cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Pluragrotta
Dødsulykker i grotta
Den 6. februar 2014 omkom de to finske dykkerne Jari Mika Tapi Huotarinen og Jari Uusimäki, etter å ha dykket ned til 129 meters dyp, 1400-1500 meter inne i grotta. De hadde vært en del av et dykkerteam på fem personer; de tre andre overlevde. Den ene av de omkomne ble liggende på 129 meters dyp. På vei opp, ble den andre sittende fast på 112 meters dyp. Den 25. februar 2014 ga britiske redningsmannskaper opp forsøket på å hente de omkomne opp. Hendelsen medførte et midlertidig dykkerforbud i grotta den 26. februar 2014. Den 27. mars 2014 kom det likevel fram at finske dykkere hadde fraktet de døde opp til «vannspeilet» ved 90 meters dyp. Den ene av de omkomne ble hentet ut av grotta i Steinugleflåget den 28. mars 2014. Den andre ble hentet ut samme sted 29. mars 2014. Ferdselsforbudet i grotta ble opphevet 31. mars 2014.
Filmer spilt inn i Plura
Det har blitt spilt inn flere filmer i og rundt Pluragrotta. Dokumentarfilmen Diving Into The Unknown, Dive Odyssey og A tale of the sleeping giant som har planlagt kinopremiere desember 2020.
Verdensrekord
Den 10. august 2019 ble det satt verdensrekord i Pluragrotta. Den offisielle tittelen lyder som følger: «The largest dive access only water-locked wedding ceremony consists of 69 people, and was achieved by Jani Santala (Finland) and Ina Trælnes (Norway) in Mo I Rana, Norway, on 10 August 2019». Rekorden nådde medier og dykkemagasiner over hele verden. TV2 viste bryllupet på nyhetene, og bryllupet ble også streamet live på YouTube
Seigmen
Seigmen er et norsk rockeband som ble grunnlagt i 1989 under navnet Klisne Seigmenn. Bandet spiller goth- og industriinspirert rock, tungt og monumentalt med tekster på både norsk og engelsk.
Biografi
Da bandet ble stiftet lovet medlemmene hverandre om at dersom en av dem ønsket å forlate bandet ville ikke de andre fortsette. «Slutter en, slutter alle.» I 1998 ønsket Økshoff å gi seg i Seigmen. De resterende medlemmene bestemte da gjøre alvor av lovnaden. I 1999 reiste de på en avskjedsturné, og avskjedskonserten ble avholdt på Rockefeller 6. mars 1999. Noen få dager etter avskjedskonserten dannet Møklebust, Ljung og Ronthi bandet Zeromancer. Marius Roth ble ikke med i Zeromancer og satset istedet på en karriere innen opera.
I forbindelse med kulturfestivalen UKA i Trondheim 20. oktober 2005 gjenoppstod bandet i Dødens dal med original besetning og original musikk. I februar 2006 holdt de seks konserter i Stavanger, Bergen og Oslo, og sommeren 2006 spilte bandet på et fåtall festivaler, blant annet på Slottsfjellfestivalen i hjembyen Tønsberg.
DVD-en Fra X til Døden ble gitt ut i august 2006 og inneholdt blant annet konserten fra Dødens dal, gamle liveopptak og dokumentarer om bandets historie og forberedelsene til gjenforeningskonserten. DVD-produksjonen ble delvis finansiert via folkefinansiering, og bidragsyterne fikk blant annet en CD-single med gjenutgivelsen av Det finnes alltid en utvei..... 19. august 2006 spilte Seigmen på Steinkjerfestivalen for omtrent 4,000 mennesker.
Seigmen spilte to utsolgte konserter på Operaen i Bjørvika 21. og 22. juni 2008. En DVD av denne konserten ble utgitt i juli 2012.
Seigmen ble bekreftet til RaumaRock, Slottsfjellfestivalen, Malakoff Rockfestival og Parkenfestivalen i 2012.
I juli 2013 spilte bandet i kronprins Haakons private festival på Skaugum i anledning kronprinsens 40-årsdag.
I november 2014 spilte Seigmen tre konserter på Støperiet i Tønsberg for å feire 20-årsjubileet for gjennombruddsalbumet Total. Konsertene var utsolgt.
I oktober 2014 annonserte bandet et nytt studioalbum, i tillegg til en turné og en del festivaler. Albumet Enola ble utgitt i 2015.
Kommunestyre- og fylkestingsvalget 2011 i Rogaland
Kommunestyre- og fylkestingsvalget 2011 blei avholdt 12. september 2011. Denne delartikkelen omhandler valgresultatet for Rogaland og kommunene i dette fylket.
Stemmetall
Partiforkortelser: A = Arbeiderpartiet; SV = Sosialistisk Venstreparti; R = Rødt; Sp = Senterpartiet; KrF = Kristelig Folkeparti; V = Venstre; H = Høyre; Frp = Fremskrittspartiet; Dem = Demokratene i Norge; MdG = Miljøpartiet De Grønne; KSP = Kristent Samlingsparti; Kyst = Kystpartiet; PP = Pensjonistpartiet; NKP = Norges Kommunistiske Parti
Lokale lister: Hå = Nærbølista; Sola = Tanangerlisten; Kvitsøy (1) = Det Norske Arbeiderparti og Tverrpolitisk gruppe; Kvitsøy (2) = Kristelig Folkeparti, Fellesliste og Frie borgerlige; Utsira (1) = Utsira fellesliste; Utsira (2) = Ungdomslista; Vindafjord = Bjoa bygdeliste
Kommunevise kommentarer
Fargekoder for partia:
Bjerkreim
Bjerkreim hadde lister fra A, Sp, KrF, V, H og Frp. Høyre var størst med 35,1 prosent av stemmene, en framgang på 7,5 prosentpoeng. Senterpartiet og Kristelig Folkeparti kom – tross nedgang – på de neste plassene, med henholdsvis 22,4 (ned 8,7) og 18,3 (ned 4,7) prosent. Fremskrittspartiets liste var ny. Partiet kom inn i kommunestyret med ett mandat (7,6 prosent). Valgdeltakelsen var 69,6 prosent.
Bokn
I Bokn stilte A, Sp, KrF og H opp. Senterpartiet gikk tilbake 5,5 prosentpoeng til 29,6 prosent, mens de tre andre partia gikk fram: Arbeiderpartiet opp 1,5 til 34,9, Høyre opp 1,5 til 27,6 og Kristelig Folkeparti opp 2,6 til 7,9 prosent. Valgdeltakelsen var 73,7 prosent.
Kyrre Lindanger (A) fortsatte som ordfører etter en avtale mellom Arbeiderpartiet og Høyre, som gav Lars Norekvål (H) varaordførervervet.
