cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Brittany Murphy
Død
Det har vært spekulasjoner om Brittany hadde spiseforstyrrelser da hun døde, men også dette ble tilbakevist i obduksjonsrapporten. «Kroppen hennes fremstår som sunn. Den var velutviklet, normalt muskuløs og slank, men ikke for slank. Hun var 165 cm høy og veide 52 kilo da hun døde, noe som er helt normalt», står det.
Ifølge rapporten var det en lungebetennelse som tok livet av skuespilleren, og den konstaterte også at døden kunne vært unngått om hun hadde kommet seg til legen tidligere.
«– Murphy hadde planlagt å dra til legen, men dessverre døde hun før hun rakk det. Dette er et tilfelle der en person som var syk, som led av både lungebetennelse og blodfattighet, tok smertestillende når hun egentlig skulle vært til behandling på sykehus,» sa assisterende lege Ed Winter til ukebladet People.
Waldemar Verner
thumb|Vizeadmiral Verner holder tale for soldater i NVA september 1961 Waldemar Verner (født 27. august 1914 i Chemnitz, død 15. februar 1982) en tysk kommunist og offiser i Volksmarine i NVA i DDR.
Han var Paul Verners bror.
Duffy the Disney Bear
Duffy the Disney Bear er en Disney-figur som kan bli funnet i Tokyo Disney Resort, Disneyland i California, Disney California Adventure Park i California, Disneyworld i Florida, Hong Kong Disneyland og Disneyland Resort Paris.
1747
1747 (MDCCLXVII) i den gregorianske kalender var et år uten skuddag som begynte på en søndag.
Dansearkivet
Dansearkivet er Norges største samling av dansehistorisk materiale. Det blir forvaltet av Danseinformasjonen.
Danseinformasjonen er det nasjonale informasjons- og kompetansesenteret for dansekunst i Norge.
Dansearkivet består i 2018 av 35 hyllemeter med materiale (foto/film/papirdokumenter) fra 54 aktører, 70 dybdeintervjuer med sentrale aktører som arbeidet i dansefeltet i perioden fra ca. 1945 til 1994, samt Danseinformasjonens eget arkiv som går fra 1994 og frem til i dag. Dybdeintervjuene ble gjort av Danseinformasjonen i to ulike dokumentasjonsprosjekt og en del av intervjuene er tilgjengelige på danseinfo.no.
Samlingen gir et bilde av utviklingen innen dansekunsten og det utenom-institusjonelle dansefeltet i Norge i etterkrigstiden og frem til i dag.
Danseinformasjonen har en samarbeidsavtale med Arkivverket/Riksarkivet om avlevering av det fysiske arkivmaterialet for sikring og bevaring for ettertiden. Før avlevering kan skje, arbeider Danseinformasjonen med å ordne, katalogisere og digitalisere materialet.
Prinz-Friedrich-Leopold-Kanal
Prinz-Friedrich-Leopold-Kanal er en kanal i bydelen Steglitz-Zehlendorf i Berlin. Den er en del av Griebnitzkanalen, og forbinder sjøen Griebnitzsee med Stölpchensee. Kanalen er ca. 600 meter lang. Den grenser i vest til Wannsee og i øst til Düppel.
Det går en bro, Hubertusbrücke, over kanalen omtrent midtveis i dens løp. Rett ved broen ligger Hubertusbygningene, med skogshus og restauranten Hubertusbrücke.
Kanalen er oppkalt etter Friedrich Leopold von Preußen.
Skjermingsfradrag
Skjermingsfradrag er i norsk skatterett et inntektsfradrag for personlig skattyter som beskattes etter den såkalte aksjonærmodellen. Skjermingsrenten skal sikre finansieringsnøytralitet ved at den avkastningen skattyteren alternativt kunne oppnådd på en sikker, passiv kapitalplassering unntas fra ekstrabeskatning under aksjonærmodellen.
Aksjeutbytte og -gevinster (aksjeinntekter) som overstiger avkastningen av en risikofri kapitalplassering, oppjusteres med en oppjusteringsfaktor og beskattes som alminnelig inntekt på fysiske aksjonærers hånd. Utbytte som ligger innenfor avkastningen av en risikofri alternativ investering, skjermes for skatt gjennom skjermingsfradraget. Skjermingsfradraget fastsettes ved å multiplisere aksjens skjermingsgrunnlag (inngangsverdi/kostpris med tillegg for eventuelt ubenyttet skjermingsfradrag fra tidligere år) med skjermingsrenten (risikofri markedsrente etter skatt). Ubenyttet skjerming kan fremføres og fradras i utbytte på samme aksje senere år. Ubenyttet skjerming tillegges også neste års skjermingsgrunnlag. Ved realisasjon av aksjen kan ubenyttet skjerming fradras i eventuell gevinst.
Svartmeis
Svartmeis (Periparus ater) er en livskraftig art i meisefamilien (Paridae), der den inngår som én av seks arter i slekten Periparus. Arten er utbredt i Palearktis og hekker blant annet i Norge. Hele 19 underarter aksepteres, fordelt i åtte klader.
Taksonomi
Ssp. melanolophus (kasjmirmeis) blir av og til betraktet som en selvstendig art, basert på forskjeller i utfargingen av fjærdrakten. De molekylære bevisene, atferden og sangen er imidlertid konspesifikke, så det er nødvendig med ytterligere studier. Rasen pinicolus (Skottland) er synonym med ssp. britannicus. Rasene abietum (Vest- og Sentral-Europa), rossosibiricus (Vest-Sibir), og amurensis (Amurland) er synonyme med nominatformen, men de blir også av og til ansett som gyldige. Rasene gaddi (Sørøst-Aserbajdsjan og Nord-Iran) og chorassanicu (Turkmenistan og Nordøst-Iran) er inkludert i ssp. phaeonotus. Ytterligere forskning er ønskelig for å avklare det vestasiatiske typene.
Biologi
Svartmeis måler cirka 10–12 cm og veier typisk cirka 7,2–12 g. Den er med dette minst i meisefamilien. Svartmeisen har en kort stjert. Hodet har svart krone med hvite kinnflekker, og arten har dessuten en karakteristisk hvit flekk i nakken. Fem av underartene har oppreist fjærpryd (fjærtopp) i bakhodet (melanolophus, rufipectus, aemodius, kuatunensis og ptilosus). På oversiden er den grå med hvite vingebånd og på undersiden har den en lys gråbeige farge. Fargene varierer imidlertid ganske mye med utbredelsen, fra hvit til rustgul og stålgrå i buken, selv om tegningene er ganske like. Den kan forveksles med granmeis og løvmeis, men disse har ikke en hvit nakkeflekk.
