cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Harry Tisch
DDR-tiden
Fra 1953 til 55 var han ved SEDs partihøyskole og var deretter frem til 1959 sekretær for handel i distriktsledelsen av SED i Rostock. Til 1961 satt han i leelsen av Rostock og til 1975 var han førstesekretær i SED-ledelsen samme sted.
Fra 1963 hadde han vært medlem av sentralkomiteen i SED, 1971 ble han kandidat i politibyrået og i 1975 ble han fullt medlem der. Siden 1963 var han medlem i Volkskammer og fra 1975 medlem i DDRs Statsråd og presidiet i den nasjonale fronts nasjonsråd. Fra 1975 til 1989 var han leder av FDGB, en stilling han overtok etter Herbert Warnke.
Slutten på DDR og ettermæle
I november 1989 trådte Tisch ut fra politbyrået, mistet stillingen i DDRs Statsråd og ble utestengt fra FDGB. I desember ble han arrestert og ekskludert fra SED. Han ble siktet for korrupsjon, svindel og misbruk av sin stilling. For eksempel hadde han i årevis muliggjort kostbare luksusferier for blant annet politbyråmedlemmet Günter Mittag og hans familie ved hjelp av FDGB-midler. Tisch ble i 1991 dømt til 18 måneders fengsel og etter avregning av varetektsperioden ble han løslatt.
En anklage mot ham for delaktighet i drap ved Berlinmuren og ved den indre tyske grense var igangsatt da han døde i januar 1995.
Ved siden av Günter Schabowski var Tisch en av de få tidligere høyere SED-funksjonærer som uttrykte sorg over det de hadde vært med på i DDR. I et intervju med Berliner Zeitung i 1993 sa Tisch: «Vi foreskrev vann, men selv drakk vi vin. Det gjør meg i dag svært vondt» (på tysk: «Wir haben Wasser gepredigt und selber Wein getrunken, das tut mir heute alles sehr leid»).
Rhopalomeces
Rhopalomeces er en slekt av biller som tilhører den artsrike underfamilien Cerambycinae i familien trebukker (Cerambycidae).
Utseende
Middelsstore, spinkle, mørke trebukker med mørk metallglans. Hodet er snuteformet forlenget foran fasettøynene. Antennene er tynne ved roten, men betydelig utvidete mot spissen. Pronotum er tønneformet, minst så langt som bredt. Dekkvingene er ganske jevnbrede. Beina er forholdsvis lange og tynne.
Levevis
Larvene utvikler seg i ved av løvtrær.
Utbredelse
Slekten er vidt utbredt i Afrika, bortsett fra den vestligste delen.
Sakarja
Navnet Sakarja betyr «Jahve har husket». Det har tidligere blitt gjengitt Zakharias, som er den greske formen, eller også Sakarias.
Alan Mullery
Alan Patrick Mullery (født 23. november 1941 i Notting Hill i London) er en engelsk tidligere fotballspiller og trener. Han er kjent for sin tid som spiller hos Fulham FC og Tottenham Hotspur FC. I 1975 ble han kåret til Football Writers' Association Footballer of the Year. Dessuten var han den første engelske spilleren som ble utvist under en landskamp.
Under en kamp mot Jugoslavia i fotball-EM 1968 ble han konstant sparket på, og i frustrasjon besvarte han tilslutt ufinhetene. Dermed ble han historisk som den første utviste spilleren for under en landskamp. Mullery var med i Englands tropp i VM i fotball 1970, og han spilte totalt 35 landskamper for England og scoret ett mål. Etter spillerkarrieren var han på 1970- og 1980-tallet manager for blant annet Brighton and Hove Albion FC, Charlton Athletic FC, Crystal Palace FC og Queens Park Rangers FC før han en kort periode i 1996–1997 var Fotballdirektør i Barnet FC. Han var på et tidspunkt også trener i Malaysia.
Han jobber nå som ekspertkommentator for fotballsendingene til fjernsynskanalen Sky Sports i England, samt at han siden september 2005 har jobbet som «fotballkonsulent» for Conference National-klubben Crawley Town FC.
Mullery er utnevnt til medlem av Order of the British Empire.
Johann Lorenz von Mosheim
Bakgrunn
Ikke meget er kjent om hans herkomst. Han ble døpt 9. oktober 1693 i kirken St. Marien i Lübeck, der faren stod uten adelstittel og angitt som fremmed «Fremder». Denne faren var offiseren Ferdinand Sigismund von Mosheim, en fattig sørtysk kavaler. Han var katolikk, men tillot at Johann Lorenz ble oppdratt protestantisk. Så det kan formodes at moren, Magdalena Catharina født von Prißen (+ 1723), var protestant.
Han var gift 1. gang i 1723 med Elisabeth Margareta zum Felde (1705-32), en søsterdatter av He(i)nrich Muhlius (1666 Bremen-1733 Kiel), 1698 overhoffprest på Gottorp og 1712 prokansler for Kiels universitet. Med henne fikk han flere barn, bl.a. sønnen Gottlieb Christian Mosheim (1727 Helmstedt-1787 Stuttgart), som i 1748 ble frimurer i Stuttgart i frimurerlogen «Zu den drei Cedern», før han i 1749 ble kongelig-storbritannisk legasjonssekretær i Regensburg, 1766 legasjonsråd og 1779 legasjonsråd og akkreditert minister ved det hertugelig-württembergske hoff i Stuttgart. 2. gang ble J. L. von Mosheim gift i 1733 (i barnløst ekteskap) med Elisabeth Dorothee van Haselhorst (1688-1740) og 3. gang ble han gift i 1742 med Elisabeth Henriette Amalie Voigts (1713-82), med hvem han fikk en datter.
Det er ikke kjent hvordan det har seg at hertuginneenken Elisabeth Sophie Marie von Schleswig-Holstein Plön (1683–1767) og senere hertuginne av fyrstedømmet Braunschweig-Wolfenbüttel kjente gutten, men hun sørget for at han fikk gå på latinskolen i Lübeck. Etter å ha fullført gymnaset i sin fødeby, ble von Mosheim immatrikulert på universitetet i Kiel i 1716 hvor han oppnådde en magistergrad i 1718.
Luthersk teolog
I 1719 ble han adjunkt ved det filosofiske fakultet i Kiel. Hans første utgivelse var et polemisk skrift imot John Tolands skrift Nazarenus kalt Vindiciae antiquae christianorum disciplinae (1720), og det ble snart etterfulgt av et bind av Observationes sacrae (1721). Disse verk, sammen med det gode ry han hadde oppnådd som foreleser og predikant, sikret ham en stilling ved universitetet i Helmstedt som ordinær professor i 1723. Boken Institutionum historiae ecclesiasticae libri IV utkom i 1726, og samme år ble han av hertugen av Braunschweig-Wolfenbüttel utnevnt til generalinspektør i Wolfenbüttel.
