cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Junker Christoffer
Han nevnes tidligst i 1354-55, og allerede i 1358 fikk han et vanskelig oppdrag av sin far, idet han ble sendt til Nyborg for å forhandle med utsendinger av opprørske jyder. Han ble inndratt i de fleste regjeringshandlinger, og kalte seg Hertug av Lolland, Daners og Slavers sanne Arving. Han fulgte med sin far for å gjenerobre Skåne, hvor han i 1362 utenfor Helsingborg ble hardt såret i kampene mot hanseatene. Neste sommer døde han etter noen ukers sykdom.
Mens faren ble gravlagt i Sorø klosterkirke, kom Christoffer til å få sin siste hvile i Roskilde domkirke, sammen med sin søster. Til gravmælet ble det et sted i Mellom-Europa bestilt et minne som forestiller en ung ridder i full rustning besatt med juveler og omkranset av Danmarks, Hallands og Lollands våpen. Christoffer selv er trolig begravet under kirkegulvet - gravmælet ble først oppstillet i 1878.
Judah Folkman
Judah Folkman (født 24. februar 1933 i Cleveland i Ohio i USA, død 14. januar 2008 i Denver) var en amerikansk medisinsk forsker og professor.
Biografi
Folkman er mest kjent for sin banebrytende forskning på tumor angiogenese, en prosess der en svulst trekker sammen blodkarene for å ernære seg selv og opprettholde sin egen eksistens. Folkmans medisinske arbeider grunnla den grenen av kreftforskningen som er kjent som anti-angiogenese terapi. I 2004 ble Folkman tildelt den spanske utmerkelsen Fyrsten av Asturias' pris for naturvitenskap og teknologi sammen med blant andre Joan Massagué, Bert Vogelstein og Robert Weinberg.
Folkman ble uteksaminert fra The Ohio State University i 1953 og han ble uteksaminert fra Harvard Medical School i 1957. Mens Folkman fremdeles var student ved Harvard Medical School, utviklet han en av de første pacemakerne i verden. Kort tid etter endt eksamen fikk Folkman en stilling ved Massachusetts General Hospital, der han etter hvert steg i gradene til sjefslege i kirurgi.
Mellom 1960 og 1962 var Folkman utstasjonert i den amerikanske marinen som løytnant, hvor han studerte veksten av blodårene ved National Naval Medical Center i Bethesda i Maryland. Under sin militærtjeneste i US Navy oppfant Folkman en implanterbar enhet for tidsbestemt frigjøring av narkotika i menneskekroppen og han donerte denne oppfinnelsen patentfritt til World Population Council. I 2000 saksøkte et farmasøytisk selskap Folkman og anklaget ham for å ha stjålet æren for å utvikle et lovende medikament som stenger av blodtilførselen til svulster. Folkman gikk til motsøksmål for å forsvare sitt rykte.
Folkman var blant annet medlem av National Academy of Sciences, Institutt for indremedisin, National Academy of Arts and Sciences og amerikanske Philosophical Society. Han var forfatter av rundt 400 artikler og mer enn 100 monografier og kapitler til flere bøker. Folkman mottok flere internasjonale priser, blant annet Canadas Gairdner Foundation International Award, Israels Wolf Foundation-pris i medisin og Tysklands Ernst Schering-pris. I 2006 ble Folkman en av syv personer oppnevnt av president George W. Bush til National Cancer Advisory Board av National Institutes of Health.
Folkman døde i Denver den 15. januar 2008 av et hjerteinfarkt. På tidspunktet for sin død var Folkman professor i cellebiologi ved Harvard Medical School og han ansatt ved Children's Hospital Boston. Folkman etterlot seg kona Paula, to døtre og et barnebarn.
Hans arbeid ved Massachusetts General Hospital, gjorde at han ble tildelt Boylston Medical Prize, Soma Weiss Award og Borden Undergraduate Award i medisin. I 1997 ble han tildelt Ernst Jung-prisen i medisin. Han ble utnevnt til æresdoktor ved Göteborgs universitet i Sverige i 2000. I 2001 ble han tildelt Benjamin Franklin-medaljen.
Steinskvett
Steinskvett (Oenanthe oenanthe) er en art i fluesnapperfamilien og regnes som en langdistansetrekkfugl. Arten inngår i slekten Oenanthe, som teller 28 arter i delgruppen Saxicolinae. Steinskvett består som fire taxa, hvorav nominatformen hekker i Norge og ssp. leucorhoa på Jan Mayen.
Silje Torp
Silje Torp (født Silje Torp Færavaag 19. oktober 1974 i Oslo) er en norsk skuespiller, forfatter, trener og mentaltrener.
Steinskvett
Biologi
Steinskvetten er utbredt i Europa, Russland, Sentral-Asia, Alaska, Canada og Grønland. Den lever i åpent og steinet terreng. I Norge fins steinskvetten over hele landet, men den er mest tallrik i fjellet. Noen få steinskvetter hekker så langt nord som på Svalbard. Steinskvetten trekker til tropisk Afrika i august-september og kommer tilbake i april-mai.
Silje Torp
Hun gikk på Statens Teaterhøgskole 1997-2000. Før det bodde hun i Italia i tre år og gikk på kunstakademi i Carrara og utdannet seg til å bli skulptør/steinhogger. Hun spilte rollen som den sterke skjoldmøyen Frøya i sesong 1, 2 og 3 av TV-serien Norsemen/Vikingane. Serien ble først vist på NRK, og senere på strømmeplattformen Netflix. Hun var fra før kjent blant annet for rollen som lensmannen Mette Hansen i Lilyhammer 2.
Steinskvett
Biologi
Fuglen er ca. 14 cm lang og 21-30 gram tung. Hannen har hvit panne og en mørk stripe over øyet. Vingene er svarte. Hannen har blågrå isse og rygg og ei svart stripe gjennom øyet. Hunnen har brungrå overside. Sangen består av melodiske kvitre- og skurelyder.
Silje Torp
De senere år har hun utdannet seg til personlig trener og mentaltrener, og ga i januar 2019 ut boken Sterk med strikk på Cappelen Damm.
Steinskvett
Biologi
Steinskvetten spiser larver, insekt og edderkoppdyr. Om høsten kan de også spise bær.
Reiret lages av plantedeler og ligger i hulrom i bakken, under steinheller eller på lignende steder. Hunnen legger 5-7 lyseblå egg i mai-juni. Rugetiden er 14 døgn. Ungene blir i reiret to uker. Steinskvetten blir kjønnsmoden etter ett år og kan leve i sju år. Par kan holde sammen i flere år og komme tilbake til det samme hekkeområdet, men hannen parer seg gjerne med flere hunner. Røyskatt og kråker tar egg fra steinskvettreir når sjansen byr seg.
