cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Kjell Valter Wold
Kjell Valter Wold (født 3. mars 1931, død 22. august 2020) var en norsk politiker (Høyre).
Av yrke var han regnskapsfører og revisor, ansatt i Regnskapssentralen AS fra 1953 og daglig leder fra 1961. I Råde kommunestyre var han første varamedlem for Høyre fra 1983 til 1987, så medlem fra 1987 til 1999 hvorav han satt som ordfører i 1994-95. Med ei rekke andre verv, deriblant i likningsnemnda/overlikningsnemnda fra 1984 til 2003, fikk han Kongens fortjenstmedalje i sølv i 2005. Han var også æresmedlem av Råde Idrettslag.
Stipend
Stipend, eller stipendium, er betegnelsen på en pengesum en person kan motta, enten fra private eller myndigheter, for et bestemt formål. Vanligvis brukes ordet om penger man mottar for å ta en utdannelse, eller for å utføre forskning, men det trenger ikke å være begrenset til disse to feltene.
Luigi Cambiaso
Luigi Cambiaso (født 29. januar 1895, død 25. mars 1975) var en italiensk sportsutøver som deltok under de olympiske leker 1920 i Antwerpen og 1924 i Paris. Cambiaso ble olympisk mester i turn under sommer-OL 1920 i Antwerpen. Han var med på det italienske laget som vant lagkonkurransen i mangekamp med 359,855 poeng foran Belgia (346,765) og Frankrike (340,010). Det var 120 turnere fra fem nasjoner på fem lag som deltok i konkurransen som ble gjennomført 23. og 24. august 1920. Fire år senere, under OL 1924 i Paris tok han sin andre gullmedalje også den i lagkonkurranse mangekamp.
Arkeologiåret 1728
Arkeologiåret 1728 er en oversikt over blant annet utgravninger, fødte og avdøde personer med tilknytning til arkeologi i 1728.
Dødsfall
1728 in archaeology
Storozj
Storozj (originaltittel: Сторож) er en russisk film fra 2019, regissert av Jurij Bykov.
Handling
Den vanlige tilværelsen til vaktmesteren ved et forlatt sanatorium blir forstyrret på grunn av ankomsten til et merkelig par, som ber om å overnatte i et av rommene. Paret, Stas og Vera, krangler ofte - og roper til hverandre. Det blir snart åpenbart at de forsøker å gjemme seg for noen.
Don Gilmore
Don Gilmore er en amerikansk produsent som er mest kjent for Hybrid Theory og Meteora. Men han har også produsert andre album, blant andre Avril Lavigne, Good Charlotte, TRUSTcompany, Eve 6, Duran Duran, Linkin Park, Trapt og mange flere.
4. divisjon fotball for menn 2009
4. divisjon fotball for menn 2009 var det femte nivået i norsk fotball 2009. Avdelingene ble inndelt i regionale fotballkretsene der 4. divisjon var det nest øverste regionale nivået.
Plutonium
Plutonium er et radioaktivt grunnstoff med atomnummer 94 og atomsymbol Pu.
Historie
Plutonium ble isolert og fremstilt første gang 14. desember 1940 av Dr. Glenn T. Seaborg, Edwin Mattison McMillan, J. W. Kennedy, og A. C. Wahl ved Berkely-universitet i California, USA. Fremstillingsmetoden var å bombardere 238U (uran) med deuterium: Oppdagelsen ble holdt hemmelig på grunn av 2. verdenskrig.
Det nye grunnstoffet ble oppkalt etter dvergplaneten Pluto som på den tiden fremdeles ble betraktet som en planet. Opprinnelig vurderte Seaborg og de andre å kalle det nye grunnstoffet «ultinium» eller «extremium», fordi de trodde de hadde funnet det siste mulige grunnstoffet i periodesystemet.
Egenskaper
Plutonium tilhører actinoidene, og i ren form er det et sølv-hvitt metall. Når det oksiderer, får det et gulaktig belegg. Det har dårlig elektrisk og termisk ledningsevne og blir regnet som paramagnetisk. Plutonium er et reaktivt metall, og oksiderer lett i luft. Ved oppvarming reagerer det med de fleste ikke-metallene og vann, men ved romtemperatur blir det ikke angrepet av vann og basiske løsninger. I konsentrert salpetersyre dannes et passiviserende oksidsjikt som hindrer videre korrosjon. Plutonium løses opp av saltsyre og salpetersyre som inneholder fluorider.
På grunn av strålingen utvikler rent plutonium varme. 100 gram av isotopen 239Pu avgir omkring 0,2 Watt.
Plutonium regnes som det farligste kjente grunnstoffet. Det er ekstremt giftig kjemisk sett, i tillegg til at det er radioaktivt. Det samles i benmargen og er svært kreftfremkallende.
Allotropiske former
Plutonium har 6 allotropiske former ved normalt atmosfærisk trykk (en syvende eksisterer ved trykk over 40 GPa). Disse har sterkt varierende tetthet:
! Form !! Temperaturområde !! Tetthet !! Krystallstruktur
CAS-nummer: 7440-07-5
Anvendelse
Plutonium benyttes som brensel i atomreaktorer og i atomvåpen.
Gruppe 5
Gruppe 5 er en av gruppene i periodesystemet. Den er en del av d-blokken eller Innskuddsmetallene. Alle grunnstoffene i gruppen er metaller.
Lubbesild
Lubbesild er en betegnelse for en variant av saltet og tørket sild fra Sør-Vestlandet, sannsynligvis vesentlig i Sunnhordland og omegn. Lubbesild tilsvarer boknasild, nubbesild eller røykesild.
Tilberedning
Silda ble skåret over tvers på buksiden bak gjellene (hodet ble ikke kuttet av), åpnet i buken, slo (innmat) og tåkner (gjeller) ble fjernet, fremre del av bukleppene skåret vekk og silda skylt i vann. Deretter ble den lagt i sterk saltlake, men normalt ikke lenger enn 15-20 minutter. ( På Bømlo sier man at silda skal ligge i saltlaken til øyeeplet blir hvitt) Laken skulle være så sterk at en potet med en femtoms spiker i kunne flyte i den. Før tørking har det vært vanlig å røke silda, den blir da mer motstandsdyktig mot "muggel", og småfuglene lar silda henge i fred. Så ble silda hengt til tørk. Den ble tørket i friluft, gjerne høyt oppe på en nordvegg under takskjegget for skjerming mot regn. To og to sild ble hektet sammen i hodet ved at hodet på den ene ble tredd nedenfra ut gjennom kjeften på den andre. Sildeparene ble deretter vanligvis hengt over en tynn pinne eller rundstokk som igjen ble hengt opp på veggen. Opphenging skjedde oftest i januar-februar, og tradisjonelt skulle silda henge til den var ”i speke”, altså ferdig fermentert. Tommelfingerregelen var tradisjonelt at dette inntraff når ”gauken gol” tidlig i mai, altså etter flere måneder. Da kunne den spises. Altfor fuktig vær kunne medføre at det kom mugg på silda. Ulike tiltak ble iverksatt for å unngå dette og for å skjerme mot fluer og andre insekter.
