cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Bełżec (utryddelsesleir)
Wilhelm Cornides
Selv fant Wloch jødinnen Maria Korman som var skadet etter å ha sprunget av toget under transport. De giftet seg etter krigen. Wloch fortalte at i de første deportasjonene hadde folk på seg klær, og brakte verdier som de byttet til seg vann for; de bare lo når jøder på stasjonen advarte dem om at det 22 km unna lå en dødsleir. De sa tyskerne hadde utskrevet dem til arbeidstjeneste. Etter noen måneder var transportene blitt strengt bevoktet, vinduene sperret med piggtråd, klorin helt over gulvene. Utpå vinteren ankom jødene nakne og utmagret. I tømte vogner på tilbakevei fant jernbanepersonalet huller jødene hadde laget for å flykte.
1. september fortalte en politimann til Cornides at en ukrainer nylig var der med en svær seddelbunke, klokker og gull: «De finner alt dette i klærne.» Han fortalte at jødene fikk vite at de skulle avluses; så kledde de av seg og entret et rom der de ble møtt av en hetebølge og en liten dose gass, som lokalbedøvelse: «Resten følger, og så blir de straks brent.» Da Cornides undret seg på hva som lå bak, forklarte politimannen at jødene visste for mye etter å ha jobbet for hæren, og fortalte det videre til russerne. Dessuten styrte de svartebørsen og presset opp prisene: «Når jødene er vekk, vil prisene gå ned igjen.»
Politirapport fra Westermann
14. september 1942 signerte reserveløytnant Westermann i Schutzpolizei en rapport om deportasjonen fra småbyen Kolomea til Belzec. Det bodde da ca. 60 000 jøder i Kolomea; bare 200 overlevde krigen og er nå bosatt i ulike land.
Jødene var i forkant beordret til å møte frem 7. september kl. halv 6 om morgenen for å registreres hos arbeidskontoret. 5 300 møtte frem, og Westermann fant ytterligere 600 etter å ha stengt av jødekvarteret og fått det gjennomsøkt. Rundt 300 ble henrettet fordi de var for syke eller svake til å klare en togtransport. I henhold til ordre om å spare ammunisjon, ble bare noen få skutt med pistol, 90 prosent med karabin eller rifle. 4 769 jøder ble presset inn på toget, som var fylt kl 19. Hver vogn måtte ta 100 personer, og hetebølgen forsinket prosessen. Kl. 21 var vognene spikret igjen og forseglet, og rullet ut fra stasjonen, bevoktet av en offiser og ni vaktmenn, noe som viste seg å være for knapt. I ly av nattemørket brøt mange jøder seg ut av toget, men Westermann bedyrer at de for en stor del ble likvidert av jernbanepolitiet.
10. september 1942 ble det sendt 8 205 jøder til Belzec, dels fra Kolomea og dels fra omliggende landsbyer. Disse måtte presses inn i de 30 vognene som stod til rådighet på tross av Westermanns innvendinger; været var svært varmt, og mange kom til fots langveisfra. Samtidig ankom togtransporter fra Horodenka og Sniatyn, med så utilstrekkelig vakthold at piggtråden som skulle stenge luftehullene, var nesten helt revet av. Så raskt som mulig fikk Westermann dette toget inn på et sidespor, og satte jødisk politi og jernbanepolitiet til å forsegle vognene forskriftsmessig. Dette hindret likevel ikke folk i å bryte seg ut av vognene da mørket falt på.
Kl. 18.45 ankom toget Belzec, og kl. 19.30 overlot Jacklein transporten til leirledelsen. Om lag 2 000 var døde ved ankomst. Westermann avslutter sin rapport med en beroligelse: «Det kan antas at minst to tredjedeler av de flyktede jødene ble skutt eller på andre måter uskadeliggjort» - og at samarbeidet mellom ordens- og sikkerhetspolitiet hadde forløpt utmerket.
Rudolf Reder mintes en transport med så mange døde ved ankomst – 2 000, så det er trolig denne han husket – at 100 nakne jøder fra neste transport ble tatt til side for å hjelpe til med opprydningen. De ble deretter skutt av Schmidt, latvieren, ved den åpne graven; han gikk tom for ammunisjon og drepte resten med en hakke.
Vokterne
Paul Groth var en av de yngste, bare 20 år ved ankomst. Han var konstant beruset og forstyrret leirens rutiner i slik grad at han ble overført til Sobibór, der han fortsatte sin sadistiske oppførsel. Fire fanger måtte bære ham rundt i en lenestol, mens han slapp brennende papirbiter ned på hodene deres. Han kunne tvinge en tynn fange til å få i seg vodka og et kilo pølse i løpet av noen minutter; deretter tvang han opp munnen på fangen og urinerte i den, mens han brølte av latter når fangen brakk seg. Andre fanger ble tvunget til å spise sine egne ekskrementer, selv om de bad om å bli skutt i stedet. Andre igjen måtte hoppe ut fra taket med en oppslått paraply; bruddskadene førte uansett til at de ble ført bort til en åpen grav og skutt.
Men så forelsket Groth seg i en tenåringsjente, Ruth, som kom med en transport fra Wien. Han sluttet da å slå fangene, men ledelsen reagerte på forholdet, og da Groth returnerte fra en permisjon, var piken skutt. Kort etter ble han sendt tilbake til Belzec. Groth forsvant etter krigen; myndighetene erklærte ham død i 1951 etter påtrykk fra enken.
Werner Dubois var født 26. februar 1913 i Wuppertal og hadde vokst opp hos sin bestemor. Han gikk i lære hos en penselmaker og var gårdsarbeider før han som SS-mann tjenestegjorde som vakt og sjåfør både i konsentrasjonsleirer og T-4. Fra april 1942 til april 1943 var han i Belzec, der han tok imot transportene, kjørte lastebil og førte tilsyn med sonderkommandoen i gasskamrene. Fra juni 1943 tjenestegjorde han i Sobibór, der han under opprøret fikk knivstikk, slag med øks og et lungeskudd. Han kom seg imidlertid ved sykehuset i Chelm Lubelski, ble arrestert av amerikanske soldater i mai 1945, men satt fri i desember 1947 og tok arbeid som låsesmed. I Belzec-saken gikk han fri, enda han innrømmet å ha skutt seks arbeidsuføre jøder med en 9mm pistol og kastet dem i en grøft; men i Hagen i 1966 ble han dømt til tre års fengsel for drap på minst 15 000 jøder i Sobibór. Han døde i Münster i 1973.
