cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
MMORPG
Vanligvis har man som mål å samle erfaringspoeng for å utvikle sin egen figurs egenskaper. De fleste MMORPG-er er kamporienterte, ved at man typisk spiller en kriger eller magiker i en sciencefiction- eller fantasysetting. Spillere samler ofte figurene sine i grupper for å utføre oppdrag som bidrar til figurutvikling. Hva spillerne kjemper mot varierer fra spill til spill, og i tilfeller fra server til server. Player versus player (eller PvP) er en utbredt modell der spillerne har andre spillere til fiender, ofte etter den tradisjonelle «de gode mot de onde»-ideen. Player versus environment (eller PvE) er selve motpolen, der spillerne kjemper mot krefter i miljøet, vanligvis fantasiskapninger av ulike slag. I de fleste tilfeller er dog begge modellene tilstede, mens det er en hovedvekt på en av de to.
EverQuest we blant de vellykkede MMORPG-ene. Det ble lansert i 1999, men spillerne har opplevd en jevn strøm av ekspansjonspakker inntil nylig, da EverQuest II tok over. Oppfølgeren kom derimot sterkt i skyggen av World of Warcraft, som har tatt verden med storm siden lanseringen i 2004. Et annet nevneverdig MMORPG er Ultima Online, som har hatt en trofast tilgengerskare gjennom snart ti år. Det er dessuten flere enorme MMORPG-er i Asia som tilsynelatende arbeider helt utenom det europeiske markedet, for eksempel Lineage og Lineage II. Norske Funcom har dessuten hatt suksess med Anarchy Online (2001) og Age of Conan (2008).
MUD var forløperen til det moderne MMORPG. De bygger på de samme prinsippene, selv om MUD-er utelukkende er tekstbaserte, mens MMORPG-er i tillegg benytter lyd og bilde for å skape virtuelle verdener.
MMOG (Massive Multiplayer Online Game) er en mer generell betegnelse på et massivt onlinespill. MMOFPS og MMORTS er eksempler på forkortelser som refererer til sjangerbestemte onlinespill av denne typen, i likhet med MMORPG.
Terespol
Terespol er en by og gmina i powiaten Biała Podlaska i Lublin voivodskap i Polen. Den ligger ved grensen med Hviterussland ved elven Bug og har 6 002 innbyggere (2006). I byen finnes vei- og jernbanegrenseoverganger til Hviterussland.
Bolterelva
Bolterelva er ei elv i Nordenskiöld Land på Spitsbergen, Svalbard. Den er ei sideelv til Adventelva som den løper sammen med rundt ni kilometer øst for Longyearbyen. Elva har sitt utspring fra Scott Turnerbreen innerst i Bolterdalen. Ei betydelig sideelv er elva fra Rieperbreen på østsida av Bolterdalen. Bolterelva er rundt åtte kilometer lang og har navn etter dalen den renner gjennom.
Terespol
Terespol er historisk knyttet til adelsfamiliene Fleming, Słuszek og Czartoryski. Det var sannsynligvis her Izabella Czartoryska ble født.
På myrene rundt byen finnes posttsaristiske fortifikasjoner.
Rochdale
Rochdale er en markedsby i Stor-Manchester. Den er administrasjonssenter og største by i distriktet Rochdale. Den ligger ved foten av naturområdet South Pennines ved elven Roch, 8,5 km nord-nordvest for Oldham, 15,8 km nord-nordøst for byen Manchester. Rochdale er omgitt av flere mindre bosetninger som til sammen utgjør det administrative distriktet Rochdale med en befolkning på 211 699 innbyggere ved folketellingen i 2011. Byen Rochdale har en befolkning på 107 926 innbyggere i 2011.
Historie
Historisk en del av Lancashire, Rochdales nedtegnede historie begynner med oppslag i Domesday Book i 1086 hvor det er omtalt som godset Recedham. Middelalderens sogn Rochdale var en inndeling i hundred Salford og en av de største kirkesogn i England som omfattet flere bysamfunn. Ved 1251 hadde Rochdale blitt betydningsfullt nok til å ha blitt gitt et kongelig charter. Som en konsekvens blomstret byen til å bli et senter for nordlige Englands ullhandel, og tidlig på 1700-tallet ble den beskrevet som «bemerkelsesverdig for sine mange rike handelsmenn».
Løsveien
Stedet har tre lekeplasser.
Stryków
Stryków er en by i powiaten Zgierz i Łódź voivodskap i det sentrale Polen. Den fikk byrettigheter i 1394 av kong Vladislav II Jagello og har 3 578 innbyggere (2006).
Steinar Imsen
Steinar Imsen (født 3. april 1944) er en norsk historiker som er professor emeritus ved Institutt for moderne samfunnshistorie, NTNU. Hans arbeidsfelt er senmiddelalderen og tidlig moderne tid (1536- ca. 1800). Han er spesialist på norske dronningers historie, Nidaros erkebispedømmes historie og politisk utvikling i senmiddelalderen.
Annus horribilis
Annus horribilis er et latinsk uttrykk som betyr «et fryktelig år». Det er et ordspill på annus mirabilis, som betyr «et vidunderlig år».