Høsten 1747 kommer Mosheim som honorarprofessor til universitetet i Göttingen, og han spilte en viktig rolle i utformningen av statuttene til det teologiske fakultet, og forordningene som gjorde teologene uavhengige av den geistlige domstol. I 1747 ble han utnevnt til kansler for universitetet i Göttingen. 1748 var han den ledende kraft bak den britiske konge Georg II av Storbritannias besøk på universitetet.
Johann Lorenz von Mosheim døde i Göttingen den 9. september 1755.
Blant hans verker er De rebus christianorum ante Constantinum commentarii (1753), Ketzer-Geschichte (2. utgave 1748), og Sittenlehre der heiligen Schrift (1753). Hans eksegiske skrifter, karakteristiske ved deres lærdom og sunne fornuft, omfatter Cogitationes in N. T. bc. select. (1726), og forklaringer over Paulus' første brev til korinterne (1741) og over Paulus' første brev til Timoteus (1755). I sine prekener viser Mosheim en betydelig veltalenhet og stil.
Kongedømmet Livland
Kongedømmet Livland var en stat som formelt ble erklært av Ivan IV av Russland under Livlandskrigen. 10. juni 1570 kom den danske hertugen, Magnus av Holstein, til Moskva der han ble kronet til konge av Livland. Magnus avgav først en ed om å akseptere Ivan som sin overherre og fikk i bytte vasallkongedømmet Livland. Området i det nye kongedømmet måtte imidlertid erobres først. Den nye kong Magnus av Livland dro fra Moskva med 20 000 russiske soldater for å erobre det svenskkontrollerte Reval. Ivan håpet på støtte fra Frederik II, den eldre broren til Magnus, men fikk det ikke. Mot slutten av mars 1571 ga Magnus opp kampen om Reval og dro fra beleiringen.
I 1577, da Magnus hadde mistet støtten fra både sin bror og Ivan, kalte han på støtte hos den liviske adelen for å drive ut utlendingene. Han ble så angrepet av Ivan sine styrker og tatt til fange. Da han slapp fri, tok han tilbake den kongelige tittelen. Magnus var de siste seks årene av livet sitt i slottet i Pilten i Kurland der han døde.
Kjell Ingolf Ropstad
Kjell Ingolf Ropstad (født 1. juni 1985 i Arendal i Aust-Agder) er en norsk politiker (KrF).
Fra 2019 til 2021 var han barne- og familieminister med ansvar også for kirkesaker og forbrukerspørsmål i Erna Solbergs regjering.
Han var innvalgt på Stortinget for Aust-Agder fra 2009 til 2021, da han ble innvalgt for Vest-Agder. Han ledet KrF fra 2019 til 2021, og var nestleder fra 2017.
Den 18. september 2021 kunngjorde han at han trakk seg både som partileder og statsråd. Bakgrunnen var at Ropstad hadde opplyst til Statsministerens kontor at han hadde utgifter på sin folkeregistrerte adresse. Dermed ville fordelen med gratis statsrådsbolig være skattefri. Da han likevel ikke betalte for seg i foreldrehjemmet, unnlot han å korrigere de gitte opplysningene i skjemaet, slik at de ble i samsvar med de faktiske forhold.
Bakgrunn og utdannelse
Han vokste opp på Moisund ved Evje i Aust-Agder. Han er sønn av Bjørn Alfred Ropstad, tidligere ordfører i Evje og Hornnes kommune i 20 år, nå fylkesvaraordfører i Agder, og Gunda Wiberg, som er lærer.
På videregående gikk han ett år med allmennfag på Hornnes videregående skole, før han tok de to siste årene med allmennfag på internatskolen Drottningborg i Grimstad. Han har senere studert jus og økonomi ved Universitetet i Oslo.
Politisk arbeid
Ropstad ble valgt inn i kommunestyret i Evje og Hornnes som 18-åring og satt der fra 2003 til 2007. Han ble også valgt inn i fylkestinget for første gang i 2003. Han ble for alvor kjent da han ble tidenes yngste KrF-er som har møtt på Stortinget. Det gjorde han som vararepresentant for Åse Gunhild Woie Duesund i 2006 som 20-åring.
Kjell Ingolf Ropstad var leder av KrFU fra 2007 til 2010. De viktigste sakene hans var innenfor miljø- og utviklingspolitikk.
I perioden fra 2013 til 2015 var Ropstad også valgt som medlem av KrFs sentralstyre.
Ropstad var på talerstolen til sammen tre timer, 28 minutter og 37 sekunder våren 2011, noe som gjorde ham til den tredje mest aktive stortingsrepresentanten i så måte.
Politiske saker der Ropstad har vært profilert inkluderer opptrappingsplanen for bekjempelse av vold mot barn, fjerningen av juryordningen, kamp mot menneskehandel, utviklingen av ny arbeidsmiljølov i 2015 og kamp for fortsatt langsiktig bistand.
Avgang som partileder og statsråd
Ropstad meddelte pressen 18. september 2021 at han gikk av som statsråd. Bakgrunnen var at Ropstad på et skjema til Statsministerens kontor (SMK) oppga at han i 2020 hadde utgifter på sin folkeregistrerte adresse, som var foreldrehjemmet. Han hadde avtalt med sine foreldre å betale for seg. Dermed ble han ikke beskattet for fordelen ved å ha gratis statsrådsbolig i Oslo. Betalingsavtalen ble ikke gjennomført, og den uberettigede skattefordelen ble anslått til kr 175 000. Saken ble offentliggjort av Aftenposten i en artikkel fredag 17. september.
Ropstad opplyste at betalingsavtalen med foreldrene ikke ble gjennomført fordi SMK, etter dialog med Skatteetaten, hadde kommet til at boligen til Ropstad likevel ikke var skattepliktig, uavhengig av om han hadde utgifter foreldrehjemmet. Dette var imidlertid en feil konklusjon. Statsminister Erna Solberg tok ansvar for at SMK hadde opplyst at utgifter på folkeregistrert adresse likevel ikke var et vilkår for skattefri statsrådsbolig. Hun fant det likevel uheldig at Ropstad ikke hadde korrigert opplysningene i skjemaet.
Ropstad var for 2019 blitt beskattet med kr 140 000 for fordelen ved å ha gratis statsrådsbolig i Oslo, fordi han dette året ikke hadde utgifter til foreldrehjemmet. Avtalen med foreldrene om betaling for utgifter til deres hjem, som var Ropstads folkeregistrerte adresse, var for 2020. Ropstad var folkeregistrert i sitt barndomshjem, men hadde ikke bodd der siden han fikk egen familie.