Varianter
På den delen av vestlandet som lubbesilda her er stedfestet til skilte man forøvrig mellom lubbesild og tørrsild (torrsild), en annen variant av saltet og tørket sild. Tørrsilda ble imidlertid åpnet og delt i to ved gjennomskjæring fra ryggsiden, slik at de to halvdelene hang sammen i bukskinnet, og hodet ble kappet av. Ellers var tilberedningen omtrent som for lubbesilda, men tørrsilda krevde kortere tørketid grunnet åpningen av den kjøttfulle delen av silda og fordi den ble hengt opp utbrettet. Den ble for øvrig normalt hengt en og en, med sporden (halen) øverst, og ved at hengestokken ble tredd gjennom et hull man skar rett foran sporen.
Røyking av silda, i tillegg til salting og tørking, skal visstnok ha vært praktisert, men da formentlig helst på andre deler av kysten. Betegnelsen kubbesild skal ha vært i bruk andre steder.
Utbredelse - bruk
Lubbesild ble produsert mest på privat basis, og for eget forbruk, selv om profesjonell produksjon for salg nok også fant sted i beskjeden utstrekning. Lubbesild og tørrsild var mye brukt hverdagskost blant folk flest i Haugesundsdistriktet frem til de store vintersildfiskeriene på denne del av kysten ebbet ut i slutten av 1950-årene. Fortsatt (2007) produseres imidlertid disse sildevariantene i distriktet, men etter alt å dømme i meget lite omfang.
Lubbesild ble ikke laget av feit vintersild, fordi denne kunne fiskarbonden salte og selge, men ble laget av mager sild som hadde gytt. I Sunnhordland var dette en rett som var mye brukt til niste sammen med "kalde reve". Kalde reve er halve poteter. Når fiskerbonden (småbrukeren) skulle sette poteter, skar han poteta i to. Den halvdelen med groe satte han i jorda, men den halvdelen uten groe gav ingen nytte å sette i jorda, så den ble kokt, og servert kald med "nista"
Lubbesild som musikkinstrument
Det ble kalt å spille på "Nuna". Mellom øynene på silda er det en tynn membran. Når silda er tørr, går det an å forsiktig plukke ut øynene. En setter øyet inn til leppene og "nynner" derfor navnet nuna. Lyden er omtrent som på en "ubåtfløyte". Dersom silda ikke var moden, var det vanskelig å spille på nuna.
Brynjar Stautland fra Bømlo har laget en film om dette.
August Saabye
August Wilhelm Saabye (født 7. juli 1823 i Skivholme ved Århus, død 12. november 1916 i København) var en dansk billedhugger og professor. Han ble skolert i tradisjonen etter Bertel Thorvaldsen, men ble etter hvert også påvirket av den franske naturalismen.
Placidina euryanassa
Placidina euryanassa er en sommerfugl som hører til gruppen Ithomiini i den store familien flikvinger (Nymphalidae).
August Saabye
Men hans arbeider hadde vakt så mye oppmerksomhet at han i 1855 fikk reiseunderstøttelse fra indenrigsministeriet og Den Reiersenske Fond og reiste til Paris for å se Verdensutstillingen i Paris og derfra til Roma. Her ble han værende i 10 år inntil sommeren 1865 og levde delvis av det han tjente på sine arbeider, dels ved Akademiets 2-årige stipendium.
Placidina euryanassa
Levevis
Som de aller fleste Danainae er denne sommerfuglene giftig, og signaliserer dette med et karakteristisk utseende.
Utbredelse
Arten lever i det sørøstlige Brasil, Uruguay og det nordøstlige Argentina.
Zikanita
Utseende
Middelsstore, mørkbrune trebukker. Antennene er omtrent så lange som kroppen. Pronotum har en butt tann i midten av hver sidekant og er betydelige bredere enn langt. Dekkvingene ender i en spiss tann.
Levevis
Larvene lever i død ved.
Utbredelse
Slekten er utbredt i Sør-Amerika (Brasil, Ecuador, Peru og Bolivia).
Jens Lieblein
Jens Daniel Carolus Lieblein (født 23. desember 1827 i Christiania, død 13. august 1911 i samme by) var en norsk egyptolog.
Lieblein ble student i 1855 og cand. mag. i 1861. Samme år reiste han til Berlin for å studere egyptologi under Lepsius og Brugsch, og fortsatte med statsunderstøttelse studiene i Paris og Torino, senere i London og Leiden. I 1867 ble han universitetsstipendiat i egyptologi og i 1876 ble han utnevnt til ekstraordinær professor i egyptologi.
Lieblein var den første formann i Bymålslaget, som ble etablert i 1902.
Han besøkte Egypt som Norges representant ved Suez-kanalens åpning i 1869, og foretok reiser i Egypt 1887–88 og 1899–1900.
Hassel Jernværk
Hassel Jernværk er et tidligere jernverk i Skotselv i Øvre Eiker i Buskerud, som var i drift fra 1649 til 1870-tallet. Det er et av Norges eldste jernverk. Jernvernets største gruver var Hassel gruver i Modum og Barbu gruver ved Arendal.
Jernverket fikk utstedt privilegiebrev av Frederik III i 1649, men man vet ikke når jernverket egentlig ble grunnlagt. De første eierne var Peder Vibe som var rentemester i København, Hans Eggertssøn som var borgermester i Christiania, slottsskriveren på Akershus Johan Gaarman og fogd Christian Mogenssøn. Den franske hugenotten François Coudrioux (1611-1676) ble ansatt som bestyrer for verket.
Senere ble verket eid av kjøpmannen Daniel Knoph, frem til han i 1681 solgte verket til Johan Halvorsen Groll, som var eier til 1691. På begynnelsen av 1700-tallet ble familien Richelieu (fra herregården Sem ved Hokksund) majoritetseiere. Verket ble så overtatt av høyesterettsdommer Justus Heindrich Weichart og biskop Bartholomeus Deichmann. I 1746 ble Jakob Neumann eier, og Neumann-familien eide verket i drøyt 60 år. Jacobs sønn Frantz Edler Neumann ble den som overtok verket etter ham i 1799 og fabrikken Friderichsminde på Modum ble da innlemmet i jernverket.