Reinhold Feix fortalte Reder at han var en gift tobarnsfar. Han snakket svært raskt, og var det noen som ikke fikk tak i hva han sa, slo han og skrek til dem. Feix satte en jødisk doktor i kjemi til å male kjøkkenet. Med noen minutters mellomrom måtte jøden klatre ned fra stigen slik at Feix kunne slå ham i ansiktet med pisken, deretter klatre opp igjen, blodig og forslått, og male videre i noen minutter. Feix spilte fiolin og tvang leirorkesteret til å spille Høylender, er det ingenting du angrer? til de falt om.
Avvikling og stenging
Leiren ble avviklet i desember 1942, da så godt som alle jøder i Generalguvernementet var drept. Drapstakten i Aksjon Reinhardt avtok omkring årsskiftet 1942-1943. I Belzec var drapsvirksomheten stanset, mens i Sobibór og Treblinka ble det trappet ned vinteren 1943 etter at holocaust i Generalguvernementet nesten var fullført. Leirene skulle stenges så snart alle lik var brent og sporene etter forbrytelsen var skjult. Himmler ga 5. juli 1943 ordre om at Sobibór ikke skulle avvikles, men omgjøres til en konsentrasjonsleir og lager for ammunisjon.
Mellom desember 1942 og våren 1943 ble massegravene åpnet og likene brent av en sonderkommando på opptil 500 mennesker. De siste transportene ankom mens dette pågikk; røyk og stank var da plagsomt så langt borte som i Susiec 15 km unna. De få transportene som kom inn i desember, førte til at fangene sultet; Chaim Hirszman fortalte i mars 1946 at de hadde vært så sultne at noen hadde plukket kjøtt av beina på de døde og spist det. Det brøt ut tyfus, og både tyskere og ukrainere måtte innlegges. Die Aschkolonne (= askebrigaden) knuste oppgravde knokler. Ledelsen fikk låne en beinknuser fra Janowska-leiren, som ble kjørt av den ungarske jøden Szpilke. Det dreide seg om en sementblander med tunge jernkuler inni trommelen. Denne roterte slik at kulene knuste knoklene til støv som ble filtrert gjennom en sil i bunnen.
Deretter ble leiren revet, selv om Wirths hus og SS-bygget, som opprinnelig var de polske jernbaners eiendom, ble stående. Det ble plantet furu og lupiner, og anlagt en bondegård for å skjule alle spor etter mordene. Nyttegjenstander ble fraktet til Majdanek. I dag er Belzec et område med høy skog, men krafser man i den merkelig fruktbare sandjorden, finner man straks benrester
14 år gamle Tomasz Blatt fra Izbica som overlevde Sobibór, ble satt til å sortere klærne fra den myrdede sonderkommandoen. Han fant beskrevne papirlapper der det stod: «Vi har arbeidet ett år i Belzec. Vi vet ikke hvor de kjører oss. De sier til Tyskland. Det er spisebord i vognene. Vi har fått brød for tre dager, hermetikk og vodka.» På en annen lapp stod: «Vi vet de dreper våre kamerater. Tredje vogn er åpnet, og vi hører skudd. Den som finner dette, må advare sine kamerater. Ikke stol på tyskernes glatte tunge og løgner. De vil lure dere som de lurte oss. Gjør opprør og hevn oss! Gjør mot tyskerne det vi ville, men ikke klarte. Fra en jøde som var mer enn 1 år i dødsleiren ved Belzec. Dette er våre siste øyeblikk. Hevn oss!»
Overlevende
Svært få mennesker overlevde Belzec, noe som forklarer at så lite er kjent om den. I februar 1942 unnslapp en navnløs syttenåring som var blitt sendt dit med en transport fra Lubycza Krolewska som bygningsarbeider. Under de første transportene i mars 1942 unnslapp Mina Astman og Malka Talenfeld. De to jødiske kvinnene gjemte seg i en grøft, snek seg ut under piggtråden da natten kom, og tok seg hjem til Zolkiew der de fortalte hva de hadde sett.
Chaim Hirszman er allerede nevnt.
11. april 1942 den 13 år gamle Lejb Wolsztejn og familien hans deportert fra Zamosc. Gutten klarte å ta seg tilbake, og fortalte det jødiske råd hvordan den 44 km lange togreisen hadde vart hele natten: Ved ankomst søndag morgen ble kvinner og menn atskilt og stilt opp i fire rekker. En SS-offiser fortalte dem at de skulle sendes videre østover og trengte et bad først. Derfor skulle de først kle av seg og gi fra seg verdigjenstander. I stedet hadde gutten gjemt seg i latrinen. Herfra så han dørene til en brakke åpne seg mot en rampe, og 50-60 unge jøder og noen SS-menn dro vekk nakne lik. Senere krøp han opp. En lokal bonde viste ham veien hjem til Zamosc.
I juni 1942 kom en ung tannlege, Bachner, til Belzec med en transport fra Kraków. Ved ankomst så han sitt snitt til å gjemme seg under en haug med klær som ventet på sortering, og snek seg så til latrinen. Opp til nesen i avføring og fluer stod han der i to døgn før det lyktes ham å krype under piggtrådgjerdet ut av leiren. To uker senere var han tilbake i Krakóws ghetto, hvor han fortalte det jødiske råd hva han hadde sett. Bachner overlevde neppe krigen, for en av anklagene mot kommandanten i Płaszów konsentrasjonsleir, Amon Göth, var at han skjøt ned familien Bachner.
Tenåringen Helen Goldman kom med en transport fra Jawarów i august. Hun brøt seg ut og overlevde; intervjuet i The Express 3. april 2000. Fra samme by kom Jadzia Beer med en transport i september; hun klarte også å bryte seg ut, men skjørtet hennes hang fast i togvinduet, og hun ble skutt. Janett Margolies bodde i Tarnopols ghetto fra 1941 til hun ble deportert 31. august 1942. Hun forstod at en «aksjon» var på gang, og gjemte seg i naboens kjeller, men ble jagd ut av tyskere og jødisk politi. De tok fra fangene ringer, ur og penger med beskjed om at fangene ikke trengte det lenger. Stygt forslått ble Margolies ført til en mølle i Baron Hirsch-gaten. Tusen jøder var presset sammen her og fikk beskjed om å sette seg ned, noe det ikke var plass til; men tyskerne slo dem da i hodet med geværkolbene, slik at folk lot seg falle oppå hverandre. Vokterne avløste hyppig hverandre på grunn av den dårlige luften; folk satt på lik, i to døgn uten vann og mat.
