 642. Det fløy for første gang 14. juni 2000, og var dermed litt over 14 år gammelt. Flyet ble overlevert til TransAsia Airways 20. juli 2000.
Rudy Mosbergen
Rudy Mosbergen (født 8. april 1929, død 22. februar 2015) var en singaporsk landhockeyspiller.
Han representerte Singapore under Sommer-OL 1956 i Melbourne, hvor laget hans ble nummer 8.
Salmakersvenn Marius Jantzens plass
Salmakersvenn Marius Jantzens plass (3, 2–4) er en plass på Tjuvholmen i Oslo som ble bygget ferdig i 2014. Plassen ligger på Holmen, den ytterste delen av Tjuvholmen. Den er hovedsakelig omgitt av boliger, med gaten Kobbernaglen som forbindelse til hovedgaten Tjuvholmen allé.
Det var bydelsutvalget i Bydel Frogner som i 2007 besluttet at plassen skulle oppkalles etter den danskfødte sosialistagitatoren og redaktøren Marius Jantzen (1851–1924). Han var en av lederne for byens første sosialistmøter, som ble holdt på Tjuvholmen i 1874.
Franz Six
Franz Alfred Six (1909–1975) var en tysk sosiolog/statsviter (med doktorgrad), nazistisk ideolog, embetsmann, SS-offiser og markedsføringskonsulent. Under andre verdenskrig ble han utnevnt av Reinhard Heydrich, øverste sjef for Reichssicherheitshauptamt, til å styre en politiorganisasjon som skulle ha til hensikt å eliminere anti-nazistiske elementer i Storbritannia etter en eventuell invasjon av Storbritannia. I Einsatzgruppen-prosessen etter krigen ble han dømt til 20 års fengsel for krigsforbrytelser og medvirkning til massemord på østfronten, han slapp ut av fengsel i 1952. Han var etter dette en anti-kommunistisk aktivist og ble gjennom Reinhard Gehlen rekruttert av amerikansk etterretning.
Han var medlem av nazistpartiet NSDAP fra skoledagene. Han ledet en Einsatzkommando (drapsskvadron) som drev massedrap på sivile, hovedsakelig jøder, bak østfronten under andre verdenskrig. Six begynte senere i utenriksdepartementet under naziregimet. Six var i likhet med mange andre i Sicherheitsdienst (SD) og lederne i Einsatzgruppene universitetsutdannet (omtrent halvparten av SDs ansatte hadde høyere utdanning på en tid der bare 3 % av befolkningen hadde akademisk utdanning). To av offiserene i Six' kommando under Einsatzgruppe B hadde doktorgrad.
Bakgrunn
Franz Six ble født 12. august 1909 i Mannheim. Faren var tapeteserer og møbelstopper. Six fullførte gymnasiet i 1930 og studerte sosiologi, filosofi, journalistikk og statsvitenskap ved Universitetet i Heidelberg. Six fullførte doktorgraden i 1934 med en avhandling om propagandametodene brukt av nazistiske aviser i Heidelberg (Die Presse der nationalen Minderheiten im Deutschen Reich). Avhandlingen omtales som vitenskapelig svak og ideologisk ambisiøs og på linje med nazistenes ideologi. Avhandlingen handlet om hva nazistpartiet (NSDAP) kunne lære av metodene brukt ved valget i 1933. Veileder var professor Arnold Bergstraesser som senere ble avsatt og flyktet fra Tyskland på grunn av sine jødiske forfedre.
Akademisk virke
Etter å tatt doktorgraden begynte han å undervise i journalistikk i Heidelberg. I 1936 begynte å han å undervise ved Universitetet i Königsberg der han også ble pressesekretær for den tyske studentforeningen. I 1937 leverte han avhandlingen Die Politische Propaganda der NSDAP im Kampf um die Macht ved Universitetet i Heidelberg og ble da tildelt tittelen Dozen (tilsvarende amanuensis). I 1938 ble han utnevnt til professor i rettsvitenskap ved Universitetet i Königsberg, han nådde denne høye akademiske posisjonen før fylte 30 år gjennom nazipartiet og sine gode forbindelser med Himmler, Heydrich og Gestapo. Bortsett fra avhandlingen hadde ingen vitenskapelige arbeider å vise til.
