cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Bufjord-vraket
Det store, klinkbyggede, skipet er nesten forsvunnet. Bare bunnseksjonen og svært nedbrutte vrakrester er tilbake. Det har ikke blitt utgravet. Alle bevarte deler på sjøbunnen er dekket av et tynt sedimentlag som er konsentrert i en lengde av 10-12 meter.
Jeff Dunn
Jeffrey «Mantas» Dunn er en engelsk gitarist. I 1979 stiftet han heavy metal-bandet Venom med Tony «Abaddon» Bray. Mantas var medlem av Venom fram til 1985, før han forlot bandet etter å ha fått mononukleose. Han returnerte til Venom i 1988 og fortsatte som gitarist helt fram til 2004. Han forlot bandet på grunn av musikalske forskjeller.
I 1992 spilte han gitar for Warfare, et britisk heavy metal-band.
Mantas har også spilt med Scooter på Who's Got The Last Laugh Now?-turneen deres.
Güce
Güce er en by med 7 918 innbyggere (2017) i den tyrkiske provinsen Giresun. Den ligger nordvest for Doğankent, sør for Tirebolu, sørøst for Espiye og øst for Yağlıdere.
Final Fantasy (videospill)
Final Fantasy (ファイナルファンタジー) er et konsollrollespill utviklet og utgitt av Square (nå Square Enix) i 1987 og det første spillet i Final Fantasy-serien. Spillet ble opprinnelig utgitt for Nintendo Entertainment System (NES) og senere også for andre spillkonsoller, da med flere forandringer og forbedringer. Spillet har også blitt solgt sammen med oppfølgeren Final Fantasy II i samlinger som Final Fantasy I-II, Final Fantasy Origins og Final Fantasy I & II: Dawn of Souls.
Historien i spillet begynner med at fire krigere, kalt lyskrigerne (Light Warriors), dukker opp, hver med en kule som representerer elementene ild, luft, jord og vann i spillets verden. Disse kulene har blitt gjort svarte av fire demoner (Fiends of Chaos). Sammen må lyskrigerne beseire demonene og gjøre kulene lyse igjen slik at verden blir reddet.
Final Fantasy var et av de mest innflytelsesrike og suksessfulle rollespillene på NES og det spilte en viktig rolle i å gjøre sjangeren populær etter Dragon Quest.
Spillmekanismer
Spillet er bygget opp på samme måte som mange andre rollespill for spillkonsoller. Man kontrollerer fire lyskrigere som må utforske byer og grotter i en fiktiv verden. Målet er å beseire fire demoner som finnes på forskjellige steder i verdenen. På veien kan man kjøpe gjenstander, få tak i informasjon og hvile i byene. Man reiser på et verdenskart og der vil man ha tilfeldige møter med monstre som man enten kan slåss mot eller løpe fra. Når man vinner kamper får man erfaringspoeng, som vil gjøre lyskrigerne sterkere, og gull (kalt gil i senere versjoner), som man kan bruke til å kjøpe gjenstander.
Man begynner spillet med å lage de fire lyskrigerne. Disse figurene er passive deltakere i historien som utspiller seg og navnene og evnene deres er aktuelle bare i kampene. Dette er et typisk trekk for rollespill fra den perioden da spillet ble utgitt. Hver figur har et navn på fire tegn (flere i senere versjoner), visse numeriske attributter og en klasse. Attributtene brukes til å beskrive forskjellig egenskaper figuren har. Den mest grunnleggende attributten er nivået, som går fra en til femti (99 i senere versjoner). Dette nivået er bestemt av mengden erfaringspoeng figuren har tjent og de med et høyere nivå er sterkere enn de med et lavere nivå. Når figuren går opp ett nivå vil også figurens andre attributter gå opp. Blant de andre attributtene finner man HP (Hit Points), som viser hvor mye helse figuren har igjen. Når den når null dør personen. En annen attributt er styrke, som avgjør hvor mye skade denne figuren kan forårsake i kamper.
Fighter kan bruke tunge våpen og kan oppgraderes til knight, som også kan bruke svak hvit magi. Black belt er flink til å slåss uten våpen og rustning og kan oppgraderes til master. Thief kan stjele fra monstrene og kan oppgraderes til ninja, som også kan bruke svak svart magi. Red mage er en blandingsklasse som er god til å slåss og kan bruke både hvit og svart magi. Denne klassen kan oppgraderes til red wizard, som kan bruke bedre våpen og magi. White mage bruker hvit magi, kan oppgraderes til white wizard, og black mage bruker svart magi og kan oppgraderes til black wizard. Magikerklassene er også forholdsvis svakere når det gjelder fysisk forsvar i forhold til de andre klassene. Denne svakheten oppveies dog med kraftig magi.
Magi i spillet inndeles i hvit og sort hvor hvit magi består av forsvar og helbredning og svart magi brukes til angrep.
Kamper
I den originale NES-versjonen var det ikke mulig å velge å angripe en annen fiende etter at runden hadde startet. Hvis en annen lyskriger da hadde drept denne fienden, gjorde lyskrigeren ingenting og angrepet var bortkastet. Dette ble forandret i senere versjoner.
Kampene fortsetter til en side rømmer eller blir beseiret. Hvis lyskrigerne vinner får de erfaringspoeng og gull, hvis de rømmer ender de opp på verdenskartet igjen og hvis de dør er spillet slutt.
Tilpasning
Final Fantasy har mange våpen og rustninger som man kan kjøpe for å gjøre lyskrigerne sterkere. Hver lyskriger kan bære åtte ting; fire våpen og fire rustningsdeler. Hver klasse har også begrensninger på hvilke våpen og rustninger som kan brukes. I tillegg er også noen våpen og rustningsdeler magiske. Hvis de brukes i kamper kan de kaste trolldommer. Andre magiske gjenstander tilbyr beskyttelse mot for eksempel visse typer magi.
Det er seks forskjellige typer våpen: Sverd, kniver, økser, hammere, staver og nunchakuer. Våpentypen bestemmer hovedsakelig hvilken grafikk som brukes i kampene og også hvilken klasse som kan bruke våpenet. For eksempel kan svart belte bruke nunchakuer, men ikke økser. Hvert våpen har to attributter: Skade og treffsjansebonus. Selv om hver lyskriger kan bære fire våpen kan bare et brukes om gangen.
Det er fire typer rustningsdeler: Rustning (kyrasser, rober, armbånd), hjelmer, hansker og skjold. Til forskjell fra våpnene er rustningstypen viktig. En lyskriger kan bruke fire deler om gangen, men bare en av hver type. Hver del har to attributter; skadeoppsuging og unnvikehandikap.