Det oppsto senere diskusjon om fordelen ved fri pendlerbolig uten kostnader på hjemstedet var skattepliktig, et syn som ble hevdet av skattemyndighetene. Synspunktet ble imidlertid bestridt av skatteadvokater som hevdet at Skatteetaten ikke hadde lovhjemmel til å beskatte slike fordeler. Flere skattejurister har imidlertid gitt Ropstad støtte, og setter spørsmålstegn ved Skatteetatens forståelse av regelverket når det gjelder beskatning av pendlerleiligheter. Også en uavhengig skatterevisjon utført av advokatfirmaet Grette på oppdrag av Stortinget hevder at det er Skatteetaten, ikke Stortinget, som har misforstått skattereglene. I desember 2021 innrømmet Skatteetaten at de har feilinformert Statsministerens kontor om hvordan de tolker reglene om skatt på pendlerbolig.
Lukket mengde
I topologi er en lukket mengde en mengde som inneholder sine egne randpunkter. Et eksempel på lukkede mengder er lukkede intervall, som for eksempel intervallet [0,1], som består av alle tall fra 0 til 1, inklusive 0 og 1. «Randen» til denne mengden består av endepunktene 0 og 1, og siden disse er med i intervallet, er det lukket.
Intervallet (0,1), som består av tallene som ligger mellom 0 og 1, er ikke en lukket mengde, men derimot en åpen mengde, siden den ikke inneholder endepunktene. Det finnes også mengder som verken er lukkede eller åpne, som det halvåpne intervallet [0,1).
Definisjon
La A være en mengde inneholdt i et metrisk rom M, som for eksempel den reelle tallinja R, eller det n-dimensjonale euklidske rommet Rn. De følgende definisjonene er ekvivalente:
I topologiske rom definerer man en lukket mengde ved den førstnevnte definisjonen ovenfor; det vil si at lukkede mengder er de mengdene hvis komplement er åpne.
Neolucanus maximus
Neolucanus maximus er en bille som hører til familien hjortebiller (Lucanidae) i gruppen skarabider (Scarabaeoidea).
Utbredelse
Arten er vidt utbredt i Sørøst-Asia.
Loboc (Bohol)
Loboc (Bayan ng Loboc) er en kommune på Filippinene. Kommunen tilhører provinsen Bohol og ligger på øya med samme navn. Folkemengden var på 15,993 innbyggere ved folketellingen i 2015.
Barangayer
Loboc er inndelt i 28 barangayer.
HDD Olimpija Ljubljana
HD Olimpija Ljubljana er en slovensk ishockeyklubb fra Ljubljana, Slovenia. Klubben ble stiftet i 1929 og hjemmekampene spilles i Dvorana Tivoli. De spiller både i den hjemlige slovenske ligaen og den østerrikske Erste Bank Eishockey Liga.
Laget kom til finalen i Erste Bank Eishockey Liga sesongen 2007/2008. Der tapte de mot EC Red Bull Salzburg.
Igor Sjestsjorkin
Igor Shestyorkin (født 30. desember 1995) er en russisk ishockeyspiller.
Han representerte Olympiske utøvere fra Russland under Vinter-OL 2018 i Pyeongchang, hvor han tok gull.
Loboc
Loboc kan vise til:
Daniel Adams-Ray
Daniel David John Adams-Ray alias «Big Danne» (født 18. august 1983 i Nairobi, Kenya) er en svensk musiker, sanger, rapper, låtskriver og motedesigner. Han er en tidligere medlem i rapgruppen Snook sammen med Oskar "Kihlen" Linnros. De hadde en hit med låten «Mister Cool» som fulgtes opp med 2 LP'er. Daniel Adams-Ray vant SM-gull i "freestylerap" i 2005 og år 2006 ble han utnevnt til "Årets rappare". 2017 kom singelen «Higher» ut under artistnavnet HUMAN. Radioprofilen Kersti Adams-Ray er hans fars søster og legen og professoren Jack Adams-Ray er hans farfar.
Barndom og ungdomsår
Daniel Adams-Ray ble født i Kenyas hovedstad Nairobi av en indonesisk-nederländsk mor og en svensk far, Bill Adams-Ray. I Kenya arbeidet moren som skoladministratør, mens faren var en av de få kirurgene som var aktive i Kenya på 1980-tallet. 1996 flyttet familien till Nederland, där Daniel Adams-Ray en stund spilte på samme fotballlag som Arjen Robben. I 1997, da Adams-Ray var 14 år, flyttet familien fra Nederland og bosatte seg i Lidingö i Sverige.
1999 begynte Adams-Ray på "Viktor Rydberg Gymnasium Odenplan", der han traff Snook-partneren Oskar Linnros. De begynte å rappe sammen, men ble møtt av en viss skepsis fra hiphopkretser der mange anså dem å komma fra en altfor privilegert bakgrunn til å kunne ha troverdighet som rappere og at de låg nærmere genren pop enn hiphop.
2000–2008: Snook og klesmerket Lagom
Snook ble dannet år 2000. Daniel Adams-Ray var aktiv i rapduon fra duoen ble dannet til deras seneste plate i 2006. Gjennombruddet kom i og med singeln «Mister Cool» som ble utgitt fra albumet Vi vet inte vart vi ska men vi ska komma dit i (2004), og ble stemt fram som "Årets låt" på 2005 årets P3 Guld-galla i 2005. Deres genre ble kalt av en del for "Lidingö-hiphop" på grunn av Adams-Rays uppvekst i tre år på Lidingö. Bandet ga ut to album og fikk både positiv og negativ kritikk. Bandets ukonvensjonelle hip hop ble kommentert og det faktum at Adams-Ray vokste opp i Lidingö var det som gjorde at de ble kalt "Lidingö-rappare". Tross en god del kritikk hadde bandet manga hitlåter og fick en pris fra P3, og ble valgt som det beste svenske bandet ved MTV Europe Music Awards 2006. Daniel vant år 2004 SM-gull i "freestylerap", og år 2006 ble han valgt til "Årets rappare"
Duoen er ikke offisiellt oppløst, men mellom 2007 og 2016 hadde de kun en liveopptreden. Snook som grupp kan betraktas som vilande.
År 2007 startet Daniel Adams-Ray, sammen med motedesigneren Nette Sandström, motevaremerket "Lagom"som ble lagt ned året etter.
