cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Museumsbanerådet
Museumsbanerådet ble stiftet i 1989 og er et samarbeidsorgan for museumsbaner og jernbanemuseer i Norge. Rådet arbeider for å fremme interessen for museumsbaners virksomhet. Rådet har elleve museumsbaner som medlemmer, mer enn 250 frivillige deltar i arbeidet.
Flere av museumsbanene nedenfor meldte seg ut av Museumsbanerådet i 2016 og status for rådet er per dags dato usikker.
Følgende virksomheter er med i Museumsbanerådet:
«Nye Numedalsbanen» og Flekkefjordbanens Venner er aktuelle som medlemmer.
Museumsbanerådet er medlem av Fedecrail, det europeiske nettverket for jernbanebevaring og av Norges kulturvernforbund.
Hector Barbossa
Hector Barbossa er en figur fra den amerikanske filmen Pirates of the Caribbean, spilt av Geoffrey Rush.
10 år før hendelsene i The Curse of the Black Pearl var Hector Barbossa en førstestyrmann på skipet «Black Pearl», under kaptein Jack Sparrow. Da Sparrow lette etter aztecer-gullskatten, overtalte Barbossa ham til å fortelle hvor Isla de Muerte lå. Samme kveld ledet Barbossa et mytteri mot kapteinen, tok over «The Pearl», og satte igjen Jack Sparrow på en øde øy. Resten av sjørøverne reiser deretter til Isla de Muerta, hvor de oppdager en skatt som består av 882 identiske biter av aztekisk gull. De gjør krav på skatten, og bruker etter hvert opp alt sammen.
Men de innser for sent at det hviler en forbannelse over alt gullet, noe som har gjort dem til vandøde. De kan aldri få fred før de har funnet igjen gullet de tok, og de må levere alt sammen tilbake. Kort tid etter mytteriet mot Jack Sparrow sørger Barbossa for at William «Bootstrap Bill» Turner blir drept, ved å feste en stor kanon til foten hans og kaste ham fra skipet. Mannskapet brukte de neste årene på å få tak i alt det aztekiske gullet igjen, i håp om å endelig bli kvitt hele forbannelsen. Men de finner ikke den aller siste gull-biten, ettersom Bootstrap Bill kort tid før han døde hadde sendt denne mynten til sønnen sin: Will Turner.
Men når Elizabeth Swann faller i havet iført Wills medaljong, oppdager de forbannede sjørøverne hvor denne mynten befinner seg. Barbossa og mannskapet hans går derfor til angerep på Port Royal, og Elizabeth blir tatt til fange. Men hun er redd for at piratene kommer til å kreve løsepenger for henne, hvis de oppdager at hun er guvernørens datter. Hun forsøker derfor å posere som «Elizabeth Turner» men Barbarossa forveksler henne derfor med barnet til Bootstrap Bill. Piratene ønsker derfor å ta henne med seg til Isla de Muerta, for å bruke blodet hennes i et ritual for å endelig bli kvitt forbannelsen som hviler over dem. Men mislykkes, ettersom Elisabeth egentlig ikke var i slekt med Turner. Men Will Turner avslører seg selv som Bootstraps sønn, og tilbyr Barbossa sitt eget blod i bytte for Elizabeths sikkerhet.
Barbossa setter igjen både Elizabeth og Jack Sparrow på nøyaktig den samme ukjente øya som han hadde forlatt Sparrow på flere år tidligere. Men før Barbossa rekker å gjennomføre resten av ritualet, dukker Jack Sparrow opp igjen ved øya - om bord på et skip fra det britiske Royal Navy, og konfronterer Barbossa. Will Turner ødelegger endelig forbannelsen, og Barbossa blir skutt og drept av sin tidligere kaptein: Jack Sparrow. Imidlertid blir det senere avslørt at Barbossa deretter ble gjenopplivet av voodoo-prestinnen Tia Dalma, som i virkeligheten er hav-gudinnen Calypso i menneskelig form. Til gjengjeld inngikk Barbossa en avtale med henne for å fri henne fra den menneskelige kroppen hennes. Men for å holde denne avtalen må Barbossa redde Jack Sparrow som har blitt fanget av Davy Jones.
De må derfor forhandle med sjørøver-høvdningen Sao Feng, som har et kart til hvor Sparrow befinner seg. Men de blir avbrutt av et bakholdsangrep av medlemmer fra Det britiske ostindiske kompani. Men Sao Feng samtykker i å gi fra seg kartet, og nødvendig mannskap. De reiser snart til Shipwreck Cove, hvor Barbossa leder et møte sammen med de ni pirat-høvdingene. Han foreslår at de burde frigjøre Calypso til hennes virkelige form. Men Elizabeth Swann blir valgt til pirat-konge, og hun bestemmer seg for å ta et endelig oppgjør med Lord Cutler Beckett og Det britiske ostindiske kompani. Men Barbossa frigjør likevel Calypso, hvorpå den rasende hav-gudinnen forårsaker en stor malstrøm. Barbossa, som kaptein for Black Pearl, havner snart i en duell mot «Den flygende hollender». Under kampen forretter han også ekteskapet mellom Will Turner og Elizabeth Swann.
En stund senere stjeler han Black Pearl fra Sparrow igjen, og seiler sin vei. Han planlegger å bruke Sao Fengs kart for å finne ungdomsfontenen, som kan gi mennesker evig liv. Men Jack hadde imidlertid stjålet kartet fra ham, fordi han hadde regnet med at Barbossa kom til å forråde dem og stikke av. En gang etter disse hendelsene blir Barbossa far til Carina Smyth. Men som barn blir Carina etterlatt ved et barnehjem, etter at moren hennes døde. I Pirates of the Caribbean: On Stranger Tides avsløres det at Barbossa hadde mistet Black Pearl til Edward "Blackbeard" Teach, som hadde angrepet skipet hans uten forvarsel. Blackbeard hadde også brukt sitt magiske sverd, for å snu skipet mot sitt eget mannskap. Barbossa mistet også sitt høyre bein i dette angrepet, og han sverget å hevne tapet av skiept sitt ved å drepe Blackbeard så snart han får muligheten.
Kaptein Barbarossa begynner deretter i Royal Navy, for å drive Kaperfart. De britiske marinen utstyrte ham derfor med et nytt skip, og han unngår å bli straffet for hans tidligere sjørøveri av britiske myndigheter. Han utmerket seg så mye, at kong Georg II av Storbritannia personlig gav Barbossa i oppgave å finne Ungdomskilden. Barbossa tvinger Joshamee Gibbs, nå i besittelse av kartet han trenger, til å hjelpe ham under oppdraget. Men når de ankommer White Cap Bay, blir skipet deres senket av havfruer. På vei gjennom jungelen møter han Jack Sparrow, og de bestemmer seg snart for å slå seg sammen. Når Barbossa endelig finner fontenen, engasjerer han Blackbeard i en duell. Blackbeard blir dødelig såret, og Barbossa gjør krav på Blackbeards skip, mannskap og sverd som betaling for hans tapte bein. Han vender deretter tilbake til livet som sjørøver på de syv hav.