Eigersund
De sju stortingspartia stilte lister i Eigersund: A, SV, Sp, KrF, V, H og Frp. Endringene fra 2007 var ikke de største. Høyre fikk 26,1 prosent (ned 1,6), og Arbeiderpartiet endte på 25,2 (ned 0,7). Kristelig Folkeparti økte med 4,7 prosentpoeng til 19,4, mens Fremskrittspartiet tapte 2,9 poeng og fikk 13,9. Kommunestyrets størrelse blei redusert fra 35 til 31. Valgdeltakelsen var 61,1 prosent.
Leif Erik Egaas fra Høyre overtok som ordfører etter partifellen Terje Jørgensen jr. Unn Therese Omdal (A) blei valgt til varaordfører. Valga blei støtta av Fremskrittspartiet.
Finnøy
Kommunestyret valgte enstemmig Gro Skartveit (V) til ny ordfører og Jon Olav Runestad (A) til varaordfører. Valga hadde bakgrunn i en avtale mellom V, A og Sp. Venstre brøyt dermed ut av forrige periodes koalisjon mellom KrF, V, H og Frp, der KrF hadde ordføreren.
Forsand
Forsands velgere kunne stemme på A, Sp, KrF, H eller Frp. Flest stemte på Kristelig Folkeparti, som fikk 29,8 prosent etter en framgang på 2,9. Høyre gikk en tidel opp til 25,0 prosent, mens Senterpartiet dalte 6,7 poeng til 19,3. Arbeiderpartiet på si side økte med 5,2 til 18,6. Valgdeltakelsen var 76,7 prosent.
Albert Viljam Hagelin
Albert Viljam Hagelin (født 24. april 1881 i Bergen, død 25. mai 1946 i Oslo) var en norsk forretningsmann og politiker for Nasjonal Samling (NS). Han var med i Quislings kupp-regjering i 1940, og satt så som «kommissarisk» statsråd og innenriksminister i NS-regjeringen frem til 1944. Han ble dømt til døden og henrettet i landssvikoppgjøret etter krigens slutt.
Kommunestyre- og fylkestingsvalget 2011 i Rogaland
Gjesdal
Gjesdal hadde lister fra A, SV, Sp, Krf, V, H og Frp. Kristelig Folkeparti er det største partiet med 25,3 prosent (opp 1,6). Høyre klatra opp til andreplassen med 21,0 prosent (opp 6,6). Arbeiderpartiet ligger like bak med 20,8 (opp 2,1), mens Fremskrittspartiet falt 3,9 til 19,9 prosent. Sosialistisk Venstreparti fikk en stemme for lite til å beholde sin plass i kommunestyret, som blei utvida fra 25 til 27 representanter. Valgdeltakelsen var 65,4 prosent. Kommunen deltok i forsøket med redusert stemmerettsalder. Blant 16- og 17-åringer var deltakelsen 54,7 prosent.
Albert Viljam Hagelin
Bakgrunn, oppvekst og årene i Tyskland
Albert Viljam Hagelins far, Harald Joachim Hagelin (1852–1889), var gullsmed, men døde da sønnen var ni år gammel. Han tilhørte en svensk slekt som hadde innvandret til Norge tidlig på 1700-tallet. Hagelins mor, Gerd Anna Hedvig Eleonore Meyer (1857–1926), var av dansk-jødisk herkomst. Albert Hagelin var svoger til Kjeld Stub Irgens og bror av Høyre-politiker og fabrikkeier Robert Hagelin.
Hagelin forlot Norge rundt 1900 for å studere til arkitekt ved Technische Hochschule i Dresden. Senere ble han av Nina Grieg tilskyndet til musikkstudier. Han sang – ifølge familietradisjonen – operaroller både i Berlin og Dresden. Samlet bodde Hagelin utenlands i over 40 år før til slutten på 1930-tallet, stort sett i Dresden. Hagelin giftet seg i Bremen med innehaversken av et importfirma og økte formuen ved heldige børsspekulasjoner, kaffeforretning, kunsthandel og hotellvirksomhet. På 1930-tallet bodde paret i Loschwitz utenfor Dresden.
Kommunestyre- og fylkestingsvalget 2011 i Rogaland
Gjesdal
KrF, Senterpartiet og Arbeiderpartiet inngikk avtale, slik at Olaug Vervik Bollestad (KrF) fikk fire nye år som ordfører, mens Frode Fjeldsbø (A) blei varaordfører.
Haugesund
I Haugesund var det mulig å stemme på A, SV, R, Sp, KrF, V, H, Frp, MdG og PP. Høyre blei størst med 38,2 prosent (ned 1,7). Arbeiderpartiet styrka andreplassen gjennom en oppgang på 8,1 prosentpoeng til 28,7. For resten av partia var det bare mindre endringer fra 2007. Valgdeltakelsen var 59,2 prosent.
Albert Viljam Hagelin
Bakgrunn, oppvekst og årene i Tyskland
Etter konas død i januar 1935 dro Hagelin på en lengre rundreise i Norge. Mens han besøkte Oslo, oppsøkte han Vidkun Quisling. Det er ikke kjent detaljer fra samtalene de to, men Hagelin meldte seg kort tid etter inn i Nasjonal Samling (NS). Samme år giftet han seg med sin avdøde kones kusine, Gertrud Gudrun Eckstein.
Kommunestyre- og fylkestingsvalget 2011 i Rogaland
Haugesund
Ved konstitueringa av kommunestyret blei Petter Steen jr. (H) gjenvalgt med 28 stemmer, mens Arne-Christian Mohn (A) fikk 20 stemmer. Varaordfører Sven Olsen (Frp) blei også gjenvalgt. Her var motkandidaten fra Pensjonistpartiet.
Albert Viljam Hagelin
Bakgrunn, oppvekst og årene i Tyskland
Våren 1939 forsøkte Hagelin å skaffe tyske penger til NS-avisen Fritt Folk. Gjennom tennisklubben sin i Dresden kjente han Hermann Görings nevø Herbert Göring og kom dermed i kontakt med landets toppledelse. Finansieringsforsøkene mislyktes. Hagelin klarte imidlertid å knytte bånd til andre tyske lederskikkelser og kom i forbindelse med storadmiral Erich Raeder og NSDAPs sjefsideolog Alfred Rosenberg. Quisling besøkte Hagelin i Tyskland sommeren 1939, og de to ble godt kjent. Da Quisling kom tilbake til Tyskland på vinteren, sørget Hagelins nettverk for at NS-føreren fikk audiens hos Hitler to ganger, 14. og 18. desember.
Kommunestyre- og fylkestingsvalget 2011 i Rogaland
Hjelmeland
Høyre overtok ordførerplassen fra Senterpartiet. Den nye ordføreren, Trine L. Danielsen, er første kvinne i dette vervet i Hjelmeland. Varaordfører blei Håkon Helgøy (KrF).
