cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Grane oljerørledning
Eiere
Graneledningen opereres av Equinor med partnere. Totale investeringer ved oppstart var nesten 1,6 milliarder NOK.
Payo Enríquez de Rivera
Don Payo Enríquez de Rivera (født 1622, død 8. april 1684) var biskop i Guatemala mellom 1657 og 1667, erkebiskop av Mexico mellom 1668 og 1681 samt visekonge av Ny-Spania fra den 13. desember 1673 til den 30. november 1680.
Ma (navn)
Ma (forenklet kinesisk: 马; tradisjonell kinesisk:馬; pinyin: Mǎ) er et av de mest utbredte kinesiske slektsnavnene. I 2006 ble det rangert som den 14.de mest alminnelige i Folkerepublikken Kina. Det er særdeles utbredt blant de kinesiske muslimer (hui-kineserne).
Etternavnet betyr hest. Etterfølgerne av Zhao She tok navnet Ma (馬), første stavbelse av det distriktet de sammet fra Ma Fu. Alt etter dialekt kan man også finne romaniseringene Mah, Beh og Mar.
Når navnet ble så populært blant kinesaiske muslimer, skyldes det at dette er den kinesiske versjonen av Muhammed.
Bankremisse
En bankremisse er et gjeldsbrev utstedt av en bank. Bankens kunde kan kjøpe et gjeldsbrev pålydende en bestemt sum, og siden overdra gjeldsbrevet til en tredjeperson. Bankremissen fungerer på den måten som et betalingsmiddel, på lik linje med en sjekk.
For å overdra bankremissen til en tredjeperson må denne transporteres ved at overdragelsen erklæres skriftlig, på bankremissens bakside.
Utstedende bank beregner normalt et gebyr for å utstede bankremissen.
<references group="https://www.google.no/url?sa=t&rct=j&q=&esrc=s&source=web&cd=9&cad=rja&uact=8&ved=0ahUKEwiX4szOyIfXAhWBJZoKHdeaBMoQFghXMAg&url=https%3A%2F%2Fwww.finansnorge.no%2Fcontentassets%2F03e54f40fca64140bb0be0d7675051fb%2Fregler-for-bankremissetjenesten-pr-des-1999.pdf&usg=AOvVaw17MnvryU5RQjVHqpHSaYYM" />
Hans Krankl
Johann «Hans» Krankl (født 14. februar 1953 Wien, Østerrike) er en tidligere fotballspiller.
Karriere
Krankl var sentral spiss, med 34 mål på 69 kamper for. Klubbene han spilte for var Rapid Wien og FC Barcelona. Han er en av de beste fotballspillere fra Østerrike. Han bidro til at Østerrike kvalifiserte seg til VM i 1978, for første gang på tjue år. Han scoret det avgjørende målet mot erkerivalen Vest-Tyskland, første gang Østerrike vant mot Vest-Tyskland på 47 år. Han fikk stjernestatus i sitt hjemland. Han scoret i det 88. minuttet, da kommentatoren sa Tor Tor Tor Tor Tor Tor, i werd' narrisch (Mål Mål Mål Mål Mål Mål jeg blir gal).
Krankl var årets spiller i Østerrike 9 ganger, og han har blitt kåret til den mest populære østerrikske spiller de 25 siste årene.
Senere liv
Etter å ha avsluttet karrieren sin i Austria Salzburg, ble han manager og trener, blant annet for det østerrikske landslaget.
Lai (navn)
Lai (tradisjonell kinesisk: 賴; forenklet kinesisk: 赖; pinyin: Lài) er et alminnelig kinesisk slektsnavn. Det uttales på omtrent lik måte både på standard mandarin og på kantonesisk. På taiwansk romaniseres det gjerne Luā.
På kantonesisk blir gjerne også et annet kinesisk etternavn 黎 også romanisert Lai. Det svarer på mandarin til Lí.
Lai-navnet stammer fra staten Lai i vår- og høstannalenes tid. Mange fra den staten trakk seg sørover etter at staten ble beseiret av staten Chu, mange endret også etternavn for å unnslippe forfølgelse.
Shu Ying, bror av Zhou Wu Wang, ble tildelt tittelen Hertug av Lai (nordøst for Shi i Henan-provinsen). I 583 f.Kr. ble riket ødelagt av Chu Ling Wang. Mange flyktet til naborikene Luo (羅) eller Fu (傅), andre dro nordover og slo seg til i Da Yan (Yanling i Henan). De tok navnet Lai i ihukommelse av sitt gamle rike.
I dag er de største Lai-klanene hjemmehørende i Taiwan, Filippinene, Indonesia, Xingning, Meixian og Melbourne.
Rossvollbrua
Rossvollbrua er ei veibru på europavei 39 i Skaun kommune i Trøndelag. Brua er 110 meter lang. Den krysser Børselva i Børsa og er en del av nye E39 mellom Klett og Bårdshaug, som ble åpnet 30. juni 2005.
Gazanfar Musabekov
Gazanfar Mahmud oglu Musabekov (moderne aserbajdsjansk Qəzənfər Mahmud oğlu Musabəyov, født 14. juli/26. juli 1888 i Perebidil, provinsen Guba, død 9. februar 1938 i provinsen Baku) var en aserbajdsjansk revolusjonær og statsmann.
Fra 1929 til 1931 var han formann for Sentralkomitéen i den Aserbajdsjanske SSR.
Fra 1931 til 1936 var han formann for den Transkaukasiske SFSR og var president av det øverste sovjet sammen med Nedirbay Aytakov og Fayzulla Khodzhayev.
En aserbajdsjansk lastebåt er oppkalt etter ham.
Petabyte
En petabyte (avledet fra SI-prefikset peta- ) er en informasjons-størrelse lik en billiard byte. Størrelsen forkortes vanligvis PB.
På grunn av uregelmessigheter ved bruk av binærprefikser i definisjon og bruk av kilobyte, kan det eksakte tallet i vanlig bruk enten være et av de to følgende:
Gigabyte
Gigabyte (GB) er måleenhet for datalagringskapasitet. En gigabyte (utledet fra SI-prefikset giga-) er en enhet for informasjon eller datalagringskapasitet, og betyr enten nøyaktig én milliard bytes (10003 eller 109) eller omtrent 1,07 milliarder bytes (10243). For å minske forvirringen rundt dette er det innført en enhet gibibyte som alltid betyr 1 073 741 824 (10243 eller 230) bytes.