Svartmeisen er en sosial fugl som gjerne holder seg sammen med andre fugler om vinteren. Ofte kan man se den i flokker sammen med granmeis og fuglekonger. Den er mest vanlig i granskog (Picea), men den finnes også i blandingsskog, spesielt om den er dominert av bjørk (Betula), furu (Pinus) og lerk (Larix) som i Sibir. Habitatet varierer imidlertid med utbredelsen. I det vestre Palearktis hekker fuglene fra havnivået og opp i høyder rundt 1 800 moh., sjelden og til 2 050 moh. I Afghanistan i høyder opp mot 3 000 moh; i India i høyder opp mot 4 000 moh.
Fuglen eter mest insekter om sommeren, men på høsten går den over til frø og bær, som den hamstrer. Den er ganske vanlig ved fuglebrettet vinterstid, spesielt hvis den har gått tom for mat som den har hamstret. Der tar den helst frø og nøtter.
BirdLife International (2017) regner med en totalbestand på omkring 90–165 millioner voksne individer, hvorav cirka 31,8–57,5 millioner i Europa.
Inndeling
Inndelingen og rekkefølge følger Birds of the World og er i henhold til Winkler, Billerman & Lovette (2020).
Stephen Wooldridge
Stephen Wooldridge (født 17. oktober 1977, død 14. august 2017) var en australsk syklist.
Hydrostachyaceae
Se teksten
Stephen Wooldridge
Hans beste resultat i et OL var en gullmedalje i 2004.
Hydrostachyaceae
Hydrostachyaceae er en plantefamilie i ordenen Cornales. Den omfatter 30 arter fordelt på 1 slekt – Hydrostachys. Artene vokser i Afrika og på Madagaskar. Artene er ett- eller flerårige urter.
P-pille
P-pille (forkortelse for prevensjonspille eller Pincus-pille etter oppfinneren Gregory Pincus) er hormonpreparat i tablettform til forebygging av svangerskap. Med p-piller menes som regel kombinasjonspreparater som inneholder østrogen og progestin, mens rene progestinpreparater går under betegnelsen minipille som ikke inneholder hormonet østrogen.
P-piller for kvinner
P-piller hemmer eggløsning og follikkelmodning i eggstokkene. Østrogenkomponenten gir negativ tilbakemelding på hypofysen og hemmer utskillelse av follikelstimulerende hormon (FSH). Dette bidrar til at follikelmodningen i eggstokkene ikke stimuleres. Progestinet bidrar tilsvarende til hemming av utskillelse av luteiniserende hormon (LH) fra hypofysen, dermed får ikke eggstokkene noe signal om å sette i gang eggløsningen. Østrogenet og progestinet bidrar i kombinasjon til å gjøre endometriet mindre mottakelig for et eventuelt befruktet egg. I tillegg bidrar progestinet til at sekretet i livmorhalsen blir mindre gjennomtrengelig for sædceller.
I Norge er østrogenkomponenten i alle p-piller på markedet etinyløstradiol, mens det finnes et betydelig antall ulike progestiner. En p-pilles egenskaper avgjøres av type progestin og mengden hormon tilstede. Monofasiske p-piller inneholder en fast kombinasjon av østrogen og progestin, mens man i bi- og trifasiske preparater har forsøkt å etterligne de «naturlige» svingningene av østrogen og progesteron i menstruasjonssyklusen. I disse preparatene stiger progestinmengden mot slutten av syklus.
Progestinkomponenten er tilstrekkelig til å sikre god svangerskapsforebyggende effekt, men østrogentilsetning sikrer bedre blødningkontroll, mulighet for mindre total hormondose og mer fleksibilitet med hensyn til tidspunkt på dag for inntak av p-pille.
P-piller for menn
P-piller for menn er under utprøving (per 2021). Slike preparater inneholder progesteron hvilket hemmer produksjonen av sædceller, men reduserer også mannens produksjon av testosteron. P-piller for menn inneholder derfor en kombinasjon av progesteron og testosteron. Det gjøres nå studier for å finne riktig dose av begge hormonene. Det rapporteres om få bivirkninger, og kun bivirkninger av mild type.
I spørreundersøkelser gjort på menn i fruktbar alder, svarer om lag halvparten at de er villige til å bruke p-piller.
Fordeler ved å bruke p-piller
P-piller av kombinasjonstype regnes av WHO som forholdsvis sikre prevensjonsmidler med en graviditesfrekvens per år på 0,3 % ved perfekt bruk, og 8 % ved normal bruk.
Kvinner med uregelmessig og/eller ubehagelig menstruasjon vil som regel merke bedring ved bruk av p-piller som blant annet vil bidra til redusert blødningsmengde. Ved behandling av endometriose vil p-piller ofte være et førstevalg. Det er redusert risiko for ovarialcyster, og flere undersøkelser tyder på redusert risiko for kreft i eggstokker og livmor (endometrium), cyster i eggstokkene, reumatoid artritt og bekkeninfeksjoner.
Når det gjelder kreft, beskytter p-piller mot eggstokk-kreft (50 % reduksjon) og kreft i livmorslimhinnen ved langvarig bruk. Legetidsskriftet The Lancet offentliggjorde i 2011 en artikkel der forskerne Kara Britt og Roger Short tar til orde for at nonner settes på p-piller for å redusere risikoen for å få kreft. Barnløse kvinner har oftere uregelmessig menstruasjon, og denne uregelmessigheten menes å være årsak til den økte kreftrisikoen. I de periodene av livet hvor menstruasjonen oftest er uregelmessig – i puberteten og ved menopause – øker risikoen for å utvikle kreft i eggstokker eller livmor. I pave Paul VIs skrift Humanae Vitae fra 1968 bannlyses all bruk av prevensjon. Det sies likevel at kirken på ingen måte anser det som ulovlig med medisiner som beskytter mot fysisk sykdom, selv om disse også virker som prevensjon. Den positive effekten av p-piller menes å vedvare i tyve år.
P-piller gir mulighet for å utsette menstruasjonen.
Mindre alvorlige bivirkninger
Forbigående kvalme er vanlig. Hodepine, humørendringer, blødningsforstyrrelser, ømme bryster, hovne bryster. Det er en vanlig myte at p-piller gir vektøkning, men dette er ikke entydig dokumentert. Midlertidig vektøkning kan skyldes væskeopphopning i blant annet bryster. Hormonene i p-piller har visse strukturlikheter med binyrebarkhormonet aldosteron, og dette kan bidra til lett ødemdannelse.
Noen av progestinene som brukes i p-piller har en ikke ubetydelig androgen effekt (at man blir mer som en mann), og kan bidra til aknedannelse (kviser). Bytte til en p-pille med mindre hormoninnhold eller med et annet mindre androgent progestin vil hjelpe på dette. Ved store akneplager kan det være grunn til å bruke p-piller som inneholder antiandrogen, for eksempel cyproteronacetat som finnes i p-pillen Diane.