I 1939 ble han leder (dekan) for utenrikspolitiske studier ved Universitetet i Berlin, dette var et nytt institutt opprett særlig med tanke på å samordne faget internasjonal politikk med nazistisk ideologi og praktisk politikk. Det nye instituttet etablert av Six ble blant anne brukt til å sammenstille informasjon om landene som på den tiden ble okkupert av Tyskland. Stillingen som leder ga ham mulighet til å ansatte egne medarbeidere.
Virke under nazismen
Six var stom student i Heidelberg en ledende aktivist i den nazistiske studentforeningen NS-Studentenbund (Den nasjonalsosialistiske tyske studentorganisasjonen). Six sluttet seg til Hitlerjugend i 1929 og 1. mars 1930 ble han medlem av NSDAP (medlemsnummer 245,670). Han ble tatt opp i SA i 1932.
The Last Post
«The Last Post» er et militært hornsignal som hovedsakelig spilles i Storbritannia og Commonwealth-statene.
Franz Six
SS og Sicherheitsdienst
Six gikk inn i SS i 1935 (medlemsnummer 107480) og begynte etter kort tid i pressekontoret i Sicherheitsdienst (SD). Six sørget for at alt trykt og publisert materiale ble registrert av SD. Six sørget for at det ble bygget opp arkiver over grupper som var grupper som var mot nazismen, til hjelp blant annet for gestapos arrestasjoner og deportasjoner. På denne tiden støttet han arbeidet med nazifisering av universitetene.
Six gikk inn i SS på oppfordring fra jusprofessor Reinhard Höhn som var en nær alliert av Himmler. De neste årene samarbeidet Six med Höhn, Ernst Kriek og Gustav Adolph Scheel (1907–1979) blant annet om å fjerne politiske motstandere fra universitetene. De trakasserte blant annet Felix Krüger og fikk ham fjernet som rektor ved Universitetet i Leipzig fordi de mente han ikke var ren «arisk» (Krüger hadde tidligere støttet Alfred Rosenbergs Kampfbund für deutsche Kultur). Otto Ohlendorf arbeidet i likhet med Six sammen med professor Reinhard Höhn.
I 1936 ble han forfremmet til SS-Sturmbannführer (tilsvarende major) og arbeidet i avdeling II (statsfiender og gransking av regimefiendtlige ideologier) hvor han i 1937 ble forfremmet til avdelingsleder. Adolf Eichmann var blant hans underodnete der. Under Six' ledelse innledet avdelingen samarbeid med Gestapo om arrestasjoner og rassiaer. Som gjenytelse for godt samarbeid og for informasjon om «internasjonale jøder» fikk han tilgang til Gestapos register over Ostjuden («østjøder») bosatt i Tyskland og over tyske jøder med famlie i Polen og Sovjetunionen. Six' avdelingen gikk gjennom tusenvis av publikasjoner for å identifisere ideologiske motstandere av nazismen, særlig politisk aktive i kirken, frimurere, monarkister, reaksjonære og separatister. På oppdrag fra Himmler utarbeidet 15 ansatte i avdelingen et Hexenkartothek (hekseregister); nazistene var ikke sikre på om hekseri skulle klassifiseres som en del av den jødiske konspirasjonen eller som motstandere av kristendommen. Avdelingen arbeidet med å fastslå om ikke-nazister ved universitetene var av jødisk opphav.
I mars 1938 ble Six beordret til å lede Einsatzkommando Österreich som drev kidnappinger og drap i Østerrike (innlemmet ved Anschluss i 1938), Tsjekkoslovakia inkludert Sudetenland og Polen: De angrep særlig motstandere av nazismen og regimet samt overlevende tilhengere av Ernst Röhm. Sammen med Heinrich Müller forberedte Six sikkerhetsstyrkenes virksomhet i Polen før angrepet i september 1939.
The Last Post
Signalet «The Last Post» («den siste [vakt]post») benyttes oftest ved militærbegravelser og andre seremonier knyttet til falne under krig. Som regel er trompetisten fra britisk infanteri eller kavaleribasunisten fra britisk kavaleri (som nå for det meste er motoriserte panseravdelinger) eller signalhornspiller fra britisk artilleri (Royal Horse Artillery og Royal Artillery).
