cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Jonas Lie (1899–1945)
Siste dager og død
Utover natten til 11. mai ble Lie stadig dårligere, og klarte ikke å stå opp om morgenen. Ansiktet var rødt og opphovnet, han hadde store smerter og klarte ikke å spise. Da Lie på formiddagen fikk melding fra Wulfsberg om at hans ektefelle var løslatt, kviknet han noe til. På ettermiddagen klarte en ungdomsvenn av Lie, journalist Henning Sinding-Larsen, å komme igjennom på telefonen. Han ba dem overgi seg, men Lie nektet, da han var overbevist om at han ikke ville få en rettferdig behandling. Etter samtalen gikk Lie og la seg igjen; han beveget seg da langsomt og ustøtt. På veien tok han med en tysk skaftegranat og lot som om han skulle sprenge dem alle tre. Deretter tok han en pistol, siktet på de to andre og trakk av. Da våpenet klikket, hev de seg over ham, og fjernet alle våpen i rommet. Det viste seg ved senere undersøkelser at en av delene i våpenet hadde kilt seg fast. Lie skal ifølge Riisnæs ha fantasert om at han var ved Leningradfronten. Utover ettermiddagen fikk Lie vanskeligheter med å puste. Da de etter en tur rundt på gården så til Lie ved 19.00-tiden, hadde han ingen pust. Han lå med oppspilte øyne og det hadde rent strimer av blod og slim fra munn og nese. Det var derfor klart at han hadde vært død en stund.
Samtidig fikk de et ultimatum om at våpenhvilen ville bli opphevet en halv time senere. Vann og strøm ville da bli slått av, og de ville bli pågrepet. I denne situasjonen valgte Rogstad å skyte seg selv, men han fikk først Riisnæs til å love å sette en kule i ham dersom hans eget skudd ikke var nok. Etter at Rogstad hadde skutt seg, trakk Riisnæs sin tjenesterevolver og skjøt en kule i Rogstad. Deretter bestemte Riisnæs seg for å overgi seg. Han gikk kl. 19.30 ut til hjemmefrontsoldatene med et hvitt tøystykke i hendene. Han ble først tatt med til hjemmestyrkenes base på Ungdomshuset på Stabekk, og deretter kjørt til fengselet i Møllergata 19. Riisnæs skal ha vært edru, men nær et sammenbrudd.
Lie ble funnet død på en sofa uten tegn på ytre skader. Likene av Lie og Rogstad ble 12. mai sendt til Rettsmedisinsk Institutt for obduksjon. Lies faktiske dødsårsak er ikke kjent, men det er opplyst at han skal ha dødd av en kombinasjon av stress, høyt alkoholkonsum, søvnmangel og en generelt redusert helsetilstand. En undersøkelse i 1943 hadde avdekket at han hadde dårlig hjerte. Han hadde også vært storrøyker hele sitt voksne liv, og kan ha vært svekket av de stadige feberanfallene han fikk av malariasykdommen.
Kvikt hode, men lat
De første årene av sitt liv hadde Lie bare voksne rundt seg, han utviklet seg fort og ble ganske veslevoksen. Siden han hadde et kvikt hode, oppnådde han hurtig det han ønsket og kunne tillate seg å være lat; for eksempel tok han examen artium og juridikum etter noen raske skippertak rett før eksamen. Han skapte seg en forestilling om at han var en naturbegavelse som ikke trengte å anstrenge seg, og siden han var konfliktsky av natur og hovedsakelig omgav seg med folk som mente det samme som ham, utviklet han seg lite og fikk ikke det tilfanget av ny kunnskap, forståelse og modning som folk vanligvis får med årene. Dette blir tydelig når en sammenligner det han skrev under forskjellige faser i livet.
Distansert
Jonas Lie var ærgjerrig, men skrev gjerne bøker i arbeidstiden i stedet for å prioritere arbeidsoppgavene. Han lot underordnede ta seg av papirarbeidet og de administrative gjøremål som var tillagt stillingen hans. Dette gjorde at enkelte omtalte ham som en bløff, blant annet politimester Kristian Welhaven etter krigen. Lies underordnede oppfattet ham som arrogant; han holdt stor avstand og omgikkes bare folk som han anså å være på sitt nivå.
Konfliktskyhet kan ha vært årsak til både den arrogante holdningen overfor sine underordnede og den tilbaketrukne rollen han spilte under massevervingen av politifolk til NS høsten 1940.
Fra slutten av 1941 og ut 1942 hadde Lie en sjåfør, Henrik Hebo, som tilbrakte mye tid tett innpå Lie, og som beskrev ham som «en hard og brutal type som ikke tok hensyn til andres behov». Ifølge Hebo røkte Lie to pakker sigaretter pr dag og «styrket» seg på metamfetaminet Pervitin, koffeintabletter og store mengder alkohol. Men Lie var også omgjengelig og underholdende, for eksempel når han fortalte om sine opplevelser blant annet med Trotskij. Lie respekterte at Hebo ikke ville melde seg inn i NS, og snakket ellers aldri politikk med sin sjåfør.
Som kompanisjef ved Leningradfronten fulgte han opp sine underordnede langt tettere, han skal ha kunnet navnet på alle de 90 soldatene i kompaniet, besøkte dem i feltstillingene, delte ut sigaretter og slo av en prat. Av det oppblåste, røde ansikt forsto soldatene at han drakk ganske mye; i bunkeren skal han ha hatt en spritfylt glassballong.
Lie omtalte oppholdet ved Leningradsfronten som «en frisk og morsom tid», men han kom tilbake ganske redusert: kjederøykende, nervøs og overspent – hendene skalv, han så herjet ut og håret grånet fort.
Tysklands- og krigsfiksert
Lie ble tidlig militær- og uniformfiksert, allerede i fireårsalderen hadde han utviklet en altoppslukende interesse for krig, noe som blant annet kom fram etter et møte med franske soldater på øvelse. I barndommen og oppveksten likte han å spille beleiringsspill, og Den russisk-japanske krig forsterket i stor grad fascinasjonen for militærlivet. Han var preget av både faren og andre voksnes, særlig onkelen Nils Kjærs, sterke følelser for Tyskland, og utviklet tidlig en sterk identifikasjon med Tyskland. Jonas Lie hadde en oppfatning om at den prøyssiske militærtradisjonen var det tyske samfunnets lim, og at det eneste verdifulle var soldatenes kameratskap.
Krigen herder
Lie hadde en oppfatning om at det var avgjørende at soldatene ble krigsherdet; også i forfatterskapet finner man klare trekk av menneskeforakt og oppfatninger om nødvendigheten av å drepe andre – om ikke annet for å vise at man er en mann. Ringeakten for menneskelivet vises tydelig gjennom alle dødsdommene han utstedte og sto ansvarlig for gjennom Politiets særdomstol. Han kunne henrette folk for ganske bagatellmessige «forbrytelser» og sørget for at det ikke ble gitt benådning. Ofte var han selv til stede under henrettelsene og viste seg nådeløs overfor den menneskelige lidelsen han utsatte andre for.
