cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Ole Paus (1846–1931)
Forretningsmann
Ole Paus fikk i 1907 bygget en slottslignende villa, Pausvillaen, i Christian Benneches vei 6 på Bygdøy. I 1910 bodde han der med ektefelle, to ugifte døtre, to tjenestepiker og en gartner. Villaen omfattet i hans tid bl.a. 10 værelser, hall, 2 tjenerværelser, 6–7 mål park/hage og ca. 80 meter strandlinje, men i 1970-årene ble mye av hagen skilt ut til boligtomter. Petter Stordalen kjøpte villaen i 1997. En del av det opprinnelige inventaret og flere familieportretter er i dag på Ask gods.
Det finnes et malt portrett som ble eid av sønnesønnen general Ole Paus.
William Wordsworth
Den eldre Wordsworth
Noen moderne kritikere ser en nedgang i arbeidet hans midt i det andre tiåret av 1800-tallet, men dette kan henge sammen med endringen i livsstilen og synet hans, ettersom det meste av det som kjennetegner den tidligste diktingen hans (tap, død, å holde ut, atskillelse, å bli forlatt) nå var avklart i skrivingen hans. Når 1820 kom kunne han glede seg over suksessen som fulgte ham samtidig som kritikerne hadde revurdert sitt tidligere negativ syn på hans første dikt.
Spencer Tunick
Spencer Tunick (født 1. januar 1967) er en amerikansk fotograf.
William Wordsworth
Den eldre Wordsworth
Dorothy fikk en alvorlig sykdom i 1829 som gjorde henne invalid for resten av livet. I 1835 ga Wordsworth de pengene som Annette og Caroline trengte. Regjeringen ga ham en pensjon i 1842. Da Robert Southey døde i 1843 fikk Wordsworth den offisielle utmerkelsen poet laureate. Da hans datter Dora døde i 1847 sluttet han å skrive dikt. Han døde selv tre år senere og ble gravlagt ved St Oswald's Church i Grasmere.
Spencer Tunick
Tunick ble født i Middletown i New York i USA. Han tok Bachelor of Arts-graden ved Emerson College i 1988. Han er best kjent for sine fotografier av mange nakne mennesker i kunstneriske formasjoner. På disse bildene blir nakenheten abstrakt på grunn av det store antallet plassert så tett sammen. Kjent som installasjoner, er de ofte tatt på kjente steder over hele verden. Han har også gjort noen såkalte «hinsides byen», det vil si skog- og strandinstallasjoner, og gjør fremdeles fra tid til annen bilder av individuelle og smågrupper.
William Wordsworth
Dikteren etter døden
Hans enke Mary ga ut det lange selvbiografiske diktet som nå fikk tittelen The Prelude noen måneder etter hans død. Det vakte dog liten interesse i 1850, men har siden blitt sett på som hans mesterverk.
Spencer Tunick
I 1986 besøkte han London, Storbritannia hvor han tok bilder av en nudist på en bussholdeplass og scores av nudister i hallen til Alleyn's School barneskole i Dulwich, Southwark.
William Wordsworth
Dikteren etter døden
Livene til Wordsworth og Coleridge og særlige deres samarbeid om Lyrical Ballads har dennet handlingen i filmen Pandaemonium.
Spencer Tunick
Etter 1992 har Spencer Tunick blitt arrestert fem ganger mens han arbeidet utendørs i New York. Hver gang ble tiltalene mot ham trukket tilbake etter kort tid.
William Wordsworth
Dikteren etter døden
Noen korte dikt av Wordsworth er også verd å legge merke til, og viser hans enkle, men kraftfulle bruk av det engelske språket. Av disse diktene kan «I Wandered Lonely As A Cloud», «O Nightingale!», «Thou Surely Art» og «We Are Seven» nevnes.
Spencer Tunick
Han har gjort tre dokumentarer for Home Box Office: «Naked States», «Naked World», og «Positively Naked».
William Wordsworth
Gjendiktning på norsk
Wordsworth har på 1900-tallet blitt oversatt til norsk en rekke ganger, blant annet av André Bjerke, Halldis Moren Vesaas, Hallvard Tveiten, Sigmund Skard, Johannes Gjerdåker, og særlig Geir Uthaug.
Spencer Tunick
I juni 2003 fotograferte han 7000 nakne spanjoler i Barcelona. Den 26. juni 2004 fullførte han sin nest største fotoserie i Nord-Amerika i Cleveland i Ohio med 2754 poserende mennesker. I august 2004 ble en fotoserie fullført i Buffalo av omtrent 1800 nudister i Buffalos gamle sentraljernbanestasjon. Den 17. juli 2005 fotograferte han nesten 1700 nudister på kaia i Newcastle upon Tyne og Gateshead med Gateshead Millennium Bridge. Den 19. mars 2006 fotograferte Tunick 1500 nudister i Caracas av mennesker som sto oppreist, lå på bakken eller sto på kne ved siden av den kjente Simon Bolivar-statuen. Den 6. mai 2007 fotograferte han 18000 nakne meksikanere i Mexico by på Zocaloplassen som sin hittil største installasjon. Den 3. juni samlet han 2000 mennesker på sykler til nok et nakenstunt i Amsterdam.
Modellene hans er frivillige som mottar et signert fotografi som belønning.
Dixon Edward Hoste
Dixon Edward Hoste (født 23. juli 1861 i England, død 11. mai 1946 i London) var en britisk protestantisk Kinamisjonær. Han var den lengstlevende av misjonærgruppen som ble kalt The Cambridge Seven, og var James Hudson Taylors etterfølger som generaldirektør av China Inland Mission (fra 1902 til1935).
Han ble først løytnant ved det britiske Royal Artillery. I 1882 opplevde han en omvendelse til aktiv kristen tro etter innflytelse fra Dwight Lyman Moody.
Hoste ble ansett for eksponent for den aktive bestrebelse for å virkeliggjøre misjonsprinsippene selfstyre, selvfinansiering og selvutbredelse blant de kinesiske kirker; dette var prinsipper som senere skulle bli lagt til grunn for den protestantiske Tre-Selv-bevegelsen etter at misjonærene måtte forlate Kina etter kommunistenes maktovertakelse i 1949.
I 1893 giftet han seg med Gertrude Broomhall, datter av CIMs generalsekretær Benjamin Broomhall og hans kone Amelia (Hudson Taylors søster). Av helsegrunner besøkte Hoste England i 1896 og tilbragte deretter noe tids i Australia før han vendte tilbake til Kina.
Mens han var generaldirektør for China Inland Mission var han basert i Shanghai. Han ble internert av de japanske styrker fra 1944 til 1945, og returnerte deretter England hvor han døde i 1946 ved Mildmay Nursing Home. Hans kone døde i Shanghai rundt 1943.
