cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Aymara
Aymara er en urbefolkningsgruppe som lever i Andesregionen i Sør-Amerika. Om lag 1,6 millioner bor i Bolivia, Peru nord i Chile, samt i Argentina. I dag lever de fleste aymaraene i området rundt Titicacasjøen. Byen El Alto er et viktig senter for aymarene. Over to millioner aymaraer snakker språket aymara.
Tidligere president Evo Morales i Bolivia er aymara og Bolivias første statsleder fra urbefolkningen.
Atarbekjan vannkraftverk
Atarbekjan vannkraftverk er en vannkraftstasjon beliggende i elva Hrazdan i Armenia, omtrent midt i landet.
Slaget ved Falkirk (1298)
Slaget ved Falkirk var et slag i den skotske uavhengighetskrig.
Bakgrunn
William Wallace hadde sikret seg kontroll over Skottland med hans store seier over engelskmennene i slaget ved Stirling Bridge i 1297. Kong Edvard I av England var blitt distrahert med sine kamper i Frankrike og kom ikke tilbake til Skottland før etter seks måneder etter det engelske nederlaget.
1. april 1298 invaderte engelskmennene en farm ved Roxburgh, de plyndret Lothian og tok noen festninger, men greide ikke å tvinge William Wallace til regulær kamp. Skottene brukte brent jords taktikk og den engelske hæren hadde lav moral og lite mat.
Slaget
Kong Edvard I og hans motvillige hærstyrke tvang likevel Wallaces hærstyrke til et regulært feltslag ved Falkirk. Wallace hadde plassert sine menn på en bakketopp hvor de kunne se utover en liten vik ved navn Westquarter Burn og de hadde med Callender Wood bak seg. Grunnen overfor seg var myrete. Wallace hadde arrangert sine spydsoldater i fire «schiltroner»; runde, pinnsvin-aktige formasjoner omgjerdet av en defensiv vegg av trepåler, og han hadde bueskyttere og lette tropper mellom disse og et kavaleri i reserve.
Den engelske hæren kom til slagmarken i kolonner ledet av tre grupper av riddere. Den midterste enheten sank ned i dyp søle, men trakk seg tilbake til venstre mens den andre enheten sirklet mot høyre for møte den skotske venstre og høyre side. De skotske schiltronene sto i mot, men de fleste av bueskytterne og de lette troppene ble drept av de engelske ridderne og kavaleriet. Det var ved dette tidspunktet at det skotske kavaleriet og ridderne deserterte fra slaget.
Da engelskmennene ikke klarte å gjøre framskritt mot de spisse stokkene til de skotske schiltronene med kavaleriet, flyttet Edvard I fram sine bueskyttere og irske leiesoldater. Noen historiske kilder har dokumentert at Edvard Is walisiske enheter med langbuer nektet å delta. De engelske og irske soldatene greide derimot å påføre skader og forvirring i schiltronene som det engelske kavaleriet kunne utnytte. Til slutt brøt schiltronene sammen og de overlevende fra Wallaces hærstyrke flyktet.
Etter slaget
William Wallace greide å flykte, skjønt hans egen stolthet og hans militære omdømme og rykte dalte kraftig. Edvard I greide derimot ikke å følge opp sin seier. Mangel på forsyninger tvang ham til å dra tilbake til England. Ledelsen av den skotske uavhengighetskrig gikk videre til Robert Bruce da William Wallace trakk seg. Bruce klarte senere å komme til en ‘forståelse’ med kong Edvard i 1302. Wallace hadde tidligere avvist alle forsøk på fred med England.
Det skotske kavaleriet har blitt bedømt som forrædere for å ha desertert fra slagmarken, men er blitt forsvart ved at Wallaces plan var at de skulle gjøre et nærmest selvmordsangrep. I antall var det skotske kavaleriet fåtallige, og om de hadde angrepet ville de sannsynligvis ha greid å gjøre skade på den engelske hærstyrken, men om det hadde vært nok til å snu utfallet er det ikke mulig å avgjøre på grunnlag av den informasjon som er etterlatt. Det kan dog bemerkes at det skotske kavaleriet deltok i slaget ved Bannockburn og det slaget resulterte i skotsk seier.
Trivia
Mel Gibsons film Braveheart er kjent for å ikke bare vise en rekke direkte historiske feil, men også politiske anakronismer som sannsynligvis er ment for et nåtidig amerikansk publikum. Filmen viser at irlendere angriper, deretter stoppe opp og håndhilse med de skotske troppene og bytte side. Filmen kommuniserer da med de store grupper av irske etterkommere i USA. I realiteten sto irlenderne på engelsk side mens det var walisiske bueskyttere som nektet å slåss. Det var irlenderne som gjorde størst skade på skottene. Filmen beskriver også irlenderne som vernepliktige. Det er en anakronisme i middelalderen. I realiteten var de leiesoldater som sloss for den som betalte dem. Wallace blir dessuten vist at han taper en kamp en til en med Robert Bruce som sloss på engelsk side og beskytter den engelske kongen. Det er selvsagt feil.
Kinas riksvei 303
Kinas riksvei 303 (G303) løper fra Ji'an i Jilin til Xilinhot i Indre Mongolia. Den er 1 263 kilometer lang.
Parlamentsvalget i Ungarn 2002
Parlamentsvalget i Ungarn i 2002 førte til framgang for begge de to største partiene, MSzP og Fidesz. Sistnevnte måtte likevel gi fra seg regjeringsmakten til MSzP og SzDSz, som altså kom tilbake til makten.
Valgresultat
* Ett mandat vunnet på felles MSzP-SzDSz-liste i enmannskretsen Szombathley.
** MDF gikk til valg på felles liste med Fidesz i 2002.
Diana Ross
Diane Ernestine Earle Ross (født 26. mars 1944 i Detroit i Michigan) er en amerikansk sanger og skuespiller. Hun vokste opp i Brewster Housing Projects i Detroit sammen med foreldrene Fred (1920–2007; tidligere soldat) og Ernestine Ross (1916–84; lærer) og fem søsken. Diana drømte om å bli motedesigner og utdannet seg ved Cass Technical High School.
The Supremes (1959–70)
I 1959 møtte Ross Milton Jenkins, som da fungerte som manager for den lokale gruppa The Primes og som var interessert i å starte en «søstergruppe» under navnet The Primettes. Denne ble å bestå av Betty McGlown, Florence Ballard, Mary Wilson og Ross. Gruppa ga i 1960 ut singelen «Tears of Sorrow» / «Pretty Baby» med henholdsvis Ross og Wilson som førstesangere. Den ble ingen stor suksess.