Albert Viljam Hagelin
Andre verdenskrig
Hagelin returnerte til Norge i slutten av desember 1939. I Hans Fredrik Dahls artikkel i Norsk biografisk leksikon står det: "«Om denne mann, som spilte en så fatal rolle i norsk historie i årene 1940–45, vet vi ikke mye. Da han dukket opp i Oslo ved årsskiftet 1939/40 etter å ha bodd 40 år i utlandet, var det praktisk talt ingen som kjente ham. Likevel trådte han, som Vidkun Quislings nærmeste medarbeider, rett inn i rikspolitikken. Men bakgrunnen og motivene, og mange av de konkrete omstendighetene rundt denne delen av hans virksomhet, er hemmeligheter han tok med seg i graven.»"
Kommunestyre- og fylkestingsvalget 2011 i Rogaland
Hå
I Hå var det lister fra A, SV, Sp, KrF, V, H, Frp og KSP, foruten den lokale Nærbølista, som er kommunens største. Denne gangen blei resultatet 32,5 prosent av stemmene, en tilbakegang på 1,4 prosentpoeng. Høyre gikk fram 10,7 poeng og blei nest størst med 19,7 prosent. Størst var nedgangen for Kristelig Folkeparti (ned 3,4 til 17,2) og Fremskrittspartiet (ned 4,0 til 9,0). Valgdeltakelsen var 68,1 prosent.
Albert Viljam Hagelin
Andre verdenskrig
Med Quislings kupp 9. april 1940 ble Hagelin utpekt til handels- og forsyningsminister, og fikk dermed plass i de innerste NS-kretser. Senere samme år ble han fylkesfører for Oslo og Akershus, og partiets nestfører. Han ble dermed Quislings stedfortreder og i praksis partileder sommeren 1940 da Quisling oppholdt seg i Tyskland i lengre tid.
Kommunestyre- og fylkestingsvalget 2011 i Rogaland
Hå
Tross at partiet fortsatt er størst, måtte Nærbølistas Terje Mjåtveit etter åtte år som ordfører gi kjede og klubbe til Mons Skrettingland (H) i en allianse av H, Sp, KrF og Frp. Varaordfører blei Sveinung Lode (Sp). Det førte til protester da bare tre av ni i formannsskapet blei kvinner.
Albert Viljam Hagelin
Andre verdenskrig
Høsten 1940 fikk Hagelin vervet som sjef for det nyetablerte Innenriksdepartementet, som en del av Josef Terbovens kommissariske statsråder. Han hadde dermed ansvaret for nazifiseringen av kommunene gjennom Kommunalforordningen og for NS-overtagelsen av organisasjonslivet og offentlig forvaltning generelt. Med seg som departementsråd fikk han juristen Thorleif Dahl. De måtte blant annet forsvare "norske" interesser vis-à-vis Terboven, og fikk blant annet trenert et tysk initiativ om en skattereform som skulle finansiere okkupasjonen. Hagelin presset også Quisling for å få til en endelig fredsavtale med Tyskland.
Kommunestyre- og fylkestingsvalget 2011 i Rogaland
Karmøy
Tilbudet til velgerne i Karmøy var fra A, SV, R, Sp, KrF, V, H, Frp, KSP og PP. Resultatet blei ei ganske kraftig omvelting og at det nå er tre nokså jamstore partier i teten. Høyre hadde en framgang på 15,0 prosentpoeng til 25,9 prosent og er størst. Arbeiderpartiet gikk fram 3,0 til 23,8, mens Fremskrittspartiet gikk ned 12,5 poeng til 23,4. Også Kristelig Folkeparti blei svekka: ned 4,2 poeng til 16,6. Pensjonistpartiet klarte å komme inn i kommunestyret med en representant denne gangen. Valgdeltakelsen var 61,4 prosent.
Albert Viljam Hagelin
Andre verdenskrig
Hans samarbeid med tyskerne gikk dårligere utover krigen. Han var blant annet mot arrestasjonen og deportasjonen av de norske jødene og gikk inn for at administrasjonen av jødesaker ble lagt under Innenriksdepartementet. Terboven gjorde det etter hvert klart at Norges stilling ville stå sterkere om Hagelin forsvant.
Kommunestyre- og fylkestingsvalget 2011 i Rogaland
Karmøy
Ordfører Kjell Arvid Svendsen (KrF) og varaordfører Helga Rullestad (A) takka av, begge etter 24 år i kommunestyret og etter henholdsvis 16 og 8 år i toppverva. En allianse av H, Krf og Frp overtok med Aase Simonsen (H) som Karmøys første kvinnelige ordfører og Helge Thorheim (Frp) som varaordfører.
Albert Viljam Hagelin
Andre verdenskrig
Det gikk etter hvert rykter innad i NS om at Hagelin var av jødisk blod, og at han var korrupt. Ryktene ble så sterke at Quisling måtte iverksette etterforskning. Mens denne pågikk var Hagelin fratatt vervet som fylkesfører i Stor-Oslo. Etterforskningen frikjente Hagelin. Likevel ble han senere tvunget til å gå av høsten 1944, da han nektet å dra til Finnmark for å lede tvangsevakueringen. Resten av okkupasjonstiden levde han tilbaketrukket på Bygdøy.
Kommunestyre- og fylkestingsvalget 2011 i Rogaland
Klepp
I Klepp stilte A, SV, R, Sp, KrF, V, H og Frp til valg. Høyre styrka sin topposisjon ved å gå fram 6,8 prosentpoeng til 33,6 prosent. Fremskrittspartiet gikk tilbake 6,1 poeng til 17,2. Deretter følger Kristelig Folkeparti og Arbeiderpartiet med henholdsvis 16,2 (opp 0,8) og 16,1 (opp 2,8) prosent. SV mista sitt ene mandat i kommunestyret. Valgdeltakelsen var 62,8 prosent.
Albert Viljam Hagelin
Landssvikoppgjøret
I landssvikoppgjøret og rettssaken i Oslo november 1945 påberopte Hagelin seg hukommelsessvikt. Kona forsøkte å ta på seg skyld for Hagelins handlinger ved å si at det var hun som var nasjonalsosialisten av de to, men lagmannsretten fant ingen formildende omstendigheter og dømte Hagelin til døden. Dommen ble stadfestet i Høyesterett i mai året etter. Dødsdommen ble fullbyrdet 25. mai 1946.
Kommunestyre- og fylkestingsvalget 2011 i Rogaland
Klepp
Ane Mari Braut Nese (H) blei enstemmig valgt til ny ordfører med Torunn Austdal Rasmussen (FrP) som vara.