Mafdet
Slangedreperen
Ettersom dyr med gift, slike som skorpioner og slanger ble drept av katter, ble Mafdet sett på som kattegudinnen, skjønt det er usikkert hvilken form for kattedyr hun representerte, en vanlig huskatt, en leopard, en gaupe eller selv en mungo. I refleksjon av disse dyrene som drepte slanger, ble hun gitt titler som «slangedreper».
I kunsten
I kunsten ble Mafdet vist som et kattedyr, som en kvinne med hodet til en katt, eller en katt med hodet til en kvinne. Hun kan også tatt formen av en leopard i en del bilder. Hun hadde flettet hår som endte opp i en skorpionhale eller sammenknyttete skorpioner som hun kan ha drept. Tidvis hadde hun en hodekledning gjort av slanger.
Hun ble også avbildet som en katt som løp ved siden av bøddelens kjenningsstav. Navnet Mafdet er noe uklart, enten «panterkatt» eller «hun som løpet», kanskje med henvisning til rask dom og henrettelse. Det ble sagt at Mafdet rev ut hjertene til de som har syndet eller gjort galt, overleverte dem til farao ved hans føtter, kanskje på lik linje som huskatter kan komme med småbyttedyr til sine eiere.
I løpet av Det nye rike ble Mafdet oppfattet som den som styrte dommens hall i Duat og hvor faraos fiender fikk halsen skåret over av hennes klør. I mange henseende må hun ha vært en guddom som passet inne i faraos politiske propaganda for å beholde ro og orden i sitt rike. Hennes kult ble etter hvert erstattet av Bast, en annen kattegudinne som ble sett på som faraos beskytter.
Litteratur
Llista de personatges de la mitologia egípcia
Feltspat
Feltspat tilhører den viktigste bergartsdannende gruppen av mineraler og utgjør inntil 60 % av jordskorpen, og er dermed det vanligste mineralet i jordskorpa. De er essensielle elementer i magmatiske bergarter hvor mengde og type brukes til klassifisering. Feltspatene krystalliseres fra magma både i dypbergarter og dagbergarter. De kan også opptre som kompakte mineraler, i ganger og finnes i metamorfe bergarter og mange sedimentære bergarter. Feltspatene kan variere fra fargeløs til hvit og lys grå, men det finnes også varianter som er brune, gule, røde, grønne og svarte.
Etymologi
Feltspat kommer fra de tyske ordene «feld», som betyr felt, og «spat», for «stein som ikke inneholder malm». Visse steder i Norge forekommer «spatt» som dialektisk uttrykk for feltspat. Om et materiale inneholder feltspat kan det omtales som feltspatisk. Feltspatoide mineraler er bergartsdannende mineraler som ligner på feltspat kjemisk og strukturelt, men inneholder mindre SiO2 enn feltspatene.
Mineralogi og kjemisk sammensetning
Feltspatgruppens mineraler hører til nettverkssilikatene (det vil si at de har et tredimensjonalt rammeverk av silikater) hvor hvert SiO4-tetraeder deler fire oksygenatomer med de tilstøtende tetraederne. For å tillate kationer som Na+, K+ og Ca2+ å gå inn i krystallgitteret og bevare ladningsbalansen i gitteret foregår til en viss grad substitusjon av Al3+ for Si4+.
Sammensetningen av feltspatene kan representeres ved trekantdiagram med
NaAlSi3O<SUB>8</SUB> (albitt, Ab) og
CaAl2Si2O<SUB>8</SUB> (anortitt, An)
i hvert sitt hjørne. Blandinger mellom kalifeltspat og albitt kalles ofte alkalifeltspat, mens blandinger mellom albitt og anortitt kalles plagioklas. I den sistnevnte blandingen er det full blandbarhet ved alle temperaturer, mens i den førstnevnte er det kun full blandbarhet ved temperaturer høyere enn 700 °C. Ved lavere temperaturer minker blandbarheten betraktelig.
I moderne geologi og mineralogi har det blitt mer vanlig å kalle plagioklas for albitt-anortitt series.
Sanidin (monoklin), ortoklas og mikroklin (triklin) er polymorfe kalifeltspater. Sanidin er mest stabil ved høye temperaturer og mikroklin ved lave temperaturer. I alkalifeltspater er perthitter vanlige teksturer. Perthittene er avblandingslameller som dannes når temperaturen synker lavere enn 700 °C og det ikke lenger er full blandbarhet mellom kalifeltspat og albitt.
Plagioklasene klassifiseres etter innhold av mengde anortitt (mengder i parentes):
Alkalifeltspatene finnes først og fremst i den kontinentale jordskorpen. Kalifeltspat finnes særlig i bergarter som granitt, syenitt, gneis og arkose. Plagioklas dominerer i den oseaniske skorpen og er hovedmineral i basalt, gabbro og dioritt. Bergarter som inneholder mer enn 90 % plagioklas kalles anortositt. Helt grov, renkornig feltspat med opptil flere meter store krystaller kan forekomme i pegmatittganger.
Bruk
Feltspat er en mineralgruppe med flere bruksområder innen industrien og det stilles ofte store krav til renhet i mineralkonsentratene.
I industriell sammenheng omtales alkalifeltspat og albitt som henholdsvis «kalifeltspat» og «natronfeltspat». Begge utgjør viktige deler av mineralblandinger som brukes til forskjellige typer glass, porselen, keramikk, glasur og emalje. Dessuten brukes feltspat, særlig plagioklas, som slipemiddel og fyllmasse (filler) i blant annet maling, sparkel og plast.
Kalifeltspat foretrekkes i produksjon av keramikk og porselen, mens natronfeltspat foretrekkes i glass.
Mikroklin og albitt som er særdeles ren og inneholder nærmest ingen jern, brukes til produksjon av kunstige tenner, og blir også kalt «tannspat» eller «dentalspat». På Evje og i Iveland produseres det årlig 100-200 tonn tannspat, som eksporteres særlig til Tyskland, men ofte også til Østerrike, Luxembourg, Japan m.m. (Status 2021)
Plagioklas fremstilt ved knusing og sikting av anortositt brukes som ildfast-materiale, til forskjellige typer aluminiumskjemikalier, keramikk og hvit pukk som benyttes i ulike typer lyst veidekke.
Amasonitt er en grønn variant av mikroklin og finnes flere steder i Norge i pegmatitter. Den finnes blant annet i Landsverk 1 gruve på Evje, Tennvatn i Nordland, Tørdal i Telemark m.m.