Solokarriere fra 2009
Under en motefremvisning under sommeren 2009 produserte Daniel Adams-Ray litt musikk, hvilket ledet til nye sanger. Dette ledet til starten på en solokarriere. Ifølge ham selv, kan musikken kalles "kenyansk pop-disco-indie-punk". Hans nyskrevne låter har influenser fra Motown-disco, afrobeat, hip-hop og 60-talls-surf.
Den 3 november 2010 ga han ut stt debutalbum som soloartist, albumet Svart, vitt och allt däremellan som han skrev sammen med produsenten Carl Wikström Ask. Fra albumet kom to singler, «Dum av dig» og «Gubben i lådan». Albumet gavs ut av plateselskapet "Lagom Records" og "Sweden Music". Flere av låtene på albumet er samfunnskritiske, og handler om hans oppvekst i Nairobi. Albumet har fått flera positiva recensioner. På Kritiker.se har albumet ett medel på 3,7 av 5, baserat på 27 professionella recensioner. Også en tredje og en fjerde singel, «Lilla lady» og «Förlåt att jag aldrig sagt förlåt», ble utgitt.
Han innledet Way Out West 2013 den 8 august, der han framførte eldre matriale, men også noen spor fra det kommende albumet. Den 13 november 2013 lansertes Daniel Adams-Rays album, "Innan vi suddas ut". En av låtene på albumet heter «Babbelover», som er en låt som går ut til Sverigedemokraterna og som handler om "järnrörsskandalen". Et av versene i låten er tilegnet Soran Ismail. Under høsten og vinteren 2013/2014 var Adams-Ray på turné. Den 11 september 2014 upptrådte han på Gröna Lund. Den 5 juli 2016 var han med i Allsång på Skansen. 2018 ledet han "Musikhjälpen" sammen med Farah Abadi og William Spetz.
2021 ga Adams-Ray ut sitt tredje studioalbum, Döda hjärtan kan slå igen. Albumet inneholdt blant annet samarbeid med Erik Lundin og Miriam Bryant, og fikk postiv tilbakemelding fra kritikere. På høsten samme år var han en av artistene som medvirket i den tolvte sesongen av underholdningsprogrammet "Så mycket bättre".
Kazoo
En kazoo er et lite musikkinstrument som skaper lyd ved hjelp av en vibrerende membran. Instrumentet kan lages av plast eller metall, mens selve membranen er av plast med en gummipakning. Kazooen brukes ved at spilleren nynner gjennom den største åpningen. Lyden dannes av vibrasjonene fra stemmebåndene, det er derfor ikke mulig å spille ved å kun blåse i instrumentet.
Instrumentet stammer med all sannsynlighet opprinnelig fra et afrikansk instrument som heter en mirliton, som ble brukt i forbindelse med religiøse seremonier.
Den moderne kazoo ble oppfunnet i 1840-årene av en amerikaner, deretter ble den brukt av afroamerikanere i løpet av det 19. århundre.
Det ble tatt patent på instrumentet i 1923.
Palopoda
Palopoda er en slekt av biller som tilhører familiegruppen bladbiller (Chrysomelidae).
Elbistan
Elbistan er en by med 141 468 innbyggere (2015) i den tyrkiske provinsen Kahramanmaraş. Den ligger nord for Nurhak, sør for Gürün og Darende, øst for Afşin, og vest for Akçadağ og Doğanşehir. Det er den mest folkerike byen i provinsen Kahramanmaraş og har den fjerde største sletten i landet. Klimaet er veldig tørt, men området blir irrigert av elva Ceyhan, som er en av de største elvene i Tyrkia.
Palopoda
Levevis
Både larvene og de voksne (imago) billene lever på planter i leppeblomstfamilien.
Utbredelse
Slekten er utbredt i den neotropiske økosonen (Peru og Bolivia).
Volkan Babacan
Volkan Babacan (født 11. august 1988) er en tyrkisk fotballspiller som spiller for den tyrkiske klubben İstanbul Büyükşehir Belediyespor.
Landslaget
Han ble tatt ut i s EM-tropp til EM i Frankrike 2016.
Albert Pettersson
Erik Albert Pettersson (født 5. mai 1885 i Örebro, død 8. mars 1960 i Stockholm) var en svensk sportsutøver som deltok under de olympiske leker 1920 i Antwerpen.
Pettersson vant en olympisk bronsemedalje i vektløfting under OL 1920 i Antwerpen. Han kom på tredjeplass i vektklassen mellomvekt opp til 75 kg. Det var første gangen i OL som løfterne ble delt inn i ulike vektklasser. Det var totalt fem vektklasser under OL-1920. Han løftet sammenlagt 235,0 kilo, like mye som sølvvinneren og ti kilo mindre enn gullvinneren Henri Gance. Vektløftkonkurransen besto av tre løft, rykk og støt med en hånd og støt med begge hendene. Det var ti utøvere fra sju nasjoner i mellomvektklassen som ble avviklet 30. august 1920.
American International College
American International College  er et privat, ikke-kommersielt universitet i Springfield i delstaten Massachusetts, USA. Det ble opprettet i 1885.
Ved universitetet var det 1 815 studenter og 159 vitenskapelig ansatte i 2006, og samme året var skolepengene US$ 20 990. Studiene gis opp til doktorgradsnivå.
Jonas Peson
Jonas Peson (født Johan Alfred Petterson 31. januar 1887 i Helsingfors, død 18. desember 1952) var en norsk billedkunstner. Han var født i Finland, der han også fikk sin utdannelse som litograf. Jonas studerte også ved kunstakademiet i Helsingfors, der han var ferdig utdannet i 1910, og foretok studiereiser i utlandet, blant annet til Moskva og St. Petersburg.
Etter å ha bodd i Danmark i årene fra 1913 flyttet Peson i 1916 til Norge. I 1923 fikk han norsk statsborgerskap. Etter å ha bodd en stund i Molde flyttet han til Ålesund, der han drev kunstnerskole. Både byen og sunnmørslandskapet ga Peson kunstnerisk inspirasjon, noe som blant annet resulterte i mange fine akvareller. Peson fikk også mange dekorasjonsoppdrag og har utsmykket kirker, skoler og ungdomshus i teknikkene oljemaleri og fresko.
På 1930-tallet ble Peson med i Oxfordbevegelsen og fikk ny religiøs inspirasjon som ga seg utslag i interesse for kirkekunst. I forbindelse hermed fikk han i oppdrag å utsmykke kirker og bedhus på Sunnmøre. Utmsykningen av Vartdal kirke i 1938 var et av de store oppdragene.
Panay
Panay kan vise til:
Solboller
Solboller, også kalt solskinnsboller eller skillingsboller, er boller som ofte inntas på «soldagen» på steder i Nord-Norge, for å feire at sola er kommet tilbake etter mørketida.