Selv om det ikke finnes kildefast belegg for det, er det alminnelig antatt at Joseph Haydn komponerte signalet, eller i det minste var behjelpelig. Han bodde og arbeidet i London, da regjeringen under George III mot slutten av 1700-tallet besluttet at hornsignalene i de væpnede styrkers forskjellige grener og avdelinger skulle standardiseres. Haydn virket den gang ved hoffet. Det anføres som støttende for hypotesen at både dette hornsignalet og reveljen fra samme tid er musikalsk temmelig komplekse. Dessuten har signalene fått meget kyndig overtatt og innarbeidet detaljer fra fraser fra forskjellige regimentstradisjoner.
Franz Six
Reichssicherheitshauptamt
Six ble leder for Amt VII med ansvar for ideologier (forskning og evaluering), og dette var den mest akademiske delen av RSHA. Underavdelingene hadde ansvar for (A) innsamling av skriftlig materiale (herunder beslag av biblioteker), (B) ideologisk forskning på rikets antatte fiender (herunder jøder, frimurere, marxister, politiske kirker, liberalister, pasifister) og (C) arkiver/museer. Avdelingen skulle forene RSHAs administrative arbeid med vitenskap; avdelingen skulle både fremskaffe bakgrunnsinformasjon om nazistenes fiender og støtte forfølgelsene ved å fremskaffe informasjon om mistenkte enkeltpersoner. Six anså sitt arbeid i RSHA som et avgjørende bidrag til nazistenes ideologisk krigføring. Han fremholdt at en rekke grupper var med i en vidtfavnende konspirasjon som ville undergrave det tyske riket, og bak det store komplottet sto jødene. For å få bukt med disse motstanderne ville Six skaffe full kunnskap om jødene, deres historie og filosofi, og samtidens jødiske institusjoner og enkeltpersoner.
Okkupasjon av Frankrike og Storbritannia
Etter okkupasjonen av Frankrike ble Six stasjonert der og Six kan ha vært involvert i tyveri av kunstgjenstander for Göring. Six og Göring var på bølgelengde trolig på grunn av en felles interesse for kunst.
I Frankrike skulle Six være forberedt til å bistå under nært forestående okkupasjonen av Storbritannia. Six dannet en Kommando på 40 mann og denne skulle landsettes samtidig med luftbårne tyske styrker. Six hadde et eget team som begynte kartlegging av frimurere, marxister, kirken, liberalere og jøder i Storbritannia. Han hadde trykket en stabel skilte med «No Entry» (på engelsk) til bruk i kontorlokaler han planla å bruke i Storbritannia. Six meldte 8. august 1940 til Heydrich at han og kommandoen var klare til askjon og han ble 17. september formelt utnevnt til sjef for sikkerhetspolitiet i Storbritannia. Walter Schellenberg hadde utarbeidet en håndbok for okkupasjonen og den oppga blant annet hvilke professorer som skulle arresteres; håndboken la til grunn at Frelsesarmeen, kvekeren og frimurerne var organisasjoner som trengte «spesialbehandling». Heydrich la med utnevnelsen av Six til grunn at Six skulle ha en ledende rolle i «pasifisering» av britene. Planen var at Six fra sitt hovedkvarter i London skulle styre enheter i Bristol, Birmingham, Liverpool, Manchester og Edinburgh/Glasgow. Disse fremskutte enhetene skulle holde oppsikt med aktuell del av befolkningen og bryte ned eventuell intellektuell motstand. Six skulle etter invasjonen sikre seg arkiver særlig slike hos innenriksdepartementet (Home Office) med opplysninger om tyske innvandrere og flyktninger. Six' avdeling skulle bistå med å oppspore og internere jøder, kommunister og sigøynere i Storbritannia. Den britiske fascistlederen Oswald Mosley er ikke nevnt i håndboken.
Six-kommandoens hovedoppgave var å arrestere og deportere til Tyskland 2820 navngitte ledende personer i Storbritannia. Listen over planlagte arrestasjoner, Sonderfahndungsliste G.B., var sammenstilt av Walter Schellenberg i mai 1940. Listen inkluderer Edvard Beneš, Marian Kukiel (forsvarsminister i den polske eksilregjeringen) og Władysław Sikorski, og disse ville trolig blitt henrettet. Listen inkluderte blant andre Chaim Weizmann, Winston Churchill, Neville Chamberlain, Paul Robeson, H.G. Wells, Aldous Huxley (var i USA siden 1936), Sigmund Freud (død i 1939), Rebecca West, Virginia Woolf, Bertrand Russell og Lytton Strachey (død 1932). Churchille skulle overlates til Amt VI (etterretning), mens de fleste skulle overleveres til Amt IV (Gestapo). Six hadde videre i oppdrag å sikre britisk flyteknologien for Tyskland og «tilbakeføre» kunstverk av Holbein, Rembrandt og Rubens til kontinentet samt organisere frakt av Nelsonsøylen til Berlin.