Kors kirke
Kors kirke ligger på Monge, ved Marstein i Rauma kommune. Kirken ble bygd på Flatmark i 1797 og flyttet til Monge i 1902. Den er knyttet til Den norske kirke og hører til Kors sogn, Indre Romsdal prosti i Møre bispedømme.
Kirken har et ytre omriss som en korskirke og er bygd i laftet tømmer. Den ligger mellom stupbratte fjell i Romsdalen.
Kirkehistorie
Den tidligste kirken oppe i Romsdalen er omtalt første gang 1498, på gården Foss, og ble i 1670 flyttet til Flatmark. Gerhard Schøning reiste gjennom Romsdalen omkring 1774 og noterte da at han så spor etter en kirkegårdsmur på Foss (Fossamark). Schøning antok at det tidligere hadde vært kirke på både Foss og Flatmark og at det ikke dreide seg om flytting av kirken fra Foss. Schøning mente at Flatmark hadde vært kirkested i minst 300 år. Denne kirken stod frem til 1797, da en ny korskirke ble bygget på Flatmark. Dette var kirkestedet helt frem til kirken i 1902 ble flyttet til det stedet den står idag, på Monge. Kirkegården som var i bruk frem til 1902, ligger der fortsatt med mur og noen gravminner. Hovedveien gjennom Romsdalen, som også var Nord-Gudbrandsdalens adkomst til havet, gikk langs kirkemuren til 1869, da veien ble flyttet til dagens trasé ved elven. Den store ura og fossen tett ved det gamle kirkestedet kalles Kjerkjeura og Kjerkjefossen. Kirken var viet til det "hellig kors", derav navnet Kors kirke, men sognet skal i middelalderen ha blitt kalt «Flata sokn» etter garden.
Grunnen til at kirken ble flyttet fra Flatmark, var at en kongelig resolusjon av 23. mars 1901 delte Kors sogn i to, Medalen og Øverdalen. Øverdalen er øverst i dalen (Romsdalen), mens Medalen er midt i dalen.
Inventar
Altertavlen er fra 1769, skåret i tre av Jakob Klukstad.
13 (album)
13 er det sjette albumet fra det britiske bandet Blur, utgitt i 1999. Albumet inneholder hitsinglene «Tender» og «Coffee & TV».
Sporliste
All musikk av Blur. Alle tekster av Albarn unntatt spor 1: Albarn og Coxon og spor 3: Coxon.
Cocheplassen
Boligområdet har ca. 180 boenheter og har bl.a. barnehage på området. Det er også en båtforening – Cocheplassen båtforening – på stedet med ca. 80 båtplasser. Boligfeltet ligger ca. 2 km fra Grenlandsbrua og E18.
Spydkast
Spydkast (ofte omtalt som bare «spyd») er en av de fire tradisjonelle kastdisiplinene innen friidrett: Spydkast, kulestøt, diskoskast, og sleggekast. Øvelsen har til hensikt å kaste et spyd så langt som mulig etter et tilløp.
Spydet er vanligvis lagd av aluminium, glassfiber eller karbon. Spydet for menn er 800 gram og omkring 2,65 meter langt. For kvinner er målene 600 gram og 2,25 meter. For yngre utøvere og veteraner brukes også spyd på 400, 500 og 700 gram. Størrelsen og formen på spydet er endret mange ganger, fordi det har vært nødvendig å redusere lengden på kastet, og for å få renere nedslag og færre ugyldige kast.
Spydkast var en av øvelsene også under de antikkens olympiske leker. I de moderne olympiske leker kom spydkast på øvelsesprogrammet i 1906 (for kvinner i 1932). Spydkast har vært olympisk øvelse for herrer siden 1908 i London og fra 1932 i Los Angeles for damer. Spyd inngår også som øvelse i herrenes tikamp og damenes sjukamp.
Refstadsvingen (Oslo)
Refstadsvingen (1–23, 2) er en vei på Bjerke (bydel Bjerke) i Oslo. Den går nordøstover fra Refstadveien til Brobekkveien og deretter sørøstover til Refstadveien igjen.
Spydkast
Norske OL-bragder
Spydkast er Norges beste olympiske friidrettsøvelse gjennom tidene. Av 7 norske OL-gull i friidrett er fire vunnet i spydkast. Av totalt 18 OL-medaljer er 7 vunnet i spydkast. I Melbourne 1956 vant Egil Danielsen gull på ny verdensrekord, 85,71 meter (gammel spydtype). I Sydney 2000 vant Trine Solberg Hattestad gull med et kast på 68,91 meter. I Aten 2004 vant Andreas Thorkildsen gull med 86,50 meter. Andreas Thorkildsen tok også OL-gull i Beijing 2008 med et kast på 90,57 meter, noe som også var ny olympisk rekord.
Refstadsvingen (Oslo)
Navnet ble vedtatt i 1961.
Veien har OBOS-blokker fra 1962 i Bjerke borettslag.
Spydkast
Rekorder
Egil Danielsen satte verdensrekord med 85,71 meter under OL i Melbourne, 26. november 1956. Rekorden ble stående til 5. juni 1959.
Terje Pedersen satte verdensrekord i Oslo 1. juli 1964, med 87,12 meter. Den 2. september samme år forbedret han sin egen verdensrekord med hele 4,60 meter, og satte ny verdensrekord med 91,72 meter. Dette var historiens første kast over 90 meter, og rekorden ble stående til 23. juni 1968.
Trine Hattestad satte verdensrekord med et kast på 68,19 meter i Bergen 28. juli 1999. Hun forbedret sin egen rekord to ganger; til 68,22 meter i Roma 30. juni 2000 og til 69,48 meter i Oslo 29. juli 2000. Hattestads siste rekord holdt til 1. juli 2001, da Osleidys Menéndez fra Cuba kastet 71,54. Menéndez forbedret rekorden til 71,70 meter 14. august 2005.
Endringer i spydtyper
I 1985 ble spesifikasjonene for mennenes spyd endret, ved at tyngdepunktet ble flyttet 4 cm fremover. Formålet for endringen var å få færre døde kast og å gjøre det lettere å måle kastene, fordi den gamle spydtypen landet for flatt. I tillegg kunne kast på over 100 meter utgjøre en fare.
Før denne endringen hadde Uwe Hohn, Øst-Tyskland verdensrekorden på 104,80 meter, satt 20. juli 1984 på Friedrich Ludwig Jahn Stadion i Berlin. Terje Pedersen hadde den norske rekorden, med 91,72 meter, satt i Oslo (Bislett) 2. september 1964. I 1964 var dette også verdensrekord, og verdens første 90-meterskast.
Spesifikasjonene for kvinnenes spyd ble endret 1. april 1999, ved at tyngdepunktet ble flyttet 3 cm fremover. Før denne endringen hadde Petra Felke fra Tyskland verdensrekorden med 80,00 m. Trine Solberg Hattestad hadde den norske rekorden på 72,12.
Topplister gjennom tidene
Statistikkene viser kun resultater oppnådd med ny spydtype, det vil si resultater oppnådd etter 01.01.1985 (menn) og 01.01.1999 (kvinner).