Antisemittisme
Jonas Lie var påvirket av onkelen Nils Kjærs sterke antisemittisme, og avslører i forfatterskapet og i andre skrifter klare antisemittiske oppfatninger, men ikke så mye mer enn hva som var vanlig i hans samtid. Selv om han sluttet seg til den germanske tenkningen med dens motstand mot jøder, katolikker og storkapital, var Lie sterkere nasjonalt orientert enn den tverrnasjonale raseorienteringen som kjennertegner pangermanismen.
Etter å ha vært vitne til einsatzgruppens aksjoner i Ukraina synes han å ha sluttet seg til teoriene om at jødebolsjevismen var sivilisasjonens største trussel, og kom hjem som en mer overbevist antisemitt enn før. Krigsromantikken og den manglende respekten for menneskelivets verdi kan ha medvirket til at han ikke la så mye vekt på de jødedrapene han må ha observert, i det minste mens han var i Ukraina, og under Odessamassakren høsten 1941.
Mot slutten av krigen rettet Lies rasisme seg dessuten mot samer, sigøynere og tatere, men det lyktes ikke ham eller andre NS-folk å få Himmlers støtte til å utføre skarpe aksjoner rettet mot disse folkegruppene.
Kvinnesyn
I unge år, spesielt i de tidligere årene i politiet og i rollen som forfatter, kunne Lie opptre som posør og kvinnebedårer; når arbeidsdagen var over foretok han et hamskifte og ble en bohem på byen. Uniformsfikseringen og krigsromantikken, romantiseringen av fasthet, vilje og handlekraft, gjør at han i ettertid kan framstå som en «machomann», men rollene han tildeler kvinner i sitt forfatterskap, særlig agenten Barberini i novellene i A-magasinet, viser at han ikke var en mannssjåvinist. Det er interessant at han opponerte mot de tyske nasjonalsosialistenes kvinnesyn, som reduserte kvinners rolle til å avle fram raserene barn. Lies mer nyanserte kvinnesyn kan han kanskje takke grandtanten Ragna Nielsen for, hun som drev skolen han gikk på.
Han var gift tre ganger. De to første ekteskapene var ganske kortvarige, Da han døde, var han gift med sangerinnen Gunvor Evju Lie.
Vegeta
Vegeta (ベジータ Bejīta) er en fiktiv antagonist og Superskurk i Akira Toriyamas kjente manga- og anime-serie Dragon Ball. Han er prins av den nesten utryddede Saiyaner-rasen, erkerival til Son Gokū og en mektig kriger.
Navnet er en parodi på det engelske ordet for grønnsak, vegetable (på japansk ベジタブル bejitaburu).
Utseende
Vegetas kroppsbygning når han fremstår i Dragon Ball er kort og kantet, stående 1,60 meter over bakken i motsetning til Goku (1,75 meter). Håret står fast oppover og det blir mer piggete etter hvert som han går oppover Super-Saiyaner-stadiene. Vegeta blir sett i mange klesdrakter i løpet av serien, men han blir oftest sett i tradisjonell mørkeblå Saiyaner-rustning, som han også ofte bruker som hverdagsklær. Han er vanligst sett med hvite hansker og hvite lettvekts støvler.
Vegetas hårfarge er som oftest sagt å være svart, selv om hårskyggen har forandret seg i løpet av animéen. Dette er blitt akseptert ettersom det blir fortalt at alle fullblodige Saiyanere har svart hår senere i serien. I hans første fremtreden i Dragon Ball Z, mot slutten av episode seks, er håret hans likevel klart mørkt sort-brun. Når han først kommer til jorden noen episoder senere er håret svart, og blir slik for resten av hele serien (det blir gult når han transformeres til Super-Saiyaner, bortsett fra Super-Saiyaner fire). Vegetas hår (som alle andre fullblods-Saiyanere) vokser aldri etter fødselen. I perioden mellom Dragon Ball Z og Dragon Ball GT bestemmer han seg for å kutte det spisse håret sitt. Han får til og med en bart, som han senere barberer vekk.
Vegetas vanlige hudfarge er medium skygge av solbrunt, eller mer karamel som farge. Som en fullblods-Saiyaner hadde Vegeta en gang en apelignede hale som ble snurret rundt hoften som et belte. Under sin første kamp mot Gokū og vennene hans brukte Yajirobē sverdet sitt til å kutte den av.
Originalt skulle Vegeta være liten og kantete, i motsetning til Gokūs slanke og høye figur, men i slutten av Dragon Ball Z får han et slankere utseende som Gokū i stedet for sin gamle versjon, selv om håret forkortes. I mangaen har han samme høyde som da han først fremsto.
Saiyanerprinsens personlighet
Som prinsen av den ødelagte planeten Vegeta er han ofte sett på som arrogant, som gjør ære og styrke til de viktigste tingene for ham. Typisk blir han fremstilt som en arrogant prins som fast klamrer seg til sin Saiyaner-avstamning. På grunn av hans onde hensikter før han slo seg sammen med Z-krigerne blir han sett på som kald-hjertet og sadistisk, og det gjør ham til den karakteren som er enklest å skille fra de andre. Mange av hans tidligste eksempler på hensiksløs heroisme var på grunn av arroganse, kamplyst eller hans ønske etter å bevise at han er bedre enn Gokū. For å gjøre det sistnevnte måtte Vegeta ofte kjempe mot fiender som ble ansett som Gokūs rivaler like mye som sine. Under Freeza-sagaen flyktet han fra kampen, men hans sterke sans for persolig ære fikk ham tilbake. Han er karakteristisk smart og kynisk. Til tross for dette er Vegetas personlighet en av dem som har gennomgått de mest drastiske forandringene. Mot slutten av Dragon Ball er Vegeta stolt over å kalle jorden sitt hjem og fornøyd med familien han har laget med sin menneskelige kone Bulma. Hans følelser for at Gokū alltid er et skritt foran ham forandres også. Først er holdningen ignorering, så bitter rivalisering, men til slutt ærefull respekt. Men til tross for ignoreringen og rivaliseringen, fortsetter han å følge Gokūs råd om å trene fast og hardt for å bli sterkere. Vegeta er en veldig taktisk kriger, men altfor ofte blir han blindet av raseri og arroganse, sistnevnte er spesielt når han er foran en motstander.