Sommeren 1961 hadde gruppa, nå uten McGlown, men med det nye medlemmet Barbara Martin, prøvesunget for det nystartede plateselskapet Motown og dets direktør Berry Gordy. De fikk etter hvert platekontrakt her under navnet The Supremes.
Martin trakk seg ut i 1962, og gruppa ble nå en trio. Gordy var imponert, spesielt over Ross. I 1963 gjorde han henne til frontvokalist i gruppa og degraderte dermed Ballard og Wilson til korister, noe særlig Ballard sies å ha vært lite fornøyd med. Gordy var bestemt på at gruppa med Dianas stemme kunne bli et stort tenåringsidol både for svarte og hvite. Etter flere år med fiaskoer, da gruppa internt ble kalt «The no-hit-Supremes», kom gjennombruddet sommeren 1964 med «Where Did Our Love Go», skrevet av låtskrivertrioen Holland-Dozier-Holland. The Supremes skal ha vært lite fornøyde med låten og blitt advart av andre grupper på Motown om «å ikke ta imot hva som helst». Men låten ble altså den første av ti topplasseringer på den amerikanske hitlista Billboard Top 100 i løpet av bare tre år. Alle disse sangene var også innom topp 40 i Storbritannia.
Gruppa byttet i 1967 navn fra til Diana Ross & The Supremes. Ballard forlot snart gruppa og ble byttet med Cindy Birdsong. Sommeren 1969 hadde Ross distansert seg mer og mer fra de andre og begynt innspillingene til sitt første soloalbum. «Someday We’ll Be Together» ble gruppas tolvte og siste store hit, og Ross hadde sin siste opptreden med The Supremes i Las Vegas 14. januar 1970. Med tolv listetopper regnes gruppa som 1960-tallets mest suksessrike vokalgruppe.
I 1988 ble The Supremes, og dermed Ross, innvotert i Rock and Roll Hall of Fame.
Sinmoo
Sinmoo eller Shinmoo hapkido (Shin moo hapkido) er en hapkido stilart grunnlagt av Grandmaster Ji Han-Jae. GM Ji er en vekjent hapkido utøver som har hatt mye så si for hapkidos utvikling og utbredning utenfor Koreas grenser.
Diana Ross
Solokarriere
I 1971 ga Motown ut albumet Everything is Everything, som førte til Ross' første nummer 1-hit i England med «I'm Still Waiting». Senere det året kom det tredje albumet, Surrender.
Sinmoo
Det er mye kontrovers rundt Jis uttalelser vedrørende hapkido, dets utvikling og ikke minst hvem som «fant opp» selve navnet. Ji hevder det var han som først brukte hapkido som navn. Men dette er det flere som bestrider.
Diana Ross
Solokarriere
Ross filmdebuterte som Billie Holiday i Lady Sings The Blues. Filmen kom i oktober 1972 og fikk strålende kritikk. Hun fikk sin første Oscar-nominasjon og vant en Golden Globe for beste nykommer. Filmens kjenningsmelodi gikk til topps på den amerikanske salgslisten og skal ha solgt 300 000 singler den første uka.
Enema of the State
Enema of the State er det tredje studioalbumet til det amerikanske bandet blink-182. Albumet ble gitt ut i juni i 1999 og regnes som gjennombruddsalbumet til bandet.
Diana Ross
Solokarriere
Samme året hadde Ross spilt inn jazzalbumet Blue, som ikke ble gitt ut før i 2006, ettersom Motown ville ha henne til å fortsette med pop. Albumet Touch Me in the Morning kom ut i 1973, og tittellåten ble Ross' annen førsteplass på Billboard-lista. Albumet lå på det beste på en femteplass. Senere samme år hadde Ross og hennes venn Marvin Gaye suksess med duettalbummet Diana & Marvin.
Gabriel García Márquez
Gabriel García Márquez (født 6. mars 1927 i Aracataca i Colombia, død 17. april 2014 i Mexico by ) var en colombiansk forfatter, journalist og vinner av nobelprisen i litteratur i 1982.
Diana Ross
Solokarriere
Ross begynte i 1975 filmingen til en ny film, Mahogany, som var en ren Motown-produksjon. Berry Gordy sparket filmens opprinnelige regissør Tony Richardson, og tok plassen selv. Gordy og Ross skal også ha vært uenige under filmingen, noe som fikk Ross til å forlate settet før innspillingen var ferdig. Filmen hadde premiere 8. oktober 1975. Den fikk dårlig kritikk, og det kom anklager om at Gordy «misbrukte et av Amerikas største talenter: Diana Ross». Filmen fikk likevel et stort publikum, og åpningssangen «Do You Know Where You're Going To» gikk til topps på salgslista. I 1976 gikk Ross' første disco-singel, «Love Hangover» til topps. LP-en Diana Ross kom inn på Topp 10. I begynnelsen av 1977 holdt hun et «one-woman» show på Broadway, og dette ga henne en æres-Tony. Showet ble filmet og senere sendt på TV med tittelen One Evening With Diana Ross.
Gabriel García Márquez
Han er særlig kjent for sine bøker Hundre års ensomhet (1967), Beretningen om et varslet mord (1981) og Kjærlighet i koleraens tid (1985).
Garcías Márquez romaner er preget av et betagende og fargerikt språk og en handling som tidvis oppviser den litterære sjanger magisk realisme. Forfatteren bruker små søramerikanske (særlig colombianske) landsbysamfunn for å fortelle allmenngyldige sannheter om menneskenaturen og fremveksten av den moderne sivilisasjon.
De fleste av hans bøker er oversatt til norsk.
Diana Ross
Solokarriere
Ross gjenforentes i 1979 med de tidligere låtskriverne for hennes første solo-LP, Nickolas Ashford og Valerie Simpson. Resultatet ble The Boss, hennes første album som solgte til gull. Det inneholdt to hiter, «The Boss» og «It's My House». Begge ble framført i Ross' show på Caesars Palace samme år. I 1980 kom albumet Diana, produsert av Chic-medlemmene Nile Rodgers og Bernard Edwards. Ross skal ifølge ryktene ha vært lite fornøyd med LP-en, som inneholdt monsterhiten «Upside Down», Ross' femte nummer 1, samt topp-5-låten «I'm Coming Out». LP-en solgte det året 6 millioner og lå på det beste på andreplass.
Sent i 1980 fikk Ross en topp 10-hit med «It's My Turn». Hun begynte i 1981 samarbeid med Lionel Richie. Singelen «Endless Love» var ikke bare en nummer 1-hit, men ble også Oscar-nominert.