Men Barbarossa planlegger egentlig å svikte Salazar, så han allierer seg med Sparrow - og de frigjør Black Pearl ved å bruke Blackbeards gamle sverd. Men når han leser i Carinas dagbok, innser Barbarossa at hun virkelig er datteren hans. Imidlertid velger han å ikke fortelle Carina om hennes egentlige opphav, for å la henne beholde sitt idealiserte bilde av faren sin - som hun trodde var en dyktig astronom. Men når Barbossa avslører at han har en tatovering av stjernekonstellasjonen Kjølen som også kalles for «Carina» på latin, innser Carina at han faktisk er faren hennes. Men Barbossa ofrer livet for å beskytte Carina, og etter disse hendelsene tar Carina opp etternavnet Barbossa til minne om faren hennes.
Trivia
パイレーツ・オブ・カリビアンの登場人物 Pirates of the Caribbean
Marco Ferreri
Marco Ferreri (født 11. mai 1928, død 9. mai 1997) var en italiensk filmregissør, manusforfatter og skuespiller. Han ble født i Milano og døde i Paris av hjerteinfarkt. I forbindelse med hans dødsfall uttalte Gilles Jacob, regissøren ved filmfestivalen i Cannes, at: «Italiensk film har mistet en av sine mest originale kunstnere, en av sine mest personlige forfattere …» Hans mest kjente film er Etegildet, med Marcello Mastroianni, Michel Piccoli, Philippe Noiret og Ugo Tognazzi i hovedrollene.
It’s Always Sunny in Philadelphia
It's Always Sunny in Philadelphia er en amerikansk situasjonskomedie som hadde premiere den 4. august 2005. Serien ble skapt og utviklet av Rob McElhenney, Glenn Howerton og Charlie Day. De tre skaperne spiller også hovedrollene i serien sammen med Kaitlin Olson og Danny DeVito. Serien handler om «gjengen», en gruppe selvsentrerte venner som driver Paddy's Pub, en relativt skakkjørt irsk bar i Philadelphia.
Strandbuen
Avisen ble startet i 1964 av Jørpeland handelsforening. Strandbuen ble aksjeselskap i 1975 og kom inn under pressestøtteordningen i 1979. I januar 2001 ble avisen overtatt av Jæren Avis AS som overtok samtlige aksjer. Ivar Rusdal er styreleder for Strandbuen AS (daglig leder og ansvarlig redaktør for Jærbladet AS.
It’s Always Sunny in Philadelphia
Historie
TV-serien begynte med en pilot kalt «It's Always Sunny on TV». Episoden ble spilt inn med et digitalt håndholdt videokamera av Day, Howerton og McElhenny. Etter å ha sett piloten bestemte direktørene ved FX Network at den første sesongen skulle produseres. Selv om det er uttalt offentlig at piloten ble spilt inn for 200 USD, har skaperne av TV-serien påstått at kostnadene var begrenset til videokassettene de brukte til innspillingen.
Strandbuen
Strandbuen blir trykket hos Dalane Tidende (en av eierne bak Jæren Avis). Avisen er også tilgjengelig i elektronisk format (PDF-fil).
It’s Always Sunny in Philadelphia
Handling
Serien handler om «Gjengen», en gruppe bestående av fem alkoholikere som er uetiske og late. De driver en sliten bar i Philadelphia som heter Paddy's Pub. De havner ofte i kontroversielle situasjoner, og klekker ut kompliserte planer for å tjene raske penger eller ta hevn på noen de syns fortjener det. De konspirerer ofte mot hverandre for personlig fortjeneste eller rett og slett for nytelsen med å se den andres fall.
Strandbuen
Høsten 2009 ble lokalavisen Bygdaposten for Hjelmeland, utgitt i Hjelmeland kommune, fusjonert inn i Strandbuen.
Opplag
Bekreftede netto opplagstall fra Mediebedriftenes Landsforening:
Geiranger frå fjord til fjell
Geiranger frå fjord til fjell er et idrettsarrangement som arrangeres i Geiranger i juni hvert år der en kan delta på fire forskjellige arrangement. De største er Nibberittet (sykkel) og Nibbeløpet (løp), begge med start ved den verdenskjente Geirangerfjorden og målgang etter 21 km og 1500 høydemeter på fjelltoppen Dalsnibba. I tillegg blir Nibbemarsjen arrangert, også i samme løypa. Det finnes også to kortere sykkeldistanser, tiltenkt de yngre.
Ved fjorden er det full sommer mens det på Dalsnibba kan være brøytekanter på opp til 10 meter, så løypa går absolutt fra sommer til vinter. Den har også tre små nedoverbakker på 250 meter hver, den siste rett før mål.
Geiranger Halvmaraton ble startet i 1994 og gjaldt da som et av de første motbakkeløp i landet. I 2009 var løpet også NM i motbakkeløp. Vinner i herreklassen var Hans Martin Gjedrem som satte løyperekord med tiden 01:28:57. Rekordholder for kvinner er Anita Håkenstad Evertsen med tiden 01:39:54.
Den forente arabiske republikk
Den forente arabiske republikk var en union mellom Egypt og Syria som eksisterte fra 1. februar 1958 til 5. oktober 1961.
Unionen ble dannet etter initiativ fra Syria av frykt for et kommunistisk kupp. Etter at unionen ble proklamert i februar, ble det holdt folkeavstemninger i hvert av landene – de offisielle tallene var 99,99 prosent for i Egypt og 99,9 prosent i Syria. Unionen fikk et svart-hvitt-rødt flagg med to stjerner, det samme flagget som Syria bruker i dag.
Geiranger frå fjord til fjell
Nibberittet ble første gang arrangert i 2000, og har hatt en kraftig vekst siden den tid. Det er i dag blant de største sykkelritt i Møre og Romsdal. Det er hvert år mellom 400 og 500 deltakere med.
Den katolske kirke i Eritrea
Den katolske kirke er et av fire trossamfunn som er lovlig i Eritrea. De tre andre er den eritreisk-ortodokse kirke, islam og protestantisme. Drøye 150 000 innbyggere bekjenner seg til katolisismen. Med 3 % av befolkningen er katolisismen dermed betydelig mindre utbredt enn den eritreisk-ortodokse kirke og islam (begge på over 40 %).
Den forente arabiske republikk
Den forente arabiske republikk var også forent i en konføderasjon med Nord-Jemen mellom 1958 og 1961. Denne unionen var imidlertid aldri annet enn et papirprodukt.