Plagioklas med et metallisk hvit/blålig fargespill kalles «månestein» og finnes i flere norske pegmatitter. I Evje-Iveland området har det blitt funnet månestein i flere forekomster. I Larvik-området finnes det mange plasser hvor det blir funnet månestein, særlig kjent er den klassiske forekomst ved Ula i Tjølling, som er fredet. Også antipertitt og anortoklas kan vise månesteinseffekten.
Labradoritt er en bergart som inneholder både albitt og anorthitt, i en forhold mellom 30%-70% og 50%-50%. Den har ofte et vakkert fargespill med både blå, grønne, røde og gule farger og kalles også spektrolitt. Fargene kalles fram ved at det har dannet seg lameller under nedkjølingen av smeltemassene.
Aventurin eller solstein, er en plagioklas med et rødlig fargespill, på grunn av bitte små, meget tynne, plateformete inneslutninger av hematitt.
Larvikitt, som utvinnes i mange brudd i området Larvik-Sandefjord, er et viktig eksportprodukt. Feltspaten i larvikitten har et lys eller mørk blålig fargespill som skyldes lysbrytning i mikroskopiske lameller av plagioklas i alkalifeltspat. Den brukes særlig som fasadestein.
Feltspat kan også brukes til termolumeniscent datering og optisk datering i geovitenskap og arkeologi.
Parada Równości
Parada Równości (likhetsparaden) er en årlig demonstrasjon for likestilling av homofile som finner sted i Warszawa. Den er inspirert av Christopher Street Day og initiativet til paraden ble tatt i 1998.
I 2001 samlet det seg rundt 300 mennesker, og året etter 1000 demonstranter. I 2003 deltok 3000 personer i paraden.
I 2004 ble paraden forbudt av Lech Kaczyński, fordi den ifølge Kaczyński var «en fare for den offentlige moral», krenket «religiøse følelser» og bidro til utbredelse av pornografi. Paraden ble også forbudt i 2005, og det ble arrangert en ulovlig demonstrasjon med 3000 deltagere. I forbindelse med demonstrasjonen kom det til voldelige sammenstøt mellom demonstranter og motdemonstranter, og flere arrestasjoner og skadede. Det ble bl.a. kastet egg og stener på demonstrantene.
Paraden fikk betydelig internasjonal oppmerksomhet da den ble forbudt også i 2006. Venstreorienterte tyske politikere varslet at de ville delta i demonstrasjonen for å vise de homofile sin støtte. Nestlederen i det polske regjeringspartiet LPR Wojciech Wierzejski oppfordret til å gripe inn mot disse med vold. Saken førte til at Auswärtiges Amt sendte ut en reiseadvarsel for Polen på grunn av voldstruslene. Få dager før demonstrasjonen ble den likevel tillatt av myndighetene, og den fant sted 10. juni med 10 000 deltagere ifølge politiet. Arrangørene mente det var 30 000 deltagere, mens det i media var tale om mellom 2 000 og 10 000.
Kim Larsen (fotballspiller)
Kim Larsen (født 7. september 1976) er en tidligere fotballspiller med erfaring fra toppfotball i Norge, Sverige og Danmark.
Klubbkarriere
Larsen gikk gradene i Skeid, og fikk med seg over 100 kamper for klubben. Etter fire sesonger i klubben, signerte han for Lørenskog hvor han ble toppscorer begge sesongene han tilbragte i klubben. Han scoret imponerende 33 mål på 42 kamper.
Etter tre år i Odd Grenland bar det til Strømsgodset. 2003-sesongen hans ble ødelagt av en ryggskade, men han fikk revansje i 2004 da han scoret 12 mål på 28 kamper, og ble klubbens toppscorer.
Da Larsen hadde vært to år i Drammen, gikk turen videre til Tromsø, hvor han ikke ble noen suksess. Han havnet fullstendig i skyggen av Ole Martin Årst, og spilte kun seks kamper og scoret to mål. Midtveis i 2005 ble han solgt til den danske klubben Herfølge Boldklub, hvor han scoret åtte mål fra en offensiv midtbaneposisjon. Ett år senere reiste han videre til den svenske klubben Kalmar FF hvor han spilte 10 kamper og scoret ett mål.
I mai 2007 returnerte Larsen til moderklubben Skeid, men forsvant da Skeid rykket ned fra 1. divisjon samme år.
Larsen spilte i 2008 for FK Tønsberg, og ble også her klubbens toppscorer. FK Tønsberg klarte ikke å komme til enighet om forlenget kontrakt med Larsen etter 2008-sesongen, og Larsen ble dermed fristilt.
I februar 2009 offentliggjorde Manglerud Star, ledet av tidligere Skeid-trener Kjell Sverre Hansen Wold, signeringen av Kim Larsen. Larsen var Manglerud Stars andre store signering før 2009-sesongen, da Tommy Stenersen ble klar i januar samme år. Larsen fikk senere følge av tidligere FK Tønsberg-kollega Amir Sharif til Manglerud Star. Da klubben gikk konkurs i våren 2011 valgte Larsen å legge opp til tross for flere tilbud fra både 1.- og 2.-divisjonsklubber. Han jobber i dag for det danske mediehuset DG Media.
Mjåsundbrua (Gulen)
Mjåsundbrua er ei bru på fylkesvei 5582 i Gulen kommune i Vestland.
Brua krysser Mjåsundet mellom Sandøyna og Mjømna og er en del av fastlandssambandet til øyene Byrknesøyna, Sande og Mjømna. Arbeidet med den er 217 meter lange brua startet i oktober 1992, og den ble åpnet 9. juli 1993 av fylkesordfører Sjur Hopperstad. Mjåsundbrua er bygget i stål og betong og ligger på to dominerende fyllinger. Den er malt i en varm rødfarge for å gjøre den ekstra synlig.
Funna kraftverk
Funna kraftverk er et vannkraftverk i Stjørdalsvassdraget i Meråker kommune i Trøndelag.
Kraftverket har installert ytelse på 20 MW på en vertikal francisturbin. Midlere årsproduksjon er på 70 GWh.
Det gamle kraftverket fra 1938 ble overtatt av NTE i forbindelse med hjemfall fra Meraker smelteverk i 1988.
Eddie Steeples
Eddie Steeples (født 25. november 1973 i Spring i Texas) er en skuespiller fra USA, som er mest kjent fra NBC-Serien My Name Is Earl der han ble kalt «Crab Man».