===Topp ti i verden - menn === Oppdatert 5. april 2023
Topp ti i verden - kvinner
(oppdatert per 5. april 2023)
Topp ti i Norge - menn
(oppdatert per 19. november 2021)
Topp ti i Norge - kvinner
(oppdatert per 19. november 2021)
Haldensleben
Haldensleben er en liten by i forbundsstaten Sachsen-Anhalt i Tyskland. Den ligger ved elven Ohre, rundt 30 km nordvest for Magdeburg. Den har togforbindelse til Magdeburg, Oebisfelde og Eilsleben. Fra 1994 til 2007 var byen administrasjonssete for distriktet Ohrekreis. I 2007 ble den administrasjonssete for det nye distriktet Landkreis Börde.
Byen har en protestantisk kirke, en rolandstatue fra 1528 som er den eneste i sitt slag som viser Roland til hest. Sandstensstatuen etterfulgte en rolandstatue i tre fra 1419. Rolandsstatuen symboliserte i middelalderen byens frihet og rettigheter.
Før 1938, da den nåværende sentrumsdelen ble sammenslått med Althaldensleben, var den kjent som Neuhaldensleben.
MAR
MAR eller Mar har flere betydninger:
Vågstranda kirke
Vågstranda kirke ligger på Vågstranda i Rauma kommune. Kirken ble bygd i 1870 og restaurert til hundreårsjubileet i 1970.
Den er en del av Den norske kirke og hører til Indre Romsdal prosti i Møre bispedømme.
Kirken har et ytre omriss som en langkirke. Den er bygd i laftet tømmer, hugget ved Trondheim, der kirken også først ble satt opp som råbygg. Tømmerstokkene ble så merket og plukket ned, fraktet til Vågstranda og satt opp igjen. Byggmester var G. Olsen (Trondheim).
Kirkeklokken er støpt på Bolsøya, av klokkestøper Christensen.
Tidligere, før 1870, soknet vågstrendingene til Gamle Veøy kirke, på Veøya, i Romsdalsfjorden.
Interiøret
Altertavlen er fra 1870, malt av Eilert Balle Lund, fra Trondheim.
Orgelet er fra 1973 og har seks stemmer. Tidligere var det et harmonium i kirken, fra 1923.
Gerhard Knoop
Gerhard Knoop (født 3. november 1920 i Kristiania, død 25. oktober 2009 i Oslo) var en norsk regissør og teatersjef.
Ungdom og utdannelse
Knoop debuterte som skuespiller i revyen på Ullern gymnas, hvor han tok eksamen artium i 1939. Under andre verdenskrig kom han med i illegalt arbeid og måtte flykte til Sverige. Der ble han etter hvert sersjant i polititroppene. Etter krigen studerte han ved Universitetet i Oslo og siden ved Denver University i Colorado og utdannet seg til regissør der. Hovedoppgaven var regi og dokumentasjon av Kjeld Abells skuespill Melodien som ble vekk.
Regissør og teatersjef
Tilbake i Norge fikk Knoop i 1949 ansettelse ved Rogaland Teater i Stavanger. Her satte han opp Den spanske flue og med Liv Strømsted som Nora satte han opp Et dukkehjem. I 1954 satte han opp verket på Nationaltheatret i Oslo. Med Riksteatret turnerte han også med stykket til Island, Antwerpen og London for at norske sjøfolk skulle få se stykket.
Fra 1952 arbeidet han som frilans instruktør for en rekke teater: Det Nye Teater, Det norske teatret, Nationaltheatret, Riksteatret og i Radioteatret og Fjernsynsteatret. I 1964 ble han styrer ved Statens Teaterskole, som siden ble høgskole. I 1973 ble han så sjef for Radioteatret etter Hans Heiberg. Han hadde allerede på forhånd erfaring fra hørespill da han hadde satt opp en rekke hørespill der og trivdes med det. Han tok vare på utenlandske manuskripter, men var svært opptatt av at Radioteatret skulle spille stykker av norske forfattere som handlet om en norsk virkelighet. Selv om det var sterk konkurranse med Fjernsynsteatret, klarte Radioteatret å holde på sitt publikum.
Også som pensjonist fortsatte Knoop med teater. Sammen med Merete Skavlan startet han friteatergruppen Intimteateret og ledet det fra 1991 til 2002. I hans periode der instruerte han 13 uroppførelser, derav sju med norsk dramatikk.
Sliberget
Sliberget er en plass og et gatenavn i strøket Nordnes i Bergen. Gaten er inntegnet på kart fra 1746 og første gang nevnt i skriftlige kilder i 1750. Navnet Sliberget har trolig sammenheng med at det i sin tid har vært glatt nederst på berget av sli (norr. slý) eller grønske som var skyllet opp i fjæren.
Sliberget er fremdeles preget av eldre trehusbebyggelse som har overlevd sanering, branner og eksplosjonen på Vågen i 1944. Bebyggelsen ligger ved Fiskeridirektoratet, like bak Hellandsgården og Tvedtegården. Sliberget gikk opprinnelig ned mellom Nordnesgaten 23 og 25.
«Sliberget paa Stranden» beskrives i Christian Koren-Wibergs Bidrag til Bergens kulturhistorie (1908): «Tilsammen danner Sliberget en morsom og malerisk krog fra det gamle Bergen». I 1927 ble Sliberget 1-3 fredet av Riksantikvaren sammen med Nordnesgaten 23, Nordnesgaten 25 og Allersgården. På tross av fredning, ble de tre sistnevnte bygningene demontert og senere gjenreist på Gamle Bergen Museum.
Sjøhelten Peter Wessel Tordenskjold skal ha bodd på Sliberget under sine besøk i Bergen.
Aloisius Joseph Muench
Aloisius Joseph Muench (født 18. februar 1889 i Milwaukee i Wisconsin i USA, død 16. februar 1962 i Roma) var en av den katolske kirkes kardinaler. Han var, etter 20 års virke som prest og biskop i hjemlandet, tilknyttet Vatikanet og det pavelige diplomati. Blant annet var han pavelig nuntius i Tyskland.
Bakgrunn
Aloisius Muench ble født i Milwaukee i Wisconsin til bakeren Joseph Muench og hans hustru Theresa Kraus, og var den første av syv barn som vokste opp. Milwaukee i særdeleshet og Wisconsin i sin alminnelighet hadde særlig stor tysk innvandring. Farens slekt var fra Sankt Kathrina ved Bayerns grense til Østerrike. Faren emigrerte til Milwaukee som 18-åring i 1882. Moren var født i Kemnath i regionen Oberpfalz i Bayern og emigrerte til Milwaukee i 1882 da hun var 14 år gammel; Aloisius' foreldre giftet seg i 1888.
