cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Samenes forhistorie
Genetiske studier av samer
I et forskningsarbeid publisert i 2004 ble det funnet at opphavet til to dominante samiske mtDNA-haplogrupper, U5b1b og V (de som dominerer mitokondrie-DNA hos samer fra de nordligste delene av Sverige, Norge og Finland), mest sannsynlig har sitt opphav i Vest-Europa. En annen haplogruppe, H1, som er til stede hos samer, var praktisk talt ikke til stede hos Samojeder og Ob-ugriske folk. Funn viste at samene hadde stor genetisk ulikhet med andre europeiske grupper, noe som genetikerne foreslo kunne tyde på at samene er etterkommere etter en smal og distinkt undergruppe av europeere: «Vi konkluderer med at fylogeografien til mtDNA og Y-kromosomvarianter som tilsvarer henholdsvis mødres og fedres genbassenger hos samene, ikke gir noen bevis for at den samiske befolkningen stammer fra de nordligste uralspråklige folkene, altså sibirske, ugriske og samojediske, eller andre opprinnelige sibirske folk. […] Nesten all mtDNA- og Y-kromosomarv hos samene kan være tilstrekkelig forklart i de europeiske genbassengene til de to haploide genetiske systemene.»
Samenes forhistorie – fangstfolk i steinalderen
Arkeologer og historikere er opptatt av hvordan samisk og skandinavisk identitet har utviklet seg. En viktig kilde til kunnskap om samene, og menneskene de samhandlet med i tidlige tider, er arkeologi. I tillegg til genetiske og lingvistiske argumenter for «samiskhet» benytter arkeologien kriterier basert på økonomiske forhold, religiøse praksiser, materiell kultur og sosial organisering. Med økonomiske kriterier er en opptatt av forholdet mellom jegere og fangstfolk å den ene siden og jordbrukere på den andre. Religiøs praksis kan ytre seg i form av gravskikker, offerplasser og hellige steder. Gjenstander og klær forteller om den materielle kulturen, og sosial organisering kan ha sammenheng med bosetninger (siida), bosteder og felles territorium. Siden 1980-årene har det arkeologiske kildematerialet økt betraktelig, slik at forskningen må ta hensyn til et stadig mer komplekst materiale.
Etter den siste istiden kom de første mennesker til Den skandinaviske halvøy og den nordvestre delen av dagens Russland, rundt 10,000 år før Kristus. I Nord-Norge kan disse tidlige tider deles inn i pionertid, skifertid og bronsealder. Den eldste kjente bosetningen i Finnmark er Sarnes ved Varangerfjorden. Her kan en finne spor etter mennesker fra tidlig steinalder. I Norrland i Sverige deles de tidligste tidsperiodene inn i mesolitikum (7000–4200 før Kristus) neolitikum (4200–2000 før Kristus) og epineolitikum (2000–800 før Kristus).
En vet ikke noe om de første innvandrernes etnisitet eller språk, eller om noen av dagens mennesker i Skandinavia er ætlinger etter disse pionerene. De første gruppene kan også ha dødd ut, eller språket deres kan ha forsvunnet. En vet heller ikke noe om forholdet mellom de forskjellige folkestammene i Norden, men DNA-undersøkelser av skjell tyder på at Skandinavia ble befolket fra sør, mens en annen innvandringsbølge kom inn fra nordøst og vandret nedover kysten. De tidlige menneskene i Norden var utgangspunkt for det som senere skulle bli de forskjellige etniske gruppene, blant annet samer.
Hvem som «kom først» til Nordkalotten har vært et viktig tema når det gjelder spørsmål om sedvanerett og konflikter om land og kulturelle rettigheter. Imidlertid er det en kjensgjerning at alle mennesker som lever i regionen er etterkommere etter innvandrere etter at innlandsisen forsvant etter siste istid. Innvandringen har skjedd fra flere kanter og til ulik tid.
Steinalder
Nordkalotten var et av de aller siste områdene på jorden som ble bosatt av mennesker. De første menneskene her knyttes til den såkalte Fosna-Hensbacka-kulturen, en betegnelse for tidlig bosetninger i dagens Norge og Sverige. Disse hadde igjen sitt utspring i Ahrensburgkulturen, som var reinsdyrjegerkultur fra dagens Nord-Tyskland. Oppfatninger om de første menneskene i Skandinavia har vært at de hovedsakelig kom fra sør, men også innvandring fra øst har gjort seg gjeldende. Mennesker fra vestlige deler av dagens Russland hadde vandret gjennom Nord-Finland og nådde Varangerfjorden i Øst-Finnmark 8000 år før Kristus. Deres innflytelse fra jegerfolket fra øst påvirket først Finnmark, senere også hele Skandinavia. Blant annet har en gjort store utgravninger i Sujala i Finland som viser at disse steinaldermenneskene brukte metoder for produksjon av jaktvåpen og redskaper som er kjent fra Onegasjøen og øvre deler av Volga samt Oka i dagens Russland. En stor forskjell var at flint var det vanligste steintypen der jegerfolkene opprinnelig kom fra, mens området i Nord-Finland og Skandinavia som de kom til er uten flint, dermed måtte de bruke lokal sandstein. Den østlige måten å fremstille redskaper på fikk etterhvert stor utbredelse i Skandinavia og satte sitt preg på samfunnene i flere tusen år. På Slettnes på Sørøya i Finnmark har en funnet rester etter bosetning 9200–8000 år før Kristus, mens en ved Stora Sjöfallet og ved Killingholmen ved Fatjas har en funnet bosetning datert til rundt 6000 år før Kristus. På denne tiden var det mildt klima med varmere vintre enn i moderne tid, kjent som atlantikum. En regner med at menneskene da hadde tilgang til store mengder vilt som elg og rein, fisk i elvene og et landkap av frodige skoger med or, alm, bjørk og furu.
I Mellom-Europa ble det utviklet et jordbruk som passet inn i Sør-Skandinavia. Hvordan dette spredte seg til Norden er ukjent, men en vet sikkert at da jordbruket ble innført, ble livet annerledes. Med jordbruket tok utviklingen nye veier innenfor næring, bosetningsmønster, organisasjon av samfunnet, teknikk og ideologi. Samfunnet rommet også fangstfolk og jegere, enten de holdt til på samme steder som jordbrukerne eller hadde egne boplasser. Med ulike økonomier kunne det ha oppstått varebytte mellom gruppene. I nord fortsatte imidlertid jegersamfunnene å leve som før.