Nye oppgaver i RSHA
Sent i 1940 da invasjon av Storbritannia var oppgitt ble RSHA omorganisert. Six ble forfremmet til leder for den nye avdeling VII SD-Inland. Avdelingen hadde ansvar for å samle og distribuere ideologisk materiale, identifisere relevant arkivmateriale og skaffe opplysninger om jøder og andre «statsfiender». De sammenstilte blant annet en liste over 15,000 fremtredende personligheter av jødisk eller delvis jødisk bakgrunn. Six publiserte på denne tiden to bøker Reich und Westen (Berlin, 1940) og ''Freimaurerei und Christentum. Ein Beitrag zur politischen Geistesgeschichte'' (Hamburg, 1940).
Bokbeslag og bibliotek
Six ville lage et bibliotek for RSHA blant annet for å underbygge teorien om en jødisk konspirasjon mot Tyskland. Six ga ordre om at alle bøker skulle fraktes til Berlin der han rekrutterte en egen stab for å sortere og gjennomgå det omfattende materialet til et velordnet bibliotek. Kostnadene ved innsamling av bøker og drift av biblioteket ble dekket av Adolf Eichmanns hemmelig fond av midler konfiskert fra jødiske emigranter (Eichmann var leder av utvandringskontoret). Det innsamlede materialet ga RSHA informasjon om jødiske samfunn og menigheter samt biografier og annet som grunnlag for jødeforfølgelsene. Boksamlingen ble hovedsakelig benyttet av ansatte i Amt (avdeling) VII ledet av Six. Biblioteket var upopulært fordi det var svært utilgjengelig og det var praktisk vanskelig å bruke biblioteket til systematisk arbeid for andre enn de som arbeidet der fast. Biblioteket ble brukt til å sette opp liste over etterlyste personer for Gestapo, tik ideologisk opplæring av SS-menn og til legitimering av jødeforfølgelser og -utryddelse blant annet ved å bygge opp forestilling om jødisk konspirasjon mot den tyske staten. For utgivelser med flere kopier ble disse gitt til Heydrichs kontor eller forskjellige ordinære biblioteker. Politisk og ideologisk litteratur av regimemotstandere ble sendt til Institut zur Erforschung der Judenfrage i Frankfurt am Main. Boksamlingen ble evakuert til forskjellige lager etter bombing av Berlin. Av de opprinnelig beslaglagte bibliotekene og av boksamlingene systematisk opparbeidet over generasjoner ble ingen bevart som en helhet. Det er ukjent hvor stor andel av de beslaglagte bøkene som ble ødelagt av nazistene eller stjålet i krigens sluttfase. Et mindre andel av ble gitt til en jødisk kulturinstitusjon etter krigen.
I Berlin ble Frimuerlosjens store bygning i Emser strasse beslaglagt og brukt til lager for bøker stjålet fra frimurere. Formålet var å lage en systematisk og omfattende litteratur om frimuerne og denne boksamlingen ble i 1936 anslått å ha 600.000 bøker, hvorav rundt 50.000 ble skilt ut som referanselitteratur for SDs avdelinger. Senere ble ytterligere boksamlinger opparbeidet blant annet for juridisk litteratur og forbudt litteratur. Frimuerlosjens bygg i Emser strasse ble renovert for å tjene som bibliotek og kontor for Six.
I november 1934 ble SD flyttet fra München til Prinz-Albrecht-Palais i Berlin. I 1935 ga Himmler ordre om at det skulle etableres et sentralt vitenskapelig bibliotek innenfor SD. Dette sentrale biblioteket skulle omfatt all politiske litteratur som i nazistenes øyne var skadelig og uønskelig herunder litteratur om «Judaica», liberalisme, pasifisme, marxisme, psykoanalyse, sexologi, antroposofi, frimureri, sekter og kritikk av nazismen. Adolf Eichmann begynte i 1935 som forsker på frimurerlitteratur og fordypet seg senere jødedommen.