Samme høst brøt en gruppe jøder ned veggen i vognen de var innesperret i, og hoppet av toget mens det kjørte mellom husene i landsbyen Belzec. SS og tysk politi fra Tomaszow Lubelski organiserte straks en jakt på dem, og mange ble drept foran øynene på lokalbefolkningen. Det er i dag uvisst om noen overlevde denne masseflukten. I oktober 1942 ble rabbi Israel Spira deportert fra leiren i Janowska. Konen ble drept, mens Spira selv ble plukket ut til å sortere klær. Noen dager senere var han med toget som brakte klær fra de myrdede til Janowska; han snek seg vekk fra sitt følge og blandet seg med andre jøder.
Mila Szternzys ble deportert fra Zolkiewa 18. oktober 1942. Det var en kald høstdag med regn, og fem timer å gå til fots til oppsamlingsstedet foran kinoen i Izbica. Tyskere og ukrainere kommanderte gruppen fra Zolkiewa til en togvogn; deretter ombestemte de seg, og sendte folk hit og dit i timevis, mens de skjøt på dem. Utpå kvelden ble Mila, hennes foreldre, hennes søster Ruchla på 14 og broren Abram på 7, presset inn i en vogn. De hadde verken mat eller vann, og klorinen som var helt på gulvet, sved i øynene. Mennene klarte å rive vekk risten i vinduet. Etter Zawada stasjon sprang Mila ut. Hun forstuet begge bein i fallet, og en vakt skjøt henne i låret. Hun greide ikke å gå, men Marcin Szewc, en polakk som kom forbi med hest og kjerre, tok henne med hjem og stelte skadene hennes. Hun forklarte at hun var polsk og hadde flyktet da hun ble sendt på tvangsarbeid til Tyskland, men Szewc forstod at hun var jødisk og hjalp henne i dekning i en landsby nær Zolkiewa. I 2004 bodde hun i Brasil.
Ruta Wermuth ble deportert fra Kolomea med sine foreldre; hun forklarer at folk begynte å skrike da de merket stanken av klorin fra vognene. Da vognen var stappfull, kløv en full ukranier inn, svingte pisken og skjøt rundt seg slik at folk presset seg enda hardere sammen, og han fikk inn enda flere. Wermuth stod mot veggen og var tidvis bevisstløs. Foreldrene dannet et skjold foran henne; en gang da hun kom til bevissthet, oppdaget hun at alle var nakne. På en eller annen måte hadde disse fullt påkledde, sammenstuvede menneskene i desperasjon klart å få av seg klærne i heten. Så våknet hun igjen av frisk luft. Moren hvisket at noen hadde lagd et hull i veggen, at det var natt og de nå kjørte gjennom en skog, og at de måtte prøve å hoppe ut. Wermuth ble skjøvet ut og holdt under armhulene; så ble hun sluppet. Hun overlevde krigen; men først 20. juni 1994 fikk hun vite at også broren Salek var i live, da han ringte henne fra England. 5 dager senere møttes de på Heathrow.
En annen som unnslapp Belzec, var Bracha Ritterbrand, den 4 år gamle datteren til Sara Ritterbrand, som ble smuglet ut av leiren i en brødkurv av sin morbror. Han lot som han var «arisk», men ble senere skutt foran øynene på sin søster. Hun overlevde imidlertid krigen og ble siden forent med sin datter. Julia Pepiak som bodde på stedet, tok seg av Bracha så lenge krigen varte; Bracha emigrerte senere til Israel og fikk sin egen familie. Sara hadde kommet fra Lvov med sin datter i 1941 og var en av de 30 jødinnene som arbeidet i leirens vaskeri; hun var den siste som forlot Belzec. Hun var for syk til å vitne i Belzec-saken slik Reder gjorde, men sendte en skriftlig redegjørelse.
Drapstall
Man har regnet med at 550 000 mennesker ble myrdet i Belzec. Tyskerne ødela alle transportdokumenter, men polske jernbaneansatte som stasjonsmesteren i Belzec, Alois Berezowski, registrerte alle togtransporter. Fra slutten av 1997 til begynnelsen av 1998 ble det gjennomført en arkeologisk undersøkelse av området, ledet av Andrzej Kola fra universitetet i Toruń og Mieczyslaw Gora, kurator ved Muséet for arkeologi og etnologi i Łódź. Det ble da funnet 33 massegraver og rundt 15 000 ukremerte lik: «''De største massegravene (...) inneholdt ubrente menneskerester (deler av hodeskaller med hår og hud på). Det nederste laget bestod av et tykt lag svart menneskefett. En grav inneholdt hele menneskeknokler så tett sammenstuvet at boret ikke kunne trenge gjennom.''»
[[File:Hoefletelegram.jpg|thumb|Telegram fra Hermann Höfle som sier hvor mange ankomster det var til leirene de to siste ukene før 31.12.1942 samt totalt antall ankomster i 1942.
L = Lublin, B = Belzec, S = Sobibor og T = Treblinka.]] Nyere funn av massegraver og utgravninger som et team fra universitetet i Toruń gjennomførte i 2002, tyder på at mer enn én million jøder kan ha blitt drept i Belzec. «Höfle-telegrammet» sendt av Hermann Höfle, Aksjon Reinhards koordinator i Odilo Globocniks stab, ble avgradert av britisk etterretning omkring år 2000 og studert av historikere. Telegrammet oppgir at 434 508 jøder var drept i Belzec 31. desember 1942. På denne tiden var leiren nærmest avviklet. Höfles tall ble trolig brukt i Korherr-rapporten fra 18. januar 1943 utarbeidet av statistikeren Richard Korherr i Himmlers stab. Historikerne Peter Witte og Stephen Tyas tror at dette tallet, som er langt lavere enn det de fleste historikere har konkludert med, er nær det faktiske tallet på drepte i Belzec. Ved straffesaker i Vest-Tyskland kom den sakkyndige Wolfgang Scheffler til 441,442 drept basert på tall for byer og steder jøder ble deportert fra.
På 1990-tallet ble massegravene i Belzec undersøkt. I alt ble 33 massegravet påvist og disse hadde til sammen en kapasitet på over 40,000 m3. Den polske krigsforbryterkommisjonen anslo etter krigen på grunnlag av øyenvitner at minst 600,000 (hvorav 1000 ikke-jødiske polakker) personer ble transport til Belzec for å bli drept. Anslaget var blant annet basert på antall togvogner og antall personer i hver vogn i gjennomsnitt. Fra mars til oktober 1942 kom 1 til 3 transporter til Belzec med jevnt over 40 vogner hver og 100 personer i hver vogn. I tiden oktober-desember 1942 ble frekvensen redusert til to i uken.