I 1809 ble verket solgt av Frantz Neumann til høyesterettsdommer Peter Collett. Etter hans død solgte enken verket i 1837 til Blaafarveværket og etter en tid overtok Blaafarveværkets to eiere Wilhelm Christian Benecke Baron von Gröditzberg og Benjamin Wegner også Hassel Jernværk som personlige eiere med en halvpart hver. I 1854 ble eiendommene til jernverket solgt på auksjon og delt opp på mange eiere. Dette markerte slutten på Hassel Jernværk som bedrift. Siden fortsatte en betydelig redusert produksjon knyttet til noen av eiendommene, bl.a. smeltehytten, frem til 1870-tallet.
Wilfred Heaton
John Wilfred Heaton (født 2. desember 1918 i Sheffield, død 20. mai 2000) var en engelsk komponist. Heaton var tilknyttet Frelsesarmeen og er nok mest kjent for sine brassbandkomposisjoner, men han skrev òg musikk for bl.a. orkester, kor og piano.
940 Kordula
940 Kordula er en asteroide i det ytre av hovedbeltet. Den ble oppdaga den 10. oktober 1920 av Karl Wilhelm Reinmuth fra Landessternwarte Heidelberg-Königstuhl i Heidelberg. Den er oppkalt etter den hellige Cordula, en av St. Ursulas ledsagere.
Voice of the Faithful
Voice of the Faithful er en organisasjon som ble startet i USA i 2002. De ble dannet som en følge av at det ble kjent at en katolsk prest hadde mishandlet og voldtatt mange gutter i menighetene hans. Den katolske kirke hadde løst dette ved å flytte prest fra menighet til menighet. Dette førte til at en gruppe mennesker ble svært opprørte, og følte de måtte gjøre noe for at dette ikke skulle skje igjen.
De startet Voice of the Faithful (VOTF), med mottoet «Keep the faith, change the church».
Magnus Kihlstedt
Magnus Kihlstedt (født 29. februar 1972 i Munkedal) er en svensk tidligere fotballkeeper. Per 2004 hadde han spilt 13 kamper for.
John Badham
John MacDonald Badham (født 25. august 1939 i Luton i England) er en engelsk-født amerikansk filmregissør, mest kjent for Saturday Night Fever (1977) og WarGames (1983).
Biografi
Badham ble født i Luton i Bedfordshire i England i Storbritannia, sønn av Maria Iola (født Hewitt), en skuespiller, og Henry Lee Badham, en bedriftsleder og US Air Force General. Badham vokste opp i delstaten Alabama i USA og ble amerikansk statsborger i 1950. Han gikk på Indian Springs School i Alabama og college ved Yale University.
I tillegg til sine tallrike film studiepoeng, har Badham også regissert og produsert for TV, herunder studiepoeng for Rod Serling Night Gallery og A & E TV-serien The Beast.
941 Murray
941 Murray er en hovedbelteasteroide. Den ble oppdaga den 10. oktober 1920 av Johann Palisa fra Universitäts-Sternwarte Wien i Wien. Den er oppkalt etter Gilbert Murray, en britisk diplomat som hjalp Østerrike gjennom Folkeforbundet.
Scapolister
Scapolister er en slekt av stumpbiller.
Lemmensinstituut
Lemmensinstituut er et belgisk konservatorium for musikk og drama. Det ble grunnlagt i Mechelen, i 1879, av de belgiske biskopene som Ecole de musique religieuse. Konservatoriet ble senere omdøpt etter Jacques-Nicolas Lemmens. Etter studentopprør i Belgia mot slutten av 1960-tallet flyttet konservatoriet plassering til Leuven i 1969.
Scapolister
Levevis
Denne gruppen er termitofiler, det vil si at de lever sammen med termitter i reirene/tuene deres.
Utbredelse
Slekten er kjent fra Sør-Amerika (Brasil).
Hermann von Wied
Hermann von Wied (født 14. januar 1477, død 15. august 1552 i Burg Altwied) var som Hermann V von Wied fra 1515 til 1547 erkebiskop av Köln og hertug i hertugdømmet Westfalen. Fra 1532 til 1547 var han som Hermann II von Wied fyrstebiskop i fyrstbispedømmet Paderborn.
Gjennom Kölnreformasjonen gjorde han et mislykket forsøk på å gjennomføre protestantismen.
Per Mangset
Per Mangset (født 15. oktober 1944) er en norsk sosiolog, professor emeritus i kulturstudier ved Høgskolen i Telemark og seniorforsker ved Telemarksforsking. Mangset var også leder for Senter for kultur- og idrettsstudier ved Høgskolen i Telemark.
Per Mangset har stått i spissen for etableringen av kulturpolitisk forskning. Gjennom en rekke artikler, rapporter, utredninger og bøker har han vært svært sentral for å etablere kulturpolitikkforskning som et eget fagfelt. Han bidro til å etablere FoU-avdelingen til Norsk kulturråd og han har også etablert den nordiske konferansen for kulturpolitisk forskning samt den internasjonale konferansen for kulturpolitisk forskning (ICCPR).
Aleutene
Aleutene (engelsk: Aleutian Islands) er en øyrekke på mer enn 300 øyer i det nordlige Stillehavet som strekker seg fra Alaska i USA mot Kamtsjatkahalvøya i Russland. Øygruppen skiller Beringhavet fra Stillehavet. Totalt landareal er 17 666 km² og strekker seg over et område på 1 900 km. Det er 57 aktive vulkaner på øygruppen og det forekommer ofte jordskjelv i området. Befolkningen, aleuter, som står eskimoene nær, lever av fiske samt virksomheter tilknyttet fiskeindustrien.
De fleste øyene bærer tydelig preg av å være av vulkansk opprinnelse. Det er mange vulkanske topper på nordsiden av øyene, noen er fortsatt aktive, som Mount Redoubt. Andre steder finnes kalderaer. En av de største kalderaene i verden, Mount Aniakchak ligger her.
Under andre verdenskrig var det kamphandlinger om øygruppen, da en japansk styrke okkuperte de to ytterste øyene Attu og Kiska og dette var den første invasjonen av amerikansk territorium siden 1812 under Den britisk-amerikanske krig.
Viðar Ari Jónsson
Viðar Ari Jónsson (født 10. mars 1994) er en islandsk fotballspiller som spiller for den ungarske klubben Budapest Honvéd FC.
Ebenezer Kvindelige Industriskole
Ebenezer Kvindelige Industriskole var en privat husflidsskole i Søndeled som åpnet 3. april 1891. Initiativtakeren var sogneprest i Søndeled, Harald Håkonsen (1848-1895), som blant annet var inspirert av tilsvarende undervisningstilbud i USA. Sognepresten var skolestyrets første formann.
