cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Beno Gutenberg
Beno Gutenberg (født 16. juni 1889 i Darmstadt i storhertugdømmet Hessen i Det tyske rike, død 25. januar 1960 i Pasadena i California i USA) var en tysk-amerikansk seismolog. Han var mentor for Charles Francis Richter som han utviklet Richterskalaen for måling av jordskjelv sammen med. Deres samarbeid foregikk på Californias teknologiske institutt (Caltech) i USA.
Gutenberg fikk sin doktorgrad fra universitetet i Göttingen i 1911 og hadde stillinger på det tyske universitetet i Strassburg og på universitetet i Frankfurt am Main før han kom til Caltech i 1929.
Waleed Abdullah
Waleed Abdullah Ali (født 19. april 1986) er en saudiarabisk fotballspiller som spiller for den saudiarabiske klubben Al-Nassr FC.
Arthur Nordlie
Arthur Henry Eugen Nordlie (født 2. februar 1883 i Kristiania, død 7. januar 1965) var en norsk entreprenør, politiker og idrettsleder. Han var partiformann i Høyre fra 1945 til 1950.
Politisk karriere
Nordlie kom inn i politikken gjennom verv i håndverkerorganisasjoner. I 1914 ble han styremedlem i Murermesternes Forening og 1918 i Kristiania Håndverks- og Industriforening. Fra 1923 til 1938 var han formann i Norges Håndverkerforbund.
Nordlie ble valgt inn i Kristiania bystyre i 1920 og var bystyrerepresentant helt fram til 1956. Han kom på Stortinget i 1929 og satt der til 1945 som medlem av justiskomiteen, universitets- og fagskolekomiteen, samt i plankomiteene om stortingsbygningen av 1930 og 1937. I 1945 ble Nordlie formann i et arbeidsutvalg som skulle lede Høyre i overgangsfasen som fulgte frigjøringen. Han ble sittende som formann fram til 1950.
Idrettslederkarriere
Nordlie var en viktig leder for norsk idrett, spesielt for norsk fotball i dens barndom. Han var selv aktiv i Lyn og var med på å stifte både Norges Fotballforbund (i 1902), Oslo Fotballkrets (i 1905) og Norges Landsforbund for Idrett (i 1919). Han var president i fotballforbundet i 1904–1905, og han dømte finalen i norgesmesterskapet i 1905.
Utmerkelser
Nordlie ble utnevnt til ridder av 1. klasse av St. Olavs Orden i 1933 og til kommandør i 1954. Han var innehaver av Kongens fortjenstmedalje i gull. I 1956 ble han en av de første mottagerne av St. Hallvard-medaljen. Han var også kommandør av Dannebrogordenen, den svenske Vasaorden og Finlands hvite roses orden, storridder av den islandske Falkeordenen og offiser av den franske Æreslegion.
I 1969 ble en vei på Rødtvet i Oslo oppkalt etter ham.
A Doll’s House (1911)
A Doll's House er en amerikansk stumfilm fra 1911. Det var den første filmatiseringen av Henrik Ibsens skuespill Et dukkehjem fra 1879. Filmen hadde premiere 28. juli 1911. Manuskriptet ble trolig skrevet av Lloyd F. Lonergan, som i 1911 ble kreditert som opphavsmann til de fleste av Thanhousers filmmanus. Det er heller ikke umulig at Gertrude Thanhouser også bidro.
Handling
Dukkehustruens ugjerning var en godt beskyttet hemmelighet i mange år. Hun arbeidet sent om kvelden, sydde, for å nedbetale gjeldsbyrden som hun stridde med. Årene gikk og barna kom. Torvel vokste i velstand og kunnskap. Han innså aldri at Nora hadde problemer og engstelse, ganske enkelt fordi hun bar sitt kors med et smilende ansikt. Da Torvel ble banksjef kom krisen. Én av kontoristene var doven og uansvarlig. Torvel ga ham sparken. Kontoristen var samme mann som hadde lånt ut pengene til Nora. Han så et høve til å få tilbake sin stilling, oppsøkte Nora og truet med å avsløre henne, dersom han ikke fikk jobben tilbake. For første gang innså hun at det hun hadde begått var en forbrytelse i lovens øyne. På sitt ynkelige, dukkeaktige sett forsøkte hun å få ektemannen til å gi kontoristen jobben tilbake, men ble avvist. Torvel kunne ikke forstå hvilken rett hun hadde til å blande seg inn i hans affærer. Han var ikke egentlig sint, kun provosert.
Kontoristen iverksatte sin trussel, men en tid var Nora i stand til å forhindre ektemannen i å lese brevet. Så bestemte hun seg for å la avsløringen komme, i den tro at ektemannen – som hadde veiledet og kjærtegnet henne i årevis, ville frikjenne henne og påta seg skylden selv. Torvel viste at hun hadde feilvurdert ham. Han ble redd, ikke for konsekvensene for hustruen, men for hva som kunne hende med ham selv. Dukkehustruens øyne ble åpnet. Da faren for å bli avslørt forsvant, gjennom kontoristens anger i ellevte time, var Torvel klar for å tilgi og glemme, men det var ikke Nora.
Hun så hvordan hennes liv hadde blitt ødelagt fra barndommen av, hvorledes hun hadde blitt undertrykt og ignorert. Hun forlot resolutt hjemmet for å starte et nytt liv alene. Hennes ektemanns bønner og tanken på barna påvirket henne ikke. De var alle en del av dukkehjemmet og møblementet. Torvel forsto for sent at feilen lå hos ham. Nora forteller ham at én dag kan hun kanskje komme tilbake, dersom det vidunderlige skjer i at hun blir omgjort til en annen kvinne og han til en annen mann.
Fergus I av Dalriada
Fergus I av Dalriada eller skotsk gælisk Fergus Mór mac Eirc var en legendarisk konge av Dalriada. Fergus Mór (= Fergus den store), død ca. 501, var den første konge av Dalriada i dagens Skottland, fra ca. 500 til sin død. Han var sønn av Erc.
Bakgrunn
Fergus Mór hørte antagelig til den gruppe fra de irske Dál Riata som emigrerte til Skottland helt på slutten av 5. århundre. Det er mulig at han kom fra en eldre kongeslekt. Han ble etterfulgt av sin sønn Domangart.
Om han er en reell historisk skikkelse er omdiskutert, men han har posthum betydning som grunnleggeren av Skottland eller som «Skottlands far» i de nasjonale skotske myteforestillingene i middelalderen og i renessansen. Skotske konger fra Cináed mac Ailpín (Kenneth I av Skottland) og fram til nåværende tid krever en avstamming fra Fergus Mór. Selv om Dalriada bare dekket en del av Skottland, var det dette riket som ga det samlede Skottland dets første konge, Cináed mac Ailpín, som var arveprins til Dalriada.