Vaktregiment «Hugo Eberlein»
Oppdrag
I motsetning til Vaktregiment «Friedrich Engels», hadde ikke regimentet ærestjeneste. Dets hovedoppgave var å bevokte anleggene og bygningen som lå under Ministerium für Nationale Verteidigung (Forsvarsministeriet) i Strausberg. Ministeriet var den viktigste sentralen i ledelsen av DDRs væpnede styrker. Til 1962 ble også enkelte objekter i Berlin bevoktet. Til enheten «Hugo Eberlein» hørte også tre såkalte æreskompanier. Disse ble i 1962 skilt ut og ble omdannet til Vaktregiment «Friedrich Engels».
Final Fantasy (videospill)
Tilpasning
I butikkene kan lyskrigerne også kjøpe gjenstander som kan brukes til å hele dem mens de reiser. Opp til 99 av hver gjenstand kan bæres om gangen. En type gjenstand er drikker, som kan hele lyskrigerne eller fjerne lidelser som gift. Telt, hytter og hus både helbreder lyskrigerne og gir spilleren mulighet til å lagre spillet. Disse kan bare brukes på verdenskartet. Hus kan også gjenopprette lyskrigernes magi. Det finnes også spesielle gjenstander man får når man gjør eller har fullført et oppdrag.
Vaktregiment «Hugo Eberlein»
Andre vaktregimenter i DDR
Regimentet var ett av tre vaktregimenter i DDR. Av de to andre var det ene en enhet i den regulære hæren Nationale Volksarmee. Det andre lå under Stasi.
Final Fantasy (videospill)
Tilpasning
Hvit og svart magi er delt inn i åtte nivå; hvert nivå har fire svarte eller hvite trolldommer. En lyskriger kan lære opp til tre trolldommer på hvert nivå ved å kjøpe dem i en butikk. Hvite og svarte magikere kan lære alle trolldommene på hvert nivå mens andre klasser har begrensninger på hvilke de kan lære.
Handling
Final Fantasy foregår i en fiktiv verden med tre store kontinenter. Naturkreftene i denne verdenen er bestemt av tilstanden til fire kuler (krystaller i senere versjoner), som hver styrer et element.
400 år før spillet begynner fantes det et folk kalt lefeinish, som brukte luftkrystallens kraft til å lage en gigantisk romstasjon (kalt det flytende slottet i spillet) og luftskip. Landet deres forfalt da luftkrystallen ble mørk. 200 år senere sank en helligdom under en voldsom storm. Den var senteret til å en sjøbasert sivilisasjon og vannkrystallen ble mørk. Jordkrystallen og ildkrystallen fulgte og jorden ble hjemsøkt av branner og landbruksbyen Melmond ble ødelagt da slettene og vegetasjonen råtnet bort. En tid senere profeterte vismannen Lukahn at fire lyskrigere ville komme og redde verden fra mørket.
Spillet begynner da de fire lyskrigerne dukker opp med hver sin mørknede kule. De ender opp i det mektige kongeriket Coneria hvor prinsessen Sara akkurat ble kidnappet av ridderen Garland. De drar til Garlands tempel, beseirer Garland og redder prinsessen. Den takknemlige kongen i Coneria bygger en bro som lyskrigerne bruker til å dra østover til byen Pravoka. Der befrir de byen fra en gjeng pirater og overtar piratenes skip. Selv om de nå kan seile på sjøen er de fremdeles stengt inne i Aldisjøen i sentrum av det sørlige kontinentet. På sørsiden er alvenes kongerike hvor Astos har kastet en søvnforbannelse over prinsen. På vestsiden finnes en ruin av en borg hvor en konge forteller dem at Astos stjal kronen hans og gjemte den i Marshgrotta i sør. Lyskrigerne finner kronen og bringer den tilbake til kongen, som viser seg å være Astos. Han har også stjålet heksa Matoyas krystall. De dreper Astos og tar med seg krystallen til Matoya. Hun bruker en urt til å vekke alveprinsen, som gir lyskrigerne en nøkkel som kan åpne alle dører. I slottet i Coneria åpner nøkkelen et lagerrom hvor de finner TNT. Nerrick, en av dvergene i dvergebyen i Deurgarfjellet, bruker den til å sprenge vekk en landtunge slik at lyskrigerne kan dra med skipet sitt ut av Aldisjøen.
De besøker først den forfalne byen Melmond og deretter drar de til Jordgrotten for å drepe demonen Lich, som er ansvarlig for jordens forfall. De får så tak i en kano som de bruker for å dra til vulkanen Gurgu for å drepe demonen Marilith (Kary i den nordamerikanske versjonen). I Isgrotten får de tak i en flyter som de bruker for å få tak i et luftskip. De besøker dragekongen Bahamut og beviser sitt mot ved å hente tilbake en rottehale fra en festning. Som belønning oppgraderer Bahamut lyskrigernes klasser. Med luftskipet drar lyskrigerne til den sunkne helligdommen hvor de beseirer demonen Kraken. De finner også en helle med inskripsjoner i lefeinishisk. Linguisten dr. Unne bruker hellen til å lære seg språket og han lærer det deretter bort til lyskrigerne. De drar så til en liten fjerntliggende by som er den siste lefeinishistke utposten. Der får de tilgang til det svevende slottet som Tiamat, den siste demonen, har okkupert. De beseirer ham og finner så ut at oppdraget deres ikke er over. Demonene lagde en erkedemon, Chaos, ved å bruke kroppen til Garland og de sendte ham 2000 år tilbake i tid. De forfølger Chaos tilbake til fortiden hvor de finner ut at det var han som sendte demonene til fremtiden og slik skapte et paradoks. Lyskrigerne dreper Chaos, noe som fjerner paradokset og redder verdenen.
Utvikling
Final Fantasy ble utviklet da Square var nær ved å gå konkurs i 1987. Regissør Hironobu Sakaguchi sa derfor at hans siste spill for Square før han trakk seg tilbake fra spillindustrien skulle være et «fantasy»-spill, derav navnet. Final Fantasy ble en stor suksess i Japan. Det reddet Square fra konkurs og spillene ble den nest populære rollespillserien i landet etter Enix' Dragon Quest. Personene og logoen er designet av Yoshitaka Amano og scenarioet er skrevet av Akitoshi Kawazu og Kenji Terada. Den iransk-amerikanske programmereren Nashir Gebelli, som bodde i Japan på denne tiden, programmerte spillet. Blant utviklerne var også Hiromichi Tanaka, Akitoshi Kawazu, Koichi Ishii og Kazuko Shibuya. Spillet ble utviklet av Squares «A-Team». Etter den suksessrike nordamerikanske utgivelsen av Dragon Quest (med tittelen Dragon Warrior), oversatte Nintendo of America Final Fantasy til engelsk og ga det ut i Nord-Amerika i 1990. Den nordamerikanske utgaven ble en beskjeden suksess, delvis på grun av Nintendos aggressive markedsføringstaktikker. Spillet ble ikke utgitt i PAL-områdene før Final Fantasy Origins kom ut til PlayStation i 2003.