Skolen fikk låne gratis lokaler i menigheten Ebenezer sitt hus, hvor det i begynnelsen også var et eldrehjem. Skolen ble finansiert med private gaver, i tillegg til offentlige bidrag. I 1907 ble det bestemt at skolen skulle legges ned, grunnet dårlig økonomi og få elever, og bestyrerinnen ble sagt opp. Skolen ble likevel ikke lagt ned, og Johanne Mørseth (senere gift Egeland) ble ansatt som ny bestyrerinne. Hun hadde denne stillingen helt frem til 1936.
I 1939 ble skolen overtatt av fylket, og navnet ble endret til Aust-Agder Husflidskole for Kvinner. Den endret senere navn til Risør husflidsskole for kvinner i 1965 og ble i 1989 en del av Risør videregående skole.
Skoletilbud
Ved Ebenezer ble det undervist i kjolesøm, skreddersøm, finere håndarbeid, fransk strykning og veving, i tillegg til teoretiske fag. Skolen hadde i alle år kun kvinnelige elever, og kvinnelige bestyrere.
Arkivet
Arkivet etter Ebenezer Kvindelige Industriskole befinner seg på KUBEN i Arendal. Arkivet består av referater, regnskap og elevdokumentasjon.
Epityches eupompe
Epityches eupompe er en sommerfugl som hører til gruppen Ithomiini i den store familien flikvinger (Nymphalidae).
Utseende
En middelsstor (vingespenn ca. 50 millimeter), slank sommerfugl. Vingene er gjennomsiktig lysgule med bredt svarte kanter og et V-formet, svart tverrbånd i forvingen. På undersiden er det noen små, blå flekker langs ytterkanten og en rødbrun rand innenfor den svarte på bakvingen.
Levevis
Som de aller fleste Danainae er denne sommerfuglene giftig, og signaliserer dette med et karakteristisk utseende.
Utbredelse
Arten er utbredt i det sørøstlige Brasil, Paraguay og det nordøstlige Argentina.
Susanne
Susanne, Susanna, Susann og lignende navn er kvinnenavn av hebraisk opphav. De kommer alle fra navnet שׁוֹשַׁנָּה [šōšannā], som betyr ‘lilje’. Navnet ble til Sousanna på gresk, Susanne og Suzanne på fransk og Susan på engelsk. Det har også en rekke kortformer.
Vei
Vei (eller veg) er en ferdselsåre for samferdsel eller transport av varer til fots, til hest eller med forskjellige slags kjøretøy. Ordet er et arveord som finnes i mange indoeuropeiske språk med samme eller avledede betydninger som på norsk. Det urgermanske substantivet *wega (m) kunne bety 'ferd', 'reise' og 'vei', og det var avledet av verbet *wegan, 'bevege', 'fare' eller 'veie'. Ordet kan også brukes om en ubestemt strekning eller veilengde (f.eks. i uttrykk som «lang vei»), eller om en retning («vise vei»), eller i overført betydning («utvei»).
Susanne
Navnet er best kjent fra Tillegg til Daniels bok, der det er navnet til en vakker kvinne som bader og blir sett av to eldre menn. Når hun nekter å ligge med dem beskylder de henne for å ha drevet hor med en ung mann. Vitnesbyrdet til de to blir gjennomskuet fordi de nevner to svært ulike tre. Dette skal ha skjedd mens de blir avhørt i enerom. Historien har inspirert mange kunstverk.
Vei
Veihistorie
De eldste veiene var stier eller tråkk i terrenget, som ved stadig ferdsel, særlig til hest, kunne utvikle seg til hulveier. Tungtransport til lands av varer og materialer foregikk i eldre tid mest med slede på vinterføre. For transport om sommeren hadde vogner eller kjerrer med hjul langt større kapasitet enn bæring på rygg eller med kløv, men hjultransport krevde bredere og jevnere veibaner, og veier som var farbare for hestekjøretøy ble ikke anlagt i Norge før på 1600-tallet, unntatt i byene og ved herskapelige anlegg. Landets spesielle topografi gjorde at det meste av samferdsel og varetransport gikk til vanns med båter eller skip langs kysten eller på elver og innsjøer. Mangelen på kjøreveier var grunnen til at alle tidlige bydannelser i Norge oppsto ved gode havner.
Susanne
Det finnes også en Susanna i Lukasevangeliet (8:1-3). Hun var en av kvinnene som fulgte Jesus.
Vei
Veihistorie
Omkring 2000 f.Kr. ble de tidligste kjørbare veiene anlagt i Mesopotamia og senere også i Egypt og Hellas, men hovedsakelig bare på korte strekninger fra produksjonssteder til nærmeste havn, eller derfra til nærliggende byer eller tettsteder. Romerriket var den første staten som anla riksdekkende nett av kjørbare veier - «cursus publicus» - over lange strekninger for å binde de forskjellige delene av riket sammen, særlig med tanke på rask forflytning av militære legioner og politisk kontroll over provinsene. Den romerske hæren anla veier så snart et område var erobret, særlig med sikte på å knytte den nye provinsen nærmere til Roma og for lettere å flytte soldater og forsyninger inn i området. Hæren tok utgangspunkt i eksisterende stier og stakk ut rette linjer over lange avstander. I ulendt terreng, f.eks. i dagens Kroatia, gikk romerne etterhvert bort fra prinsippet om rette linjer. De romerske veiene var 1-7 meter brede og fantes i tre kategorier: «Via terrena» (jordveier), «Via glareata» (grusveier) og «Via munita» (veier brolagt med tilhuggde stener). I flere land følger veitraseene fortsatt de opprinnelig romerske veien. Den godt bevarte «Via Appia» viser hvordan romerske veier så ut i tett trafikkerte strøk av riket. Romerne innførte også veiskilt i form av milestener som med intervaller på 1 eller 5 romerske mil anga avstanden til Roma eller nærmeste store by. Langs veiene ble det også opprettet skysstasjoner. Tabula Peutingeriana er et illustrert kart over hele de romerske veinettet slik det var omkring år 400.
Susanne
I den katolske kirke er Susanna navnet til en martyr og helgen fra Dalmatia. Hun skal ha vært datter til den hellige Gabinus av Roma og niese til pave Caius. Hun ble halshogd i Roma i 295 under keiser Diokletian.
Vei
Veihistorie
I Nord-Europa viser helleristninger at hjuldoninger fantes, men sannsynligvis mest for rituelle formål, neppe for dagliglivets transportbehov. Påtrufne veifar fra bronsealderen er mest hulveier med utgangspunkt i sterkt beferdede stier, og bare unntaksvis planmessig anlagte veier. Etter Romerrikets forfalt veinettet i Europa, og det var først på 900-tallet at organisert veibygging ble gjenopptatt. I Norden kom egentlig veibygging først i gang på 1500-tallet som følge av at statene fikk sterkere sentralstyring.