Funna kraftverk
I 2007 ble det bygd nytt kraftverk innsprengt i fjell, og det gamle ble revet. Vannet ledes i en 1 800 meter tilførselstunnel og en 125 meter lang trykksjakt. Etter at vannet har rent igjennom turbinen, ledes det i en 860 meter lang uttakstunnel og kanal til Funna der det gamle kraftverket var plassert.
Eddie Steeples
Eddie Steeples ble født i Texas og studerte teater ved St. Louis Repertory og flyttet til New York på midten av 1990-tallet. Der deltok han i en eksperimentell filmgruppe, Mo-Freek, og en hip-hopgruppe, No Surrender. Blant Mo-Freeks produksjoner han har medvirket i er Lost in the Bush, Caravan summer og People are dead. Han spilte også i kortfilmen Whoa, og dukket opp som gjest på The Chris Rock Show.
Steeples ble nasjonalt kjent da han fikk rollen som «Rubberband Man» i en serie av prisbelønte reklamefilmer for OfficeMax. Han har også spilt i filmen Torque, sammen med Ice Cube, Faison Love og Jaime Pressley.
Funna kraftverk
Kraftverket eies og driftes av Nord-Trøndelag Elektrisitetsverk.
Eddie Steeples
Steeples dukket opp i filmen Akeelah og Bee, med Laurence Fishburne og Angela Bassett, utgitt i april 2006. En uavhengig film skrevet og regissert av Steeples, med tittelen Robbers, er nå i post-produksjon.
Teratomyzidae
Teratomyzidae er en liten familie av fluer som for det meste finnes på den sørlige halvkulen. De er små, slanke, gule til svartaktige fluer. Vingene er lange og smale med tverrårene samlet tett sammen nær roten. Den bakerste lange åren (analåren) er lang og buet. Et særtrekk er at de mangler palper (munnfølere). Larver av denne familien har blitt funnet på einstape (Pteridium), og det er sannsynlig at artene er knyttet til bregner.
Rivil
Rivil var en fiktiv elv fra J.R.R. Tolkiens verden Midgard i det første tidevervet. Denne elva lå i Beleriand.
Rivil Rivil
Sjekk
En sjekk er en skriftlig anvisning til en bank om å utbetale en viss sum penger til en person. Beløpet som utbetales trekkes av utstederens konto eller kreditt. Mottakeren leverer normalt sjekken i sin bank for godskriving av konto. Oppgjøret mellom bankene på grunn av sjekkbruk var i en periode omfattende. På 1970-tallet ble sjekker et vanlig betalingsmiddel for vanlige forbrukere. Sjekken er knyttet til en bankkonto og innehaveren ble utstyrt med et bankkort som identitetsbevis. Et sjekkhefte har vanligvis 20–30 sjekker. Ved bruk av sjekken blir beløpet, underskrift og navn på mottaker påskrevet sjekken. Beløpet blir skrevet både med tall og i ord, for eksempel: Femhundreogførti 00/100 kroner. Navnet på brukerens kontonummer og navnet på banken er ferdigtrykket på sjekken.
Den som utsteder sjekken kalles trassenten, mens banken som skal betale kalles trassatbanken.
Mottakeren av sjekken kan transportere sjekken til tredjeperson ved å skrive på baksiden av sjekken: «Bes godskrevet (navn på tredjeperson)» og underskrift.
Krysset sjekk
En krysset sjekk er en vanlig sjekk som det er satt to skrå, nesten vertikale, parallelle linjer over. En krysset sjekk vil ikke kunne transporteres videre til andre, men må settes direkte inn på mottakerens bankkonto.
Frekasundbrua
Frekasundbrua er ei bru på europavei 39 i Tysvær og Bokn kommuner i Rogaland. Brua krysser Frekasundet mellom fastlandet og Ognøy.
Høstutstillingen 900moh
Høstutstillingen 900moh er en kunstutstilling i Galleri Beito på Radisson BLU Resort Hotel på Beitostølen i Øystre Slidre. Den er en av fire hovedutstillinger i året, som følger de fire årstidene. En av de sentrale pådriverne som fikk igang høstutstillingen er Arne Paus.
Utstillingene er fra 2010 arrangert av Galleri Beito og Beitohallen Galleri for figurative samtidskunst.
Første utstilling var i 2006.
Neste utstilling var i 2007 med kunst av Arne Paus, Svein Solem, Jan Petter Bratsberg, Tore Hogstvedt, Toril Kojan, Stian Sabel Venemark, m.fl.
Da Carpe Futura i forkant av utstillingsåpning i 2009, trakk seg ut av samarbeidet, ble arrangementet derfor relansert i et samarbeid mellom Arne Paus, Steff Herbern ved tidligere Herbern Marina på Aker Brygge og Kay Sveum i Kays Lobbybar, på Radisson BLU Resort hotell på Beitostølen. Som et resultat ble selskapet Galleri Beito opprettet i februar 2010 for å fortsette med utstillinger under logoen «Galleri for figurativ samtidskunst Beitohallen».
I 2010 ble utstillingen arrangert av Galleri Beito og Beitohallen Galleri for figurative samtidskunst. Dette året var blant annet Darek Adamski, Trine Folmoe, Kari Grasmo, Dag Hol, Jan Harr, Yngve Reidar Vold og Arne Paus med blant utstillerne.
Janez Polda
Han deltok i OL i 1948, 1952 og 1956, med 16.-plass i Oslo i 1952 som beste plassering. I VM i Lake Placid i 1950 og Falun i 1954 ble han henholdsvis nummer 25 og nummer 16. Han var med i tre renn i den tysk-østerrikske hoppuka i 1953 og 1956, der 5.-plass i Innsbruck 6. januar 1956 var hans beste plassering.
I Planica i 1948 falt han på et hopp på 120 meter, som ville vært verdensrekord hvis han hadde stått. Han satte to jugoslaviske rekorder, 109 meter i 1948 og 114 meter i 1950, begge i Planica.
Et internasjonalt hopprenn til minne om Janez Polda ble arrangert i Planica mellom 1965 og 1978.
Randy Matson
I løpet av karrieren støtte han i 12 stevner over 21 meter, og i 25 stevner over 20 meter. Den beste serien hadde han i 1970 i Berkeley: 21,18 – 20,75 – 21,25 – 21,75 – 20,94 – 20,97.