Solboller lages av gjærdeig med et stort øye av eggekrem i midten. Bollene minner om skoleboller, men er uten melis og kokos. I Tromsø brukes berlinerboller som solboller i forskjellige varianter:
Mørketidsboller
Mørketidsboller er en annen variant som er kommet de siste årene, i alle fall i Tromsø. Det er boller som inntas mens sola er borte. Det dreier seg fortsatt om berlinerboller, men trukket med mørk sjokolade utenpå og med vaniljekrem inni.
Indias nasjonalsang
Jana-Gana-Mana er Indias nasjonalhymne (ikke til å forveklse med Indias nasjonalsang Vande Mataram) og ble komponert av Rabindranath Tagore. Den ble første gang framført offentlig den 27. desember 1911, under en parlamentssesjon som den indiske kongressen holdt i Calcutta. Sangen består av fem vers, der 1. vers utgjør et slags sammendrag av alle versene. Den grunnlovgivende forsamlingen anerkjente sangen som Indias nasjonalsang under et møte den 24. januar 1950.
Carterus
Carterus er en slekt av løpebiller.
Utseende
Middelsstore (10-15 millimeter), avlange, blanke, kullsvarte løpebiller. Kroppen er kraftig punktert med fine, lyse hår på sidene. Hodet og kjevene (mandiblene) er ganske store. Pronotum er hjerteformet, kraftig innsnevret ved roten med rettvinklede bakhjørner. Dekkvingene er jevnbrede med kraftige punktstriper.
Levevis
Mange av markløperne er generalister som kan finnes i mange ulike miljøer, først og fremst på bakken. Disse artene kan klatre opp og spise på blomster.
Utbredelse
Slekten er utbredt i Sør- og Mellom-Europa.
Liste over utøvere i Vuelta a España 2010
Noter
<references group="lower-alpha" />
NS-Frauenschaft
NS-Frauenschaft («Den nasjonalsosialistiske kvinneligaen»), forkortet NSF, var kvinneorganisasjonen i det tyske nazistpartiet NSDAP. Den ble siftet i oktober 1931 ved en sammenslåing av flere nasjonale og nasjonalsosialistiske kvinneorganisasjoner. «Reichsfrauenführerin» («rikskvinnefører») Gertrud Scholtz-Klink var leder for NS Frauenschaft fra februar 1934 til slutten av andre verdenskrig i Europa i mai 1945.
BDM-Werk Glaube und Schönheit («BDM-selskapet for tro og skjønnhet») ble opprettet i 1938 som et mellomledd mellom arbeidet i jenteorganisasjonen Bund deutscher Mädel (BDM) og Frauenschaft. Medlemskap i Glaube und Schönheit var frivillig og åpent for jenter fra 17 til 21 år,
Flagg
Kjøretøymerker for lederne i NS-Frauenschaft. Det tre- eller pilformede runetegnet algiz (elhaz), som opprinnelig blant annet symboliserte «mann» og «menneske», var ifølge runemystikeren Guido von List og den nasjonalsosialistiske ariosofien en «livsrune», det vil si stod for «liv» og «fødsel». Tegnet ble også blant annet brukt som symbol for Lebensborn og deres mødrehjem.
Eric Crockford
Eric Bertram Crockford (født 13. oktober 1888 død 17. januar 1958) var en britisk sportsutøver som deltok i de olympiske leker 1920 i Antwerpen. Crockford ble olympisk mester i landhockey under OL 1920 i Antwerpen. Han var med på det britiske laget som vant landhockeyturneringen. Fire lag deltok i turnering og det ble spilt en enkeltserie der alle lagene møtte hverandre en gang. Storbritannia vant foran Danmark og Belgia. Det britiske laget vant over Danmark med 5-1 og Belgia med 12-1 og siste kampen mot Frankrike vant de på walk over. Turneringen ble spilt i perioden 1. til 5. september 1920.
Ilja Sorokin
Ilya Sorokin (født 4. august 1995) er en russisk ishockeyspiller.
Han representerte Olympiske utøvere fra Russland under Vinter-OL 2018 i Pyeongchang, hvor han tok gull.
Ragusa frie kommunale konsortium
Ragusa frie kommunale konsortium (italiensk: Libero consorzio comunale di Ragusa) erstattet 4. august 2015 provinsen Ragusa på Sicilia i Italia.
Fylkesvei 7106
Fylkesvei 7106 (Fv7106) går mellom Rødseidet og Bjørkneset i Nærøysund kommune. Veien har til dels svært dårlig standard.
Før Trøndelag fylke ble opprettet 1. januar 2018 hadde veien betegnelsen Fylkesvei 526 (Nord-Trøndelag).
Den trange port
Den trange port (fransk: La Porte Étroite) er en novelle/kortroman fra 1909 av den franske forfatteren André Gide (1869-1951). Boken har sin tittel fra Jesus' ord «Kjemp for å komme inn gjennom den trange døren! For jeg sier dere: Mange skal forsøke å komme inn, men ikke klare det.»
Handling
Historien foregår i en nordfransk kystby. Da søskenbarna Jerome og Alissa er 10-11 år gamle lovet de hverandre høytidelig en livsvarig kjærlighet. Imidlertid viser det seg at Alissa utvikler en skepsis mot kjærlighet og forhold, dels på grunn av erfaringene med morens utroskapshistorier, og dels på grunn av en religiøs overbevisning som får henne til å avvise fysisk kjærlighet. Alissa verdsetter likevel Jerome som venn og samtalepartner, og holder ham fast i et platonisk vennskapsforhold. På grunn av forholdet mellom de to, overser Jerome at Alissas søster Juliette også er forelsket i ham. Juliette drives inn i et utilfredsstillende ekteskap, mens Alissa trekker seg inn i seg selv og i religiøse opplevelser, og avviser etterhvert all kontakt med Jerome. Alissa dør av en ukjent sykdom.
Historien fortelles fra Jeromes synsvinkel i ettertid. Alissas dagbok gjengis i novellens siste del, rett før epilogen.
Da boken utkom på norsk i 1921 skrev en kritiker at bokens «hovedproblem er dette, hvorledes kan det forlikes å elske Gud og elske et menneske. […] Løsningen [for Alissa] blir å frivillig å påta sig smerten ved å fjerne sig fra ham hun var knyttet til. Man kan tvilende spørre om den løsning hun fandt var den rette. […] Man kan da søke forklaringen til hendes handlemåte, enten i et sykt sind, eller i en ren ubevisst innflytelse av nonneidealet.»