Susanne
Bruk
Formene Susanna, Susannah eller Susan var vanlige i England fra 1600- til 1800-tallet. Susan var også vanlig på midten av 1900-tallet.
Vei
Veihistorie
I de fleste stater i Europa ble det fra ca. 1600 anlagt et sammenhengende nett av kjørbare veier. De fikk etterhvert en bedre teknisk standard med solide fundamenter, jevnere og mer slitesterke veidekker, og grøfter for drenering. Til veinettet ble det knyttet skysstasjoner, og det ble opprettet offentlige organer for anlegg og vedlikehold.
Susanne
Bruk
Susanne har vært brukt i Skandinavia siden 1200-tallet. På 1900-tallet ble den franske formen av navnet, Susanne, vanligere enn den greske formen. Det er i dag rundt 4 000 som heter Susanne i Norge, mot rundt 750 med navnet Susann, 650 Susan og 250 Susanna (2005). Susanne var et populært navn på norske jentebarn på 1990-tallet.
Tiger Stadium
Tiger Stadium (tidligere Navin Field, så Briggs Stadium) var en baseballarena i bydelen Corktown i Detroit, Michigan. Den var hjemmebane til Detroit Tigers fra 1912 til 2000, samt Detroit Lions fra 1938 til 1974. Den ble listet på National Register of Historic Places i 1989. Den ble på folkemunne kalt The Corner, da den lå på hjørnet av Michigan Avenue og Trumbull Boulevard.
Susanne
Bruk
I Sverige gikk Susanne gjennom en popularitetsbølge på 1960- og 70-tallet og var en stund det femte vanligste jentenavnet. Ved inngangen til 2005 hadde 50 985 svensker fornavnet Susanne, mens 12 917 het Susanna. Susan var blant de ti mest brukte navnene i USA fra 1940 til 1970. Det var det 8. mest brukte kvinnenavnet i 1990, men er i dag mye mindre brukt.
Vei
Veihistorie
Med framveksten av bilismen på 1900-tallet skjøt veibyggingen for alvor fart. Gamle veier ble rettet ut og utvidet i bredden og fikk bedre dekker med makadamisering, brolegning, asfalt eller betong. Motorveier reservert for motorkjøretøyer med stor hastighet ble fra 1930-årene anlagt utenom byer og tettsteder, med separate kjørefelt i hver retning, og uten kryssende trafikk.
Konstruksjon
I Mesopotamia ble noen veier i byene brolagt med steinplater omkring 2000 år f.Kr.. Romernes veier ble anlagt ved at et lag småstein ble lagt på hardtrampet jord og ble avsluttet med en hard overflatet som buet svakt slik at vann rant av; en del veier ble brolagt med flate steiner. Romersk veibygging ble kopiert av veiingeniører i Frankrike på Napoleons tid. På 1800-1900-tallet tok veianleggene i bruk tjære, asfalt og betong. Fra 1810 tok MacAdam i bruk pukkstein i bunnen og dekket denne med mindre steiner som ble jevnet ut med sand. Ideen om å binde sammen overflaten med tjære eller asfalt skal ha oppsatt ved en tilfeldighet da en tønne tjære veltet og innholdet rant ut. I 1854 ble noen gater i Paris asfaltert og i 1888 ble betongdekke tatt i bruk i Wroclaw. På 1900-tallet ble motorveier laget av pukk, stein og sand som dekkes av asfalt eller betong.
Susanne
Annen bruk
Susanna er et oratorium i tre deler av Händel.
Vei
Middelalderen
Den eldste skriftlige beskrivelsen av veibygging i Norge er fra Snorre Sturlasons saga om Olav den hellige. På Olavs reise fra Sunnmøre til Lesja (trolig året 1028) reiste følget gjennom Valldalen og ryddet der vei gjennom Skjerdsura («Sevdsurd»). Ifølge tradisjonen langs omtrent samme trasé som dagens fylkesvei 63. Omkring 1280 kunngjorde kongen at det skulle ligge vertshus langs hovedveiene. Veien var som oftest kjørbare bare innenfor bygdene, utenfor bygdene var veiene ofte smale, steinete og gjørmete, og var mer stier enn kjøreveier. På de mest trafikkerte strekningene fikke veiene ofte preg av dype renner kalt hulveier. Sjøene var den viktigste transportmåten om sommeren og utenlandske handelsmenn besøkte de norske kystbyene. Vinteren gjorde sjøtransport vanskelig, mens varetransport i innlandet var lettere med slede på snø og islagte innsjøer og elver - de store markedene ble ofte holdt om vinteren og kongen besøkte ofte innlandet på vinterføre.
Susanne
Annen bruk
«Oh! Susanna» er en kjent amerikansk sang fra 1840-tallet. I nyere tid har Leonard Cohen brukt navnet i sangen «Suzanne» og Espen Lind i «When Susannah cries (she cries a rainstorm)».
Vei
Etter reformasjonen
Den første kjøreveien eller kongeveien i Norge beregnet for hjultransport ble bygget i årene 1625-1630 mellom Kongsberg og Hokksund for transport mellom Kongsberg Sølvverk og nærmeste havn. Omkring 1650 ble den forlenget til Drammen og Christiania. Siden ble kongevei en felles betegnelse for gjennomgående hovedveier anlagt av statlige myndigheter. Den Fredrikshaldske kongevei gikk mellom Christiania og Fredrikshald (Halden) og var en videreføring av de eldre tråkk, dels oldtidsveier, som ble forsøkt gjort farbare med hjuldoninger rundt 1660. Den Fredrikshaldske var en del av Norges første utenriks ferdselsvei, Københavnske Kongevei, som ved hjelp av fergeforbindelse fra Helsingborg til Helsingør førte helt til København. Den Bergenske kongevei bandt sammen Oslo og Bergen, blant annet over Krokkleiva i Buskerud og Harestua i Oppland. Den Wingerske kongevei var hovedferdsåren mellom Kristiania og Stockholm og gikk via Kongsvinger. Andre norske kongeveier er Den Østerdalske kongevei og Den Trondhjemske kongevei. Den gamle kjerreveien som går fra Kristiansand til Jæren og Stavanger er også en kongevei. En gammel kongevei gikk dessuten gjennom den dype Vidalen i Oppland og en annen fra Ringerike til Valdres.
Rundt 1820 besto hovedveinettet av veier ut fra Christiania nordover til Trondheim (gjennom Gudbrandsdalen og Østerdalen), vestover til Bergen over Filefjell, sørover til Kristiansand, og over grensen ved Ørje og Kornsjø, dessuten var det hovedveier inn mot Bergen og Stavanger (langs Jæren).
