cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Virginia
Demografi
Hvite uten latinamerikansk bakgrunn utgjorde 64,5%. Svarte utgjorde 19,8 %, personer med latinamerikansk bakgrunn (av alle raser) 8,2 %, asiater 5,8 %, personer av to eller flere raser 2,5 %.
Tidligere, da Virginia var den største og rikeste kolonien i Ny-England, var omtrent halvparten av befolkningen afrikanske slaver som arbeidet på plantasjene. På 1900-tallet emigrerte mange sorte til nordstatene, og andelen sorte sank til rundt 20 %.
I den senere tid har det vært en betydelig innvandring av latinamerikanere og asiater, særlig i forsteadene til Washington D.C. 10,2 % av befolkningen er nå utenlandsfødt. 14,1 % av befolkningen over 5 år snakker et annet språk enn engelsk hjemme.
Religion
Protestantisk og evangelisk kristendom er den mest utbredte religiøse retningen i Virginia, fulgt av katolisismen. 18 % oppgir at de ikke har tilknytning til noe spesielt religiøst samfunn. Andre religiøse grupper er små.
Økonomi
Virginia har en relativt balansert økonomi, med inntekter fra militærvesenet, tobakk- og peanøttdyrking, industri og transport.
Kilde: The World Almanac 2008, side 45 og 555-587.
Chemin de Fer de Paris à Lyon et à la Méditerranée
Compagnie des chemins de fer de Paris à Lyon et à la Méditerranée (gjerne forkortet til PLM) var et fransk jernbaneselskap.
Opprettet mellom 1858 og 1862 ved sammenslåingen av de tidligere Paris-Lyon og Lyon-Méditerranée-selskapene. Senere inngikk også en rekke andre mindre selskaper. PLM opererte hovedsakelig i sørøstlige Frankrike, med en hovedlinje som knyttet Paris til Côte d'Azur via Dijon, Lyon og Marseille. Selskapet hadde også jernbanedrift i Algerie.
PLM engasjerte også plakatkunstneren Roger Broders, blant annet ved å dekke hans reiser til Côte d'Azur og de franske alper. Litografier av reiseplakatene Broders lagde for PLM er fortsatt tilgjengelig i alminnelig handel. Selskapet ble i 1938 en del av det delvis statseide Société Nationale des Chemins de fer Français.
Venezuela under Sommer-OL 1964
Venezuela under Sommer-OL 1964. Sytten sportsutøvere fra Venezuela deltok i fem sporter, friidrett, judo, svømming, skyting og seiling under Sommer-OL 1964 i Tokyo. Det var femte gangen som Venezuela deltok i et OL, de vant ikke noen medaljer.
Warragul (Victoria)
Warragul er et tettsted i det østlige Victoria i Australia. Det ligger 104 kilometer sørøst for delstatshovedstaden Melbourne. Warragul ligger mellom fjellkjeden Strzelecki Ranges og Mount Baw Bawdelen av Great Dividing Range. Byen har fått navnet sitt etter det aboriginske ordet for villhund.
Omegnet rundt Warragul er preget av melkebønner og nisjelandbruk.
Warragul jernbanestasjon ligger på Gippsland-linjen og blir betjent av V/Line-tog mellom Melbourne og Bairnsdale.
British Journal of Social Psychology
British Journal of Social Psychology er et engelskspråklig vitenskapelig tidsskrift innen psykologisk sosialpsykologi. Det utgis kvartalsvis av British Psychological Society med vitenskapelige artikler innenfor sosialpsykologien.
Alpiniøya
Alpiniøya er en øy nord for Nordaustlandet, Svalbard og ligger ved utløpet av Finn Malmgrenfjorden.
Alpiniøya ble besøkt av kaptein Gennaro Sora på hans redningsekspedisjon for å finne mannskapet etter Luftskipet «Italia» som forliste 120 km nordøst for Nordaustlandet i 1928. Gennaro Sora var kaptein i det italienske Tredje Alpini-regimentet, hvor øya har fått sitt navn fra.
Villarreal
Villarreal (valensiansk: Vila-real) er en by i den spanske provinsen Castelló og holder til i regionen Valencia. Den har om lag 50,000 innbyggere og ligger på Spanias østkyst. Byen produserer keramiske fliser som er hovednæringen for Villarreal. Fotballaget Villarreal CF kommer fra byen.
Johann Gottlieb Naumann
Johann Gottlieb Naumann (1741–1801) var en tysk klassisistisk komponist, dirigent og kapellmester.
Liv og karriere
Johann Gottlieb Naumann var eldste sønn av leilendingen Johann Georg Naumann og Anna Rosina Ebert. Det musikalske grunnlaget fikk han av en skolelærer som underviste ham i klaver- og orgelspill. I trettenårsalderen forsøkte Naumann seg som læregutt i metallarbeid, men brøt av og begynte på en av Dresdens tre latinskoler. Her fikk han anledning til å fortsette musikkutdannelsen. Det har vært spekulert i om det kunne dreie seg om  og musikkstudier hos Gottfried August Homilius, men det er usikkert.
Sammen med den svenske fiolinisten Anders Wesström reiste Naumann til Italia i 1757. Fra 1759 til 1763 fikk han undervisning av Giuseppe Tartini i Padova, hos Giovanni Battista Martini i Bologna og hos Johann Adolf Hasse i Venezia. De første komposisjonene kom til i denne tiden. I 1763 fikk han oppført sin første opera, Oper Il tesoro insidiato, på Teatro San Samuele i Venezia. Samme år vendte han tilbake til Dresden.
I 1764 fikk Naumann på Hasse og Giovanni Battista Ferrandinis anbefaling stilling som Kirchencompositeur ved hoffet i Dresden. De følgende årene var han igjen på studieturer til Italia. Våren 1768 skrev han det italienske oratoriet La passione di Gesù Cristo for den stille uke og ble tatt opp i Accademia Filarmonica di Bologna. Samme år ble han tilbakekalt til Dresden for å skrive musikk til Metastasios libretto La clemenza di Tito. Operaen skulle oppføres under kurfyrst Friedrich August IIIs bryllup året etter.
En ytterligere reise i årene 1772 til 1774 brakte Naumann over München til Italia. Her skrev han i alt fem operaer for Venezia og Padova. Med et stigende ry hadde han råd til å avvise en oppfordring om å komme til Berlin, og valgte i 1776 å bli hoffkapellmester ved Dresdner Hofkapelle. Året etter aksepterte han en invitasjon fra kong Gustav III av Sverige om å komme til Stockholm. Her var Naumann med å planlegge oppbyggingen av Kungliga Teatern, og reformerte samtidig Kungliga Hovkapellet. I 1786 gjorde operaen Gustav Wasa stor suksess, og ble i de påfølgende tiårene regnet som Sveriges nasjonalopera.