Et annet navn på fuglen er steindulp.
Tormes
Tormes er ei elv i regionen Castilla y León i Spania. Den er ei sideelv til Duero, og er 284 kilometer lang. Den har utspring i Gredosfjellene i provinsen Ávila og renner gjennom provinsene Ávila og Salamanca, og munner ut i Duero i kommunen Villarino de los Aires.
På grunn av de variable nedbørmengdene i området tørket elva tidligere inn om sommeren, og på slutten av 1960-årene ble derfor Santa Teresa-demningen bygget. Den har en kapasitet på 496 millioner kubikkmeter vann, som gjør at elva har vann om sommeren og hindrer flom i elva om vinteren. Senere er også Almendra-demningen og den mindre Villagonzalo-demningen bygget.
Den eneste større byen ved elva er Salamanca.
Hyalenna
Hyalenna er en slekt av sommerfugler som hører til gruppen Ithomiini i den store familien flikvinger (Nymphalidae). Det er kjent sju arter som alle lever i den Neotropiske region (Sør- og Mellom-Amerika).
Utseende
Små til middelsstore, slanke sommerfugler med mer eller mindre gjennomsiktige vinger som har smalt mørke kanter.
Levevis
Som de aller fleste Danainae er disse sommerfuglene giftige, og signaliserer dette med et karakteristisk utseende. Larvene lever på planter i søtvierfamilien.
Per Voksø
Per Voksø (født 23. juni 1923 i Bergen, død 28. desember 2002 i Oslo) var en av etterkrigstidens mest sentrale lekmenn i Den norske kirkes kirkelige rådsorganer.
Bakgrunn
Per Voksø var født og oppvokst i Bergen. Han var sønn av Julius Peder Voksø (1888–1937) og Gudrun Larssen (1891–1972). Han tok Handelsskolen i 1941 og examen artium i 1944.
Pressemann
Han fikk en lang karriere som journalist og redaktør i pressen. Han begynte som journalist i dem kristne bergensavisen Dagen i 1945.
Deretter arbeidet han for den kirkelige ukeavisen Vår Kirke som underredaktør i 1954. Man begynte i Morgenposten i 1957, og sent i 1966 ble han anisens sjefsredaktør, etter Asbjørn Engen. Men ikke lenge etter ble avisen kjøpt av Sverre Munck. Den tidligere eier var organisasjonen Libertas. Voksø kom på kant med den nye eieren, og sa opp etter bare tre måneder i redaktørstolen. He was succeeded by acting editor Gunnar Kristiansen.
Frem til han gikk i pensjon i 1986 var Voksø redaktør i Det Beste, den norske versjon av det amerikanske Reader's Digest.
Den norske Kirke
Per Voksø var i flere tiår en av de mest innflytelsesrike ledere i Den norske kirke. Helt siden han deltok på Kirkenes Verdensråds første møte i 1948 hadde han et sterkt engasjement for internasjonalt økumenisk arbeid. Han var medlem av KVs sentral- og eksekutivkomiteer 1983-1991.
Hans engasjement i Menighetspleienes Landsforbund (senere Kirkens Nødhjelp) begynte også i 1948; senere ble han medlem av organisasjonens styre (1972–1986). Han var en av hovedaktørene i etterkrigstidens reformarbeid i kirken, og hadde hatt en lang rekke betydelige verv både i Kirkens offisielle organer og i frivillige kirkelige organisasjoner og institusjoner.
Etter at Kirkerådet for Den norske kirke ble opprettet i 1970, var Per Voksø rådets første leder, fra 1970 til 1978. I 1984 valgte Kirkemøtet Voksø som første lege formann i Mellomkirkelig råd for Den norske kirke. Voksø var også formann i Kirkens Nødhjelps styre, og spilte en avgjørende rolle i arbeidet som førte frem til en ny kirkelov.
Voksø har også skrevet flere bøker om kirke og kristenliv, og ble utnevnt til ridder av 1. klasse av St. Olavs Orden.
Færøyenes kommuner
Færøyske kommuner er det laveste lovpålagte administrative og folkevalgte nivået på Færøyene, og deler øygruppen inn i 29 administrative områder, kommuner (færøysk: kommunur). Kommunene dekker til sammen ca. 120 byer og bygder. Om lag halvparten av befolkningen bor i hovedstaden Tórshavnar kommuna.
Kommunene har i utgangspunktet ansvar for en rekke offentlige tjenester, som barnehager, primærhelsetjeneste, arealplanlegging og tekniske tjenester. Interkommunalt samarbeid er utbredt på de fleste tjenesteområder, ettersom den gjennomsnittlige kommunestørrelsen er liten. Trender som sentralisering, økende forventninger til offentlige tjenester og en aldrende befolkning i periferien har aktualisert spørsmålet om kommunesammenslåinger.
Kommunene er fra 2013 underlagt det færøyske Sosialdepartementet.
Inndeling
Tórshavn fikk kommunalt selvstyre i 1866, og ble Færøyenes første kommune. I 1872 ble hele øygruppen inndelt i kommuner, som i begynnelsen var forstanderskap for de enkelte prestegjeldene. Tórshavn beholdt sitt kommune selvstyre gitt gjennom en særlov.
Frem til midten av 1900-tallet ble en rekke sogn utskilt som egne kommuner. Den hittil siste kommunedelingen skjedde i 1954, da Hósvík ble utskilt fra Hvalvík. På Suðuroy og Sandoy har kommuneinndelingen vært uforandret siden 1928 og 1930.
Siden begynnelsen av 1990-årene har flere regjeringer har hatt som mål å redusere antallet kommuner, for å kunne delegere flere oppgaver. I 1998 kom en regjeringsoppnevnt kommisjon et anbefalt minstekrav på 2 000 innbyggere for å bestå som en egen kommune. I 2005 og 2009 slo 21 kommuner seg sammen med én eller flere nabokommuner. Ved en landsdekkende folkeavstemning i mai 2012 tok velgerne stilling til et forslag om 7 kommuner, men ingen så nær som Vágar fikk flertall.
Politikk og administrasjon
Kommunene ledes av et folkevalgt kommunestyre, på færøysk kalt bý- eller bygdarráð. Kommunestyret kan titulere seg selv «bystyre» når kommunen har over 1 500 innbyggere.