Opprinnelse
Uttrykket annus horribilis ble brukt i 1891 i en anglikansk publikasjon for å beskrive 1870, det år de den katolske kirke definerte dogment om pavens ufeilbarlighet.
Yunnanuniversitetet
Yunnanuniversitetet (kinesisk: 云南大学, pinyin: Yunnan Dàxué) er et universitet grunnlagt i 1922 i Kina. Det har sete i Kunming, hovedstaden i provinsen Yunnan.
Steinar Imsen
Historiesyn
Steinar Imsen har framhevet norske bønder, i dansketiden, sin evne til å organisere seg og hvordan det kom til uttrykk i offentlige lokalstyret. Ifølge Imsen var det et samband mellom det lederskapet de der utøvde og de politiske aksjonene overfor myndighetene.
Yunnanuniversitetet
Yunnanuniversitetet tilhører Prosjekt 211, gtruppen universiteter som defineres som særlig prioriterte av myndighetene. Det hadde i 2005 rundt 20.000 studenter og over 2.000 vitenskapelig ansatte.
Steinar Imsen
Historiesyn
I 1991 ga han ut boken om norske dronninger Fra Ragnhild Eriksdatter til Sonja. Her tematiserte Imsen hvordan dronningene kunne spille en politisk rolle ettersom det ikke var noe klart skille mellom det offentlige og det private. Boka har også ført til at Imsen ofte brukes som kilde i pressen i forbindelse med artikler om kongelige.
Imsen var fra 2000 til 2003 redaktør for det store verket om Nidaros Erkebispedømmes historie, Ecclesia Nidrosiensis, skrevet sammen med 18 andre forfattere. I dette verket påpeker Imsen at kirken var veletablert før kongedømmet ble konsolidert, og kirkens organisasjon i Norge varte også lenger enn det norske såkalt nasjonale kongedømmet i middelalderen. Bokas hovedtema er den sentrumsrolle som Nidaros erkebispesete hadde politisk, kulturelt og økonomisk. Ifølge Imsen hadde norsk middelalderforskning hatt «nasjonalstatens» vekst og fall i sentrum for interessen, noe som har ført til at kirkehistorien kun har vært interessant for historikerne i den utstrekning den har kunnet kaste lys over konge og stat. «Vi ser også tydelig at kirken mot slutten av middelalderen overtar for kongedømmet som bærer av ideen om Norge som «nasjonalstat». Olav Engelbrektsson var den siste erkebiskopen, men som formann i riksrådet var han også den siste samlende figuren for Norge som selvstendig rike. Derfor måtte han flykte fra landet i 1537».
Annus horribilis
Kofi Annan
FNs generalsekretær Kofi Annan brukte uttrykket i en tale 21. desember 2004 og sa: «There's no doubt that this has been a particularly difficult year, and I am relieved that this annus horribilis is coming to an end.» Kommentatorer mente at han tenkte på problemene med korrupsjon i Irak i programmet Olje for mat. At året skulle bli ytterligere forverret ved tsunamien i Asia, kunne han ikke vite da han sa det.
Maris
Maris (eller Mariś) var i etruskisk mytologi guden for jordbruk og fruktbarhet, senere lånt av romerne til deres gud for krig (og jordbruk), Mars, og er også lik den greske guden Ares ved det som romerne karakteriserte som Interpretatio græca. Maris var ikke den eneste etruskiske gud viss trekk ble videreført eller videreutviklet til en eller flere andre guder, også Larans guddom inngikk i denne åndelige eller kulturelle transaksjonen.
Noen av hans kjente tilnavn er Mariś Halna, Mariś Husrnana (bokstavelig «Maris Barnet») og Mariś Isminthians.
Rochdale
Historie
Under den industrielle revolusjon vokste Rochdale fram som en betydelig by for bomullsspinnerier og fabrikasjon av tekstiler. Den fikk en voldsom vekst og blant de aller først industrialiserte byer Rochdalekanalen — en av de betydelige brede kanaler for skipstrafikk i Storbritannia — var hovedtransportåren for frakt av bomull, ull og kull til og fra området. De samfunnsøkonomiske endringene som Rochdales tekstilindustri brakte med seg førte til status som borough. Byen forble en dominerende bosetning i regionen. På midten av 1900-tallet fikk denne industrien en bratt tilbakegang inntil den opphørte helt.
Kutno
Kutno er en by og gmina i powiaten Kutno i Łódź voivodskap i det sentrale Polen. Den ligger ved elven Ochnia og fikk byrettigheter før 1432 (fornyet i 1766).
Rochdale
Historie
Byen er kjent som fødestedet til kooperativbevegelsen, og de opprinnelige prinsippene for kooperativer er kjent som Rochdale-prinsippene.
Distriktet Rochdale, inkludert byen, har blitt stadig mer etnisk mangfoldig mellom 2001 og 2011, og hvor antallet innbyggere fra pakistansk opprinnelse har doblet seg fra 15 829 i 2001 til 22 265 i 2011. Andre etniske grupper, inkludert kinesiske, svarte afrikanere og karibiske, har også økt. I samme periode har innbyggere av irsk, engelsk, walisisk og skotsk bakgrunn gått tilbake 176 000 til 166 481 innbyggere på et tiår.