Albert Viljam Hagelin
Landssvikoppgjøret
Konklusjonen i dommen var følgende:
Kommunestyre- og fylkestingsvalget 2011 i Rogaland
Kvitsøy
I Kvitsøy, som bare hadde 394 innbyggere med stemmerett, var det bare Fremskrittspartiet som stilte rein partiliste. Den var ny av året og fikk 17,0 prosent av de avgitte stemmene. Ellers var det to samlelister i kommunen. Det Norske Arbeiderparti og Tverrpolitisk gruppe fikk 50,3 prosent av stemmene (fram 10,6 poeng), mens Kristelig Folkeparti, Fellesliste og Frie borgerlige fikk 32,7 prosent (tilbake 27,6). Valgdeltakelsen var 81,2 prosent.
Albert Viljam Hagelin
Landssvikoppgjøret
"«Albert Viljam Hagelin ble for forbrytelser mot straffelovens §§ 83, 84, 86 og 98 og den prov. anordning av 3. oktober 1941, jf. lov av 6. juli 1945 sammenholdt med straffelovens § 62 dømt til døden. Videre ble han idømt inndragning av kr. 181 977,69, og erstatningsansvar på kr. 1 000 000. Til dekning av saksomkostninger for behandling ved lagmannsrett og Høyesterett ble han idømt kr. 2 500.»"
Kommunestyre- og fylkestingsvalget 2011 i Rogaland
Kvitsøy
Ole Olsen (KrF) gikk av etter ti år som ordfører og blei avløst av partifellen Mirjam Ydstebø – med åtte av femten stemmer under konstitueringa. Roy Steffensen (Frp) blei varaordfører.
Lund
I Lund var det mulig å stemme på A, Sp, KrF, V, H og Frp. Arbeiderpartiet økte med 9,6 prosentpoeng til 30,7 og er dermed størst i kommunen. Partiet passerte dermed både Kristelig Folkeparti (ned 1,1 til 22,2) og Fremskrittspartiet (ned 7,7 til 16,7). Høyre økte med 7,5 poeng til 14,0. Valgdeltakelsen var på 69,6 prosent.
Pål Anker Ravndal (KrF) blei valgt til ordfører, og Ragnhild Kjørmo (Frp) blei varaordfører.
Randaberg
I Randaberg var det lister fra de sju partia som er kjent fra Stortinget, A, SV, Sp, KrF, V, H og Frp. Høyre gikk denne gangen forbi Arbeiderpartiet, og fikk 29,5 prosent av stemmene – en økning på 12,5 prosentpoeng. A gikk ned 6,2 poeng til 27,2. Valgdeltakelsen var 68,8 prosent.
Bjørn Kahrs fra Høyre blei ny ordfører med Jarle Bø (Sp) som vara. Arbeiderpartiet og KrF gikk før konstitueringa ut med et forslag om Bø som ordfører, noe denne takka nei til.
Rennesøy
I Rennesøy stilte A, SV, Sp, KrF, H og Frp lister. Høyre gikk fram 11,4 prosentpoeng til 34,6 prosent. Fremskrittspartiet, som var størst i 2007, fikk nå 14,3 prosent (tilbake 9,7) og måtte dermed se seg slått også av Senterpartiet, som økte med 4,7 til 21,0 prosent. Samlingslista, som i 2007 fikk 8,7 prosent og to mandater, stilte ikke denne gangen. Valgdeltakelsen var 73,0 prosent.
Sp, KrF, A og SV inngikk avtale om konstituering og budsjett. Ordfører blei Dagny Sunnanå Hausken (Sp) – første kvinna i dette vervet, og varaordfører blei Jostein Eiane (KrF).
Sandnes
Det var heile 12 lister å velge mellom i Sandnes: A, SV, R, Sp, KrF, V, H, Frp, Dem, KSP, MdG og PP. Av disse var det bare Høyre som hadde vesentlig framgang, ei økning på 7,3 prosentpoeng til 30,0. Fremskrittspartiet gikk tilbake 3,9 poeng til 22,6 prosent og mista førsteplassen. Arbeiderpartiet fikk 21,8 prosent (opp 0,7). Valgdeltakelsen var 62,7 prosent. Sandnes deltok i forsøket med e-valg.
Det blei maktskifte i Sandnes, og Høyres Norunn Østråt Koksvik tapte valget om ordførerplassen. En valgteknisk allianse mellom A, Sp, SV, PP og Frp sørga for at Stanley Wirak (A) blei ny ordfører. Det vakte noe oppstuss da Fremskrittspartiet på konstitueringsmøtet foreslo å utrede parlamentarisk styreform i kommunen. Dette kom bardus på samarbeidspartnerne, men blei uniddelbart støtta av opposisjonsalliansen av H, V og KrF. Forslaget blei imidlertid utsatt. Ved behandling i juni 2012 vedtok så kommunestyret å tilrå at det innføres et system med byregjering fra etter kommunevalget i 2015. Pål Morten Borgli fra Frp blei varaordfører, et verv han også hadde i 2003–07, den gang i et samarbeid med Høyre.
Sauda
I Sauda stilte A, SV, Sp, KrF, V, H og Frp. Arbeiderpartiet er fortsatt størst med 45,3 prosent, men en tilbakegang på 6,5 prosentpoeng gjorde at partiet mista sitt reine flertall i kommunestyret. Høyre gikk fram 7,4 poeng til 23,8. Valgdeltakelsen var 69,6 prosent.
Frode Sulen blei valgt til ny ordfører og Laura Seltveit til varaordfører. Begge er fra Arbeiderpartiet.
Sokndal
I Sokndal var det lister fra A, Sp, KrF, V, H og Frp. Arbeiderpartiet er størst med 30,0 prosent (ned 1,8), fulgt av Kristelig Folkeparti med 19,6 (opp 3,6). Høyre gikk fram 10,7 poeng til 18,7, mens Fremskrittspartiet tapte 9,8 poeng og fikk 18,5 prosent. Valgdeltakelsen var 68,8 prosent.
En samarbeidsavtale mellom KrF, Frp og Høyre gav ordførervervet til Trond Arne Pedersen (KrF), mens Atle Støle (H) blei varaordfører.
Sola
I Sola stilte A, SV, Sp, KrF, V, H, Frp, PP og Tanangerlisten. Høyre styrka seg med 7,5 prosentpoeng til 36,3 prosent, mens Fremskrittspartiet gikk tilbake 3,7 til 20,3. Tanangerlisten gikk ned 4,5 poeng til 4,0. Valgdeltakelsen var 65,4 prosent.
Håkon Rege fra Høyre avslutta sin ordførerperiode med å overlevere klubba til partifellen Ole Ueland. Varaordfører blei Jan Sigve Tjelta (KrF).
Stavanger
Stavangers innbyggere kunne velge mellom A, SV, R, Sp, KrF, V, H, Frp, Dem, MdG og PP. Arbeiderpartiet var valgvinneren med en framgang på 7,1 prosentpoeng til 29,0 prosent. Det var likevel ikke nok til å ta igjen Høyre, som fikk 34,0 (tilbake 0,5). Fremskrittspartiet gikk tilbake 2,4 poeng til 13,1. Endringene var ellers nokså små. Miljøpartiet stilte for første gang og fikk ett mandat. Valgdeltakelsen var på 62,7 prosent. Stavanger deltok i forsøk med lavere stemmerettsalder, og valgdeltakelsen blant de to laveste årskulla var 61,5 prosent.