Kommunestyret velger en borgarstjóri, «borgermester», for fire år. Ettersom færøyske valg er personvalg, er borgermesteren vanligvis den som fikk flest personstemmer i seneste valg. Kandidaten med nest flest stemmer blir viseborgermester. Skjønt mange lokalpolitikere er partimedlemmer, er partipolitiske lister sjeldne i kommunestyrevalg utenfor Tórshavn og Klaksvík. Kommunestyrer på Færøyene har få medlemmer sammenlignet med kommuner på tilsvarende størrelse i Norge og Sverige.
Kommunens administrasjonssjef, på færøysk kalt kommunustjóri eller kommunuskrivari, er en offentlig tjenestemann med samme funksjon som en rådmann (administrasjonssjef) i Norge.
Alle kommunene er fra 1. januar 2014 organisert i en felles arbeidsgiverorganisasjon, Kommunufelagið.
Fylkesvei 615
Fylkesvei 615 (Fv615) går mellom Storebru i Kinn og Sandane i Gloppen.
Veien ble åpnet i 1989, da den siste delen av veien mellom Hestenesøyra og Hyen stod ferdig.
Før 1. januar 2010 var veien riksvei, etter at regionsreformen trådte i kraft har den status som fylkesvei.
Brumunddal Fotball
Brumunddal Fotball er et norsk fotballag fra Brumunddal i Ringsaker, opprettet i 1905, underlagt Brumunddal Idrettslag fram til det ble omgjort til et allianseidrettslag i 2003. Klubbens A-lag for menn har de senere årene vekslet mellom å spille i 2. og 3. divisjon. I 2019-sesongen ble A-laget nr. 7 i 3. divisjon, avdeling 5.
Brumunddal Fotball er en av de største klubbene i Indre Østland Fotballkrets med over 900 medlemmer. Juniorlaget vant Norway Cup i 2006.
Klubbens kanskje beste spiller gjennom tidene er Bjørn Vidar Jonsdal, som spilte på laget som ble norgesmester i fotball for juniorer i 1970. Tidligere trener og spiller Vemund Brekke Skard har hatt proffopphold blant annet i Ipswich Town.
Alle lagene i Brumunddal Fotball spiller hjemmekampene sine på Sveum idrettspark.
En Noman i Pakistan
En Noman i Pakistan er et norsk reiseprogram som gikk på NRK1 i 2006. Serien omhandlet norsk-pakistaneren Noman Mubashir som i 2005 reiste Pakistan på kryss og tvers. Gjennom serien viste han seerne et land fylt av kontraster. Han besøkte alt fra glamorøse filminnspillinger med store stjerner til isolerte landsbyer.
Premieren ble sett av 630 000.
Noman utgav også ei bok om turen med samme tittel.
Lake Placid (andre betydninger)
Lake Placid kan vise til:
J.P.E. Hartmann
Johann Peter Emilius Hartmann (født 14. mai 1805, død 10. mars 1900) var en av Danmarks betydeligste komponister. Korverket Vølvens Spaadom er tatt opp i Kulturkanonen.
Biografi
J.P.E. Hartmann var sønn av musikeren August Wilhelm Hartmann og var utdannet som jurist, men også en dyktig orgelspiller og allerede som 19-åring i 1824 ble han utnevnt til organist ved Garnisons kirke og etterfulgte dermed sin far. I 1827 ble han lærer ved det nylig opprettede musikkonservatorium. Han hadde i tillegg jobb som sekretær i Den Borgerlige Indrulleringskommission.
Stillingen som organist hadde han til meget sent i livet, men etter hvert kom arbeidet med å skrive musikk til å ta mer tid. Han ble videre professor ved Københavns Universitet i 1849 og direktør for Musikkonservatoriet i 1890, da han etterfulgte Niels W. Gade. Hartmann var medstifter av Konservatoriet i 1867.
I 1836 var Hartmann med på å stifte Musikforeningen i København, og i 1839 var han tilsvarende med på å starte Studenter-Sangforeningen. Han ble senere formann i en lang årrekke for begge foreningene.
Slekten
J.P.E. Hartmann selv var gift to ganger. Familien i musikkens og kunstens tjeneste omfatter farfaren Johann Hartmann som innvandret fra Tyskland, onkelen Johan Ernst Hartmann, faren August Wilhelm Hartmann samt J.P.E. Hartmanns sønn Emil Hartmann. Det kan også legges til at datteren Sophie giftet seg med Niels W. Gade og en annen datter Clara med komponisten August Winding. Komponisten Niels Viggo Bentzon, hans sønn jazzpianisten Nikolaj Bentzon samt den belgiske komponisten Jean Pierre Waelbroeck utgjør de seneste skudd på stammen. Emil Hartmanns datter Bodil Hartmann gift de Neergaard holdt i årene rundt 1900 musikalske sammenkomster på herregården Fuglsang mellom Nykøbing Falster og Nysted på Lolland. Her deltok bl.a. Carl Nielsen. I periferien kan man nevne Bodils bror Oluf Hartmann som var maler og til hvis begravelse Carl Nielsen skrev Ved en ung kunstners båre, Niels Viggo Bentzons 2 fettere Jørgen og Johan samt N.W. Gades sønn av andre ekteskap, Axel Gade. De var alle tre involvert i musikken.
Musikk
Gjennom sitt lange liv opplevde Hartmann store endringer i de herskende musikalske stilarter og det påvirket hans egne komposisjoner. Fra starten tilhørte verkene den wienerklassisistiske stil og mot karrierens slutt endte han i den senromantiske stilen. Samtidig kan man finne en nordisk tone i mye av musikken.
Hartmann startet med å skrive musikk svært tidlig. De første bevarte komposisjoner er fra hans tidligste tid som organist hvor han var rundt 20 år.
Teatermusikk
Hartmann fullførte i sitt liv tre operaer:
I tillegg til dette skrev han scenemusikk til en rekke skuespill av diktere som Adam Oehlenschläger, Johan Ludvig Heiberg og H.C. Andersen. Han hadde også et langvarig samarbeide med August Bournonville med å skrive ballettmusikk, blant annet 2. akt av Et folkesagn.
Sanger
Han skrev musikk til sanger som:
Kirkerelateret musikk
Som musiker virket han i en menneskealder som organist, men skrev kun få – men betydelige – verker for orgel. Han var etter sigende en dyktig improvisator, men skrev ikke sine improvisasjoner ned. Til gjengjeld har han skrevet mange kirkelige vokalverker, omfattende verker for solostemmer med enkel akkompagnement til store verker med kor og orkester. Mest kjent i dag er salmemelodier til f.eks. Blomstre som en Rosengaard og Op dog, Sion, ser du ej.