Orientalsk ambratre
Orientalsk ambratre (Liquidambar orientalis) er et løvfellende tre i familien Altingiaceae. Det ble tidligere regnet til trollhasselfamilien (Hamamelidaceae).
Det blir 30–35 m høyt med en stammediameter på 100 cm. Barken er oransjebrun og sprekker opp i tykke, brune flak. Bladene er håndflikete med 3–5 lapper og er innskåret til ⅔ av bredden. Treet vokser i en høyde på 0–1000 moh. og trives best på fuktig jord langs elver. Her vokser det i rene bestander eller sammen med orientplatan, Alnus orientalis, smalbladask, laurbær, oleander og kyskhetstre.
Arten har en svært begrenset utbredelse og vokser kun på den greske øya Rhodos og i tre områder i Tyrkia. Den største bestanden er i sørvestlige Anatolia i områdene rundt Köyceğiz og Marmaris, men mindre populasjoner finnes i nordøstre Antalya og i Orontes-dalen i Hatay. Liquidambar hadde før istidene en mye større utbredelse og var blant annet vanlig i Europa, så det orientalske ambratreet må betraktes som en relikt.
Harpiksen dufter sterkt og kalles storaks. Den har helt siden antikken blitt brukt til fremstilling av parfyme og til medisinske formål. I den berømte «sommerfugldalen» på Rhodos samler tusenvis av voksne individer fra sommerfuglarten Euplagia quadripunctaria seg i en skog av ambratrær for å finne skygge og fuktighet.
I 1947 var arealet der orientalsk ambratre vokste 7000 ha, men 2003 var arealet redusert til 3200 ha. Tilbakegangen skyldes overdreven harpiksproduksjon, beiting og oppdyrking.
Torleiv Spake
Torleiv Spake (Þorleifur spaki) var en stormann i Meldal i Trøndelag i siste halvdel på 900-tallet som var kjent for sine kunnskaper i lovgivningen og for å ha fostret opp Håkon jarls sønn Eirik.
Fosterfar til Eirik jarl
Torleiv Spake Hordasson var sønn av hersen Horda-Kåre Aslaksson i Hordaland, og vi vet lite om Torleiv. Antagelig kom han til Meldal på grunn av ekteskap ettersom slekten satt i Hordaland, men vi kjenner ikke til om han hadde avkom. Tilsynelatende bodde han tidvis begge steder, både i Hordaland og i Meldal. Han nevnes i Håkon jarls saga og Olav Tryggvasons saga ved at han tok i mot Håkon jarls frillesønn Eirik, og fostret ham opp. Torleiv Spake må ha vært en mann med midler, for da Eirik var 12 år gammel, var Torleiv i stand til å gi gutten et langskip, ei femtenesse (15 roere på hver side) med fullt utstyr, telter og kost.
Lovkyndig
Torleiv Spake var også en lærd, han kunne loven utenat og kunne utrede den. Det tilsier at han hadde stor posisjon i samfunnet og på tinget. Snorre Sturlason skrev at Håkon den gode satte Gulatingsloven med råd av Torleiv Spake, men det var sannsynligvis revisjon av lovverket som Torleiv sto for. Alltinget på Island omkring 930 hadde Gulatingets lov som forbilde for Ulvljotsloven. Are Frode forteller at en nordmann ved navn Ulvljot ble sendt fra Island til Hordaland og tilbrakte 3 år i Norge for å lære Gulatingsloven. Han bodde da sannysnligvis hos Torleiv og fikk undervisning av ham. Med seg tilbake til Island hadde med seg lovregler fra Norge, stort sett Gulatingsloven, men med tillegg og endringer etter råd fra Torleiv Spake.
Paul Abraham
Paul Abraham (født 2. november 1892 i Apatin, Østerrike-Ungarn (idag Serbia), død 6. mai 1960 i Hamburg) var en ungarsk komponist. Han skrev blant annet operettene Viktoria und ihr Husar (1930), Die Blume von Hawai (1931) og Ball im Savoy (1932).
Viktoria und ihr Husar
Den Nationale Scene satte i 1931 opp operetten Victorias husar med Inez Köhler som den ungarske grevinne Victoria og Lars Egge som husaroffiser Koltay. Regissør var Karl August Bergmann og librettoen var oversatt av. Trøndelag Teater oppførte i 1958 Victoria og hennes husar. Regien var ved Ellen Isefjær, og svenske Gun Andras gjestet i hovedrollen som den ungarske grevinne Victoria mot Øistein Frantzen som husaren.
Danske dialekter
Det danske språket har flere dialekter eller såkalte folkemål.
Danske dialektgrupper er østdansk (i Skåne, Halland, Blekinge og på Bornholm), øydansk (på Sjælland, Fyn og øyene) og jysk (i Jylland). I de danske dialektene finnes det både et, to og tre grammatiske kjønn, og artikkelen kan være foranstilt eller etterstilt.
Danske dialekter er:
Liste over kulturminner i Vaksdal
Liste over kulturminner i Vaksdal er en oversikt over fredede og/eller bevaringsverdige bygninger og elementer i Vaksdal. Data er hentet fra Riksantikvarens liste over kulturminner.
ID-nummer består av et lenket tall som går direkte til det aktuelle kulturminnet i Kulturminnesøk.