På det meste av 1800-tallet var sleden det viktigste transportredskapet i landbruket selv om hjulredskapene var introdusert, et stort antall sleder til ulike formål var vanlig. Rundt 1800 hadde 40 av gårdsbrukene hjulredskap, mens det rundt 1850 var økt til 80 prosent. På Østlandet og i Trøndelag hadde hjulredskapene blitt innført overfalt før 1850. Persontransport med hjulredskap på vei foregikk særlig med den typisk norske karjolen, en tohjulet hestevogn med plass til en passasjer samt skyssgutt (hesteføreren).
Veiloven av 1824
Veiloven av 1824 etablerte klare bestemmelser om veibredde og andre krav til veibygging. For hovedveiene var det generelt krav om 5 m bredde, mens kravet for bygdeveier var 3,75 m. Hovedveier ble definert til mellomriksveier, veier mellom landsdeler, veier mellom eller inn til byer. De øvrige veiene var da bygdeveier og inkluderte blant annet kirkeveier og tingveier. Etter vedtaket om veiloven (veiloven) av 1851 ble det fart over veiutbyggingen i alle deler av landet. 1851-loven videreførte krav til bredde, men åpnet for henholdsvis 3,75 m og 2,5 m for eksisterende veier eller spesielle situasjoner. veiloven fra 1851 beholdt også inndelingen i hovedveier og bygdeveier. veiloven av 1824 videreførte dansk lovgivning om at kjørende som møtes skal holde til høyre, dermed var høyrekjøring innført i Norge mens Sverige fikk venstrekjøring. 1824-loven bestemte også at større broarbeider skulle utføres i entreprise etter anbud selv om veien forøvrig ble bygget av bøndene som ubetalt pliktarbeid.
Veier med transport som hovedformål utformes slik at de gir effektiv transport av personer og gods. Effektiv transport innebærer at mange personer og mye gods kan komme raskt og pålitelig fra et sted til et annet. Veiene utformes derfor helst slik at de både gir høy transporthastighet og tilstrekkelig transportkapasitet i forhold til behovet. I veiplanlegging er det anbefalt å planlegge for en tidsperiode på 20-30 år frem i tid når transportkapasiteten skal dimensjoneres.
Etter veiloven 1824 §47 hadde lensmennen plikt til å føre tilsyn med at det årlige veiarbeidet ble forsvarlig utført.
Bahamas under Sommer-OL 1996
Bahamas under Sommer-OL 1996. Tjueseks sportsutøvere, nitten menn og sju kvinner fra Bahamas deltok i fire sporter, blant annet friidrett, tennis og svømming under Sommer-OL 1996 i Atlanta. Bahamas kom på delt 61.-plass med en sølvmedalje. Friidrettsutøveren Frank Rutherford var Bahamas flaggbærer under åpningsseremonien.
Vei
Moderne tid
I tillegg til at veiene skal være effektive som transportårer er det høye krav til sikkerhet i trafikken. veimyndighetene arbeider etter en visjon om null drepte og null varig skadde i trafikken, den såkalte nullvisjonen. Nullvisjonen innebærer noen enkle huskeregler for dimensjonering av maksimum hastighetsnivå på veier. Det er 70 km/t på strekninger med møtende trafikk uten midtdeler, 50 km/t for veier med kryssende trafikk (kryssområder) og 30 km/t i områder hvor det ferdes myke trafikanter (bysentrum, boliggater). Statistikken viser at 214 personer døde i trafikken i 2009. Dette er det laveste antallet drepte siden 1955.
Veiene er i dag mye bredere enn før. I tillegg kreves mange steder at fortau og eventuelt sykkelbane kommer i tillegg. I svinger er det vanlig med dossering av veien.
I bebygde strøk er det vanlig med fartsbegrensning, gjerne forbundet med fartshumper for å beskytte myke trafikanter, som også har prioritet når de krysser veien på fotgjengeroverganger.
Administrativ inndeling
I Norge kan veiene deles inn i følgende kategorier:
I 1912 ble de offentlige veiene inndelt i hovedveier og bygdeveier. Inndelingen i riks-, fylkes- og bygdeveier (senere kommunale veier) ble innført i 1931.
Det var i 2007 i alt 92 946 km offentlige veier i Norge, fordelt på riksveier (inkludert europaveier) 27 343 km (29,4 %), fylkesveier 27 075 km (29,1 %) og kommunale veier 38 528 km (41,5 %). I tillegg til dette kommer private veier.
Hærens jegerkommando
Hærens jegerkommando (HJK) var en avdeling i forsvaret som utdannet fallskjermjegere (se fallskjermjegertroppen for dagens tilsvarende styrke). Enheten eksisterte fra 1962 til 2006.
Historie
Avdelingen ble opprettet i 1962 under navnet Hærens fallskjermjegerskole (HFJS). I 1972 skiftet den navn til Hærens jegerskole (HJS), før den i 1997 skiftet navn til Hærens jegerkommando. Avdelingen holdt til i Trandum leir inntil den måtte flytte til Rena leir i forbindelse med åpningen av Oslo lufthavn (Gardermoen).
På bakgrunn av internasjonal terrorisme og utviklingen av Norges oljevirksomhet på kontinentalsokkelen, besluttet regjeringen i 1979 å opprette en anti-terror kapasitet i Forsvaret. Dette resulterte blant annet i etableringen av det som i dag er Forsvarets spesialkommando (FSK). Styrken ble underlagt Hærens jegerkommando, og ble etablert i 1982 med støtte fra allierte. To år etter var styrken operativ. Rollefordelingen var da at HJS/HJK som tidligere hadde fokus på fallskjermjeger-delen, mens FSK hadde ansvaret for spesialjegere, herunder fokus på potensiell anti-terror på oljeplattformer.
Selv om HJK og FSK var nært tilknyttet hverandre så var de formelt separate enheter inntil 2006, da de ble slått sammen under navnet Forsvarets Spesialkommando - Hærens Jegerkommando (FSK-HJK). Hærens jegerkommando (HJK) sluttet dermed å eksistere i sin daværende form, og navnet var ikke lenger i bruk. Noen år senere skiftet Forsvarets Spesialkommando - Hærens Jegerkommando navn til bare å hete Forsvarets spesialkommando.
Bernard Gui
Bernard Gui (født 1261 eller 1262 i Royère ved La Roche-l'Abeille som nå er i departementet Haute-Vienne i Frankrike; død 30. desember 1331 i Lauroux som nå er i departementet Hérault), også kjent som Bernardo Gui eller Bernardus Guidonis, var en inkvisitor fra dominikanerordenen i senmiddelalderen, biskop i Lodève, og en av de mest profilerte forfatterne i middelalderen. Han er kjent for sin tjeneste som inkvisitor av Toulouse, i kampanjen mot albigenserene som pave Klemens V satte igang mellom 1307 og 1323.