Liv og diktning
Fortellingen hadde på et tidlig stadium i skriveprosessen arbeidstittelen «Moralisten», og var i så måte ment som en kommentar til Gides egen bok L'immoraliste (1902, Den umoralske). Mens L'immoraliste var basert på hans egne homoerotiske erfaringer fra bryllupsreisen til Nord-Afrika (Gide levde i et ikke-fullbragt ekteskap med sin kusine Madeleine), kan «Moralisten» være tilegnet Madeleines posisjon i ekteskapet. Madeleine hadde på et vis overtatt morens rolle i Gidés liv, med sin strenge protestantiske etikk. Gide både «beundret henne og gjorde samtidig opprør mot det livssyn hun representerte, og denne dobbeltheten har han skildret i Den trange port.»
Temaet er hvordan misforståelser og erfaringer fra barndommen kan ødelegge et liv, og den kvinnelige hovedpersonen «går til grunne i kampen mellom den åndelige og den jordiske kjærligheten». Både i denne fortellingen og i Hyrden (La symphonie pastorale, 1919) skildrer Gidé en puritansk kristendom som fører til tragiske konsekvenser for hovedpersonene; forfatteren hadde selv vokst opp i et puritansk kristent miljø, men brøt med det som voksen.
Frederik Christian av Holstein-Augustenburg
Frederik Christian av Holstein-Augustenburg, født 1721, død 1794 i Augustenburg, var den første hertug av dette navn og hans fulle og korrekte navn var Friedrich Christian I hertug (1754) av Slesvig-Holsten-Sønderborg-Augustenburg (eller -borg på norsk).
Han var sønn av hertug Christian August og komtesse Frederikke Louise Danneskiold-Samsøe (hvis stemor var Dorothea Krag - ifølge Danmarks Adels Aarbog. Men ifølge andre, f. eks. Store norske leksikons artikkel «Danneskiold», var Dorothea Krag grevinnens mor), og som sin far var også han dansk general. I 1762 ble han i Reinfeld gift med hertuginne Charlotte av Slesvig-Holstein-Pløn (1744 Pløn-70 Augustenborg), datter av hertug Friedrich Karl og Christina Armgard comtesse Reventlow, hvis bror, Konrad Detlev greve Reventlow til grevskapet Reventlow og baroniet Brahe-Trolleborg m.m. (1704-50), ble gift i Altona i 1731 med hertugens søster, Wilhelmine Auguste prinsesse av Slesvig-Holsten-Pløn (1704-49). Etter mye om og men på grunn av dette plønske søskenpars bare adelige og altså ikke-fyrstelige mor, Dorothea Christina v. Aichelberg, hadde Dorothea Christina sluttelig, i 1722, fått den danske konges anerkjennelse som dansk prinsesse av Pløn.
Mecklenburgbukten
Mecklenburgbukten (tysk: Mecklenburger Bucht eller Mecklenburgische Bucht, dansk: Mecklenburg Bugt, polsk: Zatoka Meklemburska) er en bukt i den sørvestlige delen av Østersjøen, mellom de danske øyene Lolland, Falster, og Møn i nord og de tyske delstatene Schleswig-Holstein og Mecklenburg-Vorpommern i sør.
Bukta er åpen mot Østersjøen i nordøst, og i nordvest går de to sundene Fehmarnbelt og Fehmarnsund, som gir forbindelse til Kielbukten. I den indre delene av bukta ligger Lübeckbukten og den noe mindre Wismarbukten. De viktigste havnebyene langs bukta er Lübeck, Rostock og Wismar. Andre byer er Warnemünde og Gedser. Deler av Vorpommersche Boddenlandschaft nasjonalpark grenser opp mot Mecklenburgbukta.
EM i luftvåpen 1991
EM i luftvåpen 1991 (europamesterskapet i skyting) ble arrangert i Manchester i Storbritannia i 1991.
Elias Lorentsen
Elias Lorentsen (født 6. desember 1890 i Mosvik, død 21. november 1976 i Mosvik ) var ordfører i Mosvik fra 1.1. 1946 til 31.12. 1947. Han representerte Arbeiderpartiet.
I det sivile liv var han snekker, veiarbeider, skogsarbeider, småbruker og revisor, og dertil klokker i Mosvik og Vestvik kirker. Han bodde på småbruket Sanden i Saltvika 1919–28 og Sliperdal 1927-1948 ; gården ligger lengst sør i kommunen. Før 1919 og etter 1948 bodde han på Bakkebo i Frol; de siste årene bodde han likevel hos sønnen Eilert som drev mekanisk verksted på Åsbygda.
Han satt i kommunestyret fra 1935. I tillegg til politikken hadde han andre verv i lokalsamfunnet. Han med på å stifte Mosvik sykepleieforening i 1910,, og var aktiv i flere deler av bygdas musikkliv, blant annet som dirigent for Mosvik hornmusikklag. Han var revisor i Mosvik Sparebank 1938-45 og 1949-61.
Ragnvald Skrede
Ragnvald Skrede (født 27. april 1904 i Vågå, død 16. august 1983) var en norsk forfatter, journalist, litteraturkritiker og oversetter. Han oversatte blant annet spirituals som «Go Down Moses» og «Ol' Man River» til norsk med titlene «Moses» og «Elvemannen».
Skrede var 45 år gammel da han, uvanlig sent, påbegynte sitt forfatterskap i 1949. Han ble raskt en respektert forfatter og litteraturkritiker. Som lyriker brukte han ofte klassiske og regelfaste strofeformer, og forfatterskapet hans er preget av store idéhistoriske kunnskaper.
Bak Skredes sene debut lå en personlig tragedie som ikke var offentlig kjent i den tiden han virket som forfatter og kritiker. Skredes biografer Otto Hageberg og Egil Ulateig går langt i å antyde at urettmessig forfølgelse i hjembygda var bakgrunnen for at han i 1936 ble dømt for utuktig adferd overfor tre jenter. Han var da lærer i Vågå, og de tre jentene hadde vært hans elever. Begge biografene antyder justismord. Bak den angivelige forfølgelsen av Skrede og hans familie hevdes å ligge at bygdefolket følte seg skandalisert av foreldrenes svært offentlige skilsmisse og rettstvist i 1890-årene, samt at broren Anders var dømt for mord. Ytterligere grunn for mistenkeliggjøring skal ha vært at Skrede i sin lærergjerning av sambygdingene ble betraktet som «radikal», blant annet ved at han drev seksualundervisning. Under rettssaken på Gjøvik prøvde Skrede selv å underbygge sin uskyld ved å beskrive den hetsen han mente seg utsatt for i bygdemiljøet. Det ble også i samtiden ansett som oppsiktsvekkende at 25 sambygdinger under rettssaken leverte et «protestskriv» mot tiltaltes forklaring med sterke nedsettende utsagn om hans karakter. På den annen side ble fornærmedes forklaringer ansett som meget troverdige.