Familien levde nord i Milwaukee blant andre tyske katolske innvandrere, foreldrene talte bare tysk i hjemmet. Aloisius Muench begynte på veien tiil prestetjeneste som 14-åring da han i 1904 begynte ved Saint Francis Seminary.
Prest
Han ble presteviet den 18. juni 1916 i erkebispedømmet Milwaukee, og plassert i menigheten Saint Michael's. Han forlot Milwaukee i 1917 for å bli assisterende universitetsprest ved Saint Paul's University Chapel ved University of Wisconsin (senere kalt University of Wisconsin–Madison), og der tok han også mastergrad i økonomi i 1918.
I 1919 begynte Muench ved Universitetet i Fribourg i Sveits, der han tok doktorgrad magna cum laude i juli 1921 i sosialvitenskaper, med teologiske innfallsvankel på økonomi, sosialmoral og sosialetikk. Han var medlem av K.D.St.V. Teutonia Fribourg (Sveits), wn katolsk studentfraternitet som var del av Cartellverband der katholischen deutschen Studentenverbindungen.
Biskop av Fargo (1935–1959)
Den 10. august 1935 utnevnte pave Pius XI Muench til den tredje biskop av bispedømmet Fargo i Nord-Dakota; han ble bispeviet 15. oktober 1935 og installert 6. november 1935.
Biskop Muench ledsaget erkebiskop Samuel Stritch til Roma da sistnevnte ble kreert til kardinal av pave Pius XII i 1946, og kjøpte den røde hatt som Stritch mottok i seremonien. Under et møte med paven anbefalte kardinal Stritch at Muench passet til oppgaven som apostolisk visitator i Tyskland, på grun av hans «sympati» for «det tyske folks lidelser».
Da Muench returnerte til USA ble han tilbudt den ytterligere oppgave som liaison mellom de amerikanske okkupasjonsmyndigheter i Tyskland (Office of Military Government, United States Zone, OMGUS) og den tyske katolske kirke. Dette var det også kardinal Stritch som hadde anbefalt etter at Anthony Strauss, Truman-administrasjonens førstevalg,hadde takket nei til å bli utnevnt.
Etterkrigstidens Tyskland (1946–1951)
Pave Pius XII utnevnte Muench til apostolisk visitator til Tyskland i 1946. Fra 1946 til 1949 var han også delegert militærvikar i de amerikanske militære styrker, og fra 1949 til 1951 var han regent av det apostoliske nuntiatur i Tyskland. Hjemme i Fargo fungerte fra 1947 og fremover hjelpebiskopen Leo Ferdinand Dworschak som apostolisk administrator. Muench tjenestegjorde også som «liaison consultant for religious affairs to the military governor», utnevnt av Secretary of War Robert P. Patterson. Nuntiaturet i Tyskland hadde vært ubesatt etter at nuntien, erkebiskop Cesare Orsenigo, døde i 1946. Muench fylte da de facto rollen som nuntius inntil han fikk den formelle tittel den 6. mars 1951.
Ifølge Barrys biografi fokuserte Muench på tre mål: Vatikanets mission for katolske displaced persons og krigsfanger (finansiert av amerikanske givere som var blitt kontaktet av Muench); opprettholde gyldgheten av Reichskonkordat (inngått i 1933 mellom Pavestolen og Tyskland); og de tyske katolske skolers autonomi.
Nuntius (1951-1959)
Muenchs rolle som apostolisk visititator kunne oppgraderes til nuntius da Allied High Commission tillot Forbundsrepublikken Tyskland å opprette et uavhengig utenriksministerium io mars 1951. Den 9. mars 1951 utnevnte pave Pius XII biskop Bishop Muench til pavelig nuntius til Tyskland med personlig rang av erkebiskop. Den 12. mars flyttet Pius XII nuntiaturet fra Eichstätt til Bad Godesberg, utenfor Bonn. Swn 4. april 1951 ble Muench utnevnt til doyen for det diplomatiske korps.
Kardinal
Han døde i Roma den 15. februar 1962, og ble gravlagt i Fargo.
Episkopalgenealogi
Hans episkopalgenealogi er:
Durian
Durian er en asiatisk frukt fra treet Durio zibethinus.
Den er kjent som «Kongen av frukter» i Sørøst-Asia, og er kjent for sin særegne lukt når den blir moden. Hvordan lukten blir mottatt er forskjellig fra person til person. Noen synes det lukter godt, mens for andre lukter den så ubehagelig at den derfor er forbudt å spise på mange offentlige steder i Asia.
Den kan bli hele 30 cm lang og 15 cm i diameter. Formen varierer fra avlang til rund. Den er piggete, og veier normalt mellom 1 og 4 kg. Fargen på umoden frukt er grønn, og gulbrun til brun på modne frukter, mens kjøttet varierer fra svak gul til rød, avhengig av hvilken sort durian det er. Når frukten er modnet smaker fruktkjøttet søtt, og regnes som en delikatesse.
Knut P. Sandnes
Knut P. Sandnes (født 1931 i Bygland) var ordfører i Bygland kommune fra 1975 til 1985 og deretter varaordfører fra 1985 til 1987. Samtidig hadde han en rekke andre kommunale tillitsverv, blant annet som representant for Bygland kommune i LVK. Han var også medlem av fylkestinget og med i fylkesutvalget en periode og var leder av hovedstyret da Aust-Agder Sparebank ble til Sparebanken Sør. For sin egen kommune var han svært aktiv for å få til bedre veier til de grendene i kommunen som ikke ligger direkte til riksvei 9, som Åraksbø og grendene på vestsiden av Byglandsfjorden.
For sin innsats ble han i desember 2008 tildelt Kongens fortjenstmedalje i sølv.
Ness, Risan & Partners
Ness, Risan & Partners AS (NRP) er et norsk selskap som driver med finansiering innen shipping og eiendom. Selskapet ble etablert i juni 2000 av Christian Ness, Rangvald Risan og Anita Nesheim.
NRP arrangerer prosjekter for privatpersoner og private investeringsselskaper. Et typisk prosjekt eller selskap er et med begrenset levetid og som ikke har børsnotering som mål. NRP har fire datterselskaper: NRP Investorservice AS, NRP Eiendom AS, Aker Eiendomsdrift AS og NRP Forvaltning AS.
Árpád (navn)
Árpád er et mannsnavn som betyr «frø» på ungarsk.
Kjente personer med navnet
Personene i listen er ordnet kronologisk etter fødselsår.
Mar Mattai-klosteret
Mar Mattai-klosteret er et syrisk-ortodokst kloster i de nordirakiske fjellene, 35 km nordøst fra Ninive eller Mosul. Det ble grunnlagt ca. 361 av en lokal helgen ved navn Mar Mattai (St. Mattias), og regnes som et av de eldste kristne klostre som fremdeles er i bruk.