Den psykiske effekten av p-piller i hverdagen er gjenstand for offentlig debatt.
Alvorlige bivirkninger
Venøs blodpropp i form av dyp venetrombose eller lungeemboli er en alvorlig bivirkning av p-pille bruk. Risikoen for blodpropp varierer fra merke til merke. Risikoen for at kvinner, som ikke bruker p-piller eller er gravid, får blodpropp er antatt å være ca. 0,02 % av kvinner i året, sammenlignet med en risiko på 0,05 % for kvinner som er gravide. Ved bruk av p-piller som inneholder noretisteron, norgestimat eller levonorgestrel (f.eks. Microgynon) har en risiko på mellom 0,05 % til 0,07 % kvinner i året, mens kombinasjonspillene som inneholder drospirenon (f.eks Yasmin) er risikoen for blodpropp mellom  0,09 % til 0,12 % kvinner i året. Personer med arvelig hyperkoagulabilitet bør ikke bruke p-piller med østrogen, men minipille kan være et alternativ.
P-pillebruk dobler risikoen for hjerteinfarkt. Risikoen øker betydelig ved røyking og for kvinner over 35 år. Hjerteinfarkt hos unge kvinner er ekstremt sjelden, og det går trolig flere år mellom hver gang det i Norge skjer et hjerteinfarkt som skyldes p-pillebruk. For kvinner under 24 år som ikke røyker eller har andre risikofaktorer, gir p-pillebruk 0,0003 % økt risiko for hjerteinfarkt. Det er ikke dokumentert økt risiko for hjerneslag ved bruk av p-piller. I Norge har antallet dødsfall av hjerte-/karsykdommer hos unge kvinner vært helt uendret i førtiårsperioden femten år før og 25 år etter at p-pillene kom på markedet. Rundt 1983 kom de første advarslene mot p-piller generelt, basert på vitenskapelige funn som senere viste seg å være feil.
P-piller med østrogen gir generelt økt risiko for brystkreft, og hormonpiller for kvinner i overgangsalderen ble lagt til WHOs liste over kreftfremkallende stoffer i 2005. En stor studie fra 2015 påviste så mye som en tredobling av brystkreft hos brukere av enkelte merker p-piller. Risikoen for brystkreft avtar etter avsluttet p-pillebruk, og er helt borte etter 10 år.
En dansk studie fra 2015 viste en klar sammenheng mellom (alle typer) p-pillebruk og hjernesvulst. Selv om denne typen hjernesvulst er sjelden (hvert år rammes 1 av 20 000 kvinner i alderen 15-49 år), var effekten svært tydelig: For kvinner som hadde brukt p-piller i over 5 år så man en dobling i antall slike krefttilfeller.
Det er påvist en klar sammenheng mellom p-pillebruk hos kvinner og prostatakreft hos mennene de har sex med.
En har sett økt hyppighet av livmorhalskreft hos p-pillebrukere, men det er antatt at dette skyldes økt risiko for infeksjon med humant papillomavirus (HPV) på grunn av redusert bruk av kondom.
Tradisjonelt sett har studier av p-pillers trygghet nesten utelukkende fokusert på det synlige kroppslige sykdomsbildet, og temaer slik som blodpropp, kreftrisiko eller hjerteinfarkt, men p-piller har en effekt også på det psykologiske:
En britisk studie fra 2008 viste for eksempel at p-piller påvirker kvinners partnervalg, og får dem til å velge menn som er genetisk mer like seg selv (nærmere bestemt: som har liknende vevstypeantigen). Andre studier har vist at kvinner som velger genetisk like partnere på denne måten rapporterer mindre seksuelt tilfredsstillende forhold og større behov for å treffe andre,   samtidig som de kan være mer utsatt for spontanabort og problemer med å bli gravide når de senere vil ha barn. Mangel på genetisk variasjon kan generelt gjøre fremtidige barn mer utsatt for genetiske svakheter. Den ledende teorien om hvorfor kvinners partnervalg endres på denne måten, er at p-piller lurer kroppen til å tro den allerede er gravid, og at mange kvinner da ubevisst velger en pleiende og forsiktig omsorgsperson som minner om egen familie, fremfor en spennende mann med høyt testosteron-nivå som er mer egnet til paring.
Nyere studier viser også at hormonbaserte prevensjonsmidler for kvinner øker risikoen for depresjon, selvmordsforsøk og psykiske lidelser betydelig: En studie for å sammenfatte kjent statistikk viste en dobling i antall selvmord eller mistenkte selvmord (selv når man bare telte med de som hadde brukt hormonprevensjon i over et år), en firedobling i antall førsteinnleggelser for selv-forgiftning, en tredobling i risiko for depressive lidelser, og en dobling i risiko for psykose. En dansk studie fra 2016 som fulgte kvinner over en periode på 3 år, viste at de tenåringene som brukte hormonprevensjon utviklet alvorlig klinisk depresjon som krevde innleggelse eller medisinering, nesten dobbelt så ofte som andre tenåringer.
Historikk
Noretindron ble første gang patentert som prevensjonsmiddel i 1951 av Carl Djerassi (1923–2015), en flyktning fra det nazi-okkuperte Østerrike. Dette syntetiske progesteronet gjorde hormonbehandling tilgjengelig for de store masser, noe som førte til at de første p-pillene ble utviklet av Gregory Pincus finansiert av prevensjonsaktivistene Margaret Sanger og Katherine McCormick i løpet av 50-tallet.
I USA godkjente Food and Drug Administration p-pillen for klinisk bruk 9. mai 1960. Flere høyt profilerte rettssaker måtte til for å gjøre den tilgjengelig for alle USAs kvinner i fertil alder.
P-pillen har i hele sin historie vært kontroversiell, mens tilhengere mener at seksuell frigjøring og kvinnefrigjøring ikke ville ha vært mulig uten den, og at den således har hatt avgjørende betydning for moderne, vestlige kvinners livsstil og muligheter i samfunnet, har motstandere ment at den tilrettelegger for umoralsk seksuell atferd og barnløshet, og at dette ikke kan anses som feministisk.
Bruk i Norge
I Norge har antallet p-pillebrukere steget fra 20 000 i 1967 til ca. 200 000 i 2004. Jordmødre og helsesøstre har siden 2002 i tillegg til leger etter godkjenning kunnet forskrive p-piller. Denne ordningen er fra og med 1. mars 2006 utvidet til å gjelde også p-plaster, p-ring, p-sprøyte og minipille. For unge kvinner mellom 16 og 19 år gis det bidrag på inntil 100 kr for hver tredje måneds ekspedisjon. Hensikten er å begrense antallet aborter, noe som er dokumentert i en studie hvor antallet aborter i aldersgruppen gikk ned med 34 prosent ved utdeling av p-piller (Trondheim i perioden 1997-2000) sammenlignet med en annen kommune (Drammen). Det ble ikke registrert økning i antallet seksuelt overførbare sykdommer, og de fleste kvinnene som deltok i prosjektet rapporterte at det ikke medførte økte forventninger om økt seksuell aktivitet.
