cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
William FitzOsbern
England etter 1066
Etter at hertug Vilhelm tok kontroll over England og ble kong Vilhelm I av England, ble William FitzOsbern gitt ansvaret for øya Wight og deretter i 1067 gitt status som jarl. Han ble vanligvis betraktet som jarl av Hereford, men hans autoritet kan også ha strukket seg til flere av de nærliggende shirene.
Det var en forståelse at den delen av England som ikke ennå var under normannisk kontroll skulle FitzOsbern ha ansvaret for å erobre, og for det meste av 1067 da kong Vilhelm dro tilbake til Normandie var det FitzOsbern, sammen med Odo av Bayeux som hadde ansvaret for England. I 1068 var kongen tilbake i England og FitzOsbern fulgte ham på hærtoktet for å underkaste sørvestlige England. Han var til stede ved kongens Whitsun-hoff i mai og deretter besøkte han Normandie, men ble der syk for flere måneder.
I februar eller mars 1069 ble FitzOsbern gitt ansvaret for den nye festningen av York, men han dro sørover igjen i tide for å være tilstede ved kongens påske-hoff i april. En angelsaksisk motstand i Vest-Midlands ble slått ned og underkastet i 1069, og det er sannsynlig at FitzOsbern spilte en betydelig rolle i dette, men detaljene er ikke klare.
I løpet av denne tiden trykket FitzOsbern og hæren mot Wales og begynte erobringen av det walisiske kongedømmet Gwent.
Festningsbygger
Som en del av den normanniske kontrollen over England og Wales var FitzOsbern en av de mest ivrigste normanniske festningsbyggere. De tidligste festningene som er tilskrevet ham er blant annet Carisbrooke på Wight og i sørlige Wales blant annet Chepstow Castle i Chepstow (Striguil), Wigmore Castle i Wigmore, Clifford Castle i landsbyen Clifford og Monmouth Castle i Monmouth, foruten å bygge eller utbedre befestningene av byer som Hereford og Shrewsbury.
I 1070 oppsto det bråk i Flandern hvor kong Vilhelms svoger Balduin VI av Flandern hadde død og etterlatt landet og hans unge sønn i hendene på sin enke Richilde, hertuginne av Mons og Hainaut. Hennes kontroll over Flandern ble utfordret av broren av hennes avdøde ektemann, Robert I, hertug av Flandern. For å få hjelp tilbød hun å gifte seg med FitzOsbern, og han kunne ikke motstå muligheten til også å bli hertug av det rike fyrstedømmet til det tyske riket, og som lå nært inntil Normandie. Han dro øyeblikkelig over kanalen med en hær, men på kontinentet ble han beseiret av hertugen av Flandern. William FitzOsbern ble drept i slaget ved Cassel den 22. februar 1071.
Arv
William FitzOsbern giftet seg først med Adeliza de Tosny, datter av Roger I av Tosny. Man har antatt at også giftet seg med hertuginne Richilde kort tid før slaget ved Cassel, men det er uklart. I sin tid i England bodde han hovedsakelig på Carisbrooke Castle.
Han ble etterfulgt i Normandie av sin eldste sønn, William av Breteuil, og i England og Wales av sin yngre sønn Roger de Breteuil. Hans datter Emma ble gift med Ralph de Gael, 1. jarl av Norfolk.
ISSF 50 meter rifle liggende
50m rifle liggende kal.22 er en av skyteøvelsene innen ISSF, og består av 60 skudd for både menn og kvinner, og var en OL øvelse kun for herrer frem til og med OL 2016.
Øvelsen består av en innledende eller kvalifiseringsrunde etterfulgt av en 10-skudds finaleskyting som andre ISSF-skyteøvelser. I finalen blir de 10 skuddene dømt med en desimal, mens skuddene i den innledende skytingen bare blir dømt som heltall. Det betyr at et skudd som blir dømt som en 9-er (med 10-er som maks) kan bli dømt opp til 9,9 i finalen, hvor maks er 10,9 for ett skudd. Dette gjør at en teoretisk maksimal poengsum i en finale blir 109,0 (10 skudd som alle blir dømt 10,9).
Det endelige resultatet i konkurransen blir bestemt av den sammenlagte poengsummen fra innledende skyting og finaleskyting. Verdensrekorder godkjennes både for innledende skyting og for totalsum inkl. finale.
Standardgevær og sportsgevær
Damene pleide å konkurrere i standardgevær med flere restriksjoner på våpenet i motsetning til herrenes frigevær. Reglene for dameklassen ble så forandret til sportsgevær, som stort sett tilsvarer frigevær, men med noe lavere totalvekt (6,5 kg i stedet for 8 kg). Begge versjoner kalles nå offisielt for 50 m rifle.
Siden 300 m standardrifle er en øvelse kun for menn, konkurrerer kvinner også i 50 m rifle (tre stillinger og liggende) i CISM-VM.
Östra Ryd
Östra Ryd er et tettsted i Söderköping kommune i Östergötlands län i Östergötland i Sverige. I 2010 hadde tettstedet 457 innbyggere.
Filippinene under Sommer-OL 1928
Filippinene under Sommer-OL 1928. Fire sportsutøvere fra Filippinene, alle menn, deltok i to sporter, friidrett og svømming, under Sommer-OL 1928 i Amsterdam. Filippinene kom på 32.-plass med en bronsemedalje.
Ghana
Ghana er en republikk i vestlige Afrika. Ghana var en britisk koloni med navnet Gullkysten i perioden 1874–1957. Landet grenser mot Elfenbenskysten i vest, Burkina Faso i nord og Togo i øst. Mot sør ligger Guineabukta.
Etymologi
Som engelsk koloni hadde landet navnet Gullkysten, et navn europeerne hadde brukt siden 1400-tallet, fordi gull den gang var områdets viktigste handelsvare. Etter å ha oppnådd uavhengighet ble det nye navnet Ghana, som er hentet fra Ghanariket som før kolonitiden lå flere hundre kilometer nordvest for dagens Ghana, nær dagens Mali. Årsaken til at navnet ble valgt er at innbyggerne i dette riket utvandret sørøstover, og deres etterkommere er derfor bosatt i landet.
Handelsposter
I området der Ghana ligger i dag lå en rekke europeiske handelsposter og fort involvert i slavehandelen, blant annet danske. Kystområdet gikk fra slutten av 1400-tallet under navnet Gullkysten i Europa. Det området som i dag er Ghana var fra slutten av 1800-tallet den engelske kronkolonien Gullkysten.