Før Dragon Ball
Vegeta blir sett i sin barndom i Dragon Ball Zs første TV-spesial, ''En siste, ensom kamp! Z-Kriger Son Gokūs far utfordrer Freeza!!''. Vegeta knuste lett fem til seks Saibaimenn, som viser hans enorme evner i en ung alder, ettersom han var sønn av Saiyanernes konge (som også heter Vegeta). Selv om han var kongelig ble han og faren hans kontrollert av en planetarisk overherre, Freeza. Men Freezea, i frykt for et forestående opprør, dreper Kong Vegeta, alle Saiyanere bortsett fra fire (tre Saiyanere til ble lagt til i filmene: Tullece, Paragus og Broli) og ødelegger planeten Vegeta. Han beholder Vegeta, Nappa og Radits, Gokūs eldre bror, som tjenere. Freeza brukte dem mest til å ødelegge planeter og spre frykt, på omtrent samme måte som han hadde brukt Saiyanerrasen. Samtidig, ukjent for Freeza, ble Gokū sent til jorden for å utrydde menneskene og forberede planeten for salg. Siden Vegeta er sønn av Kong Vegeta ser han stolt på seg selv som Prinsen av alle saija-jiner.
Saiyaner-sagaen til Freeza-sagaen
Vegeta blir introdusert i Dragon Ball som den svikefulle, 29-årige leiesoldaten til Freeza. Men Vegetas egentlige hensikter for å komme til jorden er for å ønske seg udødelighet, så hen til slutt kan beseire Freeza og herske over galaksen. Når Vegeta og Nappa kommer til jorden blir de konfrontert av Z-krigerne. Vegeta lar Nappa kjempe alene, og Nappa har ingen problemer med å drepe mesteparten av dem. Til slutt kommer Gokū og redder de gjenværende Z-krigerne, så kjemper han med Nappa. Nappa blir lett beseiret og Vegeta, rasende over at Nappa tapte for en laverestående Saiyaner, dreper Nappa. Så begynner kampen mot Gokū.
Først klarte Vegeta lett å overvelme Gokū. Etter en kamp hvor Vegeta blir slått tilbake av Gokūs Firedoble Kaiō-ken forvandler Vegeta seg til en kjempeape og knuser Gokū totalt. Men Vegeta klarer såvidt å flykte etter at halen ble kuttet av Yajirobēs sverd, truffet av en Genki Dama og knust av Gohan i kjempeape-form. Selv da sier Gokū at Kuririn ikke må drepe Vegeta. Vegeta drar til Nameck, men først til en av planetene kontrollert av Freeza for å komme seg. Med sin ekstreme arroganse klarte han ikke å forstå hvordan han kunne bli beseiret av så svake motstandere. Likevel burde det bli merket at Gokū var ute av stand til å gå lenge før Vegeta, så de fleste anser Vegeta som vinneren av deres første «duell», og at han ble beseiret av Kuririn, Gohan og Yajirobē etter kampen mot Gokū. Men Vegeta følte han tapte som en humanoid og klarte bare å slå ham da han var kjempeape og desperat etter å drepe ham, en fordel Gokū ikke hadde.
Etter å ha kommet seg drar Vegeta til planeten Nameck for å ønske med de nameckianske dragekulene og finner ut at Freeza allerede leter etter dragekulene også. Vegeta dreper Kewi, beseirer Freezas øverste tjenere Zarbon og Dodoria og konfronterer Gohan og Kuririn, som også var kommet til Nameck for å ønske tilbake de døde vennene. Snart blir dragekulene stjålet av Ginyū Tokusentai, Freezas elitesoldater, som kjempet mot Vegeta, Kuririn og Gohan etter at de tre slo seg sammen for å beseire dem. Vegeta klarte å drepe Ghurd, men ble til slutt slått av Reacoom. Etter en del slåssing kommer Gokū fra jorden for å hjelpe etter å ha fått helbredet skadene fra kampen mot Vegeta.
Men etter at Gokū beseirer Reacoom og Burtta hopper Vegeta og knekker nakken på Burtta og gir Reacoom dødsstøtet med en kiladning. Gokū blir sint, og mener de fortjente den nåden Vegeta fikk. Under kampen mot kaptein Ginyū viser Vegeta samme holdning mot Jheese som han hadde vist Reacoom, Burtta og Ghurd, og sprenger ham i biter.
Etter at Ginyū var slått var Gokū hardt skadd, men Vegeta bestemte seg for å hjelpe han å komme seg, så Gokū kunne hjelpe til i kampen mot Freeza. Freeza dukket opp for å stoppe Gohan og Kuririn i å ønske med dragekulene, noe Vegeta ikke hadde noen anelse om. Vegeta og de andre kjempet, men Freeza bare lekte med dem. Freeza bestemte seg for å torturere Vegeta for å vise ham at han ikke var Super-Saiyaneren han trodde han var.
Freeza dominerte fullstendig i kampen mot Vegeta, men Gokū ble frisk og kom for å redde ham. Med tårer i øynene forteller Vegeta Gokū hva som egentlig skjedde med planeten Vegeta, hva Freeza er ansvarlig for, han gjør til og med narr av Freeza ettersom han tror Gokū kan slå tyrannen. Freeza dreper da Vegeta med en stråle fra fingeren inn i hjertet til Vegeta. Han ble senere vekket til livet og transportert til jorden med alle andre av Freezas ofre. Han begynte å trene i håp om å bli sterkere enn Gokū, som ble Super-saiyaner under kampen mot Freeza (som Gokū vant).
Cell-sagaen
Rett etter hendelsene med Freeza leter Vegeta over hele galaksen på jakt etter Gokū. Ute av stand til å finne ham drar Vegeta skuffet tilbake til jorden. Etter et tilbud fra Bulma om et sted å bo bor han nå hos henne og familien hennes i Capsule Corporation På dette tidspunktet har han fått nye klær, blant annet en rosa skjorte. Men så kommer problemene. Vegeta skjønner at Gokū ikke drepte Freeza på Nameck, og Freeza kommer med faren sin, Kong Kold, til jorden for å øddelegge den. En mystisk Super-saiyaner dukker opp og gjør kort prosess av Freeza og Cold. Etter tre timer ankommer Gokū endelig jorden og den unge Super-saiyaneren forteller dem at han er fra fremtiden, og at to diabolske Jinzōningen vil komme om tre år og drepe alle Z-krigerne. Etter en oppvisning av de to Super-saiyanernes styrke erklærer Vegeta at han skal bli en selv, drepe de to Jinzōningen og beseire Gokū.