Naumann var gjestedirigent i København fra 1785 til 1786 og i Berlin fra 1788 til 1789. Etter oppholdet i Berlin vendte han tilbake til Dresden, der han tidligere hadde fått en svært gunstig livstidskontrakt. I 1792 giftet han seg med Catharina von Grodtschilling, datter av en dansk viseadmiral. Sammen fikk de fire barn. På grunn av tiltakende tunghørthet og andre sykdommer, trakk han seg tilbake fra operascenen på omtrent denne tiden.
Virke
Johann Gottlieb Naumann var en svært produktiv komponist som skrev flere hundre verk, først og fremst operaer, oratorier, kirkemusikk på latin og tysk, lieder og kammermusikk. I sin egen levetid var han svært høyt skattet, men falt stort sett i glemsel etter sin død. På 1900-tallet opplevde verkene hans en fornyet interesse.
Naumann regnes som en av de siste representantene for italiensk opera i Tyskland. I tiden etter 1763 – da Hasse forlot det saksiske hoffet – var Naumann Dresdens mest betydelige musikkpersonlighet. Hans latinske kirkemusikk ble uavbrutt oppført i byen fram til 1930-årene. I Sverige og Danmark regnes han som en reformator av musikklivet, og i disse landene er han langt mer kjent enn i Tyskland.
Johann Gottlieb Naumann var far til Carl Friedrich Naumann og medisineren Moritz Naumann, og bestefar til komponisten og musikkskribenten Emil Naumann.
Śniardwy
Śniardwy er Polens største innsjø med et areal på 113,2 km². Det ligger på det masuriske sjøplatå i det ermelandskmasuriske voivodskap, 116 moh. Innsjøen er 22,1 km lang og 13,4 km bred. Den maksimale dybden er 23 m. Åtte øyer ligger på innsjøen, som er forbundet med innsjøen Mamry gjennom et system av innsjøer og kanaler.
NM i bandy 1932
'''Det 20. norgesmesterskapet i bandy''' ble vunnet av Drafn etter finaleseier 1-0 mot Grane. Det deltok 17 klubber, og mesterskapet ble arrangert som utslagningsturnering. Den påfølgende sesongen ble det innført seriespill.
1. runde
10. januar
2. runde
31. januar
Semifinaler
7. februar
Finale
Søndag 21. februar, Dælenenga, Oslo. Målscorer: Arne Nilsen (67. min).
Arroio Grande
Arroio Grande er en kommune i delstaten Rio Grande do Sul i sørregionen av Brasil.
Liste over enklaver
Enklave er i politisk geografi et landstykke som er fullstendig omringet av ett og samme fremmede område, og en eksklave er et landstykke som tilhører et politisk område, men ikke henger sammen med det. Mange enheter er både enklaver og eksklaver, men de to er likevel ikke synonymer; i dagligtale brukes imidlertid enklave som en fellesbetegnelse. Se hovedartikkel: Enklave og eksklave
Denne listen inneholder kun enklaver på statsnivå, ikke enklaver som måtte finnes på lavere administrasjonsnivåer, som provinser, regioner, delstater, osv.
Grindhvalfangst på Færøyene
Grindhvalfangst på Færøyene, på færøysk kalt grindadráp, vil si fangst av grindhval i de indre farvannene ved Færøyene. Hvalfangsten har lange historiske og matkulturelle tradisjoner.
Opprinnelse
Hvalfangst har vært vanlig svært lenge. Det er kjent at det ble praktisert på Island, Hebridene, Shetland og Orknøyene. Arkeologiske funn fra den tidlige norrøne bosetningen på Færøyene for ca. 1200 år siden, i form av beinrester fra hval funnet i husrester i Gøta, indikerer at grindhvaler har hatt en sentral rolle i færøyingenes hverdagsliv.
Kjøtt og spekk fra hvalen har vært en viktig matkilde for øyboerne. Særlig spekket har vært høyt verdsatt, både som mat og for å kokes til olje, som ble brukt til brensel og til andre formål. Deler av skinnet ble også brukt til tau og fiskegarn, mens mageinnholdet ble brukt til agn. Lovregulering av hvalfangsten har eksistert siden middelalderen. Det er funnet henvisninger til den i tidlige, norske lovdokumenter. Det eldste lovdokumentet som spesielt omtaler Færøyene, det såkalte Fårebrevet fra 1298, som var en del av Gulatingsloven, nevner reglene for fordelingen av både strandede og fangede hvaler.
Regulering
Fangsten er strengt lovregulert og overvåkes alltid av den lokale sysselmannen, tilsvarende lensmann. Rundt 950 grindhvaler blir fanget årlig, hovedsakelig i sommermånedene. Fangsten er ikke-kommersiell og organisert av de enkelte bygdene. Før kunne alle delta, men det er hovedsakelig menn som deltar i jakten. Fra 2015 skal de som deltar først ha gjennomgått et kurs, ifølge Grindeloven fra 2013. Hele fangsten blir i etterkant fordelt likt mellom alle i soknets manntall. Sysselmannen bestemmer om fangsten skal fordeles i én eller flere bygder. De som mottar deler av fangsten, har lov til å selge av dette om de vil, og noen pleier å gjøre dette.
Metode
Fangstmennene omringer grindhvalene med en stor halvsirkel av båter, og driver så hvalene inn i en bukt eller en fjord, som er godkjent som «hvalvåg». Når hvalene kommer nær nok land og strander, blir de fanget og slaktet av fangstmenn på land. Nye redskaper brukes; de gamle, tradisjonelle er nå forbudt. Den spisse sóknarongul (grindekroken) er forbudt, nå brukes i stedet en krok med rund spiss som settes fast i hvalens blåsehull, for at fangtmennene bedre kan trekke hvalen opp på stranden og få bedre styr på den. Så avlives hvalen med en «mønustingari», en slags kniv eller spyd, som stikkes ned i hvalen en håndsbredde bak blåsehullet. Da kuttes ryggmargen og hvalen dør øyeblikkelig. Hvalene skal ikke avlives fra båtene, kun fra land.
Kritikk
Sea Shepherd har ved flere anledninger ført kampanjer mot færøysk grindedrap. I juni 2014 ankom de i stort tall til Færøyene med både båter og biler. Der holdt de vakt ved alle fjorder som er godkjent til grindedrap av færøyske myndigheter. Sea Shepherd kalte aksjonen for GrindStop 2014. De sa at de aktivt ville forhindre at en eneste grindehval ble drept på Færøyene sommeren 2014. Dette skapte stor debatt på Færøyene. Det ble kun ett grindedrap mens Sea Shepherd oppholdt seg på Færøyene, det skjedde den 30. august i Sandur, hvor 35 hvaler ble slaktet. Da hadde politiet og det danske søværn arrestert personene fra Sea Shepherd, som hadde vasset ut i sjøen for å jage hvalene ut igjen.