Nord-Irak var i middelalderen et av sentrene for den syrisk-ortodokse kirke, og klosteret skal i sin blomstringstid ha hatt over 7000 munker. Fra 484 hadde klosterets abbed rang som biskop («av Assyria og Ninive-slettene») og ble i 629 overordnet alle persiske syrisk-ortodokse klostre. Fra 1155 var klosteret setet for den syrisk-ortodokse kirkens mafrian, dvs. kirkens øverste biskop i Perserriket. Klosteret ble delvis ødelagt gjennom flere mongolske og kurdiske angrep fra slutten av 1100-tallet og utover.
I dag har de fleste kristne forlatt området. På grunn av sin store betydning for syrisk-ortodoks kristendom har klosteret fremdeles status som erkebispedømme, som omfatter selve klosteret med landsbyen Merga samt byene Bahzani, Bartalla og Bashiqa. Klosterets abbed er dermed en av Iraks tre syrisk-ortodokse erkebiskoper.
Tanka
Tanka (蜑家) eller danjia er en kinesisk folkegruppe som tradisjonelt har bodd på båter (sampaner eller djunker) eller i landsbyer med pang uk-hus – styltehus. Deres kjerneområder er langs kystene av de kinesiske provinser Guangdong, Guangxi, Fujian, Zhejiang, Hainan, i Hongkong og Macao, og i Vietnam.
Selv om de fleste etter hvert er bosatt på land, er det fortsatt en del av den eldre generasjon som foretrekker å bo på sine gamle sampaner og livnærer seg som fiskere.
Til å begynne med var tankaene en ikkekinesisk gruppe, men den ble med tiden sinifisert. Under Qing-dynastiet ble de offisielt klassifisert som gemene og ikke gitt adgang til en rekke yrker, de var for eksempel utelukket som kandidater til den keiserlige embedsmannseksamen. Yongzheng-keiseren opphevet en rekke diskriminerende bewstemmelser mot dem i edikter gitt mellom 1723 og 1731. De livnærte seg stort sett som fiskere, og konsentrerte sine båter i visse bukter langs kysten.
Avatsja
Avatsja (russisk: Авача) er ei elv i den sørlige delen av Kamtsjatkahalvøya i Russland. Den munner ut i Avatsjabukta. Elva er 122 kilometer lang, og har et nedbørfelt på 5 090 km².
Byen Jelizovo, som er vertsby for Petropavlovsk-Kamtsjatskijs internasjonale lufthavn, ligger ved Avatsja.
Vårkåten
Vårkåten er et motbakkeløp i Sauda som arrangeres av Sauda IL. Løpet ble første gang arrangert i 2006.
Løypa starter på Brekke i Austareim på ca. 50 meters høyde, og har målgang på Rondehaugen på ca. 450 meters høyde. Løypa er 1,8 km lang.
Saperda
Saperda er en gruppe (slekt) av biller som tilhører gruppen vedbukker i familien trebukker (Cerambycidae). Men kjenner ca. 35 arter, seks av dem er funnet i Norge, men en av disse er trolig utdødd i landet.
Utseende
Middelsstore til store (de nordiske artene 9–30 mm), slanke og sylindriske, trebukker med middels lange antenner og bein. Antennene er gjerne omtrent så lange som kroppen hos hannene, noe kortere hos hunnene. Hodet har en loddrett panne som danner en 90 graders vinkel med issen. Pronotum er rektangulært sett ovenfra, med rette sider. Kroppen er svart eller brunlig, mer eller mindre kledt med lyse skjell. Dekkvingene har ofte påfallende fargemønstre.
Levevis
Som de fleste trebukker lever larvene i ved. Noen arter angriper bare levende trær, andre bare nylig døde trær, og andre kan finnes både i levende og døde. De nordiske artene lever alle på løvtrær, men det finnes også minst én art som lever på bartrær. De besøker ikke blomster, men ganger gjerne på blader.
Skadedyr
Artene kan gjøre noe skade, mest ved at angrepet trevirke får gnaghull og råteskader, men de er ikke regnet som alvorlige skadedyr.
Systematisk inndeling / europeiske arter
Inndelingen følger Danilevsky (2006).
Jon Favreau
Jonathan Favreau (født 16. oktober 1966 i Queens i New York) er en amerikansk skuespiller, manusforfatter, filmprodusent og -regissør.
Favreau ble født i nabolaget Flushing i Queens som sønn av Madeleine, en lærer som døde av leukemi i 1978, og Charles Favreau, også en lærer som spesialiserte seg i spesialpedagogikk. Charles Favreau var katolsk og Madeleine var jødisk.
Jon Favreau tok eksamen ved Bronx High School of Science i 1984 og gikk ved Queens College fra 1984 til 1987. Han droppet etterhvert ut av college og flyttet i 1988 til Chicago for å satse på en karriere innenfor komedie og underholdning. I 1993 fikk han sin første filmrolle i filmen Rudy, med Sean Astin i hovedrollen. Under innspillingen stiftet Favreau bekjentskap med Vince Vaughn. I 1994 hadde en rolle i filmen PCU samtidig som han gjorde sin debut på TV i serien Seinfelds episode «The Fire».
Favreau flyttet så til Los Angeles hvor han fikk sitt virkelige gjennombrudd i 1996 da han medvirket både som skuespiller og manusforfatter i filmen Swingers. Her spilte han nok en gang sammen med Vince Vaughn. I 1997 dukket han opp i noen episoder i TV-serien Venner for livet som Pete Becker, en av kjærestene til karakteren Monica Geller, spilt av Courteney Cox. Favreau spilte i seks episoder av serien før forholdet mellom Pete Becker og Monica Geller endte på grunn av førstnevntes ønske om å delta i Ultimate Fighting Championship. Favreau dukket så opp i episoder av komedieserien Tracey Takes On… i 1996 og 1997.
I 2001 debuterte han som regissør med filmen Made, der han også sto for filmmanus og spilte hovedrollen. I 2008 regisserte han Iron Man, der han også hadde en mindre rolle, samt oppfølgeren Iron Man 2 i 2010.
Han er skaper og en av produsentene og regissørene av Star Wars Disney + originalserien The Mandalorian (2019 – nå), og produserer filmer under produksjonsselskapet Fairview Entertainment.
Usman dan Fodio
Shaihu Usman dan Fodio (arabisk: عثمان بن فودي ، عثمان دان فوديو‎; 1754-1817), født Usuman ɓii Foduye, også kjent som Shaikh Usman Ibn Fodio, Shehu Uthman Dan Fuduye eller Shehu Usman dan Fodio, var grunnleggeren av Sokoto-kalifatet i det som nå er Nigeria, og en religiøs lærer, forfatter og muhammedansk reformist. Dan Fodio var en av de urbaniserte, etniske fulaniene som bodde i hausastatene i dagens Nord-Nigeria. Usman var en lærer innenfor maliki-lovskolen og qadiriyyah-sufi-ordenen som bodde i bystaten Gobir fram til 1802, da han ble motivert av reformistbevegelser og under økende undertrykkelse fra lokale myndigheter under Usmans tidligere elev Yunfa ledet sine tilhengere i eksil. Dette eksilet begynte en politisk og sosial revolusjon som spredte seg fra Gobir gjennom dagens Nigeria og Kamerun, og som ble etterfulgt av en etnisk fulani-ledet jihadbevegelse i deler av Vest-Afrika. Dan Fodio nektet å ta for stor fordel av lederskapet i opprøret, og mens han forhandlet fram avtaler med religiøse reformister og jihadledere andre steder i Afrika, og etter hvert ga han det faktiske lederskapet over til sin sønn, Muhammed Bello.