Tre år går, og Vegeta får en sønn, Trunks, med Bulma. I løpet av disse årene blir Vegeta det han alltid har drømt om- en Super-saiyaner. Jinzōningen kommer akkurat som den mystiske Super-saiyaneren hadde spådd. Etter at Gokū mislykkes i forsøket på å beseire Jinzōningen Nummer 19 på grunn av en hjertesykdom kommer Vegeta og ødelegger Nummer 19, og tar opp kampen med Nummer 20 (som egentlig er dr. Gero, som laget Jinzōningen). Mens dette skjer kommer Super-saiyaneren fra tre år tidligere. Etter at Vegeta hører Piccolo kalle den unge gutten «Trunks» skjønner han at den unge Super-saiyaneren er hans egen sønn, fra fremtiden. Det blir også kjent at de Jinzōningen som Vegeta har kjempet mot ikke er de samme som Trunks kjenner. Gero stikker av til skjulestedet sitt og slipper løs de to Jinzōningen som Trunks kjenner: (Nummer 17 og Nummer 18), som dreper Gero og slipper løs Nummer 16. Vegeta blir hardt såret av Nummer 18, og etter å ha blitt utklasset enda en gang erklærer han at han vil passere en Super-saiyaners grense. Han blir med Trunks til Åndens og Tidens Rom (der et år bare er et døgn utenfor). I mellomtiden har en mystisk Jinzōningen ved navn Cell begynt en jakt på Nummer 17 og Nummer 18 for å bli perfekt og utrolig mektig. Han lykkes i å absorbere Nummer 17.
Vegeta og Trunks kommer ut av Åndens og Tidens Rom for å ta opp kampen med Cell. Etter at Vegeta forvandlet seg til den såkalte «Super-Vegeta» dominerte han kampen lett. Han får til og med den onde Jinzōningen til å be på sine knær for å få Vegeta til å la han absorbere Nummer 18, slik at kampen blir mer interessant. Tåpelig nok lar Vegeta han gjøre det, og etter at Cell har absorbert Nummer 18 finner han seg fullstendig utklasset atter en gang. Trunks kommer for å redde sin far, og da viser Trunks sin sanne styrke, som til og med er større enn Vegetas. Det viser seg da at Trunks styrke har begrensninger, ettersom det ofrer fart for rå styrke, noe Vegeta hadde forstått, i motsetning til Trunks. Vegeta går inn i Åndens og Tidens Rom for andre gang, men klarer ikke å øke kreftene sine nok til å ha en sjanse mot Cell, selv etter et døgn i rommet.
Vegeta kjemper aldri ordentlig mot Cell, men han klarer å kjempe mot en Cell Junior. Etter at Gokū ofrer seg for jorden kommer Cell tilbake, og annonserer sin ankomst ved å sende en energistråle gjennom brystet til Trunks, som dreper ham. I blindt raseri går Vegeta til frontal-angrep på Cell, og sender flere ladninger ki, bare for å bli slått tilbake og han hadde blitt drept, hvis ikke Gohan hadde kastet seg foran og tatt hele skaden selv. Dette var første gang Vegeta noensinne virkelig hadde vist at han brydde seg om andre. Minutter senere sendte han sine siste krefter inn i bakhodet til Cell, akkurat lenge nok til at Gohan som Super-Saiyaner 2 klarte å mønstre alle kreftene sine til en Kamehame-ha som dreper Cell. Ofrene til Cell blir ønsket tilbake til live, og den sta Vegeta anerkjenner Trunks som en verdig kriger før Trunks drar tilbake til sin egen tid.
Majin Buu-sagaen
Under denne turneringen blir Z-krigerne varslet om en enorm ondskap, og setter ut for å bekjempe den, Vegeta blir rasende over å miste kampen sin og setter etter dem. Under konfrontasjonen med Babidi og hans demonkrigere blir Vegetas hensikter observert av Dabra, den mektigste tjeneren under Babidis kontroll. Han forlater kampen med Gohan for å informere sin mester. Babidi er istand til å manipulere og kontrollere de med ondskap i hjertene sine, og forvandle dem til demonkrigere. Han forsøker dette på Vegeta, og lykkes selv om Vegeta stritter imot, og Vegeta blir Majin Vegeta. De blir sendt tilbake til arenaen av Babidis magi, og nå er Vegeta desperat etter å kjempe mot Gokū. Vegeta begynner å drepe tilskuere for å få Gokū til å kjempe uten å holde tilbake. Men Gokū, ikke villig til å la flere uskyldige dø, ber Babidi om å la kampen være i et forlatt, øde sted.
Der blir Vegeta beordret til å drepe Kaiōshin av Babidi, men Vegeta nekter til sin «mesters» forbløffelse ettersom det skulle være umulig. Vegeta klamrer seg til sin ære etter å ha blitt en tjener og sier hans eneste mål er å beseire Gokū, og at ingen skal få lov til å forstyrre eller stoppe kampen. Under kampen slipper de løs nok energi til å slippe løs Majin Buu, hvilket bekymrer Gokū og han ber Vegeta om å utsette kampen for å bekjempe en mye større trussel. Vegeta aksepterer våpenhvilen for bare å slå Gokū bevisstløs og dra for å kjempe mot Buu alene, ettersom han vil gjengjelde at Gokū ofret seg i kampen mot Cell. Uheldighvis for Vegeta klarer han ikke å konkurrere med Buus nærmest uskadelighet, til tross for sin overhvelmende styrke. Han blir slått, hvilket tvinger ham til å begå selvmord som en siste utvei, og detonerer kroppen sin og dens ki-reserver. Etter eksplosjonen er det bare biter igjen av Buu, men bitene samler seg og blir en relativt uskadd Buu. Vegeta gjør det vel vitende om at han definitivt kommer til helvete, fordi hans kjære er viktigere enn han selv. Dette innrømmer han endelig.
Etter hvert blir Vegeta brakt tilbake til live ettersom kampen mot Buu blir økende desperat. Han fusjonerer med Gokū for å bli Vegetto, som lett dominerer over Buu til han frivillig blir absorbert for å redde vennene som er fanget inni det mystiske monsteret. Inni Buu blir Vegetto tilbake til Gokū og Vegeta. De kjemper mot Buus indre forsvar før de unnslipper og blir transportert til Kaiōshins planet. Der slåss Vegeta og Gokū til Vegeta kommer på en plan. Han holder Buu på avstand mens Gokū lager og bruker en Genki Dama. Vegeta spør Dende på Nye Nameck om å bruke de nameckianske dragekulene til å ønske tilbake jordens innbyggere, slik at Gokūs Genki Dama blir mye mektigere. Dende spør Porunga om å få ønske tilbake alle ikke-onde, og til Gokū og Vegetas overraskelse blir Vegeta levende igjen. Buu blir slått og Vegeta avslutter endelig sin bitre rivalisering med Gokū, og ble venn med Gokū og en «snill fyr» i prosessen.
Mange år senere, etter at Vegeta og Bulma har fått en datter ved navn Bra, gjenforenes heltene i enda en kampsport-turnering hvor Vegeta forbeder seg på å slåss mot Gokū. Men Gokū derimot drar for å trene opp en ny mektig kriger, Uub, mens Vegeta og Z-krigerne ser på.