Britisk kronkoloni
Ghana ble dannet ved at Gullkysten ble forent med Britisk Togoland og Fante-protektoratet. Siden 1925 deltok lokalbefolkningen i landets administrasjon. Etter annen verdenskrig ble uavhengighetsbevegelsen kraftigere under ledelse av Kwame Nkrumah. Hans parti vant flere valg i begynnelsen av 1950-tallet og han ble koloniens statsminister under den britiske guvernøren i 1952. Samme år søkte landets parlament om uavhengighet fra Storbritannia, noe som uten videre ble innvilget. Landet ble uavhengig 6. mars 1957 som den første kolonien i Afrika som oppnådde uavhengighet og det første afrikanske land som ble medlem av det Samveldet av nasjoner. En folkeavstemning i 1956 under FN oppsyn bekreftet Britisk Togolands tilhørighet til Ghana.
Uavhengighet og diktaturer
Nkrumah styrte landet med sosialistiske prinsipper og med en ettpartiregjering der kun hans parti Convention People’s Party var tillatt. Dette og en mislykket økonomisk politikk ledet til økonomisk krise, høy statsgjeld og uroligheter. I 1966 kom det første av en rekke statskupp. Et nytt kupp i 1972 førte Ignatius Kutu Acheampong til makten. Han ledet en av Afrikas mange kleptokratiske regjeringer som ruinerte landet enda mer gjennom 1970-tallet. I 1979 ledet Jerry Rawlings et nytt kupp. De tidligere lederne av militærdiktaturet, deriblant Acheampong og presidenten Fred Akuffo ble henrettet. I september ble det holdt valg og Hilla Limann vant, Rawlings trådte tilbake. Limann førte en moderat økonomisk politikk og var tilhenger av panafrikanisme. Likevel gjorde Rawlings et nytt kupp i 1981 for å stoppe den igjen oppblomstrende korrupsjonen. Han beholdt makten de neste 20 år.
Veien til demokrati
Rawlings politikk var forholdsvis liberal, særlig økonomisk. Det har gitt landet en bedre utvikling enn nabostatene. Likevel var det brudd på menneskerettighetene og partier var forbudt før 1992. Dette bedret seg etter at den nye demokratiske grunnloven av 1992 ble vedtatt. Rawlings vant to presidentvalg for partiet National Democratic Congress (NDC) i 1992 og 1996. Valgene ble av observatører vurdert som innenfor det man kan aksepterer som frie valg, særlig valget 1996. Etter to presidentperioder kunne han ikke stille som kandidat på nytt og deltok derfor ikke i valget 2000. Disse ble vunnet av John Kufuor (New Patriotic Party) (NPP) og førte til den første fredelige maktoverlevering i Ghanas historie i januar 2001. Kufor ble gjenvalgt i 2004. I valget i desember 2008 vant John Atta Mills (NDC).
Politikk og administrasjon
Statsoverhodet er en valgt president, som har utøvende myndighet.
Ghanas parlament har ett kammer, og domineres av to partier, New Patriotic Party og National Democratic Congress. Mindre partier er også representert, men er avhengige av å knytte seg til de store.
John Evans Atta Mills ble innsatt som president 7. januar 2009, etter at han slo det styrende partiet New Patriotic Partys kandidat, Nana Akufo-Addo, med 50,23 % mot 49,77 % av stemmene i valget i 2008. Han var Ghanas tredje visepresident, fra 1997 til 2001 under daværende president Jerry Rawlings. Forøvrig tapte han presidentvalget i 2000 og 2004, da han stilte som kandidat for National Democratic Congress (NDC). Mills døde overraskende 24. juli 2012 og etter grunnloven overtar da visepresidenten presidentembetet. Visepresidenten John Mahama (NDC) vant valget 7. desember 2012 med 50,7 % av stemmene, over NPPs utfordrer Akufo-Addos 47,7 %, og ble dermed gjeninnsatt januar 2013.
Ghana er medlem av FN, Den afrikanske union, Samveldet av nasjoner og en rekke andre internasjonale organisasjoner.
Administrativ inndeling
Ghana er delt inn i 10 regioner:
Menneskerettigheter
Ghana har fengselsstraff inntil tre år for homofili.
Næringsliv
Ghana er rikt på naturressurser, og har en langt sterkere økonomi enn naboland i Vest-Afrika. Allikevel er landet avhengig av økonomisk og teknisk bistand. Landets hovedeksportvarer er gull og kakao.
De viktigste eksportproduktene er gull, tømmer og kakao. Landet har ikke teknologi til å rense gullet som eksporteres fullstendig, noe som fører til at det bringer inn mindre utenlandsk valuta enn det kunne. Det er derfor et viktig mål for politikerne å få brakt slik teknologi til landet.
Privatøkonomien er i stor grad basert på jordbruk. Omkring 40 % av bruttonasjonalprodukt kommer fra jordbruket, og 60 % av arbeidsstyrken finnes i primærnæringer.
Valutaen, ghanesisk cedi, har blitt sterkt devaluert siden landet ble uavhengighet. Inflasjonen er høy, men likevel lavere enn de fleste andre land i regionen.
Byer
De viktigste byene i Ghana er:
Landsbyer
Se også Liste over byer i Ghana.
Kultur
En av de mest markante ghanesiske kulturkjennetegn er det karakteristiske kentetøyet. Kentetøy er kjent og verdsatt for sine farger og symbolikk. Tøyet er et av symbolene for det ghanesiske høvdingstyret og blir i hovedsak brukt i områder som domineres av Ashantifolket.
Tradisjonell musikk
I motsetning til vestlig musikk er ikke tradisjonell ghanesisk musikk nedskrevet, men overføres gjennom en sterk muntlig tradisjon. Musikken sees på som en del av livet og kan dermed ikke skilles fra det. Det legges også stor vekt på deltakelse, slik at tilskuerne ikke er adskilt fra artistene – alle deltar i framførelsen av musikken. Melodiene er ofte korte og musikken er repetitiv. Rytme er svært sentralt i tradisjonell ghanesisk musikk og dansen er tett knyttet til musikken. Hver folkegruppe har sin egen musikk, og det er tett sammenheng mellom språk og musikk. Man vokser opp med musikk og musikken kan være med på å definere en stedstilknytning.
Populærmusikk
Highlife er Ghanas viktigste moderne musikkform. Røttene til highlife går tilbake til brassband og selskapsband som spilte på 1920-tallet, der instrumentene hovedsakelig bestod av afrikanske trommer, munnspill, gitarer og trekkspill. I nyere tid er highlife spesielt assosiert med gitarbaserte band, som spiller konserter, ofte med et stort sceneshow. Det spesielt er på bygda og hos fattige urbane at highlife har gjennomslagskraft. Highlifemusikken har gjennom tidene hentet sin inspirasjon fra jazz, blues, tradisjonell afrikansk musikk og swing. Musikken synges ofte på det lokale språket og baserer seg ofte på lokale melodier, som musikerne plukker opp fra gata.