Musikalsk ettermæle
Med sin sentrale plassering i dansk musikk på 1800-tallet kom Hartmann til å påvirke mange yngre komponister. Han ble mot slutten av sitt liv betraktet som den musikalske inkarnasjon av den danske folkesjel og blant de mest markante av de komponister som er påvirket av ham, kan nevnes Peter Erasmus Lange-Müller, Edvard Grieg og Carl Nielsen.
Panorama (The Cars-album)
Panorama er det tredje albumet fra det amerikanske new wave-bandet The Cars, utgitt i august 1980.
Albumet nådde en 5.-plass på den amerikanske albumlisten Billboard 200 i 1980.
Sporliste
Alle sangene er skrevet av Ric Ocasek.
Lier skanse
Lier skanse var et forsvarsverk langs veien fra Sverige gjennom Eidskog til Kongsvinger. Skansen lå ved de to gårdene på Lier i Vinger og var et av mange mindre forsvarsverk mellom Kongsvinger festning og grensen. Den ble anlagt vinteren 1808. To slag ble utkjempet ved skansen, hhv. i 1808 og 1814; det første vant svenskene, mens nordmennene vant det andre. Det var ved det siste slaget at oberstløytnant Andreas Samuel Krebs utmerket seg. Ved dagens riksvei 2 sør for Kongsvinger kan man se en bautastein til minne om disse kampene.
I 1905 ble det igjen utplassert soldater ved Lier skanse som en del av den delvise mobiliseringen under unionsoppløsningen. Konflikten fikk en fredelig løsning og soldatene kunne snart dra hjem.
Kampene i 1808
Danmark-Norge og Sverige var blitt dratt inn i Napoleonskrigene på hver sin side, og en svensk brigade rykket 15. april 1808 over grensen med kurs for Kongsvinger. De norske styrkene hadde skjønt at noe var på gang og trukket seg litt tilbake. Planen var å stoppe svenskene ved Kongetorp, men en av de tre svenske kolonnene omgikk denne stillingen. Forsvarerne måtte derfor trekke seg videre tilbake til Lier, hvor major Bernt Peter Kreutz hadde kommandoen.
Akheloos (elv)
Akhelóos (gresk: Αχελώος), også kalt Achelous eller Acheloos, er en elv vest i Hellas. Den er 217 km lang og den nest lengste elven i Hellas etter Aliakmonas. Elva dannet i antikken grensen mellom Alarnania og Aitolia. Akheloos munner ut i Det joniske hav. Elveguden i gresk mytologi, Akheloos, er oppkalt opp etter elven.
Lier skanse
Kampene i 1808
Om morgenen 18. april startet angrepet på Lier skanse. Den svenske kaptein Matern angrep skansens høyre flanke, men var for tidlig ute og måtte trekke seg tilbake i påvente av hovedangrepet. De svenske hovedstyrkene ventet på beskjed fra den tredje svenske kolonnen under major Cederström, som skulle angripe skansen i ryggen ved å krysse isen på Vingersjøen. Mens de ventet ankom den svenske øverstkommanderende, general Gustaf Mauritz Armfelt. Til slutt kom det beskjed om at isen på Vingersjøen ikke var trygg. Armfelt måtte derfor endre planene og ga Cederström ordre om å gå sør for sjøen for å angripe skansen fra siden. Imens skulle de andre svenske styrkene forstyrre nordmennene.
Akheloos (elv)
Elva har i dag sitt utspring i prefekturet Trikala ved Lakmos i Pindosfjellene i en høyde på ca. 2 000 moh. Den første sideelven, Aspropotamos, betyr «hvit elv». Elven renner langs grensen til prefekturet Arta, som også er grensen til periferien Ípiros. Den renner senere langs grensen til Karditsa i øst og Aitolia og Akarnania i vest, og et par kilometer senere med Evrytania i øst. På veien møter den blant annet sideelvene Agrafioti og Megdova. Akhelóos renner ut i et reservoar og videre vest for Panaitolikofjellene. Vest for Agrinio renner den ut i et myrområde der den krysses av en to km lang bro på E55. Elva munner ut i Det joniske hav og delvis ut i Patrasbukta via Messolongilagunen vest for Messolongi.
Akhelóos' nedre løp, med tilhørende sjøer, er hjemsted for gresk malle.
Lier skanse
Kampene i 1808
Først utpå ettermiddagen begynte selve angrepet ved at svenske kanoner beskjøt skansen en stund. Deretter prøvde svenskene å storme den flere ganger uten å klare det. Armfeldt ga derfor ordre om retrett, men ordren rakk aldri å bli utført. Cederströms styrker var nemlig blitt observert og major Kreutz ga ordre om at deler av et kompani skulle forsterke forsvaret på den siden. Ordren ble misforstått av kaptein Emanuel Sadolin, som tok med seg hele kompaniet. Dermed kunne kaptein Matern innta deres forlatte stillinger. Videre bestemte Sadolin seg for å angripe i stedet for å gå i forsvarstilling, men ble hindret av en flomstor bekk og dessuten av kraftig beskytning. En tredel av kompaniet ble drept eller såret før de kom seg tilbake i sikkerhet. De norske styrkene begynte også å gå tom for ammunisjon.
Svenskene avbrøt derfor retretten og gjorde et siste angrepsforsøk. Det lyktes og major Kreutz måtte beordre retrett. Da hadde 54 nordmenn falt, 100 var blitt tatt til fange og et ukjent antall var såret. Hos svenskene var fem døde, mens 83 var blitt såret.
Akheloos (elv)
Tidligere navn på elven var Thoas, Thestios og Axenos.
Kraftutbygging
I 1960-årene startet konstruksjonen av Kremasta-demningen på grensen mellom Aitolia og Akarnania og Evrytania. Det tok flere år å fullføre prosjektet, som fra 1966 overflømte de vestlige delene av prefekturet Evritania og særlig jordbruksmarkene til småbyen Alevrada, der folketallet ble sterkt redusert. Demningen blir benyttet til produksjon av vannkraft og gir strøm til vestlige og sentrale områder av Hellas. Lenger nede i elven ligger demningene Katsiki og Stratos.
Lier skanse
Kampene i 1808
Nederlaget rystet ledelsen av det norske forsvaret. Et raskt motangrep for å kaste ut svenskene ble planlagt, men føret tillot det ikke og man måtte vente. Til tross for norske angrep andre steder i distriktet, beholdt svenskene Lier skanse frem til 19. mai klokka 22:30. Da ble styrkene trukket tilbake i påvente av et svensk-engelsk angrep på Sjælland. Tilbaketrekkingen overrasket nordmennene, men det var likevel gledelige nyheter for dem.