P-piller ble i Norge først tatt i bruk i 1967, men da som behandling mot uregelmessig menstruasjon og ikke som et prevensjonsmiddel. De første 15–20 årene solgte p-pillen dårlig i Norge og det var forholdsvis få brukere av slike preparater. I Norge har bruken av p-piller vært stabilt lavere enn i de andre skandinaviske landene. En årsak til dette er at p-pillen og spiralen ble tilgjengelig i Norge på samme tid, og at spiralen ble fremmet fremfor p-pillen. En annen årsak kan være at det til å begynne med var få leger som var villige til å skrive ut p-piller til ugifte kvinner. En tredje årsak kan være frykt for blodpropp ettersom de første p-piller som kom på markedet hadde et høyere innhold av østrogen enn dagens p-piller, de første p-piller på markedet inneholdt 150 mikrogram østrogen mens dagens p-piller inneholder 20-40 mikrogram og dette senker risikoen for blodpropp betydelig.
Data fra Folkehelseinstituttet og Statistisk sentralbyrå tilsier at omkring 20 % av kvinner mellom 16 og 44 år bruker pillen i dag (2017).
Bissau
Bissau er hovedstaden i Guinea-Bissau. Siste delen av landets navn er byens navn for å forhindre forveksling med nabolandet Guinea. I 2012 var innbyggertallet i byen beregnet til å være ca. 419 000. Byen ligger ved elva Geba, nær utløpet til Atlanterhavet. Bissau er landets største by etter befolkning. Flyplassen Osvaldo Vieira internasjonale lufthavn ligger i Bissau.
Historie
Byen ble grunnlagt av portugiserne i 1687 som en havn og handelssenter. I 1942 ble byen hovedstad i Portugisisk Guinea. Bissau ble hovedstaden til Guinea-Bissau når det ble et selvstendig land i 1974.
Økonomi
Bissau er landets administrative, militære og utdanningssenter. Byen er også landets største havneby. Peanøtter, kopra, gummi og palmeolje produseres i Bissau. Fattigdom og mangel på utvikling er veldig utbredt i byen.
Mayo Clinic
Mayo Clinic er en ideell amerikansk sykehuskjede. De har hovedkontorer i Rochester i Minnesota. I dag driver de sykehus i Florida, Arizona, Minnesota, Iowa og Wisconsin.
Klinikk-nettverket ble startet som «Saint Marys Hospital» av dr. William Worrall Mayo og hans to sønner William James og Charles Horace i 1889.
Apatity
Apatity (russisk: Апатиты, kildinsamisk: Апатит, direkte oversatt apatitter) er en by i Murmansk oblast i Russland. Byen ligger ved østbredden til innsjøen Imandra og sørvest for Khibiny-fjellene, rundt 23 km vest for Kirovsk. Innbyggertall: 63 300 (2005 est.), 64 405 (2002 – russisk folketelling), 40 700 (1968).
Bosetningen Apatity ble grunnlagt i 1935 og fikk bystatus i 1966. Flybasen Kirovsk Apatity ligger like ved byen.
Apatity er vennskapsby med Alta i Finnmark.
Ford Granada
Ford Granda og Ford Consul var en storbil produsert av Ford of Europe i perioden 1972-1985 (utviklingskode MH). Ford Consul / Granada var en stor og meget
rommelig bil som kom både som 2- og 4-dørs sedan, 5-dørs stasjonsvogn (turnier) og 2-dørs coupé. Bilene ble produsert i Köln i Tyskland og Dagenham i England (England: bare 1972-1976), og var etter den tids krav både godt sammenskrudd og sikre biler i storbilklassen. Modellen var nok et samarbeid mellom Ford i England og Vest-Tyskland, på samme måte som Transit, Escort, Capri og Taunus/ Cortina (TC). Den nye felles-europeiske storbilen fra Ford skulle erstatte de engelske Zodiac / Zephyr og de tyske 17m / 20m / 26m.
Det er en utbredt misforståelse at Consul var produsert i England, og Granada i Tyskland. Det stemmer altså ikke. Modellene ble produsert side om side i begge land, og navnene representerte bare ulike utstyrsnivåer. Akkurat som Opels Rekord og Commodore, som også delte karosseri, men hadde ulikt utstyr og ulike motorer. Consul-navnet hadde også vært brukt av Ford i England på 50- og 60-tallet.
De engelskproduserte bilene ble kun solgt i de "britiske" markedene, og kom derfor ikke til Norge.
INTRODUKSJON
På Genève-utstillingen i 1972 (9. – 19. mars) ble bilen vist offisielt for publikum for første gang, og 7. mars 1972 fikk pressen i Norge se og prøve bilene i Stavanger. Det internasjonale lanseringen ble (selvsagt?) avholdt i Granada i Spania.
SØKSMÅL
I England hadde man i over 40 år hatt et selskap som het Granada Group Ltd, som drev med blant annet TV-produksjon, underholdning og TV-utleie. De gikk rettens vei for å hindre Ford i å bruke Granada-navnet på den nye modellen. Høyesterett mente likevel at det ikke var noen grunn til tro at allmennheten skulle forveksle de to navnene, eller å tro at Granada Group hadde startet med bilproduksjon. Dermed kunne Ford bruke «Granada» som planlagt.
TEKNISK
Den store nyheten blant motorene var en OHC-motor på 2-liter med overliggende kamaksel og registerreim. Den var også hentet fra Taunus/ Cortina, og kjent som Pinto-motoren. De øvrige motorene var 1700 V4, 2300 V6 og 2600 V6 hentet fra P7 i Tyskland (Köln-familien), samt 3000 V6 (Essex) fra Zodiac og Capri 3000. 3000 V6 motoren var produsert i England, sendt til Tyskland og montert i bilene der.
For bilene produsert i England var alle motorene hentet fra Zephyr/ Zodiac; 2000 V4, 2500 V6 og 3000 V6, alle fra Essex-familien. Senere kunne 2000 OHC (Pinto) leveres også i England.
Consul / Granada  MK1
Den første modellen, MK1, ble produsert fra 1972 til 1977.