Selv om highlife nok er dominerende som populærmusikk i Ghana, spilles det et vidt spekter av populærmusikk blant ghanesere. I dagens Accra høres det mest på gospelhighlife, lokal reggae og amerikansk svart pop, mens gitarbasert highlife har gjenvunnet sin popularitet og er fortsatt ekstremt populært i Ghanas rurale områder.
Hiplife er en nyere ghanesisk musikksjanger og er en blanding av highlife og vestlig hiphop. Syngingen / rappingen er både på engelsk og ghanesiske språk. Istedenfor instrumenter baserer innspillingen seg på sampling. Blant ungdommer i urbane strøk har hiplife blitt svært populært. Musikkstilen kom for fullt rundt 1994, og det har etter hvert utviklet seg ulike typer, som blant annet raglife, som er reggaeinspirert. Flere hevder at rytmene er grunnen til at hiplife er blitt så populært i Ghana. Hiplife er lett å danse til, noe som unge ghanesere ofte liker. Gjennom musikken blir ofte vestlig kultur og levesett fremstilt og idyllisert.
Sport
Fotball har, siden frigjøringen, blitt en av de mest populære sportene i Ghana. Flere kjente fotballspillere, som Chelsea FCs Michael Essien, AIKs Derek Boateng, SL Benficas Freddy Adu Schalke 04s Anthony Annan og SunderlandsAsamoah Gyan kommer fra Ghana. Andre kjente idrettsutøvere er bryteren Prince Nana. Andre populære sportgrener er friidrett, basketball og boksing. Ghanas nasjonalspill er brettspillet Oware (også kalt Awari, Adji og Awélé).
Oppføring på UNESCOs liste
Verdensarvsteder
Oppføringer på UNESCOs verdensarvliste (World Heritage List), verdens kultur- og naturarvsteder.
Eksterne lenker
Offisiell hjemmeside
Axelsons Gymnastiska Institut
Axelsons Gymnastiska Institut er Skandinavias eldste og største alternativmedisinske skole. Det ble etablert i 1962 av Hans Axelson. Axelsons Gymnastiska Institut har ledet utviklingen av moderne svensk massasje og kroppsterapi i Skandinavia. Det har dessuten Nordens bredeste kurstilbud innen komplementær medisin. 4000 elever blir utdannet årlig. Axelsons Gymnastiska Institut har seks skoler i Norden, blant annet i Oslo, samt tre i Japan. Det har en internasjonal lærerstab på hundre lærere (leger, naprapater, kiropraktorer, massasjeterapeuter med mer).
Runar Håndball
Runar Håndball (stiftet 7. januar 1949) er håndballavdelingen til Idrettslaget Runar fra Sandefjord. Spillernes drakter består av hvite trøyer og hvite shortser.
Herrelag
A-laget for herrer rykket ned fra eliteserien i 2016 og opp igjen i 2018. Laget trenes av Leif Gautestad. Herrelagets glansperiode var på 1990-tallet.
Hans Peter L’Orange (professor)
Hans Peter L'Orange (født 2. mars 1903 i Oslo, død 5. desember 1983 samme sted) var en norsk professor i klassisk arkeologi, ekspert på tiden mellom antikken og middelalderen.
Etter eksamen artium 1921 og Krigsskolen 1922 studerte han kunsthistorie og gresk, ble cand.phil. 1927 og dr.philos. i 1933 på avhandlingen Studien zur Geschichte des spätantiken Porträts, om historien til det senantikke portrettet. Fra 1930-36 var han universitetsstipendiat bosatt i Roma der også tanten "Lilla" Irgens (Minda Marie f. Gulbranson) bodde, kona til minister Johannes Irgens. Hans Peter var professor i klassisk arkeologi ved Universitetet i Oslo 1942-73. Han skapte i 1959 Det norske institutt i Roma med arkeologen Hjalmar Torp og var bestyrer 1959-73. I tillegg var han gjesteprofessor ved Harvard Universitys Dumbarton Oaks Library i Washington, DC i 1950 og ved Johns Hopkins University i Baltimore i 1966–67.
Som forsker utmerket han seg særlig ved å studere perioden mellom antikken og middelalderen. Han arbeidet mye med å studere det senantikke portrettet, Konstantinbuen (Der spätantike Bildschmuck des Konstantinbogens, 1939), hellenistisk og romersk herskerkult, mosaikk, skulpturfunnene i Sperlonga samt en rikt utsmykket langobardisk kirke i Cividale del Friuli i nordøstlige Italia.
Han var sønn av generalmajor Hans Wilhelm L'Orange (1868–1950) og godseier Carl August Gulbranson sin yngste datter, Regine Amalie «Ginni» Gulbranson, (1879–1949). Hans Peter ble selv gift i 1934 med Berit Fredrikke Engebrigtsen (1915-2003) som var datter av tegneren Olav Engebrigtsen (1878–1962) i Tidens Tegn.
Henry Armstrong
Henry Armstrong, også kjent som Henry Jackson jr. (født 12. desember 1912, død 22. oktober 1988) var en amerikansk bokser. Han ble født i Columbus, Mississippi, USA.
Generelt
Armstrong er sammen med boksere som Sugar Ray Robinson, Ezzard Charles og Muhammad Ali regnet for å være en av tidenes aller beste profesjonelle boksere uansett vektklasse. Sjelden ser man en «all-time ranking» uten at Armstrong okkuperer en av de aller øverste plasseringene. Trolig kan nesten ingen bokser i historien måle meritter mot Armstrong. Prestasjonene hans i ringen har etterhvert fått en nærmest mytisk status.
Oppvekst og tidlige år
«Homicide» Henry Armstrong ble født Henry Jackson i Columbus, Mississippi, USA. På grunn av stadig sjikane og rasisme (slik det gjerne var i sørstatene på begynnelsen av 1900-tallet) ble familien Jackson tvunget til å leve i det som nærmest kan kalles en nomadelignende tilværelse. Familien flyttet seg rundt der Henrys foreldre kunne finne arbeid. Til slutt endte Jackson familien opp i St. Louis, Mississippi, en by som alltid har hatt sterke boksetradisjoner. Det var her at unge Henry oppdaget at han hadde et unikt talent for boksing. Det er ukjent hvilket år Henry gikk sin første amatørkamp ettersom det ikke eksisterte noe pålitelig register for amatørstevner på den tiden, men det som er klart er at han etter noen få kamper gjorde sin profesjonelle debut under navnet «Melody Jackson». Etter noen få kamper pakket Henrys familie nok en gang sakene og flyttet til Los Angeles, California. Fordi det ikke var noe pålitelig register for amatørboksere på denne tiden, så klarte heller ingen kontrollører å fange opp at Henry gjenopptok amatørstatusen sin under det som etter hvert skulle bli hans offisielle navn – Henry Armstrong.