Den katolske kirke i Eritrea
De absolutt fleste katolikker i Eritrea hører til den etiopisk-katolske kirke (99,4 %). Eritrea er delt i tre etiopisk-katolske eparkier (bispedømmer) som ligger i Addis Abebas kirkeprovins:
De få latinsk-rituelle katolikkene i landet tas hånd om av de etiopisk-katolske prestene.
Historie
Den første katolske jurisdiksjon i landet var det latinsk-rituelle apostoliske prefekturet Eritrea, som i 1894 ble utskilt fra det apostoliske vikariatet Egypt. Prefekturet ble i 1911 selv opphøyet til apostolisk vikariat med sete i Asmara. Under tiden som italiensk koloni bodde det et større antall romersk-katolikker i Eritrea (ca. 1000 i 1911, 76 000 i 1939), men de fleste av disse forlot landet etter andre verdenskrig.
1930 fikk Eritrea sin første etiopisk-katolske jurisdiksjon, ordinariatet Eritrea. Dette ble i 1951 opphøyet til apostolisk eksarkat Asmara og i 1961, etter den etiopiske anneksjonen av Eritrea, til eparki i den nyopprettede kirkeprovinsen Addis Abeba.
Internasjonale forbindelser
Leo Boccardi er per 2011 apostolisk nuntius til Eritrea og Sudan (med sete i Khartoum). Biskopene i Eritrea inngår i en felles bispekonferanse med Etiopia.
Tysvær Bygdeblad
Tysvær Bygdeblad er en avis som blir utgitt i Tysvær i Rogaland.
Ansvarlig redaktør er Alf-Einar Kvalavåg.
Opplag
Bekreftede netto opplagstall fra Norsk Opplagskontroll og Landslaget for Lokalaviser.
Forsvarets anleggsdirektorat
Forsvarets anleggsdirektorat (FAD) var et midlertidig, selvstendig direktorat som ble opprettet av det norske Forsvaret i 1952. Forsvaret sto overfor en omfattende byggevirksomhet i årene etter krigen, og direktoratet skulle stå for utførelse av ulike militære anlegg og byggearbeider (instruks ved Forsvarsdepartementet 29.2.1952). F.A.D. ble nedlagt i 1960, og en del av dets funksjoner ble overført til Forsvarets bygningstjeneste.
Entreprenøren og sivilingeniøren Haakon Eeg-Henriksen hadde oppgaven med å organisere direktoratet fra starten av.
Danmark-Norge
Danmark-Norge var en personalunion av de to forenede, og i utgangspunktet likestilte middelalderkongerikene, Danmark og Norge, som ble ett rike under felles konge fra 1380. Senere i unionstiden ble helstaten omtalt som Danmark, den danske krone (kron zu Dennemarck) eller Tvillingrigerne. Begrepet Danmark-Norge eller populært dansketiden er kun brukt i moderne tid.
Epoker
De to skandinaviske kongerikene var på ulikt vis forent mellom 1380 og 1814, hvilket gjorde at unionen mellom Danmark og Norge ytre sett bestod over en periode på 434 år. Forfatningsmessig var det imidlertid en mangeartet epoke med hensyn til styresett og Norges formelle og reelle posisjon i riksfellesskapet med partneren Danmark.
Personalunion mellom Danmark og Norge
Ved Håkon VI Magnusson død i 1380 regnes det som slutten på det gammelnorske kongedømmet, som hadde regjert Norge mer eller mindre uavbrutt siden borgerkrigstiden. Håkon var gift med Margrete, datter av Valdemar Atterdag, som var konge av Danmark. Deres eneste barn, Olav (1370-87), ble valgt til dansk konge i 1376, og han arvet Norge etter faren i 1380. Olav var i navnet den første unionskongen og innledet derved en personalunion mellom Norge og Danmark, som skulle vare i 434 år. Olav var imidlertid umyndig regent og det var i virkeligheten hans mor, Margrethe I, som i spissen av formynderrådet regjerte de to rikene.
Kalmarunionen
Den meget ambisiøse dronning Margrete maktet i 1397 å samle de tre nordiske rikene under en felles regent, først seg selv og senere i praksis den danske kongen. Sveriges deltagelse i unionen var preget av mange stridigheter og gjentatte opprør mot danskekongen, mens Norge var på den annen side var en mer stabil partner for Danmark i unionen. Sverige gikk etter flere forsøk på bryte ut, og brøt til slutt ut av Kalmarunionen i 1523, og skulle siden bli arvefienden til Tvillingrigerne Danmark-Norge.
Unionen Danmark-Norge
Etter et mislykket forsøk på å fornye unionen mellom alle tre rikene i 1450 ble en bilateral unionsavtale, den senere omtalte Bergenstraktaten, inngått mellom Norge og Danmark samme år, og den første valgte konge var Christiern I. Ifølge unionsavtalen skulle rikene være likestilte og selvstyrte. Det siste betød at det norske riksrådet fortsatte sitt virke med å styre landet, slik at Norge beholdt en stor grad av selvstendighet. I ettertiden var de fleste (danske) unionskongene lite opptatt av norske anliggender, så Norge ble etter hvert den svake og avhengige part i unionen - og fra 1660 redusert til en provins under Danmark.
Noe som kompliserte statsanliggender ytterligere, var at Danmark-Norge også var i personalunion med hertugdømmene Slesvig (tysk Schleswig) (som dansk len) og Holsten (tysk Holstein) (som tysk len), og de tre hovedområdene ble kalt henholdsvis de «kongelige» delene (Danmark-Norge) og den «hertuglige» delen (Slesvig-Holstein), og kan derfor beskrives som en trippel-personalunion bestående av dansker, nordmenn og tyskere (slesvig-holstenere), foruten islendinger, færinger og grønlendere (samt orknøyinger og shetlendinger til 1468-9)
Telemarksforsking
Telemarksforsking (tidligere Telemarksforsking-Bø) er et regionalt forskingsinstitutt i Bø i Telemark. Instituttet mottar basis­bevilgning fra Norges forskningsråd, og har eksistert siden 1986.
Danmark-Norge
Reformasjonen
Hendelser i tilknytning til reformasjonen skulle bety en dramatisk endring for Norges stilling innenfor unionen. I 1536 ble det norske riksrådet avskaffet under Christian III, som måtte love den danske adelen at Norge skulle opphøre å fungere som eget rike og i stedet bli en dansk provins. Således ble det norske riksstyret med et pennestrøk opphevet og underlagt det danske riksrådet. Denne prosessen ble styrket av reformasjonen, selv om Norge besto som en separat enhet innenfor det tette unionsriket, med egne lover og enkelte separate institusjoner. Norge ble klart tydeligere en underordnet part i unionen og kongene utviste stort sett liten interesse for den nordlige riksdelen Norge. Et unntak var imidlertid Christian IVs sjøreise til Finnmark i 1599, som ble avgjørende for å stagge svenske pretensjoner om en arktisk kyst for sitt rike. Uten denne ekspedisjonen er det trolig at Norge ville hatt sin nordgrense ved Lyngenfjorden.