Consul / Granada  MK1 serie 1 (januar 1972 tom. Januar 1975)
Var delt opp i to modellnavn: Consul og Granada. Consul erstattet 17m og Zephyr og representerte de to rimeligste variantene (Consul og Consul L, samt sportsmodellen Consul GT, som var basert på Consul L.) Granada erstattet 20m / 26m og Zodiac, og besto av de to dyreste modellene kalt Granada og Granada GXL.
Consul ble levert med en 2000 OHC-motor (Pinto) og kunne også leveres med 1700 V4 og 2300 V6 (begge Ford Cologne V6 (motor)). Consul GT ble levert med en 2300 V6-motor (Ford Cologne V6 (motor)) som standard, og kunne bestilles med 3000 V6 (Ford Essex V6) som ekstrautstyr.
Granada hadde en 2600 V6 (Ford Cologne V6 (motor)) som standard i Norge, men kunne også leveres med 2300 V6 (Ford Cologne V6 (motor)) eller 3000 V6 (Ford Essex V6). Granada stv. Hadde 3000 V6 som standard. GXL-utstyr ble kun levert til 4-dørs sedan og 2-dørs coupé.
2-dørs sedan
I mars 1973 ble et 2-dørs sedan karosseri introdusert. Dette ble levert som Consul, Consul L og Granada (altså ikke GT eller GXL).
Coupé
I november 1973 fikk Coupé-karosseriet (fortsatt serie 1) en rett linje langs sidene under vinduene, mens det tidligere hadde en liten bue opp mot bakvinduet («coke-bottle» design).
Ny automatkasse
I november 1973 ble den gamle C4-automatkassen erstattet av den nye Ford C3 («Bordeaux»).
Slangsvold
Slangsvold er et sted i Råde kommune i Østfold. Slangsvold er ei ca. 7 kilometer lang og smal grend omgitt av åser på begge sider, blant annet Vetaåsen og Danserfjella. Industrien er jordbruk, skogbruk,vedproduksjon, pukkverk, betongblandeverk, buss-selskap og maskinentreprenører. Ca.85 innbyggere. Slangsvold starter ved Missingmyr og går nordover på fylkesvei 115, til Sjursbråtatjern.
Ford Granada
Granada XL
Fra 1974 skiftet den nest dyreste modellen, Granada, navn til Granada XL. Samtidig fikk XL et revidert interiør uten treverk, og dørsider av samme design som senere Granada GL. 2600 V6 (Ford Cologne V6 (motor)) var fortsatt standard i Norge.
Potsjep
Potsjep (russisk: Почеп) er en by i Brjansk oblast i Russland. Den ligger rundt 80 km sørvest for Brjansk. Innbyggertall: 17 064 (folketelling 2002).
Ford Granada
Granada Ghia
Tidlig 1974 ble Granada Ghia introdusert, som den nye toppmodellen. Den var redesignet av italienske Ghia, og hadde mer påkostet grill og listverk, flott interiør med velour og treverk, samt alt utstyr som standard. Ghia ble levert som 4-dørs sedan og 2-dørs coupé. I Norge hadde Ghia 3000 V6 som standard. På andre markeder kunne man også få 2300 V6 og 2600 V6 (Ford Cologne V6 (motor)) i Ghia.
Potsjep
Potsjeps opprinnelse er ukjent, men den nevnes på 1400-tallet som en viktig by i Storhertugdømmet Litauen. Den kom under Storfyrstedømmet Moskva i 1503 og var av liten betydning til rundt 1710, da hetman Ivan Skoropadskyj ga den til fyrst Mensjikov. Sistnevnte grunnla fortet Aleksandropolis i nærheten og startet produksjon av seil til russiske skip i Potsjep.
Industrien gikk tilbake etter Mensjikovs fall og byen stagnerte til 1750, da den ble overdratt til en annen hetman, Kirill Razumovskyj, som planla å bygge sin sommerresidens der. Det eneste minnet om disse planene er den vakre Gjenoppstandelseskirken, bygget i barokkstil av Antonio Rinaldi på 1750-tallet.
Ford Granada
Granada MK1 serie 2 (februar 1975 tom juli 1977)
Denne facelift-modellen ble introdusert tidlig i 1975. Nå var Consul-navnet borte, og alle utgaver het nå Granada; Granada, Granada L, Granada GL og Granada Ghia.
Granada XL ble til Granada GL og Consul GT var nå erstattet av en «S-pakke» som kunne leveres til nesten alle utgaver, avhengig av marked. F.eks Granada S, LS, GLS (og Ghia S, bare i enkelte markeder, ikke i Norge).
Fordelingen av motorer var omtrent som før, bortsett fra at nå var 3,0 V6 standard på alle Granada med S-utstyr i Norge. Motorene fikk nå nye betegnelser; f.eks 1,7, 2,3 og 3,0 mot tidligere 1700, 2300 V6 og 3000 V6.
Videre ble aluminiumsfelger (produsert av Ronal) standardutstyr på Ghia og S-modeller.
Fra høsten 1976 til juli 1977 ble en liten serie (anslagsvis 1000 stk.) MK1s2 med 2,8i motor (Ford Cologne V6 (motor)) på 150 hk produsert. Disse ble kun solgt i Tyskland, og muligens Sveits/ Østerrike.
Granada MK2
Granada MK2 ble introdusert tidlig høsten 1977. Karosseriet hadde et nytt og mer firkantet design med rette linjer, typisk for designspråket Uwe Bahnsen hadde innført hos Ford. Coupé-modellen var nå vekk, og karosseriutvalget besto av 2- og 4-dørs sedan, samt stasjonsvogn. Tak og bakre del av stasjonsvogn var, med unntak av små detaljer, likt som på MK1.
Introduksjon
Bortsett fra et helt nytt dashbord, var interiør og understell prinsippet stort likt som før. Motorene var også de samme, med unntak av at 2,6 V6 og 3,0 V6 nå var erstattet av henholdsvis en 2,8 V6 (135 hk) og en 2,8 V6 med Bosch K-Jetronic bensininnsprøytning (160 hk). Begge de nye motorene var fra «Köln»-familien.
Utstyrsvariantene var de samme som før: Granada, Granada L, Granada GL og Granada Ghia, samt de sportslige Granada LS (sedan) og Granada GLS (stv.).
Granada-diesel
Etter noen måneder, i desember 1977, startet produksjonen av Granada med diesel-motor. Motoren kom fra Peugeot og var på 2,1 liter og 63hk. En 1,9 liters diesel (54 hk) fantes også, men denne ble produsert i et svært lite antall, og muligens bare levert i Tyskland. Granada diesel var ingen rask bil, men den oppnådde en viss popularitet blant bønder med egen dieseltank og økonomisk bevisste taxi-eiere med god tid.