Møter topp-10 motstand
I november 1934 ble Armstrong matchet mot sin første topp 10 rangerte motstander, mexicaneren Baby Arizmendi på sistnevntes hjemmebane i Mexico by. Selv om Armstrong tapte en poengseier, gjorde han en bra figur og det ble arrangert en returmatch. Den 2. januar 1935 møttes de to igjen, men resultatet forble det samme, Armstrong tapte en poengseier. En måned senere gikk Armstrong på en ny nedtur, han ble diskvalifisert i 4. runde mot en annen mexicaner, Rodolfo Casanova, også denne gangen på motstanderens bane i Mexico by. Lite vites om kampen, man vet ikke engang hvorfor Armstrong ble disket. Imidlertid vet man at boksere har flere ganger blitt bortdømt mot mexicanere i Mexico, spesielt på den tiden da kampleder var eneste dommer. På denne tiden var det ikke uvanlig at en dommer gav hjemmebokseren seieren i en del kamper for å unngå bråk, opptøyer etc. Når man ser på hva Armstrong gjorde i sin karriere sammenlignet med Casanova, er det enkelte som vil hevde at det er sannsynlig at Armstrong var i ferd med å overkjøre ham og at dommeren stoppet kampen og hevdet at Armstrong slo lavt, skallet, etc. bare for å unngå bråk.
Swarmer
Tilbake i USA fortsatte Armstrong å overkjøre motstanderne sine. Han hadde nå utviklet seg til å bli den man kaller en swarmer, dvs. en bokser som overmanner motstanderne sine med høyt tempo og nærmest kontinuerlige slagserier. Veldig få boksere som har denne swarmerstilen greier å holde koken over mange runder, det krever en helt enorm utholdenhet og kondisjon. Årsaken til at Armstrong klarte det kan ligge i at han hadde en genfeil. Medisinske undersøkelser avslørte at han hadde en langt lavere hvilepuls enn det som er normalt, selv for topptrente idrettsutøvere. Armstrong hadde med andre ord en mye høyere maksgrense for hva kroppen hans tålte av utholdenhet.
VM-tittel
I oktober 1937 var Armstrong klar for å utfordre regjerende fjærvektsmester Petey Sarron om VM-tittelen. Etter 6 runder sto Armstrong igjen som den nykronede kongen over alle verdens fjærvektere. På 1930-tallet var det ikke vanlig å sette en VM-tittel på spill i kamp med mindre det var en superfight, så i stedet for å melke tittelen sin mot uverdige motstander i non-title matcher, insisterte Armstrong på å møte de beste tilgjengelige motstanderne selv i ikke-tittel kamper. Topp 10 rangerte Billy Beauhuld holdt i fem runder. Tony Chavez, som var 1-1 mot Armstrong fra deres tidligere møter, ble redusert til ingenting da han var i canvasen hele 7 ganger i første runde, før dommeren stoppet kampen. Eks-mesteren Albert ”Chalky” Wright som selv var en legende, måtte gi tapt etter 3 runder, det samme gjorde topp-10 rangerte Everett Rightmire. I tillegg møtte han Baby Arizmendi for 4. gang og justerte stillingen mellom dem til 2-2.
Ny vektklasse – weltervekt
I mai 1938 møttes de to VM-mestrene i henholdsvis fjærvekt og weltervekt. Etter det som regnes som en klassiker av en kamp vant Armstrong en poengseier etter 15 runder. 10 uker senere gikk Armstrong ned i Lettvektsklassen og tok tittelen fra Lou Ambers. Armstrong var nå VM-mester i vektklassene fjærvekt, lettvekt og weltervekt samtidig. Det er verdt å merke seg at både Barney Ross og Lou Ambers regnes som store mestre og er begge å finne i Boksingens Hall of Fame De var på ingen måte flash in the pan mestere som var tilfellet da Roy Jones gikk opp i tungvekt og slo John Ruiz i 2003.
Innehaver av 3 titler
Selv om han nå holdt 3 titler, konsentrerte Armstrong seg mest om Weltervektstittelen da de kampene stort sett var de mest økonomisk lukrative. Som vanlig insisterte Armstrong på å få de beste motstanderne; Ceferino Garcia, Davey Day, Ernie Roderick og et siste prinsipielt møte med Arizmendi for å ende deres 5-kamp-serie med 3-2.
Tap av titler og nye vektklasser
Etter å ha kjempet flere kamper på rad i weltervektsklassen, fikk Armstrong problemer med å klare vektgrensen da han skulle forsvare lettvektstittelen sin i returkampen mot Lou Ambers. Dehydrert og tappet for krefter klarte han ikke å overmanne Ambers denne gangen og tapte lettvektstittelen sin via en 15 runders poengavgjørelse. Etter alle problemene han hadde med å klare lettvektsgrensen innså Armstrong at det ikke ville være verdt forsøket å prøve å forsvare fjærvektstittelen sin. Han valgte heller å si den fra seg. I stedet for å forsøke seg igjen mot Ross, begynte han å se mot enda tyngre vektklasser. En tidligere motstander, Ceferino Garcia, var nå VM-mester i mellomvekt, og Armstrong likte sjansene sine. I mars 1940 møttes de to i Los Angeles og kjempet en meget jevn kamp, som ble dømt uavgjort av poengdommerne. Det betød at Garcia beholdt tittelen sin. Så nære var Armstrong ved å bli kronet VM-mester i sin 4. vektklasse.