Leif Johan Sevland fra Høyre gikk av etter seksten år som byens ordfører. Han blei etterfulgt av partikollegaen Christine Sagen Helgø, som blei valgt med 35 stemmer for og 31 blanke stemmer. Bjørg Tysdal Moe fra KrF blei gjenvalgt som varaordfører, et verv hun har hatt sia 1999. Hun blei valgt med 35 for og 32 blanke.
Strand
Strand kunne skilta med disse listealternativa: A, SV, Sp, KrF, V, H, Frp og MdG. Arbeiderpartiet økte kraftig, opp 17,9 prosentpoeng til 40,9 prosent. Også Høyre hadde framgang, men bare med 2,5 poeng til 16,9. Bortsett fra den nye lista til Miljøpartiet (0,4) var det ellers tilbakegang for samtlige parti, mest for Fremskrittspartiet (ned 6,3 til 12,3) og Kristelig Folkeparti (ned 5,5 til 17,0). Valgdeltakelsen var 65,0 prosent.
Helge Steinsvåg (A) blei valgt til ordfører og Alf Henning Heggheim (Sp) til varaordfører. De fikk 15 stemmer mot 14 avgitt for forslag fremma på vegne av en koalisjon av KrF, H og Frp.
Suldal
I Suldal var det lister fra A, SV, Sp, KrF, V, H og Frp. Senterpartiet er størst med 30,9 prosent (tilbake 4,0), og Arbeiderpartiet er nummer to med 23,5 prosent (opp 3,5). Sosialistisk Venstreparti gikk mest tilbake: ned 6,1 poeng til 7,9. Kommunestyret blei redusert fra 25 til 19 representanter. Valgdeltakelsen var 68,0 prosent.
Torkel Myklebust (Sp) blei gjenvalgt som ordfører. Ny varaordfører blei Kari Vaage Gjuvsland (A).
Time
I Time kunne innbyggerne velge mellom A, SV, Sp, KrF, V, H, Frp og MdG. Høyre gikk fram med 17,7 prosentpoeng til 35,2 prosent. Størst tilbakegang hadde Fremskrittspartiet (ned 6,5 til 11,7) og kommunens nest største, Arbeiderpartiet (ned 4,7 til 15,2). Valgdeltakelsen var 68,0 prosent.
Reinert Kverneland (H) blei ny ordførar i Time med 22 av 27 stemmer. De siste fem gikk til Arbeiderpartiets kandidat. Petter Lorentz Stabel (Frp) blei kommunens varaordfører.
Tysvær
Tysvær hadde lister for A, SV, Sp, KrF, V, H og Frp. De to største partia gikk fram: Høyre med 13,2 prosentpoeng til 33,1 og Arbeiderpartiet med 4,2 poeng til 23,4. Fremskrittspartiet gikk mest tilbake, med 11,0 poeng til 12,8 prosent. Valgdeltakelsen var 63,3 prosent.
Etter at det var inngått en samarbeidsavtale mellom H, KrF, V og Frp, blei Harald Stakkestad (H) enstemmig valgt til ordfører ved skriftlig avstemning. Kristine Aurdal (KrF) blei ny varaordfører, men måtte konstatere at sju stemte blankt.
Utsira
Utsira er Norges minst folkerike kommune, og 133 av de 168 med stemmerett deltok, det vil si 79,2 prosent. Det var to lister å velge mellom, Utsira fellesliste og nyskapningen Ungdomslista. Sistnevnte fikk 20,3 prosent av stemmene og to mandater. Felleslista fikk dermed 79,7 prosent og de resterende 9 plassene i kommunestyret, noe som er en framgang på 25,4 prosentpoeng. Ved valget i 2007 var det ei bygdeliste som fikk 45,7 prosent av stemmene.
Resultatet gjorde at Jarle Nilsen kunne fortsette som ordfører. Varaordfører blei Marte Eide Klovning. Begge representerer Felleslista.
Vindafjord
I Vindafjord var det lister for A, SV, Sp, KrF, H, Frp og Bjoa bygdeliste. Senterpartiet er størst, men gikk tilbake 4,4 prosentpoeng til 31,8. Høyre er nest størst og gikk fram 3,4 poeng til 21,2. SVs liste var ny. Med 4,2 prosent av stemmene fikk den ett mandat. Valgdeltakelsen var 62,3 prosent.
Etter tolv år som ordfører – først i Ølen kommune, deretter i sammenslåtte Vindafjord – forlot Arne Bergsvåg (Sp) ordførerplassen. Ny i stolen blei partifellen Ole Johan Vierdal. Varaordfører blei Steinar Skartland fra Kristelig Folkeparti.
Fylkestingsvalget
Fylkestinget valgte Janne Johnsen fra Høyre til fylkesordfører og Terje Halleland (Frp) til varaordfører.
Klokke (instrument)
En klokke er en skålformet gjenstand av metall med en gjenkjennbar form – klokkeform – som ved anslag toner med en like eiendommelig klang. Det er et perkusjonsinstrument, og kan brukes som kommunikasjonsredskap. Klangen er en akkord som beskrives som en molloktav, som klokken er alene om blant alle instrumenter. Klokken holdes eller festes lengst unna munningen, for ikke å dempe vibrasjon. Cymbaler og Gong er ikke klokke fordi deres vibrasjoner er mer diskoid. Ordet symbal i Bibelsammenheng ( 2 Sam 6,1-5 eller salmenes bok 150, 5) stammer fra gr Kumbalon (kopp) og kan også være bjelle. Som andre lydgivende gjenstander er klokkens klang bestemt av en rekke overtoner. Disse deltoner - partialtoner - har stor variasjon fra klokke til klokke. Øret kan skjelne mellom 2 - 3 eller fler av disse tonene. Klokken vibrerer i knutelinjer (noder), dels i belter omkring klokken, dels i radier fra toppen og ned langs sidene, dels i forskjellige mønstre.
Da visse av klokkens deltoner kan være like sterke eller sterkere enn det man kunne kalle klokkens grunntone, kan det være å vanskelig å bestemme klokkens tone uten erfaring i å lytte etter denne. Dette forklarer hvorfor klokkers klang kan være så forskjellig, og at mange med stor sikkerhet kan gjenkjenne sin hjembys kirkeklokke etter lyden. En nøyere kartlegging av en klokkes deltoner kan kun skje ved hjelp av nøyaktige måleinstrumenter. Det klassiske hjelpemiddel er stemmegaffel, som ble utviklet på 1700-tallet. Klokkens deltoner svarer på stemmegaffelen ved resonans - enten med flere stemmegafler med små intervaller mellom eller en stemmegaffel som innstilles med forskyvbare vekter. Mer moderne utstyr benytter frekvensgenerator og målinger. Klokken er eneste instrument der overtonene kan stemmes.