Skiferkultur i nord
Rundt år 4000 før Kristus inntraff et tidsskille i Nord-Norge ved at folk tok i bruk leirskifer som de formet til forseggjorte pil- og spydspisser, samt kniver og skinnskraper. Den samme utviklingen kan sees i Norrland i Sverige ut fra arkeologiske funn, og delvis i Nord-Finland. Tidligere hadde en bare brukt harde bergarter til dette, men på denne tiden spredte det seg en kultur over store deler av Norden der skifer ble benyttet både til hverdagsredskaper og til pyntegjenstander. Denne arktiske kulturen kalles for skiferkulturen, og en mener at denne også inkluderer en spesiell levemåte og verdensanskuelse. En del av utviklingen var introduksjon av nye motiver i bergkunsten, der motivene som før kun dreide seg om dyr. I skifertiden tok de som lagde bergkunsten også med mennesker, båter, fisk og havpattedyr.
Grensene for skiferkulturen var flytende, men kjerneområdene var fra Stad, rett sør for Sunnmøre, til Finnmark, østover gjennom Sverige, Finland og inn i russiske Karelen og områdene rundt Kvitsjøen. I Sør-Skandinavia var folkene opptatt av flint som materiale for redskaper og verktøy, i tillegg fikk jordbruk sin utbredelse. Blant «skiferfolkene» derimot, var det jakt og fangst som var livsgrunnlaget, selv om de sannsynligvis kjente til jordbruket. Skiferkulturen var sterk og bant folk sammen i et fellesskap over et stort område, der folk langs Norskekysten hadde kontakter mot øst. Skiferkulturens fremvekst førte til at menneskene gikk fra å være nomadiske til å bli mer eller mindre bofaste. Det utviklet seg store byttenettverk mellom samfunnene og historikerne har lurt på om det utviklet seg sosial lagdeling og grupper med høyere status enn andre. Bare de færreste hadde tilgang på skifer i sitt nærområde, derfor var et nettverk av vare- og gaveutveksling over store områder nødvendig.
Fra Kautokeino og flere andre steder i Finnmark kjenner en til meget omfattende fangstgravsystemer for reinsdyr. De eldste stammer fra årene 3000–1000 før Kristus. Arkeologer har spesielt forsøkt å få oversikt over alle fangstanlegg i Varanger, der samene senere har drevet fangst på rein i stort omfang. I Nord-Sverige har en funnet de fleste fangstgroper i skogsområder, men også noen i overgangen til fjellområder og i høyfjellet. Størst konsentrasjon finner en i Jämtland og sørlige deler av Lappland. Det var i 1992 påvist 25,000 til 30,000 fangstgroper i Sverige, men brukstiden har vært svært lang og en vet ikke hvor mange av disse som var i bruk i stenalderen.
Selv om «skiferfolkene» som drev med jakt og fangst møtte «flintfolkene» som drev med jordbruk, skjedde det ingen påvirkning som fikk folkene i nord til å gå over til jordbruk. Selv i Danmark, der forholdene for jordbruk var gode, tok det over 1000 år med kontakt med jordbrukere før jordbrukskulturen tok over. Tvertimot ser det ut som om skiferkulturen ble styrket i kulturmøter med jordbrukerne i sør. Årsaker kan være at jordbruket ville være en usikker næringsvei, mens fangst og jakt til havs og i skogene ga sikkert utkomme hele året. Ledersiktet blant «skiferfolkene» var dessuten interessert i status- og prestisjegjenstander som de fikk ved byttehandel med jordbrukskulturene i sør, noe som oppretthold og styrket deres posisjon. En annen påvirkning de fikk var kjennskap til en annen måten å organisere samfunnet på. Jordbrukssamfunnene var mer hierarkisk, med større skiller i makt og status enn det som var vanlig blant fangstfolk. Denne kunnskapen kan ha fremmet utvikling mot sterkere lederskap og mer formalisert gavebytte hos «skiferfolkene». Dermed ble over- og underordning mellom personer forsterket, mens skiferkulturen på sin side utviklet seg til å bli sterkere og varig.
«Skiferfolkene» og «flintfolkene» kan ha hatt forskjellige språk, og representerte to forskjellige etniske grupper. Historikerne kan ikke si noe sikkert om dette. Det var mange regionale grupper spredt ut over hele området, der blant annet kyst- og innlandsbefolkning var adskilte grupper. Grensen ved Stad mellom to kulturer ser ut til å både ha vært spesielt tydelig og langvarig. Innenfor språkforskningen er det en teori om samisk og norrøn språkutvikling kan forklares med de to ulike befolkningsgrupper i steinalderen. Opprinnelig ble det snakket et urgammelt språk i området, men senere, kanskje i yngre steinalder, skjer et språkskifte i de sørlige kyststrøkene. Folkene i sør ble påvirket av jordbrukere i sør, og tok over deres indoeuropeiske språk. Dette var opprinnelsen til urgermansk, som utviklet seg til urnordisk i eldre jernalder, senere til norrønt og til slutt dagens skandinaviske språk. Folk i nord og øst var mindre påvirket av denne utviklingen, og deres steinalderspråk ble påvirket av uralske språk, som til slutt ble til samiske språk.
Rundt år 2000 før Kristus skjedde en klimaendring som fikk folkene på Nordkalotten til å oppgi sine faste bosetninger, og gå over til et liv med sesongvise forflytninger. Denne måten å organisere livet på ble fasthold av samene de kommende rundt 4000 år. De hold seg til vinterbosetninger i innenlandske skogsområder og sommerbosetninger ved innsjøer og kyststrøk.
Bronsealder
Bronsealderen, fra år 1800 til 500 før Kristus, har navn etter metallet bronse som var det første metallet som ble tatt i bruk i Nord-Norge. Bronse ble brukt til våpen og smykker, mens stein ble brukt til redskaper. Selv om metall ikke var noe folk flest fikk tilgang til før i den senere jernalderen, ble de sørlige kystområdene i Nord-Norge og Nord-Trøndelag tilknyttet den sør-skandinaviske bronsealderkulturen. For innlandsbefolkningen ble båndene tettere og istedenfor å knytte bånd mot sør, hadde de viktige forbindelser innover mot Sverige. Langs kysten nordover utviklet det seg parallelt en sterk sjøfangstkultur.
Ole Tørrissen Vedul
Ole Tørrissen Vedul (født 9. februar 1800 i Åsen, død 10. februar 1868 ) var en norsk gårdbruker og lokalpolitiker.