Fergus Mór i de tidligste kilder
De historiske opptegnelsene i Tigernach-annalene for året 501 slår fast: Feargus Mor mac Earca cum gente Dal Riada partem Britaniae tenuit, et ibi mortuus est, hvilket betyr «Fergus Mór mac Eirc, med folket i Dalriada, holdt deler av Britannia, og han døde der.» Imidlertid er formene Fergus, Erc og Dál Riata senere betegnelser, skrevet ned lenge etter 500-tallet. Opptegnelsen i annalene har vært grunnlag for teorier om invasjoner av Argyll fra Irland, men disse er ikke lenger antatt å være gyldige.
Fergus er funnet i en kongeliste for Dalriada og senere også for Skottland hvor Senchus Fer n-Alban og Duan Albanach kan bli tatt som eksempler. Senchus uttaler at Fergus Mór også var kjent som «Mac Nisse Mór». Disse kildene daterer antagelig tilbake til henholdsvis 900-tallet og 1000-tallet, mellom 30 og 40 generasjoner etter at Fergus skal ha levd.
Senchus og Duan navngir Fergus’ far som Erc, sønn av Eochaid Muinremuir. En middelirsk slektsliste for kongene av Alba gir en utvidet slektsliste for Fergus: [Fergus] m. h-Eircc m. Echdach Muinremuir m. Óengusa Fir m. Feideilmid m. Óengusa m. Feideilmid m. Cormaicc, og en videre førtiseks generasjoner her utelatt.
Disse kilder, selv om de gir bevis på Fergus Mórs betydning i middelalderen er likevel ikke bevis på hans reelle historiske eksistens. Selv om kun én konge fra 500-tallet i Skottland er kjent fra samtidige bevis, Ceretic av Alt Clut, og selv denne identifikasjonen hviler på en senere margkommentar i Sankt Patrick av Irlands Brev til Coroticus. De første konger av Dalriada som betegnes som rimelig sannsynlige er Fergus’ sønnesønner Gabrán mac Domangairt og Comgall, og kanskje hans senere etterkommer Áedán mac Gabráin.
Fergus Mór i senere kilder
Andrew av Wyntouns Orygynale Cronykil om Skottland fra tidlig på 1400-tallet sier at Fergus var den første skotten som hersket i Skottland, og at Cináed mac Ailpín (Kenneth I av Skottland) var en etterkommer av ham. I tillegg skriver han at Fergus brakte Scone-steinen, den såkalte Skjebnesteinen, med seg fra Irland, og at han ble etterfulgt av en sønn ved navn Dúngal. En liste av konger følger som er fragmentert og delvis ødelagt, men som bærer en viss sammenheng med de som er funnet i tidligere kilder.
Andrew av Wyntouns opptegnelse legger lite til de tidligere skriftene, men på slutten av 1500-tallet legger George Buchanan i hans Rerum Scoticarum Historia svært mye, og følger generelt John av Fordun. I denne versjonen er skottene blitt utvist fra Skottland da romerne under en Maximus erobrer hele Britannia. Hans far Eugenius hadde blitt drept av romerne, og Fergus – Fergusius II i henhold til Buchanan – ble oppdratt i Norden. Han kjempet senere med frankerne før han til slutt kommer tilbake til Skottland og gjenerobrer de skotske områdene. Han ble så drept i et slag mot Durstus, konge av pikterne, og ble etterfulgt av sin sønn Eugenius.
Goraler
Goraler (Nemorhaedus) er en liten slekt med småvokste antilopelignende drøvtyggere (Ruminantia) som har geitepreg og inngår i gruppen sauer og geiter (Caprini) i kvegfamilien (Bovidae). Slekten består av tre (kanskje fem) arter og flere lokale former, som alle er endemiske for Kasjmir, Himalaya og fjellformasjoner øst og sørøst for disse fjellene. Goralenes nærmeste slektninger er serovgeitene (Capricornis).
Taksonomi
Mange staver fortsatt det vitenskapelige navnet på denne gruppen som Naemorhedus, men det hevdes at dette er feil som skyldes en feilstavelse Charles Hamilton Smith gjorde i 1827. Feilstavelsen har fått signifikant utbredelse, men korrekt stavemåte skal være Nemorhaedus. Det er imidlertid fortsatt uklart hva som er korrekt, for kildene spriker.
Serovgeiter (Capricornis) ble i en tid inkludert i Nemorhaedus, men dette ble siden omgjort og gruppen er nå plassert i sin egen slekt. Goraler inkluderte inntil ganske nylig mer enn tre arter. Noen regnet med fire, andre med opptil seks arter. En nylig reklassifisering av de to gruppene serovgeiter og goraler, basert på fullstendig mitokondrielt genom, førte til at taxonene griseus, bedfordi og evansi mistet sin status som selvstendige arter og ble inkludert under brungoral (N. goral).
En ny studie, først publisert 9. juni 2020, hevder imidlertid nå at det allikevel må regnes med fem distinkte arter med goraler. Li et al. (2020) sjekket ut alle tilgjengelige hele mitogenomiske sekvenser, inkluder åtte nye tilfeller fra det nordlige Myanmar. De hevder at N. caudatus må regnes som en selvstendig art, men at N. griseus er et synonym for N. goral. Videre hevder de at N. evansi må regnes som en selvstendig art, med en utvidet utbredelse nordover inn i det sørvestre Kina. Likeledes hevder de at N. cranbrooki og N. baileyi ikke er synonymer, men selvstendige arter. Studien viser også at goraler fordeler seg i to distinkte klader, som skilte lag for omkring 4,6 millioner år siden og henger nøye sammen med den hurtige geologiske oppløftingen av Qinghai-Tibetplatået. N. cranbrooki, N. baileyi og N. evansi utgjør den ene kladen, og N. goral (inkludert N. griseus) og N. caudatus den andre. Studien er imidlertid så fersk at vi ikke kjenner andres reaksjoner på den i øyeblikket, så derfor avventer vi endringer i fylogenien til dette blir klart.
Treet under følger den nye inndelingen til Li et al. (2020).
Biologi
Til forskjell fra goralene, så har serovgeitene preorbitale duftkjertler som er godt synlige like under øyene på dyra. Goraler minner om kompakte antiloper med geitepreg, og artene utviser mindre kjønnspreg enn hva som ellers er vanlig blant sauer og geiter. Bukkene blir imidlertid størst. Vekten varierer fra omkring 20 kg til 47 kg, mens skulderhøyden varierer fra cirka 50 cm til 81 cm. Variasjonen i vekt og høyde er nesten like stor mellom underartene som mellom artene. Begge kjønn bærer horn, men horna er ofte ubetydelige i størrelse (9–23 cm), sammenlignet med de fleste andre arter i gruppen sauer og geiter. Hannens horn er imidlertid lengre og tykkere enn hunnens. Halen er kort til middels lang og preget av mer eller mindre busket behåring ytterst.