Final Fantasy ble senere forbedret, forandret og utgitt på flere plattformer. Selv om alle versjonene har den samme historien og kampmekanikken, har det blitt gjort flere forandringer på andre deler, slik som grafikk, lyd og menyene.
Nordamerikansk versjon
Den nordamerikanske versjonen av Final Fantasy er stort sett lik den originale japanske versjonen, men på grunn av tekniske begrensninger og sensurering gjort av Nintendo, er det flere små forandringer i spillet. Navnene på trolldommene i spillet kan bare være fire tegn lange slik at oversettelsen til engelsk måtte forkortes. Blant forkortningene finner man «flare» som er forkortet til «NUKE», «thunder» som er forkortet til «LIT» og «degeon» som er forkortet til «ZAP!». Nintendo of America forbød elementer fra kristendom, jødedom og referanser til døden. Noe av innholdet måtte derfor forandres slik at «HOLY» ble til «FADE» og kirker til klinikker hvor korsene ble byttet ut med hjerter.
MSX 2
MSX 2 var teknisk sett nokså lik NES og derfor er MSX 2-versjonen av Final Fantasy den som er mest lik den originale NES-versjonen. NES var dog designet for å bare være en spillkonsoll, mens MSX 2 også var ment å være en datamaskin. Dette betydde at spillet ble litt forandret slik at det kunne utnytte egenskapene som MSX 2 hadde og NES ikke hadde.
På grunn av at denne versjonen ble gitt ut på diskett hadde den nesten tre ganger så mye plass til spilldataene (720 kB vs. 256 kB), men den slet med lange lastetider. Det var også gjort relativt små oppgraderinger av grafikken. MSX 2-versjonen har en tilsynelatende forbedret fargepalett og verdenskartet ser ut til å ha blitt flyttet på, noe som betyr at plasseringen av stedene hvor visse typer monstre dukker opp er litt forskjellig i forhold til NES-versjonen.
Lagrede spill kunne ikke lagres på spillets diskett så det var nødvendig med en ekstra diskett. Av en eller annen grunn var det ikke mulig å lagre flere enn ett spill på hver diskett, men man kunne ha flere lagrede spill på flere disketter om gangen. MSX 2 hadde flere lydkanaler enn NES og derfor ble musikken og lydeffektene forandret og forbedret. Noe av musikken i grottene er også byttet om. I NES-versjonen steg styrken til svart belte når personen gikk opp et nivå. Dette førte til at svart belte til slutt kunne gjøre mer skade uten våpen enn med våpen. I MSX 2-versjonen er dette forandret slik at svart belte ikke kan slåss effektivt uten våpen. Noen av prisene i butikkene er også forandret.
WonderSwan Color
Mange flere forandringer ble innført med WonderSwan Color-versjonen (WSC) av spillet. 8-bitsgrafikken ble fullstendig tegnet på nytt med grafikk på linje med spill fra 16-bitsperioden, slik som Final Fantasy V og Final Fantasy VI. Fargepaletten er mer omfattende og kampscenene har komplette bakgrunner.
Grafikken av personene er todimensjonale figurer, som ble designet på nytt slik at de ser ut som personene i Final Fantasy-spillene for SNES. Interiør ble også lagt til butikkene lik de senere spillene i serien med en disk hvor man kan kjøpe og selge. I likhet med de senere spillene ble kampscenene også forandret slik at all teksten nå er under bildet. En annen oppgradering er tilføyelsen av flere korte scener som utvider historien litt. I en slik scene får man se hæren i Coneria, som bygger broa.
I den originale versjonen hadde hver magiker trolldommer delt inn i nivå. Fra hvert nivå kan en magiker lære tre trolldommer av totalt fire. Etter å ha lært en trolldom var det ikke noen mulighet for å «avlære» den. I WSC-versjonen ble det lagt til en mulighet for å slette trolldommer. Den originale versjonen hadde også bare plass til et lagret spill på kassetten. WSC-versjonen utvidet dette til åtte lagrede spill. Det er også lagt til en «quick save»-funksjon som lar spilleren lagre når som helst unntatt i kamper. Denne funksjonen går ut av spillet og til tittelskjermen og når man laster inn spillet igjen blir det lagrede spillet slettet.
I tillegg til å lage en remiks av lydsporet, komponerte også Nobuo Uematsu flere nye spor, inkludert en melodi som spiller når man slåss mot en boss. Fordi at flere av forandringene gjorde spillet enklere, ble monstrene gitt flere helsepoeng (noen ganger fordoblet) slik at de ble vanskeligere å slå.
PlayStation
PlayStation-versjonen ble gitt ut både individuelt og sammen med oppfølgeren Final Fantasy II i en samling kalt Final Fantasy I+II Premium Collection i Japan. I resten av verden ble den bare gitt ut sammen med Final Fantasy II i samlingen Final Fantasy Origins. Denne versjonen er basert på WonderSwan Color-versjonen og den ble utviklet av TOSE. Det er dog noen forskjeller på denne versjonen sammenlignet med WSC-versjonen. Den høyere skjermoppløsningen på PlayStation har blitt utnyttet slik at grafikken er mer detaljert. Tsuyoshi Sekito remikset lydsporet til samme kvalitet som Final Fantasy IX og han komponerte også noen nye spor, slik som den i åpningsfilmen.
I den japanske versjonen ble teksten forandret til å inkludere kanji. Den engelske oversettelsen har også blitt omskrevet og er nærmere den japanske originalen enn NES-versjonen var. Personnavn og navn på trolldommer har også blitt forlenget fra fire til seks tegn. Lagrede spill okkuperer en blokk på minnekortet, noe som betyr at hvert minnekort kan holde 15 spill. «Quick save»-funksjonen fra WSX-versjonen er på den andre siden fjernet, men en funksjon for å lagre midlertidig direkte i PlayStationens minne ble lagt med. Dette lagrede spillet forblir i minnet frem til konsollen er slått av. Blant de nye egenskapene finner man også en bonusseksjon med oversikt over monstrene, illustrasjoner og oversikt over alle objektene man kan plukke opp. Denne blir låst opp delvis etter hvert som spilleren går gjennom spillet. Denne versjonen av spillet introduserer en «easy mode», som man kan velge å spille når man starter spillet. I denne modusen har ting lavere pris, man får lettere erfaringspoeng og lyskrigernes attributter øker raskere. En introduksjonsfilm og en avslutningsfilm er også inkludert.