Kampene i 1814
Den 14. januar 1814 ble Danmark-Norge ved Kielfreden tvunget til å avstå Norge til kongen av Sverige, men dette gikk ikke Norge med på. Norge erklærte seg uavhengig, vedtok en egen grunnlov og valgte stattholder og tronarving Christian Frederik til konge. Styrkene ved Kongsvinger ble utvidet, men man forholdt seg rolig i forhold til de svenske styrkene. Denne tilstanden kunne ikke vare. Den 26. juli angrep svenske marinestyrker ved Hvaler og inntok Fredrikstad 4. august.
31. juli klokka 18:00 gikk den svenske generalmajor Karl Pontus Gahn over grensen mellom Eda og Eidskog. Om morgenen 1. august hadde de passert Magnor, og spioner sørget for at de norske styrkene visste hvor de var. Ved Matrand møtte svenskene motstand, men drev den til slutt tilbake.
De norske styrkene vurderte å samle seg ved Kongetorp, men oberstløytnant Krebs fant det best å trekke seg tilbake til Lier. Lier skanse var stort sett som i 1808, men flanken mot Vingersjøen var styrket. 2. august ga Christian Frederik ordre om at styrker fra Høland skulle sette kursen mot Eidskog for å angripe svenskene i siden den 5. august, men de kom frem for sent.
Den 4. august brøt Krebs opp med styrkene sine fra Lier og dro mot Eidskog for å kaste svenskene ut. Dette lyktes han med i slaget ved Matrand og svenskene måtte trekke seg tilbake over grensen. Utpå høsten gikk Norge inn i personalunion med Sverige og fiendtlighetene opphørte.
Det norske lutherske Indremisjonsselskap
Det Norske Lutherske Indremisjonsselskap (ofte forkortet Indremisjonsselskapet) var en norsk kristen organisasjon for indremisjon som ble stiftet i 1868.
Historie
Indremisjonsselskapet ble dannet i 1868 under navnet Den norske Lutherstiftelse. Sentral ved etableringen stod professor Gisle Johnson. Selv om det er 40 år mellom Hans Nielsen Hauges død og stiftelsesåret for Lutherstiftelsen, regnes Hauge og haugianismens lekmannsholdninger som en inspirator til og forløper for Indremisjonsselskapet.
Eirik Junge Eliassen
Eirik Junge Eliassen (født 17. oktober 1969) er en norsk redaktør, skribent, musiker og tidligere skuespiller. I 2007 og 2008 påbegynte han presteutdanning og jobbet en stund som skuespiller ved siden av utdanningen.
Det norske lutherske Indremisjonsselskap
Den norske Lutherstiftelse
Den norske Lutherstiftelse var i vesentlig grad en organisasjon som hadde til hovedoppgave å utbre kristelig litteratur. I denne forbindelse produserte de oppbyggelige skrifter, og tilsatte omreisende menn, benevnt som kolportører eller bibelbud, til å selge skriftene. Ikke sjelden ble nok disse omreisende også bedt om å lese fra sine medbrakte skrifter eller også holde oppbyggelige samlinger. Stiftelsens formann var imidlertid av den holdning at en ikke skulle tale offentlig uten den lokale prests tillatelse. Etter Gisle Johnsons oppfatning var det en nødsituasjon i kirken som gjorde at en kunne tillatte ikke-ordinerte å preke Guds ord offentlig (det såkalte nødsprinsippet).
I 1891 forlot Lutherstiftelsen formannens nødsprinsipp. Organisasjonen ble omgjort til en frivillig bevegelse i kirken som sendte ut omreisende predikanter og talere, og navnet ble endret fra Den norske Lutherstiftelse til Det norske lutherske Indremisjonsselskap. Gisle Johnson valgte å forlate Indremisjonsselskapet, og professor Sigurd Odland ble valgt til formann.
Eirik Junge Eliassen
I den senere tid har han vært en noe kontroversiell redaktør for gateavisa Virkelig. Det gjelder blant annet for hans rolle som «pedojeger», hvor han utga seg for å være en 12 år gammel gutt og på den måten «avslørte» en angivelig pedofil forretningsmann.
Det norske lutherske Indremisjonsselskap
Vivo
Bokproduksjon og utbredelse av kristelig litteratur har imidlertid hatt en sentral plass i organisasjonen også etter 1891. Den norske Lutherstiftelse fortsatte sin virksomhet i det som senere er blitt Luther Forlag og Lutherstiftelsen Bokhandel – fra 1989 Bok & Media, og fra 2014 Vivo.
Kampen mot den liberale teologi
Indremisjonsselskapets ledere kom til å bli ledende i norske kirkedebatt gjennom store deler av organisasjonens historie. Navn som Gisle Johnson, Sigurd Odland, Johan Martin Wisløff, Ole Hallesby og Gunnar Prestegård står som representanter for den såkalte konservative del av kirken som førte en aktiv kamp mot den liberale teologis plass i Den norske kirke.
En kirkelig organisasjon
I hele organisasjonens levetid må likevel Indremisjonsselskapet betraktes som en organisasjon som så sin virksomhet som en del av Den norske kirkes arbeid, og både Indremisjonsselskapets ledere og fotfolket i alle landets bedehus levde i all hovedsak etter parolen "kjerka om formiddagen og bedehuset om kvelden". Organisasjonen ansatte en rekke omreisende predikanter som holdt møter i landets bedehus, kirker og hjem. Indremisjonsselskapet drev også et betydelig barne- og ungdomsarbeid, og bygde opp flere titalls leirsteder over hele landet.
Nærheten til Den norske kirke kan synliggjøres ved at sentrale personer i Indremisjonsselskapet senere ble biskoper i Den norske kirke. Dette gjelder Hans Edvard Wisløff, Erling Utnem, Håkon E. Andersen, Thor S. With og Øystein I. Larsen. Kirkerådslederne Oddbjørn Evenshaug og Nils-Tore Andersen har begge hatt plass i Indremisjonsselskapets hovedstyre, Evenshaug endog som formann, som den første lekmann i organisasjonens historie.
Skoledrift
Generalsekretær Johan Martin Wisløff (generalsekretær i perioden 1912-1944) ønsket at indremisjonsfolket tok aktivt del i kirkens liv, og da menighetsrådene ble etablert på begynnelsen av 1920-tallet, oppfordret han indremisjonsfolk over hele landet om å gå inn å "fylle institusjonene". Sammen med Ole Hallesby kom Wisløff til å prege norsk kirkeliv og norsk kirkedebatt hele første halvdel av 1900-tallet. Den offensive satsing på utdannelse gav resultater i form av en rekke ungdomsskoler (senere folkehøgskoler) og fagskoler som Gjennestad Gartnerskole og Tomb Jordbruksskole. Indremisjonsselskapet har også hatt en sentral plass i forbindelse med etableringen av blant annet Det teologiske menighetsfakultet og Kristelig Gymnasium i Oslo. Ikke minst Bibelskolen i Oslo, fra 2003: Høgskolen i Staffeldtsgate), kom til å bli et viktig utdannelsessted for predikanter og arbeidere både i og utenfor Indremisjonsselskapet. I 1982 reiste Indremisjonsselskapet en ny bibelskole – Bibelskolen i Grimstad.