Pause og comeback
Armstrong returnerte til weltervektsklassen og gjorde ytterligere 4 forsvar av tittelen før han overraskende tapte tittelen via poeng til Fritzie Zivic. Da de to møttes til returkampen 3 måneder senere ble Armstrong like overraskende slått ut i 12. runde. Armstrong bestemte seg for å ta seg en pause etter flere hektiske år med mange tøffe kamper. I juni 1942 gjorde han comeback etter 17 måneder borte fra ringen. Ting så nesten ut som før da han slo Richard Rangel over 10 runder, men i sin neste kamp gikk han på en skrell mot ukjente Reuben Shank. Likevel fortsatte han mot er eller mindre ukjente motstandere i 7 kamper til før han slo topp 10 rangerte Juan Zurita og fikk en viss revansje mot Fritzie, Zivic som i mellomtiden hadde tapt tittelen sin til Freddie Cochrane. Selv om Armstrong slo Zivic, var det tydelig at han ikke var den samme som før. Alle kampene mot verdens beste boksere hadde begynt å ta ham igjen. Han slo flere topp-10 rangerte motstandere i sine siste år som proffbokser, men de beste han møtte, deriblant Sugar Ray Robinson og Beau Jack ble for mye for den slitne bokseren.
Etter karrieren
I 1945 la Henry Armstrong opp med en 151-21-9 (101 KO) recliste. Etter at boksekarrieren hans tok slutt slet han med alkoholproblemer og drakk opp hele formuen han tjente som bokser. I 1951 kom han seg ut av alkoholhelvetet og utdannet seg til prest. Henry Armstrong døde den 24. oktober 1988, få uker før sin 76. fødselsdag. Han var blant de aller første bokserne som ble innrullert i boksingens hall of fame da den åpnet i 1990.
Akvarell
Akvarell er et maleri malt med transparente, vannoppløslige farger. Ordet akvarell betegner også selve maleteknikken. Gouache er en vannfargeteknikk med dekkende farger.
Historie
Akvarellmalerier er kjent allerede fra oldtiden, blant annet fra egyptiske veggmalerier. I middelalderen ble akvareller også brukt som bokillustrasjoner. Teknikken er siden svært mye brukt pga. sin enkelhet.
Av kjente akvarellmalere kan nevnes Eugène Delacroix, Claude Monet, og særlig Paul Cézanne. Under glansperioden på 1700-tallet brakte også kunstnere som John Cotman, John Constable og William Turner denne teknikken opp på et svært høyt nivå. Både impresjonister og ekspresjonister utviklet akvarellteknikken senere.
Teknikk og utstyr
{|
Akvarellmaling er meget populært idag, mye på grunn av den raske veien til et ferdig resultat, og relativt små utgifter for å starte.
Papir
Papiret er en av de viktigste delene i akvarellmaling. I ekte akvarellmaling brukes ikke fargen hvit; man lar papirfargen erstatte det hvite. Papiret fås i mange kvaliteter og med ulik overflatestruktur og tykkelse. For god kontroll med teknikken er det viktig å kjenne papirets begrensninger og muligheter.
Pensler
De beste akvarellpenslene er laget av de ytterste halehårene på sobelmåren. De er dyre, men gir svært god kontroll. I litt billigere pensler er sobelhår blandet med syntetiske fibre. Pensler av syntetisk materiale er dessuten sterkt forbedret i forhold til tidligere.
Bruk av vann
To viktige teknikker innen akvarellmaling er «vått-i-vått» og «tørr-teknikk». Vått-i-vått innebærer at man lar fargene flyte over i hverandre på papiret. Dette betyr begrenset kontroll over resultatet, men kan gi flotte effekter. Ved tørr-teknikk bruker man svært lite vann i penselen, noe som kan gi «uregelmessige» malestrøk.
Artur London
Artur London (født 1. februar 1915, død 8. november 1986) var en tsjekkoslovakisk kommunistisk politiker og tiltalt i Slánský-prosessen. Han var født i Ostrava, Østerrike-Ungarn, i en jødisk familie.
I 1937 drog London til Spania den han slåss i borgerkrigen som medlem av De internasjonale brigadene. Han drog til Frankrike etter republikanernes nederlag der han ble under den annen verdenskrig ble arrestert og sendt til Mauthausen-Gusen konsentrasjonsleir.
Etter krigen bodde han en stund i Sveits før han med familien flyttet til Praha, der han ble en ledende figur i det regjerende kommunistpartiet. Han ble viseutenriksminister i 1948. I 1951 ble han arrestert og tiltalt i den såkalte Slánský-prosessen. Han ble beskyldt for å være sionist, trotskist og titoist og ble dømt til livsvarig fengsel.
Han ble løslatt i 1955 og rehabilitert i 1963. Han flyttet til Frankrike, der han sammen med sin kone skrev boken L'Aveu («Tilståelsen») om hvordan han hadde opplevd Slánský-prosessen. Siden de hovedtiltalte i prosessen hadde vært Londons overordnede, gjorde boken ham kjent. Boken ble senere grunnlag for filmen L'Aveu, regissert av Costa-Gavras og med Yves Montand og Simone Signoret i hovedrollene.
Hans kone, Lise, forteller om hendelsene i dokumentaren A trial in Prague, regissert av Zuzana Justman (2002, 83 min.)
GN
GN kan vise til:
Roswell High:The Seeker
Roswell High: The Seeker er tredje bok i en serie på 10 bøker skrevet av Melinda Metz. TV-serien Roswell er basert på denne bokserien. The Seeker er foreløpig ikke oversatt til norsk.
Jonathan Swift
Jonathan Swift (født 30. november 1667, død 19. oktober 1745) var en anglo-irsk forfatter som er berømt for verker som Gullivers reiser (Gulliver's Travels), 1726; Et beskjedent forslag (A Modest Proposal), 1729; og Historien om en tønne (A Tale of a Tub), 1704.
Swift er en av de fremste satiriske prosaister i den engelske litteraturen, selv om han også er kjent for sin poesi og sine essayer. Swift fryktet represalier for sine skrifter og utga de fleste av dem anonymt eller under pseudonym.
De første årene
Jonathan Swift ble født som andre barn og eneste sønn i nr. 7 Hoey’s Court i Dublin av en engelsk mor, Abigaile Erick Swift, syv måneder etter at hans engelske far, som han ble oppkalt etter, døde. Moren forlot sønnen og reiste tilbake til England.
Hans engelske barnepasser fattet sympati for gutten og tok ham med seg til England da han var knapt ett år gammel. Da han ble oppdaget, anså man at han var altfor svak og syk til å tåle en ny reise. Han ble værende hos barnepasseren i ytterligere tre år. Da han i fireårsalderen kom tilbake til Irland, kunne han lese og hadde god bibelkunnskap. Swift fikk utdannelsen påkostet av en velstående onkel. Da Swift senere ble spurt: «Var det ikke Deres onkel Godwin som oppdro Dem?», svarte Swift etter et øyeblikks betenkningstid: «Han oppdro meg som en hund!» Den andre kommenterte: «De nærer åpenbart ikke en hunds takknemlighet!»