Artene knyttes til bratte fjellskråninger og klipper i varierende høyde, noen steder opp mot 4 500 moh. De lever enten solitært eller i små grupper. Eldre hanner lever alltid solitært utenom paringstiden. Goralene er mest aktive på morgenkvisten og ettermiddagen, mens de ofte hviler på trygge klipper om dagen. Som geiter eter også goraler det aller meste av planter, inkludert gress, nøtter, urter, skudd, løv og kvister.
Skjellsord
Skjellsord er ord som blir brukt for å uttrykke negative følelser mot noe — gjerne en person. Hvert språk og dialekt har et rikt utvalg av skjellsord, og ordene kommer gjerne fra noen særskilte kategorier. Tabuord er en viktig kilde til skjellsord.
Goraler
Inndeling
Inndelingen under følger Bovids of the World: antelopes, gazelles, cattle, goats, sheep, and relatives av Castelló (2016), med justeringer av gruppene serovgeiter (Capricornis) og goraler (Naemorhedus) i henhold til Mori, Nerva & Lovari (2019).
Tranøy (Hamarøy)
Tranøy, eller Tranøya, (lulesamisk: Trádná) er ei bygd i Hamarøy kommune i Nordland som ligger på nordøstsiden av Nordneset, omtrent 11 kilometer nord for kommunesenteret Oppeid. Tranøyområdet, som også omfatter Sommersel, Helland, Hamlot, Brennvik, Vassbotn og noen andre gårdsbruk, har til sammen 155 innbyggere i 2020. .
Tranøy har flere servicebedrifter knyttet til turistnæringen med overnattings- og serveringssteder samt gallerier. matvarebutikk og grunnskole. Tranøy fyr ligger ut mot Vestfjorden 2,5 kilometer vest for Tranøy. Naturreservat i sørøst. Endepunkt for Fv665.
Charlotte Frederikke
Barndom og oppvekst
Hertuginne Charlotte Frederikke av Mecklenburg ble født den 4. desember 1784 i Ludwigslust i Mecklenburg som det syvende og yngste gjenlevende barnet til den senere storhertugen Fredrik Frans I av Mecklenburg-Schwerin og Louise av Sachsen-Gotha.
Hertuginne Charlotte Frederikke vokste opp med søsknene sine ved foreldrenes hoff i Mecklenburg. Hun var et livlig barn, som aldri ble plaget av strenge pedagoger, gjorde det som passet henne uavhengig av formaliteter, fant venner blant tjenestefolkene og kledde seg i spraglete klær, i strid med tidens skikker.
Ekteskap og barn
Under en større reise til Tyskland i 1804 oppholdt fetteren hennes, prins Christian Frederik av Danmark og Norge (den senere Christian VIII), seg lenge ved onkelens hoff i Schwerin, hvor han ble forelsket i den to år eldre Charlotte Frederikke. Bryllupet ble feiret i Ludwigslust i Mecklenburg to år senere, den 21. juni 1806.
Paret slo seg først ned på slottet i Plön i hertugdømmet Holstein. Her fødte Charlotte Frederikke den 8. april 1807 deres første barn, sønnen Christian Frederik, som døde samme dag som fødselen. Fra 1808 bodde paret i København, hvor de flyttet inn i Levetzaus palé, en del av slottsanlegget Amalienborg i bydelen Frederiksstaden i København. Her fødte Charlotte Frederikke den 6. oktober 1808 parets eneste gjenlevende barn, sønnen Frederik Carl Christian, den senere Frederik VII, som hun kalte Frits hele livet. Den lille familiens sommerhjem var det lille og grasiøse lystslott Sorgenfri ved den lille elven Mølleåen i Kongens Lyngby nord for København.
Arne Gude Smith Arnesen
Arne Gude Smith Arnesen (født 10. oktober 1880 i Kolbu i Østre Toten, død 2. september 1943 i Oslo) var en norsk bibliotekar som var sjef for Deichmanske bibliotek i Kristiania fra 1910.
Etter examen artium på Lillehammer i 1900 og examen philosophicum året efter i Kristiania, fikk han jobb på deltid ved Deichmanske bibliotek, fra 1905 i fast stilling som underbibliotekar og fagsjef. Han ble sjef i 1914 da han overtok etter avdøde Haakon Nyhuus (1866–1913) og hadde studiereiser til utlandet, blant andre Tyskland og Østerrike i 1906, England i 1910 og USA i 1919 og 1923. Han var sjef i Norsk Bibliotekforening fra 1917 til 1918.
Familie
Han var sønn av sogneprest Kristian Arnt Arnesen (1846–96) og Ingeborg Simonie Fliflet (1849–99). Arne giftet seg i 1914 med Ingeborg Mathilde Münster (1881–1954).
Duyun
Duyun (kinesisk: 都匀; pinyin: Dūyún) er et byfylke i prefekturet Qiannan i provinsen Guizhou i Folkerepublikken Kina.
Befolkningen var på 450,570 innbyggere i 1999, og i selve byen Duyun anslagsvis 92,083 i 2007.
Fylkethar betydelig jern- og stålindustri.
Historie
I dette området utspilte seg et av de støre miaoopprørene under Qingdynastiets tid. Fylkets befolkning tok del i opprøret som til slutt ble slått ned av regjeringsstyrkene.
Samferdsel
Kinas riksvei 321 løper gjennom området. Den fører fra Guangzhou i provinsen Guangdong via blant annet Wenzhou og Guilin til Chengdu, hovedstaden i provinsen Sichuan.
Verdenscupen i alpint 2000/01
Sesongen 2000/2001 i verdenscupen i alpint startet 28. oktober 2000 i Sölden, og ble avsluttet 11. mars 2001 i Åre. Det ble arrangert 32 renn for herrene (9 utfor, 5 Super-G, 9 storslalåm, 9 slalåm). For damene ble det arrangert 33 renn (8 utfor, 8 Super-G, 8 storslalåm, 9 slalåm) samt én kombinasjonskonkurranse.
Sesongens høydepunkt var VM i St. Anton.
The Failure
The Failure er en amerikansk stumfilm fra 1915, regissert av Christy Cabanne.
Handling
Teater-sjef Isaac Shuman har et rykte på seg for å dra fordel av unge kvinner, som ønsker å bli stjerner på Broadway. Reporter Tom Warder undersøker disse historiene, og avslører Shuman i avisen sin.