Samenes forhistorie
Bronsealder
Subboreal tid, rundt 3800 til 650 år før Kristi fødsel, var en klimaperiode med tørt klima, som førte til forørkning av de russiske steppene. Dette ledet blant annet til ekspansjon av husdyrhold basert på gjeting, altså pastoralisme, og teknologi for slik næringstilpasning. Denne landbrukspraksisen sprede seg mot nordlige og vestlige boreale skoger. Disse samfunnene introduserte nye praksiser innenfor begravelser, religiøse og sosial organisering, samt innenfor metallfremstilling.
Ole Tørrissen Vedul
Han var født på Vedul østre i Åsen. Fra 1835 var han eier av gården Kleiva i Åsen, og bodde der en periode. Han overtok som eier og bruker av heimgården i 1840 og flyttet dit, men beholdt Kleiva som underbruk. Han var ugift, og satt som eier av begge gårdene til sin død i. På auksjon etter ham fikk kirkesanger Peder Olsen skjøte på Vedul østre.
Samenes forhistorie
Bronsealder
På slutten av bronsealderen, rundt 650 år før Kristus, startet subatlantisk tid med kaldere og våtere klima. De tidligere furuskogene hadde endret seg til blandingsskog av furu og gran rundt 1000 år før Kristus. Tregrensen gikk lavere og isbreene vokste. Reinens utbredelse ekspanderte lengre sør mot skogkledd terreng. En annen endring var at myr dekket større landområder. Det var rikelig med vilt som elg, bever, reinsdyr og sel, samt ferskvannsfisk som laks, abbor, sik, gjedde, lake og øret.
Utvikling av to kulturer
I Nord-Norge kan en finne en kulturell og geografisk todeling som går tilbake til tiden ved Kristi fødsel, eller enda tidligere. Forskjellene viser seg innenfor næringsveier, økonomi, kultur, religion, språk og muligens etnisitet, med andre ord en utvikling av forskjellig gruppeidentitet. I Nord-Norge opp til Hillesøy ved Malangen, fra førromersk jernalder og yngre bronsealder, finner en spor etter en bronsealderkultur tilknyttet jordbruk. Nord for dette området finner en fra samme tid spor etter jeger- og fangstkultur, med kontakt mot bronsealderområder ved innsjøen Ladoga i Russland. Det er funnet en dolk i Karlebotn fra 2000 før Kristus og en pil fra 1000 år før Kristus på Karlsøy. Disse gjenstandene er laget av kopper og importert fra øst. Hvilke etniske eller språklige kategorier disse to kulturgruppene tilhørte har en ikke mulighet for å si så langt tilbake. Senere har de etniske grensene flyttet seg lenger mot nord slik at rundt eldre jernalder, 500 år før Kristus til 550 etter Kristus, gikk ved Lyngstuva. Grensepunktet ved Lyngstuva, den nordligste delen av Lyngenhalvøya, stod seg helt til slutten av vikingtiden. Dette jeger og fangstfolket var i tillegg bosatt i indre strøk i Nord-Norge helt ned til Helgeland, dessuten i Nord-Sverige og øvrige deler av Nordkalotten.
Ole Tørrissen Vedul
Ole Tørrissen hadde flere offentlige verv i Åsen. Blant annet var han ordfører i åra 1844–1845.
Samenes forhistorie
Utvikling av to kulturer
At Lyngstuva har spilt en rolle som grensepunkt mellom de to kulturene, har å gjøre med at den danner åkerbruksgrensen, det vil si hvor langt nord en kan dyrke bygg. Grensen har ikke ligget fast, men endret seg noe sør- eller nordover opp gjennom tiden på grunn av klimaendringer.
Villrein har sin utbredelse i Norge, Sverige, Finland og Nord-Russland og i alle disse landene har det vært drevet omfattende jakt og fangst. Menneskene som har levd i arktiske og aubarktiske regioner har utnyttet disse dyrene som en av sine viktigste ressurser, noe som skjedde ved hjelp av omfattende systemer med fangstgroper.
I Nord-Sverige kjenner en til meget langvarige forbindelser østover mot dagens Russland. Her kunne en ta seg frem på ski om vinteren når myrer og innsjøer var tilfrosset. Ski har vært i bruk helt siden stenalderen og skiløpere kan sees på helleristninger. Mellom Volga og Kama kjenner en til en kultur som tidlig anvendte metaller, kjent som ananinokulturen. Spesielt kjenner en til at denne kulturen produserte en type hule økser av bronse, og flere slike har en funnet i Finland og Øvre-Norrland. Disse øksene ble utviklet til en egen type i nordlige deler av Norge, Sverige og Finland. En tror ikke at øksene hadde noen praktisk nytte, men at de tjente som symboler. En vet ikke noe om hva det kan ha dreid seg om, annet enn at økstypen ble akseptert og etterlignet av grupper av mennesker med helt forskjellig kultur. I Russland ble øksene lagt ned i gravene, noe som ikke skjedde i Skandinavia. Arkeologer har fundert mye på hvordan datidens mennesker kunne ha hatt så fjerne forbindelser; det er omkring 2000 km fra Norrland til regionen for ananinokulturen. Dessuten oppstår spørsmålet om hva de ga i bytte for øksene. En har lurt på om disse folkene møttes på vintermarkeder, siden fremkommeligheten om sommeren må ha vært umulig. Et annet forslag er at skandinaver og folk fra ananinokulturen møttes ved Kvitsjøen, da en har beviser for at i alle fall ananinokulturen hadde kontakter der.
For menneskene som levde på Nordkalotten oppstod endringer av samfunnsstruktur, bosetning og økonomiske forhold i tiden fra år 2000 før Kristus og frem til Kristi fødsel. Det ble utviklet systemer for utveksling av varer mellom fangstsamfunnene i nord og fjerne kulturer i sør og øst. Endringene fra år 1000 før Kristi fødsel betød enda sterkere kontakt og dypere endring av strukturene i samfunnet. I Norrland i Sverige og langs Norskekysten opp til Sør-Troms rettet menneskene oppmerksomheten mot Sør-Skandinavia. I tillegg til fangst begynte en også med landbruk og husdyr. Nødvendigvis var ikke jordbruket så viktig, men det kunne ha vært en markør for å vise kulturell likhet med Sør-Skandinavia. I Sør-Skandinavia oppstod i bronsealderen sterke høvdinger som benyttet seg av vold og krig, noe som ikke var tilfelle tidligere. Dette ble idealer som høvdingene i nord også tok til seg.