Biografi
Han ble født i Royères i Limousin, i 1261.
Han startet løpebanen sin ved å slutte seg til dominikanerklosteret i Limoges i 1280. Ti år senere ble han utpekt som prior i Albi, og deretter i Carcassonne, Castres og Limoges.
Mens han jobbet i området rundt Toulouse, henrettet han 42 personer av 900 som ble dømt skyldige i løpet av femten år. Han konsentrerte seg om katarer, valdensere, falske apostler, beginere og jøder, samt trollmenn og nekromantikere. Som belønning for sine tjenester som inkvisitor ble han valgt til biskop av Tui i Galicia av pave Johannes XXIII, og et år senere til biskop av Lodève. Bernard Gui døde i borgen i Lauroux, Hérault, i det sydvestre Frankrike, 30. desember 1331.
Refused
Refused er et musikkalbum med Linda Kvam, utgitt i 1998 av plateselskapet Norske Gram. Dette er hennes debutalbum som soloartist. Albumet ble produsert av Mats Johanson
Bernard Gui
Verk og ettermæle
Til tross for sine mange oppgaver skrev han flere viktige historiske og kirkehistoriske verk, slik som Flores chronicorum (Antologi over krønikene, som er en verdenshistorie frem til 1331), Chronique abrégée des empereurs, Chronique des rois de France, Catalogue des Évêques de Limoges, Traité sur les saints du Limousin, Traité sur l'histoire de l'abbaye de St. Augustin de Limoges, Chronique des Prieurs de Grandmont (frem til 1318), Chronique des Prieurs d'Artize (frem til 1313), Chronique des évêques de Toulouse (frem til 1327), Sanctoral ou Miroir des saints, Vie des saints, Traité sur les soixante-douze disciples et sur les apôtres,Traité sur l'époque de la célébration des conciles og Compilation historique sur l'ordre des Dominicains.
Hans viktigste og mest kjente verk, Practica Inquisitionis Heretice Pravitatis (Bruk av inkvisasjon mot ondskapsfullt kjetteri), lister opp alvorlige kjetterretninger i starten på det 14. århundre, og gir inkvisitorer råd om hvordan medlemmer av spesielle grupper skal håndteres. Det er en oversikt over oppgavene og pliktene til inkvisitoren, og gir en unik bakgrunn for å studere inkvisisjonen i dens tidlige periode. Dette verket, som var forsvunnet i en periode, ble publisert i sin helhet av abbed Douais i Toulouse i 1886.
Bernard er også forfatter av en rekke teologiske traktater: Abrégé de la doctrine chrétienne, Traité de la messe, Traité sur la conception de la Vierge, og også av flere prekener.
Bernard Gui (som Bernardo Gui) opptrer i den historiske romanen Rosens navn av Umberto Eco.
Kongedømmet Lindsey
Kongedømmet Lindsey var et av de angelsaksiske kongedømmer i tidlig middelalder. Det lå mellom elven Humber og området The Wash, og dets grenser i innlandet ble dannet fra elvene Witham og Trent (inkludert området på innsiden av myrene sør før Humber kjent som Isle of Axholme) og diket/kanalen Foss Dyke mellom dem. Det er antatt at byen Lincoln (britonsk navn Lindon = «basseng») var hovedstaden og sentrum i kongedømmet, skjønt stednavn kan indikere på at anglernes bosetning kjent som Lindisfaras («folket fra Lindsey») spredde seg fra kysten ved Humber. Det er sannsynlig at det opprinnelige kongedømmet Lindsey ikke strakte seg særlig lengre sør enn for Lincoln. Det er en markert knapphet på tidlig bosetning både i den umiddelbare nabolaget og langs dalen Witham.
Sentrert rundt Lincoln
Navnet Lindsey er avledet fra Lincolns eller Lindons øy og henspiller på det faktum at de var omgitt av vann og meget våt, myrete landområder, og hadde Lincoln mot sitt sørvestlige hjørne. Perioden med bosetninger av anglere i Britannia skjedde antagelig fra rundt 450 og kongedømmet Lindsey var et av småkongedømmene blant de andre angelsaksiske kongedømmene, de fleste langt større og mektigere. Selv om Lindsey hadde sin egen liste av konger kom området tidlig under ytre innflytelse. Det var fra tid til annen underlagt kongedømmet Deira, kongedømmet Northumbria og særlig senere kongedømmet Mercia. Lindseys uavhengighet var allerede avviklet godt før norrøne bosettere, hovedsakelig fra Danmark, kom strømmende.
Kongedømmets blomstringstid synes å ha vært før den historiske tiden. Ved den tiden da Lindsey fikk sine første skriftlige nedtegnelser hadde området allerede blitt underlagt ytre riker, vekslende kontrollert mellom Northumbria og Mercia. Det er mulig at et tilbakeslag skjedde i årene rundt 500 ved motstanden og angrep fra britonere, i legendene ledet av Arthur av britene, da andre, tredje og fjerde av de tolv slagene ble utkjempet etter sigende i «Linnuis», det latinske navnet for Lindsey, og det tolvte slaget skal ha forhindret videre angelsaksisk ekspansjon i femti år, i henhold til Nennius' Historia Britonum. Hvordan dette enn var har alle spor forsvunnet før vikinger kom på tokt og siden bosatte seg på slutten av 800-tallet. Lindseys områder utviklet seg til det historiske engelske fylket Lincolnshire hvor den nordlige delen er fortsatt kalt for Lindsey.
Fredelig tilpasning
Arkeologi har gitt antydninger om at legendene for området Lindsey ikke er korrekt eller sterkt overdrevet eller angikk andre områder. De opprinnelige angelsaksiske bosetterne har adoptert det romerske navnet Lindum colonia bortimot uendret som Lindon (Lincoln), og strekte bruken av formen Lindissi eller Lindsey til å dekke hele av hva som i dag er nordlige og sentrale Lincolnshire og som uten tvil utgjorde det samme territorium som den tidligere romerske kolonien.
De romerske befestningene i Lincoln hadde overlevd i uvanlig grad da angelsakserne kom, og levningene var fortsatt eksisterende i normannisk tid. Det er mulig knappheten på arkeologiske spor fra de første angelsakserne i og rundt Lincoln kan indikere at byen ble overtatt mer eller mindre intakt sammen med hva som var av den eksisterende romano-britiske befolkningen. En av de angelsaksiske kongene fra Lindsey ble kalt for Caedbaed, et navn som delvis er britonsk. Det kan være en indikasjon på inngifte mellom det nye kongelige hus og de eksisterende britonske familiene av prominent status. Sammen med det fakta at det er uvanlig stor grad av levninger av romano-britisk kultur i og rundt colonia, hvilket kan bety at det var en mer eller mindre fredelig absorbering og sammensmelting av området, og langt mindre konfliktfylt enn de fleste romerske byene.