Game Boy Advance
Game Boy Advance-versjonen ble gitt ut sammen med Final Fantasy II i samlingen Final Fantasy I & II: Dawn of Souls.
Vanskelighetsgraden i GBA-versjonen likner mest på «easy mode» i PlayStation-versjonen. Til forskjell fra den versjonen finnes det ikke en mulighet til å gå tilbake til den opprinnelige vanskelighetsgraden. På samme måte ble også muligheten til å slå på virkningsløse angrep, noe som ble innført i WSC-versjonen, fjernet. Grafikken er nesten identisk med WSC-versjonen, selv om GBA-en har en litt høyere skjermoppløsning. Noen sekvenser, slik som når man flyr rundt med luftskipet, ser bedre ut i GBA-versjonen. Når man starter et nytt spill kan man la spillet velge navn på lyskrigerne.
Det gamle systemet med nivåbaserte trolldommer er fjernet til fordel for et poengbasert system likt det i nyere Final Fantasy-spill. Selv om trolldommene er klassifisert innen nivå av andre grunner (hver figur kan fremdeles bare bruke tre trolldommer fra hvert nivå), har de også en poengverdi. Når trolldommen brukes blir denne verdien trukket fra det totale antall magipoeng. Hvis personen som kaster trolldommen ikke har nok poeng, kan den ikke brukes. Mange nye objekter har også blitt introdusert. Helbredende objekter er enklere å få tak i og billigere. Man starter også spillet med 500 gil istedenfor 400 gil som i de tidligere versjonene.
Illustrasjonene og objektoversikten fra PlayStation-versjonen er fjernet, men oversikten over monstrene er igjen. Noen av klassene har blitt forandret. Tyv og munk er gjort sterkere, og rød magiker svakere. Økning av attributtene er forandret og intelligens påvirker styrken på våpenbaserte trolldommer. Spillet kan lagres når som helst bortsett fra i kamper. Man kan lagre bare tre spill om gangen og det er ikke mulig å slette et lagret spill. Fordi forandringene i denne versjonen gjør spillet enklere, har mange av monstrenes helse blitt økt. Fire nye, frivillige grotter er også blitt introdusert og hver av de samsvarer med en av de fire demonene. Disse grottene blir tilgjengelig når demonen grotten samsvarer med er død. De inneholder ekstra vanskelige monstre og objekter man ikke kan få tak i andre steder i spillet. I slutten av hver grotte kan man slåss mot en boss fra andre spill i serien til og med Final Fantasy VI.
PlayStation Portable
I anledning 20-årsjubileet for Final Fantasy i 2007, lagde Square Enix enda en versjon av Final Fantasy I and II for PSP med ny grafikk, filmene fra Final Fantasy Origins og de ekstra grottene fra Final Fantasy: Dawn of Souls. Til forskjell fra de fleste andre gjenutgivelsene ble spillene utgitt separat for PSP.
Mobiltelefoner
En versjon for NTT DoCoMo FOMA 900i-serien ble utgitt 1. mars 2004 med tittelen Final Fantasy i. Deretter ga de ut spillet for den CDMA 1X WIN-kompatible WS21x-serien 19. august samme år med tittelen Final Fantasy EZ. 3. juli 2006 ga de ut enda en versjon til SoftBank Yahoo! Keitai-mobiltelefoner. Grafisk sett er disse versjonene bedre enn den originale NES-versjonen, men dårligere enn de andre gjenutgivelsene.
Musikk
Musikken ble komponert av Nobuo Uematsu og gitt ut på CD-en All Sounds of Final Fantasy I•II sammen med musikken fra Final Fantasy II.
Noen av sporene er brukt i flere av spillene i Final Fantasy-serien: Prelude, arpeggioen som spilles på tittelskjermen; Opening Theme, som spilles når lyskrigerne krysser broa i begynnelsen av spillet (senere omtalt som Final Fantasy theme) og Victory Fanfare, som spilles etter hver kamp som blir vunnet. Begynnelsen av kampmusikken brukes også i flere av spillene.
Mottakelse og innflytelse
Final Fantasy var, sammen med Dragon Quest, et av de mest innflytelsesrike blant de tidligere rollespillene på konsoll og de spilte en stor rolle i å legitimere sjangeren og gjøre den populær. Final Fantasy har, ifølge en kritiker, en dypere og mer inntagende historie enn Dragon Quest.
Dragekongen Bahamut, som først dukket opp i Final Fantasy, ble en tilbakevendende figur i Final Fantasy-serien.
Mange kritikere sier at spillets gange er dårlig i forhold til dagens spill fordi mesteparten av tiden går til å vandre rundt for å slåss mot tilfeldige monstre for å bli sterkere, i stedet for å utforske og gå videre i spillets historie. Andre kritikere mener at å slåss og utforske er det beste med spillet.
I mars 2006 fikk Final Fantasy 63.-plass i en kåring av de 100 beste spill stemt fram av leserne av Famitsu. Oppfølgerne Final Fantasy X og Final Fantasy VII fikk henholdsvis første- og andreplass. I 2005 arrangerte GameFAQs en liknende kåring hvor Final Fantasy fikk 76.-plass.
Melodien som spilles når man går over broa fra Coneria for første gang ble også brukt i senere spill i serien. Den ble brukt i Final Fantasy III da man forlater hovedpersonens hjemby og i Final Fantasy IV da Cecil og Kain begynner på sin reise og for epilogen. Den ble også brukt som avslutningsmusikk, eller som en del av denne musikken, i Final Fantasy V, Final Fantasy VI, Final Fantasy VII, Final Fantasy VII Advent Children og Final Fantasy VIII. Melodien kan også høres som en del av sangen Skies of Alexandria i Final Fantasy IX. Den var ikke i Final Fantasy X og Final Fantasy XI, men dukket opp igjen i Final Fantasy XII som intromusikken.