Samfunnene i indre og nordøstlige regioner av Fennoskandia fikk i den samme tiden sterkere bånd mot sentral- og øst-russiske samfunn som produserte metaller. Bosetningen i de nordlige kystområdene, spesielt i Finnmark og på Kolahalvøya, var i slutten av yngre steinalder sedentære, altså at menneskene var bofaste. Etter 1800 før Kristus skjer en overgang til flytting mellom sesongboplasser. Menneskene ble mer interessert i utnyttelse av ressursene i innlandet, og en tror at byttehandel med pelsverk mellom de metallproduserende folkene i øst er årsaken. Oppfatningen av dette skyldes blant annet funn av mange pilspisser og redskaper for bearbeiding av skinn ved boplasser i innlandet. Langs kysten av Bottenviken og i Nord-Norge ble derimot menneskene mer orientert mot jordbruk og har sin kulturelle orientering mot sør. Blant annet er det forhold i den fysiske kulturen som tyder på at ulike kulturelle identiteter utvikles fra år 1000 før Kristus.
Noen historikere hevder at utviklingen av de to kulturene eller identitetene, altså jordbrukskultur ved kysten og fangstkultur i innlandet, senere utviklet seg til norrøn og samisk identitet. Denne samfunnsutviklingen og konfliktene todelingen skapte, hevder de, var prominent til stede allerede i yngre steinalder.
Tidlig utvikling av varebytte
Bronse er en legering av kopper og tinn, og begge disse metallene er sjeldne i Europa. De to største kildene finnes i Uralfjellene og i Sentral-Europa. Enten måtte metallene bringes til Skandinavia som råvarer eller ferdigvarer. Høvdingene i Nord-Skandinavia, først og fremst på Helgelandskysten og ved Trondheimsfjorden, var med i et bytte- eller gavenettverk med kostbare statussymboler. Fra sør fikk en vakre gjenstander av bronse, og da mener historikerne at det er sannsynlig at tilbakebetalingen for makt, prestisje og statussymboler kom i form av pelsverk fra rein, elg og bjørn, altså varer som innlandsfolkene var spesialiserte jegere for å skaffe.
Innlandsfolkene stod på utsiden av disse byttenettverkene, men fikk indirekte nytte av det. Imidlertid fikk ikke innlandsfolkene noen prestisjeprodukter i betaling for sine pelsverk, men kanskje korn eller varer relatert til fangst ved kysten. Om arkeologene har rett i denne tolkningen, betyr det at dette varebytte startet opp mye tidligere enn i vikingtiden, da det finnes dokumentasjon for slik handel. Da betyr det at handel mellom sør og nord i Skandinavia var kommet i gang 2000 år tidligere. Helt opplagt er ikke denne sammenhengen, og slike nettverk kan oppstå for deretter å brytes. I overgangen mellom bronse- og jernalder gikk byttenettverkene mellom Sør- og Nord-Skandinavia i oppløsning, men oppstod på nytt et stykke ut i jernalderen.
Maktsentrene ble hold oppe av noen få, ambisiøse mennesker som utnyttet gavesystemet til sin fordel. Fremfor å fordele gaver på mange, sørget de for at mer av tilskuddet tilfalt dem selv enn det som var oppfattet som rettferdig. For å oppnå dette kunne de ha benyttet våpenmakt og trusler, i alle fall var kriger vanlig andre steder i Skandinavia. I steinalderen var stormennene selvrådige enkeltindivider med visse kontaktnett, mens i bronsealderen ser en for seg et ledersjikt bundet sammen i vennskapsallianser, slekt og ekteskap. Makten deres ble hold i hevd ved at vennskap og lojalitet ble pleid med gaver, fester og ekteskap.
De to keramikktypene
I løpet av bronsealderen utvikler det seg to keramikktradisjoner i Nord-Norge. Tidligere var det skifer som ble benyttet til redskaper, da var ikke keramikk i bruk, men i bronsealderen tas først den såkalte tekstilkeramikken i bruk. Denne finner arkeologene på kysten og i innlandet i Nord-Norge. Noe senere skjer det en todeling, der det oppstår en keramikktype som bare benyttes i innlandet og en annen keramikk som kun brukes og produseres ved kysten. Arkeologene har aldri funnet begge typene på samme boplass, noe som tolkes som tilknytning til to forskjellige kulturer.
Langs kysten fra Stad til Vesterålen ble risvikkeramikk benyttet, der flest funn er gjort på Helgelandskysten, men også i Nord-Sverige og hele Finland. Risvikkeramikken er produsert ved blanding av leire og asbestfibre som finnes naturlig i berggrunnen. Keramikken ble produsert lokalt og årsaken for å blande inn asbest var å unngå oppsprekking ved brenning. Risvikkeramikken er dessuten enkel å lage, grov og uten dekor. Risvikkeramikken er tilknyttet kystfolkene som drev med fiske, sjøfangst, og jordbruk, hadde handelsforbindelser sørover og fikk skinnvarer fra innlandsbefolkningen. Innlandskeramikken er kjent som kjelmøykeramikk, er formet av tynt og fint leirgods og har mye dekor, den er formet med rette vegger. Kjelmøykeramikken sammenfaller med finske og nordsvenske tradisjoner, i tillegg har den likheter med bronsegjenstander fra Ananjino-kulturen i Russland. Den har i tillegg tilknytning til byttenettverk mot øst. En tolkning av ornamentikken er at den både ønsker å signalisere tilknytning og forskjellighet i forhold til østlig kultur. En har kalt dette for en kulturdualisme
En del av kjelmøykeramikken er innblandet mye asbest og dermed lite praktisk til bruk for oppbevaring eller oppvarming av mat, og det er antatt at den har vært brukt i forbindelse med metallproduksjon. Det kan være så ekstremt mye som 90 % asbest i keramikken, slik at leiren tjener mer som bindemiddel. Asbesten isolerer meget godt, og dermed kunne karene ha blitt fylt lagvis med glødende trekull og jernholdig malm. Temperaturen har kunnet blitt så høy at metallet smeltet. Noe som underbygger hypotesen om metallproduksjon, er mange funn av jern, slagg og kjelmøykeramikken på samme sted flere steder i Fennoskandia. Det er også funnet kjelmøykeramikk med fastbrent jernslagg.
De to ulike keramikktradisjonene anser arkeologer som sterke indikasjoner på to folk som oppfattet seg som ulike og selv var klar over ulikhetene. Ulikhetene ble dypere og folkene gikk ulike veier i tradisjoner, kontaktområder og utnyttelse av forskjellige landskap, noe de gjensidig understreket og forsterket. Hypotesen er at grensen for de to keramikktypene markerer skille mellom samenes og de norrøne folkenes forfedre. Senere skulle samene utmerke seg som svært dyktige produsenter av keramikk. I Sverige har arkeologene konstatert at funn av leirgods med asbest opphører rundt 200 etter Kristus.