Utstyr
Granada MK2 kunne leveres med mye mer utstyr enn tidligere; Air condition, skinnseter, elektriske vinduer og sentrallås, for å nevne noe. Modellene med S-utstyr fikk de nye (og kostbare!) metriske TRX-dekkene fra Michelin i dimensjonen 190/65 HR 390 (15,35 tommer).
Ghia stasjonsvogn
Våren 1979 kunne man for første gang bestille Granada Ghia som stasjonsvogn.
Introduksjon
I september 1981 startet produksjonen av siste generasjon Granada. Utvendig minte den mye om serie 1, en god del nytt var det likevel: Nye støtfangere, med løse hjørner, trukket mot hjulåpningene. Plasthjørner på Base og L, og kromhjørner på GL og Ghia. Ny grill (med krom-innramming på Ghia), nye store speil, integrert i vindusrammene, nye baklykter med riller. GL og Ghia fikk nye, bredere lister langs sidene, med krominnfelling.
2.8 Injection
Den nye sportsmodellen “2.8 Injection”, hadde de samme sidelistene, men helt i sort. “2.8 Injection” hadde et mye tydeligere sportslig preg enn forrige modells LS og GLS. Denne var basert på en GL, men her var alle detaljer utvendig i sort, støtfangerne lakkert i karosserifargen og det var markerte spoilere både foran og bak. Motoren var selvsagt en 2,8-liters V6 med bensininnsprøytning og 150 hk. Sportsunderstellet var videreutviklet, og stabilisatorstaget foran målte nå hele 26mm, mens et 12mm stabilisatorstag bak var en nyhet. Innvendig var den som en vanlig GL, og Recaroseter kunne nå leveres fra fabrikk (kun i brunt og grått). Sportsmodellen hadde fortsatt TRX-dekk, men nå var felgene lakkert i hvit perlemor.
Innvendig var det meste nytt. Setene var helt nye, med trinnløs justering av ryggen og korsryggjustering. Dørsidene hadde også en helt ny design, med integrert oppbevaringsrom foran. Dashbordet lignet, men layout og plassering av brytere og instrumenter var kraftig endret.
2-dørs sedan var nå borte fra programmet, og 1,7 V4 ble heller ikke levert lenger. Den ble erstattet av en 1,6 OHC (Pinto) på 75 hk hentet fra Taunus. Denne motoren kunne leveres i Granada og Granada L. Deler av bremsesystemet i Granada 1,6 var også hentet fra Taunus. Denne modellen solgte lite, og fra august 1982 forsvant den fra programmet. I Norge ble det solgt snaut 20 Granada 1,6.
Ny dieselmotor
I juli 1982 startet produksjonen av Granada med en 2,5-liters dieselmotor, også denne fra Peugeot. Altså ble den gamle 2,1D-motoren levert i MK2 serie 2 det første året. Den nye 2,5D-motoren var på 69 hk, og kom med 5-trinns girkasse, servostyring og de store bremsene foran fra 2,8 som standard.
5-trinns girkasse
Fra september 1982 kunne endelig en 5-trinns girkasse leveres til Granada. Den var standardutstyr på 2,8 2,8i og 2,5D, og kunne bestilles til 2,0 og 2,3.
Jubileum
I begynnelsen av april 1983 skiftet base-modellen navn til L, og L-modellen ble kalt Lincoln eller Jubileum. Denne fikk dashbord og instrumenter, takkonsoll med varsellamper, leselamper bak og stofftrukket innertak fra GL-modellen. I tillegg fikk Lincoln/ Jubileum, sentrallås, heldekkende hjulkapsler i hvit perlemor- finish og støtfangere lakkert i karosserifargen. Fra sommeren 1983 kunne Lincoln/ Jubileum også leveres med 2,8 V6-motor.
Lincoln/ Jubileum-merkene ble satt på ved klargjøring i Norge, så det var helt tilfeldig om bilene fikk ett, to eller ingen merker. Noen fikk til og med både Lincoln OG Jubileum-merker
Fra høsten 1984 ble alle Granada L og Jubileum utstyrt med Ghia-felger, ekstralys og rød pyntestripe langs sidene. Dette ble gjort ved klargjøring hos forhandlerne i Norge.
Etterfølger
Produksjonen av Ford Granada opphørte i februar 1985, og modellen ble erstattet av Ford Scorpio.
Salgstall
Totalt ble mer enn 54.000 Consul og Granada solgt nye i Norge, i perioden 1972 til 1985.
Perana V8
I Sør-Afrika ble også ca. 250 biler bygget om fra 1973 under navnet Perana. Basil Green Motors var en stor Ford-forhandler i Johannesburg i Sør-Afrika, som også spesialiserte seg på å bygge om nye biler. De mest kjente er Capri og Granada Perana, hvor 3,0-motorene ble hivd ut og erstattet av en med Ford 302 V8 med 255hk og 405nm@2600rpm. Denne ble levert med 2,92 utveksling i bakaksel, noe som ga høy toppfart. De aller fleste Perana var MK1, kun noen ytterst få MK2 ble bygget.
Alt dette med Fords velsignelse og full fabrikkgaranti. 3,0 V6-motorene som ble til overs, ble montert i både Cortina og til og med i Escort Mk1.
Tretegnsklassikeren
Tretegnsklassikeren (kinesisk: 三字經, pinyin: Sānzìjīng) er et didaktisk dikt beregnet på kinesiske skolebarn for læring av skrifttegnene. Det ble skrevet på 1200-tallet og ble benyttet helt til 1960-tallet, de siste årene i skoleverket i Republikken Kina (Taiwan).
Ford Granada
Perana V8
I årene 2000-2010 ble til sammen 6 Perana importert til Norge; 1 Capri og 5 Granada.
Tretegnsklassikeren
Diktet ble enten kompilert av Wang Yinglin (王應麟, 1223-1296), eller av Ou Shizi (1234-1324), begge var konfucianske mandariner. Diktet formidler også de konfucianske grunnverdier. Det består av 1.200 skrifttegn, gruppert i vers på tre tegn hver.
Det begynner med de berømte ordene:
人之初
性本善
Dvs.
ren zhi chu
Gammarus salinus
Gammarus salinus er en art innenfor familien Gammaridae, av ordenen Gammaridea - som inngår i gruppen av amfipoder.
Tretegnsklassikeren
xing ben shan
Det betyr omtrent: «Fra først av er mennesket godt».
Gammarus salinus
Den er utbredt bl.a i Bottenhavet, Oslofjorden og Nordsjøen.
Dratini
Dratini er en førstegenerasjons Pokémon. Den er av typen Dragon (drage) Pokémon. De kan enten bare fanges i Safari Zone, og i enkelte av spillene må man bytte dem til seg.
Navnet er sammensatt av "dragon" som betyr drage og en forvrengning av ordet "tiny/teeny" som betyr bitte liten.
Dratini er nr. 147 i National Dex.