Telemarksforsking
Forskningsinstituttet har fem satsningsområder: Kulturforsking, natur- og kulturbasert nyskapning, kommunalforsking, helse- og velferdsforsking og regional utvikling, entreprenørskap og innovasjon. Instituttet har utfører ofte oppdragsforkning innen kulturøkonomi, og har gjort flere undersøkelser om kunstneres inntekter.
Danmark-Norge
Eneveldet
Frederik III innførte eneveldet ved et statskupp i 1660, og en ny administrasjon som skulle gjelde hele den såkalte Helstaten. Ved dette ble Norge og dets besittelser underlagt Danmark som ordinære provinser, og alt styre foregikk fra København.
Telemarksforsking
Telemarksforsking utarbeider Norsk kulturindeks, som er en årlig oversikt over kulturtilbud og kulturaktivitet i norske kommuner, regioner og fylker.
Danmark-Norge
Eneveldet
Christian V innførte også et nytt lovverk i 1687; Norge og Danmark fikk da hver sin lov, Norske Lov og Danske Lov (andre kongelige besittelser (dvs. bortsett fra hertugdømmene) var underlagt enten Norske Lov eller Danske Lov). Inntil denne tid hadde Magnus Lagabøtes landslov vært gjeldende grunnlov i Norge. Gjennom hele unionstiden titulerte kongene seg «konge av Danmark og Norge».
Utad ble helstaten ofte oppfattet som dansk, og begrepet «Kongeriket Danmark» bruktes derfor upresist for hele området den oldenburgske kongen hersket over. Dette inkluderte de «kongelige» delene av hans besittelser, Danmark og Norge, men ekskluderte den «hertuglige» delen i Slesvig-Holstein.
Avslutning av unionen
Unionen Danmark-Norge vedvarte til Frederik VI ved Kielerfreden i 1814 måtte gi avkall på den delen av sitt rike som omfattet det historiske kongeriket Norge, i realiteten provinsen Norge, ettersom han var på den tapende siden under Napoleonskrigene. Det vi kan kalle Fastlands-Norge ble ved denne freden avstått til Sverige, mens danskekongen på kløktig vis klarte å beholde de gjenværende norske skattlandene i Vesterhavet, det vil si Grønland, Island og Færøyene.
I en protokoll fra Kielfreden ble det også enighet om at Laurvig Grevskab skulle forbli den danske kronens eiendom, også etter Sveriges maktovertakelse. Det som i dag er Larvik, Sandefjord og Tjøme ble dermed ikke med i unionen med Sverige slik som resten av Fastlands-Norge med det første, men fortsatte å være en del av Danmark. Som følge av dette kunne man lese i lokalavisene at det var særlig uro i det lokale næringslivet, da det ble en maktkamp om hvem som skulle eie og drive hjørnesteinsbedrifter i grevskapet. I 1817, etter tre år med dansk uro, fulgte grevskapet til slutt resten av Norge inn i unionen med Sverige. Det skjedde ved at fire lokale kjøpmenn i Larvik gikk sammen og kjøpte grevskapet fra Danmark.
Cambrai
Cambrai (nederlandsk: Kamerijk; gammel stavelse Cambray) er en by og kommune nord i Frankrike. Den er sous-préfecture (administrasjonssenter) i departementet Nord i regionen Hauts-de-France, og har i overkant av 30,000 innbyggere.
Danmark-Norge
Avslutning av unionen
Kielerfreden utgjorde slutten på et dansk-norsk riksfellesskap som hadde vedvart i 434 år, og som har satt varige kulturelle og språklige spor i Norge.
Cambrai
Historie
I romertiden het byen Cameracum. Omkring år 445 ble Cambrai hovedstad i et frankisk kongerike og senere en del merovingernes. Omkring år 800 lot Karl den store byen befeste. Omkring år 1076 fikk den byrettigheter.
Danmark-Norge
400-årsnatten
Unionen mellom Danmark og Norge bestod gjennom ulike perioder fra 1380 til 1814, altså 434 år. Dette gav i ettertiden grobunn for begrepet 400-årsnatten, som stammer fra Henrik Ibsens Peer Gynt: mens Peer oppholder seg i dårekisten i Kairo uttaler Huhu, «en Maalstræver fra Malebarkysten»: «Firehundredaarig Natten/ruged over Abekatten».
Cambrai
Historie
Omkring 1150 ble byggingen av katedralen påbegynt. Den fikk betegnelsen «la merveille des Pays-Bas» («vidunderet i Nederlandene») og ble ferdig i 1472. Innbyggerne i byen behøvde ikkeåt betale skatt, da kirken var velhavende. Dessuten var katedralen berømt for sin musikk.
Danmark-Norge
400-årsnatten
Det er omstridt om hvorvidt foreningstiden med Danmark stod for en ren utbytting av Norge til fordel for den sterkere partneren Danmark. Enkelte historikere omtaler Norge som en dansk koloni, og det er et faktum at unionen med Danmark medførte at store verdier i form av tømmer, jern, kobber og sølv ble brakt fra riksdelen Norge til Danmark, og bidro bl.a. til å finansiere de mange krigene mot arvefienden Sverige. Denne råvareeksporten fra Norge ble til en viss grad balansert av kornimport fra Danmark, hvilket brødfødte den norske befolkning spesielt i hjemlige uår.
Cambrai
Historie
I 1508 sluttet Ludvig XII av Frankrike, keiser Maximilian I, Spania, kong Henrik VIII av England og pave Julius II seg sammen i Cambrailigaen, et forbund som hadde til formål å erobre Republikken Venezias besittelser på det italienske fastland. Med underskrivelsen av Damefreden i Cambrai i 1529 ble krigen mellom Frans I av Frankrike og keiser Karl V avsluttet.
Cambrai ble i 1677 annektert av Frankrike.
Danmark-Norge
400-årsnatten
I stedet maktet unionen Danmark-Norge i hovedsak å holde begge unionsdelene utenfor Sveriges grep. Dette muliggjorde at en danske provinsen Norge etter Riksforsamlingen i 1814 ble et relativt selvstendig kongerike i personalunionen med Sverige, noe som under hundre år senere la grunnlaget for et helt selvstendig Norge i 1905. En annen viktig del av arven fra foreningstiden med Danmark er at det norske skriftspråket bokmål er basert på dansk skriftspråk. Denne situasjonen danner grunnlaget for den norske språkstriden som kom i kjølvannet av oppbruddet av unionen med Danmark.