Holocaust-forskeren Robin O'Neil mener at tallene trolig var høyere og at det var 120-150 personer i hver vogn. Ifølge O'Neil var ikke leirledelsen nøye med å føre oversikt over antallet ankomne. O'Neil tok utgangspunkt i stedene jødene ble fraktet fra i sitt anslag og kom da til 800,000. Transportene til Belzec hadde ifølge O'Neil største omfang i august 1942 da knapt 200,000 ankom. O'Neil anslår at 96 % av jødene fra Galicia havnet i Belzec, mens 60 % av jødene i Krakow-distriktet endte i Belzec. Fra Lublin-distriktet havnet 40 % i Belzec og 40 % i Sobibor og 14 % i Treblinka. Dieter Pohl og Peter Witter kritiserer O'Neils beregninger og mener det ikke er grunnlag for høyere tall enn 600,000.
Under opptak av dokumentarfilmen Belzec som ble vist på konferansen Les Juifs et la Pologne i Paris 13. januar 2005, fortalte lokalbefolkningen ved Belzec hvordan de grov opp området på jakt etter gull fra jødenes tenner. De grov seg ned under den mudrete sølen av forråtnelse som tyskerne alt hadde siktet med skurtreskere konfiskert fra bøndene, til der det fremdeles fantes hele knokler, og tok med seg hjem hele hodeskaller, slik at naboene ikke kunne se om de hadde funnet noe av verdi.
Rettsoppgjør
I august 1963 ble åtte av de overlevende vaktene fra leiren stilt for retten i München, anklaget for medvirkning til mord: Josef Oberhauser i 450 000 mord, Werner Dubois, Robert Jührs, Heinrich Unverhau, Ernst Zierke og Karl Alfred Schluch i 360 000 mord, Heinrich Gley i 170 000 mord og Erich Fuchs i 90 000 mord. Ingen av de anklagede nektet for å ha vært innblandet i massemord; derimot skyldte de på at de bare hadde adlydt ordre. Retten viste forståelse for dette, enda Nürnberg-prosessene hadde slått fast at dette ikke er gyldig grunn for deltakelse i krigsforbrytelser. Bare Oberhauser ble dømt - til fire et halvt års fengsel, hvilket skulle bli fem minutter pr mord. Han ble satt fri etter å ha sont halve straffen, og jobbet deretter bak disken i en ølstue. Han døde i 1979.
I Claude Lanzmanns dokumentarfilm Shoah intervjuer Lanzmann Oberhauser i en ølstue i München.
Fotografier
Det finnes svært få fotografier fra leiren, men de som er kjent, er samlet på dette nettstedet: http://history1900s.about.com/library/holocaust/blcampsbelz.htm
Wilson-doktrinen
Wilson-doktrinen er en regel i Storbritannia som forbyr politiet og etterretningstjenestene å avlytte telefonene til medlemmer av House of Commons og House of Lords. Den ble innført i 1966 og er navngitt etter Harold Wilson, statsministeren fra Arbeiderpartiet som etablerte regelen. Siden den ble innført har utvikling av nye former for kommunikasjon, slik som mobiltelefon og e-post, og valg av medlemmer til Europaparlamentet og de nye delegerte nasjonalforsamlingene ført til utvidelser av doktrinen.
I juli 2015 kom det frem at doktrinens anvendelse på medlemmer av Europaparlamentet og delegerte nasjonalforsamlinger var blitt opphevet og i oktober 2015 avgjorde Investigatory Powers Tribunal at doktrinen ikke hadde rettskraft.
Harry Storer
Harry Storer er navnet til flere personer:
8 (tall)
8 (åtte) er det naturlige tallet som kommer etter 7 og kommer før 9.
Det er det sjette Fibonaccitallet, etter 5 og før 13. Det er det andre kubikktallet.
Det norske ordet «åtte» har indoeuropeisk opphav. På sanskrit het det asta, fra den indoeuropeiske roten *okto(u), en gammel dualisform med betydningen «2 x 4». Man regnet i firere, dvs. fingrene minus tommelfingeren. Håndens fingre danner en spiss, og ok- i *oktu betegner en spiss som i tysk Ecke (= hjørne). Dette ses også i indoeuropeisk *ak-, som i Akropolis (egentlig «byens spiss») og i «(korn)aks», samt i latin acutus (= skarp), som er blitt til vårt «akutt». Også stedsnavn som cap d'Agde og Agder har denne opprinnelsen, i betydningen «(spiss) utstikker».
BEREC-kontoret
BEREC-kontoret er et EU-byrå, som yter faglig og administrativ bistand til BEREC, Sammenslutningen av europeiske tilsynsmyndigheter for elektronisk kommunikasjon. Formålet med BERECs tilsyn er å sikre at EU har et velfungerende indre marked for elektronisk kommunikasjon.
BERECs representantskap består av lederne for hvert av medlemslandenes nasjonale tilsynsmyndighet. BEREC-kontoret administreres av et styre (Management Board) som har en representant fra hvert medlemsland og en fra Europakommisjonen.
Servius Tullius
Servius Tullius var ifølge romersk tradisjon den sjette kongen av Roma, i den mytiske kongetiden. Han etterfulgte sin svigerfar Tarquinius Priscus, og skal etter overleveringen ha regjert fra 557–534 f.Kr.
Tullius' regjering blir tilskrevet flere reformer og endringer i romersk samfunn, som en manntallsinnføring og en ny folkeinndeling uavhengig av klantilhørighet. Tullius tilskrives også å ha reist et tempel til Diana i fellesskap med latinere, som skal ha markert at Roma ledet disse folkene.
Han skal ha vært den andre etruskiske kongen, av totalt tre. Han ble etterfulgt av Romas siste konge, Tarquinius Superbus, sønn av gamlekongen Tarquinius Priscus, etter at hans datter fikk ham forfulgt og drept under Superbus' statskupp.
Navn
Servius er beslektet med latin servus, «slave». Dette henger sammen med at det i antikken fantes en tradisjon som hevdet at han var av slaveavstamning.
Servius Tullius' egentlige, etruskiske navn skal ifølge et veggmaleri i Françoisgraven i Etruria ha vært Mastarna (etruskisk: Macstrna). Mastarna er sannsynligvis avledet av latin magister, som i tidlig tid ble brukt om en diktator, magister populi, eller diktatorens nestkommanderende – en såkalt magister equitum.