Fra kysten av Vesterbotten kjenner en til mer enn 550 gravhauger bygget som høye steinrøyser ved kysten. Praksisen med slike gravplasser tok slutt i siste del av bronsealderen. En teori for hvorfor dette skjedde, er at det kaldere klimaet som inntraff rundt år 650 før Kristus, fikk de norrøne folkene til å trekke sørover. Dermed tok samene over deres leveområder. Den samme endringen ser en i indre deler av Sverige og i Norge, der menneskene som levde der fokuserer mer på innlandet og fjellområdene, med blant annet økt reinsdyrjakt. Disse endringene starter rundt 900 år før Kristus og varer frem til Kristi fødsel. Disse hendelsene er også sammenfallende med fasen med kjelmøykeramikken.
Jernalder
Rundt Kristi fødsel avsluttes en periode med varmere klima, og en får en overgang til kaldere og mer hustrig vær. Tregrensen begynte å trekke seg nedover, noe som ga mindre skog og dårligere jaktutbytte. På den andre siden begynte menneskene å vandre over større områder, noe som ga dem utvidet kontakt med folkeslag i sør og øst.
Arkeologiske funn
De arkeologiske sporene etter samer fra eldre jernalder er ikke omfattende, men det er funnet en del boplasser i fjellområder. Jakt og fangst i fjellområdene ga godt næringsbidrag med god tilgang på reinsdyr, fisk og fugl. Allerede i bronsealderen hadde nordlige fangstfolk opprettet kontakt med kulturer i Russland, sannsynligvis på grunn av vareutveksling av pelsverk fra vest og metall fra øst.
De arkeologiske funnene fra rundt Kristi fødsel i Finnmark viser en stor grad av kontinuitet fra yngre steinalder. Det gjelder gravskikk, keramikk, fiske- og fangstredskaper. Kontinuiteten gjør at arkeologene antar at samisk kultur har sine røtter langt bakover i tid. Nye kulturtrekk som kommer til i perioden er blant annet beinornamentikk og formen på fiskekroker. De nye elementene viser påvirkning fra østlige og vestlige områder. Mest kjent er funnene fra Kjelmøya i Sør-Varanger.
Etablering av jordbruk og vareutveksling med samene
I årene 500 til 400 før Kristus øker betydningen av jordbruket i form av korndyrking og beite i nordre deler av Fennoskandia, noe som er påvist av vegetasjonshistoriske studier. En antar at rundt Kristi fødsel ble gårdsdrift etablert langs kysten av Nordland og Sør-Troms, i Sørvest-Finland og langs Norrlandskysten, muligens helt opp til Ångermanland. Denne gårdsdriften tror en er basert på en kombinasjon av jordbruk og fangst. Pollenanalyser har vist at spesielt bygg var viktig. Disse nordlige landbrukssamfunnene står i stor kontrast til fangstsamfunnene rundt, men har likhet med tilsvarende kulturer i Sør-Skandinavia.
Forskerne har tidligere ansett etablering av jordbruk og germansk kultur i nord som et resultat av innvandring. Dette var i form av krigerske grupper fra Sør-Skandinavia som la under seg og koloniserte nordområdene, og enten fortrengte eller underla seg den samiske befolkningen. En har også sett for seg at finsktalende bønder fra Estland slo seg ned i Sør-Finland og ble herskere der. Utover på slutten av 1900-tallet gikk forskningen i retning av at det ikke var snakk om innvandrende germanere, men at det var menneskene i Sør-Skandinavia som valgte en germansk identitet. Alliansebygging var viktig for disse små og sårbare samfunnene. For å sikre en rimelig maktbalanse mellom de små samfunnene var derfor gaveutvekslinger og giftermål essensielt. Likevekten mellom samfunnene var viktig, derfor ville menneskene ha de samme godene som var å finne i nabosamfunnene. Kulturelle trekk sprede seg derfor raskt, og de germanske samfunnene ble homogene.
For å kunne ta del i systemet med gaveutveksling og giftermål må en ha noe å gi i gjengjeld. De nordlige høvdingene i Skandinavia kunne gi eksotiske varer som hvalrosstenner, edle pelsverk og muligens jaktfalker til sine sørlige alliansepartnere. Slike produkter var ettertraktet blant eliten i Europa. De som kunne skaffe slike varer til høvdingen var de samiske fangstsamfunnene. Utveksling av varer mellom de to etniske gruppene ble dermed betydningsfull.
Noter
<references group="lower-alpha"/>
Primera División 1991–1992
Primera División 1991–92 var den 61. sesongen i spansk fotball siden ligaen ble innført. Sesongen ble innledet 31. august 1991 og avsluttet 7. juni 1992. Manolo fra Atlético Madrid ble toppscorer med 27 ligamål. Barcelona vant sin 12. ligatittel denne sesongen.
Ligatabell
K=kamper spilt, V= vunnet, U= uavgjort, T= tap, MF-MM= mål for-mål mot, P = Poeng
Verdenscupen i orientering 2007
Verdenscupen i orientering 2007 var den 13. utgaven av Verdenscupen i orientering. Den bestod av 10 arrangement som foregikk i Finland, Norge, Sverige, Ukraina og Sveits. WOC (VM) var inkludert i verdenscupen.
Ben Masters
Benjamin «Ben» Masters (født 6. mai 1947 i Corvallis i Oregon i USA, død 11. januar 2023 i Palm Springs i Florida) var en amerikansk skuespiller.
Biografi
Etter å ha studert ved University of Oregon flyttet han til New York hvor han begynte å opptre i teaterroller, som i The Boys in the Band. I denne perioden arbeidet han med Ingrid Bergman på Captain Brassbound's Conversion og med Meryl Streep på The Cherry Orchard.
Han filmdebuterte i 1975 i filmen Mandingo, og på TV to år senere i serien Muggsy. I de påfølgende årene konsentrerte han seg hovedsakelig om TV-produksjoner, som i rollen som Julian Crane i Passions, som gjorde ham kjent som såpeoperaskuespiller.
Ben Masters, som hadde lidd av demens i noen år, døde den 11. januar 2023 av komplikasjoner av covid-19.
Wang Wenjiao
Wang Wenjiao (født 22. november 1933 i Surakarta (Solo) i Nederlandsk Ostindia, død 25. desember 2022 i Beijing i Kina ) var en kinesisk badmintonspiller og -trener.
Bakgrunn
Wang Wenjiao kom fra det kinesiske folkegruppen på øya Java, og hans slekts jiaxiang (hjemstavn) i Kina er Nan’an i provinsen Fujian.