Shuman truer med å drepe Warder, og forlater deretter byen. Han kommer tilbake mange år senere, og legger ut et opplegg for å anklage Tom og få ham sendt til fengsel. Han lykkes, men Tom legger deretter ut hans egen plan for å få sin egen hevn.
ISO 3166-2:CK
ISO 3166-2:CK er Cookøyenes del av ISO 3166-2, som er del av ISO 3166-standarden utgitt av International Organization for Standardization, som definerer koder for navna til hovedinndelingene (f.eks. delstater eller fylker) av alle land med kode i ISO 3166-1.
Det er for tiden ikke definert noen ISO 3166-2-koder for Cookøyene.
Cookøyenes ISO 3166-1 alfa-2-kode er CK.
Myntkabinettet (Stockholm)
Forhistorie
I 1630 overleverte kong Gustav II Adolf eldre mynter til samlingen. Under Tredveårskrigen ble en hel del mynter og medaljer tatt som svensk krigsbytte, og havnet etterhvert i den kongelige samlingen. Dronning Kristina fikk rundt 1650 en stor mengde slike mynter og medaljer av sitt søskenbarn Karl Gustav. Hun tok siden med seg størstedelen av disse etter at hun i 1654 frasa seg tronen og forlot Sverige, men et stort antall romerske og bysantinske keisermynter forble i samlingen. Karl XI løste også ut og kjøpte tilbake en del mynter som dronningen hadde pantsatt hos et handelshus i Amsterdam, og disse ble deretter tilbakeført til samlingen.
Under Karl XIs tid, på 1690-tallet, begynte samlingen å bli organisert av blant andre overseremonimesteren Johan Gabriel Sparfwenfeldt og embetsmennene Elias Brenner og Nils Keder. De to sistnevnte var aktive ved Antikvitetsarkivet, som i 1692 erstattet Antikvitetskollegiet, opprettet i 1666. Dette arbeidet med samlingen ser ut til å ha bli avbrutt ved Karl XIs død i 1697. Ved slottsbrannen i 1697 ble samlingen reddet til Helgeandsholmen. Den ble deretter deponert i Statskontoret, og ble først utlevert i 1727.
1727-1974
I 1727 ble samlingen slått sammen med de samlinger som Antikvitetsarkivet etter hvert hadde anskaffet ved å løse inn jordfunn og gjøre en del andre innkjøp. Like etter fikk samlingen navnet Kungliga Myntkabinettet og ble forvaltet av riksantikvaren. På 1700-tallet økte Myntkabinettets samling betydelig ved at private samlinger ble innkjøpt. I 1731 ble greve Jacob Cronstedts samling av romerske mynter innkjøpt for 48 000 daler kobbermynt. I 1734 kjøpte staten Magnus von Bromells store samling av svenske mynter og ga den til dronning Ulrika Eleonora, og etter hennes død ble samlingen i 1744 overført til Kungliga Myntkabinettet. I 1746 kjøpte kronprinsesse Lovisa Ulrika Carl Gustaf Tessins store samling av antikke og moderne mynter og medaljer for 135 370 daler kobbermynt, og i 1762 ble Lovisa Ulrika (da dronning) tvunget til å overlate sine samlinger til staten som kompensasjon for at staten hadde måttett innløse hennes store gjeld til fordringshavere. Dette innebar at hennes tidligere samling ble en del av Kungliga Myntkabinettet. Ytterligere en samling kom fra kommerserådet Eric Skjöldebrand.
I 1769 ble samlingene flyttet over til det nybygde Stockholms slott.
Fra 1816 lå Kungliga Myntkabinettet atter direkte under Vitterhetsakademien, ifølge beslutning av 8. mai 1816, og forble der til 1975. Tittelen garde des médailles fulgte riksantikvaren i hans rolle ved Myntkabinettet helt inn på 1900-tallet.
I 1844-1845 flyttet Kungliga Myntkabinettet fra Stockholms slott til Ridderstolpska huset på Skeppsbron, og en utstilling som var åpen for allmennheten ble innviet.
Ringmaneter
Ringmaneter er en orden av stormaneter med seks familier. Gruppen kjennetegnes på en dyp fure langs kanten på klokken, som gir den et takkete, kroneaktig utseende. De fleste artene holder til på dypt vann.
Myntkabinettet (Stockholm)
1727-1974
På andre halvdel av 1800-tallet ble samlingene igjen utvidet. Diplomaten Gustaf Daniel Lorichs' samling av kelt-iberiske mynter ble kjøpt inn i 1857. Charlotte von Platen donerte i 1863 den store De Geerske myntsamlingen til Myntkabinettet.
Ringmaneter
Den mest kjente arten i Norge er kronemanet (Periphylla periphylla) Denne arten lever på dypt vann over hele verden. I noen norske fjorder presses dypvann mot overflaten, og da er det mulig for dykkere å observere arten. Kjente steder er Lurefjorden ved Bergen, og i Skarnsundet i Trondheimsfjorden.
Myntkabinettet (Stockholm)
1727-1974
I 1865 ble samlingene flyttet til Nationalmuseums nyoppførte bygning. I perioden 1938-1948 flyttet Kungliga Myntkabinettet og Statens Historiska Museum til nye lokaler ved krysset mellom Narvavägen og Storgatan på Östermalm, og nye utstillinger ble innviet. Besittningsmyntsalen sto ferdig i 1959, og en permanent utstilling om verdens mynter ble innviet i 1970.
I 1974 ble Svenska Handelsbankens Bankmuseum innlemmet i Kungliga Myntkabinettet.
Ringmaneter
Kronemaneten har blitt mer tallrik i norske fjorder de siste årene, samtidig som det har blitt mindre fisk. Årsaken er ikke kjent, men det antas at manetene under visse forhold kan utkonkurrere fiskene.
Myntkabinettet (Stockholm)
Riksbankens myntkabinett
Også Sveriges Riksbank hadde tidligere et eget myntkabinett, i første rekke med fokus på svenske mynter og medaljer. Denne samlingen ble grunnlagt i 1756 ved at banken kjøpte inn friherre Gustaf Claesson Rålambs myntsamling for 120 000 daler kobbermynt. Rålambs store samling inneholdt svenske mynter og medaljer samt miniatyrportretter av alle svenske regenter fra Albrekt av Mecklenburg. Av de utenlandske medaljene og myntene var de livlandske ordensmesternes og biskopenes mynter de mest verdifulle.
Jostein Fet
Jostein Fet (født 10. september 1924 i Sykkylven, død 16. juli 2023) var en norsk litteraturhistoriker og litteratursosiolog. Han hadde tittelen «fri forsker» ved Høgskulen i Volda.