Tidlig liv
Servius Tullius skal ifølge romerske sagn ha vært sønnen til en høybåren mann som døde i kamp mot romerne. Hans gravide kone skal ha blitt innlemmet i kong Tarquinius' hushold hvor Servius ble født. Hans tidlige liv skal angivelig ha inneholdt flere heldige varsler, blant annet at ble det sagt at hodet hans begynte å brenne mens han sov, uten at han fikk noen skader eller varige men av det. Disse jærtegnene skal sammen med hans fremragende personlighet ha gjort han ekstremt populær i Roma, og han steg raskt i gradene helt til han ble kongens svigersønn. Servius skal ha ligget an til å avløse Tarquinius, noe den forrige kongens slektninger – Ancus Marcius – skal ha likt dårlig. Marcius' etterkommere konspirerte mot Tarquinius, og fikk to gjetere til å begynne å krangle; da det ble appellert til kongen om at han skulle løse krangelen slo den ene av gjeterne han i hodet med en øks. Tarquinius' kone Tanaquil klarte derimot å holde kongens bortgang hemmelig og ordnet det slik at Tullius overtok kongemakten midlertidig i påvente av at kongen «skulle bli frisk», slik at han fikk vist at han var dugelig som konge. Da nyheten om kongens død ble kjent ble han konstituert som konge av senatorene.
En annen etruskisk versjon av historien har blitt funnet i et veggmaleri i en etruskisk grav i Vulci. Her er Tarquinius romeren (etruskisk: Cneve Tarchunies Rumach) avbildet, som identifiseres med en av de to tarquinerne. I veggmaleriet opptrer også en Mastarna (etruskisk: Macstrna) opp, en figur som blir identifisert som Servius. Han blir i veggmaleriet fremstilt som en betrodd kumpan av Caelius Vibennas (etruskisk: Caile Vipinas), en krigsherre. De skal etter å ha blitt drevet ut av byen slått seg ned på en høyde nær Roma som de skal ha navngitt etter deres leder – Mons Caelius. Etter Caelius' død sies det da at Mastarna skal ha slått seg opp i Roma, og til slutt endt som konge.
Regjering
Servius regjerte i en periode kun konstituert av senatet, men ikke valgt av folket, som brøt med sedvanen. Etter et vellykket slag mot veierne, og flere jordutdelinger til plebeierne lot han seg velge, og skal ha vunnet med en brakseier.
I sin regjering skal Servius blant annet ha utrettet to store bedrifter. Den ene er at han skal ha utvidet byen ved å innlemme Viminalen og Quirinalen til Roma, i tillegg til at han endelig skal ha oppført en ordentlig bymur, en bymur som i ettertiden kom til å markere Romas hellige grense pomerium. I Roma i dag finnes det fortsatt enkelte spor av en oldtidsmur, bygget av den lokale tuffsteinen cappellaccio, og denne muren kan være den muren Servius sies å ha oppført. Muren som i dag kjennes som «Serviusmuren» dateres imidlertid til tidlig på 300-tallet f.Kr., og skal ha blitt reist etter gallere under Brennus plyndret Roma i 387 f.Kr.
Servius skal ha innført manntall og delt Romas borgere inn i formuesklasser og bydeler. For å gjøre dette oppløste han de tre opprinnelige tribene, etter sigende innført av den første kongen Romulus, og erstattet de med fire bytriber. Disse nye tribene var områdebasert, i motsetning til de tre forrige som angivelig skal ha markert slekstilhørighet (selv om det ikke vites om også disse var geografisk avgrenset). Denne registreringen ble kalt census, og senere ble egne embetsstillinger, censores, opprettet for å administrere, oppdatere og revidere censuslistene. Disses makt var ganske stor, da de hadde makt til å degradere til og med senatorer. Disse censusklassene skulle gjenspeile borgernes formue, og den rustning de kunne stille med da de måtte betale for den selv. Med klasseinndelingen ble en form for stendersystem innført i Roma, og de nye tribenes uavhengighet av klaninndeling styrket kongemakten og hindret splittelse blant folket. Da manntallsinnskrivingen var gjort skal Servius ha fått alle de registrerte våpenføre menn, totalt 80,000, til å utføre lustrum, et renselsesoffer, på Marsmarken; dette skal så ha blitt gjentatt hvert femte år da hver censusperiode endte, og følgelig ble lustrum navnet på en femårsperiode.
Servius Tullius blir i antikke kilder tilskrevet en centuriereform, men det er blant dagens historikere enighet om at dette systemet heller oppstod tidlig i republikkens historie. Ifølge oldtidskilder skal Servius ha skilt riddere (equites) og fotsoldater (pedites) fra hverandre. Soldatene skal ha blitt delt inn i fem hovedklasser (classes ), hver med et gitt antall underavdelinger kalt centurier (centuria). Centuriene skal ha blitt fordelt slik at det var like mange juniores (stridsdyktige mellom 17 og 45 som var i aktiv krigstjeneste) som seniores (eldre menn mellom 46 og 60 som fungerte som et hjemmevern). Selv om historikere i dag ikke ser det som sannsynlig at denne reformen dateres til kongetiden (se under), så fortsatte denne inndelingen å spille en viktig rolle opp gjennom republikkens tid. Selv om denne nyorganiseringen har paralleller med Kleistenes' av Atens demokratiske fylereform var romernes centuriereform mer militær enn politisk. Centurieforsamlingen (Comitia Centuriata) skal ifølge tradisjonen også ha blitt etablert av Tullius.
Servius Tullius skal i sin regjering ha fått de andre latinerne til å anerkjenne at Roma var den ledende by både gjennom diplomati og militær styrke. Han skal i forbindelse med dette, for å markere at Roma var latinernes hovedstad, ha oppført et tempel til Diana i Roma, etter mønster fra det greske tempelet til Artemis i Efesos hvor de forskjellige bystatene i området hadde i fellesskap oppført tempelet.
Død
Gamlekongen Tarquinius Priscus, Tullius' svigerfar, skal ha hatt to barn: Lucius og Arruns. Lucius og Arruns skal ha vært gift med Servius' døtre, Tullia den yngre og Tullia den eldre, og de to parene skal ha vært diametralt motsatte. Følgelig lyktes de to ambisiøse brushodene å bli kvitt sine late ektefeller, og Lucius og Tullius giftet seg med hverandre. Etter et storstilt renkespill kuppet paret makten, og Tarquinius den yngre utropte seg selv til konge i senatsbygget, og Tullius' kongemakt ugyldig. Servius skal ha styrtet til, men ble kastet ut av senatsbygningen, og hans egen datter gav ordre om at han skulle forfølges og drepes. Ifølge Livius skal datteren til og med ha kjørt over farens lik på vei hjem etter å ha feiret ektemannens makttiltredelse, hvorpå hun «påkalte husgudenes vrede». Livius skriver at med slutten på Tullius' 44 år lange regjering døde også det legitime og rettferdige kongedømme. Tarquinius Superbus skal ha vært en brutal konge, som til slutt skal ha ført til at kongemakten ble kastet i Roma, og kongen drevet i eksil.