Læren om klokker kalles kampanologi.
Klokkens anatomi
Klokker har anatomisk inndeling med navn som hode, hals, skulder, midje, munn, leppe og tunge.
Åpne klokker har oftest rund munning, med konisk kropp. Andre former er kjent, også firkant- og mangekantede samt elliptiske men gir dårligere svingninger enn sirkelformen. Hammer (utenpå) eller kolv (inni) treffer slagringen. Tidlige klokker var tynnveggede og sprakk lett, slik at slagringen ble forsterket. Erfaring viste at dette også ga bedre lyd, slik at tykkelsen på metallet er en kvalitet for lyd. Kanten nedenfor slagringen kalles leppe.
Klokkens utvikling
Klokkenes form ble utviklet gjennom historien. De karongilske klokkene var bredmunnet, som dagens skipsklokker som kan ha høyde til diameter i proporsjon 3:4 eller mer. Tidligromanske klokker rundt korsfarertiden (1000-1150) blir kalt bikubeklokker, som også gir mening da bivoks var nødvendig i støpeprosessen, cire perdu. De blir også kalt Theophilus-klokker og har mer sylinderformet kropp med spinkle kronearmer og uten utsmykning. De senromanske klokker etter 1150 var smalere og avlange med sterkere vegger og smal åpning og kalles sukkertopp -klokker. Dette er fortsatt den mest fremtredende klokkeform i sydeuropeiske land som Spania og Italia.
Fra 1300 finnes overgangsformer med bredere munn, som førte til den gotiske klokkeform - som i stor grad er bevart i dagens klokkeform med variasjon klokkestøpere imellom. Renessansen søkte matematiske proporsjoner - en harmonisk klokke har proporsjoner med skulder ca halve bredden av munningen, og høyde omtrent lik munning. Midjen sin form og tykkelsen på metallet inngår i støpekunsten og ferdigheter ble voktet som firmahemmeligheter. år før klokker igjen lød like rent: Utover 1700 tallet forfalt klangen på klokker, utforming og dekor ble vektlagt fremfor vellyd, og fra rundt 1750 kom en periode med dekadanse med forsiringer, lange inskripsjoner og manglende fokus på musikalske kvaliteter. Klangen fra Hemeny ble ikke gjenvunnet før slutten av 1800-talle i england.
van Gou sitt mesterverk "Maria Gloriosa" Erfurt klokkens E klang regnes som middelalderens forbilde på en harmonisk klokke, men før klokker kunne stemmes var dette resultatet vanskelig å gjenskape direkte fra støpeprosessen.
I Barokken ble klokker støpt med mer frodige forsiringer og kortere, mer sammenpresset kropp, muligens for å spare metall. Bronse var blitt et kostbart metall under ulike kriger i Europa. Klokkeutsmykningene skiller rokokko, empir og nyklassisme inntil stemmingen av klokker ble gjenoppdaget rundt 1900 og den harmoniske form ble hovedrådende for vestlige klokker og h:b varierer fra 1:1 til 69:71
En stemt klokke skal lyde rent i tre oktaver: Selve slagtonen har en over- og underoktav. Overtonerekken er en mollakkord, og disse fem tonene forsøker klokkestøperen å stemme rent. Klokker er alene om å ha overtonen så nær grunntonen - i andre instrumenter er de en oktav høyere og i durakkord. Klokker er også eneste instrument der overtoner lar seg stemme. 5-punkts stemming ble igjen praktisert fra slutten av 1800 tallet- der overtonenes mollakkord og oktav er tilgjengelig for stemming.
Durstemte klokker
Klokkens overtonerekke er naturlig i moll, mens de fleste musikkstykker er skrevet i dur. Dur-klang kan oppnås ved å utvide midjen på klokken - en "gravid" profil - og enkelte klokkesett leveres durstemt.
Klokke som symbol
Klokker er nærmest universelt symbol på varsling på skilt, data og i apper, og har gitt opphav til uttrykk som "å ringe" i telefon, klokke som i "hva er klokken" om tid eller dørklokkens ding-dong og ambulansens Bæ-bu.
Olav Terje Bergo
Olav Terje Normann Bergo (født 8. oktober 1946) var ansvarlig redaktør i Bergensavisen (BA). Han tok jobben i 1984 og var fra 1986 også administrerende direktør. 1. september 2008 varset han at han sluttet i redaktørjobben han hadde hatt i 25 år.
Bergo er styreleder i aksjeselskapene Tårnhjørnet, reklamebyrået Trippel og Nr 1 Trykk Bergen. Han er også styremedlem i avisutgivernes organisasjon Mediebedriftenes Landsforening og stiftelsen Nordiske Mediedager.
Fra 2002 til 2005 var han styreleder i Mediebedriftenes Landsforening. Han har vært styremedlem i European National Publishers Association (ENPA), og fra 2001 til 2006 var han styremedlem i World Association of Newspapers (WAN).
Karriere
Bergo er utdannet siviløkonom og fikk sin første jobb i Norsk Regnesentral. I 1975 begynte han i NRK, deretter to år i Norad i Vietnam og så NRK igjen, før han begynte i BA i 1983 som redaktør under daværende ansvarlig redaktør Alf Hildrum. Året etter tok Bergo over sjefsjobben, og satt som redaktør i årene 1984-2008.
Da BA skrev om politivoldsakene i Bergen, samtidig som de skrev om Bergens-mafiaen, kom avisen i dobbelt ild. Bergo ble truet, slått og sparket, og måtte ha politibeskyttelse i ett år. BA markerte seg som av Norges første nettaviser, men i 1998 måtte Trond Mohn redde avisen i 1998 ved å kjøpe seg inn. Men i 2000 var BA fortsatt i krise, så redaktørens julegave til de ansatte ble ikke vin, men en flaske tran.
Men under Bergos ledelse gikk BA etter hvert fra et opplag på 16.000 til 32.000 solgte aviser daglig. To ganger i hans sjefstid ble BA kåret til årets avis i Norge. Bergos oppsiktsvekkende suksess førte til en forespørsel fra Bergens Tidende som han takket nei til. Han ville bli i BA. I 2008 skulle BA selge både avishus og avispressen på Minde. Bergo forhandlet med russiske aviseiere om trykkeriet, men følte at det var som å forhandle med en mafia og forsøkt rundlurt. Han falt om med hjertestans og ble innlagt på Haukeland sykehus, der han fikk satt inn en pacemaker. Alt neste dag satt han i nytt møte med russerne, med en puls på syv slag i minuttet. Avtalen ble inngått, pengene kom på konto, og trykkpressen skulle hentes. Men lastebilene innfant seg mistenkelig raskt og var mistenkelig nye og flotte. Bergo nektet å gi fra seg noe før han hadde fått hentingen bekreftet av de russiske kjøperne, og da forsvant lastebilene igjen. Noen timer senere ble trykkpressen hentet av slitte, russiske trailere som kunne fremvise kontrakten.