Myntkabinettet (Stockholm)
Riksbankens myntkabinett
Kanselliråd Carl Reinhold Berch var ansvarlig for samlingen i en periode, men i 1766 ble bevilgningen trukket tilbake. I 1795-1796 forvaltet bankokommissarie Fredrik Silfverstolpe samlingen. I 1842 ble planen for samlingen utvidet til også å omfatte utenlandske moderne mynter fra tiden etter 1832.
Fra midten av 1830-tallet ble ansvaret for Riksbankens myntkabinett delegert til riksantikvaren, som også hadde hånd om Kungliga Myntkabinettet. Noen utstilling av samlingen i museumsform i egen regi ser aldri ut til å ha forekommet.
Jostein Fet
Biografi
Han forsket særlig på lesning innen bondebefolkningen i Norge fra ca. 1600 til 1850. Forskningen var basert på en gjennomgang av 16,287 skifter i skifteprotokoller for Sunnmøre.
Myntkabinettet (Stockholm)
Riksbankens myntkabinett
På 1940-tallet ble en del av Riksbankens samling deponert hos Kungliga Myntkabinettet, og deretter ble ytterligere overleveringer gjort i de neste årtiene. I praksis kom de deponerte gjenstandene til å bli regnet som en del av Kungliga Myntkabinettets samlinger, og noen av dem kom til å inngå i de permanente utstillingene. 1. juli 2007 ble derfor Riksbankens historiske samling i sin helhet, cirka 20 000 gjenstander, overført til Kungliga Myntkabinettet.
Lee Young-jun
Lee Young-jun (født 3. januar 1991) er en sørkoreansk ishockeyspiller.
Myntkabinettet (Stockholm)
1975-
1975 ble Kungliga Myntkabinettet et museum med egen sjef innen etaten Riksantikvarieämbetet og Statens historiska museer, og ligger ikke lenger under Vitterhetsakademien. I 1998 ble Kungliga Myntkabinettet et museum under Statens historiska museer.
Lee Young-jun
Han representerte Sør-Korea under Vinter-OL 2018 i Pyeongchang, hvor han ble utslått i gruppespillet med det sørkoreanske landslaget.
Jostein Fet
Biografi
Fet var en av forkjemperne for opprettelse av en egen distriktshøgskole i Volda. I 1970 ble han høgskolelærer ved den nye skolen Møre og Romsdal distriktshøgskole, Volda i 1970. Her var han dosent i nordisk litteratur frem til han gikk av i 1990.
Fet hadde som forsker sitt nedslagsfelt innenfor kulturhistorie. Særlig gjorde han mye for folkemusikken i Møre og Romsdal og for bokhistorie. Hans arbeid med bokhistorie har blitt betegnet som «litteratursosiologisk», blant annet i forbindelse med at han i 2017 ble utnevnt til æresdoktor ved Universitetet i Bergen for sitt arbeid.
Myntkabinettet (Stockholm)
1975-
I 1985 ble det innledet et samarbeid med sparebankene i Sverige for å felles skape et økonomisk museum.
I 1996 flyttet Kungliga Myntkabinettet til lokaler på Slottsbacken 6 i Gamla stan. Utstillingene på denne adressen ble innviet 11. juni 1997 av Carl XVI Gustaf.
I 2005 ble Tumba Bruksmuseum ved seddeltrykkeriet i Tumba innviet, i forbindelse med brukets 250-årsjubileum. I 2007 tok Kungliga Myntkabinettet formelt over Riksbankens historiske samling.
Museet hadde sin siste åpningsdag i lokalene på Slottsbacken 20. august 2017. Museet skal flyttes til Narvavägen og samlokaliseres med Historiska museet, og nye publikumsutstillinger forventes åpnet i 2020.
Lewis
Navnet eller begrepet Lewis har flere betydninger:
Skjoldbiller
Skjoldbiller er en underfamilie med biller som tilhører familiegruppen bladbiller (Chrysomelidae). Omtrent 60 arter finnes i Europa, inkludert eventuelle underarter.
Håhellerskarvet
Håhellerskarvet er et stort fjell i Mühlig-Hofmannfjella i Dronning Maud Land. Fjellet er delvis isdekt og ligger mellom Austre Skorvebreen og Lundebreen. Høyeste punkt måler 2910 moh.
Området ble flyfotografert og undersøkt under den norske antarktisekspedisjonen 1956–60. Dette dannet grunnlag for utarbeidelse av kart over området, og i samme forbindelse ble toppen navngitt.
Skjoldbiller
Levevis
Både larvene og de voksne (imago) billene lever av å spise blad på næringsplanten. De voksne (imago) sitter tett inntil planten og det store flate halsskjoldet og dekkvingene gjør at billen kan være svært vanskelig å oppdage, og det er vanskelig for rovdyr å nå den sårbare undersiden. Larvene gjemmer seg gjerne under et tak av gammel avføring og planterester som er festet til den fremoverbøyde bakkroppsspissen.
Systematisk inndeling
thumb|250px| Tistelskjoldbille Cassida rubiginosa Den systematiske plasseringen av gruppen skjoldbiller er uavklart, den har tradisjonelt vært regnet som en underfamilie av bladbiller, slik som i denne oversikten. Mens enkelte plasserer den inn som en stamme (tribe) i delgruppe Hispinae, som tradisjonelt har vært regnet som søstergruppe til skjoldbillene, eller motsatt blir Hispinae plassert som en undergruppe (da kalt Hispini) av skjoldbillene.
Alv Kjøs
Alv Kjøs (født 4. juni 1894 i Løten i Hedmark, død 14. april 1990) var en norsk gårdbruker, politiker og offiser. Kjøs var formann for Høyre i perioden 1954–1962 og parlamentarisk leder i perioden 1956–1958.
Bakgrunn og yrkeskarriere
Alv Kjøs var sønn av gårdbruker og bankkasserer Andreas Kjøs (1855-1946) og Dina Krogstie (1858-1920). Han tok krigsskolen i 1917, og landbruksskole i 1925.
Under angrepet på Norge i 1940 deltok han slaget ved Dombås, der han ble tatt til fange etter å ha kjørt inn i et tysk bakholdsangrep. Forsvarsminister Birger Ljungberg og flere andre regjeringsmedlemmer var i området og vurderte å forflytte seg nordover, og Kjøs ble sendt i forveien i bil for å rekognosere. Da han kjørte rett inn i en tysk stilling hadde han små sjanser til å gjøre motstand, og ble omgående avvæpnet.
I 1942 ble Kjøs internert av tyskerne, og ble satt på Grini. I 1943 ble han overført til fangeleiren Grune i Tyskland, og han satt også senere også i Schildberg og Luckenwalde.