Den demokratiske republikken Afghanistan
Den demokratiske republikken Afghanistan (DRA) refererer til Afghanistans historie fra 1978 til 1992, da Afghanistan var styrt av det marxistiske Afghanistans demokratiske folkeparti (ADFP). DRA ble grunnlagt etter presidenten i Republikken Afghanistan, Mohammed Daoud Khan, ble styrtet i et kupp i april 1978, og beholdt dette som sitt offisielle navn frem til 1987, når navnet ble byttet tilbake til Republikken Afghanistan. Staten varte frem til 1992, da islamske mujahedin-soldater styrtet regjeringen til Mohammed Najibullah og etablerte Den islamske staten Afghanistan.
Randy Matson
Han vant gull i kulestøt under de Panamerikanske leker 1967 i Winnipeg i Canada.
Den demokratiske republikken Afghanistan
DRA anså seg selv som en alliansefri, demokratisk republikk, og regnet seg aldri formelt som en sosialistisk stat, men var hele tiden svært nært knyttet til Sovjetunionen, politisk, økonomisk og militært. Da det etter kort tid brøt ut borgerkrig mellom regjeringen og islamske opprørere (mujahedin), intervenerte Sovjetunionen militært i desember 1979. Den sovjetiske krigføringen i Afghanistan ble etter hvert en stedfortrederkrig, hvor de sovjetiske styrkene i stor grad tok over DRAs rolle i krigen, og varte frem til 1989, da de sovjetiske styrkene ble trukket ut. ADFP sitt styre av Afghanistan endte i 1992, som følge av Sovjetunionens fall året før.
Kommunistene kommer til makten, 1978
27. april 1978 ble et kupp satt i gang av Hafizullah Amin mens han satt i husarrest. Mohammed Daoud Khan ble drept neste dag. Det kommunistiske Afghanistans demokratiske folkeparti (ADFP) fikk kontroll og 1. mai ble Noor Mohammed Taraki president. Landet ble gitt det nye navnet Den demokratiske republikken Afghanistan (DRA), som varte inntil 1992.
Halvor Floden
Halvor Floden (født 22. juli 1884 i Trysil, død 3. desember 1956 i Hernes) var en norsk barnebokforfatter, og han var den første barnebokforfatter som fikk kunstnerlønn.
Den demokratiske republikken Afghanistan
Kommunistene kommer til makten, 1978
ADFP ble splittet i flere fraksjoner i 1967, rett etter stiftelsen. Ti år senere hadde forsøkene til Sovjetunionen brakt sammen Khalq-fraksjonen til Taraki og Parcham-fraksjonen til Babrak Karmal. «Saur-revolusjonen», som den nye regjeringen kalte sitt statskupp etter måneden i den islamske kalenderen som det skjedde, var nesten fullt og helt oppnådd av Khalq-fraksjonen av ADFP. Suksessen gav dem effektivt kontroll over de væpnede styrkene som var en stor fordel over sin Parcham-rival. Khalqs seier var delvis grunnet Daous feilberegning om at Parcham var den farligste trusselen. Parchams ledere hadde dratt fordel av vide forbindelser med det øvre byråkratiet, den kongelige familien og den mest privilegerte eliten. Disse forbindelsene gjør også at deres handlinger er lette følge.
Khalq, derimot, hadde ingen involvering med Daouds regjering, hadde lite forbindelser med Kabuls persisk-språklige elite og et landlig rykte basert på rekrutteringen av studenter fra provinsene. De fleste var pashtoer, særlig ghilzaier. De hadde få åpenbare forbindelser med det øvre byråkratiet, mange hadde tatt jobber som lærere. Khalqs innflytelse ved Kabul Universitet var også begrenset.
Halvor Floden
Halvor Floden har skrevet en rekke barnebøker, og hans mest kjente bok er kanskje Frik med Fela (1917). Som forfattertype har han sitt utspring i heimstaddiktninga, og de fleste av bøkene hans er psykologiske utviklingsromaner fra østnorsk bygdemiljø. Floden var formann i Norsk Bokmannslag 1931–1956. Han fikk Statens kunstnerlønn fra 1950.
Den demokratiske republikken Afghanistan
Kommunistene kommer til makten, 1978
Det så ut som disse nykommerne i Kabul hadde vært i en dårlig posisjon for å kunne angripe regjeringen. Videre var de ledet av den usikre Mohammed Taraki, en dikter og til tider arbeidet han som en mindre tjenestemann. Han var en offentlig beryktet radikaler. Daoud var trygg på sine militære offiserer og hadde sett bort fra den arbeidsomme nestlederen til Taraki, Hafizullah Amin, som hadde skaffet seg forbindelser med misfornøyde pashtun-offiserer. Det mislykkede forsøket på å arrestere Amin som gjorde at han kunne sette i gang kuppet tidligere enn planlagt, antyder også Khalqs infiltrasjon av Daouds hemmelige politi.
Halvor Floden
Han var lærerutdannet, og bodde det meste av sit liv i Hernes i Elverum. Gjennom ekteskapet med sambygdingen Anne (født Haugen) ble han svoger med barnebokforfatteren Ole Haugen-Flermoe og avisredaktøren Olav Hougen. Han var nært knyttet til heimbygda Trysil, og skrev fra innsiden av dette miljøet. Sammen med Sven Moren, Halldis Moren Vesaas og Einar Skjæraasen representerte han en litterær gullalder i skibygda. Den posthume erindringsboka Ein fjellgard er et viktig kulturhistorisk kildeverk til liv og skikk i siste del av 1800-tallet.
Den demokratiske republikken Afghanistan
Kommunistene kommer til makten, 1978
Kuppets organisatorer hadde gjennomført en modig og sofistikert plan. Den bygget på sjokkeffekten av et kombinert pansret og luftangrep på Argen eller palasset, Daouds svært sentraliserte regjeringskvartal. Initiativet demoraliserte de større, lojale eller nøytrale styrkene i nærheten. Rask kontroll over telekommunikasjon, forsvarsministeriet og andre sentrale autoritetssenter isolerte Daouds livvakt som gjorde sta motstand.
Kuppet var Khalqs klart mest suksessrike initiativ. Faktisk i den grad at det har blitt skrevet betydelige mengder med litteratur som hevder at KGB, eller en annen spesialgren av det sovjetiske militæret, må ha stått bak planleggingen og gjennomføringen.. Med tanke på friksjonen som snart oppstod mellom Khalq og sovjetiske tjenestemenn, særlig over sammenslåingen med Parcham, virker sovjetisk kontroll over kuppet svært usannsynlig. Tidlig kjennskap til det virker mulig. Påstander om at sovjetiske piloter skal ha bombet palasset ser vekk fra tilgjengeligheten av erfarne afghanske piloter.