Swift ble sendt til Swift’s Heath i Kilkenny, der han i en alder av seks begynte på Kilkenny Grammar School. Her gikk også George Berkeley, den senere filosofen. Swift var lærenem, for han kunne lese som treåring og i en alder av 14 år, i 1682, begynte han på Trinity college i Dublin, inntil et irsk opprør drev ham til England i 1689.
Han ble gjenforent med sin mor og bodde hos henne i Leicester i Midt-England, og da hun døde i 1710, skrev han i sine papirer: «Jeg har nå mistet den siste skranke mellom meg og døden.»
Sekretær for Temple
Da Swift kom tilbake til Moor Park, tok han seg av en åtte år gammel pike, Esther Johnson, som var datteren av en avdød kjøpmann. Swift har fortalt at denne Esther Johnson, som skulle få en stor plass i livet hans, ble født den 18. mars 1681. Swift tok seg av henne og lærte henne å lese og skrive. I sine skrifter kalte han henne senere for Stella.
I 1692 fikk han utgitt sitt første dikt, og da en fetter, John Dryden, leste det, uttalte han: «Fetter Swift, du vil aldri bli noen poet!»
I løpet av 1694 hadde Swift funnet ut at Temple, som satte hans arbeid høyt, ikke hadde hastverk med å forfremme ham, og Swift forlot Moor Park med beslutningen om å få en geistlig karriere. Han ble ordinert til prest og fikk stilling i Kilroot i nærheten av Belfast.
Narva kraftverk
Narva kraftverk er et oljekraftverk som ligger ved bykommunen Narva i det østlige Estland. Det har en installert produksjonskapasitet på 2 380 MW. Brenselkilden er råolje utvinnet fra oljeskifer vest for Narva-elva. Anlegget for kjølevann fra Narvareservoaret.
Jonathan Swift
Sekretær for Temple
I mai 1696 overtalte Temple ham til å komme tilbake til Moor Park, der han ble ansatt for å arbeide med Temples memoarer og forhandle om utgivelsen. Temple, som hadde vært involvert i engelsk politikk og fortsatt hadde ambisjoner, var også skribent, en kultivert prosaist, og utgav blant annet et skrift om antikk og moderne lærdom. I løpet av denne tiden skrev Swift det humoristiske stykket Bokslaget (The Battel of the Books), som en støtte for sin velynder Temple, men det ble ikke ble utgitt før i 1704. Boken er en allegorisk kamp mellom det moderne og klassiske, der man ikke kaster bøker på hverandre, men der bøkene selv slåss. Som Temple holdt Swift med klassisistene.
Ålekar
Ålekar eller ålekasse er en fast montert fangstinnretning for ålefiske i elver. Et ålekar er vanligvis bygd ut fra en stem eller demning på tvers i ei elv eller bekk. Lavt nede i demningen er det en åpning og fra denne fører en renne ned i ålekaret som er utformet som en kasse og den fungerer som en rist. I bunnen er det åpninger slik at vannet renner ut. I kapitellet om ål og ålefiske i boka Jakt og fiske i Norge II brukes begrepet ålekasse.
Offramp
Priser og nominasjoner
Pat Metheny fikk sin aller første Grammy med dette albumet. Han var tidligere nominert til fem Grammys tidligere i karrieren, men Offramp ble hans hittil største gjennombrudd med blant annet to Grammy-nominasjoner og topplassering på Billboards hitliste samt vinner av en Grammy.
Ålekar
Langs Skagerakkysten er det mange stedsnavn der "ålekar" er ett ledd. Eksempelvis "Ålekartjern" i Bamble, "Ålekardalen" i Drangedal og "Ålekartjern" i Arendal.
Et kart fra 1735 over gården Langsæ i Arendal viser Barbuelva og alle økonomiske interesser knyttet til den. I elvas største foss er det ålekar, og de er markert på kartet som kasse-liknende ikon. Dette viser at ålekar var kjent og ble brukt i området tidlig på 1700-tallet.
Ålekar må ikke forveksles med ålekiste som er en flytende beholder til å oppbevare levende ål i, en variant av fiskekiste til oppbevaring av levende fisk. En slik kiste er en kasse med lokk, og mange små hull i sidene for utskifting av vann.
Jonathan Swift
Sekretær for Temple
Mellom 1694 og 1697 skrev han også Historien om en tønne, som også først ble publisert i 1704. Boken, som muligens kan karakteriseres som Swifts mesterverk, er en allegorisk fabel, med flere underliggende lignelser bygget inn, men den handler først og fremst om tre sønner som arver hver sin jakke av sin far. Jakkene representerer Englands religiøse retninger, og satiren angrep religiøse ekstremister representert ved romersk katolisisme og kalvinisme. Selv om Swift var anglikaner, ble andre anglikanere opprørte, og dronningen tilgav ham aldri.
Da han kom tilbake til Temples hus, oppdaget Swift at den lille, sykelige piken Esther hadde vokst til en ung pike på femten år med perfekt helse. Noen forskere har spekulert i om Esther, eller Stella, var illegitim datter av William Temple. Det har også vært grublet på om ikke Jonathan Swift var en illegitim sønn av John Temple, overdommer i Dublin. Det gjorde ham i så fall til halvbror av William Temple. Swift hadde et tett forhold til Esther, men om det var av intim art, er uklart. I sine dagbokbøker og brev synes det som om han trives best med å tilbe henne på avstand.
Prest i Irland
Sommeren 1699 døde Temple og Swift aksepterte et tilbud om å bli sekretær og prest for jarlen av Berkeley, men da han nådde Irland, var sekretærstillingen allerede gitt til en annen. Swift fikk derimot jobb som sogneprest i Laracor, et stykke fra Dublin, men rett ved Trim. Menigheten var på knappe femten personer, og han fikk rikelig med tid til å kultivere sin hage, plante prydbusker og ombygge presteboligen.
I februar 1701 tok han den teologiske doktorgraden i Dublin. Som prest for Lord Berkeley tilbrakte han mye tid i Dublin, og da Berkeley reiste tilbake til England i april 1701, ble Swift med ham. I 1708 utgav Swift sine Bickerstaff-papirer, som var satiriske angrep på en astrolog, John Partridge, der han spådde at Partridge ville dø på en bestemt dag, og selv om Partridge protesterte ved å hevde at han fortsatte levde, var angrepet så effektivt at Partridge ikke lenger kunne selge sin almanakk med spådommer.