Politisk virke
Kjøs ble valgt inn i styret i Løiten Høyre i 1927, og var formann 1930-1934. Han satt i kommunestyret fra 1932 til 1945 og i formannskapet i 1935-1940, og var også aktiv på lokalt og regionalt nivå i Norsk Landmandsforbund og Norges Bondelag.
Kjøs tilhørte agrarfløyen i Høyre, og fikk i stor grad gjennomslag for landbrukspolitikken sin innad i partiet på begynnelsen av 1950-tallet. Kjøs la her Høyre nært opp imot Arbeiderpartiet. Han støttet blant annet Arbeiderparti-initiativet for en omstrukturering og regulering av fiskerinæringen i Finnmark, Troms og Nordland, der staten tok en aktiv rolle i foredlingsindustrien. Kjøs støttet også «forhandlingsøkonomien» i jordbruket, der priser og regler for omsetning av jordbruksprodukter skulle fastsettes i forhandlinger med landsbruksorganisasjonene.
C.J. Hambro varslet i 1954 at han ikke tok gjenvalg som partiformann. Sjur Lindebrække var Høyre-ledelsens foretrukne kandidat til å overta vervet, men da han ikke ønsket å stille gikk tilbudet til Kjøs, etter at han ble overtalt av Bernt Ingvaldsen til å stille. Som formann fortsatte han Høyres landbrukspolitiske engasjement, og Kjøs satset på å bygge opp partiorganisasjonen i distriktene etter det svake kommunevalgresultatet i 1955.
Etter stortingsvalget 1957 var det en langt yngre Høyre-gruppe på Stortinget, og mange av de nye i gruppen ønsket å erstatte Kjøs med John Lyng som parlamentarisk leder. Mange anså Kjøs som en svak leder, noe som kan illustreres med at da en sak om skattelette for Borregaard var oppe til endelig votering i Stortinget valgte alle Høyre-representanter unntatt én å bryte med Kjøs og stemme imot. Også de andre borgerlige fant han vanskelig å samarbeide med, og Per Borten uttalte at å forhandle med Kjøs «var nesten umulig – [Kjøs og generalsekretær Ursin] hadde ikke engang evnen til å gjøre klart for seg selv hva de egentlig ønsket og langt mindre for andre.» Kjøs kom til å fortsette som parlamentarisk leder med Lyng som nestleder, med perioden ble preget av spenninger mellom «Kjøs-fløyen» og «Lyng-fløyen».
Høyres landsmøte 1958 ble dramatisk. Det var på forhånd ventet at Kjøs ville gå av, men misforståelser i valgkomiteen gjorde at en splittet komité enstemmig gikk inn for gjenvalg. Dette skapte store reaksjoner innad i partiet, og Lyng ble forslått som ny formann etter et benkeforslag av Jo Benkow. Lyng selv oppfordret alle til å stemme på Kjøs, som likevel kun vant 217-137. Etter avtale mellom formannkandidatene gikk så Kjøs til side som parlamentarisk leder til fordel for Lyng.
Generasjonskiftet i Høyre kom i 1962. Det var flere tydelige opposisjonsgrupper inndad i partiet gjennom Minerva- og Libertas-kretsene, og motsetningene mellom sentralstyret og Kjøs på den ene siden og stortingsgruppen og Lyng på den andre siden hadde ikke stilnet. Med en partiprofil i endring valgte Kjøs ikke å stille til gjenvalg, og ble erstattet av Lindebrække.
Kjøs fortsatte i Høyres gruppestyre frem til han ikke tok gjenvalg til Stortinget i 1965. Ved siden av vervene i utenrikskomiteen og miltærkomiteen var han Stortingets visepresident 1961-1965. Han var også odelstingspresident i stortingsperioden 1958-1961 samt midlertidig president i to kortere perioder i 1954 og 1955.
Utmerkelser
Kjøs ble i 1953 utnevnt til ridder av 1. klasse St. Olavs Orden og ble i 1964 forfremmet til kommandør med stjerne. Han mottok Krigsmedaljen og Deltagermedaljen.
Aksjon Håp
Aksjon Håp er en landsomfattende bøsseinnsamling som arrangeres av tyve norske misjonsorganisasjoner. Det er misjonsorganisasjonene som er den operative part ute i samarbeidslandene. Pengene fra Aksjon Håp blir brukt til det diakonale og humanitære arbeidet misjonsorganisasjonene driver.
Historie
Aksjon Håp ble første gang gjennomført i 1982, da som NRKs TV-innsamling. Resultatet ble svært godt; hele 89 millioner kroner. Regnet om til 2003-kroner tilsvarer dette 198 millioner kroner. Den gang var Den Norske Santalmisjon, Norsk Luthersk Misjonssamband, Det norske Misjonsselskap og Det norske Misjonsforbund med på aksjonen.
Aksjon Håp ble også gjennomført i år 2000, denne gang uten samarbeid med NRK. Aksjonen ble også da meget vellykket, med et innsamlingsresultat på 50,3 millioner kroner. Mobiliseringen og engasjementet var stort, om lag 40 000 mennesker stilte opp som bøssebærere.
Aksjon Håp ble også gjennomført i 2006, nærmere bestemt den 10. desember.
Initiativtager til Aksjon Håp er NORME (Norsk Råd for Misjon og Evangelisering). Styreleder er Nils-Tore Andersen og aksjonsleder er Marius Hammer.
Sveits under EM i friidrett 1978
Sveits deltok med 21 utøvere under EM i friidrett 1978 som ble arrangert 29. august–3. september 1978 i Praha. Sveits tok to medaljer under mesterskapet.
Aksjon Håp
Formål
Inntektene fra Aksjon Håp vil bli brukt til å avhjelpe nød, og skape langsiktig bærekraft.
Utfordringer
Aksjonen utfordrer folk til å registrere seg som bøssebærer, til å bli med i de ulike kommune- og bydelskomiteene rundt om kring i landet eller til å lage et støttearrangement for Aksjon Håp – for eksempel en Gospelnight eller lignende.
Kirkeveien videregående skole
Kirkeveien videregående skole er en videregående skole ved Ullevål sykehus i bydel St. Hanshaugen i Oslo. Skolen er tilrettelagt for elever med bakgrunn fra rusmisbruk eller elever som har sosiale eller psykiske problemer. Skolen, eller det som da var et tilbud, ble opprettet i 1968 som Psykiatrisk avdeling XVI på Ullevål sykehus.
Skolen tilbyr undervisning i de seks grunnleggende fagene som gir studieforberedende studiekompetanse. Disse er norsk, engelsk, matematikk, naturfag, historie og samfunnsfag.
Kirkeveien er en av tre videregående skoler i Oslo som tilrettelegger for elever med sosiale og psykiske vansker. De andre er Eikelund videregående skole og Kongsskogen videregående skole.