Cambrai
Historie
Under den franske revolusjon ble katedralen ødelagt i 1793. På 1800-tallet ble en ny Notre-Dame-katedral oppført.
Danmark-Norge
Geografi
Den lange unionstiden innebar store endringer i hvilke områder som inngikk i unionskongenes riker, og ble etter hvert preget av unionens tap av de østlige landsdeler til Sverige.
Norge brakte med seg inn i Kalmarunionen de fleste besittelser fra Norgesveldet som hadde bestått uendret siden 1266, og omfattet i tillegg til det som i dag er Norge, de følgende landskapene Båhuslen, Jemtland, Herjedalen og finnebygdene Idre og Særna, samt såkalte skattland i Vesterhavet: Island, Grønland, Shetlandsøyene, Orknøyene og Færøyene.
Cambrai
Historie
Under første verdenskrig ble Cambrai besatt av tyske tropper i 1914. Cambrai var et viktig jernbaneknutepunkt og hadde dermed stor betydning for forsyningen av den tyske front. Av samme grunn la Paul von Hindenburg sitt hovedkvarter ril Cambrai. Fra 20. november til 6. desember 1917 ble slaget ved Cambrai utkjempet i området; som det første slaget der man benyttet seg av stridsvogner med suksess. Tyskerne satte byen i brann innen de trakk seg tilbake i 1918. Hele byens sentrum måtte gjenoppføres. Av de 2.500 husene der ble 1.500 fullstendig ødelagt.
Danmark-Norge
Geografi
Danmark på sin side hadde gjennomlevd en tidsepoke hvor store deler av landet var pantsatt, men i årene 1340-65 var Valdemar Atterdag (1321-75) i stand til å innløse pantene og samle det som tilsvarer dagens Danmark, og de neste årene erobret han tilbake Skåne, Halland og Blekinge fra den svenske kongen Magnus Eriksson. I tillegg også besittelsene i Slesvig-Holstein, samt Øland og Gotland, men disse områdene gikk igjen tapt mot slutten av hans regjeringstid.
Cambrai
Historie
Under annen verdenskrig ble mange drept og såret under de alliertes luftangrep på jernbanen og av 7.464 hus i byen ble 3.329 beskadiget og 803 ødelagt.
Suldalsposten
Suldalsposten er en avis som blir utgitt i Suldal kommune i Rogaland. Dekningsområdet er Suldal kommune, og redaksjonen holder til i kommunesenteret Sand. Avisa ble etablert med kommunal støtte i 1975. I 1998 og 2014 ble Suldalsposten kåret til «årets lokalavis» av Landslaget for lokalaviser. I dag sendes den blant annet gratis ut til alle utflyttede ungdommer med tilhørighet til kommunen. Utgivelsesfrekvensen er to ganger ukentlig; onsdag og lørdag.
Cambrai
Befolkningsutvikling
Antall innbyggere i kommunen Cambrai
Suldalsposten
Opplag
Bekreftede netto opplagstall fra Norsk Opplagskontroll og Landslaget for Lokalaviser.
Danmark-Norge
Geografi
Under Kalmarunionen 1397-1523 ble hele Norden underlagt unionskongenes herredømme, og hverken før eller siden har et større territorium i Norden vært samlet under samme konge (eller dronning), men alle tre landene var selvstendige riker. Christiern I arvet i 1460 Slesvig-Holstein og ble henholdsvis greve og hertug over disse områdene, som også bestod som uavhengige enheter inntil 1864, da prøysserne påførte danskene et nådeløst nederlag i den annen slesvigske krig og de sydlige riksdelene gikk tapt.
De første dansk-norske besittelsene som gikk tapt, var imidlertid Orknøyene og Shetland, som ble pantsatt av Christiern I i 1468-9 som medgift da hans datter prinsesse Margrete ble bortgiftet til Jakob III av Skottland. Dette pantet ble senere aldri innfridd til tross for iherdige forsøk på innløsning. Sverige brøt ut av unionen i 1523, mens Danmark-Norge beholdt alle besittelser fra før Kalmarunionen. Gjennom utallige kriger de neste par hundrede årene skulle dette endre seg ved at Sverige styrket sin territorielle posisjon på bekostning av Danmark-Norge. Det var særlig etter freden i Roskilde i 1658 at grensene på Skandinaviakartet ble forflyttet. I nord ble imidlertid Danmark-Norges stilling styrket ved freden i Knærød i 1613, hvor de svenske krav over Nord-Norge og en atlanterhavskyst for alltid ble oppgitt.
Økonomi
Økonomisk var Danmark og Norge likeverdige; Norge hadde betydelige ressurser takket være gruvedrift og omfattende trelasteksport. Med nasjonalismens frembrudd i årene frem mot 1814 ble det utgitt en rekke pamfletter fra norsk hold med anklager om utbytting av Norge til fordel for Danmark. Nicolai Wergeland utga i 1816 skriftet Sandferdige Beretninger om Danmarks Forbrydelser mod Kongeriget Norge. Denne bitterheten satt i hos mange nordmenn langt opp i unionstiden med Sverige, og foreningstiden med Danmark har senere blitt omtalt som 400-årsnatten.
Nyere forskning har nyansert bildet av epoken. Riksdelen Danmark (dvs. hovedstaden i imperiet, København) tjente trolig godt på råvarene fra Norge i hele perioden. Dette gjelder for eksempel sølvverket på Kongsberg, hvor det var statuert at alt sølv som ble utvunnet, skulle gå til (kongen i) Danmark. Unionen med Danmark var stort sett en økonomisk oppgangstid for Norge, samtidig var det Danmark som tjente mest på den. Dette ble oppfattet som såpass mye av en urettferdighet at den norske grunnloven nedfelte en passus om hjemfallsrett til den norske stat angående norsk ressursforvaltning.
Kultur og språk
Det gamle norske (norrøne) språket var ikke spesielt truet i den første delen av unionstiden, men etter reformasjonen i 1537 ble det gamle norske språket ganske raskt fortrengt som skriftspråk til fordel for dansk. Dette skjedde først i kirkene, og etter hvert ble dansk benyttet også i landets administrasjon. Dette medførte etter hvert at det norske talemålet ble sterkt påvirket av dansk. Det er betegnende at den første Bibelen på norsk ble utgitt i 1858. Den norske språkstriden har sitt opphav i dansketiden.
Francesco Sartori
Francesco Sartori (født 1957) er en italiensk komponist og musiker. Hans instrumenter er piano og trompet. Han er mest kjent for å ha skrevet musikken til sangen «Con te partirò», med tekst av Lucio Quarantotto og spilt inn av Andrea Bocelli i 1995 og som duett med Sarah Brightman året etter under navnet «Time to Say Goodbye».