Joël Quiniou
Joël Quiniou (født 11. juli 1950) er en tidligere fotballdommer fra Frankrike. Han har dømt kamper i tre VM-sluttspill, inkludert bronsefinalen i Italia i 1990 mellom og. Han er den dommeren som har dømt flest kamper i VM-sluttspill (per 2006), med sju kamper totalt.
Final Fantasy (videospill)
Mottakelse og innflytelse
Final Fantasy var også brukt som basis for en episode av tegnefilmserien Captain N: The Game Master kalt The Fractured Fantasy of Captain N. Tegneserien 8-Bit Theater bruker grafikk fra spillet.
Niger under Sommer-OL 1992
Niger under Sommer-OL 1992. Tre sportsutøvere fra Niger deltok i friidrett under Sommer-OL 1992 i Barcelona. Det var sjette gangen som Niger deltok i et OL, de vant ikke noen medaljer.
Ordenen Nichan el Anouar
Ordenen Nichan el Anouar eller Lysenes orden (fransk: Ordre du Nichan el Anouar) er en orden innstiftet i 1887 av sultan Hamed bin Mohammed av Tadjoura i forbindelse med at sultanatet i 1884 ble protektorat under Frankrike. Sultanatet ble i 1885 innlemmet i den franske kolonien på Somalilkysten. Ordenen ble godkjent av den franske guvernør av Obock på vilkår at sultanen opphevet slavehandelen og at alle utnevnelser ble forelagt Æreslegionens ordenskansler for godkjennelse. Den 17. juli 1888 ble ordenen godkjent av Frankrikes regjering og ved dekreter av 10. og 26. mai 1896 ble den innlemmet i Frankrikes ordensvesen og gjort til en fransk koloniorden. Tildeling skjedde deretter ved Frankrikes president og ordenen ble administrert av Æreslegionens ordenskanselli. Ordenen opphørte i 1963, da den, sammen med en rekke andre franske fortjenstordener, ble erstattet av Den nasjonale fortjenstorden.
Inndeling
Ordenen Nichan el Anouar var inndelt i fem grader tilsvarende Æreslegionen:
Insignier
Ordenstegnet for Ordenen Nichan el Anouar er en titagget stjerne med femtaggede stjerner mellom hver stråle og med en rødkantet blå midtmedaljong som bærer en femtagget stjerne i sølv. Borden rundt midtmedaljongen bærer en innskrift med ordenens navn i arabisk skrift. Ordenstegnet er opphengt i båndet i et ledd bestående av en kongekrone, som på toppen bærer en månesigd.
Ordenstegnene var av samme grunnleggende utforming for de forskjellige grader, men varierte i størrelse og ble båret i bånd av ulik utforming.
Ordensstjernen har samme utforming som ordenstegnet, men uten kronen på toppen.
Ordensbåndet var først rødt med blå og hvite kantstriper og med en smal hvitkantet svart midtstripe. I 1899 ble fargene i ordensbåndet endret til kongeblått med en bred hvit midtstripe. Endringen kom i stand for å minske ordensbåndets likhet med Æreslegionens røde bånd.
Tildeling
Ordenen ble tildelt for innsats i Fransk Somaliland, dagens Djibouti, og i Fransk Ekvatorial-Afrika, de franske koloniene i Sentral-Afrika. Innsats for å fremme Frankrikes koloniinteresser i selve Frankrike kunne også ligge til grunn for tildeling. Det fantes særlige regler om tjenestetid i koloniene. Først kunne ordenen tildeles etter tre års kolonitjeneste, fra 1933 av for minimum ni års tjenestetid. Ordenen kunne også tildeles for særskilte fortjenester i forbindelse med særlige begivenheter som koloniutstillinger.
Lillesand-vraket
Lillesand-vraket er et skipsfunn utenfor Lillesand skal ha blitt datert til perioden 1500–1650. Det er et kravellbygget fartøy med lite trevirke tilbake med en meget stor last av enorme mengder kobberbarrer (garkobber). Skipsfunnet ligger i skrånende terreng på 25 til 50 metes dyp etter å ha blitt funnet i 1991. Det er observert ca. 200 stykker garkobber med varierende diameter fra ca. 30 cm til 1 m som lå ovenpå det som er tilbake av skipet.
Lokaliteten er svært sårbar etter det hadde vist seg at funnstedet som hadde mange løse gjenstander på sjøbunnen, var utsatt for hærverk og tyveri av deler av lasten og annet. Dermed ble det satt et skilt på sjøbunnen om at det er et kulturminnested under beskyttelse av staten i 2005. Skipsfunnet er det første som fikk et undersjøisk skilt.
North Kesteven
North Kesteven er et administrativt distrikt i Lincolnshire, England. Administrasjonssenteret er Sleaford.
Distriktet ble opprettet 1. april 1974 ved at Sleaford bydistrikt ble slått sammen med landdistriktene East Kesteven og North Kesteven. Hele området ble inntil da administrert som Kesteven, et administrativt grevskap som utgjorde en tredjedel av Lincolnshire. Distriktet dekker et areal på 922,44 km² og hadde 107 766 innbyggere i 2011.
Cotyschnolea
Utseende
En liten, matt, brunspraglete trebukk. Oversiden er litt hårete. Antennene er tynne og omtrent så lange som kroppen. Pronotum har rundede sider uten tenner. Dekkvingene er jevnbrede, beina nokså kraftige.
Levevis
Larvene lever inne i død ved, gjerne små kvister av løvtrær. De kan også finnes inne i store urter, for eksempel arter av vortemelk-slekten. Disse artene er ikke spesialiserte og en art kan ofte utnytte flere ulike vertsplanter.
Utbredelse
Slekten er utbredt i Ecuador.
Qp (bokstav)
– minuskel q og p sammenskrevet – er en ligatur som brukes blant annet i noen afrikanske språk for å representere en ustemt labiodental plosiv:.
I Unicode kodes den som U+0239, støtte eksisterer foreløpig kun for minuskelen; det finnes ingen majuskelform.
Dodonidia helmsi
Dodonidia helmsi er en sommerfugl som tilhører gruppen ringvinger (Satyrinae) i den store familien flikvinger (Nymphalidae).
Utseende
En middelsstore, brun og oransje sommerfugl, både for- og bakvingene har markerte spisser og er trekantede. Oversiden er brun med oransje tegninger, store øyeflekker i spissen av forvingen og nær forkanten av bakvingen, en mindre flekk ved bakvingens bakhjørne. Undersiden av forvingen er tegnet som oversiden, men blekere, mens undersiden av bakvingen er kontrastrikt tegnet i skinnende hvitt med brune striper.