Halvor Floden
Floden laget sammen med Rasmus Breistein manus til filmen Trysil-Knut basert på Rudolf Muus' roman Knut Skaret.
Den demokratiske republikken Afghanistan
Kommunistene kommer til makten, 1978
Khalq-lederskapet viste seg ikke å være i stand til å fylle dette vakuumet. Dets brutale og klønete forsøk på å innføre radikale endringer i kontrollen over jordbruksområder og kreditt, landlige sosiale relasjoner, ekteskap og familiepolitikk og utdanning førte til spredte protester og opprør blant alle store samfunn i det afghanske landet. Taraki og Amin etterlot seg en arv av tumulter og forakt som ødela i stor grad senere marxistiske forsøk på å vinne folkets støtte.
Regjeringen ble rekonstruert på en klassisk leninistisk måte. Inntil 1985 ble den styrt av en midlertidig grunnlov, «de fundamentale prinsippene i Afghanistans Demokratiske Republikk». Øverste myndighet ble gitt til revolusjonsrådet, opprinnelig et organ med 58 medlemmer, men antallet varierte senere. Dets handlingskomité, presidiet, utøvet makt da rådet ikke formelt var samlet. Revolusjonsrådet ble ledet av presidenten i den demokratiske republikken.
Under rådet fungerte et kabinett under statsministeren, først og fremst i et format som ble arvet fra den før-marxistiske tiden. To nye ministerium ble lagt til: Islamske affærer, og stammene og nasjonalitetene. Administrativ organisering for provinsenes og distriktenes styre ble også beholdt.
I leninistisk stil var ADFP plassert tett ved siden av de formelle regjeringsinstrumentene. Dets autoritet var skapt av sentralkomitéen som hadde en utførende stedfortreder, politbyrået. Leder for begge var partiets generalsekretær. Partiets primære måte å styre på var gjennom sammensetning av politikken, som skulle utføre av det medlemmet som tjente i regjeringen.
5. desember 1978 ble en vennskapstraktat underskrevet med Sovjetunionen og ble senere brukt som forløperen til den sovjetiske invasjonen. Betydelige opprør skjedde med jevne mellomrom mot regjeringen. 15. februar 1979 ble den amerikanske ambassadøren Adolph Dubs tatt til fange og senere drept da Amin beordret politiet til å angripe. USA oppnevnte ikke en ny ambassadør.
I midten av mars gjorde den 17. infanteridivisjonen i Herat mytteri under ledelse av Ismail Khan til støtte for sjiamuslimer. Ett hundre sovjetiske rådgivere med deres familier ble drept. Byen ble bombet, som førte til massive ødeleggelser og tusenvis av døde, og ble senere tatt tilbake med den afghanske stridsvogner og fallskjermjegere fra hæren.
Taraki besøkte Moskva den 20. mars 1979 med en formell henvendelse for sovjetiske bakkestyrker. Aleksei Kosygin fortalte ham at «vi tror det vil være en fatal feil å sette inn bakkestyrker...dersom våre styrker gikk inn, vil situasjonen i landet ditt...bli verre.» Til tross for denne uttalelsen forhandlet Taraki om noe væpnet støtte, kamphelikopter med russiske piloter og vedlikeholdsmannskap, 500 militære rådgivere, 700 fallskjermsoldater skjult som teknikere til å forsvare flyplassen i Kabul i tillegg til betydelige leveranser av mat (300 000 tonn hvete i året). Leonid Bresjnev advarte fremdeles Taraki om at full sovjetisk intervensjon «kan bare tjene våre fiender, både dine og våre.»
I løpet av denne perioden, flyktet mange afghanere til Pakistan og Iran og begynte å organisere en motstandsbevegelse. Selv om gruppene som organiserte seg i byen Peshawar, Pakistan, ville senere, etter den sovjetiske invasjonen, bli beskrevet av den vestlige pressen som «frihetskjempere», som om deres mål var å etablere et representativt demokrati i Afghanistan, i virkeligheten hadde disse gruppene hver sin agenda som ofte var langt fra demokratisk.
Den intense rivaliseringen mellom Taraki og Amin innen Khalq-fraksjonen steg. Amin ble statsminister 28. mars 1979 med Taraki fremdeles som president. I september 1979 hadde Tarakis tilhengere gjort flere forsøk på Amins liv. Men det var Taraki som ble kastet og myrdet da han ble kvalt av en pute i sin egen seng, og Amin overtok makten i Afghanistan. Sovjeterne støttet først Amin, men de innså at han var for marxist-leninistisk til å overleve politisk i et så konservativt og religiøst land som Afghanistan. KGB i Kabul spekulerte i om Amins styre ville ble husket som «knallhard undertrykkelse og...[som ville resultere i] aktivering og styrking av motstanden...Situasjonen kan bare bli reddet ved å fjerne Amin fra makten.»
Tarakis død ble først nevnt i Kabul Times 10. oktober som nevnte at den tidligere lederen som bare noe tidligere hadde blitt hyllet som «stor lærer...stort geni...stor leder» døde stille av «alvorlig sykdom, som han led under for en tid». Mindre enn tre måneder senere, etter at Amin-regjeringen ble kastet, ga de nylig innsatte tilhengerne av Babrak Karmal en annen gjenfortelling av Tarakis død. Ifølge denne gjenfortellingen hadde Amin beordret kommandøren av livvakten å henrette Taraki. Taraki skal ha blitt kvalt med en pute over sitt hode. Amins maktovertagelse fra maktkampen i det lille, delte kommunistpartiet i Afghanistan alarmerte sovjeterne og ville fremprovosere den serien med hendelser som ledet til den sovjetiske invasjonen.
I Kabul var Amins steg til topposisjonen rask. Amin begynte uferdige forsøk på å moderere det mange afghanere så på som et anti-islamsk regime. Med løfter om mer religiøs frihet, reparasjoner av moskéer, utdelinger av Koranen til religiøse grupper, bruk av Allahs navn i sine taler og erklæringer om at saur-revolusjonen var «totalt basert på prinsippene i Islam.» Likevel holdt mange afghanere Amin ansvarlig for regimets knallharde tiltak.