Han har også komponert sanger som «Canto della terra» og «Immenso», begge innspilt med Bocelli.
Walker, Texas Ranger
Walker, Texas Ranger er en amerikansk action- og kriminalserie med Chuck Norris som gikk på CBS fra 1993 til 2001. Serien handler om Walker, en tøff politimann i en Texas Ranger-enhet i Texas. Han anses som en lokal helt og er ekspert på å fakke hardbarkede kriminelle i delstaten. Han får hjelp fra sin unge partner James Trivette (Clarence Gilyard jr.), sin beste venn C.D. Parker (Noble Willingham) og den assisterende statsadvokaten Alex Cahill (Sheree J. Wilson). Serien var inspirert av Ensom ulv fra 1983 hvor Norris hadde en lignende rolle.
En TV-film, Walker, Texas Ranger:Trial by fire, ble vist på CBS i 2005.
I Norge ble serien vist på TV3 fra 1995 til 2000-årene.
Matias Skard
Matias Skard (født 28. mai 1846 i Øyer, død 28. juli 1927) var en norsk pedagog, embetsmann, oversetter og nynorskforkjemper.
Skard var styrer ved Vonheim folkehøgskole 1884-1890, en skole som var startet av hans svoger Christopher Bruun. Deretter lærer ved Levanger lærerhøgskole 1892-1901 og skoledirektør i Agder 1901-1921. Han var den første som konsekvent brukte nynorsk i sin embetsførsel, og bidro også sterkt til målsaken på andre måter, blant annet oversettelser av bibeldeler, sagaer og drama av Sofokles.
Winsnesløkka
Winsnesløkka var en fotball- og idrettsplass som lå i Øvrebyen i Kongsvinger. Løkka var oppkalt etter korpslege Winsnes som kommunen kjøpte løkka av i 1901. Før løkka ble idrettsplass var den blant annet markedsplass. Den ble overlatt til Kongsvinger idrettsplass høsten 1924 og senere gitt i gave til klubben.
Winsnesløkka var Kongsvinger Idrættsforening (dagens Kongsvinger Idrettslag) tredje bane, etter banen på Rasta og banen på Lomsnæsløkka, men før Gjemselund Stadion. Den første fotballbanen på Winsnesløkka gikk på tvers av den senere store banen og var veldig liten, men da idrettsforeningen i februar 1928 overtok et større areal ved Winsnesløkka som gave fra kommunen, fikk man en større grusbane og løpebane rundt ble bygget.
Winsnesløkka ble av mange lokale bare kalt ”kølastubben” (kullstubben) og ble betegnet som en ekkel bane. Bakgrunnen for navnet kom av at banedekket var en blanding av jord innblandet med finmalt kull. Dette satt seg under huden og i skrubbsår og ble sittende i mange år.
I tillegg til friidrett og fotball, ble det også kjørt speedway på Winsnesløkka. Den legendariske Basse Hveem er bare en av få som har kjørt på plassen.
Under andre verdenskrig ble Winsnesløkka ødelagt, og i 1953 flyttet KIL til dagens Gjemselund Stadion. Siden da har plassen stått tom, og i dag er det bygget flere leiligheter på tomten.
Svineblomslekta
se teksten
Svineblomslekta (Senecio) er ei slekt i kurvplantefamilien, som er utbredt i hele verden. De er ett- eller flerårige. Bladene sitter skruestilt på stengelen, de er hele eller fjærdelte. Korgene sitter i halvskjerm eller noen ganger enkeltvis. Korgdekkblad er i et lag, men med en rekke korte støtteblad nedenfor korgdekkbladene. Kronene er gule. Kantblomstene i korgen er hunnlige, men de mangler noen ganger. Rørblomstene innenfor har begge kjønn. Frukta har ribber, og fnokkhår er hele eller noen få ganger tannede.
De fleste artene innen slekten i Norge bør sees på som giftige, og de kan gi leverskader, tarmblødninger og kreft. Da landøya, dikesvineblom og åkersvineblom var testet positivt for pyrrolizidinalkaloider i eller før 1984.
Eksterne lenker
Artsnavnebasen
Arendal byleksikon
Arendal byleksikon er et leksikon som dekker Arendal kommune. Leksikonet har som mål å få med mest mulig av det en arendalitt bør vite om sin kommune.
Leksikonet ble utgitt i forbindelse med byens 275-årsjubileum.
Ny og større utgave utgitt høsten 2017 på Friluftsforlaget med nye kart, bilder og dybdeartikler.
Landslaget for lokalhistorie i skolen
Landslaget for lokalhistorie i Skolen (LLS) ble stiftet i 1978 for å være et faglig og pedagogisk forum for lokalhistorieundervisning i grunnskolen og den videregående skolen. Laget går inn for å styrke lokalhistoriens plass i skolen.
Laget arbeider overfor lokale historielag, kulturhistoriske foreninger, ressurspersoner i lokalmiljøene, skoler, museer, arkiver og lokalhistoriske foreninger i andre land. Videre er det høringsinstans i forbindelse med revisjon av læreplaner.
LLS har rundt 400 medlemmer, i hovedsak tilknyttet skolevesenet. Leder er førsteamanuensis ved Universitetet i Bergen, Kjell Fossen.
Jørn Jeezy
Jørn Jeezy tidl. Jay (født 14. mai 1987) er en rap-artist fra Mosjøen i Nordland. Grunnlegger av indie-etiketten Get Some. Han ga i 2004 ut sin debut-ep Grunn Te Bekymring EP  i samarbeid med Lillehammer-etiketten Pentagon Studios. Siden har han vært med på utgivelser fra rap-kollektivet Get Some, som han selv startet i 2006. Kollektivet huser i dag Vegard Vers, IK og Jørn Jeezy. Tidligere medlemmer i Get Some: Paws, Morex. Han har også bidratt på andre utgivelser av andre artister som bl.a Joddski.
Galta
Galta ligger i Rennesøy kommune i Rogaland fylke, nord på Rennesøy like sør for fergeterminalen i Mortavika på E39.
Arkeologisk er stedet kjent for funnet av flere steinalderboplasser. Den eldste av dem, Galta 3, er fra rundt 10 000 år f.Kr. og den ble undersøkt i 1989–1990. Galta 3 er dermed en av de eldste lokalitetene som er funnet til nå ved kysten i Sør-Norge.