Levevis
Denne sjeldne og truede arten lever i sørbøk (Nothofagus)-skog, der larvene utvikler seg på halvgras i slekten Gahnia på fuktige steder.
Utbredelse
Arten er utbredt på New Zealand.
Hartvig Nissens skole
Hartvig Nissens skole (vanligvis omtalt under kortformen «Nissen») er en videregående skole i Niels Juels gate/President Harbitz’ gate på Frogner i Oslo. Skolen ble etablert av Hartvig Nissen i 1849 med navnet Nissens Pigeskole, skrevet Nissens Pikeskole 1907–1957, og var opprinnelig en progressiv privat pikeskole som var eid av sine bestyrere Hartvig Nissen, J.C. Keyser, Einar Lyche og B.C. Pauss. Nissens Pikeskole ble kommunalt eid i 1918 og endret navn til Hartvig Nissens skole i 1963. Nissen er både Norges eldste videregående skole for jenter og var Norges første høyere utdanningsinstitusjon for kvinner. Skolen er Oslos nest eldste videregående skole etter den tidligere gutteskolen Oslo katedralskole (som åpnet for jenter i 1902).
Hartvig Nissens idé for skolen var at jenter burde ha samme rett til undervisning som gutter, en ny og radikal tanke i 1849. Nissens Pikeskole etablerte seg fra midten av 1800-tallet som den mest ansette pikeskolen i Norge, med elever fra borgerskapet i hele østlandsområdet, og ble en pionér i jenters og kvinners utdanning på alle nivåer. Den var landets ledende utdanningsinstitusjon for jenter og kvinner gjennom hele andre halvdel av 1800-tallet og stod i spissen i den politiske kampen for å la jenter og kvinner få adgang til de høyere eksamenene (middelskoleeksamen og examen artium) og høyere utdanning. Skolen ble beskrevet i en debatt i det britiske parlamentet i 1907 som «pionéren blant høyere skoler for jenter i Norge».
Skolens tre bestyrere B.C. Pauss, J.C. Keyser og Einar Lyche la i 1877 frem lovforslaget om middelskoleeksamen for jenter, som ble startskuddet for en omfattende åpning av adgangen til høyere utdanning for kvinner. Blant elevene på det første middelskolekurset var Cecilie Thoresen og Anna Bugge. Skolen var også Norges første jentegymnas og den første institusjonen i Norge som begynte med høyere utdanning for kvinner gjennom Nissens Pikeskoles seminar – foran Universitetet. Gjennom seminaret utdannet Nissens Pikeskole en stor andel av de kvinnelige lærerne i Norge på 1800-tallet og tidlig på 1900-tallet. Skolen tilbød etterhvert et komplett utdanningsløp fra barnehage til høyskole, eller som skolen skrev: «Barnehave – Pigeskole – Gymnasium – Seminar».
I kraft av å være den viktigste utdanningsinstitusjonen for jenter og kvinner ble skolen et tidlig samlingspunkt for kvinnesaksbevegelsen, og bidro sterkt til etableringen av bevegelsen. Mange av lærerne ved Nissens Pikeskole var offentlig kjente personer, og miljøet rundt skolen stod sentralt i etableringen av Diskusjonsforeningen Skuld og Norsk Kvinnesaksforening i 1880-årene.
Nissens Pikeskole holdt den første tiden til i Rosenkrantz' gate 7, før den i 1860 flyttet til en ny bygning i Øvre Vollgate 15 som var tegnet av stortingsarkitekt Emil Victor Langlet og som har likhetstrekk med Stortinget, som ligger drøyt hundre meter unna. Bestyrer Bernhard Pauss flyttet i 1899 skolen til dens nåværende plassering i Niels Juels gate – Nye Nissens Pikeskole – etter at de bedrestilte familiene hadde begynt å flytte fra Kvadraturen til Frogner–Homansbyen-området. De daværende private eierne Thorvald Prebensen og Theodor Haagaas solgte skolen og naboskolen Frogner skole til kommunen i 1918. Fra 1955 endret skolen gradvis karakter fra en ren pikeskole til en fellesskole for jenter og gutter, og skolen endret navn fra Nissens Pikeskole til Nissens skole i 1957 og til Hartvig Nissens skole i 1963. Skolen overtok fra 1991 også den tilgrensende bygningen til tidligere Frogner skole og Haagaas Artiumskursus i Niels Juels gate 52. Skolen er internasjonalt kjent fra dramaserien Skam. Den da ganske nye progressive pikeskolen dukker også opp i Henrik Ibsens skuespill Kjærlighedens Komedie fra 1862.
Undervisning for jenter (1849)
Skolen ble grunnlagt av Hartvig Nissen som Nissens Pigeskole 1. september 1849, seks år etter opprettelsen av Nissens Latin- og Realskole, og var opprinnelig en privat pikeskole. Nissens grunnleggende idé for skolen var at jenter og gutter i størst mulig grad burde ha lik skolegang, i stedet for at jentene bare ble undervist i bibellesning og søm. Hartvig Nissen har blitt beskrevet som Norges største skolemann gjennom tidene, og spilte på 1800-tallet en avgjørende rolle i overgangen fra en gammeldags puggeskole fokusert på kristendomskunnskap og latin, til en mer moderne og pedagogisk skole med større plass for nye fag og moderne språk. Nissen var i sin skolegjerning motivert av allmennhumane prinsipper. Han var den første som innførte gammelnorsk som gymnasfag. Nissen var både grunnlegger og leder av skoler, og sentral skolebyråkrat. Nissens Pikeskole var derfor fra starten en progressiv reformskole, og radikal både i sin idé om lik skolegang for jenter og gutter og i sine pedagogiske reformer.
Nissens Pikeskole etablerte seg raskt som den mest ansette pikeskolen i landet, med elever fra hele Østlandet. Ettersom skolen var en privatskole i Christiania tilhørte elevene frem til godt ut på 1900-tallet nesten utelukkende borgerskapet. Det var den første høyere skolen for jenter i Norge, den første skolen i Norge som tilbød middelskoleeksamen for jenter, landets første jentegymnas og den første institusjonen i Norge som tilbød høyere utdannelse for kvinner – og frem til Universitetet åpnet sine dører for kvinner i 1882 også den eneste – gjennom sin egen lærerskole, etterhvert kalt Kristiania lærerskole. Selv om det var en velrenommert skole, ble det til langt ut i 1870-årene ansett som nødvendig at voksne damer skiftet på å være til stede som anstand i timene.