Fusjon
Det norske lutherske Indremisjonsselskap gikk 1. januar 2001 sammen med Den norske Santalmisjon og dannet organisasjonen Normisjon.
Bueskogmåler
Bueskogmåler (Dysstroma truncata) er en sommerfugl i gruppen av de egentlige målere (Geometridae). Denne arten er svært variabel av utseende og finnes over hele Norge.
Utseende
En middelsstor (vingespenn 26 – 34 mm), slank, brokete måler. Fargen er svært variabel, forvingens grunnfarge varierer fra skittenhvit til mørkt sjokoladebrun. Tegningene er mindre tydelige hos mørke eksemplarer. Forvingen er (hos middels lyse eksemplarer) gulbrun ved roten, i midten med et bredt tverrbånd som er skittenhvitt eller gulaktig, oftest mørkere i det fremre ytre hjørnet. Båndets ytterkant er avrundet, bølgete utbuktet i midten. Utenfor båndet ved fremkanten er det en, vanligvis påfallende, uregelmessig, hvit flekk og et brungult tverrbånd (ikke hos mørke eksemplarer). Vingespissen har tre pileformede, mørke flekker hos lyse og middels mørke eksemplarer. Bakvingen er silkeaktig gråhvit. Larven er naken, slank og gulgrønn.
Levevis
Denne arten har larver som kan leve på en lang rekke ulike trær, busker og urter, og er vanlig i de fleste slags skog. De voksne målerne flyr i juli – september.
Utbredelse
Arten finnes over det meste av den palearktiske sone. I Norge forekommer den over hele landet og er ganske vanlig.
Kipletunnelen
Kipletunnelen er en 172 meter lang veitunnel på riksvei 555 ved Laksevåg i Bergen.
Luke Moore
Luke Moore (født 13. februar 1986 i Birmingham i West Midlands) er en engelsk tidligere fotballspiller som spilte for blant andre Aston Villa, West Browmich Albion og Toronto FC.
Moore har også spilt for Englands U-21 landslag.
Old Vic
Old Vic er et teater i bydelen Lambeth i London, ikke langt fra Waterloo stasjon på sørsida av Themsen. Teaterbygningen er fra 1818, og Old Vic er et av Londons eldste teatre i kontinuerlig drift.
Da bygginga ble satt i gang i 1816, var det på et myrlendet område i Lambeth kjent som Lambeth Marsh. Stein til bygginga ble tatt fra Savoy Palace på Strand på andre sida av Themsen, som måtte rives i forbindelse med anlegget av den nye Waterloo Bridge. Teateret åpna 11. mai 1818 under navnet Royal Coburg Theatre, og ble snart en suksess som trakk kjente skuespillere fra teatrene på West End. Programmet bestod stort sett i melodrama og lettere stykker.
Etter en mindre ombygning i 1833 gjenåpna teateret som Royal Victoria Theatre. I 1858 inntraff en katastrofe ved teateret idet en falsk brannalarm skapte panikk og 16 mennesker ble drept. Dårligere tider gjorde at teateret skifta eier og navn flere ganger i siste halvdel av 1800-tallet. Fra 1890 ble teateret drevet som et avholdsetablissement under navnet Royal Victoria Hall and Coffee Tavern.
Fra 1912 ble teateret drevet av Lilian Baylis, som la ned et stort arbeid for å utvide repertoaret. Under hennes ledelse begynte teateret med operaoppsetninger, og det ble holdt symfonikonserter og filmforestillinger. I 1914 begynte teateret å sette opp Shakespeare, og som første teater i verden spilte Old Vic mellom 1914 og 1923 alle de 36 stykkene i førsteutgaven av Shakespeares verker (First Folio). Det var i Baylis' tid at teaterkompaniet National Theatre – som i dag spiller ved Royal National Theatre – ble danna.
I mai 1941 ble teateret sterkt skadd av tyske bomber, og kunne ikke gjenåpne før i 1950 som base for National Theatre. National Theatre tok over Old Vic i sin helhet i 1963, og drev teateret under sin leder Laurence Olivier fram til dets nye teaterbygg sto ferdig på South Bank i 1976.
Old Vic fortsatte å spille klassisk og nyere drama etter 1976. I 1998 ble teateret kjøpt av stiftelsen Old Vic Theatre Trust 2000. Fra 2003 har skuespilleren Kevin Spacey vært teaterets kunstneriske leder.
The White Birch
The White Birch er et norsk band som har vært gjennom flere stilretninger, men har blitt mest kjent for rolig pop. Bandet oppstod i Oslos musikkundergrunn i 1996, og var blant annet en av vinnerne i talentkonkurransen Zoom i 1996. Musikken er i hovedsak komponert av Ola Fløttum, som også har komponert musikk til flere filmer, deriblant den prisvinnende Reprise. Bandnavnet ryktes å stamme fra platen The White Birch, gitt ut av det amerikanske bandet Codeine i 1994. De har utgitt flere plater på det tyske plateselskapet Glitterhouse Records, og ble i starten kjent i Tyskland som det norske svaret på Sigur Rós. I 2007 vant de kategorien Årets Musikkvideo ved MTV Music Awards Norway sammen med regissør Eskil Vogt for musikkvideoen Seer Believer, som også ble nominert til Spellemannpris samme år. Bandet har det meste av tiden bestått av Ola Fløttum, Hans Christian Almendingen og Ulf Rogde.
Diskografi
Enkeltbidrag på andre utgivelser:
Middelhavssteinskvett
Middelhavssteinskvett (Oenanthe hispanica) er en fugl i fluesnapperfamilien.
Marshall Allman
Marshall Allman (født 5. april 1984 i Austin i Texas) er en amerikansk skuespiller. Han er mest kjent for sin rolle som LJ (Lincoln Burrows Jr)i Prison Break. Han er 1.70m høy og startet å spille skuespill da han var 15 år gammel.
Da Marshall Allman vokste opp, holdt han på med kunst og fotball. Etter at han gikk ut fra Austin High School i 2002, valgte han å fortsette med skuespill i Los Angeles i stedet for å studere kunst i New York. Marshall giftet seg med Jamie Brown 17. juni 2006.