Historie
Kirkeveien videregående skole har en historie som begynner med Psykiatrisk avdeling XVI på Ullevål sykehus i 1968. Bakgrunnen for skolen var behovet for et behandlingstilbud til det økte narkotikaproblemet som oppstod i Oslo på den tiden. Lederen av avdelingen på Ullevål, Henrik Bauge, var også politioverlege. En del av ungdommene som ble brakt inn av politiet var i skolepliktig alder og det ble derfor ansatt to lærere ved avdelingen.
Avdelingen fikk så nye navn, først 16. avdeling, og så Psykiatrisk avdeling C før den fikk navnet "Undervisning ved institusjoner for bl.a stoffmisbrukere". Etter ønske om et mindre belastende navn fikk skolen navnet Kirkeveien videregående skole på slutten av åttitallet.
Tilbudet var den første tiden samlokalisert med de psykiatriske avdelingene og skolens ansatte deltok på avdelingsmøtene. Det gjorde at kontakt mellom lærere og behandlere ble tett.
I 1992 ble avdelingen den psykiatriske avdelingen omorganisert. Skolen sto i fare for å bli hjemløs, men både fagmiljøet på Ullevål og Oslo kommune så at skolen var et viktig element i behandling. Kirkeveien videregående skole ble dermed relokalisert og ble en selvstendig enhet. Det ble det gamle våningshuset på Lille Ullevål gård. Denne sveitservillaen har siden grunnleggelsen av Ullevål sykehus fungert både som direktørens residens, sykepleierbolig og kurslokaler for ansatte ved sykehuset.
Hvert år avvikler skolen mellom 175 og 225 individuelle eksamener og mellom 15 og 25 elever fullfører og går videre i utdanningssystemet.
Handikappede Barns Foreldreforening
Handikappede Barns Foreldreforening (HBF) er en landsforening tilknyttet Norges Handikapforbund.
Foreningen ble stiftet i 1988 og i 1993 hadde foreningen 1268 medlemmer. I 2017 hadde foreningen ca 1800 medlemmer.
Sidney Sheldon
Sidney Sheldon (født 11. februar 1917 i Chicago i Illinois, død 30. januar 2007) var en amerikansk forfatter.
Sheldon ble født som Sidney Schechtel i Illinois i USA og hans foreldre var av russisk-jødisk herkomst. Etter at han ble uteksaminert fra Denver East High School, studerte Sheldon ved Northwestern University. Under den store depresjonen i USA på 1930-tallet, arbeidet Sheldon på en rekke arbeidsplasser. Sheldon vervet seg til det amerikanske militæret under den andre verdenskrig som pilot. Tilbake til det sivile liv, flyttet Sheldon til New York, der han begynte å skrive musikaler for Broadway. Sheldon ble tildelt en stjerne på Hollywood Walk of Fame.
Sheldon var blant annet med på å skape serien The Patty Duke Show som gikk på TV fra 1963 til 1966 og Hart to Hart (1979–1984). Sheldon skrev flere bestselgende romaner som Master of the Game (1982), The Other Side of Midnight (1973) og Rage of Angels (1980). I 1969 skrev Sheldon sin første roman, The Naked Face, som skaffet ham en nominasjon til Edgar Allan Poe Award fra Mystery Writers of America i kategorien for beste første roman. Hans andre roman, The Other Side of Midnight, kom på førsteplass på The New York Times sin bestselgerliste. Sheldon ble den sjette mest solgte forfatter gjennom tidene.
Lønning direkte
Lønning direkte (tidligere kjent som Lønning og Staff) er et norsk debattprogram med Per Ståle Lønning som gikk på TV 2 fra 1994 til 1997. I første sesong av programserien hadde Lønning med seg Tor Erling Staff som «sidekick». Han hadde en slags aktor-rolle der han skulle konfrontere argumentene til mot-debattantene (som i Klart svar). En tredjeperson som var med var Hans Bauge, som hadde en fast gjesterolle som publikummer der han skulle fungere som «mannen i gata». Han hadde en spesiell fremtoning med utspill og kommentarer som oftest var preget av knyttede never og raseri. Debattprogrammet hadde en noe showpreget stil den første sesongen, men dreide fra 1995 inn i en noe mer rolig tone. En rekke kontroversielle temaer ble debattert.
Sidney Sheldon
Sheldon var i 30 år gift med Jorja Curtright, en skuespiller som senere begynte som interiørarkitekt. Hun døde av et hjerteinfarkt i 1985. Sheldon giftet seg deretter med Alexandra Kostoff, en tidligere skuespiller av bulgarsk opprinnelse, bryllupet fant sted i Las Vegas i 1989. Hans datter, Mary Sheldon var en romanforfatter. Sheldon slet med en bipolar lidelse i mange år, og han planla å begå selvmord, men han ble oppdaget av faren sin før han rakk å gjennomføre planene.
Sheldon ga ut selvbiografien sin i 2005, The Other Side of Me. Sheldon døde 30. januar 2007 på grunn av komplikasjoner som følge av lungebetennelse ved Eisenhower Medical Center i Rancho Mirage, California. Hans levninger ble kremert og asken ble begravd ved Westwood Village Memorial Park Cemetery i Westwood, Los Angeles. Sheldon ble tildelt en Academy Award for Writing Original Screenplay i 1947.
Lønning direkte
Om serien
Lønning direkte ble seermessig en suksess med seertall på rundt 700 000. Programmet ble også kontroversielt og flere politikere nektet å stille opp på programmet. Kritikken mot programmet gikk på at det ble for mye skrik og skrål, og for lite konstruktiv debatt. En av de politikerne som hyppigst deltok på programmet var Carl I. Hagen.
I det aller siste programmet av serien (29. mai 1997) returnerte Tor Erling Staff og Hans Bauge, hvorpå de inntok de gamle roller.
Lønning direkte ble i 1997 etterfulgt av debattprogrammet Sentrum.
Norsk Maritimt Kompetansesenter
Norsk Maritimt Kompetansesenter (NMK) er en høyteknologisk næringslivsklynge i Ålesund. Senteret ligger ved Høgskolen i Ålesund og er en del av Campus Ålesund. NMK inneholder flere internasjonale marine og maritime bedrifter og huser også Rolls-Royce sitt europeiske maritime opplæringssenter.
I bygget er det flere simulatorer som kan samkjøres i integrerte operasjoner.
Yakima County
Yakima County er et fylke i den amerikanske delstaten Washington. Det ligger i de sørlige delene av staten og det grenser mot Kittitas County i nord, Grant County i nordøst, Benton County i øst, Klickitat County i sør, Skamania County i sørvest, Lewis County i vest og mot Pierce County i nordvest.