Ross forlot plateselskapet til fordel for RCA Records. Her signerte hun en platekontrakt verdt 20 millioner, noe som på den tida gjorde henne verdens best betalte kvinnelige artist. Hun ble også den første kvinnelige artisten til å ha hatt seks nummer 1-hits på den amerikanske salgslista.
Karriere i 1980-, 1990-årene og frem til i dag
Sommeren 1981 ga Ross ut det første albumet hos RCA, med navnet Why Do Fools Fall in Love. Det inneholdt tre låter som kom på topp 10 i USA: tittelsporet, «Mirror Mirror» og «Work That Body», som var en topp 10 i England. En fjerde singel, «It's Never Too Late», ble også utgitt i England, hvor den nådde 43.-plass.
Ross gjenforentes i 1983 med de tidligere Supremes-medlemmene Cindy Birdsong og Mary Wilson i en TV-sending i samband med Motowns 25-årsfeiring. Ross var lite velkommen, og gjenforeningen med Supremes og resten av Motown-artistene ble lite hyggelig, ettersom de fleste hadde vært glade da hun forlot plateselskapet i 1981. Wilson og Birdsong hadde på forhånd avtalt å ta et skritt fram når Ross gjorde det, for ikke å havne i skyggen. På et tidspunkt skal Ross ha dyttet Wilson og hennes mikrofon, da Wilson ville introdusere Gordy og få ham opp på scenen. Hendelsen ble slettet da sendingen kom på TV et par dager senere.
Sommeren 1983 holdt Ross en konsert i Central Park i New York, hvor pengene gikk til bygging av en lekeplass i artistens navn. 800 000 tilskuere kom den første kvelden. 15 minutter ut i konserten begynte det å regne, og Ross ba tilskuerne om å forlate stedet rolig, mens hun selv sto i regnet og sang, i frykt for hva som ville skje hvis lyskasterne ble skrudd av. Samtidig annonserte hun en ny konsert dagen etterpå, og rundt 500 000 dukket da opp. Heller ikke den konserten gikk smertefritt; flere av tilskuerne ble ranet, og mange saksøkte senere byen for manglende beskyttelse. Da kostnadene for de to konsertene ble kjent, møtte Ross stor kritikk, noe som stilnet da hun selv betalte de 250 000 dollar som trengtes til lekeplassen. Samme året kom singlene «Muscles» (skrevet av Michael Jackson), «So Close» og «Pieces Of Ice» fra albumene Silk Electric og Ross.
Disse albumene solgte dårlig, men hennes neste plate Swept Away solgte rundt 800 000 eksemplarer, og ble et comeback. Albumet fikk gull i slutten av 1984. Singelen «Missing You», en hyllest til avdøde Marvin Gaye og tidligere Supremes-medlem Florence Ballard, ble Ross' siste topp 10-hit i USA. I begynnelsen av 1985 begynte Diana samarbeidet med Bee Gees brødrene på plata Eaten Alive (også produsert og skrevet av Michael Jackson) hvor det ble utgitt to singler; tittelsporet med Michael Jackson som korist og den Motown-inspirerte «Chain Reaction». Albumet lå på sitt beste som 45, og tittelsporet på nummer 77 i USA.
Da interessen i USA begynte å dabbe av, hadde Ross fremdeles stor suksess i England og resten av Europa. Låten «Chain Reaction» var i 1986 nummer 1 i England og 66 i USA, mens hennes neste album Red Hot Rhythm & Blues bare vaket i den nedre del av salgslista i USA.
Ross forlot RCA i 1989 og returnerte til Motown, som artist og deleier. Det første Motown-albumet på åtte år, Workin' Overtime, ble en fiasko til tross for at tittelsangen klatret opp på en tredjeplass på rhythm-and-blues-lista. De tre neste albumene The Force Behind The Power fra 1991, Take Me Higher fra 1995 og Every Day is a New Day fra 1999 fikk like dårlige salgstall. Flere av singlene var imidlertid hits i Europa, som f.eks «When You Tell Me That You Love Me», som på sitt beste lå på andreplass i England, «One Shining Moment» fra 1992 og «The Best Part Of My Life» fra 1994. Ross var i 1991 hovedartisten på det årlige Royal Variety Performance og i 1996 på Super Bowl. I 1999 ble hun kåret til tidenes mest suksessfulle kvinnelig artist, en plass Madonna overtok i 2002. Under Grammyutdelingen i februar 2012 mottok Diana Ross en æresgrammy som anerkjennelse for sin lange karriere. Ross har tidligere kun vært nominert til Grammy.
Privatliv
Ross gikk tilbake til filmen i «Out of Darkness» i 1994, i rollen som en kvinne som slet med schizofreni. Rollen fikk henne nominert til Golden Globe for tredje gang. I 1999 spilte hun rollen som en syngende mor som forlater barnet sitt (spilt av Brandy Norwood).
I 2000 annonserte hun en Supremes-turné, som skulle inneholde den originale Supremes-gruppa. Cindy Birdsong og Mary Wilson takket nei på grunn av pengene de ble tilbudt, som de følte var urettferdig. Ross ble tilbudt 15 millioner, mens Wilson skulle få 1 million og Birdsong litt under 1 million dollar. Turneen gikk som planlagt med to andre jenter som var medlemmer etter at Ross hadde forlatt gruppa i 1970. Turneen ble avlyst etter ni konserter.
I 2006 kom Diana Ross med et nytt album «I Love You». Med dette albumet gjorde hun et comeback på den amerikanske albumlista med en 32.-plass som høyeste plassering. Hennes beste plassering siden 1984.
Ross var en av artistene på Nobels fredspriskonsert i Oslo Spektrum i 2008.
I januar 1986 giftet hun seg med norske skipsrederen Arne Næss. Deres sønner er Ross Arne Næss (født 7. oktober 1987) og Evan Olav Næss (født 26. august 1988, nå kjent som Evan Ross). I årene de var gift fortsatte Næss å bo i London og Oslo, mens Ross holdt til i USA. Paret ble offisielt skilt i 2000. Etter at Arne Næss døde i en klatreulykke i 2004, var Diana til stede i begravelsen i Oslo.