Han ble Indonesias stjernespiller i badminton tidlig på 1950-tallet. Ut på 1950-tallet besøkte han Kina som indonesisk badmintonspiller, og bestemte seg for å bosette seg i Kina og bidra til å bygge opp badmintonsporten i forfedrenes hjemland.
Karriere
Wang Wenjiao ble kinesisk verdensmester i 1957. Ved de kinesiske nasjonallekene i 1959 vant han både individuelt gull og gull i double. I 1962 begynte han som trener, og ble etter hvert trener for det kinesiske herrelandslaget, som under hans ledelse vant blant annet Thomas Cup, Asialekene, og enkeltdisiplinene i verdenscupen.
I 21 år svar han Kinas hovedtrener i disiplinen, og trente en rekke verdensmestere, som Han Jian, Yang Yang, Zhao Jianhua, Xiong Guobao, Li Yongbo, og Tian Bingyi, som i alt vant 56 verdenstitler. Kineserne vant Thomas Cup tre ganger, i 1986, 1988 og 1990, og fem andre verdensmesterskap. Wang var medlem av den 5. og den 6. kinesiske folks politisk rådgivende konferanse fra 1978 til 1988.
Han gikk i pensjon i 1993.
Wang døde den 25. desember 2022, i en alder av 89 år, av covid-19.
Repslagergangen (Oslo)
I dagens Oslo tilsvarer det omtrent deler av løpet til Biskop Gunnerus' gate.
Navnet skal ha vært i bruk fra 1840-årene. Gaten ble bortregulert på begynnelsen av 1960-tallet da området ble sanert og Oslos T-banesystem bygget.
VM i friidrett 2015 – 800 meter menn
Norge var ikke representert i øvelsen.
Program
Alle klokkeslett er lokal tid (UTC+8)
Forsøksheat
Kvalifikasjon: De tre beste utøverne i hvert (Q) og ellers de seks raskeste utøverne (q) kvalifiserte seg til neste runde
Semifinaler
Kvalifisering: De første 2 i hvert heat (Q) og ellers de 2 raskeste (q) gikk videre til finalen.
Finale
Finalen ble avholdt fra kl. 20.55.
Referanser
<references group="lower-alpha" />
ICD-10 kapittel XXI: Z00-Z99 – Faktorer som har betydning for helsetilstand og kontakt med helsetjenesten
Denne artikkel er 21. kapittel av ICD-10 klassifiseringen.
Flamma
Flamma er et musikkalbum med Manna, utgitt i 2009 på Smart Patrol Records.
Eleticinae
Eleticinae er en underfamilie av plasterbiller.
Levevis
Larvene utvikler seg som rovdyr på egg av bier, veps eller gresshopper, mens de voksne billene er planteetere. Oljebillene er godt beskyttet av sitt kjemiske forsvar og prøver ikke å gjemme seg vekk eller stikke av. Siden de også gjerne er tunge av egg, virker disse billene trege. Blir billene irritert, skiller de ut et sterkt luktende, oljeaktig sekret, blant annet mellom leddene i beina. Dette inneholder cantharidin og andre stoffer, og vil, om det kommer i kontakt med huden, forårsake blemmer eller åpne sår. Om det svelges, kan det være dødelig for et mindre dyr. Billene beskytter også eggene sine med giftstoffer. Oljebillene er gjerne fargerike, i gult, rødt og svart, eller metalliske. Disse fargene signaliserer at billene er giftige eller usmakelige (aposematisme). Noen arter av plasterbiller kan gjøre skade på jordbruksvekster, blant annet hirse.
Utbredelse
Gruppen forekommer i Sør-Amerika, Afrika og Sørøst-Asia.
Kjærlighetsstien (Oslo)
Kjærlighetsstien er en gangvei på Fredensborg i Oslo.
Den går fra Telthusbakken og ned til Maridalsveien ved østenden av Fredensborgveien. Gangveien avsluttes med en trapp ned mot Maridalsveien.
Navnet brukes også om en sti på Bekkelaget samt om en sti fra Midtstuen til Frognerseteren, og om stien fra Gamlebyen opp til Ekebergrestauranten.
Alpint under Vinter-OL 1998 – Slalåm menn
Slalåm for menn under Vinter-OL 1998 ble avholdt i Shiga Kōgen 21. februar 1998.
Tatjana Patitz
Tatjana Patitz (født 25. mars 1966 i Hamburg i Vest-Tyskland, død 11. januar 2023 i Santa Barbara i California i USA) var en tysk modell som etablerte seg på 1990-tallet som en av verdens fremste supermodeller. Hennes internasjonale gjennombrudd kom 1990 med opptredener i motemagasinet Vogue og i musikkvideoen til George Michaels hit Freedom! '90.
Alpint under Vinter-OL 1998 – Slalåm menn
Resultater
Resultater var som følger:
Tatjana Patitz
Biografi
Hun ble født i Hamburg av en tysk far og en estisk mor og vokste deretter opp som barn i Skanör i Sverige. Relativt kort tid etter fikk hun sitt store gjennombrudd som modell, bosatte hun seg i California i USA.
11. januar 2023 døde hun av brystkreft i Santa Barbara i California, 56 år gammel.
Kortbane-VM i svømming 2021 – 50 meter fri menn
50 meter fri for menn under Kortbane-VM i svømming 2021 fant sted 18. og 19. desember 2021 i Etihad Arena.
Semifinaler
Semifinalene startet 18. desember kl. 18:38.
Finale
Finalen ble avholdt 19. desember kl. 19:06.
Poul Schierbeck
Poul Julius Ouscher Schierbeck (født 8. juni 1888, død 9. februar 1949) var en dansk komponist og organist.
Schierbeck var elev av bl.a. Carl Nielsen og Thomas Laub.
Han har bl.a. komponert den nye melodien (fra 1926) til I Danmark er jeg født, samt musikken til Carl Th. Dreyers film Vredens Dag og Ordet.
Schierbeck har satt melodi til «I Danmark er jeg født» av H.C. Andersen. «I Danmark er jeg født» er tatt opp i Danmarks kulturkanon.
Gamlebyen Modelljernbanesenter
Gamlebyen Modelljernbanesenter er et modelljernbaneanlegg på 400 kvm. i Gamlebyen i Fredrikstad.