Etter at Sea Shepherd hadde reist fra Færøyene oktober 2014, ble grindeloven flittig debattert. Minister for fiskerisaker, Jacob Vestergaard, mente at folk som forstyrret grindedrap fikk altfor mild straff. Han framla en ny grindelov for Lagtinget, som vedtok endringene og i tillegg innførte enda høyere bøter på opp til 25 000 danske kroner.
I juni 2015 kom Sea Shepherd tilbake til Færøyene, og denne gangen lyktes de å få mye omtale i medier fra hele verden, etter to grindedrap den 23. juli 2015, i Bøur og i Tórshavn. Sea Shepherd ba folk sende e-post til alle folketingsmedlemmer i Danmark for å få dem til å stoppe hvalfangsten på Færøyene. I slutten av juli 2015 mottok alle folketingsmedlemmene flere tusen e-poster daglig fra motstandere av hvalfangst, de fikk til sammen mer enn en halv million e-poster mer enn normalt pr. dag.
Fem personer fra Sea Shepherd ble arrestert og den 7. august ble de funnet skyldig i brudd på grindeloven, og de fikk bøter på mellom 5 000 og 35 000 kroner. Alle fem nektet å betale bøtene og forlangte i stedet å settes i fengsel. Organisasjonen Sea Shepherd Global ble også dømt skyldig i brudd på grindeloven og fik en bot på 75 000 kroner.
Sentinel Records
Plateselskapet ble etablert i august 2000. De har gjennom historien signert blant annet Primordial, Mael Mordha, Mourning Beloveth og Abaddon Incarnate.
Havana kraftverk
Havana kraftverk er et kullkraftverk og et oljekraftverk på østbredden av Illinois River, i Mason County, delstaten Illinois i det nordlig-sentrale USA. Det har en installert produksjonskapasitet på 690 MW, fordelt på 4 blokker / turbiner. Dette er delstatens trettende største termiske kraftverk målt etter installert produksjonseffekt.
Anlegget ble påbegynt omkring 1947 og stod ferdig i 1958. Brenselkilden er sub-bitumenøst kull og fyringsolje.
Mureș (fylke)
Mureș er et fylke (județ) i Romania. Det ligger i regionen Transilvania. Administrasjonssenteret er byen Târgu Mureș. Fylket hadde 550 846 innbyggere ved folketellingen i 2011.
Administrativ inndeling
Fylket har fem municipiu, syv byer og 91 comună.
US Women’s Open Championship
US Women's Open Championship er en golfturnering på LPGA-touren, med status som major.
Vinnere
e.o. = etter omspill
Lagtingsvalget på Færøyene 1958
Lagtingsvalget på Færøyene 1958 ble avholdt 8. november 1958.
Antallet representanter endres fra 27 til 30.
Andøyabrua
Andøya bru ble åpnet den 5. september 1974, og er ei av Vesterålsbruene. Disse ble oppført på 1970-tallet som en del av et interkommunalt samarbeid mellom de berørte kommunene i Vesterålen og Statens vegvesen, og gav kommunene fergefri veiforbindelse. Vesterålsbruene ble i det vesentligste finansiert gjennom bompenger.
Andøya bru og de øvrige Vesterålsbruene ble prosjektert av firmaet Aas-Jakobsen AS, Oslo.
Michigan City kraftverk
Michigan City kraftverk er et kullkraftverk og et gasskraftverk i LaPorte County, delstaten Indiana i det nordlig-sentrale USA. Det har en installert produksjonskapasitet på 680 MW, fordelt på 4 blokker / turbiner. Dette er delstatens femtende største termiske kraftverk målt etter installert produksjonseffekt.
Anlegget ble påbegynt omkring 1950 og stod ferdig i 1974. Brenselkilden er bitumenøst kull og naturgass.
Arroio do Meio
Arroio do Meio er en kommune i delstaten Rio Grande do Sul i sørregionen av Brasil.
Crusellstipendet
Crusellstipendet (svensk: Crusellstipendiet) ble innstiftet i 1987 av foreningen ”Musik i Linköping” og gis til unge lovende svenske dirigenter.
Stipendet bærer Bernhard Henrik Crusells navn. Crusell var fra 1818 kapellmester for begge livgrenadjärregementenes musikkorps i Linköping.
«Stipendiet har som formål å fremme stipendiatens musikalske og kunstneriske utvikling.»
Karl Göte Bejemark
Karl Göte Bejemark (født 23. april 1922 i Ånge kommune, død 25. september 2000) var en svensk skulptør og illustratør, kjent for flere offentlige arbeider og som professor ved Konstakademien 1971-78.
Bejemark studerte ved Konstakademien 1954-59. Hans verk fra 1950- og 1960-årene var abstrakte skulpturer, slik som Fordon i corteenstål på Eriksbergsplan i Stockholm 1973. På slutten av 1960-tallet gikk han bort fra det abstrakte og laget en rekke humoristisk-realistiske helfigurskulpturer i tre og bronse av kjente svensker. Av portrettene kan nevnes Nils Ferlin (1975 og 1982), Greta Garbo (Moderna Museet), Evert Taube (Gamla stan 1985) og «Sven Jerring intervjuar Gunder Hägg» (1994) foran Sveriges Radio.
Bejemarks arbeider finnes på Nationalmuseum, Moderna Museet, Eskilstuna museum og Skissernas museum, Lund. Han ble tildelt Prins Eugen-medaljen i 1985.
Pløens gate (Oslo)
Pløens gate (1, 2-4) er en gate i sentrum av Oslo som går mellom Storgata og Torggata.
Gaten ble i 1864 kalt opp etter legatstifteren og grosserer Marcus Pløen (født 1778, død 1836). Den gikk tidligere fra Storgata til Grubbegata, men strekningen Torggata til Grubbegata ble i 1999 endret til Eva Kolstads gate.
ACE-hemmer
ACE-hemmer er et blodtrykkssenkende legemiddel som hemmer omgjøringsenzymet angiotensin converting enzyme fra å omdanne angiotensin I til angiotensin II. Dette fører til lavere nivå av angiotensin II i blodet, et stoff som blant annet får blodårene til å trekke seg sammen og dermed føre til et økt blodtrykk.
Muller
Muller er en familie av saltvannsfisker som hovedsakelig lever på grunt vann i tropiske områder. De har en spoleformet kropp med sterke farger. Fargene skifter mellom dag og natt. På haken sitter et par lange skjeggtråder som er utstyrt med smaksorganer. Disse bruker mullene når de leter etter føde på bunnen. Enkelte arter kan bli opp til 60 cm lange. På grunn av at de er svært velsmakende, blir det drevet fiske etter nesten alle mullearter.