Analyse og historisk autentisitet
Historikere i dag mener det finnes flere gode argumenter for at bytribeinndelingen stammer fra den mytiske kongetiden, men at det er vanskelig å knytte den direkte til en konge kalt Servius. Inndelingen i manntall og formuesklasser tilskrevet Servius er i dag omdiskutert. Centuriereformen er de fleste moderne historikere enige om at ikke kan tilskrives kongetiden, men heller en politisk situasjon tidlig i republikkens tid.
Klæbuhallen
Klæbuhallen er en idrettshall i Trondheim kommune i Trøndelag. Hallen ligger nære Klæbu ungdomsskole, Klæbu kunstgressbane og Sørborgen skole (Klæbu barneskole).
Servius Tullius
Analyse og historisk autentisitet
Flere historikere har argumentert for at fortellingene om det etruskiske dynastiet, tarquinerne, kommer av at Roma i en periode ble inntatt og styrt av etruskere; følgelig representerer kastingen av monarkiet og innføringen av republikken at etruskerne, ikke bare en konge, ble drevet ut. Dette betviles derimot av flere grunner, blant annet fordi man ikke lenger anser at en overlegen etruskisk kultur ble innført i Roma, samt at det ikke eksisterer noe slikt i overleveringene.
Klæbuhallen
Hallen har 4 garderober, en idrettsbane, tribune, scene, en mindre hall, møterom og over 7 toaletter.
Servius Tullius
Analyse og historisk autentisitet
Hans angivelige etruskiske navn har ført til at mange historikere ser det som sannsynlig at Tullius sikret makten i et statskupp, jamfør de klassiske greske tyranner.
Jan van Huysums Blomsterstykke
Jan van Huysums Blomsterstykke er et dikt av den norske forfatteren Henrik Wergeland, utgitt i 1840. Diktet er på 64 sider. Det er skrevet som en ekfrase, det vil si i dialog med et annet kunstverk, et blomstermaleri av den nederlandske maleren Jan van Huysum. Wergeland hadde hatt anledning til å se det i original da det hang på Nordre Skøyen Hovedgård.
Diktet blir beskrevet som «et høydepunkt i Henrik Wergelands forfatterskap». Ifølge den danske litteraturforsker Jens Kruse er det «et af romantikkens hovedværker».
Bildet viser en blanding av hageblomster supplert med ville arter i tillegg til doggdråper og en rikholdig fauna av insekter, snegler og til og med et fuglereir nede til høyre. En del av blomstene lar Wergeland symbolisere personene i sin fantasifulle historie. Forfatteren anser bildet som et så stort og merkelig kunstverk at han undrer seg over om blomstene på bildet dypest sett er noe annet og mer enn en avbildning av havens blomster. Er de kanskje «Blomsterblomstre»? Mens han prøvende grubler over maleriets kvaliteter, stiller han seg selv en rekke spørsmål, bl.a. dette:
Utløst av opplevelse av og refleksjon over maleriet skaper Wergeland en fiktiv tilblivelseshistorie. Det første han fordyper seg i og forundrer seg over under beskuelsen av maleriet, er en av de mirakuløse dråpene på maleriet. Men kunstverket åpner seg først til fulle da han bønnfaller en av blomstene, en rosenknopp, om å røpe maleriets hemmeligheter. Da blir han innviet i en fantastisk fortelling om forholdet mellom livet og kunsten, slik at han helt til slutt overveldet utbryter: «Men nu veed jeg dog hvorledes / slige Blomster bleve til.» I sin dyptloddende analyse sier Aslaug Groven Michaelsen at dråpen symboliserer «maleriets liv», mens rosenknoppen er «dets mysterium».
Wergelands diktverk kombinerer flere genrer og er en form for romantisk eventyrdiktning. Det ble tilegnet den svenske feministen og forfatteren Fredrika Bremer, som han korresponderte med på den tid diktet ble til.
Benin under Afrikamesterskapet i friidrett 2016
Benin deltok under Afrikamesterskapet i friidrett 2016 (utendørs) fra 22. til 26. juni 2016 i Durban i Sør-Afrika.
Pandora (firma)
Pandora A/S er et dansk gullsmedfirma grunnlagt i 1982 av Per Enevoldsen og hans kone Winnie.
Omsetning i 2009 var på 3,461 milliarder danske kroner. Pandora er notert på fondsbørsen i København og har en markedsverdi på 33,7 milliarder danske kroner (5. oktober 2010).
Konsernsjef i Pandora fra 2008 er Mikkel Vendelin Olesen.
14 (tall)
14 (fjorten) er det naturlige tallet som kommer etter 13 og før 15.
Jan Petter Collier
Jan Petter Collier (født 30. juni 1950) er en norsk finansmann. Han grunnla meglerhuset Sundal Collier sammen med Dagfinn Sundal i 1984 og er nå toppsjef i det børsnoterte ABG Sundal Collier. Han er utdannet siviløkonom fra universitetet i Fribourg.
Magnus Rostad
Magnus Rostad (født 6. oktober 1986) er en tidligere norsk skihopper som representerte Orkdal Idrettslag.
Rostad konkurrerte i Kontinentalcupen i skihopping i sesongen 2002/03 og i begynnelsen av 2003/04. Han hadde en 8.-plass som beste plassering i debutsesongen, og fikk en 5.-plass som beste i den påfølgende sesongen. I Norgesmesterskap tok han blant annet NM-gull i lagkonkurranse med Sør-Trøndelag.
Han satsa på skihopp blant annet gjennom utdanning ved Heimdal videregående skole, men la opp i 2005.
Magnus Rostad satte den siste bakkerekorden i Odnesbakken på 122,5 meter under junior-NM i 2003.
Glymur
Glymur er det nest høyeste fossefallet på Island, med en total fallhøyde på 198 meter. Den var lenge ansett for å være Islands høyeste foss, men i 2011 ble det målt at en ny foss ved Morsár­jökull var høyere.
Fossen ligger innerst i Hvalfjörður. Elven Botnsá har utløp fra innsjøen Hvalvatn og faller etter et kort stykke ned langs siden på vulkanen Hvalfell inn i en mosegrodd kløft.
Nivelkinn
Nivelkinn er et musikkalbum med Øyonn Groven Myhren og Odd Nordstoga, utgitt i 2002.