Bergo har politisk markert seg som en sterk motstander av Israels framferd mot Gaza og palestinerne.
Pensjonist
Bergo er gift med Eva Eek. Sammen har de to barn og tre barnebarn, og barna Kjetil og Kjersti bor i Bergen. Bergo har gjort erfaringer med barnevernet i nære relasjoner, og som pensjonist samarbeider han med juristen Gro Hillestad Thune. 90 % av sin fritid bruker han på å arbeide med barns rettssikkerhet. Han har kjøpt den 150 år gamle slektsgården på Nesbyen, der han bodde sitt første leveår, men har fått utsatt boplikt.
Zine El Abidine Ben Ali
Zine El Abidine Ben Ali (født 3. september 1936 i Hammam-Sousse i Tunisia, død 19. september 2019 i Jidda ) var en tunisisk politiker. Han var president i Tunisia fra 7. november 1987 til 14. januar 2011. Han var landets andre president siden det ble uavhengig fra Frankrike i 1956.
Liv og virke
Som ung mann ble han sendt til Frankrike for å få militær utdanning. Han tok denne ved École spéciale militaire de Saint-Cyr og artilleriskolen i Châlons-sur-Marne. Deretter fortsatte han sin militærkarriere i USA.
Etter å ha kommet tilbake til Tunisia ble han i 1964 utpekt til å opprette et militært sikkerhetsdepartement; han ledet dette til 1974. I 1977 ble han generaldirektør for nasjonal sikkerhet etter en periode som militærattache i Marokko. Det neste oppdraget var som ambassadør til Polen, etterfulgt av embetet som sjef for den nasjonale sikkerhetstjenesten og statssekretær. Han fikk denne jobben på et tidspunkt hvor radikale islamister økte sin aktivitet. Hans suksess i håndteringen av dette problemet førte til at han ble innenriksminister, en stilling han hadde inntil president Habib Bourguiba utnevnte ham til statsminister i oktober 1987.
7. november 1987 avsatte Ben Ali i et statskupp president Bourguiba, som siden 1975 hadde hatt embetet på livstid. Han fikk noe støtte fra folket, fordi det var bekymringer rundt Bourguibas helse, spesielt mistanke om tiltagende senilitet. Syv leger signerte før kuppet en erklæring om at Bourguiba var uegnet til å styre landet.
Ben Ali fortsatte sin forgjengers uavhengige utenrikspolitikk og de økonomiske programmer som hadde ført til økonomisk vekst siden tidlig i 1990-årene. En rekke større offentlige prosjekter har blitt satt i gang under hans styre, men arbeidsledighet var fortsatt det største økonomiske problem i landet.
En annen side ved presidentembetet som ble ført videre var en autoritær tilnærming til politikken, og en personkult. Det meste av nyhetene i tunisiske aviser er på en eller annen måte knyttet til presidenten på en positiv måte.
I 1992 innførte han et flerpartisystem, men hans parti, Demokratisk konstitusjonell reisning, dominerer fortsatt politikken fullstendig. Opposisjonens aktiviteter var sterkt begrenset av sikkerhetslovene, og pressefrihet eksisterer i realiteten ikke. Ben Ali var selv ikke utnevnt for livstid, og i 1999 ble to ukjente alternative kandidater gitt tillatelse til å stille i presidentvalget. Resultatet ble 99,6% av stemmene for Ben Ali. Han ble gjenvalgt igjen 24. oktober 2004, med 94,68% av stemmene. Etter en kontroversiell folkeavstemning i 2002 ble embetsperioden blitt forlenget til 10 år, slik at han var valgt fram til 2014.
Som en følge av opprøret i Tunisia i 2010–2011 måtte Ben Ali gå av den 14. januar 2011, etter 23 år som sittende president. Presidenten flyktet til Saudi-Arabia og statsminister Mohamed Ghannouchi overtok makten.
Ben Ali var gift med Leila Trabesi.
John Baptist Purcell
John Baptist Purcell (født 26. februar 1800 i Mallow i County Cork i Irland, død 4. juli 1883 i Cincinnati i Ohio i USA) var en irsk-amerikansk katolsk sulpicianer som ble biskop og så erkebiskop av Cincinnati.
Bakgrunn
John Baptist Purcells foreldre var Edward og Johanna Purcell. Sønnen reiste til USA for sine høyere studier. Han fikk lærersertifikat fra Asbury College i Maryland. Han brukte et år på å undervise som privatlærer for noen av Baltimores fremtredende familier. Den 20. juni 1820 gikk han inn på Mount St. Mary's Seminary i Emmitsburg, og ble medlem av sulpicianerne. Hans kunnskap om klassikerne hjalp ham til å ta på seg viktige klasser ved universitetet og samtidig forberede seg til prestedømmet ved å studere filosofi, teologi og andre kirkelige emner.
Etter tre år med seminarstudier mottok han tonsur og de lavere vielser ordre fra Ambrose Maréchal, erkebiskopen av Baltimore. Han reiste til Europa for å fortsette studiene ved sulpicianernes seminarer i Issy og Paris.
Prest
Den 26. mai 1826 ble han ordinert til prest sammen med 300 andre kandidater i Notre-Dame de Paris av erkebiskop Hyacinthe-Louis de Quélen.
Biskop av Cincinnati
I 1833 utnevnte pave Gregor XVI ham til biskop av bispedømmet Cincinnati, etterfølgende biskop Edward Dominic Fenwick, som hadde vært bispedømmets grunnlegger. Han ble bispeviet den 13. oktober samme år, av James Whitfield, erkebiskop av Baltimore.
Erkebiskop av Cincinnati
På grunn av fruktene av hans arbeid og veksten av den katolske kirke i Cincinnati, opphøyde pave Pius IX bispedømmet til et erkebispedømme og utnevnte Purcell til den første erkebiskopen i 1850. Ved utbruddet av borgerkrigen (1861) var han den første amerikanske biskop som tok til orde for avskaffelse av slaveriet.
I 1869 deltok han på Første Vatikankonsil og var en del av dem som argumerntert mot proklamasjonen av dogmet om pavelig ufeilbarlighet. Da det ikke desto mindre ble vedtatt og erklært, aksepterte han beslutuingen. Han kjempet mot de anti-katolske postulater fremført av den presbyterianske pastoren Alexander Campbell.
De siste årene av Purcells liv var han nedsunket i økonomiske problemer, på grunn av feilstyring av bispedømmeøkonomien. Hun trakk seg tilbake til sulpicianernes kloster i Brown County. Der døde han 4. juli 1883.