I europeiske farvann forekommer to nærstående arter, som har vært ettertraktede matfisker helt siden romertiden:
I tillegg har minst fire mullearter fra andre havområder nå etablert seg i Middelhavet: Upeneus moluccensis og U. pori fra det indopasifiske området, den vestafrikanske Pseudupeneus prayensis og Parupeneus forsskali fra Rødehavet og Adenbukta.
Fotblomsterfluer
Utseende
thumb|left|250px| [[Gul fotblomsterflue, hann- Foto: James Lindsey]] Små til middelsstore (5–11 mm), slanke blomsterfluer, svarte (inkludert ansiktet), blanke med mer eller mindre omfattende lyse støvflekker, vanligvis med gule eller sølvfargede flekker på bakkroppen, noen ganger helt svarte (melanistiske). Som vanlig hos blomsterfluer møtes fasettøynene midt i pannen (holoptiske) hos hannene, mens de er helt adskilte (dichoptiske) hos hunnene. De skiller seg fra den nærtbeslektede slekten Melanostoma på at forbeina nesten alltid har en eller annen form for modifikasjon, ved at leggen er utvidet i den ytterste delen, og/eller at fotleddene er mer eller mindre kraftig utvidete. Frambeina har ofte påfallende, lange hår som kan være krøllede, og ordnet på uliike måter. Bakbeina har ofte et oppsvulmet første fotledd. Artene bestemmes ofte lettest på formen på hannens frambein. Vingene er glassklare eller litt brunlige. Larvene er litt gjennomsiktig grønne.
Levevis
Fotblomsterfluer treffes særlig på fuktige steder som fuktenger, myrer og kjerr. De holder seg mest lavt i vegetasjonen og gjør ikke mye av seg til tross for at de kan være svært tallrike. Som hos de aller fleste Syrphinae lever larvene av bladlus. Alle fluer gjennomgår en fullstendig forvandling, med et puppestadium mellom stadiet som larve og voksen.
Utbredelse
Denne artsrike slekten er vidt utbredt, men det største artsmangfoldet finnes i de nordlige områdene. Særlig synes det å være mange arter i Sibir. Det er kjent ca. 90 arter fra den palearktiske sone, 50 fra Nord-Amerika (en del er holarktiske og finnes i begge disse områdene), videre 13 arter i Sør-Amerika, én art i Sørøst-Asia og 13 i Australia.
Systematisk inndeling med norske arter
thumb|right|300px| [[Rød fotblomsterflue er lett å kjenne igjen på fargen, ingen andre norske arter er farget slik. Foto: James Lindsey]]
De norske navnene er oversatt fra svenske navn, de er ikke på den offisielle norske navnelisten.
Folkesenderen Norges Frihet
Folkesenderen Norges Frihet var en norsk-språklig radiosender som kringkastet fra Moskva under andre verdenskrigen. Senderen var krassere, friskere og mer direkte i oppfordringene til norsk motstandskamp enn det som var vanlig i de ordinære sendingene fra Radio Moskva. Mens de offisielle radiosendingene ble åpnet med introen «Her taler Moskva» og kjente radiostemmer som Gilbert Furubotn og Anna Dalland sendte Folkesenderen uten å kringkaste hvem avsenderen var.
At man drev denne «svarte» senderen parallelt med Radio Moskva gjorde det mulig for Sovjet-ledelsen og de norske radiofolkene i Moskva å spille på et bredere register i propagandaen mot det okkuperte Norge. I Folkesenderen tok man ikke like mange diplomatiske hensyn: «Det sies av hjemmefronten at en ikke må gå til enkeltaksjoner. Men skal vi få has på tyskerne, må vi nettopp lage tusenvis av enkeltaksjoner, individuelle aksjoner som gjør skade for tyskerne. Den danske sabotasjevei (...) er den eneste riktige vei til frihet» het det for eksempel i sendingene. Senere i krigen ble Hjemmefrontledelsen beskrevet som «gråtekoner» med «de korslagte armers mentalitet».
Den norske regjeringen i London sto lenge for en svært tilbakeholden linje i kampen mot de tyske okkupantene, og så med misnøye på Folkesenderen. Utenriksminister Trygve Lie klaget tidlig i krigen på en lignende engelsk sender, Frihetssenderen, som ble drevet som en del av det britiske utenriksdepartementets psykologiske krigføring. Norske myndigheter vurderte også hvordan de skulle ta opp «problemet» med Folkesenderen i Moskva. Man konkluderte imidlertid med at det ville være nytteløst og virke uheldig å artikulere misnøyen med Moskva-sendingene.
Folkesenderen var på lufta 65 minutter daglig, fordelt på fire sendinger. Sendingene kunne best høres i Nord-Norge. I prinsippet var den norske redaksjonen i Moskva Radio og Folkesenderens redaksjonen separate organisasjoner, den siste administrativt underlagt det noe anonyme «Institutt 205». I det vesle, tette norskspråklige radiomiljøet i Moskva må man likevel regne med at det var noe overlapping i løpet av krigen. De nordmenn som sto bak Folkesenderen var først og fremst Gotfred Hølvold, Håkon Sneve og Leonard Aspås. Solveig Berg og Helene Aspås kan også ha hatt en rolle her.
Folkesenderen holdt det gående helt til krigen var slutt. 17. oktober 1944 vakte senderen oppsikt da den gikk ut med en appell til oppstand i Nord-Norge, til støtte for Den røde armé som da rykket vestover mot Norge og Kirkenes. Etter tyskernes kapitulasjon gikk siste sendingene til Norge 17. mai 1945.
Kateřina Baďurová
Kateřina Baďurová (født 18. desember 1982 i Ostrava) er en tsjekkisk friidrettsutøver (stavhopper).
Baďurová deltok i OL 2004 i Athen, der hun endte på 12.-plass. I VM 2007 i Osaka satte hun ny personlig rekord og nasjonsrekord med et hopp på 4,75, et resultat som innebar sølvmedalje. I begynnelsen av 2008 skadet hun seg under trening og gikk glipp av OL 2008.
Karsten Hansen
Karsten Hansen (født 18. august 1944 i Søldarfjørður) er en færøysk politimann og politiker (Mf.).
Han er sønn av fisker og lagtingsmann Fríðrikur Hansen og hustru Andrea Johannesen i Søldarfjørður. Familien tilhørte Brøðrasamkoman. Etter folkeskolen var han til sjøs i noen år, og arbeidet deretter i en handelsforretning. Han var politibetjent fra 1966 og sysselmann på Norðoyar 1985–2004, men i permisjon som minister 1998–2003. Hansen var formann i politiets fagforening på Færøyene 1973–1984.