Dan Fodio skrev mer enn ett hundre bøker om religion, styresett, kultur og samfunn. Han utarbeidet en kritikk mot datidens afrikanskmuslimske elite, som han regnet som grådige, med deres høye skatter, og hedenske og som han mente brøt med sharialovenes standard. Han fremmed også lesekyndighet og lærdom, også blant kvinner, og flere av han døtre, som Nana Asma'u, ble senere lærde eller forfattere. Hans bøker og ordtak blir fremdeles ofte sitert i dag, og i Nigeria blir han ofte vennskapelig referert til som Shehu. Enkelte av hans tilhengere regnet dan Fodio som en mujaddid, en guddommelig inspirert "reformist av islam."
Dan Fodios opprør er en viktig begivenhet i en bevegelse som har blitt beskrevet som Fulani-jihadenefulaniherredømmet i det syttende, attende og nittende århundre. Det etterfulgte de suksessfulle jihadene til Fuuta-Bandu, Fuuta-Jalon og Fuuta-Tooro mellom 1650 og 1750, som førte til opprettelsen av tre islamske fulanistater. Også Shehu Usman dan Fodio inspirerte senere vestafrikanske jihader, inkludert krigene til Massinarikets grunnlegger Seku Amadu, Toucouleurrikets grunnlegger al-Hajj Umar Tall (som senere giftet seg med en av dan Fodios barnebarn) og Modibo Adama, grunnleggeren av Adamawariket.
Samara
Samara (russisk: Сама́ра) er en by ved Volga i Russland. Den er hovedstad i regionen Samara oblast. Samara er en betydelig industriby med rike oljekilder i nærheten. Den kalles «det andre Baku». Fra Samara går en viktig oljeledning til Øst-Europa. En stor dam (Samara-reservoaret) nær byen, er en av verdens største kunstige sjøer. Byen har et universitet og høyskoler.
Byen ble grunnlagt i 1586. Den ble erobret i 1670 av Stenka Rasin og vokste senere ut til å bli en stor handelsby. Byen hadde i tiden 1935–1991 navnet Kujbysjev (russisk: Куйбышев, etter Stalins medarbeider Valerian Kujbysjev). I 1941–1943 ble en rekke hovedstadsfunksjoner midlertidig flyttet fra Moskva til Kujbysjev på grunn av trusselen fra tyske tropper.
Bezymanskaja gasskraftverk i Samara eies og opereres av det russiske kraftselskapet OGK-1.
Demografi
Befolkningsutvikling: ! År || Folketall || Kilde
IRC
Kommunikasjonen foregår i sanntid ved at man bruker en klient som kobler brukeren opp mot ett eller flere nettverk, som består av én eller flere servere. Brukeren kobler seg, via nettverket, på kanaler, og kan velge å kommunisere med den gruppen brukere som befinner seg i kanalen, eller gjennom en direkte og privat kontakt med enkeltbrukere.
IRC-klienter
Det er en rekke klienter man kan bruke for å benytte IRC. Den mest populære regnes å være mIRC, som i 2011 hadde blitt lastet ned mer enn 150 millioner ganger. Av andre klienter er PIRCH, CGI:IRC, Pidgin, Trillian, BitchX og HydraIRC. Irssi, XChat og EPIC er utviklet for Unix-baserte systemer, mens ChatZilla er for nettleseren Mozilla Firefox. Det finnes også egne klienter for nettleseren Opera, såvel som for eldre datamaskiner som Amiga (AmIRC).
IRC-nettverk
Historisk sett var de fire største nettverkene EFnet, IRCnet, Undernet og DALnet.
EFnet var på begynnelsen av 2000-tallet det største av nettverkene. I oktober 2013 hadde det rundt 32,000 brukere, over 15,000 kanaler og 44 tjenere, hovedsakelig i Europa og USA. Noen ulemper med nettverket var trege forbindelser som til tider kunne føre til store forsinkelser, samt en del datasnoking og -innbrudd.
Undernet ble i 2011 benyttet av rundt 50,000 brukere og 11,000 kanaler. De rundt 19 serverne var plassert i Europa, USA, Canada og Australia.
Per februar 2023 var de største IRC-nettverkene:
IRC-kanaler
Navnene på IRC-kanalene har formen #kanalnavn. De har et varierende antall besøkende med én eller flere moderatorer som skal passe på at kanalens regler blir etterfulgt. Kanalene kan være ment for generell snakk, for brukere fra et enkelt land eller en by eller ulike aldersgrupper. Andre kanaler tar for seg spesielle temaer (som for eksempel utdanning, politikk, religion, familie og kjæledyr) eller seksuelle preferanser og legninger. Kanaler på QuakeNet har blitt spesielt populære blant brukere av enkelte typer videospill, mens ulike språkversjoner av Wikipedia har egne kanaler på freenode (som for eksempel #wikipedia-no og #wikipedia-en). På de fleste nettverkene kan brukere selv opprette sine egne kanaler.
Historie
Den første IRC-tjeneren, tolsun.oulu.fi, var en test-maskin som ble satt opp i august 1988. Like etter ble det satt opp en tjener som senere ble kjent som irc.cs.hut.fi, som ble det første IRC-nettverket. Etter som det ble flere brukere, ble det satt opp tjenere på universitetene i Helsingfors og Tammerfors og andre.
Popularitet
Bruken av IRC har gått gradvis ned siden 2004/2005. De fire store nettverkene (Undernet, EFnet, IRCnet og Quakenet) hadde da over hundre tusen brukere daglig, med Quakenet som den største med over to hundre tusen brukere. I 2011 var Quakenet det eneste nettverket med over hundre tusen brukere.
EFnet hadde i 2013 i gjennomsnitt nesten 35,000 daglige brukere.
The Kiss in the Tunnel
The Kiss In The Tunnel er en kort britisk stumfilm fra regissert av George Albert Smith. Filmen er omtrent 1 minutt og 3 sekunder lang og begynner med å vise at et tog som kjører inn i en tunnel, så klippes det til et par som deler et kort, lykkelig kyss og så avsluttes filmen når toget kommer ut av tunnelen.
Wat Phra Kaew
Wat Phra Kaew (thai: วัดพระแก้ว; fullt navn: Wat Phra Sri Rattana Satsadaram, thai: วัดพระศรีรัตนศาสดาราม) er et buddhistisk tempel i Bangkok.