Gabriel García Márquez
Biografi
På 1950- og 60-tallet arbeidet García Márquez som utenrikskorrespondent. Fra 1955 var han El Espectadors utsendte i Paris, og der ble han brått arbeidsløs da den colombianske diktatoren Rojas Pinilla la ned avisen. Etter et mellomspill i Venezuela kom han tilbake til Bogotá i 1959 og begynte å arbeide for det revolusjonære kubanske nyhetsbyrået Prensa Latina. I 1961 ble han Prensa Latinas korrespondent i New York, og senere fikk han samme stilling i Mexico. Han sluttet som journalist for å vie seg fullt og helt til skjønnlitteraturen, men han forble tro mot det kubanske regimet og ble med tiden en personlig venn av diktator Fidel Castro. Ved sin død bodde han i Mexico by, men han hadde boliger også i Cartagena de Indias og i Paris. I Havanna stod det også en villa til hans disposisjon.
Han var gift med Mercedes Barcha Pardo og far til filmregissøren Rodrigo García. Gabriel García Márquez hadde livet ut en stor interesse for film. Han skrev flere filmmanus og støttet et kubansk institutt som utdannet filmregissører.
Forfatterskap
Gabriel García Márquez har fortalt om hvilken stor rolle huset der han bodde sine første åtte år har spilt for hans forfatterskap. Hjemmet ble bebodd ikke bare av besteforeldrene på morssiden og andre sterke personligheter, men også av de døde forfedrene som mormoren hørte og så. Morfaren var en pensjonert oberst fra den colombianske borgerkrigen, og han som kan gjenkjennes i flere av bøkene, for eksempel i El coronel no tiene quien le escriba (Ingen skriver til obersten). Barndomshjemmet og dets rike persongalleri dannet forelegg for romanen Hundre års ensomhet. Forfatterens bøker og noveller utspiller seg med få unntak i Colombia, ofte i landets karibiske kystlandskap.
Det blir ofte sagt om García Márquez' forfatterskap at det tilhører sjangeren magisk realisme. For hans del bygger denne karakteristikken på at fortellingene hans ofte består av en blanding av realisme og overnaturlige fenomener, noe som gir dem en sterkt poetisk og stundom bisarr karakter. Hans skjønnlitterære verk speiler sjelden eller aldri hans politiske engasjement, muligens med unntak av El General en su laberinto (Generalen i sin labyrint), som handler om Bolívars sykdom og død, og El otoño del patriarca (Patriarkens høst), som beskriver en aldrende diktator som går seg vill i palassets korridorer og sinnets irrganger.
Debutromanen
Debutromanen Virvlende løv (1955) er fortellingen om en gammel oberst (som bærer likhetstrekk til García Márquez morfar) som forsøker å få i stand en verdig kristen begravelse av en upopulær fransk lege, noe han bare støttes i av sin datter og dattersønn. Hele handlingen utspiller seg i et og samme rom i løpet av en halvtime og gir blant annet gjennom en indre monolog barnets perspektiv på dets første opplevelse av døden.
Gjennombruddet
Det store gjennombruddet kom med Hundre års ensomhet (1967) som med magisk realisme er en slektskrønike over syv generasjoner av familien Buendía. Liksom de fleste av García Márquez' fortellinger utspiller den seg i den fiktive landsbyen Macondo. Boken ble García Márquez' internasjonale gjennombrudd og ble den tyngstveiende grunn til at han senere ble tildelt nobelprisen i litteratur.
Senere bøker
Beretningen om et varslet mord (1981) handler om et mord i Macondo. Fortellingen er original, blant annet ettersom hendelseforløpet nøstes opp baklengs og slutter med selve mordet. Kjærlighet i koleraens tid (1985) er en mer tradisjonell kjærlighetsroman der handlingen sammenfaller med en koleraepidemi.
Generalen i sin labyrint (1989) er en roman som med dokumentære innslag skildrer Simon Bolívars siste tid med tilbakeblikk på hans liv. Romanen har visse likheter med Patriarkens høst og García Márquez ville med boken gi et mer nyansert bilde av den heroiserte frihetshelten Bolívar.
I 2002 utga García Márquez den første del av sine memoarer, Leve, for å fortelle (Vivir para contarla). I 2004 ga han ut en ny roman, Alle mine triste horer (Memoria de mis putas tristes).
Nobelpris
I 1982 mottok García Márquez nobelprisen i litteratur, med motiveringen «för hans romaner och noveller där det fantastiska och det realistiska förenas i en rikt sammansatt diktvärld, som speglar en kontinents liv och konflikter». Han var den første colombianer og den fjerde latinamerikaner som ble tildelt denne pris. I sitt nobelforedrag Latinamerikas ensomhet talte García Marquez blant annet om hvordan europeisk kolonialisme har påvirket de latinamerikanske landenes kultur og konflikter.
Film
García Marquez har også skrevet manus til flere filmer. Flere av hans romaner og noveller har blitt filmatisert. I 1987 laget den italienske regissøren Francesco Rosi film av Beretningen om et varslet mord, og i 2007 ble det film av Kjærlighet i koleraens tid, regissert av Mike Newell. Flere av hans fortellinger har også blitt til film i Mexico.
Barra D’Alcântara
Barra D'Alcântara er en kommune i delstaten Piauí i nordøstregionen av Brasil.
Elverum lærerhøgskole
Elverum lærerhøgskole var en høgskole for lærerutdanning, etablert i Elverum i 1892 under navnet Elverum friseminar. Skolen ble i 1994 fusjonert inn i Høgskolen i Hedmark.
Elverum friseminar ble grunnlagt av Olav Andreas Eftestøl. Skolen ble overtatt av staten i 1937 og fikk navnet Elverum offentlige lærarskule; deretter navnet Elverum lærerskole fra 1967 og Elverum lærerhøgskole fra 1981.
Giovanni Bellini
Giovanni Bellini (født ca. 1430 i Venezia, død 29. november 1516 i Venezia) var en italiensk kunstmaler. Han tilhørte en kjent malerfamilie og var sønn av Jacopo Bellini. I tidlige år gikk han i lære blant andre hos sin svoger Andrea Mantegna i Padova.
Bellini regnes blant de mest fremragende mestere av den tidlige renessansen i Nord-Italia. En rekke berømte malere, som Giorgione og Tizian, hørte til hans skole
Bakgrunn
I yngre år gikk Bellini i lære blant andre hos svogeren Andrea Mantegna i Padova, en maler som påvirket hans arbeider i tidlige år.
Maler og læremester
Giovanni Bellini skapte i tillegg portretter, da særlig mot slutten av 1400-tallet. Berømt er han også for å la landskapet danne bakgrunnen i sine bilder, med den grønnlig-gylne fargen som var en grunnleggende del av venetiansk malerkunst. Istedenfor de skarpe tegningene i tidlig renessansekunst, skapte han, særlig i sine senere verker, en pittoresk mykhet med varme og lysende farger.