Hansen var innvalgt i kommunestyret i Klaksvík 1989–1998, fra 1993 som viseborgermester. I likhet med faren representerte han Tjóðveldisflokkurin, hvor han senere ble nestformann. Han var Færøyenes finans- og økonomiminister 1998–2003. I 2004 ble han innvalgt på Lagtinget fra Norðoyar, og satt som medlem av finanskomiteen og nestformann i kontrollkomiteen. Hansen brøt med Tjóðveldisflokkurin i 2006 over lovforbudet mot diskriminering av homofile, der han ikke ønsket et slikt innført. Kort tid etter meldte han seg inn i Miðflokkurin. I 2008 ble han innvalgt på Lagtinget for dette partiet, og satt som finansminister i en kortvarig regjeringsdannelse med venstresiden. Deretter var han nestformann i Lagtingets velferdskomité. Hansen var helseminister i en borgerlig flertallsregjering 2011–2015 og Miðflokkurins 1. vara til Lagtinget 2011–2019.
Crawford kraftverk
Crawford kraftverk er et kullkraftverk og et gasskraftverk i bydelen Little Village i Chicago, Cook County i delstaten Illinois, USA. Det har en installert produksjonskapasitet på 599 MW, fordelt på 2 blokker/turbiner. Dette er delstatens femtende største, termiske kraftverk målt etter installert produksjonseffekt.
Anlegget ble påbegynt omkring 1958 og stod ferdig i 1961. Brenselkilden er sub-bitumenøst kull og naturgass.
Solipsisme
Man kan skille mellom ulike typer solipsisme:
Elpidio R. Quirino
Elpidio Rivera Quirino (født 16. november 1890 i Vigan i provinsen Ilocos Sur på Filippinene, død 29. februar 1956 i Novaliches i Rizal) var Filippinenes president fra 17. april 1948 til 30. desember 1953.
Bakgrunn
Elpidio R. Quirino var en ilocano født i Vigan i kjerneområdet for ilokanoene. Faren, Mariano Quirino, kom fra samme provins, og moren, Gregoria Rivera, fra Agoo i naboprovinsen La Union. Faren var betjent ved et fengsel.
Åse (tettsted)
Åse er et sted på den sørøstlige delen av Andøya i Andøy kommune i Nordland fylke.
Elpidio R. Quirino
Bakgrunn
Elpidio begynte sin videregående utdannelse ved Vigan High School og fullførte den ved Manila High School i 1911. I Manila arbeidet som kontorist blant annet ved politiet. Han tok også siviltjenestemannseksamen.
Åse (tettsted)
På Åse fins det baptistkirke, barnehage, skole fra 1. til 7. klassetrinn, aldershjem, dagsenter for psykisk utviklingshemmede, frisør, dagligvareforretning og bilverksted. På Åse er det også lysløype hvor Åse idrettslag arrangerer skiløp om vinteren, bygdemuseum og grendehus.
Elpidio R. Quirino
Politiker
I 1934 var han medlem av den filippinske delegasjon i Washington D.C. (ledet av Manuel Quezon), som lyktes i å få den amerikanske Kongressen til å vedta Tydings-McDuffie-loven som stipulerte at Filippinene skulle få full nasjonal uavhengighet i 1945. Uavhengigheten ble virkeliggjort den 4. juli 1946.
Under den annen verdenskrig myrdet japanerne hans kone Alicia Syquia og tre av hans fem barn.
Etter krigen var han statsminister og visepresident under Manuel A. Roxas' presidentperiode.
President
Da Roxas døde den 15. april 1948, ble Quirino president. Han vant deretter det påfølgende presidentvalget som kandidat for det liberale parti.
Den største utfordringen Quirino stod overfor som president, var den kommunistiske bevegelse Hukbalahap (ofte forkortet til Huk). Selv om huk'ene opprinnelig hadde vært en anti-japansk geriljabevegelse på Luzon, klarte kommunistene etterhvert å ta over ledelsen. Da Quirinos forhandlinger med Huk-lederen Luis Taruc brøt sammen i 1948, erklærte Taruc åpent at han var kommunist og oppfordret folk til å styrke regjeringen.
Hans seks år som president var preget av etterkrigsgjenoppbygging, økonomiske fremskritt, og økt økonomisk bistand fra USA. Grunnleggende problemer, særlig på landsbygda, forble uløste. Hans administrasjon var heller ikke fritt for korrupsjon og grådighet.
Da han stilte til gjenvalg i 1953 ble han slått av sin tidligere visepresident Ramon F. Magsaysay, som hadde brutt med Quirino tidligere samme år. Han trakk seg da tilbake til Novaliches rett ved Manila. Han døde av hjerteslag på skuddårsdagen den 29. februar 1956.
Quirino var katolikk og den første filippinske president av ilocano-avstamning.
Arroio do Padre
Arroio do Padre er en kommune i delstaten Rio Grande do Sul i sørregionen av Brasil.
Chemin de Fer de Paris à Orléans et du Midi
Chemin de Fer de Paris à Orléans et du Midi, ofte forkortet til PO-Midi, var et fransk jernbaneselskap. Det ble etablert i 1934 ved fusjonen mellom Chemin de Fer de Paris à Orléans og Chemin de Fer du Midi.
Deutschkonservative Partei
Historie
Partiet ble grunnlagt den 7. juni 1876 av adelige, jordeiere, tilhengere av regjeringen til Otto von Bismarck (deriblant Helmuth von Moltke), tradisjonsorienterte protestanter og kristen-sosiale. Det ønsket å utvikle den nyvunne nasjonale enhet fra 1871 på riksforfatningens grunn.
Chemin de Fer de Paris à Orléans et du Midi
I 1937 ble selskapet nasjonalisert og ble en del av Société Nationale des Chemins de fer Français (SNCF).
Deutschkonservative Partei
Historie
Deutschkonservative Partei ble generelt ansett å representere junkerne i Ostelbien og Kirken i den gammelprøyssiske union, og hadde sin politiske styrke i de prøyssiske Landdagene, hvor treklassestemmeretten ga elitene på landsbygden en uforholdsmessig stor makt. Partiet arbeidet på grunnlag av en kristen livsanskuelse og ønsket å drive nasjonal politikk, fremme landbrukets og industriens interesser, og kolonipolitikk. Det motarbeidet sosialdemokrati og anarkisme.
Chemin de Fer de Paris à Orléans et du Midi
Compagnie du chemin de fer de Paris à Orléans
Deutschkonservative Partei
Historie
Partiet oppnådde sitt beste resultat ved riksdagsvalget i 1881, da det oppnådde 16,1 % av stemmene og fikk 50 av 397 riksdagsmedlemmer. Deretter mistet partiet stadig innflytelse i Riksdagen, parallelt med at sosialdemokratene vant frem. Samtidig hadde det vanskelig for å samarbeide med mellompartiene, og sprengte Bülows nasjonale koalisjon i 1909.