Ahrensburgkulturen
Redskapene som ble funnet på boplassen tyder på at steinalderfolket her tilhørte den kulturkretsen som arkeologene kaller Ahrensburgkulturen, oppkalt etter et funnsted i Nord-Tyskland ved Ahrensburg nord for Hamburg). Kulturen har et utbredningsområde i Nord-Europa som strekker seg fra øst i Polen til Belgia, Nederland og England. I Skandinavia er den særlig representert i Danmark, men funn er også gjort i Skåne. Hele området i det som nå er sør i Nordsjøen var dengang fast land, og kalles ofte Nordsjøfastlandet. Det var mulig å padle over Norskerenna i skinnbåter.
Menneskene som kom til Galta la ut på vandring fra et område lenger sør, som nå er oversvømt. Eller de dro over Jylland, og langs Bohuslänkysten til Norge? Arkeologene heller nå til den siste tolkningen.
Tsunami
Området ble rammet av en voldsom flodbølge, en tsunami, for ca. 11 200 år siden, og steinalderlokaliteten ble skylt på havet.
Den katolske kirke i Ukraina
Den katolske kirke er den største religiøse minoriteten i Ukraina, der majoriteten er ukrainsk-ortodoks. Om lag ti prosent av Ukrainas befolkning bekjenner seg til den katolske tro. Katolikkene er fordelt over flere særkirker: 3,7 millioner tilhører den ukrainsk-katolske kirke, 820 000 den romersk-katolske kirke og 380 000 den rutensk-katolske kirke. Historisk hadde også den armensk-katolske kirke en del tilhengere i Ukraina, men er nå nesten helt forsvunnet.
Struktur
Den katolske kirke i Ukraina omfatter totalt 22 jurisdiksjoner. I den følgende oversikten er kirkeprovinser og metropolitanbispedømmer fremhevet i fet, erkeeparkier i kursiv og eksarkater med liten skrift.
Storerkebiskop
Biskopen med høyest kirkelig rang i Ukraina er overhodet for den ukrainsk-katolske kirke, storerkebiskopen av Kyiv-Halytsj. Den nåværende innehaveren av tittelen er Svjatoslav Sjevtsjuk (siden 2011).
Primas
Blant de latinsk-rituelle (dvs. romersk-katolske) biskopene er det erkebiskopen av Lviv som har høyest kirkelig rang. Mens Lviv (tysk Lemberg) lå i det østerriksk-ungarske kronlandet Galicia-Lodomeria, førte han tittelen primas av Galicia og Lodomeria, men tittelen er ikke lenger i bruk.
Kardinaler
Ukraina har for tiden (2011) to kardinaler: den emeriterte storerkebiskopen av Kyiv-Halytsj Ljubomyr Huzar og den emeriterte romersk-katolske erkebiskopen av Lviv Marian Javorski (uten stemmerett).
Helgener
Noen av helgenene som tilbedes i Ukraina, er Boris og Gleb, Josaphat Kuntsevytsj, Josaphata Hordasjevska, Omeljan Kovtsj, Olga av Kyiv og Vladimir I.
Klostre og valfartssteder
Få katolske klostre har overlevd sovjettida. Noen eksempler er de ukrainsk-katolske klostrene Krekhiv (basilianere), Univ Lavra (studitter) og det tidligere bernhardinerklosteret i Lviv (nå basilianere).
Et populært ukrainsk-katolsk valfartssted er Zarvanitsia.
Historie
Mesteparten av Ukraina har siden middelalderen, da området på det kirkelige plan var underlagt den økumeniske patriark av Konstantinopel, vært ortodoks. De vestlige landsdelene har derimot i lange perioder hørt til Polen, som kirkelig var underlagt paven og dermed romersk-katolsk. De polske områdene av Ukraina ble i 1375 delt inn i seks bispedømmer: Halytsj erkebispedømme (polsk Halicz) som metropolitanbispedømme med Kamjanets (Kamieniec), Kholm (Chełm), Lutsk (Luck), Peremysjl (Przemyśl) og Zjytomyr (Żytomierz) som suffraganer. Halytsj ble dermed etter Gniezno Polens andre erkebispedømme. Dets sete ble i 1412 flyttet fra Halytsj til Lviv (Lwów).
Den ukrainsk-katolske kirke ble på sin side grunnlagt i 1593 ved at seks ortodokse eparker inngikk en union med den katolske kirke. Metropolitanbispedømmet Kyiv ble setet for den ukrainsk-katolske kirkens overhode. Etter at Kyiv hadde falt til Tsar-Russland i 1667 (og de kristne i dette området innlemmet i den russisk-ortodokse kirke), ble metropolitt av Kyiv en ren ærestittel for kirkens overhode, som ble valgt blant eparkene.
Den store armenske minoriteten i den vestlige Ukraina fikk allerede i 1367 lov av den polske kongen til å bygge sin egen katedral. Kirkens epark anerkjente i 1630 paven som sitt overhode, som i 1635 opphøyet ham til erkeepark av den armensk-katolske kirke.
I Karpato-Ukraina, som den gang lå i Ungarn, inngikk 65 ortodokse prester i 1646 en union med den katolske kirke og grunnla derved den rutensk-katolske kirke med sete i Uzjhorod. I begynnelsen sognet de rutensk-katolske menighetene til Eger bispedømme, men paven opprettet i 1771 Mukatsjeve eparki som et eget rutensk-katolsk bispedømme.
Gjennom Polens tre delinger (1772–1795), Wienerkongressen (1818) og første verdenskrig (1914–1918) skjedde det mange territorielle endringer som også påvirket bispedømmenes og kirkeprovinsenes avgrensninger. Blant annet flyttet den ukrainsk-katolske metropolitten fra 1808 til Lviv (den gang østerriksk Lemberg). Dermed var Lviv sete for metropolitter for tre ulike katolske særkirker.
Etter andre verdenskrig begynte en vanskelig tid med represalier mot religionsutøvelse fra sovjetiske myndigheter. Dessuten ble den polsktalende befolkningen deportert vestover. Også de fleste armenere forlot Ukraina. Dermed sank den romersk- og armensk-katolske andelen av befolkningen dramatisk.
Den ukrainsk- og rutensk-katolske kirke ble tvangsforent med den russisk-ortodokse kirke. Samtlige katolske bispeseter var vakante i lang tid. Begge kirkene overlevde imidlertid sovjettiden. Den ukrainsk-katolske metropolitten av Lviv, fra 1975 opphøyet til storerkebiskop, levde i eksil i Vatikanstaten. Den rutensk-katolske kirke fortsatte sin aktivitet som illegal undergrunnskirke. Etter kommunismens fall i 1990 kunne derfor paven gjennopprette de ukrainsk- og rutensk-katolske eparkiene og gjeninnsette romersk-katolske biskoper.