Biblioteket med jødiske bøker, Judenbibliothek, ble påbegynt i 1937 med noen tusen bøker fra 150 kontorer tilhørende hjelpeorganisasjonen B'nai B'rith (de fleste bøkene ble ødelagt og et utvalg sendt til Berlin) og fra Institutum Delitzschianum Judaicum i Leipzig. Nazistene beslagla 130 tonn bøker og arkivmateriale i Østerrike etter Anschluss og sendte dette i 13 laster til Berlin. En egen Einsatzkommando fra SD sammen med faglærte bibliotekarer var i Østerrike for å sikre materiale fra de jødiske organisasjonene i Østerrike. Judenbibliothek vokste med dette til 85,000 bind.
I forbindelse med Krystallnatten (1938) ble 300,000 ble stjålet fra over 70 boksamlinger samtidig som synagoger ble ødelagt, jødiske institusjoner stengt og jødiske boliger ramponert. Politiet fikk instruks om å ikke ødelegge kontorer, arkiver og bibliotek under Krystallnatten og istedet tok politiet vare på bøkene. Krystallnatten medførte en stor tilførsel til SDs boksamling.
Avdeling VII hadde ansvar for beslag av jødiske bøker i offentlig eller private eie. Bøkene ble først lagret i frimurerlosjenes lokaler i Berlin, da omfanget ble for stort begynte Six å lagre bøker i RSHAs lokaler i Frankfurt og München, eller solgte videre eller ødelagt. Six' avdeling stjal omkring 300.000 bøker fra blant annet de jødiske menighetene i Berlin, Hamburg, Wien, München og Warszawa samt fra blant annet Arthur Rubinsteins, Lion Feuchtwangers og André Maurois' private boksamlinger. For å utføre det manuelle arbeidet og katalogføre alle gjenstandene satt Six jødiske intellektuelle i tvangsarbeid, blant dem en professor, en bokhandler, advokater og malere.
Bruk av tvangsarbeidere
Six klaget i 1939 over mangel på personale og ville sette jødiske bibliotekarer i tvangsarbeid med kostandene dekket av sentralkontoret for jødisk utvandring (Reichszentrale für jüdische Auswanderung). Den første tiden fikk ikke Six anledning til å bruke jødiske tvangsarbeidere fordi SS-folk motsatte seg å arbeide sammen med jøder av hensyn til SDs omdømme. De første krigsårene manglet det kvalifisert personale og bøkene ble bare samlet og stablet uten klassifisering og katalogisering.
I 1941 ble boksamlingen så omfattende at Six som tidligere planlagt hentet inn flere personer med kunnskap om jødiske forhold: Først et team på åtte jødiske bibliotekarer og vitenskapsfolk. Ernst Grumach, klassisk filolog og litteraturviter, ble utpekt til leder for de jødiske arbeiderne. Teamet ble senere utvidet til 24. I tillegg til det faglige arbeidet måtte de jødiske tvangsarbeiderne bære bøker, laste og losse lastebiler samt reparere taket etter bombing og anlegge bomberom. Grumach forsøkte å avverge at tvangsarbeiderne i biblioteket ble deporterte til utryddelsesleir og forsøkte å få flere jødiske arbeidere til biblioteket. I mars 1943 under Fabrikaktion, Gestapos operasjon for å deportere de siste jødene i Berlin, ble bare Grumach selv og en person til som var i blandingsekteskap spart. Senere i 1943 ble en ny gruppe tvangsarbeidere plassert i biblioteket og disse overlevde holocaust.
Invasjonen av Sovjetunionen
Før angrepet på Sovjetunionen i juni 1941 utvidet og forsterket Heydrich Einsatzgruppene som hadde vært brukt i Polen i 1939. Einsatzgruppene brukt på østfronten hadde mannskap fra Gestapo, SD, Sipo, Kripo, Waffen SS og Ordnungspolizei (Orpo), og samarbeidet med Wehrmacht men arbeidet på oppdrag fra Himmler og Heydrich. Det var tre ukers opplæring ved grensepolitiets skole i Pretzsch ved Elben utenfor Leipzig. Oppgaven var å følge de fremrykkende tyske styrkene og sikre de erobrede områdene. Fra Polen rekrutterte Six 30–40 hviterussiske nasjonalister som guider og tolker/oversettere; Six stolte ikke på nasjonalistene og erstattet dem med nazister fra Hviterussland og med seg østover hadde han tiltenkte guvernører for byene Borissow, Kleck, Baranavitsjy (Baranowicze) og Minsk samt en mulig borgermester for Moskva og leder for en mulig quisling-regjering i Hviterussland. Six' motoriserte enhet ble først kalt Sonderkommando 7c, senere omdøpt til Vorkommando Moskau og ble underlagt Einsatzgruppe B ledet av Arthur Nebe.