Etter revolusjonen i 1918 ble partiet oppløst, men fortsatte sin virksomhet i det såkalte tysk-nasjonale folkepartiet.
Klaus Jakobsen
Klaus Onni Jakobsen (født 31. mai 1974 i Vardø, Finnmark) er en tidligere politiker i Fremskrittspartiet og tidligere formann i Fremskrittspartiets Ungdom (1995-96). Jakobsen meldte seg ut i protest mot det han mente var partiledelsens manglende vilje til å ta oppgjør med den høyreekstremistiske infiltrasjonen i Fremskrittspartiets Ungdom. Han meldte seg like etter inn i Venstre. Jakobsen var politisk inaktiv frem til 2019, da han meldte seg inn i Liberalistene. Han stod på valg til kommunevalget 2019 i Sandefjord, samt fylkestingsvalget for Vestfold/Telemark. Etter å ha meldt seg ut av Liberalistene våren 2022 meldte Jakobsen seg igjen inn i Venstre i juni 2022. Han ble listekandidat til kommunestyret for Sandefjord Venstre i kommunevalget 2023.
Utmeldelsen
Jakobsen meldte seg ut av Frp vinteren 1996 etter en konfrontasjon med Carl I. Hagen og lokallagslederen Einar Lonstad. Bakgrunnen var at Jakobsen like før hadde advart mot at voldelige nynazister hadde infiltrert Oslo FpU høsten 1995. Dette mente Hagen ikke var godt nok dokumentert og at han skadet partiet med slike påstander. Jakobsen uttalte senere til pressen at han følte seg mobbet av eldre partifeller for sin kamp mot rasistiske elementer i ungdomsorganisasjonen. På årsmøtet i Oslo Frp vinteren 1996 skal han ha blitt «skjelt ut etter noter» av lokallagslederen Einar Lonstad. Utskjellingen skal ha utløst stor applaus, og ingen merkbar sympati for Jakobsen. Undersøkelser vinteren 1996 viste at 11 høyreekstremister hadde meldt seg inn i FpU høsten 1995, blant dem lederskikkelsen Eirik Ragnar Solheim i den høyre-ekstreme gruppa Viking i Oslo. Solheim ble senere ekskludert fra Fpu. De ti andre høyreekstremistene hadde også sin bakgrunn i Viking. Sentralstyremedlem Thor Kenneth Aas i Fremskrittspartiets Ungdom meldte seg også ut av partiet i sympati med Klaus Jakobsen. Han uttalte til Dagbladet at: «Frp og FpU utvikler seg etter min mening i fullstendig gal retning». Jakobsen uttalte noen måneder etter utmeldelsen at «Carl I. Hagen dreier Fremskrittspartiet mot et Le Pen-parti. Før har det alltid vært Carl I. Hagen sjøl som har holdt igjen de mest ekstreme innvandringsmotstanderne. Nå slår Hagen an tonen».
Jakobsen hadde kommet på kant med Carl I. Hagen allerede før han ble formann i Fpu. I 1995, under årsmøtet i Oslo Frp, beskyldte han flere av partiets medlemmer for å være rasister, noe Hagen hadde reagerte kraftig på. Hagens misnøye med Jakobsen kom også til overflaten da landsstyret i Frp gikk mot å ha FpU-formannen i lønnet stilling. Jakobsen mener selv å ha kjørt en konsekvent antirasistisk linje, både før, under og etter valgkampen i 1995.
Etter politikken
Jakobsen meldte overgang til Venstre i 1996, men var ikke politisk aktiv i Venstre. Ble aktiv igjen i 2019 i Liberalistene.
Han var i perioden 1995-96 salgsleder i Janco Multicom. Han var bosatt i Oslo fra midten av 1990-tallet og frem til midten av 2000-tallet. Han har etter det vært bosatt i Sandefjord. I 2008 var han initiativtager for å få IKEA til Vestfold.
Våren 2018 ble Jakobsen med i humor-podcasten Fortellerstolen. Fortellerstolen hadde utgangspunkt i Jakobsens hjemsted Kiberg i Øst-Finnmark. Fra høsten 2018 ble Fortellerstolen også et radioprogram på Radio Nord-Norge. Jakobsen startet også opp en mer samfunns-debatterende podcast med sin bror Baard våren 2018, Brødrene Jakobsen het podcasten hvor de tok for seg politikk, religion, etikk, filosofi og andre nærliggende temaer, denne utviklet seg siden til Jakobsens personlige podcast Klaustaler. Høsten 2019 startet han nyhets-podcasten Liberaleren Podcast med makker Ole T. Hoelseth. Siden har han vært en av flere verter i Brøyt Podcast for Runar Håndball, samt ansvarlig SMB Norge Podcasten for næringslivsorganisasjonen SMB Norge siden Arendalsuka 2022.
Bordjunge
Bordjunge er et dialektord, som blant annet har blitt benyttet av Knut Hamsun i romanen Markens Grøde med betydningen «bordkniv». Bordjunge har blitt brukt om en gammeldags type kjøkkenkniv med bredt, macheteformet knivblad med en karakteristisk tupp i enden. Slike kniver har typisk skaft av to treplater som er festet med tversgående nagler.
Trommeslager
En trommeslager er en person som spiller musikkinstrumentet tromme eller et eller annen instrument innen instrumentgruppen slagverk jevnfør rytmeinstrument. En perkusjonist spiller ofte på etniske instrumenter i fra den latinske og afrikanske kulturen.
Perkusjon er – sammen med sang – en av de eldste musikkformene som finnes. Enkelte kulturer har musikkstiler hvor trommer faktisk er det eneste musikkinstrumentet som benyttes. I Norge er ikke dette så utbredt, men i gamle dager var det vanlig med brudefølger som ble akkompagnert med bare trommer, derav uttrykket «bruremarsj».
Arroio do Sal
Arroio do Sal er en kommune i delstaten Rio Grande do Sul i sørregionen av Brasil.
Siegerland
Siegerland er et landskap i den sørlige delen av Westfalen i Tyskland. Den største delen av Siegerland befinner seg i Kreis Siegen-Wittgenstein i den tyske delstaten Nordrhein-Westfalen, mens en liten del ligger i delstaten Rheinland-Pfalz.
Landskapet er oppkalt etter elven Sieg, og dets sentrale by er Siegen.
Regis Philbin
Regis Francis Xavier Philbin (født 25. august 1931 i New York City, død 24. juli 2020 i Greenwich i Connecticut) var en amerikansk TV-programleder.