I den nye versjonen av den siste boka sverger Vegeta nok en gang å bli sterkere enn Gokū, og å møte ham i kamp nok en gang.
Baby-sagaen
I denne sagaen kommer Baby, en kunstig tsufruianer, til jorda. Disse folkene var en rase som pleide å leve på saiyanernes hjemplanet før de ble utryddet av den sterkere rasen. Baby tok kontroll over folk, inkludert Gohan og Goten, for å finne Vegeta. Vegeta sloss mot både Gohan og Goten, og slo dem, men Baby gikk inn i kroppen hans gjennom flere sår og kutt og tok fullstendig kontroll over han. Baby fortsetter å kontrollere han i resten av sagaen til Baby frivillig forlater Vegetas kropp da han ble slått av Gokū i Super-Saiyaner 4-form.
Super-Nummer 17-sagaen
Etter at Gokū blir fanget i helvete og tvunget til å slåss mot Freeza og Cell, hevder Vegeta at han er jordens beskytter mens Gokū er borte og er bestemt om å vinne kampen mot Super-Nummer 17 (en fusjon av Jinzōningen Nummer 17 fra den nåværende tidslinjen og samme person fra Trunks' alternative tidslinje, skapt i helvete). Han lader seg opp til Super-Saiyaner 2 og bruker til og med sitt Final Shine Attack, som viser seg å være bortkastet, ettersom Super-Nummer 17 absorberer angrepet. Men så kommer Gokū tilbake og med litt hjelp fra Nummer 18 ødelegger han Super-Nummer 17 med sitt Ryūken-angrep.
Teknikker
Etter at Nappa har blitt beseiret av Gokū, kaster Vegeta ham opp i luften og tilintetgjør ham med denne kraftige, øyeblikkelige ki-ladningen.
Da det virker som om Vegeta er i ferd med å tape kampen mot Gokū, bestemmer han seg for å utslette hele jorden med den kraftigste ki-strålen han er i stand til å sende ut. Gokū, med en tredobbel Kaiōken-ladning, klarer å sende ut en Kamehame-ha som stopper angrepet og sender det tilbake til Vegeta, som blir truffet av både sitt eget og Gokūs angrep. Strålens navn er et ordspill på det engelske ordet for hvitløk, garlic (på japansk ガーリック gārikku)
Vegeta, som de fleste andre i serien i stand til å manipulere ki, er i stand til å sende ut en mengde små ki-kuler raskt etter hverandre, og gjør dette blant annet under kampene mot Gokū og Cell.
En variant av Gyalic-hō som utføres med en hånd. I sin andre kamp mot Zarbon, slår Vegeta knyttneven sin inn i magen hans, åpner hånda og fyrer av en stråle som borer seg gjennom Zarbons overkropp og sender ham opp i luften, før han lander i en sjø i nærheten.
For å forvandle seg til en kjempeape må en saiyaners øyne bli truffet av en viss mengde Bruits-stråler, noe som kun oppstår når lys reflekteres fra en fullmåne. Vegeta, og en mindretall andre saiyanere, er også i stand til å sende ut en ki-kule som sender ut samme mengde stråler, hvilket gjør ham i stand til å forvandle seg også når det ikke er en fullmåne til stede.
Vegeta er i stand til å sende ut en rask sjokkbølge kraftig nok til å totalutslette svakere motstandere uten mye anstrengelse. Under kampen mot sin tidligere rival Kewi, avslutter Vegeta kampen med en slik, før han kommer med kommentaren som ofte blir knyttet til angrepet: "汚い花火だ (kitanai hanabi da)" – "skittent fyrverkeri". I enkelte videospill blir angrepet kalt Final Impact (ファイナルインパクト Fainaruinpakuto).
Kuririn utviklet opprinnelig dette angrepet før kampen mot saiyanerne. Han prøver å bruke dette for å kutte av Vegetas hale etter at vegeta har forvandlet seg til en kjempeape, da dette vil stoppe forvandlingen, men Vegeta unngår angrepet. Yajirobē klarer kort etter å kutte av halen med et raskt sverdkutt. Når Gohan kort etter også forvandler seg til en kjempeape, kopierer Vegeta Kuririns angrep og bruker dette til å kutte av Gohans hale. Angrepet treffer, men Goha, som hoppet mot Vegeta da halen hans ble kuttet av, lander på Vegeta og knuser ham før han forvandles tilbake.
Etter at Nummer 19 ble ødelagt, forstår Nummer 20 at han har undervurdert Z-krigerne, og flykter i retning laboratoriet for å aktivere Nummer 17 og Nummer 18. Vegeta forfølger ham, og sender en kjempemessig kiladning mot fjellområdet skurken skjuler seg, men Nummer 20 kaster seg foran angrepet og bruker energisugerne i handene sine for å absorbere landingen. I videospillet Dragon Ball Z Sparking NEO kalles angrepet Maximum Flasher (マキシマムフラッシャー Makishimamufurasshā)
Etter at Vegeta har latt Cell fullføre forvandlingen sin og nå sin komplette form, så han kan få kjempe mot en motstander sterkere enn noen han har møtt hittil, utfordrer han Cell til å ta et angrep uten å prøve å unngå det. Cell går med på det, og Vegeta samler all sin ki i en enkelt stråle han fyrer av mot Cell. Strålen river et digert hull i Cell, og tar med seg den høyre armen hans, men Cell bruker Piccolos regenereringsevne til å helbrede skaden uten problemer.
Under kampen mot Majin Buu bruker Vegeta sitt alle kraftigste ki-strålerangrep. Det sprenger et stort hull i Buu, men da Buu har evnen til å regenerere skader uten problemer, ender det opp med å være nytteløst mot demonen. I enkelte videospill har angrepet blitt kalt Atomic Blast (アトミックブラスト Atomikkuburasuto) eller Big Bang Flash (ビッグバンフラッシュ biggubanfurasshu)
Da Vegeta var delvis skyld i at Majin Buu vendte tilbake, bestemmer han seg for å stoppe demonen med et angrep som sender ut absolutt all ki han har mot motstanderen etter at alle andre forsøk har vist seg nytteløse. Angrepet tar livet av Vegeta, men de små klumpene som ble igjen av Buu forvandler seg kort etter til mindre versjoner av demonen, som samler seg og gjenskaper Buu igjen. I enkelte videospill kalles angrepet for Vegeta Final Blast Bomb (ベジータファイナルブラストボム Bejītafainaruburasutobomu)
I videospillet Dragon Ball Z Shin Budokai, overlever Janenba kampen mot Gogeta, og angriper igjen etter at Gogeta-fusjonen er over. Gokū sender en Kamehame-ha mot Hanenba, og Vegeta ser ingen annen løsning enn å sende en slik stråle mot monsteret selv, uansett hvor lite han liker det. Etter at dobbelangrepet dreper Janenba, innrømmer Gokū at Vegetas Kamehame-ha var nesten på samme nivå som hans egen, selv om Vegeta aldri har brukt teknikken før.