Freden i Campo Formio
Freden i Campo Formio ble undertegnet 18. oktober 1797 (27 Vendémiaire, år VI) i Italia av Napoleon Bonaparte og grev Philipp von Cobenzl som representanter for henholdsvis det revolusjonære Frankrike og Habsburgmonarkiet. Frankrike fikk De østerrikske Nederlandene, øyer i Middelhavet, blant de Korfu, områder i Italia og anerkjennelse av fransk annektering av land frem til Rhinen. Habsburgmonarkiet måtte i tillegg godta opprettelsen av flere franskvennlige republikker i Italia som Den cisalpinske republikk og Den liguriske republikken.
Traktaten markerte den seierrike avslutningen på Napoleons felttog i Italia, den første koalisjonens sammenbrudd og slutten på den første fasen av de franske revolusjonskrigene. Med Østerrike beseiret hadde Frankrike kun Storbritannia igjen som motstander.
Godlia skole
Godlia skole er en 1–7 skole (barneskole) beliggende på Godlia i bydel Østensjø i Oslo. Skolen har per 2017 480 elever og 70 ansatte inkludert de som arbeider på skolefritidsordningen.
Skolen samarbeider med Godlia/Trasop Musikkorps, Godlia/Trasop-koret og Oppsal Idrettsforening.
Historie
Godlia skole ble åpnet i 1967. Ingvald Steira var første rektor.
Skulpturen Skulptural front av Jørleif Uthaug ble oppført ved skolen i 1970. Verket "Landskap for Godlia" av Per Dybvig består veggtegning på tre vegger i betong, med innslag av pyrografi og ble utført i 2013.
I 1998 ble skolen fullstendig rehabilitert og igjen åpnet som barneskole med 179 elever fordelt på 1.–4. årstrinn. Det ble også bygget en ny paviljong i skolegården. Siden 2001 har skolen hatt elever på 1.–7. årstrinn.
I 2014 ble paviljongen revet og skolen ble utvidet med et nytt tilstøtende bygg i fire etasjer. Samtidig ble skolegården oppgradert.
Tour of the Alps 2022
Tour of the Alps 2022 var et sykkelritt i Italia og Østerrike med oppstart 18. april 2022 og målgang 22. april 2022. Rittet var for mannlige, profesjonelle syklister, og var en del av UCI ProSeries 2022.
Rittet ble vunnet av Romain Bardet.
Konin
Konin er en distriktsnivåby i det sentrale Polen, i den østlige del av det storpolske voivodskap ved elven Warta.
Tidslinje for Twilight-serien
Tidslinje for Twilight-serien er en kronologisk oversikt over hendelser i Twilight-bøkene.
Østdansk
Østdansk er en dansk dialektfamilie, som tradisjonelt har blitt talt av folk i Skåne, Sør-Halland, Blekinge og på Bornholm. Mange forskere regner fortsatt skånsk som en del av den østdanske dialektgruppa, men skånsk har blitt sterkt påvirka av svensk.
Tidslinje for Twilight-serien
Tidlige tider
Rundt 1300 f.Kr.
500- 300 f.Kr.
1000
1640
Etter 1663
1720
1800-tallet
Rundt 1800
1843
Rundt 1850
1861
1863
1880
1885
1895
Muhamed Keita
Muhamed Keita (født 2. september 1990) er en norsk fotballspiller som spiller for Gamle Oslo.
Keita spilte i Drafn som ungdom, før han signerte for Strømsgodset, der han ble cupmester i 2010 og seriemester i 2013. Han har deretter spilt hos polske Lech Poznań og nordamerikanske New York Red Bulls. Mens han var under kontrakt med Lech Poznán var han på korte låneopphold i Norge hos Strømsgodset, Stabæk og Vålerenga.
Keita er kantspiller, og ble tatt opp i Strømsgodsets A-stall foran 2008-sesongen. Han debuterte for Godset 14. april 2008 i bortekampen mot Brann, en kamp som endte 1–1. Keita fikk sitt første seriemål mot Stabæk 26. april 2009, etter et frispark. Han fikk sitt gjennombrudd i 2009. Han scoret blant annet to av målene da SIF slo Fredrikstad FK 4–1, og endte sesongen med fem mål.
Han ble signert av New York Red Bulls i 2017, men ble frigitt igjen 3. februar 2018.
I april 2019 vendte han hjem til Strømsgodset, og signerte en ettårskontrakt med klubben.
I januar 2020 signerte han for den saudiarabiske klubben Ohod FC, men han ble frigitt samme året.
I 2021 startet han å spille for Gamle Oslo.
Muhamed Keita har kamper for G18, U21 og U23-landslaget til Norge.