Sovjet etablerte en spesialkommisjon på Afghanistan, av KGB-formann Andropov, Ponomaryev fra sentralkomitéen og Ustinov, forsvarsministeren. Sent i oktober rapporterte de at Amin skaffet seg flere motstandere, inkludert sovjet-sympatisører, hans lojalitet til Moskva var falsk og at han søkte diplomatiske forbindelser med Pakistan og muligens Kina.
Opposisjonsstyrkene
Fundamentalistene baserte sine prinsipp om organisering rundt massepolitikk og inkluderte flere delinger av Jamiat-i-Islami. Lederen av hovedretningen, Burhanuddin Rabbani, begynte organisering i Kabul før undertrykkelsen av religiøse konservative, som begynte i 1974, tvang ham til å flykte til Pakistan i løpet av Daouds regime. Kanskje best kjent blant lederne var Gulbuddin Hekmatyar som brøt med Rabbani og formet en annen motstandsgruppe, Hizb-e-Islami, som ble Pakistans foretrukne våpenmottager. En annen splittelse, drevet av Yunus Khales, resulterte i en annen gruppe med navnet Hizb-e-Islami, en gruppe som var noe mer moderat en Hekmatyars. En fjerde fundamentalistisk gruppe var Ittehad-i-Islami ledet av Abdul Rabb Rasuul al-Sayyaf som senere inviterte Osama bin Laden til å komme til Afghanistan. Rabbanis gruppe mottok dens største støtte fra nordlige Afghanistan hvor den mest kjente motstandskommandøren i Afghanistan, Ahmed Shah Massoud, en tadsjiker, som Rabbani, opererte mot sovjeterne med betydelig suksess.
Organisasjonsprinsippene til den tradisjonalistiske gruppen var forskjellig fra den fundamentalistiske. Dannet av løse bånd blant ulama i Afghanistan, var tradisjonalistenes ledere ikke opptatt, i motsetning til fundamentalistene, med å omdefinere islam i det afghanske samfunnet, men i stedet fokuserte de på bruken av sharia som lovens kilde (å fortolke sharia er en hovedoppgave for ulamaen). Blant de tre gruppene i Peshawar var den viktigste Jebh-e-Nejat-e-Milli ledet av Sibghatullah Mojadeddi. Noen av tradisjonalistene var villige til å akseptere gjenopprettelsen av monarkiet og så på den tidligere kongen Mohammed Zahir Shah, i eksil i Italia, som herskeren.
Den sovjetiske invasjonen, desember 1979
Den sovjetiske invasjonen av Afghanistan begynte da midnatt nærmet seg 24. desember 1979. De organiserte en massiv militær luftbro inn i Kabul, som involverte 280 transportfly og 3 divisjoner med nærmere 8500 mann i hver. Innen to dager hadde de sikret Kabul og satte ut en sovjetisk spesialangrepsenhet mot Darulman Palasset, der elementer av den afghanske arméen som var lojal mot Hafizullah Amin gjorde en kort, men intens motstand. Etter at Amin døde i palasset ble Babrak Karmal, lederen av Parcham-fraksjonen i ADFP som var i eksil, satt inn av sovjeterne som Afghanistans nye regjeringssjef.
Et antall teorier har blitt framsatt for å forklare den sovjetiske handlingen. Disse fortolkningene av Sovjets motiver er ikke alltid enige, det som er sikkert er at beslutningen ble påvirket av mange faktorer, i Leonid Bresjnevs ord om at beslutningen om å invadere Afghanistan var virkelig «ingen enkel beslutning.» To faktorer var svært viktige i Sovjets kalkuleringer. Sovjetunionen, som alltid var interessert i å skape en buffersone av «vennlige» stater (dvs allierte og nøytrale stater) langs grensene, var økende bekymret for den ustabile, uforutsigbare situasjonen langs dets sørlige grense. Kanskje like viktig var Bresjnev-doktrinen, som sa at Sovjetunionen hadde «rett» til å gå til assistanse av vennligsinnede sosialistland i nød. Antagelig var Afghanistan et «vennligsinnet» regime som ikke kunne overleve mot et voksende press fra motstandsbevegelsen uten direkte assistanse fra Sovjet.
Regjeringen til Babrak Karmal stod ovenfor en ødeleggende mangel på muligheter. Det at den var satt inn av en fremmed makt, hindret muligheten for en folkelig og populær legitimitet av regjeringen. Selv om Parcham selv hadde vært blant gruppene som hadde blitt hardest rammet av forfølgelsen av Khalqiene, var deres identifikasjon med marxismen og sovjetisk undertrykkelse ikke tilgitt. Deres fall i antall førte Sovjet til å insistere på gjenforening mellom de to fraksjonene. Renselsen av Parcham hadde etterlatt militæret så dominert av Khalqis at sovjetrne ikke hadde noe valg utenom å stole på Khalqi-offiserer for å gjenbygge hæren.
Sovjets feilkalkuleringer om hva som trengtes for å knuse den afghanske motstanden gjorde regjeringens situasjon enda verre. Det ble forventet av den afghanske hæren at de skulle bære byrden av å undertrykke motstanden som skulle vært gjort raskt med sovjetisk støtte. Ettersom pasifiseringskrigen dro ut i flere år, ble Babrak-regjeringen ytterlig svekket av dårlig ytelse av dens hær.
Uansett hva Sovjets mål hadde vært, var den internasjonale responsen skarp og rask. USAs president Jimmy Carter, da han revurderte den strategiske situasjonen i sin tale om landets tilstand i januar 1980, identifiserte Pakistan som en stat i frontlinjen i den globale kampen mot kommunismen. Han snudde i sitt syn et år tidligere om at hjelp til Pakistan skulle avsluttes på grunn av atomvåpen-program og tilbød Pakistan en militær og økonomisk pakke dersom de ville fungere som tunnel for USA og annen assistanse til mujahedin. Den pakistanske presidenten Muhammad Zia-ul-Haq avslo Carters pakke men senere ble et større tilbud gitt av Reagan-administrasjonen akseptert. Spørsmål om Pakistans atomvåpen-program ble satt til siden for en stund. Assistanse kom også fra Folkerepublikken Kina, Egypt og Saudi-Arabia. Det kom også internasjonal hjelp for å hjelpe Pakistan i å håndtere de mer enn 3 millionene med afghanske flyktninger.