Anlegget er Nordens største modelljernbaneanlegg og er blitt en av de viktigste attraksjonene i Fredrikstad. Første trinn på 270 kvm. ble åpnet 4. september 2010 og trinn 2 på 130 kvm. ble åpnet 12. desember 2012. Trinn 3 er under bygging og trinn 4 er på idestadiet. Trinn 2 er plassert i et nyoppført tilbygg og trinn 3 blir bygd i den omgjorte leiligheten til pådriver for anlegget Arne Børresen. 4. juli 2015 ble en ny etappe i utbyggingen gjennomført med at Jernbanecafeen med inngang fra Raadhusgaten ble supplert med en kopi av en jernbanevogn fra 1928. Anlegget har vært tilgjengelig både fra Voldgaten og Raadhusgaten etter at trinn 2 var ferdig i desember 2012, men hovedinngangen er fortsatt fra Voldgaten, ved Vanntroa.
Eksterne lenker
Offisiell nettside
Primera División 1990–1991
Primera División 1990–1991 var den 60. sesongen i spansk fotball siden ligaen ble innført. Sesongen ble innledet 1. september 1990 og avsluttet 9. juni 1991. Emilio Butragueño fra Real Madrid ble toppscorer med 19 ligamål. Barcelona vant sin 11. ligatittel denne sesongen.
Ligatabell
K=kamper spilt, V= vunnet, U= uavgjort, T= tap, MF-MM= mål for-mål mot, P = Poeng
Boge 2 kraftverk
Boge 2 kraftverk er et vannkraftverk i Vaksdal kommune i Vestland.
Gunnar Sætersdal
Gunnar Sætersdal (født 20. april 1922 i Bergen, død 10. juli 1997 var direktør ved Havforskningsinstituttet i Bergen fra 1. januar 1972 til 1986, da han gikk av for å kunne bruke mer av sin tid i sitt arbeid for å utvikle fiskeriene i utviklingsland.
Boge 2 kraftverk
Det utnytter et fall på 263 meter fra Bogevatnet. Det ligger ved inntaksdammen til Boge 1 kraftverk og Vaksdal vannverk.
Gunnar Sætersdal
Utdanning
Under andre verdenskrig var han medlem av Kompani Linge, og etter krigen begynte han å studere marinbiologi ved Universitetet i Oslo. Allerede i 1948 ble han medlem av Havforskningsinstituttets vitenskapelige stab, selv om han først i 1952 var ferdig med sin hovedoppgave, Metoder til alders- og vekstundersøkelser på hyse. På femtitallet drev han et omfattende kartleggingsarbeid av fiskebestand i norske farvann med særlig vekt på torsk og sild, og han var på mange tokt med det første forskningsfartøyet FF «G.O. Sars» som ble bygget tidlig på 1950-tallet. I den forbindelse medvirket han til utvikling av ekkoloddet som hjelpemiddel i fiskeriene.
Boge 2 kraftverk
Installert effekt er 1,25 MW. Årsproduksjon er 5,5 GWh.
Gunnar Sætersdal
Internasjonalt engasjement
Utover på 1950-tallet ble han også engasjert i internasjonale sammenhenger, blant annet i International Council for the Exploration of the Sea, hvor han deltok i flere konferanser og fikk kontakter. I 1961 arbeidet han med fiskerispørsmål i Peru, og senere kom han til Chile som FAO-ekspert. Han ble i Sør-Amerika til 1967 som rådgiver for nylig etablerte forskningsinstitusjoner der, særlig på spørsmål om akustiske teknikker. Men i 1967 ble han forflyttet til Roma for å arbeide i FAOs fiskeriavdeling der.
Havforskningsdirektør
Gunnar Sætersdal etterfulgte Gunnar Rollefsen som direktør ved Havforskningsinstituttet i Bergen. Da han startet der, hadde situasjonen for norske fiskerier endret seg betraktelig i forhold til tiden på 1950-tallet. Som følge av tungt overfiske av effektive flåter fra en rekke land, var bestanden av torsk og sild sterkt redusert. Sætersdal forstod at det måtte streng regulering til både nasjonalt og internasjonalt om bestanden skulle overleve. Dette synspunktet hevdet han med tyngde i ICES, der han var Norges delegat i 1970-1973 og i 1977-1980. Fra 1973 til 1977 var han leder av både Consultative Committee og Liaison Committee og spilte derfor en ledende rolle i en kritisk tid da regler om regulering ble vedtatt. Sætersdal mente at kyststatene måtte ha et ord med i laget når internasjonale bestemmelser ble tatt, og fikk gjennomslag for sitt syn i 1977, samme år som han ble professor II ved Universitetet i Bergen. Denne stillingen beholdt han helt til 1992.
Johannes Magnussen
Johannes Magnussen startet i 2020 boybandet «Det skjønna du» sammen med realityseriedeltakeren Erik Sæter; de signerte kontrakt med Warner Music i 2021.
Gunnar Sætersdal
Havforskningsdirektør
I 1975 tok han initiativ til at Norad og FAO sammen bygget FF «Dr. Fridtjof Nansen». Formålet var å drive fiskeriforskning i farvannene utenfor Asia, Afrika og Sør-Amerika. Skipet ble erstattet med et nytt i 1990, og Gunnar Sætersdal ledet forskningsprogrammet for skipet helt til 1992. Hans arbeid med globale fiskeressurser og internasjonale avtaler basert på vitenskapelige tilrådinger innen fiskeriene ble høyt verdsatt og allment anerkjent. Før han døde, rakk han å gjøre ferdig en rapport for FAO om aktiviteten til FF «Dr. Fridtjof Nansen» over to tiår.
Boge 2 kraftverk
Boge Kraft AS eies av Aventron Norway AS.
Salma (album)
Salma er et musikkalbum med Manna, utgitt i 2006 på Smart Patrol Records. Dette er bandets debutalbum.
Friidrett under Sommer-OL 1912 – Tresteg menn
20 utøvers fra 7 nasjoner deltok.
Rekorder
Dette var de gjeldende verdens- og olympiske rekorder (i meter) før Sommer-OL 1912.
NM i vektløfting 2017
Norgesmesterskapet i vektløfting 2017 ble arrangert i Haugesund 18.–19. februar. Arrangør var Tysvær VK. Kongepokalene ble vunnet av Kim Eirik Tollefsen og Sarah Hovden Øvsthus.
COBIT
COBIT (Control Objectives for Information and Related Technologies) er et rammeverk for IT-ledelse og IT-styring (IT governance) utviklet av Information Systems Audit and Control Association (ICASA). Rammeverket er forretningsfokusert og definerer et sett av generiske prosesser for styring av IT. Hver prosess er definert sammen med prosessinnganger og -utganger, viktige prosessaktiviteter, prosessmål, resultatmål og en elementær modenhetsmodell.