Tidslinje for Twilight-serien
1900-tallet
1901 1915
1918
Rundt 1920
Rundt 1928
1931
1933
1935
1936
1948
1950
1985
1989
2000
1996-2002
2003
2005
2005
2006
2006
Friidrett under Samveldelekene 1990
Friidrett under samveldelekene 1990. Friidrett var en av flere sporter under de fjortende samveldelekene som ble arrangert i Auckland på New Zealand i perioden 24. januar til 3. februar 1990. Det var fjortende gangen som friidrett var med på programmet i Samveldelekene. I lekene i 1990 ble det konkurrert i 42 øvelser, tjuetre for menn og atten for kvinner. England ble beste nasjon med tretten gullmedaljer foran Australia med ti
Hålogaland bispedømme
Hålogaland bispedømme (inntil 1918 Tromsø stift) er et tidligere bispedømme i Den norske kirke som eksisterte fra 1804 til 1952. Bispedømmet dekket hele Nord-Norge. I 1952 ble det delt i Sør-Hålogaland (som dekket Nordland fylke) med bispestol i Bodø og Nord-Hålogaland (Troms og Finnmark) med bispestol i Tromsø.
Nord-Norge hørte inntil 1804 i geistlig henseende til Trondhjems stift (frem til 1537 kalt Nidaros erkebispedømme). 30. desember 1803 ble Peter Olivarius Bugge utnevnt til biskop over «Trondhjems og Romsdals Amter». Samtidig ble prost Mathias Bonsak Krogh utnevnt til biskop over «Nordlandene og Finmarken». Denne ordningen trådte i kraft 6. januar 1804. Biskop Krog valgte Alstahaug som bispesete.
200-årsjubileet for opprettelsen av Hålogaland bispedømme ble feiret i 2004. Men først ved kongelig resolusjon av 14. juni 1844 ble Nord-Norge formelt organisert som eget stift med navnet Tromsø stift. Amtsdireksjonene for «Nordlands og Finmarkens Amter» ble da opphevet. Tromsø by ble valgt til stiftsstad, altså sete for stiftsdireksjonen og bosted for stiftamtmann og biskop.
Inndelingsnavnet Tromsø stift ble først endret til Hålogaland bispedømme ved lov av 14. august 1918. Dette var så navnet frem til 1952, med unntak av en periode under krigen da bispedømmet var delt i to: Hålogaland og Trondenes bispedømmer (1943–1945).
Meinhard av Kärnten
Meinhard (født ca. 1238, død 1. november 1295 i Greifenburg) var hertug av Kärnten og (som Meinhard II) greve av Tirol og (som Meinhard IV) av Görz.
Liv
Han var sønn av grev Meinhard III av Görz og grevinne Adelheid av Tirol. Hans ungdom ble dominert av en seksårig fangeperiode i borgen Hochwerfen: Fordi faren og morfaren hans (Albert III av Tirol) hadde lidd et militært nederlag i Kärnten mot Filipp av Spanheim, ble Meinhard fra han var 14 til han var 20 år gammel, holdt som gissel av Salzburgs erkebiskop. Fra denne tiden skriver seg Meinhards uforsonlige forhold til kirken, som kom til å prege regjeringstiden hans.
I 1259 døde faren, og Meinhard overtok regjeringen av grevskapet Görz-Tirol sammen med sin yngre bror Albert. I 1271 delte de imidlertid grevskapet seg imellom, Meinhard beholdt det større og viktigere Tirol, mens Albert overtok regjeringen av Görz. Grensen ble trukket ved den vestlige inngangen til Pustertal. Fra delingen betegnet Meinhard seg som «greve av Tirol og Görz» (og Albert tilsvarende som «greve av Görz og Tirol»). Fogdembedene ble delt tilsvarende: Meinhard forble fogden av fyrstbispedømmene Brixen og Trient, Albert ble fogd for patriarkatet Aquileia.
Meinhard grunnla dermed i 1271 den tyrolske linjen av grevehuset Görz. Denne skulle vare helt til hans barnebarn Margrete, som kan sies å ha arvet hans politiske kløkt, abdiserte nesten hundre år senere (1365).
Utenrikspolitikk
Meinhard må betraktes som den egentlige skaperen av grevskapet Tirol. Fra greven av Hirschberg vant han de nordtyrolske områdene tilbake som hans morfar hadde ervervet fra grevene av Andechs (Oberinntal med sidedaler). Gjennom sine gode kontakter til huset Hohenstaufen (dvs. sitt ekteskap) utvidet han besittelsene i nord både øst- og vestover (bl.a. Rattenberg resp. Ausserfern). I tillegg brukte han sin rolle som fogd av Brixen og Trient til å utvide grevskapets områder i sør på bekostning av fyrstbiskopenes territorier. Spesielt det sistnevnte førte til pavens vrede: Meinhard ble ekskommunisert i alt 14 ganger i løpet av sitt liv. Han klarte imidlertid å forsvare sin posisjon både mot pavene og deres ulike verdslige allierte.
Meinhard opprettholdt også gode kontakter med de habsburgske hertugene av Østerrike, bl.a. ved å bidra militært til deres aksjoner, ved å støtte Rudolfs kandidatur som tysk-romersk konge, og ved gifte bort sin datter Elisabet til dennes sønn Albrecht I. På grunn av dette gode naboforholdet var Meinhard siden 1280 også Landeshauptmann i Kärnten, dvs. ledet forvaltningen i dette habsburgske hertugdømmet. I 1286 oppnådde han endelig å bli innsatt som Kärntens hertug – et mål som hans far og morfar ikke hadde oppnådd, og som Meinhard hadde sittet seks år i fengsel for.