Einsatzgruppe B og Six' kommando forlot Warszawa straks etter invasjonen 22. juni 1941 og fulgte bak Armégruppe sentrum med Moskva som mål. Six og hans kommando ankom Minsk 5. juli mens det fortsatt var kamp. I Minsk sikret de seg dokumenter og annet etterlatt av NKVD som trakk østover i panikk. Få timer etter innmarsjen i Minsk satte Nebe igang med de første henrettelsene. Alle menn mellom 15 og 45 år ble ble holdt fanget sammen med krigsfangene (ialt 40.000 personer), fra disse ble 2000 kollaboratører plukket ut. Etter fem dager ble omkring 2000 jøder skilt og henrettet i et skogholt, de øvrige sivile ble sluppet fri, og de gjenværende sovjetiske krigsfangene ble henrettet med maskingevær.
I Minst ble hviterussiske nasjonalister overtalt til å sammenstille lister over jøder, polakker, intellektuelle, sigøynere og kommunister. Jøder ble tvunget til å registrere seg, måtte ha gul stjerne på yttertøyet og ble tvunget sammen i en getto. På landet ble hviterussiske bønder belønnet med en pose sukker for hver jøde de rapporterte. Six' kommando ble værende i Minsk i tre uker.
Six og hans menn ankom Smolensk 25. juli 1941 og plyndret der flere kirker. I Smolensk henrettet de omkring 200 personer angivelig fordi de skapte uro i gettoen. Nebe og hovedkvarteret for Einsatzgruppe B kom dit 5. august og Six' gruppe fikk da ordre om følge den fjerde pansergruppen i retning Medyn. Six selv returnerte til Berlin 20. august 1941 (trolig uten godkjenning fra Heydrich). Drapstakten tiltok på denne tiden og ved utgangen av oktober hadde Einsatzgruppe B henrettet 37.000 personer. Emmanuel Jasuik, som Six hadde rekruttert til spesialkommandoen, ledet henrettelsen av 5000 jøder i byen Kleck (Kletsk). Innen januar 1942 hadde Einsatzgruppe B drept over 120.000 mennesker inkludert jøder deportert fra Østerrike og selve Tyskland. Vorkommando Moskau ble oppløst i januar 1942. Himmler forfremmet i november 1941 Six til SS-Oberführer for sitt bidrag til Einsatzgruppen.
Besøk i Norge
Six var til stede på Nasjonal Samlings 8. riksmøte 25.–27. september 1942. Øystein Sørensen skriver at Six' foredrag var et av de viktigste innslagene på møtet og Six omtales som en fremtredende SS-ideolog og ekspert på frimurerne. Six snakket i pangermanske vendinger med frimureriet som tema. Den norske SS-avisen, Germaneren, skrev at man med dette foredraget fikk bekreftet at «de kunstige jødene» var farligere enn jødene selv; avisen trykket hele foredraget som artikkelserie.
Utenriksdepartementet
Six ønsket i 1941–1942 trolig å gå tilbake til universitetet, men Heydrich ville nødig gi slipp på ham fordi det stadig var mye dreping å gjøre bak østfronten. Heydrich ble drept i et attentat på forsommeren 1942 noe som trolig gjorde at Six unnslapp tjeneste i øst.