Et viktig element i COBIT er bruken av revisjoner, og man kan bli sertifisert COBIT-revisor og jobbe med revisjoner av IT-styring.
Historie
COBIT ble først utgitt i 1996 for å hjelpe økonomiske revisorer å navigere i IT-relaterte miljøer. I 1998 kom en versjon 2 som var påtenkt å treffe bredere enn bare revisjon. I 2000 kom versjon 3 med ytterligere utvidelser.
I 2005 kom den australske standarden AS 8015, og i januar 2007 kom utkastet til den internasjonale standarden ISO/IEC 38500. Disse økte fokuset på IKT-styring, og førte til at COBIT ble utvidet med relaterte komponenter og rammer i versjon 4 og 4.1 i henholdsvis 2005 og 2007. Blant annet ble det lagt til IT-relaterte forretningsprosesser og ansvar i verdiskaping (Val IT) og risikostyring (Risk IT)."
I 2012 kom COBIT 5 som er basert på COBIT 4.1, Val IT 2.0 og Risk IT-rammeverket, og bygger på ISACA sin IT Assurance Framework (ITAF) og Business Model for Information Security (BMIS).
ISACA tilbyr sertifisering for både COBIT 2019 (COBIT Foundations, COBIT Design & Implementation, og Implementering av NIST sitt Cybersecurity Framework ved hjelp av COBIT 2019).
Rammeverk
Rammeverket inneholder følgende komponenter :
Forretnings- og IT-mål knyttes sammen og måles for å definere ansvar for forretning og IT.
COBIT identifiserer 5 prosesser:
COBIT-rammeverket knytter seg til COSO, ITIL, BiSL, ISO 27000, CMMI, TOGAF og PMBOK. Rammeverket har som mål å hjelpe bedrifter med å følge lovverk, være mer smidige og tjene mer penger.
Komponenter
Nedenfor er COBIT-komponenter:
Standarden oppfyller alle praksisens behov, samtidig som den opprettholder uavhengighet fra spesifikke produsenter, teknologier og plattformer. Ved utviklingen av standarden var det mulig å bruke det både for revisjon av selskapets IT-systemet og for å designe ET IT-system. I DET første tilfellet LAR COBIT deg bestemme graden av samsvar av systemet under studien til de beste eksemplene, og i det andre å designe et system som er nesten ideelt i sine egenskaper.
Liste over engelske landslagsspillere med flest kamper
(Oppdatert per 13. februar 2019 for alle med 25 offisielle landskamper eller flere) Dette er en liste over de spillerne som har flest landskamper for. Bare de med over 25 landskamper står nevnt.
''Spillere fra VM-vinner-laget i 1966 er markert med fet tekst.
* markerer spillere som fremdeles er aktive på klubbnivå.''
Alex Garff
Alex Garff (født 13. august 1904 i Frederiksberg, død 21. mars 1977 i Gentofte ) var en dansk forfatter, lektor og oversetter.
Garff har skrevet mange sanger og er særlig kjent for «Septembers himmel er så blå» med musikk av Otto Mortensen. Sangen ble tatt opp i Danmarks kulturkanon i 2006.
Paul Zuccarelli
Zuccarelli ble uteksaminert i maskinfag i Brescia og tok til bilkonkurranser kort tid etterpå. I 1910 flyttet han til Frankrike. Han ble drept mens han testet en bil for franske Grand Prix i Amiens i 1913
Cyrix 6x86MX
Cyrix 6x86MX, også kalt IBM 6x86MX, er en tidligere sjette generasjon 32-biter x86 mikroprosessor som ble utviklet av Cyrix Corporation og ble produsert av IBM og SGS-Thomson. Mikroprosessoren ble lansert den 30. mai 1997 som etterfølgeren til Cyrix 6x86 og Cyrix 6x86L.
Den 15. april 1998 kom etterfølgeren Cyrix MII, som også var en Intel Pentium II-klone.
Eugene Hütz
Eugene Hütz (født Yevheniy Aleksandrovich Nikolayev-Simonov 6. september 1972 i Bojarka i Kyiv oblast i Ukraina i daværende Sovjetunionen) er vokalist i det amerikanske sigøyner-punkbandet Gogol Bordello. Hütz er også DJ og skuespiller.
Ialyssos
Oversikt
Den moderne byen Ialysos eller Trianta ligger nær stedet for det antikke doriske polis av samme navn. Den kommunale enheten består av byen og det omliggende området. Mens offisielle kilder benytter navnet Trianta som navn på byen og Ialysos for hele kommunen, tenderes det til å benytte Ialysos for både kommunen og byen.
Fram til midten av 1980-tallet var Trianta/Ialysos en landsby med en befolkning på rundt 2500 mennesker, men i løpet av de påfølgende årene vokste befolkningen til offisielt rundt 10 107 ved folketellingen i 2001. Økningen hadde sin årsak i at landsbyen vokste fram til boligforstad for byen Rhodos. I tillegg utviklet Ialysos seg til å bli et feriemål for turister med flere hoteller og feriesteder langs kysten, særlig den nye bosetningen Ixia som ligger mellom Ialysos og Rhodes. Ved å ligge ved den vanligvis vindfylte nordvestkysten av øya er stedet også populært for vindsurfing. Den kommunale enheten har et landområde på 16 700 km², det minste på Rhodos.
Tidlig historie
En betydningsfull minoisk bosetning (ca. 1600-1370 f.Kr.) har blitt avdekket. Det er avdekket flere minoiske krukke- og steingraver, freskoer i bygninger gjort av naturstein, bronseobjekter og et lite antall importerte steingods, hovedsakelig fra østlige Kreta, som har blitt tolket som minoiske. Det er mulig at det er like mye en minoisk innflytelse som minoisk kultur, da det også synes å være en innflytelse fra Anatolia grunnet tolkningene av gravskikkene. Et anatolisk trekk er at gravene, pithoi, er plassert i horisontal posisjon med en steinplate som lokk.
Takket være Ialysos' geografiske posisjon var området et betydningsfullt stoppested i sjøvegen mot Kypros fra Kreta. Det er påvist innflytelse fra Kypros, ikke bare i gjenstander, men også i kypriotiske graver. Den kulturelle forbindelsen til Anatolia er vist i keramikken. Steingods fra Rhodos hadde sin egen regionale stil som kombinerte minoiske og anatoliske trekk og som ble produsert ved et eller flere verksteder og eksportert til andre øyer i Egeerhavet, som Kos. Det er også påvist at en meget stor andel av meget fint keramikk ble importert fra Argolis på Peloponnes.