Stella
Da Swift reiste tilbake til Irland i september, fikk han følge av Esther, som da var blitt 20 år gammel, og en noe eldre Rebecca Dingley, og han fikk dem til å bosette seg i nærheten. Det hviler mye mystikk og kontrovers over hans forhold til disse kvinnene, og til Esther i særdeleshet. Noen mener at de ble gift i 1716, men det har aldri blitt bevist. Likevel var hun kjærere for ham enn noen annen, og hans følelser for henne endret seg aldri.
Mens Swift var i London, førte han en slags dagbok for Esther. Hver dag, morgen og kveld skrev han for henne. Disse dagboknotatene ble utgitt etter hans død under tittelen The Journal for Stella, som viser en øm, men distansert tilbedelse.
Politikk
Swift var politisk aktiv mellom årene 1707 og 1710. Fra februar 1708 til april 1709 var Swift i London som sendemann for den irske geistligheten, men han maktet ikke å skaffe skattelettelser for Irland. Derimot skrev han et innlegg som argumenterte mot whigenes kirkepolitikk. Toryene kom til makten og Swift fikk vervet som regjeringens pressesekretær, samtidig som han med flygeblader og i ukeavisen Examiner drev en hard propaganda mot whigene. Swifts penn var skarp, og noen ganger for skarp, slik at også toryene følte seg truffet.
Swift ville bli politiker, men til tross for sine nære forbindelser, lyktes det ham aldri. Som prest kunne han ikke bli medlem av Underhuset, men dronningen forhindret at han fikk det bispeembetet, som ville gitt ham sete i Overhuset. Han måtte nøye seg med stillingen som dekanus (dean) i St. Patricks i Dublin, og det er den øverste lederen for domkapitlet, som han fikk i april 1713.
Swift var tilbake igjen til den politiske striden i London i september 1713, og tok lord Oxfords parti i krangelen mellom ham og Lord Bolingbroke. Da toryenes makt falt i forbindelse med at dronning Anna Stuart døde, flyktet Bolingbroke fra landet, og hannoveranerne og whigene kom til makten, og Swift innså at hans politiske karriere var over, og han returnerte til Irland «for å dø», som han sa, «som en forgiftet rotte i et hull», og kom ikke tilbake til England igjen på tolv år.
I 1713 var han med på å stifte den litterære klubben Scriblerus Club, der han utvekslet meninger om litteratur og politikk med venner som Alexander Pope, John Gay, John Arbuthnot og Thomas Parnell, og som sannsynligvis hadde en innflytelse på hans senere skriving.
Samme år ble Swift involvert med en annen kvinne, Esther Vanhomrigh, som ble «Vanessa» i hans dikt «Cadenus og Vanessa». Intensiteten i hans forhold til henne har blitt diskutert, som med Stella, men Vanessa døde noen få uker etter at han hadde brutt med henne i 1723.
Irsk oppstyr
I 1723 ble Swift oppslukt av den irske agitasjonen og opprørt over Englands skjendige fremferd overfor Irland. Det førte til at han skrev og utgav Kleshandlerens brev (Drapier’s Letters) anonymt i 1724. Pamfletten gjorde forfatteren, kamuflert som en kleshandler (drapier) til en folkehelt og på en tilsynelatende enkel og forståelig måte utmalte han hvilken ulykke det økonomisk tiltaket at kong Georg II hadde gitt sin elskerinne, hertuginnen av Kendal, retten til å prege kobbermynter, vil bli for Irland.
Swift hadde grunn til å være anonym. Daniel Defoe hadde blitt satt i fengsel og gapestokk for hva han skrev. Swift brukte utallige dekknavn og han lot manusskriftene sine bli skrevet av slik at håndskriften hans ikke skulle bli sporet tilbake til ham og eventuelt bli brukt som bevis mot ham.
Mindre oppstyr ble det ikke med hans neste politiske skrift som han kalt Et beskjedent forslag (1729) hvor han «foreslo» med besk ironi å avhjelpe Irlands hungersnød ved å fø opp og slakte fattigfolks barn og selge kjøttet til rikfolk. Det bør nevnes at det var ikke reelt forslag, men en satire over de som så på andre mennesker som enkel statistikk. Med tørr saklighet beskrev han hvordan et spedbarn kun gi to måltider, inkludert gjester. Han kom også med tips på tilberedning: «et ungt, friskt og velpleiet barn i ettårsalderen er et meget herlig og ernærende måltid enten det er servert som stuing, stekt, bakt eller kokt.»
Besk samfunnssatire
I 1726 betalte han for en lenge utsatt reise til London. Med seg hadde han manuskriptet til en underlig bok kalt Gullivers reiser. Det var også var en allegorisk reiseskildring, akkurat som Daniel Defoes Robinson Crusoe som var blitt utgitt syv år tidligere, og på samme vis ført i pennen av en ‘jeg’-person som har havnet på et ukjent, eksotisk sted.
Lemuel Gulliver driver ut av kurs og havner i fire forskjellige verdener og hver gang skildrer Swift de fire ulike verdeners religiøse, politiske og kulturelle forhold, men det er et skalkeskjul for å skildre samtidens England. Boken er både en fantasi- og en tendensroman.
Det er i den siste boken hvor Swifts misantropi og muligens også hans private aversjon mot berøring kommer til syne i en bortimot hatefull og menneskeforakterlig skildring. Det kan leses som en dualisme i Swift. Han forsvarte irene mot Englands hensynsløse politikk, men foraktet også irenes karakter, institusjoner og kanskje også dem selv på det sted, Irland, hvor han tilfeldigvis ble født, eller «tilfeldigvis ble sluppet ned» (happened to be dropped), som han selv har uttrykt det.
At Robinson Crusoe skulle bli en populær barnebok er kanskje ikke til å undres over, men at Swifts beske samfunnssatire og idéroman skulle bli skåret ned og omredigert til nesten det ugjenkjennelige og huskes som en elskelig barnbok er en skakk ironi som forfatteren selv kunne ha tenkt ut!
Stella dør
Den 28. januar 1728 døde Stella. Swift orket ikke å være til stede, men natten hun dør begynte han å skrive om henne. Han var for dårlig til å være til stede ved begravelsen i St. Patrick, men senere ble en lokk av håret hennes funnet ved skrivebordet, rullet inn i et stykke papir som hadde ordene, «Kun en kvinnes hår».
Swift fortsatte å publisere pamfletter som reflekterte en voksende misantropi. Til tross for hans ironi viste han mange eksempler på vennlighet overfor de som trengte hjelp. Det later til at han ga mrs. Dingley femti guineas i året ved å late som det kom fra et fond som han forvaltet.