Det ligger ved Det store palasset i Phra Nakhon, den historiske bydelen i Bangkok. Tempelet har over 100 spir som er gyldne eller dekket med mosaikk og er betraktet som et av de mest betydningsfulle templene i Thailand. Det dateres til 1782, da Bangkok ble grunnlagt.
Tommy Aldridge
Tommy Aldridge (født 15. august 1950 i Pearl, Mississippi) er en amerikansk trommeslager, mest kjent som medlem av en rekke rock og hard rock-band, blant andre Black Oak Arkansas, Pat Travers Band, Ozzy Osbourne, Gary Moore, Whitesnake og Thin Lizzy.
Grjazovets
Grjazovets (russisk: Гря́зовец) er en by i Vologda oblast i Russland. Den ligger 47 km sør for Vologda. Grjazovets fikk bystatus i 1780.
Demografi
Befolkningsutvikling: ! År || Folketall || Kilde
Reidar Kobros vei (Oslo)
Reidar Kobros vei (5, 7, 8) er en vei på Volvat i bydel Vestre Aker i Oslo. Den går fra Borgenveien og nordover til Diakonhjemmet Sykehus og langs vestsiden av dette forbi kapellet. Rundt hjørnet på Diakonhjemmets nordvestside går Hartvig Halvorsens vei nordover.
Veien fikk navn i 1970 etter Reidar Kobro (1876–1966), som var forstander for Diakonhjemmet i 1913–28 og dessuten domprost, i likhet med sønnen med samme navn.
Øverdalen kirke
Øverdalen kirke ligger på Verma i Rauma kommune. Den er en del av Den norske kirke og hører til Indre Romsdal prosti i Møre bispedømme.
Forut for byggingen ble det besluttet å dele det tidligere Kors sogn i to, Medalen og Øverdalen. Øverdalen er øverst i dalen (Romsdalen), mens Medalen, er midt i dalen. Kors kirke ble i den forbindelse flyttet fra Flatmark til Monge og var kirke for hovedsognet, mens Øverdalen var annekssogn og kirkebygget der ble titulert som kapell. Det ble oppført av byggmester Eirik Sylte fra Tresfjorden og innviet i 1902. Siden 1997 har bygget vært titulert som kirke. Det er en laftet langkirke med 150 sitteplasser. Kirken ble restaurert i 1953 under ledelse av John Tverdahl og fikk da den altertavlen og døpefonten den har i dag.
Interiøret
Altertavlen er fra 1953, malt av Halvard Hatlen.
John Bjørnebye
John Bjørnebye (født 12. januar 1941 i Tromsø, død 3. mai 2017 i Oslo) var en norsk diplomat og ambassadør.
Øverdalen kirke
Interiøret
Orgelet har fire stemmer og er et harmonium fra 1914. Det er en gave fra «bygdefolket i Norge og Amerika».
John Bjørnebye
Bjørnebye var cand. philol. med fransk hovedfag fra Universitetet i Oslo (1970). Han var sendelektor i norsk ved Universitetet i Lyon fra 1961 til 1969.
Det tredje Fantomet
Det tredje Fantomet (født 1586, død 1625) var i tegneserien Fantomet den tredje personen som sverget Hodeskalleeden. Seksten år gammel, i 1602 rømte han fra skolen han gikk på, og ble med i William Shakespeares teatertrupp. Året etter gifter han seg med Shakespeares niese, Rosamunda, men hun blir forgiftet og drept i 1604. Samme året blir faren dødelig såret, og Christopher reiser hjem til Bengal og sverger Hodeskalleeden.
Det var under en kamp mellom det tredje Fantomet og en heksedoktor, M'Wanu, i 1617 at myten om at Fantomet ikke kan dø, festet seg.
John Bjørnebye
I sitt virke som diplomat var Bjørnebye først stasjonert ved den norske ambassaden i Bangkok fra 1972 og deretter ved ambassaden i Paris. Han var leder for utenriksministerens sekretariat under utenriksminister Knut Frydenlund 1979-1981 og deretter presse- og kulturråd ved ambassaden i Washington, DC 1981-1983. Fra 1983 til 1984 var han direktør for Europa- og Nord-Amerika-avdelingen i UNESCO i Paris. Fra 1989 til 1994 var han norsk generalkonsul i New York. Han var Norges ambassadør i Tokyo fra 1994 til 1999. Fra 1999 til 2001 var han assisterende utenriksråd for økonomiske spørsmål og fra 2001 Norges ambassadør till Belgia og Luxemburg.
Etter sin tid i utenrkstjenesten var Bjørnebye tilknyttet Oslosenteret for fred og menneskerettigheter som seniorrådgiver.
Bjørnebye var kommandør av St. Olavs Orden, innehaver av den franske nasjonale fortjenstorden og den thailandske Den hvite elefants orden.
Harold Smith
Harold S. Smith (født 19. februar 1909, død 5. mars 1958) var en amerikansk stuper som deltok i de olympiske leker 1928 i Amsterdam og 1932 i Los Angeles.
Smith ble olympisk mester i stuping under OL 1932 i Los Angeles. Han vant tårnstup foran to landsmenn og han kom på andreplass i sviktstup bak Michael Galitzen.
Even Fougner
Even Kvisgaard Fougner (født 20. januar 1933 i Gjøvik, død 1. april 2002) var en norsk teolog og biskop i Den norske kirke. Han var biskop i Borg bispedømme fra 1990 til 1998.
Fougner ble cand.theol. ved Menighetsfakultetet i 1957, og ordinert til prest i 1959. Han arbeidet som sekretær i Norges Kristelige Student- og Skoleungdomslag (NKSS) fra 1957, feltprest i 1958, og studentprest tilknyttet NKSS i Trondheim fra 1959 og Oslo fra 1962. I 1966 ble han seminarleder ved Indremisjonsselskapets bibelskole, fra 1972 var han rektor samme sted.
Han gjorde så tjeneste som residerende kapellan i Vestre Aker kirke i Oslo fra 1978 og domprost i Fredriksstad fra 1984 før han ble biskop i Borg i 1990. Han gikk av som biskop i 1998, og ble etterfulgt av Ole Christian Kvarme.
Even Fougner var sentralstyremedlem i Den norske kirkes presteforening fra 1978 til 1984, medlem av hovedstyret til Indremisjonsselskapet fra 1980 til 1986, medlem av Menighetsfakultetets styre fra 1975 til 1980 (de to siste årene også leder). Fougner var i to perioder (1969-73 og 1977-81) vararepresentant til Stortinget for Kristelig Folkeparti i Oslo.
1998
1998 (MCMXCVIII) i den gregorianske kalenderen var et år uten skuddag som begynte på en torsdag.
Stockholm ble valgt til europeisk kulturhovedstad for 1998.