Kong Vegeta
Kong Vegeta (ベジータ王 Bejīta-Ō) er Vegetas far, og Saiyanernes siste konge. I mangaen nevnes han av Freeza, som i et forsøk på å skremme Vegeta forteller at han ikke engang trengte forvandle seg for å drepe kongen. Vegeta svarer at han var sterkere enn kongen da han ble født. For å trekke ut tiden i animen får vi se et tilbakeblikk til Kong Vegetas siste timer, hvor det vises hvordan han hadde fått nok av Freezas styre, og ledet en liten gruppe elitesoldater for å ta livet av herskeren. Gruppen snek seg ombord på Freezas romskip, som gikk i bane rundt planeten Vegeta, samtidig som Bardock angrep Freezas romskip fra utsiden, og banet seg vei til Freezas kontrollrom, hvor kongen utfordret ham til kamp. Freeza drepte hele gruppen uten vanskeligheter, før han klatret opp på taket for å angripe Bardock.
Kong Vegeta er svært lik sønnen av utseende, men er betydelig høyere, har brunt hår, og fullskjegg.
Planeten Vegeta
Planeten Vegeta (惑星ベジータ Wakusei Bejīta) var Saiyanernes hjemplanet frem til den ble sprengt i stykker av Freeza, som fryktet Saiyanernes krefter. De tre overlevende saiyanerne Freeza tok til seg; Vegeta, Nappa og Radits ble fortalt at planeten ble ødelagt av en enorm meteor, noe Radits forteller videre til Gokū da de to møtes, men Vegeta får senere vite sannheten av Dodoria, som tilbyr seg å avsløre dette i bytte mot å få leve. Den rasende Vegeta dreper ham likevel. Etter at Vegeta blir skutt av Freeza, forteller han Gokū sannheten med sine sine krefter, og ber Gokū drepe Freeza med sine saiyaner-hender. For å trekke ut tid i Dragon Ball Z-animen forteller Kaiō Gokū om planeten Vegetas historie mens Gokū trener under ham. Her blir det lagt til at planeten opprinnelig het Plant (惑星プラント Wakusei Puranto), og var bebodd av det krigerske, men uutviklede saiyanerfolket, og de teknologisk avanserte, men fysisk svake tsufruianerne, frem til saiyanerne gikk til krig mot tsufruianerne og utryddet hele rasen, og døpte planeten om til "Vegeta". Bevæpnet med tsufruianernes teknologi begynte saiyanerne en fremtid som planetforhandlere, hvor de utryddet innbyggerne på andre planeter og solgte den videre. Da denne episoden ble skrevet før både Freeza og hans tilkobling til saiyanerne ble introdusert i serien, ble det også nevnt at Vegetas gud sendte en meteor som ødela planeten da han hadde fått nok av saiyanernes grusomheter, men da denne delen av historien kolliderer direkte med senere deler av serien, ble dette aldri nevnt igjen senere, og ignorert fullstendig da Dodorias forklaring ble publisert i mangaen.
Llista de personatges de Bola de Drac
Yehudi Menuhin
Yehudi Menuhin, baron Menuhin av Stoke d'Abernon (født 22. april 1916 i New York City i New York, død 12. mars 1999 i Berlin) var en av de største fiolinvirtuoser i det tyvende århundre.
Bakgrunn
Yehudi Menuhin ble født i New York av jødiske foreldre som stammet fra Gomel i Hviterussland, og vokste opp i San Francisco.
Karriere
Han gav sin første solokonsert i 1925, og flere fulgte i 1926 i New York. I 1927 dro han til Paris og opptrådte på flere europeiske scener. Menuhin fikk sitt gjennombrudd som 13-åring om aftenen den 12. april 1929 med Konzert der Drei B (Bachs fiolinkonsert i E-dur, Brahms fiolinkonsert, Beethovens fiolinkonsert) med Berliner Philharmoniker i Berlin-filharmonien. Etter stående applaus, var salen i flere minutter stum av beundring. Albert Einstein, som satt i salen, sa at jetzt weiß ich, dass es einen Gott im Himmel gibt (nå vet jeg at det finnes en Gud i himmelen).
Karrieren som konsertfiolinist førte Menuhin over hele verden. I 1963 grunnla han en egen fiolinskole i London, siden han var misfornøyd med fiolinundervisningen i Storbritannia. Han var dessuten virksom som dirigent (fra 1982 som sjefdirigent for Royal Philharmonic Orchestra).
Yehudi Menuhin hadde også et stort sosialt engasjement, og tok i 1977 initiativ til konsertrekken Live Music Now i England, for å gi konserter for mennesker som ikke hadde mulighet til å komme på konserter (sykehus, aldershjem, invalidehjem, fengsler)
I 1999 grunnla han Yehudi Menuhin-stiftelsen i Tyskland, til fremme av barns kreativitet. Stiftelsens arbeide er særlig rettet mot økonomisk svake grupper. Et av dens viktigste programmer er MUS-E, et kunstnerisk program for skoler.
Menuhin huskes også for sitt engasjement for forsoning mellom folkene.
I 1985 ble han britisk statsborger, og ble opphøyet i adelstanden samme år.
Han var gift i annet ekteskap med primaballerinaen Diana Gould.
Julia Margaret Cameron
Julia Margaret Cameron (født 11. juni 1815, død 26. januar 1879) var en britisk fotograf.
Hun var født i Calcutta, India. Hun tok utdannelse i Frankrike, og flyttet senere til Isle of Wight med mann og barn.
Cameron er kjent for sine portrettfotografier, blant annet fotograferte hun mange av datidens kjente personer (som Charles Darwin). Selv om Cameron ikke var noen ukonvensjonell fotograf, fulgte hun likevel sine egne normer når hun fotograferte. Stilen hennes var preget av nærbilder av modellene, og fotografiene hennes var ofte softe og litt uskarpe.
Cameron tok også illustrasjonsfotografier av historiske scener og litterære illustrasjoner. Hun pleide også å lage store tablåer som simulerte allegoriske malerier.
Domenico de Simone
Domenico de Simone (født 29. november 1768 i Benevento i Italia, død 9. november 1837 i Roma) var en av den katolske kirkes kardinaler. Han var tilknyttet Den romerske kurie.
Han ble kreert til kardinal i mars 1830 av pave Pius VIII.
Han deltok ved konklavet 1830–1831 som valgte pave Gregor XVI.
Raffaele Mazio
Raffaele Mazio (født 24. oktober 1765 i Roma i Italia, død 4. februar 1832 i Roma) var en av den katolske kirkes kardinaler. Han var tilknyttet det pavelige diplomati og Den romerske kurie.