Mitsuko Soma
Mitsuko Sōma (相馬光子, Sōma Mitsuko) er en karakter fra romanen «Battle Royale», og mangaserien og filmen med samme navn. Hun er den nest farligste personen på øya, etter Kazuo Kiriyama. Mitsuko blir spilt av Kou Shibasaki i filmen (den unge Mitsuko fra tilbakeblikkene spilles av Suzuka Tonegawa).
Barndommen
Mitsukos barndom er grusom i alle versjonene av historien, men detaljene varierer:
Ved skolen
Mitsuko blir beskrevet som veldig attraktiv og som de fleste menns drøm (store bryster og vakre bein osv.), noe hun vet å utnytte.
I filmen var hun også en av de mange elevene som mobbet Noriko Nakagawa.
Under Spillet
Mitsuko bestemmer seg tidlig for at hun skal være med på Spillet, og blir fort en av de farligste deltagerne. Hun blir utstyrt med en kama (sigd), og i boka dreper hun 7 stykker: I mangaen: Likt som i boka, med unntak av at hun ikke dreper Jente #8: Kayoko Kotohiki.
I filmen: Likt som i boka, med følgende endringer:
Mitsukos våpen
Mitsuko skaffer seg flere forskjellige våpen fra de personene hun dreper.
Studentinformasjon
Mitsuko Sōma, Shiroiwa ungdomsskole, 9. klasse, Klasse B, Jente #11.
List of Battle Royale characters
Jenny Langlo
Jenny Kristin Staurset Langlo (født 1. juni 1993) er en norsk sanger og låtskriver fra Stordal. Langlo vant Idol i 2011.
George M. Whitesides
Whitesides gikk på videregående skole i Phillips Andover og ble derfra uteksaminert i 1957. Deretter begynte han ved Harvard College i 1960 og han ble tildelt en doktorgrad i kjemi fra California Institute of Technology i 1964.
Whitesides er mest kjent for arbeider innenfor feltene organometallisk kjemi, spektroskopi, myk litografi og nanoteknologi som han også har skrevet flere vitenskapelige artikler om. Whitesides begynte som professor ved Massachusetts Institute of Technology i 1963 og ble der frem til 1982. Mens han var professor ved MIT, spilte han en sentral rolle i utviklingen av Corey-House-Posner-Whitesides reaksjonen, som nå bærer hans navn.
I 1982 flyttet Whitesides sitt laboratorium til Instituttet for kjemi ved Harvard University. Whitesides har også sittet som medlem for det rådgivende utvalg for National Science Foundation, den amerikanske romfartsorganisasjonen NASA, og det amerikanske forsvarsdepartementet. Whitesides er forfatter av mer enn 950 vitenskapelige artikler og han står oppført som oppfinner av mer enn femti patenter. Han er rangert som nummer fem på Thomson ISI's liste over de 1000 mest siterte kjemikerne mellom 1981 og 1997.
Whitesides er medgrunnlegger for over tolv selskaper med en samlet markedsverdi på over 20 milliarder dollar. Disse selskapene inkluderer Genzyme, GelTex, Theravance, Surface Logix, Nano-Terra og WMR Biomedical. Whitesides har gjennom sine mange år som professor vært mentor for mer enn 300 studenter, postdoktorer og gjesteforskere.
Whitesides er medlem av American Academy of Arts and Sciences, National Academy of Sciences og National Academy of Engineering.
Ørkensteinskvett
Ørkensteinskvett (Oenanthe deserti) er en art i fluesnapperfamilien.
Fylkesvei 66 (Vest-Agder)
Fylkesvei 66 i Vest-Agder gikk mellom Graslia i Vennesla og fylkesgrensen ved Grua. Veien var 8,6 km lang.
2019 ble veien del av fylkesvei 3746.
Graz 99ers
Moser Medical Graz 99ers er et østerriksk ishockeylag fra Graz (Steiermark). Klubben ble stiftet i 1999, etter forgjengeren organisasjonen, i EHC Graz som i 1998/99 sesongen måtte justere på grunn av økonomiske vanskeligheter stykket. Den Graz 99ers startet i 1999/2000 sesongen i Nationalliga, hvor de ble straks mestere. Siden 2000-01 sesongen har klubben spille i Erste Bank Eishockey Liga. Tommy Jakobsen har spilt for Graz 99ers.
Tom Richards (friidrettsutøver)
Thomas John Henry Richards (født 15. mars 1910, død 19. januar 1985) var en britisk friidrettsutøver som deltok i de olympiske leker 1948 i London.
Richards vant en olympisk sølvmedalje i friidrett under Sommer-OL 1948 i London. Han kom på andreplass i maraton med tiden 2.35.07,6 bak Delfo Cabrera fra Argentina som vant med 2.34.51,6.
Indremisjon
Indremisjon er et begrep som benyttes om kristent misjonsarbeid i eget land til motsetning av ytremisjon – som handler om (støtte til) misjonsvirksomhet i andre land og verdensdeler. I Norge finnes det flere indremisjonsorganisasjoner innenfor Den norske kirke:
Vladimir Bojarintsev
Vladimir Bojarintsev (russisk: Владимир Бояринцев) er en russisk tidligere skihopper som konkurrerte for Sovjetunionen. Han tok sølvmedalje i junior-VM i Örnsköldsvik i 1980. Bojarintsjev deltok i den tysk-østerrikske hoppuka 1980/81, der han ble nummer 79 sammenlagt. I 1981 vant han hopprennet i universiaden (studentlekene) i Jaca.
Eric Fellner
Eric Fellner (født 10. oktober 1959) er en britisk filmprodusent. Han driver produksjonsselskapet Working Title Films sammen med Tim Bevan.
Liv og karriere
Fellner gikk på Cranleigh School i Surrey fra 1972 til 1977 før han gikk på Guildhall School of Music and Drama i London. Han er en god venn av Hugh Grant, som har innehatt hovedrollen i noen av Working Title sine største filmer. Fellner og hans partner, modellen Laura Bailey, har to barn sammen.
Blant Fellners over 60 filmer som produsent finner man Moonlight and Valentino, Four Weddings and a Funeral, Dead Man Walking, Fargo, Notting Hill, United 93, Bridget Jones' dagbok og Senna.
Working Title Films underskrev i 1999 en avtale med Universal Studios på 600 millioner dollar, som ga ham og Bevan lov å ta på seg prosjekter med et budsjett opp til 35 millioner dollar uten å måtte avtale med sine regnskapsførere først. Det er nå Storbritannias største produksjonsselskap, med kontorer i London og Los Angeles. Noen av selskapets suksesser er Four Weddings and a Funeral (1994) som tjente inn over $250 millioner på verdensbasis. Dead Man Walking og Fargo vant Oscar i 1996 og 1997, mens Elizabeth (1998) og Atonement (2007) begge ble nominert til Oscar for beste film.