Utgravninger ved en betydningsfull angelsaksisk kirke ved Barton-on-Humber, nær østlige Winteringham, har gitt indikasjoner på nære bånd mellom de sene romerske tid med angelsaksiske tiden fra 400-tallet. På dette stedet er det ingenting som tyder på et brudd mellom den romerske og angelsaksiske tiden, men isteden en kontinuitet.
Tekst (2019)
Tekst (originaltittel: Текст) er en russisk film fra 2019. regissert av Klim Sjipenko.
Kongedømmet Lindsey
Konger av Lindsey
Den angeliske samling (Anglian collection) av genealogier (stamtavler), opprettet i de siste årene av kong Offa av Mercias regime, har gitt navnet på herskerne i Lindsey. De første navnene er knapt historiske, men viser til legender og myter, kanskje også kulturelle levninger fra før angelsakserne kom til Britannia. Et av navnene er Wōden, den germanske Odin, og viser til det faktum at de fleste hedenske slektslister forsøkte å knytte sin slekt tilbake til gudene, slik tilfellet også var i Norge. Finn er en legendarisk figur fra Friesland som også er nevnt i Beowulf Også navnet Geot (Gøte som fra Götaland) har tilsvarende referanse i Beowulf.
Tekst (2019)
Handling
Filmen forteller historien om Ilja Gorjunov, som havner bak lås og slå på grunn av en falsk anklage. Men etter å ha blitt løslatt igjen, innser Ilja at det ikke lenger er mulig for ham å vende tilbake til sitt tidligere liv som han nå er så nostalgisk for.
Kongedømmet Lindsey
Konger av Lindsey
Første liste:
Tekst (2019)
Handling
Ilja bestemmer seg snart for å få hevn på den politimannen som var ansvarlig for feilen som gjorde at han havnet i fengsel. Som et resultat får Ilja snart tak i smarttelefonen hans, og tar gradvis hans plass gjennom en rekke tekstmeldinger.
Kongedømmet Lindsey
Konger av Lindsey
Fra Winta og framover gjelder navnene antagelig de første lederne av Lindsey:
Ingen av disse kan bli datert med noen større nøyaktighet. I henhold til Aldfrið forsøkte historikeren Frank Stenton å knytte dette navnet til en vitneliste for et angelsaksisk charter som inkluderte en «Ealfrid rex», datert en gang mellom 787 og 796. Det er nå antatt at dette kan være feil ved at navnet skal leses som «Ecgfrið Rex», og viser til Offas sønn.
Stenton foreslo også at navnet Biscop kom fra tittelen biskop og må være etter Paulinus' misjon til Lindsey i 628. Imidlertid, som Sarah Foot har påpekt, er Biscop et navn i seg selv og har derfor neppe ytre opprinnelse. De andre kongene på listen som er knyttet Deira, Mercia og Kent kan knyttes til historiske figurer, men er ikke hjelpsomme i dateringen av kongene fra Lindsey.
Navnet Winta, som kan anslagsvis pålasseres på 400-tallet, er interessant i og med at det kan knyttes til minst to stedsnavn i Lindsey, Winteringham og Winterton. Disse to landsbyene ligger bortimot ved siden av hverandre ved bredden av Humber. Førstnevnte er antagelig den eldste og ligger også ved den romerske hovedvegen fra sør og ved det punkt hvor det må ha vært et fergeleie i romersk tid. Stedet er således strategisk og en god kandidat som blant de aller første angelsaksiske bosetningen i Lindsey, og ved at navnet på stedene reflekterer områdets første angelsaksiske konge.
Aremfoxia ferra
Aremfoxia ferra er en sommerfugl som hører til gruppen Ithomiini i den store familien flikvinger (Nymphalidae).
Utseende
En middelsstor, slank sommerfugl med klare vinger kantet med rødbrunt.
Levevis
Som de aller fleste Danainae er denne sommerfuglene giftig, og signaliserer dette med et karakteristisk utseende.
Utbredelse
Arten er utbredt i Peru og Bolivia, kanskje også i Ecuador, men er ganske sjelden.
Attika (arkitektur)
Attika er en arkitektonisk betegnelse på et oppbygg eller en veggsone over en bygnings hovedgesims. Attika kan også være en lav toppetasje («attikaetasje») og denne kan innholde en bolig («attikabolig»).
Attika er særlig forbundet med gresk- og romersk arkitektur, men var også et mye brukt arkitekturelement i renessansen, særlig på kirkebygg, rådhus og slott. Slike oppbygg forekommer også på bygninger fra barokken og klassisismen.
Californiatåken
Californiatåken (NGC 1499) er en emisjonståke beliggende i stjernebildet Persevs. Den har fått det navnet den har fordi den synes å ligne omrisset av delstaten California på langeksponerte bilder. Tåken strekker seg nesten 2,5° over himmelen og, fordi den har en svært lav overflatelysstyrke, er den ekstremt vanskelig å observere visuelt.
Californiatåken ble oppdaget av E.E. Barnard i 1884.
Sidsel Sørli
Sidsel Sørli (født 16. mars 1949 som Sidsel Forslund) er en norsk skuespiller fra Spydeberg.
Sørli jobbet med administrasjon i NRK i 22 år, blant annet som økonomiansvarlig i NRK-kantina. Hun er også politisk aktiv og sitter i kommunestyret i Indre Østfold for Senterpartiet i perioden 2019-2023. Hun ble kjent for rollen som Ruth Narvestad i NRKs TV-serie Borettslaget i 2002, og spilte også i den påfølgende juleutgaven Jul i Borettslaget (2002) og i Narvestad tar ferie (2017). På 1970-tallet var hun med i gruppen Strengegjengen, hvor hun spilte trekkspill og gitar. Som figuren «Ruth Narvestad» spiller hun også trekkspill.
QRpedia
QRpedia er et nettsted som lar deg generere QR-koder av Wikipedia-artikler som også er følsomme for språkinnstillingen på mobiltelefonen som skanner strekkoden. Dermed kan man ved hjelp av en enkelt QR-kode la brukeren lese den aktuelle Wikipedia-artikkelen på sitt eget språk.
Larvikslista
Larvikslista var en lokal politisk gruppering i Larvik kommune.
Larvikslista ble etablert foran kommunestyrevalget 2003. Lista ønsket fortgang i byutviklingen, der kulturhus og flytting av ferjeleiet ble flaggsaker. Ved valget ble Larvikslista kommunens nest største parti, fikk inn åtte av 35 i kommunestyret. Førstekandidaten, Inger-Johanne Gran, ble varaordfører og Arne Bredvei ble gruppeleder.