Innenrikspolitikk
På det innenrikspolitiske plan revolusjonerte Meinhard forvaltningen. Denne og rettsvesenet var i middelalderen vanligvis overlatt til lavadelen som arvelige embeder, noe som disse gjerne brukte til å fremme egne interesser. Meinhard moderniserte forvaltningen ved å avskaffe denne ordningen og erstatte de arvelige embedsmennene med offentlige tjenestemenn. Landets lover ble også nedtegnet for første gang. Begge deler skapte mer forutsigbare betingelser for befolkningen.
Meinhard innførte også skatte-, retts- og dokumentarkiver. Fra 1287 ble disse nedtegnet på papir istedenfor pergament. Disse nyvinningene gjorde Tirols forvaltning til den mest moderne i hele Det tysk-romerske rike.
Kone og barn
Samme år som Meinhard ble greve av Tirol (1259), giftet han seg med Elisabet av Bayern, som var enken etter den tysk-romerske kongen Konrad IV. Ekteskapet var velsignet med seks barn:
Chandrayaan-1
24. september 2009 rapporterte India at månefartøyet hadde påvist tegn på vann på månens overflate, og tegn på at vann fortsatt blir dannet.
Hammerhai
Hammerhaien (engelsk great hammerhead) er en hai som er lett gjenkjennelig på grunn av at hodet er formet som en hammer. Øynene sitter helt i kantene av hodet.
Lengden varierer fra ca. tre meter til opptil seks meter.
Den største hammerhaien som hittil er blitt registrert ble fanget i Boca Grande i Florida den 23. mai 2006. Den veide ca. 580 kg, var ca. 4,5 meter lang, og hadde 55 små haibabyer i magen. 52 av disse var nesten ferdig utviklet, mens tre var underutviklet. Dette er det største antall som noensinne er funnet i en hammerhai, og dermed slo haien to verdensrekorder samtidig. Ifølge forskerne var haien bare noen få dager i fra å føde.
Vanligvis føder hammerhaiene levende unger med kull på ca. 20-40 yngel, som vokser opp på grunt vann. De voksne dyrene jakter i flokk på dypere vann.
På undersiden av hodet har haien hundrevis av ekstra følsomme porer. Disse porene gjør trolig at haien klarer å lete mer effektivt på havbunnen etter nedgravd fisk som piggrokker, som er en av hammerhaiens yndlingsretter. I tillegg spiser den krepsdyr, fisk og blekksprut.
Ishockey under Vinter-OL 2010 – Menn
Ishockey for menn var en turnering under Vinter-OL 2010 som ble gjennomført i Vancouver, Britisk Columbia, Canada, fra 16. til 28. februar 2010. Sverige var regjerende olympiske mestre. Canada vant gull, USA sølv og Finland bronse. Finalen var en omkamp av finalen under Vinter-OL 2002 som ble arrangert i Salt Lake City i USA.
Kampene ble spilt i to arenaer – Canada Hockey Place og UBC Winter Sports Centre. Det var fjerde gang siden Vinter-OL 1998 i Nagano at National Hockey League lot sine spillere delta i vinter-OL.
Lag fra tolv nasjoner deltok i turneringen, og ble seedet i tre grupper for den innledende runden. Turneringen bestod av 30 kamper: 18 i den innledende runden; 4 kvalifiseringskamper til kvartfinale; 4 kvartfinaler; 2 semifinaler; 1 bronsefinale og 1 finale.
I løpet av turneringen ble Finlands Teemu Selänne ble den største poengkongen i vinter-OLs historie. Han fikk en assist i sin andre kamp for turneringen og hadde dermed 37 poeng i alt i sin karriere. Han passerte dermed Sovjetunionens Valerij Kharlamov, Tsjekkoslovakias Vlastimil Bubník og Canadas Harry Watson. Sveriges målvakt Henrik Lundqvist satte olympisk shutout rekord på 172 minutter og 34 sekunder inntil kvartfinalen mot Slovakia.
Kvalifisering
Canada, Hviterussland, Finland, Russland, Slovakia, Sverige, Sveits, Tsjekkia og USA kvalifiserte seg som de 9 beste lagene på IIHFs verdensranking etter ishockey-VM 2008. Tyskland, Latvia og Norge kvalifiserte seg via kvalifiserende turneringer for lag ranket mellom 10.- og 30.-plass.
Tropper
Troppene ved ishockeyturneringen under vinter-OL 2010 skulle alle maksimalt bestå av 20 angreps- og forsvarsspillere og 3 målvakter.
Gruppe A
All tider er lokal tid (UTC-8).
Gruppe B
All tider er lokal tid (UTC-8).
Gruppe C
All tider er lokal tid (UTC-8).
Kvalifisering til kvartfinale
De fire beste lagene (1D-4D) gikk direkte til kvartfinalene, mens de resterende åtte lagene (5D-12D) skulle spille følgende kvalifiseringskamper:
De fire vinnerne av kvalifiseringskampene gikk til kvartfinalerunden, mens taperne ble rangert fra 9.- til 12.-plass ut fra rangeringen deres i gruppespillet.
Alle tider er lokale (UTC-8).