Utenriksministrene av Organisasjonen for Islamske land (OIC) fordømte invasjonen og krevde sovjetisk tilbaketrekning på et møte i Islamabad i januar 1980. FNs sikkerhetsråd kunne ikke gjøre noen ting siden Sovjet hadde vetorett, men FNs generalforsamling utstedte jevnlig resolusjoner som gikk mot den sovjetiske tilstedeværelsen.
I midten av januar 1980 flyttet sovjeterne sine kommandobaser fra Termez, på sovjetisk territorium nord for Afghanistan, til Kabul. I ti år kjempet sovjeterne og deres afghanske allierte mot mujahedin om kontrollen i landet. Sovjeterne brukte helikopter (inkludert Mil Mi-24 Hind kamphelikopter) som deres primære luftangrepsstyrke, støttet med kampfly og bombefly, bakkestyrker og spesialstyrker. I noen områder gjennomførte de en brent jords taktikk-kampanje der de ødela landsbyer, hus, avlinger, husdyr osv.
Letingen etter folkelig støtte
I forsøk på å øke støtten etablerte ADFP organisasjoner og satte i gang politiske initiativ som skulle føre til folkelig deltagelse. Det mest ambisiøse var den Nasjonale Fedrelands Fronten (NFF), grunnlagt i juni 1981. Denne paraplyorganisasjonen skapte lokale enheter i byer, tettsteder og stammeområder som skulle rekruttere tilhengere av regimet. Landsby- og stammeledere ble tilbudt belønninger for å delta i godt publiserte sammenkomster og program. Partiet tilbød også assosierte organisasjoner som sikret kvinner, ungdom og byarbeidere høyprofilert framvisning i nasjonal radio, tv og regjeringspublikasjoner.
Fra begynnelsen i midten av 1960-årene hadde medlemmene i ADFP vært opptatt av resultatet av informasjon og propaganda. noen år etter at deres egne publikasjoner hadde blitt ødelagt av regjering, fikk de kontroll over all offisiell media. Disse ble brukt til det ytterste til deres propagandamål. Anis, den viktigste regjeringsavisa (trykket på pashto og dari), Kabul New Times (tidligere Kabul Times), trykket på engelsk og nye publikasjoner som Haqiqat-i-Inqelab-i-Saur gledet regimets trang til propaganda. Det gjorde også bruk av tv på en oppfinnsom måte.
De tidlige forsøkene på å mobilisere folkelig støtte ble senere fulgt opp av nasjonale møter og sammenkomster, og brukte til slutt en variasjon av modellen til den tradisjonelle loya jirga for å inspirere kooperasjonen av sekulære bondeledere og religiøse autoriteter. En loya jirga i stor skala ble holdt i 1985 for å ratifisere ADRs nye grunnlov.
Disse forsøkene på å vinne støtte ble nøye koordinert med forsøk på å manipulere pashtoenes stammepolitikk. Slike forsøk inkluderte forsøk på å splitte eller forstyrre stammer som støttet motstanden eller ved å lure viktige personer inn i forpliktelser for å skaffe milits-styrker til regjeringen.
Et konsentrert forsøk ble gjort for å vinne minoritetene: Usbekere, turkmenere og tadsjiker nord i Afghanistan. For første gang ble deres språk og litteratur kringkastet og publisert av et regjeringsmedium. Minoritetsforfattere og diktere ble dyrket frem, og oppmerksomheten ble gitt til deres kunst, musikk, dans og fortellinger.
Interne flyktninger: Flukten til byene
Etterhvert som den afghansk-sovjetiske krigen ble mer destruktiv, flyktet flokker av interne flyktninger til Kabul og de største provinsielle byene. Variende anslag (ingen autentiske folketellinger ble gjort) satte Kabuls folkemengde til mer enn 2 millioner i slutten av 1980-årene. I mange tilfeller flyktet landsbyboere til Kabul og andre byer for å slå seg sammen med familien eller nære grupper som allerede hadde dannet seg der.
Minst 3, kanskje 4, millioner afghanere var dermed underlagt regjeringens autoritet og dermed utsatt for ADFPs rekruttering eller kobling. Dets største påståtte medlemsantall var 160 000, fra starten på mellom 5 000 og 10 000 rett etter invasjonen. Hvor mange medlemmer som var aktive og engasjerte er uklart, men fristelsen med fordeler som for eksempel mat og drivstoff til beskyttede priser, var grunnleggende for medlemskap for mange. Påstander om antall medlemskap i NFF var i miilioner, men dens kjernetilhengere var for det meste partimedlemmer. Da den ble avskaffet i 1987, forsvant NFF uten videre innflytelse.
Fraksjonalisme
ADFP klarte aldri å kvitte seg med den interne rivaliseringen. Med byrden av opplagte bevis på at Sovjet overså dens politikk, dominerte aktivt de viktigste sektorene i styret og bokstavelig talt drev krigen, kunne ikke ADFP se på seg selv som en politisk kraft før sovjeterne forsvant. I borgerkrigstiden som fulgte, fikk partiet betydelig respekt, men dets interne stridigheter ble verre.
AFDP var født delt og led en nesten sammenhengende konflikt mellom de to store fraksjonene. Sovjet fremtvang en offentlig våpenhvile på Parcham og Khalq, men rivaliseringen fortsatte med stadige gjenoppblomstringer av fiendtlighet og uenigheter. Parcham nøt den politiske dominansen, mens Khalq ikke kunne nektes taket over hæren gjennom sine høyere offiserer. Det var et ekteskap som var nødvendig for å overleve.
Mohammed Najibullah, 1986–1992
Parchamene led en serie splittelser da sovjeterne insisterte på å bytte ut Babrak Karmal med Mohammed Najibullah som leder av ADFP 4. mai 1986. ADFP ble splittet av delingene som hindret iverksettelsen av politikk og satte dens interne sikkerhet i fare. Disse fundamentale svakhetene ble senere delvis skjult av trangen til å samle seg for felles overlevelse i den umiddelbare effekten av den sovjetiske uttrekningen. Men etter militære suksesser begynte igjen riftene å dukke opp.
Karmal beholdt presidentskapet for en stund, men makten ble overført til Najibullah som tidligere hadde ledet Statens Informasjonstjeneste (Khadamate Ettelaate Dowlati, KHAD), det hemmelige afghanske apparatet. Najibullah forsøkte å minske forskjellene med motstanderne og var beredt til å la islam ha en større rolle så vel som å legalisere motstandsgrupper, men alle forsøk han gjorde mot innrømmelser ble forkastet av mujahedin.