Oppvekst
Regis Francis Xavier Philbin ble født 25. august 1931 i Bronx i New York City. Regis var sønn av Francis «Frank» Philbin, som tjenestegjorde i U.S. Marine Corps i Stillehavet under andre verdenskrig, hans hustru Florence Philbin. Han hadde en 20 år yngre bror, Frank M. Philbin, som var ukjent for offentligheten. Frank døde av Non-Hodgkins lymfom. Regis Philbin fortalte om brorens død 1. februar 2007 under en sending av Live with Regis and Kelly. Inntil da trodde offentligheten at Regis Philbin var enebarn.
Han begynte på Our Lady of Solace grammar school i The Bronx. Han gikk på Cardinal Hayes High School i The Bronx i New York, der han ble ferdig i 1949, og begynte deretter på University of Notre Dame i Indiana, der han ble uteksaminert i 1953, med en utdannelse innen sosiologi.
Han begynte senere i United States Navy og var der fra 1953 til 1955.
Voksenliv
Regis Philbin er gift med interiørarkitekt Joy Senese Philbin. De giftet seg 1. mars 1970 og har barna Joanna og Jennifer Joy «J.J.» Philbin. «J.J.» er manusforfatter og TV-produsent, best kjent for serien The O.C.
Med sin første kone Catherine Faylen, datter av skuespillerne Frank Faylen og Carol Hughes, som han var gift med fra 1955 til 1968, har han barna Amy og Daniel. Daniel sitter i rullestol og jobbet i Pentagon under terrorangrepene 11. september 2001, men han kom uskadet fra angrepet.
18. februar 2008 fikk Regis Philbin sitt første barnebarn, William Xavier Schur. Regis' yngste datter Jennifer Joy «J.J.» Philbin og hennes mann, manusforfatter for den amerikanske versjonen av The Office, Michael Schur, er guttens foreldre. De giftet seg i oktober 2005 etter at de møttes på Saturday Night Live i januar 1998, der de begge jobbet som manusforfattere.
Regis Philbin er i slekt med Idol-dommer Kara DioGuardi.
Live with Regis and Kelly
Han ledet fram til den 18. november 2011 det New York-baserte tv-programmet Live with Regis and Kelly, sammen med Kelly Ripa på ABC. Han begynte programmet, da kalt The Morning Show, sammen med Cyndy Garvey i 1983. Philbin og Garvey hadde sammen ledet et lignende program i Los Angeles fra 1978 til 1981, kalt A.M. Los Angeles, før de ble gjenforent i New York som programledere for The Morning Show. Ann Abernathy tok over for Garvey i 1984, før Kathie Lee Gifford(da kjent som Kathie Lee Johnson) overtok 24. juni 1985. Programet skiftet navn til «Live with Regis and Kathie Lee» i september 1988, da programmet ble nasjonalt syndicated. Fra Kathie Lee Gifford sluttet 28. juli 2000 til Kelly Ripa begynte 5. februar 2001 ledet han programmet alene. Philbin annonserte 18. januar 2011 at dette var hans siste år som programleder for Live with Regis and Kelly og at han skulle gå av med pensjon på senere i 2011. Han understreket i en telefonsamtale med David Letterman på Lettermans Late show at han ikke skulle gi seg helt i show business, slik Johnny Carson gjorde, og at seerne fikk se han fra tid til annen på tv-skjermen i fremtiden også. Annonserte 6. september 2011 at hans siste program som programleder for Live! With Regis and Kelly var 18. november 2011.
Siste Live! with Regis and Kelly
Fredag 18. november 2011 hadde Philbin sitt siste Live! with Regis and Kelly-program. Publikum i studio var Philbins venner fra underholdningsbransjen. Blant publikum satt Tony Danza, Donald Trump, Katie Couric, Meredith Viera, Bryant Gumbel, Diane Sawyer, Joan Lunden, Frank Gifford, Katie Lee Gifford, Jane Krakowski og Alan Alda.
New York Citys borgermester Michael Bloomberg overrakte Philbin The Key to the City. Han fikk hilsninger fra USAs førstedame, Michelle Obama. Philbin fikk også videohilsninger av tidligere gjester: Justin Timberlake, Selena Gomez, Shia LaBeouf, Kevin Connolly, Emma Stone og Anne Hathaway. Innslag med imitasjoner av Regis Philbin i årenes løp, av blant andre Dana Carvey, Ben Affleck, Jimmy Fallon, Martin Short og Tom Hanks. Hans kone, Joy Philbin, og hans to døtre, Joanna og JJ, fortalte om da de flyttet til New York for å starte The Morning Show i 1983. Philbins medprogramleder, Kelly Ripa, fremførte sin tale som hun har skrevet ned på et ark. Programmets producer, Michael Gelman, bedre kjent som bare Gelman, fremførte sin lille tale til Regis. Ensemblet på musikalen Rent framførte sangen Season of Love. President i Disney, Bob Iger, takket Philbin og avslørte at deres gave var en tavle på utsiden av studioet med Regis Philbins navn og hvem han er, slik at de kan være sikrere på at han alltid vil bli husket. Philbin avsluttet programmet med å takke publikum, seere, gjester og programmets besetning.
Fox Sports 1
5. mars 2013 annonserte Fox at Philbin vil få sitt eget program på den nystartede TV-kanalen Fox Sports 1. Programmet hadde premiere 19. august 2013.
Andre program
Han var programleder i første sesong av America's Got Talent på NBC og har også vært programleder for Who Wants to Be a Millionaire og Million Dollar Password på CBS.
Han er ofte kalt «the hardest working man in show business», og har verdensrekorden i antall timer foran kamera. Offisiell Guinness World Record pr. 17. september 2011 er 17 746,5 timer på TV. Dette ble annonsert under Live with Regis and Kelly World Record Breaker week.
10. april 2003 fikk han en stjerne på Hollywood Walk of Fame.
TV Land annonserte mandag 28. mars 2011 at Regis Philbin ville bli tildelt The Legend Award på TV Land Awards 10. april 2011.
Sykdom og fravær
14. mars 2008 gjennomgikk han en trippel bypassoperasjon på Weill Cornell Medical Center av Dr. O. Wayne Isom. Før operasjonen hadde han rådført seg med David Letterman som selv gjennomgikk en quintuple bypassoperasjon i januar 2000, også han ble operert av dr. Isom. Han annonserte 23. november 2009 at han skulle ha en hofteoperasjon. Operasjonen ble gjennomført 1. desember 2009 og han gjorde comeback på Live with Regis and Kelly 4. januar 2010. 14. mai 2010 fjernet han en blodpropp han hadde i leggen. Han var tilbake på lufta dagen etter.