Kvartfinaler
Etter kvartfinalene vil vinnerlagene omrangeres mellom F1 og F4. Vinneren av 1D mot E4 blir omrangert til F1, vinneren av 2D mot E3 blir omrangert til F2, vinneren av 3D mot E2 blir omrangert til F3, og vinneren av 4D mot E1 blir omrangert til F4. Taperne av kvartfinalene får en sluttplassering mellom 5.- og 8.-plass basert på deres statistikker i gruppespillet.
Alle tider er lokale (UTC-8).
Semifinaler
Alle tider er lokale (UTC-8).
Bronsefinale
Tiden er lokal (UTC-8).
I en ganske skiftende kamp endte Finland med å beseire Slovakia 5-3 i bronsefinalen. Finland hadde tidligere tapt til Sverige i finalen ved vinter-OL 2006 og vunnet bronse ved vinter-OL i 1998, 1994 og 1992. Slovakia jaktet på sin første OL-medalje siden de ble en uavhengige stat etter Tsjekkoslovakias oppløsning i 1993.
Sami Salo scoret 1-0 for Finland i overtallsspill i slutten av første periode, men i midtperioden førte utvisninger til at Slovakia fikk vendt kampen til deres fordel. Slovakia utnyttet begge sine overtallsmuligheter, hvor Marián Gáborík scoret utligningsmålet etter en pasning fra etterfulgt av en scoring av Marián Hossa spill fem mot tre. I slutningen av perioden scoret Pavol Demitra 3-1 for Slovakia i undertall.
I trejde periode vendte Finland kampen. Femten minutter og seks sekunder inn perioden scoret Niklas Hagman 2-3-målet for Finland etter en pasning fra Kimmo Timonen. Kampen ble avgjort av Olli Jokinen med to minutters mellomrom scoret utligningsmålet 3-3 (etter en pasning fra Jarkko Ruutu) og det avgjørende 4-3-målet (etter en pasning fra Joni Pitkänen). Med finsk ledelse presset Slovakia på for en utligning i sluttminuttene og tok ut målvakten Jaroslav Halák for å få en sjette løper, men til ingen nytte da Valtteri Filppula kontret og scoret 5-3-målet i tomt mål 11 sekunder før slutt.
Finale
Tiden er lokal (UTC-8).
Finalen var en omkamp av finalen under Vinter-OL 2002 som ble arrangert i Salt Lake City i USA. I tillegg returnerte Chris Pronger, Scott Niedermayer, Martin Brodeur and Jarome Iginla fra det gullmedaljevinnende troppen fra 2002, som dermed dermed deres andre olympiske gullmedalje. Ettersom at USAs landslagstropp hadde blitt var Brian Rafalski og Chris Drury de eneste gjenværende fra den sølvmedaljevinnende troppen fra 2002.
Begge hadde allerede møtt hverandre i den innledende runden, hvor USA overraskende, men fortjent, hadde beseiret Canada 5-3 etter å ha hatt ledelsen i store deler av kampen. Mens USA var direkte kvalifisert til sluttspillet og kom ubeseiret til finalen (etter en 2-0-seier over Sveits i kvartfinalen og 6-1-seier over Finland i semifinalen), skulle Canada med et tap og en seier etter straffeslag (mot Sveits) spille en kvalifiseringskamp mot Tyskland for å komme til sluttspillet. Etter en 8-2-seier over Tyskland, en 7-3-seier over Russland i kvartfinalen og en 3-2-seier over Slovakia i semifinalen kom Canada til finalen.
Hvor USA hadde tatt ledelsen i gruppespillskampen var det nå vertene som tok ledelsen. Jonathan Toews scoret det første målet for Canada etter en pasning fra Mike Richards tolv minutter og femti sekunder inn i første periode. Denne ledelsen ble økt til 2-0 syv minutter og tretten sekunder inn i andre periode da Corey Perry scoret etter en pasning fra Ryan Getzlaf. Fem og et halvt minutt senere scoret USA sitt første mål i kampen etter at Ryan Kesler scoret etter en pasning fra Patrick Kane. I sluttperioden presset USA på for en utligning men uten resultat grunnet disiplinert canadisk spill. Et og et halvt minutt før slutt valgte amerikanerne å ta målvakt Ryan Miller ut for å få en sjette spiller på isen. USAs utligning kom 25 sekunder før slutt da Zach Parise scoret 2-2-målet, hvilket medførte at kampen ble tvunget til å gå ut i forlengning (sudden death).
I forlengningen, som ble spilt med kun fire spillere på hvert lag, scoret Sidney Crosby det avgjørende målet etter en pasning fra Jarome Iginla syv minutter og førti sekunder i overtid for Canada, som dermed vant kampen 3-2 over USA.
I canadiske medier har Crosbys mål blitt sammenliknet med Paul Hendersons mål under 1972 Summit Series og Mario Lemieux' mål under Canada Cup i ishockey 1987.
Sluttresultater
Turneringens sluttresultater ifølge IIHF:
Direktoratets prisutdeling
Følgende spillere ble tildelt direktoratets pris for turneringens beste målvakt, forsvarsspiller og angrepsspiller av det internasjonale ishockeyforbundet:
All-star lag
Turneringens all-star lag ble stemt frem av internasjonal media ved avslutningen av turneringen. Følgende spillere ble stemt frem:
Triple Gold Club
Triple Gold Club, den eksklusive klubben som består av ishockeyspillere som har vunnet OL-gull, VM-gull og Stanley Cup, fikk to nye medlemmer:
Beste målvakter
De fem beste målvaktene som har spilt 40 % eller mer av lagets totale spilleminutter.