Tre Rosor
Tre Rosor er navnet på en svensk adelsslekt som tilhørte uradelen og som også hadde forgrening til Norge. Slekten ble opphøyd til greveverdighet i 1561 da Gustav Johansson kalte seg greve av Enköping og friherre til Haga; slekten døde ut i 1612.
Navnet «Tre Rosor» er konstruksjon som er gjort i etterhånd etter motivet på slektens heraldiske våpen (delt skjold i hvitt og blått med tre røde roser i delelinjen). Medlemmene av slekten benyttet selv kun fornavn og navnet på faren som etternavn (patronymikon). Unntaket var Gustav Johanssons eldste sønn Johan Ros. Lignende våpenskjold med tre roser i ulike varianter har blitt ført av flere svenske frälseslekter. Det har dog ikke blitt bevist noe slektskap med familien Tre Rosor. Slekten hadde sammenlagt elleve riksråd, åtte i Sverige og tre i Norge. Den seneste ble innehatt av Knut Jönsson (også skrevet Knut Jonsson, nevnt 1418, død senest 1443) som giftet seg med Agnes Alfsdatter, datter til det norske riksrådet Alf Haraldsson (Bolt) og dennes hustru Katarina Jonsdatter (Roos). Derigjennom ble det dannet en slektsgren som virket i Norge. Interessant nok fikk Knut og Agnes to sønner hvorav den ene, Alv, ble riksråd i Norge, og Jöns riksråd i Sverige.
Slektens stamfar var en Knut som ble gift med Kristina Bengtsdotter, datter til Bengt Hafridsson, lagmannen i Västergötland. Hun eide jord i sognet Fuxerna ved Göteborg, herredet Flundre i Västergötland, og hun levde fortsatt i 1345.
Slekten ble sist utredet av Hans Gillingstam i Äldre svenska frälsesläkter häfte II:1 (Stockholm 2001).
Heptophylla
Heptophylla er en slekt av biller som har larver som eter planterøtter. De hører til undergruppen oldenborrer (Melolonthinae) i den store gruppen skarabider (Scarabaeoidea).
Utseende
Middelsstore, blanke, rødbrune oldenborrer. Undersiden er kledt med lange, lyse hår.
Utbredelse
Denne gruppen er utbredt i Kina og Japan.
Marcus Thrane
Familiebakgrunn og lærergjerning
Marcus Thranes farfar Paul Olsen Thrane var en bondesønn fra Enebakk som, særlig gjennom trelasthandel, arbeidet seg opp til å bli en av Norges rikeste menn. Han var gift to ganger, og både han og hans koner var svært engasjert i kultur, ikke minst musikk, og aktive i Christianias kulturliv. Det samme gjaldt flere av hans mange barn. Mest kjent er fiolinist, dirigent og komponist Waldemar Thrane med syngespillet Fjeldeventyret.
Faren, David Thrane (1780–1832), var kjøpmann og spekulant i Christiania, og var som sine foreldre meget aktiv i byens kulturliv, blant annet Det Dramatiske Selskab, der han møtte sin kone Helene Sophie Bull (1785–1831). Hun var datter av Peter Bull, en rik kjøpmann og tobakksfabrikant fra Fredrikstad. De fikk tre barn, Marcus var yngst.
På tross av et tidligere tilfelle av mislykket spekulasjon ble David Thrane ansatt som kasserer og en av fire direktører for Norges Rigsbank. Han lånte av kassen for å dekke opp tap på egne spekulasjoner. Silke underslag var ikke enestående den gang. Han greide ikke betale tilbake, og mankoen på ca. 95 000 daler ble oppdaget like etter Marcus' fødsel i 1817. David ble slått personlig konkurs, suspendert og senere fradømt direktørstillingen i 1821. Etter kausjon og hjelp fra faren og de andre direktørene skal han ha unngått fengselsstraff og tilbakebetalt beløpet, men måtte blant annet dra til Sverige og Danmark. Han greide aldri å komme seg på fote, og hjemmet gikk i oppløsning. Marcus og søsknene fikk hjelp av slektninger og venner, han og broren bodde flere år hos morens tidligere tjenestejente.
Tilbake i Norge gjenopptok han skolegangen og tok examen artium 1840. Så begynte han å studere teologi, men avbrøt etter et ca. ett år, og reiste til Lillehammer, der han ga privatundervisning og etter hvert startet en privatskole. En av de første elevene var Josefine Buch (1820–62), guvernante hos sognepresten i Fåberg, som tok privattimer i fransk. De ble kjærester, og giftet seg 11. august 1841. Paret drev privatskole sammen på Lillehammer fram til sommeren 1846, og de tre første barna ble født der. Til sammen fikk paret sju barn, fire jenter og tre gutter, men to av guttene døde som små barn.
Delvis på grunn av hard konkurranse på privatskolemarkedet, måtte de avslutte virksomheten på Lillehammer i 1846. Så prøvde de å etablere seg i Åsgårdstrand, men flyttet etter et års tid til Modum Blaafarveverk for å drive skole for barna til verkets funksjonærer. Akkurat da, i 1847–48, ble verket rammet av sviktende avsetning og måtte gjennomføre omfattende innskrenkninger. Skolen ble lagt ned, og i løpet av 1848 flyttet familien til Drammen.
Pressemann og organisator, arbeiderforeningene
Revolusjonsåret 1848 førte til en politisk bevisstgjøring og oppvåkning hos Thrane. Han begynte å delta i den offentlige debatten, særlig ble et anonymt («En stemme fra landet») innlegg i Morgenbladet om den dansk/tyske krigen lagt merke til. Det motiverte Thrane for pressearbeid, og han ble tilsatt som redaktør for avisen Drammens Adresse noen måneder i 1848. Han var blitt sterkt inspirert av hendelsene, særlig i Frankrike, og «hvordan den fjerde klassen - arbeiderklassen - plutselig krevde en stemme og deltakelse i statsstyringen, og nektet å fortsette med styre av de høyere klasser.» Denne innstillingen førte til en svært radikal linje som redaktør. Mange abonnenter falt fra, og Thrane måtte forlate stillingen mot slutten av året.
Da var han allerede i gang med planene for en landsomfattende organisasjon for «arbeidsklassen». Den 27. desember 1848 ble Drammen Arbeiderforening, den første av til sammen nesten 400 arbeiderforeninger, stiftet. Aktiviteten gikk på både skolering, selvhjelp, sosialt samkvem og politisk aktivisme. Den neste arbeiderforening kom i Kristiania, og flere vokste frem, så langt nord som i Steinkjer. Arbeiderforeningene i Kristiansund og Trondheim erklærte seg uavhengige av sentralledelsen i hovedstaden. Arbeiderforeningen på Enerhaugen ble det første filantropiske arbeidersamfunn, ledet av presten Honoratus Halling.