Dexter Holland
Dexter Holland (født Bryan Keith Holland 29. desember 1965) er vokalist i bandet The Offspring.
Sharpeville-massakren
Sharpeville-massakren fant sted i Sharpeville i Soweto Sør-Afrika i 1960. 21. mars 1960 åpnet sørafrikansk politi ild og drepte 69 PAC medlemmer som demonstrerte mot innføringen av passlover for svarte. Passlovene innebar en betydelig innskrenking i bevegelsesfriheten for den svarte befolkningen. I ettertid viste det seg at flesteparten av de drepte var skutt i ryggen, og overlevende vitnet på at de var i gang med å flykte da politiet plutselig åpnet ild. Massakren førte til at en rekke svarte politiske partier og bevegelser i landet, inkludert ANC og PAC ble forbudt. Det utløste også at både ANC og PAC startet væpnede aksjoner og grunnla geriljabevegelser med baser utenfor Sør-Afrika.
Dexter Holland
Han er gift med hår-stylisten Kristine Luna og sammen skrev de sangen «Sessions». Han er far til Alexa Holland, som selv er musiker av yrke. Hun har skrevet «How Often» med inspirasjon hentet fra Holland og Lunas forhold.
Dexter ble i 2007, mars-utgaven av bladet Kerrang! kåret til nummer 73 i kåringen «100 Stars Who Rock Your World List».
Amtmandens Døtre
Amtmandens Døtre er en roman skrevet av Camilla Collett. Første del kom i 1854 og andre del seks måneder senere, i 1855. Teksten ble omarbeidet og utgitt på nytt i 1860 og 1879. Hovedpersonen er amtmannsdatteren Sofie. Historien handler blant annet om hennes foreldre og søstre, huslæreren Georg Kold og hans venn legen Müller, den mer eller mindre forkomne Lorenz Brandt, prosten Rein og hans datter Ada. Kolds eldre venninne Magrethes dagboknotater, Margrethes blade gir innsikt i en reflektert kvinnes syn på samtiden, på selskapslivet og forholdet mellom de to kjønn.
MS «Ottar Jarl»
MS «Ottar Jarl» var et kombinert passasjer- og lasteskip som ble overlevert rederen W.B. Foshay fra USA i 1929. Skipet var bygd ved Lake Washington Shipyard i Houghton, USA, og ble døpt MS «W.B. Foshay». Skipet gikk i trafikk langs Alaska-kysten, og etter flere eier- og navne-skifter ble hun i 1941 rekvirert av USAs militære myndigheter. I 1946 kjøpte Det Nordenfjeldske Dampskibsselskab (NFDS) skipet og omdøpte henne MS «Ottar Jarl». Skipet ble satt inn på ruten mellom Vestlandet og Grimsby i England, men ble også benyttet som avløserskip i hurtigruten ved flere anledninger. I 1955 kjøpte et rederi fra Honduras MS «Ottar Jarl». I november 1955 grunnstøtte skipet ved Island, og ble hugget opp året etter.
Amtmandens Døtre
Sofie har opplevd at to av hennes tre eldre søstre er blitt giftet bort til menn de egentlig ikke elsket og blitt svært ulykkelige som en følge av det. Hun har sverget på at noe slikt aldri skal skje med henne. Den tredje søsteren, Amalie, gifter seg med en mann hun innbiller seg at hun elsker, men heller ikke dette ekteskapet blir lykkelig. Sofie har god grunn til å være skeptisk til arrangerte ekteskap.
MS «Ottar Jarl»
Det Nordenfjeldske Dampskibsselskab hadde som tradisjon å navngi skipene sine etter norske herskere. Ottar Jarl var en vikinghøvding fra Hålogaland.
Fylkesvei 3424
Fylkesvei 3424 går mellom Langlim og Bråten i Seljord kommune.
MS «Ottar Jarl»
Historie
Skipet ble overlevert rederen W.B. Foshay i september 1929 for bruk i rute mellom Seattle og Alaska i USA. Allerede samme år ble skipet videresolgt til det britiske rederiet Northland Ltd. (Kaye, Son & Co Ltd.) i London og omdøpt MS «Northland». I 1931 ble hun solgt til det amerikanske rederiet Northland Transportation Company i Ketchikan, men beholdt navnet. I 1934 kjøpte Gilbert W. Skinner fra Seattle skipet, og satte henne i kystruter i Alaska. I 1941 ble MS «Northland» rekvirert av USAs hær og registrert som PR.803 «Northland».
Amtmandens Døtre
Sofie utvikler seg fra en sky, følsom og begavet småpike, gjennom en forelskelse i Kold, hennes sorg da hun tror at han har forrådt deres hemmelighet, fram til hun inngår fornuftsekteskap med den aktverdige enkemannen, prost Rein som er en god del eldre enn henne.
Forholdet mellom Sofie og Kold er i begynnelsen anspent. En tid er hun hos en tante i København, og når hun vender tilbake til amtmannsgården, er hun blitt en tiltrekkende ung pike. Det blusser opp hete følelser mellom Sofie og huslæreren, følelser som de prøver å skjule.
Fylkesvei 3424
Frem til 2019 hadde veien betegnelsen fylkesvei 504 (Telemark).
MS «Ottar Jarl»
Historie
I oktober 1946 kjøpte Det Nordenfjeldske Dampskibsselskab skipet og omdøpte henne til MS «Ottar Jarl» etter rederiets dampskip med samme navn som ble senket i 1941. Kjøpesummen var 325 000 USD, og etter ominnredning ble skipet satt i trafikk i juli 1947. Skipet ble innkjøpt først og fremst på grunn av lastekapasiteten og kjølerommene. Tonnasjenøden etter andre verdenskrig gjorde imidlertid at MS «Ottar Jarl» ble satt inn som avløserskip for DS «Sigurd Jarl» i hurtigruten 15. desember 1947. 17. mars 1948 grunnstøtte MS «Ottar Jarl» på Helgelandskysten og tilbrakte 3 måneder ved Fredrikstad mekaniske verksted for reparasjon. I juli 1948 ble skipet satt inn på rederiets nyåpnede rute mellom Vestlandet og Grimsby i England. I april-mai i 1951 var MS «Ottar Jarl» tilbake i hurtigruten som avløserskip, og gjorde fire rundturer før hun vendte tilbake til Grimsby-ruten.
I oktober 1955 ble skipet solgt til det honduranske rederiet Cia Frigorifica Naviera de San Jose og omdøpt «Titika». Underveis til Honduras med en fiskelast grunnstøtte skipet 1. november 1955 ved Keflavik på Island. «Titika» ble stående på skjæret hele vinteren, og først 24. april 1956 ble hun brakt flott og slept til opphugging i Dordrecht, Nederland hvor hun ankom 25. juli 1956.