Mike Powell
Mike Powell (født Michael Anthony Powell 10. november 1963) er en tidligere amerikansk friidrettsutøver og verdensrekordholder i lengdehopp. Powell er født i Philadelphia, Pennsylvania.
Meritter
I Friidretts-VM 1991 i Tokyo slo han Bob Beamons 23 år gamle rekord med 5 cm da han hoppet 8,95 meter. Powells verdensrekord er fortsatt gjeldende rekord. Powell vant foran Carl Lewis, som også passerte den gamle verdensrekorden med 8,91 meter.
Powell vant sølv i lengdekonkurransen i OL i Seoul 1988, og repeterte denne bragden i 1992-OL i Barcelona. Begge ganger vant Carl Lewis. I tillegg til VM-gullet og revansjen over Lewis i 1991, vant han også Friidretts-VM 1993, og ble nummer tre i Friidretts-VM 1995. Etter OL på hjemmebane i Atlanta i 1996 la Powell opp. Han gjorde comeback i 2001 og trente mot Sommer-OL 2004, men klarte ikke å kvalifisere seg.
Priser
Etter verdensrekorden i 1991 mottok Powell to større priser:
Nyhetskanalen
Nyhetskanalen var en kortlivet norsk nyhetskanal drevet av A-pressen og Møller Invest. Kanalen startet sine sendinger 1997, men måtte avvikle sendingene allerede i starten av 1998. Kanalen benyttet konsensjon for lokal-TV i Oslo og var kun mulig å få inn for innbyggerne der. A-pressen hadde imidlertid som mål å gjøre den til en landsdekkende nyhetskanal. Ved siden av egne sendinger produserte kanalen også nyheter for TVNorge.
15 (tall)
15 (femten) er det naturlige tallet som kommer etter 14 og kommer før 16.
Nyhetskanalen
Kanalen hadde rundt 100 medarbeidere, blant dem var Jens Brun-Pedersen, som var en av nyhetsoppleserne i kanalen, mens Aleksander Schau ledet et program om Oslos uteliv. Hans Kristian Amundsen var administrerende direktør.
15 (tall)
Det er et triangulært tall: 1 + 2 + 3 + 4 + 5 = 15
Nyhetskanalen
Ved siden av rene nyheter sendte kanalen programmene Nedslag, som var et direktesendt program for folk mellom 18 og 24 år, og Uteliv, som var et program om Oslos uteliv rettet mot personer over 30 år.
Kanalen gikk konkurs på grunn av lave seertall og sviktende reklameinntekter. Det daglige seersnittet lå bare på 23 500, noe som annonsørene ikke følte seg fristet av.
16 (tall)
16 (seksten) er det naturlige tallet som kommer etter 15 og kommer før 17. Et tallsystem med 16 som grunntall kalles heksadesimalt. Det brukes mye i dataprogrammering.
Spillprisen
Spillprisen er en årlig prisutdeling for den norske spillbransjen og arrangeres av Virke Produsentforeningen, i samarbeid med Norsk filminstitutt (NFI). Formålet med arrangementet er å samle den norske spillbransje, vise frem videospill produsert i Norge, og kåre videospill for året. Det finnes flere kategorier et videospill kan bli nominert til, blant annet beste teknologi, beste visuelle uttrykk, beste spilldesign, beste lyd, beste moro for alle, årets spill og årets spill for liten skjerm.
Spillprisen 2022
Under er vinnere og nominerte for Spillprisen 2022. Vinnere av hver kategori er fremhevet med fet skrift, med nominerte i punktert liste under. Spillprisen 2022 introduserte to nye kategorier. "Beste innovasjon" og "Beste nykommer".
Spillprisen 2021
Under er vinnere og nominerte for Spillprisen 2021. Vinnere av hver kategori er fremhevet med fet skrift, med nominerte i punktert liste under.
Spillprisen 2020
Under er vinnere og nominerte for Spillprisen 2020. Vinnere av hver kategori er fremhevet med fet skrift, med nominerte i punktert liste under.
Spillprisen 2019
Under er vinnere og nominerte for Spillprisen 2019. Vinnere av hver kategori er fremhevet med fet skrift, med nominerte i punktert liste under.
Magnus Erlingsson
Magnus Erlingsson (norrønt: Magnús Erlingssun) (født 1156, død 15. juni 1184), Magnus V, var konge av Norge i perioden 1161–1184.
I hans regjeringstid hører vi for første gang om en statlig rikslovgivning med tronfølgeloven og endringer i landskapslovene med en «Magnustekst», bevart i avskrifter av Gulatingsloven skilt fra den eldre «Olavstekst» som tilskrives Olav den hellige.
Liv og virke
Hovedkildene til Magnus' liv er Magnus Erlingssons saga i Snorres Heimskringla, Fagerskinna (ukjent forfatter) og Sverres saga av Karl Jonsson.
Bakgrunn
Magnus var sønn av stormannen Erling Skakke og Kristin Sigurdsdatter, datter av Sigurd Jorsalfare. Han var dermed ikke kongssønn, noe birkebeinerne benyttet mot ham i kampen om makten. Etter Haraldssønnenes fall var Håkon Herdebrei enekonge i landet, men med kirkens støtte ble Magnus Erlingsson lansert som konge av lendmannspartiet på Vestlandet i 1161.
Konge
Da Magnus ble tatt til konge, var det i strid med de gjeldende arvefølgereglene. Men faren, Erling, søkte erkebiskop Øystein i Bergen om en avtale om kirkelig kroning og vigsel i bytte mot en ny tronfølgelov, som ga kirken innflytelse over kongevalg. Magnus måtte som «konge av Guds nåde» ofre kronen til Hellig-Olav, og tok symbolsk riket i len av ham. Dette var den første kongekroning i Norden, og etter Magnus' død skulle kongekronen legges på Nidarosdomens alter som en sjelegave til Hellig-Olav. På hans vegne skulle kirken gi kronen til den neste som kirken anså best skikket. Slik gikk Norge fra å være et arvekongedømme til et geistlig valgrike, et len under kirken, noe kong Sverre sørget for å bestride.
Etter kroningen ble tronfølgeloven av 1163 vedtatt, som slo fast at kongens eldste, ektefødte sønn hadde førsterett til tronen. Nå var enekongedømmet fastslått, og ekte fødsel og skikkethet til embedet ble satt som avgjørende krav. Dermed opphevet man Hellig-Olavs lov om at alle sønner av tidligere konger, både ekte- og uektefødte, kunne bli konger. Tronfølgeloven vernet Magnus Erlingssons kongedømme, siden bare hans sønner kunne bli konger. For å være på den sikre siden, sørget Erling Skakke for å få drept så mange som mulig av eventuelle rivaler, også sin egen stesønn Harald, som Kristin hadde fått med sin fetter, kong Sigurd Haraldsson.