Skolen holdt opprinnelig til i Rosenkrantz' gate 7. I 1860 flyttet skolen til en ny bygning i Øvre Vollgate 15, siden kjent som Gamle Nissens Pikeskole, som er markert med blått skilt. I toppleiligheten bodde først Hartvig Nissens familie og deretter bestyrer Bernhard Pauss og førstelærerinne Henriette Pauss med familie.
Lærerskolen ved Nissens Pikeskole (1860)
Lærerskolen ved Nissens Pikeskole var Norges første høyere utdanningsinstitusjon for kvinner, og også den eneste frem til åpningen av universitetet for kvinner i 1882.
Heksanol
Heksanol er en alkohol. Har den kjemiske formelen C6H13OH. Kan referere til en av følgende isomere organisk stoff:
Hartvig Nissens skole
Lærerskolen ved Nissens Pikeskole (1860)
Lærerskolen kan i en viss grad føres tilbake til skolens første år, da Hartvig Nissen rekrutterte unge lærerinner til skolen. Sammen med svigerinnen Kaja Aas valgte han ut evnerike elever som ønsket å bli lærerinner, og laget et undervisningsopplegg for dem. De fikk studere teori og samtidig undervise ved pikeskolen.
I 1860 ble det etablert et eget lærerseminar ved Nissens Pikeskole: Den med Nissens Pigeskole forbundne høiere Skole for Voxne unge Piger eller Nissens Pigeskole for Voxne, også kalt Guvernanteskolen. Denne utdannelsen skulle delvis gi allmenndannelse og delvis være utdanning av kommende lærerinner. Etter at Stortinget i 1890 vedtok en ny lov om lærerseminarer etablerte bestyrer ved Nissens Pikeskole Bernhard Pauss i september 1891 et toårig privat seminar med undervisningsplan i samsvar med de offentlige seminarene: Nissens Pigeskoles Seminarium. Det skiftet navn til Kristiania Privatseminar i 1900 og til Kristiania Lærerskole i 1903.
Middelskoleeksamen for jenter (1877)
Skolens tre bestyrere B.C. Pauss, J.C. Keyser og Einar Lyche la i 1877 frem lovforslaget om middelskoleeksamen for jenter, som ble startskuddet for en omfattende åpning av adgangen til høyere utdanning for kvinner. Blant elevene på det første middelskolekurset som startet opp i 1878 var Cecilie Thoresen og Anna Bugge. I Kvindelige studenters jubilæumsskrift 1882–1907 fortalte Thoresen at «jeg var allerede blit 20 aar, men bestemte mig til at ta middelskoleexamen for saa senere at bli no». Middelskoleeksamen oppfylte de teoretiske kravene til lærereksamen og var den høyeste utdannelsen kvinner kunne oppnå i Norge på den tiden. Etter å ha tatt middelskoleeksamen ved Nissens Pikeskole i 1879 fortsatte Thoresen kampen for å ta examen artium, en eksamen kvinner fikk adgang til i 1882. Thoresen var sammen med venninnen fra Nissens Pikeskole, Anna Bugge, sentral i etableringen av Diskusjonsforeningen Skuld, forløperen til Norsk Kvinnesaksforening. En rekke av foreningens grunnleggere og tidlige ledere var lærere og/eller tidligere elever ved Nissens Pikeskole.
Examen artium for jenter (1887)
Høsten 1887 etablerte Nissens Pikeskole etter initiativ fra bestyrer Bernhard Pauss også en artiumsklasse for kvinner. Klassen hadde ti elever, seks gikk opp til examen artium som privatister og fem bestod. På grunn av svak etterspørsel ble det ikke startet en ny klasse. Pauss tok i samarbeid med to andre pikeskoler (Berle og Olaf Berg) i 1900 initiativ til et fellesgymnas, der skolene samarbeidet om undervisningen og tok ansvar for ett årskull hver. Nissens Pikeskole startet opp med 26 artiumselever i 1901 og 14 – blant dem Pauss' datter Karoline Louise – tok examen artium som privatister i 1904. Dette prosjektet opphørte i 1905 på grunn av sviktende etterspørsel. I 1920 åpnet Nissens Pikeskoles gymnasium som det første og eneste eksamensberettigede pikegymnas i Norge, og siden ble skolen en ren høyere skole, etterhvert kun gymnas.
Skolen flytter til Niels Juels gate (1899)
De fleste av skolens elever bodde frem til 1880-årene i sentrum, men etter byutvidelsen i 1878 begynte de bedrestilte familiene å flytte ut til Frogner–Homansbyen-området lenger vest. Skolens bygning i Øvre Vollgate hadde også blitt for liten for den stadig mer omfattende virksomheten. Bestyrer Bernhard Pauss bestemte derfor å flytte skolen. Han kjøpte en eiendom i Niels Juels gate 56 og fikk Hartvig Nissens sønn, arkitekt Henrik Nissen, til å tegne en ny skolebygning. Den nye skolebygningen – Nye Nissens Pikeskole – stod ferdig i 1899 og skolen flyttet da til Niels Juels gate, der den fortsatt ligger.
«Barnehave – Pigeskole – Gymnasium – Seminar» (1900)
I 1900 etablerte Nissens Pikeskole sin egen barnehage, etter initiativ fra skolens førstelærerinne Henriette Pauss. Skolen kunne nå tilby et komplett utdanningsløp fra barnehage til høyskole, eller som skolen skrev: «Barnehave – Pigeskole – Gymnasium – Seminar». Etter at skolen ble overtatt av Frogner skole ble barnehagen felles for de to skolene. Barnehagen bestod til utgangen av skoleåret 1917–18.
Skolen blir kommunal (1918–19)
Christiania kommune begynte med kommunale gymnasklasser i 1916, og 1918–1919 kjøpte den tre av de høyere privatskolene, Vestheim, Frogner og Nissens pikeskole. Den offentlige skolens vekst gjorde det vanskelig for privatskolene å overleve, og de daværende eierne Prebensen og Haagaas besluttet derfor å selge skolen. Da skolen ble kommunal ble småklassene (1. til 5. klasse) nedlagt, og skolen var deretter kun middelskole og gymnas. Senere ble skolen et rent gymnas.
Nissens pikeskole var i 1919 den første skole i Norge som opprettet et elevråd, etter initiativ fra skolens rektor Christen Mellbye (inspirert av Otto Anderssens skrifter og tanker).
Andre verdenskrig (1940–45)
Under andre verdenskrig var skolebygningen i perioder brukt av Norges Røde Kors eller rekvirert til kaserne av okkupasjonsmyndighetene. I de periodene bygningen ikke var rekvirert huset den både Nissens Pikeskole, Frogner skole, Oslo katedralskole og Vestheim skole.