Mario Brega
Mario Brega (født 5. mars 1923 i Roma i Italia, død 23. juli 1994 samme sted) var en italiensk skuespiller. Brega var 1,93 cm høy og veide på høyden av karrieren over 125 kg. På grunn av størrelsen spilte han ofte bøller og kriminelle for det meste i spaghetti-westerns, men også i en rekke italienske komedier.
Landstillitsvalgt
En landstillitsvalgt er en tillitsvalgt som utgjør en del av Vernepliktsrådet, i Tillitsvalgtordningen i Forsvaret. Forkortelsen «LTV» brukes om denne gruppen tillitsvalgte i Forsvaret. De landstillitsvalgte står for den daglige driften av Tillitsvalgtordningen i Forsvaret, or representerer alle norske vernepliktige soldater på sentralt nivå. Det er totalt 5 landstillitsvalgte, og disse velges for ett år av gangen, av Tillitsvalgtordningen i Forsvaret sitt landsstyre. Hver LTV kan sitte i maks tre perioder, altså i totalt tre år. En periode går fra 1. juli, frem til 30. juni påfølgende år.
Lappmeis
Lappmeis (Poecile cinctus) er en fugl i meisefamilien. Arten er utbredt i subarktisk klima i det nordlige Holarktis. Den består som fire taksoner, hvorav ssp. lapponicus hekker i deler av Norge og ellers i det nordlige Fennoskandia.
Biologi
Lappmeis er en liten fugl som måler cirka 13,5–14 cm og veier omkring 11–14,3 g. Den ligner litt på granmeisen, men skiller seg fra denne gjennom å ha brun hette (mot sort), noe større sort strupeflekk, varmbrun rygg og svakt rustfargede flanker. Fargene skiller litt mellom underartene.
Lappmeisen er utbredt opp til tregrensen i det nordlige Holarktis, og mye av utbredelsen ligger nord for polarsirkelen, fra Fennoskandia og østover gjennom det nordlige Russland med Sibir og gjennom Alaska, til det ekstremt nordvestre Canada.
Arten foretrekker gammelskog, helst furuskog, men også granskog og lerkeskog, og helst i områder med døde og råtnende trær. I montane og submontane områder finner man arten også i fjellbjørkskog. I Norge helst i tørr furuskog og fjellbjørkskog i Nord-Hedmark, Trøndelag, Indre Troms og Finnmark. Oppsøker fuglebrett, og kan ofte sees i flokk med andre meiser, særlig utenfor hekketiden. Etter at man begynte med flatehogst i Skandinavia og Finland har arten blitt stadig mer sjelden i disse områdene.
Lappmeisen eter med små virvelløse dyr, som insekter og edderkopper, om sommeren, og mange ulike sorter frø om vinteren. Arten hamstrer mat, helst frø, til vinterforrådet sitt. Kan også lete etter mat på fuglebrett, og arten har blitt observert når den eter talg fra døde, frosne reinsdyr.
Lappmeisen danner livslange parforhold, så det er bare unge fugler og enkefugler som årlige danner nye par. Hekketiden begynner i april og varer til et stykke ut i juni, litt avhengig av utbredelsen. Arten er hullruger og hunnen står for hele byggingen av redet, som gjerne legges til et hulrom etter en hakkespett eller i et naturlig hulrom. Hunnen legger 4–11, normalt 6–10 egg, som hun ruger ut selv. Inkubasjonen tar normalt 14–15, av og til opp mot 17 dager. Hannen mater hunnen i inkubasjonstiden. Alle eggene klekker normalt i løpet av 24–72 timer. Ungene blir i redet i cirka 17–20 dager og mates og stelles av begge foreldrene.
Inndeling
Inndelingen og rekkefølge følger Birds of the World og er i henhold til Winkler, Billerman Lovette (2020). Norske navn på arter og grupper følger Norsk navnekomité for fugl og er i henhold til Syvertsen et al. (2008, 2017). Eventuelle norske navn i parentes er ikke offisielle, men kun midlertidige beskrivelser.
Kyrre Lien
Kyrre Lien (født 15. mai 1990) er en norsk fotograf, bosatt i Oslo. Han vant Årets bilde 2014 i Norge.
Lien startet karrieren som 16-åring med politiradio og sykkel, og solgte bildene han tok til aviser. I nyere tid har han blant annet jobbet for VG, Scanpix, Aftenposten og The New York Times, og har gjennomført en bachelor i fotojournalistikk fra Høgskolen i Oslo og Akershus.
Siden 2011 har Lien vunnet flere priser for sine fotografier både i Norge og internasjonalt. Den største utmerkelsen kom da han vant Årets Bilde 2014 i Norge for et bilde fra Gaza der tre barn henger opp tepper for å skjule krigsruinene utenfor soverommet sitt. Det samme bildet vant også 1. pris i kategorien «nyhet enkeltbilde».
I 2017 ble Lien trukket fram som én av Europas fremste nyskapere under 30 år i mediebransjen i en kåring av magasinet Forbes. Det ble lagt vekt på hans arbeid fra Øst-Ukraina, Gaza og Burma, samt bruk av innovativ fototeknikk som 360-graders video.
Kapp Verde under OL
Kapp Verde deltok første gang i olympiske leker i Sommer-OL 1996 i Atlanta og har siden deltatt i samtlige påfølgende sommerleker. De har aldri deltatt i vinterlekene. Kapp Verde har aldri vunnet olympiske medaljer.
T.G.I. Fridays
T.G.I. Friday’s er en amerikansk kjede av restauranter, kjent for sine rød- og hvitstripede baldakiner, messingrekkverk, tiffanylamper og bruk av antikviteter som dekor – og for sin Long Island Iced Tea. Kjeden er eid av et amerikansk investeringsfirma. Den består av mer enn 900 restauranter i 60 land. Den første T.G.I. Friday’s-restauranten ble åpnet av Alan Stillman i 1965 i New York.
Sundan
Sundan er en matrikkelgård og et fraflyttet sted i Bø kommune i Nordland. Det ligger på Langøya, nordøst på halvøya mellom Malnesfjorden og Møklandsfjorden, ca. 7 km nord for Kråkberget. Sundan er det nordligste stedet i Bø som har vært bebodd. Det var en typisk fiskerbondegård, uten veiforbindelse med omverdenen. Sundan tilhørte opprinnelig Øksnes Vestbygd og var en av sju matrikkelgårder som ble overført fra Øksnes til Bø kommune i 1964.
Gården har navn etter det grunne sundet som skiller den fra Sunderøya i Møklandsfjorden. Stedsnavnet er som oftest blitt skrevet Sund. Ifølge forfatter Johan Borgos i bokverket Gård og slekt i Øksnes var Sundan sannsynligvis bebodd i vikingtida, og kanskje enda tidligere. Størst befolkning hadde stedet i tiårene før og etter 1900, men gården ble fraflyttet rundt 1970.