I 1505 kom den tyske maleren Dürer på besøk til Venezia, og han skal ha rapportert at «han er meget gammel, men fortsatt den beste maleren av alle.»
Bellini hadde mange lærlinger hos seg. To av de mest fremstående var Giorgione og Tizian. Den sistnevnte skulle komme til å bli en av hans fremste konkurrenter, men det var likevel gjennom disse to elever at han lyktes å sette sitt personlige preg på den europeiske malerkunstens utvikling. Til hans elever hørte også Niccolo Rondinelli, som selv ble læremester for blant andre brødrene Bernhardino Zaganelli og Francesco Zaganelli.
Loriberd vannkraftverk
Loriberd vannkraftverk er en vannkraftstasjon under utbygging, beliggende i elva Dzoraget, provinsen Lori i Armenia, omtrent midt i landet.
Anlegget har turbiner med installert produksjonskapasitet (ytelse) på 102 MW.
Jugoslavia under Sommer-OL 1948
Jugoslavia under Sommer-OL 1948. Nittiseks sportsutøvere fra Jugoslavia deltok i sju sporter under Sommer-OL 1948 i London. Jugoslavia kom på 24.-plass med to sølvmedaljer.
Moritz Leuenberger
Moritz Leuenberger (født 21. september 1946) er en sveitsisk politiker og medlem av Forbundsrådet (Bundesrat), Sveits' regjering. Han har sittet i regjeringen siden 1995.
Leuenberger er hjemmehørende i Rohrbach (ZH).
Han representerer Sozialdemokratische Partei der Schweiz (SPS).
Vik Ørsta
Vik Ørsta AS er en mekanisk produksjonsbedrift lokalisert i Ørsta på Sunnmøre og Vik i Sogn. Bedriften ble etablert som Ørsta Stålindustri i 1947, og i 2009 ble Vik Verk og Ørsta Stål fusjonert til Vik Ørsta.
Bedriftens produkter omfatter veg- og brurekkverk, lysmaster, bergsikring og marinaanlegg. Vik Ørsta er en typisk innovasjonsbedrift med utvikling og produksjon av egne produkter.
Union pour la Démocratie Française
Union pour la Démocratie Française (UDF) (norsk: Unionen for fransk demokrati) var et lite sentrumsparti i Frankrike. Partiet ble stiftet i 1978 som en valgallianse til støtte for presidenten Valéry Giscard d'Estaing for å skape en motvekt til gaullistene på høyresiden. Navnet på partiet ble tatt fra Giscard d'Estaings bok, Fransk demokrati.
Vik Ørsta
Bedriften har 80 ansatte, og hadde i 2019 en omsetning på over 700 millioner kroner. .
Union pour la Démocratie Française
På en ekstraordinær generalforsamling 30. november 2007 ble det besluttet at partiet skulle innlemmes i Mouvement démocrate (MoDem), partiet som ble stiftet av François Bayrou etter presidentvalget 2007.
Vik Ørsta
Geografiske eksportmarked er primært Norden, men bedriften har også lisensproduksjon i Australia og Korea.
Barras
Barras er en kommune i delstaten Piauí i nordøstregionen av Brasil.
Ferdinand I av Østerrike
Ferdinand I (født 19. april 1793, død 29. juni 1875) var keiser av Østerrike og konge av Ungarn og Böhmen fra 1835 til 1848.
Han etterfulgte sin far Frans II av Det tysk-romerske rike (1768–1835) som keiser og konge. Han valgte å abdisere etter en rekke opprør i 1848. Han var også konge av Lombardia-Venetia.
Liv og styre
Ferdinand var hemmet av daglige anfall på grunn av epilepsi, hadde vannhode og talevanskeligheter. Nandl der Trottel (Nanderltrotterl, «tullingen Ferdinand») ble derfor av mange regnet som uskikket som monark. Greve Klemens von Metternich (1773–1859) fastholdt likevel at Frans II skulle tviholde på en dynastisk arverekkefølge; fire ekteskap hadde gitt keiseren 20 barn, og det måtte bli den eldste sønnen som skulle overta. Metternich var østerriksk utenriskminister 1809–1848 og hadde ryddet opp i Europas politiske forholdunder Wienerkongressen etter Napoleonskrigene og fremmet Den hellige allianse mellom de gamle monarkiene i Østerrike, Russland og Preussen.
Da Ferdinand den første ble konge og keiser etter farens død 2. mars 1835, ble det opprettet et hemmelig råd, die Geheime Staatskonferenz, som skulle hjelpe ham med oppgavene. Rådet besto av den nye keiserens bror, onkel, den konservative og reaksjonære Metternich og den moderat liberale Franz Anton von Kolowrat-Liebsteinsky (1778–1861). Metternich fikk dermed en svak og ettergivende regent han selv kunne påvirke, og keiseren fikk tilnavnet Ferdinand der Gütige, «Ferdinand den godmodige».
Etter nasjonalistiske og liberalistiske uroligheter i mars 1848, ble regjeringen avsatt, og mens Metternich flyktet til England, overtok Kolowrat en kort periode som Østerrikes første ministerpresident. Keiseren godkjente visse forfatningsendringer, men abdiserte snart og overlot tronen til nevøen, brorens sønn Franz Josef Karl. Frans Josef I av Østerrike-Ungarn var bare 18 år da han overtok som keiser og ble sittende i 68 år fram til han døde i 1916. For øvrig var det Franz Josefs nevø, erkehertugen Franz Ferdinand, som ble skutt i Sarajevo, en hendelse som førte til første verdenskrig i 1914.
Stuping under VM i svømming 2011 – 10 meter menn
Resultater
Kvalifiseringsrunden ble avholdt den 23. juli klokken 10.00. Semifinalen ble avholdt den 23. juli klokken 14.00. Finalen ble avholdt den 24. juli klokken 16.05.
Grønn viser til finalister
Blå viser til semifinalister
Palettkniv
Palettkniv er en knivlignende gjenstand med ikke-skjærende blad. Den blir brukt til å skrape paletten ren for malingrester.
Songs from a Secret Garden
Songs from a Secret Garden er det første albumet fra gruppa Secret Garden. Det kom i 1995 etter at gruppa hadde vunnet Eurovision Song Contest med «Nocturne». Sangen var opprinnelig uten tekst, men for å være innenfor reglene, fikk komponisten Rolf Løvland forfatter Petter Skavlan til å skrive en tekst som Gunnhild Tvinnereim fremførte. Albumet solgte i tre millioner eksemplarer.