Dag Lein
Dag Lein, TV-produsent som var programdirektør og produsent i Rubicon TV AS i perioden 1994-2008. Også styremedlem/Executive Produsent i Stiftelsen Gullruten i 14 år og styremedlem i Virke-Produsentforeningen i perioden 2001-2008. Ansvarlig for etableringen av Gullrutens Fagpris i 2009.
Etter 2008 en rekke produsent- og lederstillinger innen media/markedsføring.
Produsent/Executive Produsent av:
Også en rekke interaktive prosjekter som Mess-TV, Kjendisjakten, Frokost-Quiz etc 2003-2006
Aspestien (Oslo)
Aspestien (1, 2-4C) er en vei i Oslo i øvre del av Ekebergskrenten i bydel Nordstrand. Veien starter i Brannfjellveien og går opp- og nordover til Røhrts vei. Første del av veien opp til Eikeveien er gangvei. Med trapp fra Brannfjellveien til Ekebergstien dannes en sammenhengende gangveiforbindelse mellom Røhrts vei og Valhallveien. Veien fikk sitt navn i 1926 etter aspetreet.
Asparaginsyre
Asparaginsyre, eller aspartat, er en ikke-essensiell aminosyre. Asparaginsyre inngår dermed i de fleste proteiner. Asparaginsyre (aspartat) er dessuten en komponent i produksjonen av søtningsstoffet aspartam, som er et dipeptid dannet av aminosyrene asparaginsyre og fenylalanin.
Tropisk
Tropisk kan vise til det som tilhører eller angår Tropene, for eksempel:
Langesundsfjordens indremisjonsselskap
Langesundsfjordens indremisjonsselskap var en luthersk misjonsorganisasjon med virkefelt i byer og bygder rundt Langesundsfjorden i Telemark samt Brunlanes i Vestfold og enkelte kystbygder i Aust-Agder. Selskapet hadde hovedkontor i misjonshuset «Hauges Minde» i Skien.
«Foreningen for den indre Mission i Skien» ble dannet i 1853. Den sprang ut fra haugianske kretser, inspirert av byens vekkelsesprest Gustav Adolph Lammers. I 1866 ble virksomheten utvidet til det som ble Langesundsfjordens indremisjonsselskap.
Langesundsfjordens indremisjonsselskap var den minste av de tre misjonsorganisasjonene som den 1. januar 2001 gikk sammen i den misjonsvirksomheten som fikk navnet Normisjon. De andre var Det norske lutherske Indremisjonsselskap og Den norske santalmisjon. Langesundsfjordens indremisjonsselskap ble etter fusjonen tilgodesett med økonomiske ressurser og en egen regionadministrasjon med base i Skien.
Vi holder med flodhestene
Vi holder med flodhestene (originaltittel: Io sto con gli ippopotami) er en italiensk action-komedie og eventyrfilm fra 1979 med Bud Spencer og Terence Hill i hovedrollene. Regi er ved Italo Zingarelli.
Filmen er også kjent under den engelske tittelen I'm for the Hippopotamus.
Om filmen
Filmen vant en Golden Screen.
Dagsavisen gav den terningkast fire mens VG gav den terningkast en.
François Cevert
François Cevert (født 25. februar 1944 i Paris, død 6. oktober 1973) var en fransk racerfører som kjørte Formel 1 fra til han døde under kvalifiseringen til USAs Grand Prix.
I karrieren fikk han 1 seier, 13 pallplasser, 2 raskeste runder og 89 poeng. Han kom på en 3.-plass sammenlagt i sin andre sesong,, bak Jackie Stewart og Ronnie Peterson.
Fullstendige Formel 1-resultater
(Forklaring) (Resultater i uthevet skrift indikerer pole position, resultater i kursiv indikerer raskeste runde)
Eikeveien (Oslo)
Eikeveien (1-9, 2-14) er en vei i Oslo på Ekeberg i bydel Nordstrand. Veien starter i Aspestien over Røhrts vei og går til Stamhusveien. Veien fikk sitt navn i 1926.
Flere av eiendommene med adkomst til Eikeveien har adresse til Stamhusveien eller Røhrts vei.
Græsli
Græsli (også skrevet Gressli) er ei grend i Tydal kommune i Trøndelag. Det berømte Græslifunnet ble gjort her i 1878. Kombinerthopperen Ola Morten Græsli er oppvokst i grenda.
I Græsli finnes det et flerbruksfjøs som er drevet av lokale bønder som har slått seg sammen. Spongtun ungdomshus er det lokale «grendahuset». Ungdomslaget UL Vårfryd bruker å sette opp en revy rundt juletider som har premiere 4. juledag, med påfølgende fest.
Étienne Gailly
Étienne Gailly (født 26. november 1922, død 3. november 1971) var en belgisk friidrettsutøver som deltok i de olympiske leker 1948 i London.
Svensk vitenskapshistorie
Svensk vitenskapshistorie gir en oversikt over den svenske vitenskapshistoriske utviklingen, svenske vitenskapsmenn og oppfinnere.
Botanikeren Carl von Linné er kanskje den mest kjente svenske vitenskapsmannen i historien. Han er den moderne taksonomiens far. Blant andre fremtredende svenske forskere finnes Olof Rudbeck d.e., Carl Wilhelm Scheele, Emanuel Swedenborg, Jöns Jakob Berzelius, Anders Jonas Ångström, Anders Celsius, Svante Arrhenius og Hannes Alfvén. Noen samfunnsforskere som har utmerket seg er økonomihistoriker Eli Heckscher og økonomen Bertil Ohlin som utviklet moderne handelsteori, som økonomen Gunnar Myrdal.
Flere svensker har virket som fremstående ingeniører eller oppfinnere. Blant disse er Alfred Nobel – oppfinneren av dynamitten og grunnleggeren av Nobelprisen – samt Christopher Polhem, John Ericsson, Gustaf Erik Pasch, Carl Edvard Johansson, Sven Wingquist, Gustaf de Laval og Carl Munters.
1600 og 1700-tallet
Det første vitenskapelige forskningsinstituttet i Sverige, «Collegium Curisorum», ble dannet ved Uppsala universitet i 1710. Dette ble først anerkjent av myndighetene som «Societas regionen literaria et scientiarum Sueciae» i 1728. Blant medlemmene var blant andre Carl von Linné og Anders Celsius.