I september 1942 ble han overført til utenriksdepartementet der han ble leder for kulturpolitisk avdeling med ambassadørs rang. I utenriksdepartementet hadde det siden 1941 blitt arbeidet med ideen om en europeisk konføderasjon og Six fikk som en oppgave å utarbeide propagandamateriell som skulle legitimere en europeisk nyordning under tysk/nazisisk ledelse. I mars 1943 hadde Six klart et utkast til traktater og konstitusjon for en europeisk konføderasjon. I juni 1943 var det i forbindelse med konføderasjonsplanen utarbeidet skisse til økonomisk plan med opplegg for harmonisering av veier og jernbaner, avskaffelse av toll, en felles valuta (monetær union), og harmonisering av arbeidslover og velferdsordninger. På denne tiden utarbeidet og publiserte Six flere dokumenter om nazistenes ambisjoner for Europa, blant annet om frimureri i Norge.
Utenriksdepartementet insisterte på å bli forespurt om behandlingen av utenlandske jøder. Legationsrat Eberhard von Thadden (1909–1964) var i jevnlig kontakt med Gestapo (ved Heinrich Müller og Adolf Eichmann) med detaljerte opplysninger om deportasjoner fra andre land. Utenriksdepartementets ansvarlige for jødesaker holdt et møte i april 1944 i Krummhübel (Karpacz) der Six snakket om den fysiske elimineringen av jødene både i Tyskland og internasjonalt. Gitt at holocaust i Ungarn (det siste intakte jødiske samfunn i Europa) allerede var i gang kan dette tyde på at naziregimet vurderte å forfølge jøder utenfor Europa. Six innrømmet å ha vært på møtet, men nektet for å ha snakket om jødeutryddelse. Eichmann skulle etter planen ha vært på møtet i Krummhübel. Eberhard von Thadden var tidlig i juni 1944 i Ungarn for å bli kjent med situasjonen der og drøftet med Six hvilke propagandatiltak som skulle settes i verk for glatte over utryddelsen av de ungarske jødene.
Slutten av krigen
Six regnet med at han som høyere offiser i SS ville bli arrestert ved Tysklands kapitulasjon. Da naziregimet kollapset tidlig i mai 1945 gikk han i dekning, først nær Salzburg, deretter som gårdsarbeideren «Georg Becker» i Hessen. Sammen med kollegaer fra krigen etablerte han i 1946 en etterretningsgruppe som tilbød sine tjenester til Gehlenorganisasjonen og amerikansk etterretning.
I januar 1947 ble Six arrestert av Counterintelligence Corps (CIC) mens han var i dekning som gårdsarbeider under falskt navn. CIC deltok ikke i undergravingen av rettsoppgjør i regi av blant annet Operasjon Paperclip og kjente ikke til at Six hadde kontakt med Gehlen og amerikansk etterretning; CIC visste bare at Six var en ledende propagandist som i kraft av sin høye grad i SS uansett skulle arresteres. Friedrich Buchardt, Six' assistent og etterfølger i Vorkommando Moskau, meldte seg etter krigen for britiske okkupasjonsmyndigheter og tilby samarbeid for å redde seg selv. Buchardt hadde blant annet ledelsen da jøder ble massakrert i Smolensk. Buchardt ga de allierte detaljerte opplysninger om Six' virke i Hviterussland herunder bruk av lokale kollaboratører.
Reinhard Gehlen var imponert over hvordan kollaboratører rekruttert av Six organiserte tvangsarbeid og satte opp en lokal politistyrke i Smolensk. En gren av amerikansk etterretning lette etter disse for å stille dem for retten for krigsforbrytelser, mens en annen gren ville rekruttere dem til et antikommunistisk nettverk. Overfor den amerikanske general Lucius D. Clay ble Six foreslått som leder for Gehlens avdeling for rekruttering og opplæring til «spesialoperasjoner» i Øst-Europa. Samtidig ble det forberedt sak mot Six som del av Einsatzgruppen-prosessen og Clay ville ikke overstyre denne rettsprosessen.
Einsatzgruppen-prosessen
Six ble i Einsatzgruppen-prosessen dømt til 20 års fengsel. Straffen ble like etter satt ned til 10 år og han ble sluppet ut av fengsel i 1952. Six var en av 24 tiltalte i denne prosessen som ble ført av amerikanske okkupasjonsmyndigheter. Han var tiltalt for medlemskap i en kriminell organisasjon, mishandling av krigsfanger og av sivile i okkupert område, ødeleggelser uten militært formål og massemord. Six hevdet i retten at han ikke hadde noe i mot jøder. Det fremkom for eksempel at han anså krystallnatten som en skam og en skandale, men bare fordi Hitler selv ikke hadde gitt direkte ordre.