Episkopalgenealogi
Hans episkopalgenealogi er:
John Edwards
John Edwards (født 10. juni 1953 i Seneca i Nord-Carolina i USA) er en amerikansk politiker. Han representerte delstaten North Carolina i det amerikanske Senatet fra 1998 til 2004, men takket nei til gjenvalg for å stille som presidentkandidat samme år.
Edwards tapte nominasjonskampen om å bli demokratenes presidentkandidat i 2004, men ble likevel valgt av partiets endelige kandidat, senator John Kerry fra delstaten Massachusetts, som hans visepresidentkandidat. Ved valget led John Kerry og John Edwards nederlag mot den sittende presidenten, republikaneren George W. Bush og hans visepresident Dick Cheney.
Den 27. desember 2006 kunngjorde Edwards sitt kandidatur til Demokratenes presidentnominasjon i 2008. Kunngjøringen fant sted i byen New Orleans, Louisiana, og var ment å sette fokus på fattigdomsbekjempelse, et av Edwards' sentrale valgkamptemaer.
Bakgrunn og familie
John Edwards er metodist, og sønn av Wallace R. Edwards og Catharine Juanita Wade. Familien flyttet mye rundt, men slo seg etterhvert til i Robbins i Nord-Carolina, der faren arbeidet ved en tekstilfabrikk og moren i postverket. Som erklært talsmann for den interessene til amerikansk arbeiderklasse refererer Edwards ofte til sin egen og sine foreldres enkle bakgrunn. Edwards utmerket seg som fotballspiller på College, og var den første i slekten som gikk på college. Han studerte så ved Clemson University og senere ved North Carolina State University, der han tok grad i tekstilteknologi i 1974 og senere juridisk doktorgrad. I 1977 giftet han seg med Elizabeth Anania; de fikk fire barn. I 1996 ble deres 16-årige sønn drept i en bilulykke. I 2007 opplyste hans kone at hun hadde brystkreft med spredning, og hun døde av kreft 7. desember 2010.
Hans praksis som advokat har også dannet grunnlaget for hvordan han presenterer seg selv som politiker. Edwards' spesialfelt som forsvarer var å ta saker på vegne av familier som lå i konflikt med forsikringsselskaper. I politiske sammenhenger trekker han gjerne frem denne erfaringen som et bevis på at han er en uredd person, som tar den vanlige mannens parti mot storselskapene. Denne retorikken har særlig blitt tydelig i hans andre presidentkampanje, og har gitt ham rykte som Det demokratiske partiets liberale populistkandidat.
Irak-krigen og årene som senator
Under sine år som senator satt John Edwards i senatets etterretningskomite, og i justiskomiteen. Men den enkeltavstemningen som trolig har hatt mest å si for hans videre politiske karriere, er resolusjonen fra høsten 2002 som gav president George W. Bush rett til å ty til alle nødvendige midler mot Irak, og som senere ble brukt som grunnlag for å erklære Irak krig, den 20. mars 2003. Edwards var en av dem som argumenterte sterkt for forslaget i Senatet, men han var i ettertid beklaget sin offentlige holdning i denne saken. Edwards skrev en kronikk i den liberale avisen The Washington Post i 2005, der han beklaget sin stemmegivning. Kampen om å bli Demokratenes presidentkandidat i 2008 har hittil handlet mye om hva de forskjellige kandidatene har ment og mener om situasjonen i Irak, og Edwards har, i forlengelsen av den offentlige beklagelsen, krevet at Demokratene i Kongressen vedtar å stoppe finansieringen av krigføringen. For dette har han mottatt mye kritikk, fra både republikanere og demokrater. Den republikanske kritikken går ut på at dette ville sende et signal til irakiske opprørere og til al-Qa'ida om at USA lar seg presse til nederlag, mens kritikken fra egne rekker i hovedsak har handlet om at det er uansvarlig av Edwards å kritisere sine tidligere kolleger i Kongressen for handlingslammelse, når han selv av erfaring vet hvor vanskelig det er å nå bindende enighet (i Senatet trengs 60 stemmer, mens Demokratene i dag sitter med 51 representanter, inkludert to uavhengige). Edwards kritiseres også for å komme med forslag som han ikke selv trenger å ta ansvaret for i Senatet.
Kamp om Det demokratiske partis presidentskandidatur
Den 27. desember 2006 kunngjorde Edwards sitt kandidatur til Demokratenes presidentnominasjon i 2008. Kunngjøringen fant sted i byen New Orleans, Louisiana, og var ment å sette fokus på fattigdomsbekjempelse, et av Edwards' sentrale valgkamptemaer.
Etter annenplass ved nominasjonsvalget i Iowa 3. januar 2008 (etter Barack Obama, men foran Hillary Clinton), der de tre fikk nesten like stor oppslutning, lå han i lederskiftet i kappestriden om å bli Det demokratiske partis presidentkandidat.
New Island
New Island (spansk: Isla de Goicoechea) er den vestligste av de bebodde øyene på Falklandsøyene. Den ligger nord for Beaver Island, og avstanden til hovedstaden Stanley er 238 km.
Øya har et rikt dyreliv med store kolonier av pingviner, petreller, seler og albatrosser. Av øyas to eiendommer er New Island South et offentlig naturreservat, mens New Island North, som også drives som et naturreservat, er privateid. Begge reservatene administreres av New Island Conservation Trust.
Historie
New Island var en viktig base for amerikanske sel- og hvalfangere på slutten av 1700-tallet på grunn av ressursrikdommen og de gode havnene som finnes her. Øyas navn kommer av fangstmennenes hjemmehavner – New York, New Bedford, New London med flere.
I 1813 berget den amerikanske kapteinen Charles H. Barnard fra Nantucket britiske skipbrudne ved Speedwell Island mens han var på selfangst. Dette var under den britisk-amerikanske krig, og Barnard og hans mannskap på fire ble etterlatt på New Island. I to år var de strandet på øya før unnsetningen kom. Barnard publiserte sin historie i 1829.
Det norske hvalfangstselskapet Ørnen, kontrollert av Christen Christensen, sendte sesongen 1905/06 det første moderne flytende hvalkokeri, «Admiralen», til New Island. Skipet ankom øya på julaften 1905 og fanget i løpet av en måned 40 mindre hval. Deretter fortsatte «Admiralen» til Admiralty Bay på Sør-Shetlandsøyene for å jakte på større hval, og var dermed det første flytende kokeri som drev fangst i Antarktis.
Fra 1908 opererte det skotske selskapet Chr. Salvesen en landstasjon på New Island under navnet New Whaling Company. Et transportskip og en hvalbåt ankom 22. desember 1908 og brakte med seg en nedrigget landstasjon fra Fáskrúðsfjörður på Island. Den første hvalen ble skutt 16. januar 1909, men mangel på hval i området førte til at anlegget stengte i 1916. Fremdeles finnes spor etter landstasjonen.
Det har også vært drevet sauehold på øya.