Hypnagog hallusinasjon
Hypnagoge hallusinasjoner er livaktige og ofte skremmende sanseopplevelser som forekommer i en tilstand mellom våkenhet og søvn. Hypnagog betegner det som skjer idet personen sovner eller døser. Hallusinasjoner (opplevelser uten ytre sansepåvirkning) i denne fasen forekommer hos halvparten av de som har narkolepsi og opptrer gjerne sammen med søvnparalyse (søvnlammelse).
I en amerikanske undersøkelse fra 1998-2002 var depresjon knyttet til en dobling av hypnagoge hallusjonasjoner, og nær en femdobling av søvnparalyse.
Hypnagog og hypnopomp
På samme vis kan «hypnopompi» (på engelsk hypnopompia) brukes om tilstanden når en våkner opp. Hypnopompe hallusinasjoner er sansebedrag ved oppvåkning.
Betegnelsen «hypnagogi» skal stamme fra en atikkel av den franske kulturhistorikeren Alfred Maury (1817–1892) fra 1848. Begge betegnelsene ble videre kjent gjennom den engelske poeten Frederic William Henry Myers (1843–1901).
Enkelte mener imidlertid at det er unødvendig å skille mellom innsovning og oppvåkning i denne sammenhengen, og bruker «hypnagog» om begge bevissthetstilstandene. Hypnagoge sansebedrag ble først beskrevet av Jules Baillarger (1809–1890) i Frankrike og Wilhelm Griesinger (1817–1869) i Tyskland omkring 1845.
Referanser
Hypnagog hallucination
Karabasj
Karabasj (russisk: Карабаш) er en by i Tsjeljabinsk oblast i Russland. Den ligger 90 km nordvest for Tsjeljabinsk. Innbyggertall: 15 942 (folketelling 2002), 17 006 (folketelling 1989).
Diamond Blackfans anemi
Diamond-Blackfans anemi (DBA) er en medfødt og sjelden blodsykdom som gir anemi. Denne blir ofte symtomgivende tidlig i barndommen i form av trøtthet og andre symtomer som er typiske for anemi. Det anslås at rundt 30 personer i Norge har sykdommen.
Miranda Kerr
Miranda Kerr (født 20. april 1983) er en australsk modell. Hun har vært modell for undertøysmerket Victoria's Secret siden 2006. Victoria's Secret er et varemerke som eies og distribueres av det amerikanske, børsnoterte kleskonsernet Limited Brands. Hun var gift med skuespilleren Orlando Bloom fra 2010 til 2013, sammen fikk de en liten gutt med navnet Flynn Christopher Bloom. Fra midten av 2015 har hun vært i et forhold med Evan Spiegel. Hun giftet seg med han i 2017, og de fikk en gutt som heter Hart i mai 2018. Gutt nummer 2 med spiegel fikk hun i oktober 2019, han fikk navnet Myles.
Hun er blitt mest kjent i USA gjennom «Victoria's Secret Fashion Show», men hun startet sin karriere allerede i 1997 da hun vant en konkurranse for nye modeller arrangert av magasinet Dolly og duftmerket Impulse i Australia.
Miranda har albansk mor og australsk far.
Bakal
Bakal (russisk: Бакал) er en by i Tsjeljabinsk oblast i Russland. Den ligger på vestsiden av Uralfjellene, 264 km vest for Tsjeljabinsk, på jernbanen Tsjeljabinsk–Ufa. Innbyggertall: 22 314 (folketelling 2002), 24 101 (folketelling 1989).
Bakal ble grunnlagt i 1757. Bystatus ble innvilget i 1951.
Karabasj
Byen ble grunnlagt i 1822 som en bosetning ved en gullgruve. Den fikk innvilget bystatus i 1933.
880 Herba
880 Herba er en hovedbelteasteroide. Den ble oppdaga den 22. juli 1917 av Max Wolf fra Landessternwarte Heidelberg-Königstuhl i Heidelberg. Den oppgis å være oppkalt etter Herba, en greske gudinne for fattigdom og elendighet.
Protestantisme
Ordet protestantisme har blitt brukt på tysk siden slutten av 1500-tallet (bare om lutheranere), på engelske siden 1640 med en vag betydning, på svensk siden 1680 og omfatter alle reformistiske bevegelser, inkludert både lutherske og reformerte, men ofte i en mer begrenset bruk for evangelisk-luthersk trosbekjennelse. Generelt benyttes det som det motsatte av en katolikk. Geografisk er ordet mer populært i den engelsktalende verden enn i den tysktalende. I sistnevnte brukes ordet Evangelisch om både lutheranere og reformerte.
Protestantismen understreker den kristne troendes rettferdiggjørelse av Gud i troen alene (sola fide), snarere enn ved en kombinasjon av tro med gode gjerninger som i katolisismen; læren om at frelse kommer ved guddommelig nåde eller «ufortjent gunst», ikke som noe som er fortjent som om det var fortjent (sola gratia) ved gode gjerninger; prestedømmet til alle trofaste troende i Kirken; og enten bekrefter Bibelen som den eneste høyeste autoritet (sola scriptura), «ved Skriften alene» som all åndelig autoritet må utlede eller primær autoritet (prima scriptura, «Skriften først») for autoritativt å definere kristen doktrine, snarere enn tro på likeverdighet med kirkens hellige tradisjoner som ligger utenfor tradisjonell bibelsk skrift. De fleste protestanter avviser den katolske doktrinen om pavelig overherredømme, men er uenige seg imellom angående antall sakramenter, Kristi virkelige tilstedeværelse i nattverden (eukaristi), og spørsmål om kirkelig politikk og apostolisk arv.
Med protestantismen ble den middelalderske enheten sprengt. Den store fornyelsen og det oppbruddet mot en ny verden hadde sitt opphav i den religiøse utviklingen til Martin Luther og reformasjonen. Frigjøringen fra middelalderen ble absolutt: med voldsom kraft kastet reformasjonen og protestantismen de gamle institusjoner overende Den kristne ble stilt ensom overfor Gud. «Men det som en gang hadde vært et ufattelig budskap, ble imidlertid uttynnet med årene. De reformerte kirkene ble innstrammet i kirketukt og krav om ren lære, det religiøse frihetsbegjæret måtte søke andre veier.»