Kjersti Sortland
Kjersti Sortland (født 23. november 1968 i Haugesund) er en norsk journalist, redaktør og avisleder. I 2013 ble hun redaktør for Budstikka i Asker og Bærum. Fra 2020 ble hun også avisens daglige leder. I 2021 ble hun ansvarlig redaktør for avisen Stavanger Aftenblad.
Sortland har en MBA fra NHH og er utdannet journalist fra Høgskolen i Stavanger 1989, og har dessuten spansk grunnfag.
Hun har presseerfaring fra en rekke aviser. Sortland har vært journalist i Bergensavisen, Stavanger Aftenblad og Bergens Tidende. I 1991 begynte hun i VG, der hun i 22 år arbeidet som journalist, reportasjeleder, avdelingsleder og nyhetssjef. Hun har også vært konstituert redaktør for VG Helg, og digital prosjektleder. Sortland ble i 2016 nominert til Årets redaktør av Oslo redaktørforening. I 2017 ble hun kåret til Årets redaktør.
I 2020 ble Budstikka under redaktør Sortlands ledelse kåret til Årets Mediehus.
493 Griseldis
493 Griseldis er en hovedbelteasteroide. Den ble oppdaga den 7. september 1902 av Max Wolf fra Landessternwarte Heidelberg-Königstuhl i Heidelberg. Den er oppkalt etter Tålmodige Griselda fra en historie gjenfortalt i Dekameronen.
Ludger Beerbaum
Ludger Beerbaum (født 26. august 1963 i Detmold) er en tysk sprangrytter. Han har igjennom sin karriere vunnet både Olympiske leker, VM og EM i sprangridning.
Finland under Sommer-OL 1988
Finland under Sommer-OL 1988. Syttiåtte sportsutøvere, seksti menn og seks kvinner fra Finland deltok i femten sporter under Sommer-OL 1988 i Seoul. Finland kom på 25.-plass med en gull-, en sølv- og to bronsemedaljer. Bryteren Jouko Salomäki var Finlands flaggbærer under åpningsseremonien.
Grubbebakken (Oslo)
Grubbebakken er en stikkvei mellom Grubbegata og Møllergata i Oslo sentrum.
Navnet er etter Ulrik Grubbe og skal være gammelt.
Frogner kirke (Lier)
Frogner kirke er en korskirke fra 1694 i Lier kommune, Viken fylke.
Byggverket er i stein og har 370 plasser.
Kirken er bygd på restene av en middelalderkirke som brant ned etter et lynnedslag i 1651. Denne kirken nevnes første gang i 1327, men den var sannsynligvis fra før 1200-tallet.
Adkomst til stedet er via Fv23 og Rv285.
Gransveien (Oslo)
Gransveien er en vei som går fra Sørkedalen og innover i Nordmarka. Den går nordover fra Sørkedalsveien ved Nordre Venner og opp til Granli
Nordvesten undervannsklubb
Nordvesten undervannsklubb er en dykkerklubb på Ekkilsøya i Averøy kommune. Klubben ble etablert i 2004 og har fritidsdykking med vanlig pusteluft som hovedaktivitet. I tillegg tilbys snorkling, vannski, båtutleie, kanopadling, luftfylling og utstyrsleie.
Gransveien (Oslo)
Navnet ble vedtatt i 2014.
Hans Fredrik Jacobsen
Hans Fredrik Jacobsen (født 8. september 1954 i Risør) er en norsk folkemusiker, artist og komponist, bosatt på Tolga i Innlandet fylke. Jacobsen har gitt ut flere solo-CD-er, og sammen med andre musikere og artister. Han er kjent for sitt lange samarbeid med ektefellen Tone Hulbækmo og er medlem av middelaldermusikkgruppen Kalenda Maya. I tillegg er han en mye brukt konsert- og studiomusiker på en rekke instrumenter, særlig fløyter.
Gransveien (Oslo)
Den spredte bebyggelsen langs veien har veinumre knyttet til den generiske adressen Sørkedalen.
Hans Fredrik Jacobsen
Studio- og konsertmusiker
Jacobsen har siden 80-tallet medvirket på en lang rekke plate- og CD-utgivelser med mange kjente artister, deriblant Knut Reiersrud, Secret Garden, Sissel Kyrkjebø, Ragnar Bjerkreim, Sondre Bratland, Annbjørg Lien, Henning Sommerro og Oslo Gospel Choir. Dessuten har han vært med mange av dem på turné som musiker. Jacobsen var blant annet med på å vinne Eurovision Song Contest i 1995 sammen med den suksessrike gruppen Secret Garden.
Jacobsen har også samarbeidet en del med Erik Bye og komponerte blant annet melodien til Erik Byes siste sang, «Drøm», som ble brukt i filmen Giganten, der Jacobsen også medvirket.
Som konsertmusiker har Jacobsen spilt og opptrådt på en rekke store kulturarrangementer i Norge, som Festspillene i Bergen, FINN, Olavsfestdagene, Festspillene i Elverum, Kirkefestspillene i Oslo, Kirkefestdagene i Norland, Jazzfestivalen i Kongsberg, Vossajazz, og Dølajazz, Kammermusikkfestivalen i Risør og Stavanger, samt turnert utenlands sammen med Kalenda Maya, Tone Hulbækmo, Secret Garden og andre artister. Han har også på oppdrag for Rikskonsertene spilt og opptrådt på skoler og barnehager.
Jacobsen og Hulbækmo var flere ganger på 90-tallet musikalske ledere av workshopen TALENT på Førde internasjonale folkemusikkfestival der det hvert år ble plukket ut ungdommer fra ulike kulturer over hele verden som ble satt sammen i en gruppe for å produsere en konsert i løpet av 2–3 dager.
Samarbeid med Tone Hulbækmo
I 1976 møtte Jacobsen Tone Hulbækmo, og de påbegynte et samarbeid som har fortsatt til dags dato. Duoen fikk etterhvert et gjennombrudd som førte til en rekke plateutgivelser og et par spellemannspriser. De var også programledere sammen i barne-TV-serien «Atte Katte Noa».
For tiden deler de stillingen Nordøsterdalmusiker, som er en interkommunal stilling i Nordøsterdalen (Tolga, Tynset, Os og Alvdal), spesielt rettet mot kor i regionen. Stillingen har hatt ansvaret for en rekke større og mindre oppsettinger i årenes løp, blant annet musikalen Uren, luren, himmelturen og konsertforestillingen Østafor sol og måne.
Soloalbum
I 1998 ga Jacobsen ut sitt første soloalbum, Jòl, som inneholder en rekke tradisjonelle julesanger. Han fulgte opp med Vind i 2003 og Trå dansen i 2013. Sistnevnte inneholder folkemusikk fra Jacobsens fødeby Risør, og viser inspirert av den, hvor han i tillegg til fløyter også spiller torader, saksofon og gitar. Han ble nominert til Spellemannprisen 2019 i klassen folkemusikk/tradisjonsmusikk for albumet Øre fra 2019.