Gutter på Nissens Pikeskole (1955); musikk- og dramalinjer
Skolens hundreårsjubileum i 1949 ble markert med festmøte i Universitetets aula med musikk av Nationaltheatrets orkester, med kronprins Olav, kronprinsesse Märtha, kirke- og undervisningsministeren og Oslos ordfører til stede. I festtalen løftet rektor Birger Brinck Lund frem den reformvennlige skolen som hadde følt ansvar for kvinners utdannelse, og understreket skolens demokratiske innstilling, som den første skolen med et elevråd.
Høsten 1955 begynte fire gutter på Nissens Pikeskole, sammen med hundrevis av jenter. De hadde søkt seg til skolens nye forsøksprosjekt: engelsklinje med musikk, landets første musikklinje på gymnaset. På det tidspunktet var bare denne forsøkslinjen åpen for gutter ved skolen. I 1957 vedtok skolestyret at både jenter og gutter skulle tas opp i høstens 1. realskoleklasse.
I 1967 satte musikklinjen opp operaen Porgy and Bess av George Gershwin. Ingeborg Kindem og Maja Lise Rønneberg Rygg var ansvarlige for prosjektet. Oppsetningen fikk god mottakelse, og ideen til en dramalinje oppstod. Dramalinjen startet opp i 1969 og fikk raskt et godt rykte i skuespillermiljøer. En lang rekke tidligere elever har blitt profesjonelle skuespillere.
Hartvig Nissens skole
Fra andre halvdel av 1950-årene endret skolen gradvis karakter fra en ren pikeskole til en fellesskole for jenter og gutter. 1. august 1957 endret skolen derfor navn fra Nissens Pikeskole til Nissens skole. I 1963 endret skolen navn til Hartvig Nissens skole, etter forslag fra lærerkollegiet ved skolen.
Frem til 1960-årene var Hartvig Nissens skole både realskole og gymnas, men deretter ble skolen et rent gymnas, etter at realskolen ble avskaffet i Norge. Etter skolenedleggelsene i 1960- og 1970-årene, da fem tradisjonsrike gymnas ble nedlagt på Oslo vest, var Hartvig Nissens skole den eneste gjenværende skolen med tradisjonell gymnasstruktur på den kanten av byen. I 1991 overtok Hartvig Nissens skole bygningene til sine to tidligere naboskoler: Niels Juels gate 52 (Frogner skole og Haagaas Artiumskursus) og President Harbitz gate 3 (Frogner handelsskole). Fra 2021 til 2024 blir hele skoleanlegget totalrehabilitert og utvidet med tre nybygg, herunder et nytt dramahus og underjordiske gymsaler. Samtidig stenges President Harbitz gate for trafikk gjennom skoleområdet, slik at skoleanlegget får et mer sammenhengende og uforstyrret preg.
I kultur
Handlingen i NRK-dramaserien Skam er lagt til Hartvig Nissens skole. Skam bidro til å gjøre skolen verdensberømt, og en rekke fans av serien har oppsøkt skolen.
Skolen dukker også opp i et av Henrik Ibsens tidlige skuespill, Kjærlighedens Komedie (1862). Ibsenforsker Ivo de Figueiredo skriver at «Kjærlighedens Komedie er rik på så mange måter (...) For leserne var likevel referansene til samtidens Christiania mest iøynefallende; den skarpsynte kunne gjenkjenne steder og institusjoner i byen som flørtestrekningen Kurland, Hartvig Nissens pikeskole».
Bygninger
Skolen omfatter i dag følgende bygninger
Et nytt dramahus og underjordiske gymsaler er under oppføring fra 2021.
Skolens adresse fra 1899 til 2020-årene var Niels Juels gate 56, men nylig har skolen fått President Harbitz' gate 11 som hovedadresse. Skoleanlegget ligger i krysningspunktet mellom Niels Juels gate og President Harbitz' gate.
Nissenrevyen
Siden 1983 har elever ved Hartvig Nissens skole stått bak Nissenrevyen.
Kjente elever
Listen omfatter elever på alle nivåer, herunder pikeskole/barneskole, middelskole/realskole, gymnas/videregående skole og seminar/lærerskole.
Sorihuela del Guadalimar
Sorihuela del Guadalimar er en by og kommune i det sørøstlige Spania, i provinsen Jaén. Kommunen har 1,075 innbyggere (2021).
Mjölby stasjon
Mjölby stasjon er en jernbanestasjon i Mjölby kommune i Sverige. Den blir betjent av SJ mellom Stockholm og Malmö og videre til København og Odense i Danmark, og av svensk regionaltrafikk.
Stasjonen ble åpnet 11. mai 1873 da jernbane linen fra Linköping ble tatt i bruk. 15. desember samme år ble jernbanelinjen fra Motala åpnet til Mjölby. Strekningen videre til Sommen ble tatt i bruk 20. juli 1874, forbindelsen til Nässjö sto ferdig 23. november samme år.
Operation Hardtack
Operation Hardtack I & II var en serie på 72 atomprøvesprengninger utført av USA i 1958. Hardtack I ble utført i Stillehavet ved Bikiniatollene Enewetakatollen og Johnston Atoll.
Det faktum at USA planla stans i prøvesprengningene, gjorde at amerikanske våpenlaboratorier intensiverte den teknologiske forskningen og utprøvingen av nye designløsninger. Etter avslutningen av Hardtack II, kunngjorde USA et ensidig stans i prøvesprengningene, noe som Sovjetunionen sluttet seg til i september 1961. I september 1961 gjenopptok Sovjetunionen prøøvesprengningen, og USA fulgte etter med Operation Nougat. Hardtack var etterfølgeren til Operation Plumbbob.
Lygia Kraag-Keteldijk
Lygia Louise Irene Kraag-Keteldijk (født 18. juni 1941 i Paramaribo) er en surinamsk politiker som representerer Nationale Partij Suriname (NPS). 1. september 2005 etterfulgte hun Marie Levens som utenriksminister i Surinam. Da hadde hun fra 2001 vært direktør for kabinettet til president Ronald Venetiaan, og hun blir sett på som en av hans fortrolige medarbeidere.
Ludovic Fabregas
Ludovic Fabregas (født 1. juli 1996 i Perpignan) er en fransk håndballspiller.
Han representerte Frankrike i Sommer-OL 2016 i Rio de Janeiro, der laget tok sølv i herrenes turnering.
Shahin Mousavi
Shahin Mousavi (født 25. april 1994) er en iransk bokser.