Han ble kreert til kardinal i mars 1830 av pave Pius VIII.
Han deltok ved konklavet 1830–1831 som valgte pave Gregor XVI.
Metal for Muthas
Metal for Muthas var tittelen på en serie samlealbum av band under New Wave of British Heavy Metal (NWOBHM). Det første volumet fikk mye oppmerksomhet og bidro til at NWOBHM tok av kommersielt. Flere av bandene som var representert oppnådde renommé som betydningsfulle for kulturfenomenet, og albumet har sånn blitt en referanse for epoken. Utgivelsen ble fulgt opp av et nytt volum i samme format, deretter av en EP med tittelen Muthas Pride. Alle disse tre utgivelsene kom i 1980, mens det i 1992 kom en utgivelse med tittelen Metal For Muthas '92 kun på det japanske markedet. Sistnevnte inneholdt også nye, engelske band. NWOBHM var imidlertid forlengst forbi.
Dj Shadow
Josh Davis, med artisnavnet DJ Shadow, (født 1. januar 1972 i California) er en hiphop-DJ, vinylperkusjonist produsent og låtskriver. Han er kjent for sitt bidrag til utviklingen av instrumental hiphop på 1990-tallet og fusjonering med (prog)rock og elektronika/tekno, også kalt trip hop.
Biografi
Davis vokste opp i Hayward California. Han ble tidlig tiltrukket hiphop laget av DJ-er ved hjelp av turntables og samplemaskiner. Allerede på High School lagde han sine egne samples og sanger ved hjelp av en enkel samplingsmaskin. Nyskapende musikk til tross, det var først når han flytta til NorCal det ble utgivelse av hans musikk. Etter en tid på Universitetet opprettet han sitt eget plateselskap. Han ga deretter ut sine gamle sanger (Reconstruccted from the ground up) igjennom skoleradioen. Han gav ut sin 17 minutt lange hiphop-symfoni med navn "Entropy" i 1993 med hiphop-kollektivet og plate-labelen Soulside (senere Quannum). Sangene hans spredde seg rundt blant en rekke DJ-er i hiphop-undergrunnen og vakte til slutt oppsikt hos plateselskapet Mo' Wax. Noe som til sist skulle resultere i hans debutplate Endtroucing.... Plata ble svært godt mottatt av kritikere i Storbritannia og Amerika. Plata er i guiness world records for første full sampla album. Etter suksessen med det første albumet gav han ut sine tidligere singler tidlig i 1998 på albumet Preemptive Strike.
KUN
KUN kan vise til:
Riven
Riven er et videospill utviklet av Cyan Worlds og utgitt av Brøderbund til PC i 1997. Spillet er oppfølgeren til Myst.
Handling
Spillet starter med at Atrus ber spilleren å redde hans kjæreste Cathrine fra å bli fanget i verdenen Age of Riven. Snart finner spilleren ut at hun er blitt kidnappet av Gehn, som er Atrus' far.
Albania under EM i svømmesport 2018
Albania deltok under EM i svømmesport 2018 i Glasgow i Storbritannia fra 3. til 12. august 2018.
Paradinocephalus
Paradinocephalus er en slekt av biller som tilhører den artsrike underfamilien Lamiinae i familien trebukker (Cerambycidae). Slekten omfatter bare én kjent art.
Levevis
Som de fleste andre trebukker borer larvene i ved.
Utbredelse
Slekten er utbredt i Kamerun.
Filadelfiaforlaget
Filadelfiaforlaget AS var konsernnavnet for selskapet Korsets Seier Publikasjoner AS frem til 2022, og var et av den norske pinsebevegelsens fellestiltak.
Historie
Filadelfiaforlaget AS ble etablert av pinsebevegelsen som et bokforlag. Foruten bøker utga forlaget ukeavisen Korsets Seier.
Sang og musikk ble fra begynnelsen utgitt på plateselskapet Klango. Den første plateinnspillingen var med Kjell og Odd, og foregikk fra scenen i Filadelfia Oslo.
Filadelfiaforlaget og Klango fusjonerte og skiftet navn til REX forlag AS, og ble både bokforlag og plateselskap. Pinsebevegelsens tidsskrifter og årbøker blir utgitt av KS Publikasjoner AS.
Korsets Seier
Korsets Seier er en førende frikirkelig ukeavis og pinsebevegelsens hovedorgan i Norge. Tidsskriftet utgis som en ukentlig avis med 52 nummer hvert år og har oppdaterte nyheter på sin nettside.
Lederskap
Lederskap er et blad som ønsker å bidra til kompetanseheving for ledere i kirker, menigheter og organisasjonsliv. Bladet har artikler om ledelse og praktiske råd til ledere. Bladet skal være et verktøy som ivaretar behovet for god undervisning, ny kunnskap og praktiske ledelsesredskaper.
Liste over byer i Delaware
Folketallet fra 2010 er basert på en folketelling, og tallene fra 2013 er estimater basert på denne folketellingen.
Sist oppdatert i august 2014
Oscar Hagem
Oscar Christian Hagem (født 12. september 1885, død 26. januar 1982) var en prisbelønt norsk botaniker.
Han var cand.real. i 1909 på et arbeide om jordboende muggsopper, studerte plantefysiologi og genetikk i Wien og Munster (som han utga bok om i 1912), før han i 1911 ansatt som stipendiat ved Bergens Museum. Der satte han genetikk på programmet. Han underviste i anatomi og plantefysiologi, og der var fra 1913 eget botanisk laboratorium. Praktiske prosjekter ble det også, spesielt om hvordan skogene skulle gjenreises på Vestlandet, herunder frøsetting og proveniens (hvorvidt frøet genetisk passer til det sted det er tenkt å vokse). Hagem stod bak etableringen av Vestlandets forstlige forsøksstasjon (VFF) i 1916, som var landets første i sitt slag. Det ble etablert i samarbeid med Skogselskapet i Rogaland og Bergen og Hordalands Skogselskap, og Christian Michelsen satt i styret. Bestyrelsen ble etterfulgt i 1928 av Anton Smitt som i 1916 blant annet hadde vært i Amerika og hentet frø for utplanting på Vestlandet.
Hagem ble dr.philos. 1917 og utnevnt til professor i alminnelig botanikk 1920 (senere presisert til systematisk botanikk), samtidig som botanisk laboratorium ble egen avdeling. Hagem fortsatte dog sitt virke mye sammen med Torbjørn Gaarder som hadde startet samtidig med Hagem (1912), og ble professor i 1931. Når det gjelder prinsippene bak skogplantingsarbeidet på Vestlandet stod Hagem i faglig disputt med Henrik Printz ved Norges landbrukshøgskole, som i 1933 mente fuktigere klima hadde fortrengt gran og furu. I 1936 etablerte de da også en ny forskningsstasjon i Os, med Gunnar Ålvik som Hagems assistent. Etter krigen forestod han i 1951 utbyggingen av Florida, et botanisk laboratorium. Han ga seg i 1955 for aldersgrensen, etterfulgt av Poul Larsen.