Ernest Joyce
Joyce kom fra beskjedne kår og startet sin karriere i marinen som dekksgutt (boy seaman) i 1891. Ti år senere ble han rekruttert til Scotts Discovery-ekspedisjon som matros. I 1907 rekrutterte Shackleton ham til leder for hunder og sleder på Nimrod-ekspedisjonen. Deretter ble han hyret inn til samme oppgave av Douglas Mawson på den australasiatiske antarktisekspedisjonen i 1911. Han ble imidlertid ikke med videre da ekspedisjonen seilte sørover fra Australia på grunn av uoverensstemmelse med Mawson. I 1914 ble han igjen rekruttert av Shackleton, denne gang som medlem i Rosshavsgruppen som skulle yte støtte til Endurance-ekspedisjonens forsøk på å krysse det antarktiske kontinent. Til tross for en heltemodig innsats, som han mottok Albertmedaljen for livredning for, markerte denne ekspedisjonen slutten på Joyces polarkarriere.
Joyce hadde en slitsom personlighet, og tiltrakk seg både venner og fiender. Hans effektivitet i felt var vel anerkjent av mange av hans kolleger, men andre aspekter av hans personlighet var mindre verdsatt – hans korte lunte, selvskryt og fordreining av sannheten. Joyces dagbøker og bøkene han skrev basert på dem har blitt fordømt som egosentriske og en løgners verk. Han opparbeidet seg ingen materiell formue gjennom sine ekspedisjoner og han levde i beskjedne kår fram til han døde brått i 1940.
Han er den eneste ved siden av Frank Wild som har mottatt den britiske Polarmedaljen med fire spenner for sin innsats.
«Witte Olifant»
«Witte Olifant» var en ostindiafarer (spiegelretourskip) eid av det nederlandske Ostindiske kompani (VOC). Skipet ble bygget i Amsterdam i 1639 og hadde en lastekapasitet på 1000 tonn. Skipet seilte mellom De forente Nederlandene og Batavia frem til 1661. Det ble lagt i opplag i Batavia i 1665.
Det var ikke uvanlig at stavemåten varierte, derfor er skipet også kjent som Olifant og Oliphaunt.
I 1652 var det et av skipene som fulgte Jan van Riebeeck til Sør-Afrika der han grunnla Kappkolonien. Etter dette stoppet skipet i Cape Town på vei mellom Amsterdam og Batavia.
Albert J. Beintema forteller at skipet var involvert i tidlig skipsfart ved Tristan da Cunha:
«''Den 6. april 1646 forlot Witte Olifant, Koning David og Witte Paard Texel. Den 5. september skal de ha ankommet Tristan da Cunha. Ifølge arkiver i Batavia skal de tre skipene derimot ha blitt fulgt av to andre, Zeelandia og Patria. Den 5. september skal de ha delt seg i nærheten av Tristan da Cunha, siden de første tre gikk tom for vann og måtte gå til Kapp det gode håp. Zeelaandia og Patria nådde Batavia den 12. november, de tre andre i desember. Kapteinene ble refset siden de burde ha klart å holde skjemaet dersom de hadde skaffet mer vann ved Kapp Verde.'' »
Norges Metallsøkerforening
Norges Metallsøkerforening ble stiftet i 1991 som et faglig forum og interesseorganisasjon for brukere av metallsøker. I dag er foreningen landsdekkende med mange medlemmer i alle fylker. Foreningen er et bindeledd mellom disse og myndighetene. Foreningen arbeider for kompetanseutvikling for generell metallsøking, lokalhistorie, kulturvern og mineralleting.
Foreningen samarbeider med myndighetene, herunder Riksantikvaren, Universitetets kulturhistoriske samlinger, Myntkabinettet, museer og fylkesarkeologer, samt lokalhistorielag.
Foreningen har også laget et eget digitalt museum over metallsøkerfunn medlemmene har reddet for kulturarven oppgjennom årene.
Foreningen er medlem av Norges kulturvernforbund.
Rogalands Avis
Rogalands Avis er en avis utgitt i Stavanger i Rogaland. I uke 3 2023 ble antall papirutgaver i uken redusert fra seks til tre. Avisa kom ut første gang 30. september 1899 under navnet 1ste Mai som organ for Arbeiderpartiet. Dagens navn er fra 1955. Fra starten var det en ukentlig utgivelse, fra 1902 to ganger i uken, og fra 1906 kom den ut alle dager. Siden 2013 har den kommet ut tre ganger i uken (mandag, onsdag og fredag).
Som et resultat av at Mentor Medier kjøpte Rogalands Avis 1. oktober 2014, kommer RA fra januar 2015 igjen ut seks dager i uken i tett samarbeid med Dagsavisen. Halvparten av stoffet, nasjonalt og internasjonalt, kommer fra Dagsavisen, mens det lokale innholdet fra Rogalands-Avis-redaksjonen utgjør 50 prosent av den nye avisen.
Historie
En annen av de betydelige redaktører avisen har hatt er Trond Hegna, som startet som redaktør i juni 1940. Som en direkte reaksjon på Josef Terbovens tale 25. september 1940 skrev Hegna en leder med tittelen «Ingen nordmann til salgs!» tre dager etter. Denne avisen ble raskt et svartebørsobjekt og kopier av lederen ble spredt rundt om i landet samt til Sverige og London.
Som en følge av denne lederen ble avisa stanset og redaktør Hegna arrestert. Han satt på Grini til desember 1943.
I 1955 ble det bestemt at de to arbeideravisene i Rogaland skulle fusjonere. Ettersom 1ste Mai var størst overtok denne avisa Haugaland Arbeiderblad i Haugesund og endret samtidig navn til dagens Rogalands Avis. Første utgave av den sammenslåtte fylkesavisen kom lørdag 10. september 1955.
Avisa har etter andre verdenskrig alltid vært en nummer to avis. Like etter krigen konkurrerte avisa mot tre andre Stavanger-aviser, den største var Stavanger Aftenblad, samt de to mindre avisene Dagbladet Rogaland og Stavangeren. Mot slutten på 1960-tallet og gjennom 1970-tallet opplevde avisa en blomstringsperiode under redaktørene Einar Olsen og Per Brunvand. Opplaget økte og nådde sitt høyeste mot slutten av 1970-tallet på over 22 000 eksemplarer. Siden har opplaget falt. Avisa er i dag en av de avisene som mottar mest i pressestøtte.
I dag kommer Rogalands Avis ut som morgenavis. Det ble utgitt søndagsavis mellom 2004 og 2008 uten særlig suksess. Den forble Norges minste. Sjefredaktør siden 2008 er Bjørn G. Sæbø. Rogalands Avis var en del av konsernet A-pressen.
Den 18. november 2011 ble Rogalands Avis solgt av A-pressen Lokale Medier til Tanke Media. Tanke Media er et nyopprettet selskap der administrerende direktør Raymond Lind og sjefredaktør Bjørn G. Sæbø i Rogalands Avis sitter med hver sin halvdel av aksjene.