Palettkniv
Palettene i tre er ofte lakkert, og treverket dermed beskyttet mot kontakt med maling og løsemidler som kan ødelegge det. Samtidig er malingen beskyttet mot uheldige påvirkninger fra treverket. En skarp kniv kan lett skjære for dypt der et tynt stålblad uten egg bare skraper overflaten.
Songs from a Secret Garden
Sporliste
Plata ble siden utgitt på nytt med nytt cover og ny rekkefølge på sporene.
Samuel Schmid
Han representerer Schweizerische Volkspartei (SVP) og har vært forsvarsminister fra 2001 til 2008.
Linxi (Chifeng)
Linxi (kinesisk: 林西县; pinyin: Línxī Xiàn) er et fylke i byprefekturet Chifeng i den autonome region Indre Mongolia i Folkerepublikken Kina.
Befolkningen var på 242,419 innbyggere i 1999.
Kulturminner
Den gamle koppergruven Dajing (Dajing gu tongkuang yizhi 大井古铜矿遗址) ble i 2001 tilføyd på listen over kulturminner i Folkerepublikken Kina.
Samferdsel
Kinas riksvei 303 løper fra Ji'an i Jilin til Xilinhot i Indre Mongolia.
Fylkesvei 1874
Frem til 2019 hadde veien betegnelsen fylkesvei 211 (Hedmark).
Lev Tolstoj
Lev Nikolajevitsj Tolstoj (russisk: Лев Николаевич Толстой, ; født  i Tula, død  i Astapovo i det nåværende Lipetsk oblast) var en russisk forfatter av romaner og essayer, dramatiker og filosof. Han var også pasifist, kristen anarkist og utdannelsesreformator. Han er det kanskje mest innflytelsesrike medlemmet av den aristokratiske Tolstoj-familien. Den moderne norske transkripsjonen av navnet er Lev Tolstoj, men tradisjonelt har fornavnet vanligvis blitt skrevet Leo på norsk og andre vestlige språk mens etternavnet også har blitt skrevet Tolstoy eller Tolstoi.
Tolstoj er også kjent for sin kompliserte og paradoksale personlighet og sine ekstreme moralistiske og asketiske synspunkter, som han utviklet etter en moralsk krise og åndelig oppvåkning i 1870-årene, da han også ble oppfattet som moralfilosof og sosial reformator. Han betraktes også som en av portalfigurene innen anarkismen, han ble blant annet inspirert av Henry David Thoreau.
Som moralfilosof var Tolstoj kjent for sine idéer om ikkevoldelig motstand, og tankene verk som Guds rike finnes hos deg skulle komme til å påvirke slike sentrale skikkelser i det 20. århundre som Mahatma Gandhi og Martin Luther King jr.
Oppvekst og ungdomstid
Tolstoj ble født på familiens gods i Jasnaja Poljana, som er stedet der han skrev mange av sine bøker og politiske essayer. Han var det fjerde av fem barn av grev Nikolaj Iljitj Tolstoj, en veteran fra Napoleonskrigene, og hans kone grevinne Marija Tolstaja (Volkonskaja). Moren døde i barselseng da Lev var 2 år, uten å etterlate seg noe bilde av seg selv, og han visste aldri hvordan hun så ut. Han hadde tre eldre brødre, Nikolaj, Sergej og Dmitrij, og en yngre søster, Marija.
Som liten gutt fortalte Nikolaj ham at han hadde skrevet hemmeligheten om hvordan en kan gjøre alle mennesker lykkelige på en grønn pinne som han hadde gjemt ved veien i Zakaz-skogen. Senere bad Lev om å få bli begravet der pinnen skulle være begravet.
Da han var ni, leide familien et hus i Moskva og flyttet dit. I rask rekkefølge døde faren og bestemoren hans. De tre minste barna flyttet tilbake til Jasnaja Poljana. Inntrykkene fra to dødsfall i så nær familie rett etter hverandre gjorde at han begynte å formulere seriøse idéer om store temaer som «døden» og «lykken». Han konkluderte med at døden kan komme når som helst og at en kan bli lykkelig ved å nyte øyeblikket. Lev hadde et dårlig selvbilde og bad daglig til Gud om at han måtte gjøre ham like flott å se på som broren Nikolaj. Han var nå foreldreløs og flyttet med sin tante til Kazan, der han var i fire år uten å gjøre stort. Tanten overtalte ham til slutt til å begynne på Universitetet i Kazan, noe han gjorde i 1844. I 1847 dro han tilbake til Jasnaja Poljana fra universitetet, og var senere i St. Petersburg i 1849 og forelsket seg i byen. Omkring 1851 hadde han pådratt seg en stor spillegjeld og reiste til Kaukasus med sin bror og der vervet han seg til den keiserlige russiske hæren. Det var på denne tiden han begynte å skrive. Hans forvandling fra en utsvevende og privilegert sositetsforfatter til den åndelige ikkevoldsanarkisten han ble i den senere delen av sitt liv, skyldtes delvis hans arméerfaringer og dels hans to reiser rundt om i Europa i 1857 og 1860–61. Andre som gikk samme vei var Aleksandr Herzen, Michail Bakunin og Peter Kropotkin. Under et besøk i Paris i 1857 bevitnet Tolstoj en offentlig henrettelse, en traumatisk opplevelse som skulle komme til å påvirke ham gjennom hele livet. I et brev til vennen Vasilij Botkin skrev han "Sannheten er den at Staten er en konspirasjon, skapt ikke bare for å utnytte, men først og fremst korrumpere sine medborgere ... Heretter skal jeg aldri tjena noe styre noensteds.
Tolstoj ble så inspirert av dette at han ved tilbakekomsten til Jasnaja Poljana grunnla tretten skoler for de livegnes barn, basert på prinsippene Tolstoj beskrev i et essay han skrev om godsets skoler i 1862. Tolstojs utdanningseksperimenter ble likevel kortlivet.
Ekteskapet
Den 23. september 1862 giftet den da 34-årige Lev Tolstoj seg med den 18-årige Sofja Andrejevna Behrs, som var datter av en hofflege. Familie og venner kalte henne Sonja, som er et russisk kjælenavn for Sofja. De fikk 13 barn, hvorav fem døde som barn. På bryllupsnatten ga han henne sine dagbøker der det blant annet var detaljer om hans tidligere omfattende sexliv og der stod også at en av de livegne på godset hans hadde født ham en sønn. Til tross for dette virket det som om deres ekteskap var lykkelig, og Tolstoj skrev Krig og fred og Anna Karenina med Sonja som sekretær, korrekturleser og økonomiansvarlig. Den siste delen av deras liv sammen har blitt beskrevet av A. N. Wilson som en av de ulykkeligste i litteraturhistorien. Tolstojs relasjon med sin kone ble stadig dårligere etter hvert som hans synspunkter ble mer radikale. Det gjorde at han ville ta avstand fra sin arv og inntjente formue, og frasi seg opphavsretten til sine tidligere verk.