Pepe
Képler Laveran Lima Ferreira (født 26. februar 1983), best kjent som Pepe, er en brasiliansk-portugisisk fotballspiller som spiller for den portugisiske klubben FC Porto.
Pepe ble klar for Real Madrid bare ett døgn etter at Bernd Schuster ble bekreftet som ny hovedtrener i Madrid. Han kostet Real Madrid 30 millioner € og spilte for klubben fra 2007 til 2017.
Pepe blir beskrevet som «den perfekte midtstopper». Han har så å si ingen svakheter, men sliter med sinneproblemer. Han har en rekke styrker. Hans hodestyrke, fart, fysiske kapasitet og styrke samt gode tekniske register og fotballhode gjør Pepe verdt karakteristikkene. Han har derimot problemer med å styre sinnet sitt, noe som har ført til flere stygge hendelser og utvisninger.
Jim Mollison
Jim Mollison (født James Allan Mollison 19. april 1905 i Glasgow, Skottland, død 30. oktober 1959) var en britisk flypionér som satte flere rekorder i løpet av den raske utviklingen av luftfarten på 1930-tallet.
Pepe
Landslaget
Han ble tatt ut i s EM-tropp til EM i Frankrike 2016 der Portugal vant.
Jim Mollison
Tidlige år
Mollison ble tidlig bitt av luftfarstbasillen og ble opptatt i Royal Air Force (RAF) i en alder av 18 år. Han var den yngste i sitt kull, og etter gjennomført trening ble han stasjonert i Waziristan.
Pepe
Landslaget
Han ble tatt ut i s tropp til FIFA Confederations Cup 2017 i Russland.
Han ble tatt ut i s tropp til VM i fotball 2018 i Russland.
Jim Mollison
Flykarriere
I en alder av 22 år ble Mollison instruktør ved Central Flying School (CFS), og igjen satte han rekord ved å være den yngste i denne rolle. Kort tid etter ble han overført til RAFs reservestyrke, nå kunne han bruke all sin tid på sivil luftart. I 1928–29 arbeidet han som instruktør for South Australian Aero Club i Adelaide, men forlot jobben for å bli pilot i Eyre Peninsular Airways og Australian National Airways.
Pepe
Landslaget
Han ble tatt ut i s EM-tropp til EM i fotball 2021.
Jim Mollison
Flykarriere
Samtidig som han skaffet seg omdømme som en playboy, var Mollison en meget dyktig pilot, og i likhet med mange andre, satte han rekorder som gjorde ham offentlig kjent. I juli-august 1931 satte Mollison ny rekord for flyving på 19 timer fra Australia til England, og i mars 1932 satte han ny rekord for flyving fra England til Syd-Afrika på 4 dager og 17 timer.
Pepe
Landslaget
Han ble tatt ut i s tropp til VM i fotball 2022 i Qatar.
Jim Mollison
Flykarriere
[ Mollison hadde fløyet som trafikkflyver for Charles Kingsford Smiths ulykkesutsatte Australian National Airways. Under en av sine flygninger møtte han den like berømte piloten Amy Johnson, som han fridde til, bare åtte timer etter at han møtte henne, og mens de fortsatt var i luften. Johnson svarte ja, og de ble gift i juli 1932. Hun satte av sted og brøt sin manns rekord på reisen fra England til Syd-Afrika. I aviser og blant publikum ble de kalt de flyvende kjærester.]
Ekteskapet røk, de var rivaler for de samme rekorder i luften, men Mollison var tidvis nærmest alkoholiker. De ble skilt 1938 og Johnson tok tilbake sitt pikenavn.
Andre verdenskrig
Både Amy Johnson og Jim Mollison gjorde tjeneste i ATA Air Transport Auxiliary under andre verdenskrig. Johnson omkom under en ferjeflyvning i 1941. Under en flyvning, hvor Mollison fløy som andrepilot med Diana Barnato Walker, ble deres Anson fulgt og skutt ned av Luftwaffes jagerfly. Selv om flyet ble truffet, kom alle de 12 passasjerene og besetningen seg fra nedskytingen uten skader. Jims eneste bekymring nede på bakken var: «how to get a cup of tea!» o I juni 1941 fløy Mollison og besetningen fra ATA et Cunliffe-Owen fly, med registrering G-AFMB, til Fort Lamy i Tsjad. Flyet var spesialinnredet for personlig transport for General De Gaulle. Jim Mollison ble utnevnt til Member of the Order of the British Empire (MBE) for sin tjeneste i ATA.
Etter krigen
Mollison bosatte seg senere i London hvor han drev en restaurant. Han giftet seg med Maria Clasina E Kamphuis i september 1949. Hans forhold til alkoholen ble et problem, og i 1953 måtte legenemda for flygere (Civil Aviation Authority Medical Board) trekke hans pilot-lisens. Paret ble separert, men Maria kjøpte Carisbrooke Hotel i Surbiton for ham – hotellet var et kurbad. Han døde 30. oktober 1959, 54 år gammel.
979 Ilsewa
979 Ilsewa er en hovedbelteasteroide. Den ble oppdaga den 29. juni 1922 av Karl Wilhelm Reinmuth fra Landessternwarte Heidelberg-Königstuhl i Heidelberg. Den er oppkalt etter Ilse Waldorf, en bekjent av Reinmuth.
NasAir Eritrea
NasAir Eritrea, oftest omtalt kun som NasAir, er et flyselskap fra Eritrea som tilhører Nasair Group. Det har hovedkvarter i Massawa, og opererer rutefly til innenlandsdestinasjoner og til enkelte land i Midtøsten og Nord-Afrika.
Destinasjoner
Nasair flyr til følgende destinasjoner:
Leucochimona
Leucochimona er en slekt av dagsommerfugler som tilhører familien Riodinidae.
Utseende
Nokså små sommerfugler. Oversiden er perlemorsaktig hvit med tynne, brune tverrstreker. Vingenes underside er skittenhvit med brede, brune tverrstriper, en stor øyeflekk på forvingen og en mindre på bakvingen.
Levevis
Disse sommerfuglene lever i skog, særlig tropisk regnskog. Larvene lever på planter i maurefamilien (Rubiaceae).
Utbredelse
Slekten er utbredt i Mellom- og Sør-Amerika, unntatt de sørligste delen.
Hallset skole
Hallset skole er naboskole til Selsbakk ungdomsskole og Byåsen videregående skole. Skolen har skolefritidsordning med 210 barn.