Yakima Countys totale areal er 11 167 km² hvorav 40 km² er vann. I 2000 hadde fylket 222 581 innbyggere og administrasjonssenteret ligger i byen Yakima som også er fylkets største by. Fylket ble grunnlagt i 1865 og har fått sitt navn etter indianerstammen Yakama.
Western Museum of Flight
Museum of Flight (WMOF) er et luftfartsmuseum som ligger på Zamperini Field Municipal Airport i Torrance, California. WMOF drives av Southern California Historical Aviation Foundation. Det huser ikke bare historiske fly, mange av dem som ble bygget i Sør-California, men museet har også en omfattende samling av historiske fotografier og tegninger.
Museet har flere sjeldne fly i sin samling, blant andre Northrop/McDonnell Douglas YF-23 Advanced Tactical Fighter (ATF) 5. generasjon stealth fighter demonstrasjonsfly. På utstilling er også den første Northrop YF-17 Cobra, et lett jagerfly som var grunnlaget for Boeing (opprinnelig McDonnell-Douglas) F/A-18 Hornet, som for tiden brukes av United States Navy og Marine Corps. I tillegg, en Grumman F-14 Tomcat og Douglas A-4A, pluss en rekke andre kjente jet- og propell-drevne fly.
WMOF er et av tre muséer som huser de eneste gjenværende Jack Northrop flyvende vinge (Northrop N-1 M på Steven F. Udvar-Hazy Centre tilhørende National Air and Space Museum, og Northrop N-9M som finnes på Planes of Fame Museum i Chino, og Northrop JB-1 Bat glider på WMOF).
Pierce County
Pierce County er navnet på fem fylker i USA:
I Just Want to Dance with You
«I Just Want to Dance with You» er en sang, skrevet av John Prine og Roger Cook. Den ble innspilt av den amerikanske countrysangeren, George Strait. Den ble utgitt 13. april 1998 som den første singlen (MCA S7-72040) fra hans CD-album, One Step at a Time (MCA 40020). B-siden var «Neon Row».
Den var hans 34. nummer én-single på Billboard Hot Country Singles & Tracks-listen (now Hot Country Songs-listen) og hans 42. nummer én-single, da alle større bransjelister var medregnet.
Prine spilte inn sangen tolv år tidligere. Den ble utgitt på LP-platen, German Afternoons (Oh Boy OBR 003), i 1986.
Norsk versjon
Stig Hollup har skrevet en tekst på trøndersk. Den bærer tittelen «Æ vil dains med dæ».
Svak syre
En svak syre er en syre som løses ufullstendig og ikke avgir ikke alt sitt hydrogen i en løsning, dvs. den donerer ikke sine protoner. Disse syrene har høyere pKa sammenlignet med sterke syrer, der alle protoner avgis når de er oppløst i vann.
Svake syrer ioniseres bare i moderat grad i vann, dvs. at dersom syren var representert ved den generelle formelen HA, vil en betydelig mengde uoppløst HA fortsatt være til stede i en vannløsning. Svake syrer i vann dissosierer som:
Syrekonstanten Kaer relatert til likevektskonsentrasjonene av reaktanter og produkter ved:
Jo større verdi Ka har, desto mer er dannelse av H+ favorisert, og desto lavere vil pH av løsningen være. Ka av svake syrer varierer mellom 1,8 × 10-16 og 55,5. Syrer med Ka lavere enn 1,8 × 10-16 er svakere syrer enn vann.
Joseph Thomson
Joseph Thomson (født 14. februar 1858 i Penpont i Dumfriesshire i Skottland, død 2. august 1895 i London) var en skotsk oppdagelsesreisende som særlig reiste i de østlige deler av Afrika, og hadde en viktig rolle i det såkalte kappløpet om Afrika.
Bakgrunn
Joseph Thomsons far drev et steinbrudd, og han lærte opp sønnen i sitt yrke. Han utviklet en sterk interesse for geologi og botanikk, og disse interesser bestemte hans videre utdannelse. Thomson studerte ved Universitetet i Edinburgh under blant annet Thomas Henry Huxley og Archibald Geikie.
Oppdagelsesreisende
Han sluttet seg i 1878 som geolog til en ekspedisjon til østre Afrika under ledelse av Alexander Keith Johnston d.y. Den 28. juni 1879 døde Johnston i feber og da ble Thomson ekspedisjonens leder. Ekspedisjonen utforsket regionen omkring Malawisjøen og Tanganyikasjøen og fulgte dessuten den 350 km lange floden Lukuga. De vendte hjem med mange nyoppdagede dyre- og plantearter.
Joseph Thomson utmerket seg mest som oppdagelsesreisende, ikke fullt så meget som en nøyaktig vitenskapsmann. Han unngikk konfrontasjoner blant ekspedisjonenes bærere eller med de lokale folkeslag, og drepte ikke noen innfødte og mistet heller ikke noen av sine menn til voldsutgytelser. Hans motto skal ha vært «He who goes gently, goes safely; he who goes safely, goes far.»
I 1882 lette han i sultanens oppdrag ved elven Ruvuma (i dagens Tanzania) etter kull, uten resultat. I 1883 begynte Thomson på oppdrag fra det kongelige britiske geografiske selskap en ekspedisjon fra Afrikas østre kystlinje til Victoriasjøen. Kjøpmenn fra det britiske imperium var interesserte av en handelsvei uten stridslystne masaier eller konkurrerende tyskere. Thomsons ekspedisjon begynte bare noen måneder etter den rivaliserende tyske ekspedisjonen under Gustav Adolf Fischer. Forskningsreisen viste at veien var farbar og de gjorde mange nyttige biologiske, geologiske og etnografiske observasjoner. Thomson selv hadde en viss uflaks da hans forsøk på å bestige Kilimanjaro mislyktes før første dag var omme, og senere ble han stanget av en bøffel og rammet av malaria og dysenteri.
Thomson ble også senere utsatt for forskjellige sykdommer, og han døde i 1895 i London.
Thomsonfallene, thomsongasellen og en orm (limnotrochus thomsoni) ble oppkalt etter ham.
Knut Lindh
Knut Lindh (født 11. juni 1951) er en norsk forfatter, journalist og oversetter, utdannet ved Norsk journalisthøgskole og University of Minnesota. Han har bl.a. arbeidet i NTB, NRK, Vi Menn og TV 2. Han var den første redaktøren av den norske utgaven av National Geographic Magazine. Han har også vært forlagssjef i Scanbok forlag og sjefredaktør i Hjemmets bokforlag. Lindh har skrevet både skjønn- og faglitterære bøker. Han ble i 2010 tildelt Maurits Hansen-prisen - Nytt Blod for romanen Når den døde våkner.