Karriere
Som ung offiser kjempet Lev Tolstoj i Krimkrigen i 1853-1856. Hans dagboknotater fra kampene skulle danne grunnlaget for en novellesamling i tre deler med tittelen Sevastopolfortellingene (Sevastopolskiye rasskazy). Novellene forherliger ikke krigen, men skildrer soldatenes hverdag, redsler og harde forhold, og viser at det ikke alltid er kjærlighet til fedrelandet som ligger bak de tapre innsatsene. Novellene la grunnlaget for forfatterens raske berømmelse i hjemlandet.
Tolstojs mest omfattende verk, Krig og fred, ble utgitt i 1869 og skildrer Russland under Napoleonskrigene. Den historiske romanen følger en mengde menneskers og slekters skjebne, og gir også et bilde av Russlands bønder. Det harde livet ved fronten settes i kontrast til selskapslivet i Sankt Petersburg.
I 1873 begynte han å skrive Anna Karenina, som ble utgitt i 1877. Her skildres mørkt en kjærlighetshistorie i overklassemiljø mellom den gifte Anna Karenina og offiseren grev Vronskij. Som kontrast skildres også kjærligheten mellom paret Kitty og Levin, som lykkelig bosetter seg på landet og der arbeider og lever i kontakt med naturen. Denne boken, sammen med Krig og fred, blir regnet som Tolstojs mesterverker, og ga ham et internasjonalt gjennombrudd. Til tross for at Tolstoj var adelig, huset han en sterk medfølelse med bøndene hjemme på godset i Jasnaja Poljana. Han forsøkte på mange måter å forbedre bøndenes stilling, blant annet ved å starte en skole for bøndenes barn. Han deltok også selv i det krevende arbeidet på jordene og gikk kledd som en enkel bonde.
Rundt 1880 gjennomgikk Tolstoj en slags religiøs krise eller omvendelse inspirert av Bergprekenens budskap om kjærlighet og frihet fra jordisk gods. Han søkte kontakt med asketer og andre som forfektet en alternativ livsoppfatning, og ga seg mer og mer hen til religiøse grublerier. Han forandret sin forståelse av kristendommen ved å forkaste det meste av det overnaturlige i evangeliet og blande det moralske aspekt i kristendommen med elementer fra blant annet buddhismen. Han klarte ikke å tro på dogmene, ikke en gang på oppstandelsen – den mest sentrale læresetning i den ortodokse kirkes tro. Dette resulterte i et brudd med den russiske kirken.
Tolstoj tok så et oppgjør med mange av sine tidligere meninger og forkastet alt han hadde skrevet før 1880. De bøkene han nå skrev var mer og mer preget av hans religiøse syn, og han opptro mer og mer som en predikant. Den mest kjente fortellingen fra denne perioden, er Ivan Iljitsj' død som kom ut i 1886. Han mistet på denne tiden også interessen for sin familie, og mot slutten av 1880-årene gikk han også bort fra å skrive skjønnlitterært til å publisere innlegg i moralske og sosiale spørsmål.
Måten Tolstoj tok avstand fra det normale liv i samtiden kommer blant annet til syne på den måten han kjempet med nebb og klør for å unngå å få nobelprisen i litteratur. Tolstoj var foreslått både til denne prisen og Nobels fredspris – det siste på grunn av sitt engasjement for ikkevold. I et svarbrev til et 40–talls kunstnere som hadde kjempet for hans kandidatur, uttrykte han sin glede over at han ikke var tildelt prisen. En av hans begrunnelser var at «alle slags penger etter min overbevisning bare er et onde».
Dødsfallet
I november 1910 forlot Tolstoj familien og sin velstand på Jasnaja Poljana. Han ble syk under togreisen sørover og selskapet ble tvunget til å stoppe på jernbanestasjonen i Astapovo, der Tolstoj døde av lungebetennelse, 82 år gammel. Byen Astapovo byttet senere navn til Lev Tolstoj.
Tusenvis av mennesker omkranset gatene ved hans begravelsesprosesjon, til tross for at politiet hadde forsøkt å begrense mulighetene til å ta seg dit. En del av folket som befant seg i gatene kjente riktignok ikke til noe mer om Tolstoj enn at han var en eller annen "adelsmann som hadde omkommet". Tolstoj ble, som han selv ønsket, begravet ved «den grønne pinnen» som broren hadde fortalt ham om i barndommen.
Tolstojs etterkommere emigrerte fra Russland under revolusjonen i 1917. Grener av familien bor i Sverige, Tyskland, Storbritannia, Frankrike og USA. Tolstojs barnebarn Tatjana Tolstoj-Paus var inngiftet i den norske familien Paus; etterkommerne bor i dag i Sverige og eier herregården Herresta.
Romaner og skjønnlitteratur
Også senere kritikere og forfattere har satt pris på Tolstojs verker. Virginia Woolf anså ham for å være den fremste blant forfattere. James Joyce skrev at "han er aldri trist, aldri dum, aldri kjedelig, aldri pedantisk og aldri teatralisk!". Han ble også hyllet av forfattere som Mann, Proust, Faulkner og Nabokov. Nabokov berømmet verkene Ivan Iljitsj' død og Anna Karenina, men stilte spørsmål ved Krig og fred og kritiserte skarpt Oppstandelse og Kreutzersonaten.
Tolstojs tidligste verk, de selvbiografiske romanene Barndommen, Gutteårene, og Ungdommen, handler om en rik jordeiers sønn og hans langsomme oppdagelse av kløften mellom ham selv og almuen. Selv om han selv anså at de var sentimentale, speiler de en stor del av hans liv og hvordan det er å vokse opp.