På det første Centralmøde i 1850 møtte det 27 gårdbrukere, 1 forpakter, 27 husmenn, 29 håndverkere, 12 arbeidere, 2 skolelærere, 2 redaktører, 1 sjømann, 1 landhandler, 1 jusstudent og 1 seminarist. Undersøkelser viser at 35 % av medlemmene på Hedmarken ikke var eiendomsløse, og 18 % hadde gårdbrukerbakgrunn. I Sør-Trøndelag var innslaget med gårdbrukerbakgrunn over 30 %.
5. mai 1849 utkom første eksemplar av Thranes egen avis, Arbeider-Foreningernes Blad, Norges første arbeideravis. Åpningsartikkelen begynte med: «''Arbeidere! Gud være med eder! Gud være med os alle! En kamp vil begynde; en kamp maa begynde. Gud lede denne kamp saaledes at den blot bliver aandelig og ikke legemlig, at den vil indskrenke sig til en kamp med sandhedens ord.''»
Århundrets byggverk 1905–2005
Århundrets byggverk 1905–2005 var en kåring som ble arrangert av byggeindustrien og NRK, sommeren 2005, i forbindelse med 100-års minne etter unionsoppløsningen fra Sverige i 1905.
Marcus Thrane
Pressemann og organisator, arbeiderforeningene
Våren 1850 flyttet Thrane og familien til Christiania.
Århundrets byggverk 1905–2005
Finalistene ble presentert i radioprogrammet nitimen og distriktsprogrammene til NRK P1. Det var først lokale kåringer i hvert enkelt fylke, før fylkesvinnerne ble samlet til en nasjonal finale. Kåringen foregikk med bruk av telefon, e-post eller SMS-tekstmeldinger. Vinneren ble Atlanterhavsveien som fikk prisen på byggmessen Bygg reis deg på Lillestrøm i september 2005.
Mesmogtinden
Mesmogtinden er et fjell sør i Jotunheimen nasjonalpark, i Vågå kommune i Innlandet. Det har en høyde på 2 264 meter over havet og er dermed blant de 30 høyeste i landet.
Marcus Thrane
Pressemann og organisator, arbeiderforeningene
Det ble også skrevet mange sanger, som programerklæringer, meningsytringer, kommentarer og leilighetsdikt innenfor bevegelsen, og et utvalg av disse ble samlet i Arbeider-foreningernes Sangbog, utgitt av P.W. Bergh i 1850.
Urmaker Nils J. Qvarme fra Skien var en av Thranes nærmeste medarbeidere, og hans «Arbeiderforeningens Sang» gir eksempel på hvordan bevegelsen forsto seg som vekker og viderefører av den demokratiske frihetsimpulsen fra Eidsvoll i 1814:
Petisjonen til kong Oscar I
Siden flertallet av medlemmene ikke hadde stemmerett, ble det utformet en «petisjon» (bønnskrift) til kong Oscar I, der bevegelsens viktigste krav ble lagt fram og begrunnet. Thrane fikk hjelp med formuleringer og begrunnelser av juristen Paul Hjelm-Hansen. Petisjonen hadde samlet 12,833 underskrifter da den ble overlevert stattholder Severin Løvenskiold 19. mai 1850. Petisjonens innledning og hovedkrav var som følger:
«Drammens arbeiderforening anholder underdanigst om Deres Kongelige Majestets nådigste bistand til
At beskyttelsessystemet må bli opphevet og tollvesenet ført tilbake til dets rent fiskale karakter.
''At innførselstollen på korn og andre livsfornødenheter må aldeles bortfalle eller iallfall nedsettes til 5 pst. av verdien.''
At liggedager på ny må bli innført.
At en utvidet handelsfrihet på landet tilståes.
At husmannsklassens kår må bli undersøkt og forbedret.
At foranstaltninger treffes mot brennevinsondet.
At en forbedring i allmueskolevesenet må finne sted.
At alminnelig stemmerett innføres.
At en reform foregår i rettspleien.
At alminnelig verneplikt må bli innført.»
Bortsett fra kravet om stemmerett var ingenting her radikalt. Bondetingmennene hadde alt reist krav om jury-ordning (demokratisering av rettsvesenet) og forbedring av skolevesenet og husmennenes kår. I 1948 hadde regjeringspressen vært positiv til en utvidelse av stemmeretten.
Bevegelsens politikk og felles forankringspunkter
Arbeiderforeningenes første Centralmøde ble arrangert på Fredriksborg, Bygdøy 1-9. august 1850. Her ble politikken på mange områder diskutert og presisert, bl.a. kom en fram til et forslag til ny husmannslov. Både Thrane og andre forsto bevegelsen som «Arbeiderpartiet», men utover kravene i petisjonen, var det ikke noen omfattende eller detaljert felles forståelse verken av grunnlag eller strategi.
En viss minimumsform for ideologisk avklaring ble gjort da Thrane under møtet holdt foredraget «skal vi være moderate eller radikale?», og det endte med at samtlige utsendinger erklærte seg som radikale. Thrane definerte «moderat» slik:
«Ordet moderat betyder maadeholden, og at være moderate vil sige, at hylde de nærværende Grundsætninger i Statsstyrelsen, nemlig hovedsaglig følgende:
a) Eiendomsretten forbliver fuldkommen hellig.
b) Det er gavnligt og i sin Orden at der ere fattige Mennesker, som arbeide for andre, hvorfor Rigdommens Ophoben paa enkelte Hænder ikke er skadelig.
Thrane sammenfattet sitt politiske ståsted slik: «Da ogsaa vore Arbeiderforeningers Hensigt skal gaa ud paa at avskaffe Fattigdom, ved nemlig gjennom Lovgivningen at paalægge den Rige store Byrder og Forpligtelser, saa maa alle Medlemmer at Arbeiderforeningene ansees for Socialister.».
Petisjonen avvist, radikalisering og samarbeid med bondeopposisjonen
Ut gjennom 1850 fortsatte organisasjonen å vokse, og hadde på det meste ca. 30,000 medlemmer.
Dette var ikke mye færre enn de 36,770 som stemte i stortingsvalget 1850. Foreningene representerte derfor en potensiell politisk kraft.
9. november ga kong Oscar et negativt svar på petisjonen. Kongen fulgte Løvenskiolds anbefaling: Kravene ble avvist, og regjeringen hadde gitt innspill til å «dokumentere» at kravene ikke var berettigede.