Sundan hadde gårdsnummer 1 i Øksnes kommune. Etter endringa av kommunegrensene ble det gnr. 67 i Bø.
1746
1746 (MDCCLXVI) i den gregorianske kalender var et år uten skuddag som begynte på en lørdag.
Russell Crowe
Russell Ira Crowe (født 7. april 1964) er en newzealandsk-australsk skuespiller, filmprodusent og musiker. Han er newzealandsk statsborger, men har bodd størstedelen av livet i Australia og anser seg selv som australsk.
Crowe vant Oscar for beste mannlige hovedrolle for rollen som Maximus Decimus Meridius i filmen Gladiator (2000). Han vant Golden Globe og BAFTA for rollen som John Forbes Nash jr. i filmen Et vakkert sinn (2001).
Første år
Crowe ble født i Wellington i New Zealand med en avstamming av walisisk, skotsk, norsk og urbefolkningsgruppen Māori på New Zealand. Oldemoren hans, Marie Cunningham, ble født på New Zealand av norske foreldre. Da han var fire år gammel flyttet familien til Australia, hvor foreldrene fulgte en karriere innenfor catering på filmsettinger. Hans bestefar på morsiden, Stan Wemyss, var kinematograf og produserte den første filmen til newzealenderen Geoff Murpht, ifølge Crowe selv. Produsenten av den australske TV-serien Spyforce var hans mors gudfar og Crowe ble ansatt for en kort dialog på én linje i en episode da han var fem eller seks år. Medskuespiller var TV-seriens stjerne, Jack Thompson, som mange år senere spilte Crowes far i filmen The Sum of Us.
Crowe begynte på skole for gutter, Sydney Boys High School, men da han var 14 flyttet familien tilbake til New Zealand, og han begynte da på Auckland Grammar School. Han hoppet av utdannelsen for å hjelpe familien finansielt. Da han var 21 år dro han tilbake til Australia for å studere på National Institute of Dramatic Art (NIDA). «Jeg arbeidet i et teatershow, og snakket med en fyr som var leder for den tekniske støtten ved NIDA», har Crowe fortalt. «Jeg spurte ham hva han mente om jeg tilbrakte tre år ved NIDA. Han sa at det ville være å kaste bort tiden. Han sa, «Du gjør allerede det som du vil lære hvis du gikk der, og du har allerede gjort det i storparten av livet ditt. Det er ingenting du kan lære der, unntatt dårlige vaner.»
Etter å ha deltatt i TV-serien Naboer og Living with the Law fikk Crowe sjansen i sin første film, The Crossing (1990), en kjærlighetstriangel i en småby, regissert av George Ogilvie. Før filmingen begynte hyrte en filmstudentlærling av Ogilvie, Steve Wallace, for filmen Blood Oath, også kjent som Prisoners of the Sun, (1990) som fikk visning en måned tidligere selv om den ble filmet senere.
Hollywood
Etter en innledende suksess i Australia begynte Crowe å spille i amerikanske filmer. Etter å ha vært nominert tre ganger vant han Oscar for beste mannlige hovedrolle i 2001 for Gladiator. Crowe bar sin bestefar Stan Wemyss’ Member of the Order of the British Empire ved seremonien.
Den 9. mars 2005 avslørte Crowe for magasinet GQ at agenter fra Federal Bureau of Investigation (FBI) hadde kontaktet ham før den 73. Oscarseremonien den 25. mars 2001 og fortalt ham at den islamske terroristgruppen al-Qaeda ønsket å kidnappe ham. Crowe fortalte magasinet at det var første gangen at han hadde hørt om al-Qaeda og han er blitt sitert på: «Du får en telefon fra FBI seint på kvelden når du ankommer Los Angeles, og de er absolutt seriøse. ‘Vi må snakke med deg før du gjør noe som helst annet! Vi må ha en samtale med deg, Mr. Crowe.’» Crowe husket at «det var noe å gjøre med et opptak som ble snappet opp av en fransk politikvinne, tror jeg, i enten Libya eller Algers... det var snakk om å ta ikongrafiske amerikanere ut av bildet som en form for plan av kulturell destabilisering.»
Crowe ble voktet av FBI-agenter i de neste månedene, både når han filmet som på seremonier. Scotland Yard voktet ham mens han promoterte Proof of Life i London i februar 2001. Crowe har sagt at han «aldri til fulle forsto hva som egentlig foregikk». FBI har bekreftet Crowes uttalelser, noe som ukarakteristisk ettersom byrået vanligvis aldri gir kommentarer til media.
Musikkarriere
I henhold til en beskjed fra Crowe på bandets nettside har gruppen blitt «oppløst/videreutviklet» og hans musikk vil ta en ny retning. Fra begynnelsen av 2005 har han fortsatt med et samarbeid med Alan Doyle fra det canadiske bandet Great Big Sea. En ny singel, Raewyn, ble sluppet den 19. april 2005. Tidligere medlemmer av hans gamle band har deltatt i det nye prosjektet. Et album kalt My Hand, My Heart har blitt gjort tilgjengelig som nedlastbare sanger for iTunes og inkluderer en hyllestsang til den avdøde skuespilleren Richard Harris som ble en nær venn av Crowe mens de spilte inn Gladiator.
I henhold til Crowe har det ikke noe 30 Odd Foot Of Grunts uten sin gamle musikerkompis Dean Cochran som ikke var tilstede ved innspillingen av My Hand, My Heart. Cochran har deltatt i et felles show i Frankrike og deltok i innspillingen av en musikkvideo for sangen Weight of a Man da bandet ble kalt for Russell Crowe and Friends.
Crowe har også vært bak kameraet: i 2002 regisserte han musikkvideoen for sin kone Danielle Spencers singel Tickle Me fra hennes album White Monkey.
Familie og interesser
Den 7. april 2003, på sin 38. fødselsdag giftet Crowe seg med den australske sangeren og skuespilleren Danielle Spencer. Deres sønn, Charles Spencer Crowe ble født den 21. desember det samme året. Crowe møtte Spencer mens han filmet The Crossing i 1990. I januar 2005 annonserte Crowe at de ville få sitt andre barn i juli. Crowe har tidligere vært sammen med den amerikanske skuespilleren Meg Ryan etter at de to møttes mens de filmet Proof of Life i 2000.
To av Crowes søskenbarn, Martin og Jeff Crowe er kapteiner på New Zealands cricketlag.
Crowe bor i Australia i Sydney i bydelen Woolloomooloo i New South Wales, men har også et landsted i nærheten av Coffs Harbour i New South Wales.