Han tjenestegjorde som sekondløytnant i et artilleriregiment under Krimkrigen, noe han skrev om i novellesamlingen Sevastopolfortellingene. Hans erfaringer fra krigen var en medvirkende årsak til hans senere pasifistiske livssyn og de ga det ham muligheten til realistisk å beskrive krigens grusomheter i sine senere verk. Hans verker beskriver på en realistisk måte det russiske samfunnet han levde i. Kosakkene fra 1863 beskriver kosakkene gjennom en fortelling om en russisk aristokrat som er forelsket i en kosakkjente. Anna Kareninas parallellhistorier beskriver dels en utro kvinne fanget av samfunnets konvensjoner og løgner og dels en filosofisk jordeier som (likt Tolstoj) arbeider side om side med bøndene på jordene og forsøker å forandre livene deras. Tolstoj skrev ikke bare ut ifra sine erfaringer, han skapte også rollefigurer som var avbildninger av ham selv, som Pierre Bezuchov og Prins Andrej i Krig og fred, Levin i Anna Karenina og til en viss grad prins Nechljudov i Oppstandelse.
Krig og fred betraktes allment som en av de fremste romanene som noensinne er skrevet, bemerkelsesverdig for sin dramatiske bredde og enhet. Den inneholder 580 rollefigurer, hvorav mange er historiske personer, mens andre er oppdiktede. Historien forflytter seg fra familielivet til Napoleons hovedkvarter, fra Aleksander Is hoff til slagmarkene ved Austerlitz og Borodino. Tolstojs opprinnelige idé med romanen var å undersøke årsakene til dekabristopprøret, som kun omtales i de siste kapitlene, der man kan utlede at Andrej Bolkonskijs son kommer til å bli en av dekabristene. I Krig og fred, som Tolstoj selv ikke anså for å være en roman, framgår hans syn på historie, og da spesielt hans oppfatning om at enkeltindivider som Napoleon og Alexander var ubetydeligheter i den store sammenhengen. Tolstoj anså heller ikke at mange store samtididige skjønnlitterære verk var romaner. Han hørte til den realistiske skolen der romanen utgjorde et rammeverk der man undersøkte 1800-tallets sosiale og politiske spørsmål. Krig og fred (som ifølge Tolstoj var et prosa-epos) kvalifiserte seg dermed ikke som roman. Tolstoj betraktet Anna Karenina som sin første egentlige roman. Etter Anna Karenina fokuserte Tolstoj på kristne temaer og i hans senere romaner som Ivan Iljitjs död (1886) og Hva er det egentlig vi trenger? utviklet han en radikal anarko-pasifistisk kristen filosofi, som førte til at han ble ekskommunikert fra den russisk-ortodokse kirken i 1901. Til tross for all berømmelsen han fikk for Anna Karenina og Krig og fred mente han selv senere i livet at disse bøkene var lite realistiske.
Tolstoj om Shakespeare
Tolstoj anså William Shakespeare som en dårlig dramatiker og ingen sann kunstner. Tolstoj beskrev sin oppfatning i et kritisk essay om Shakespeare i 1903. Han ble overrasket da han leste Shakespeare for første gang ettersom han hadde ventet seg en mektig estetisk opplevelse, men etter å ha lest Kong Lear, Romeo og Julie, Hamlet og Macbeth, kjente han avsmak, ulyst og forvirring. Da han var 75 leste han alle Shakespeares verk om igjen for å se om han fortsatt følte det samme, noe han gjorde. Han følte ikke lengre forvirring, men anså at det var stor ondskap og usannhet som hadde gjort at Shakespeare hadde fått sin opphøyde genistatus. Tolstoj var klar over at hans slutninger ikke sammenfalt med den allmenne oppfatningen og gjorde en detaljert analyse av Kong Lear, noe som fikk George Orwell til å skrive Lear, Tolstoy and the Fool.
Religiøse og politiske overbevisninger
Etter å ha lest Schopenhauers Verden som vilje og forestilling, konverterte Tolstoj gradvis til den asketiske moral at arbeidet er den riktige åndelige vei for de øvre klasser: "Vet du hva denne sommeren har betydd for meg? Konstante ekstase over Schopenhauer og en hel rekke åndelige herligheter som jeg aldri har opplevd før .... ingen elev har noensinne studert så mye på hans kurs, og lært så mye, så jeg har denne sommeren." I kapittel VI av En bekjennelse siterte Tolstoj siste avsnitt av Schopenhauers verk. Det forklarte hvordan intetheten som følger fra fullstendig selvfornektelse bare er en relativ ubetydelighet, og ikke er noe som skal fryktes. Han ble slått av beskrivelsen av den kristne, buddhistiske og hinduistiske asketiske forsakelse som veien til hellighet.
Tolstojs kristne tro var sentrert rundt Bergprekenen, spesielt oppfordringen om å vende det andre kinnet til, som han så på som en begrunnelse for pasifisme og ikkevold. Ulike versjoner av "Tolstojs Bibel" har blitt publisert, og her vistes det hvilke passasjer Tolstoj støttet seg mest til, spesielt Jesu egne ord. Tolstoj mente at det å være en kristen krevde at han måtte være en pasifist. Konsekvensene av denne pasifismen, og den tilsynelatende uunngåelige krigføring til regjeringer, gjorde ham til en filosofisk anarkist.
Tolstoj mente at en sann kristen kan finne varig lykke ved å streve for indre perfeksjon gjennom å følge budet om å elske sin neste og Gud heller enn å se utover til Kirken eller staten for veiledning. Hans tro på ikkevold i møte med en konflikt er en annen klar egenskap av hans filosofi basert på Kristus lære. Ved direkte å påvirke Mahatma Gandhi med denne ideen gjennom sitt arbeid Guds rike finnes hos deg har Tolstoj hatt en enorm innflytelse på den ikkevoldelige motstandsbevegelsen til denne dag. Han mente at aristokratiet var en byrde for de fattige, og at den eneste løsningen for hvordan vi lever sammen er gjennom kristen anarkisme. Han motsatte seg også privat eiendom og ekteskapet som institusjon og verdsatte idealer som kyskhet og seksuell avholdenhet (omtalt i Fader Sergius og hans forord til Kreutzersonaten), idealer som også ble verdsatt av unge Gandhi. Tolstojs senere arbeid viser en lidenskap og entusiasme som var hentet fra dypet av hans strenge moralske holdninger. Sekvensen med fristelsen til Sergius i Fader Sergius, for eksempel, er blant hans senere triumfer. Gorkij forteller hvordan Tolstoj en gang leste dette avsnittet for ham og Tsjekhov og at Tolstoj ble rørt til tårer da han hadde lest ferdig.
Tolstoj hadde en sterk innflytelse på utviklingen av de kristenanarkistiske idéene. Tolstojene var en liten kristen anarkistgruppe dannet av Tolstojs følgesvenn, Vladimir Chertkov (1854–1936), for å spre Tolstojs religiøse lære.