Swift dør
Hele livet hadde Swift fryktet for sin forstand og for å forfalle mentalt. «Jeg skal bli som det treet,» sa han en gang, «jeg skal dø i toppen.» Hans frykt var reell og forfallet ble merkbart rundt 1738. Han fikk først lammelse (paralysis) som ble fulgt av tap av taleevnen (aphasia), og deretter fulgt av akutt smerte, før han hadde en lang periode med apati inntil døden til slutt rådet bot for hans lidelser i oktober 1745.
Det siste litterære verket fra den siste vanskelige tiden, skrevet i 1731, utgitt i 1739, hvor han skrev et langt sarkastisk dikt Om dr. Swifts død (On the Death of Dr. Swift). «Jeg har i flere måneder skrevet bortimot fire hundre linjer om et behagelig emne, bare for å fortelle hva mine venner og fiender vil si om meg etter at jeg død,» skrev han i et brev til vennen John Gay.
Swift skrev også sin egen gravskrift eller epitaf på latin:
Den direkte oversettelsen lyder: «Her er lagt kroppen til Jonathan Swift, Doktor i hellig teologi, Dekanus i Katedralkirken, hvor vilt sinne ikke lenger kan skade hjertet. Gå videre, reisende, og imiter, hvis du kan, denne vigorøse (så godt han kunne) frihetens champion. Han døde den 19. dagen i måndeden oktober, A.D. 1745, i det 78. året av sitt liv»
Skrifter
Dato følger vanligvis Norton Critical og Oxford Authors enkeltbind-utgavene av Swifts skrifter, men også Herbert Davis' (red.) Swift: Poetical Works.
Countryside Council for Wales
CCW eier og administrerer enkelte verneområder, blant annet deler av Wales' tre nasjonalparkene, fem Areas of Outstanding Natural Beauty og en rekke Sites of Special Scientific Interest og Special Areas of Conservation.
Myndigheten har gjennomført to store prosjekter for å identifisere mulige verneområder, Tir Cymen og Tir Gofal.
Tilsvarende myndigheter
De tilsvarende myndigheter i andre deler av Storbritannia er:
Michael Mathieu
Michael Walter Mathieu (født 24. juni 1984 i Grand Bahama) er en friidrettsutøver fra Bahamas som konkurrerer på 400 meter.
Mathieu deltok også på 400 meter i OL 2008 i Beijing, der han ble nummer seks i semifinalen og dermed ikke kom til finalen. Han var derimot med på å ta sølv på stafetten over 4 x 400 meter etter USA.
Mesterligaen 2006/2007 gruppe B
Gruppe B i Mesterligaen (Champions League) 2006/2007 besto av, , og
Genetikk
Genetikk (av gresk genetikos, som betyr «fruktbar, produktiv»), er læren om arv og gener, en gren av biologien. Genetiske metoder er også mye brukt innen medisinsk forskning.
Historikk
I 1866 og 1870 publiserte Gregor Mendel sine teorier om kombinasjon av arveanlegg i avkom, men de fikk ikke oppmerksomhet før i begynnelsen av 1900-tallet. I 1906 introduserte William Bateson begrepet genetikk, og genetikk ble grunnlagt som vitenskap.
Når Jean-Baptiste de Lamarck og Charles Darwin hadde lagt fram sine teorier om evolusjon, visste altså ingen av dem hvordan egenskaper nedarves. Begge trodde for eksempel at ervervede egenskaper kunne bli nedarvet (se lamarckisme), hvilket ble tilbakevist av August Weismann i 1883. For Darwin var det et stort problem at han ikke hadde noen brukbar teori for hvordan nedarving foregikk. Han forsto at den såkalte "blending inheritance"-teorien som var vanlig på 1800-tallet ville viske ut variasjonen som var nødvendig for seleksjonsteorien hans.
Genetikken gjorde store framskritt på andre halvdelen av 1900-tallet med oppdagelsen og forståelsen av de genetiske prosessene på molekylnivå. Revolusjonerende var for eksempel forståelsen av DNA-molekylenes oppbyggning og hvordan DNA-molekyler styrer oppbyggningen av og funksjonen i organismenes celler.
Severin Diderik Cappelen
Severin Diderik Cappelen (født 27. mai 1822 på lille Mæla i Gjerpen, død 7. januar 1881 i Christiania), Ulefoss) var jernverkseier og eide Ulefos Jernværk, Holden hovedgård med mer.
Utdannelse og virksomheter
Severin Diderik Cappelen flyttet i 1835 med foreldrene til Ulefoss da faren kjøpte jernverket med tilhørende eiendommer. Han tok artium i Skien 1839, ble cand.jur. 1843, var utenlands og kom våren 1848 tilbake til Ulefoss. Han trådte i 1850 inn som interessent i jernverket og virksomhetene sammen med faren, og kjøpte faren ut i 1854. Han fikk oppført en stor masovn, men nedla denne og sluttet med bergverksdrift. Han fikk oppført nytt støperi og verksted på Ulefoss, med produksjon av handelsstøpegods der støpejernsovner var tyngdepunktet.
Etter den tysk-franske krig i 1871, ble det stor etterspørsel i England etter malm. Dette førte til betydelig gruvedrift i Fensgruvene og en større modernisering av driften, men den opphørte igjen i 1880 på grunn av sviktende markeder.
Severin Diderik Cappelen sørget for store ombyggingsarbeider og utvidelser av hovedgården på Holden, og han kjøpte inn store skogeiendommer i 1870-årene.
Han var i flere år ordfører i Holla, og i 1861 medlem av en regjeringsoppnevnt skattelovskomité. Han ga Holla ny kirke som ble innviet i 1867, og opprettet et legat til fordel for de ansatte i virksomhetene.
Familie
Han var sønn av jernverkseier Diderik von Cappelen (1795–1866) og Edel Severine Margrethe Henriette Løvenskiold (1796–1876), søster til stattholder Severin Løvenskiold. Severin var bror til blant andre maleren August Cappelen (1827–1852), og ble gift med Julie Mathea Sophie Faye (1830–1889) som var datter til Hans Faye. Severin og Julie ble foreldre til jernverkseier og kammerherre Diderik Cappelen (1856–1935), og deres etterkommere har fortsatt å eie Ulefos Jærnverk, Holden, med tilknyttede virksomheter og eiendommer.
Knebukser
Knebukser er bukser som rekker ned til like over eller under knærne.
I vestlig drakthistorie har det vært flere typer knebukser. Eksempler er knelange brøker, overdådige pludderbukser, vide ridebukser, poseforma eplenikkers, lette sportsnikkers, lårlange sykkelbukser og side bermudashorts. I Norge er knebukser også kjent som bunadsbukser og ski- eller turantrekk.