Dommere
IIHF utnevnte følgende dommere og linjedommere til å dømme kampene i ishockeyturneringen under vinter-OL 2010:
Akseløya lykt
Akseløya lykt, tidvis også kalt Akseløya fyr, er et fyrtårn på Birkelandodden helt nord på Akseløya ved innløpet til Van Mijenfjorden på midtre Spitsbergen. Fyret er et rødt firkantett toppbygg montert på en hvit gittermast / bjelkemast ved strandkanten. Det lyser med et blink av hvitt lys hvert femte sekund.
I september 1946 oppførte bygningsarbeidere fra Sveagruva denne lykta i tilknytning til Bellsund fyr lengre vest, og Akeløya lykt sto ferdig 20. september: Det ble også anlagt fyrlykter til hjelp for skipstrafikken i Van Mijenfjorden på Dom Miguelodden, og Blåhuken.
Øyvind S. Bruland
Øyvind Sverre Bruland (født 14. desember 1952) er en norsk onkolog og professor i medisin, kjent for kreftmedisinen Alpharadin, nå Xofigo.
Han er sønn av dirigenten Sverre Bruland (1923–2013). Etter å ha studert realfag ved NTH i Trondheim og ved Universitetet i Oslo, mottok han fra sistnevnte en cand.mag. i 1976, en cand.med. i 1979 og en dr.med. i 1989. Han har vært professor i onkologi både i Tromsø og i Oslo, i tillegg til å være overlege på Radiumhospitalet.
Bobby Kimball
Robert Troy «Bobby» Kimball (født 29. mars 1947 i Orange i Texas) er en amerikansk vokalist og låtskriver, mest kjent som originalmedlem og vokalist i rockebandet Toto fra 1977 til 1984 og fra 1998 til 2008. Han synger nå i bandet Yoso, sammen med blant annet to tidligere medlemmer av Yes, Billy Sherwood og Tony Kaye.
Kimball var hovedvokalist på Totos fire første album, som blant annet inkluderte bandets store hits «Hold the Line», «Rosanna» og «Africa». Han forlot bandet under innspillingen av bandets femte album, Isolation, hvor han bare medvirker med bakgrunnsvokal. Han medvirker dessuten på bandets filmmusikk-album Dune.
Etter den første perioden i Toto prøvde han seg som soloartist, men uten stor suksess. Men han fortsatte som studiomusiker, før han i 1990 ble spurt om å bli med i Toto igjen. Bandet ombestemte seg, og ga jobben til Jean-Michel Byron. I 1998 var han tilbake i Toto, og var hovedvokalist på albumet Mindfields. Senere var han med på ytterligere to studioalbum og tre konsertalbum. Toto ble så oppløst i 2008, og Kimball var ikke med på gjenforeningen av bandet i 2010.
En vandrehistorie vedrørende opprinnelsen til bandet Totos navn involverer Bobby Kimball, med en feilaktig påstand om at hans riktige etternavn er Toteaux. Totos gitarist Steve Lukather har gjentatte ganger avkreftet denne lille spøken med opprinnelse fra slutten av 1970-tallet, men til og med på Allmusics sider er han fremdeles registrert med «fødenavn» Robert Toteaux.
Antigone (skuespill)
Antigone (gresk: Ἀντιγόνη) er en tragedie av den greske dramatikeren Sofokles skrevet i 442 f.Kr. eller noe tidligere. Hovedfiguren er Antigone, datter til kong Oidipus og Kreon den nye kongen av Theben og bror til Oidipus' hustru Iokaste. Fortellingen foregår tidsmessig sist av hans tre skuespill fra Theben, men ble skrevet først.
Handlingen
Handlingen foregår i Theben like etter at kong Oidipus (se Kong Oidipus) har forlatt byen for å gå i eksil og etterlatt tronen til sine to sønner Eteokles og Polyneikes i den tro at de to skulle regjere sammen. Det klarte de ikke, og det brøt ut borgerkrig i det Polyneikes, forvist av sin bror, angrep byen med en fremmed armé. Stykket begynner like etter at brødrene har drept hverandre i slaget som fulgte Polyneikes angrep. Den nye herskeren, Kreon, bestemmer at liket av Polyneikes ikke skal begraves med de vanlige ritualene, men ligge åpent for vær og åtseldyr fordi han forrådte landet sitt; Eteokles derimot skal begraves med heder og ære.
I åpningsscenen diskuterer Antigone og Ismene, søstrene til de to avdøde, denne bestemmelsen. Antigone mener den strider med gudenes vilje – "de uskrevne og ufeilbarlige himmelske bestemmelser". Hun avslører sin plan om å begrave Polyneikes. Ismene tør selv ikke delta, men støtter søsteren. Kreon får vite at noen vil gravlegge Polyneikes og begynner undersøkelser som fører til at Antigone blir tatt og ført frem for den rasende Kreon. Kreon dømmer henne til døden; Antigone godtar dette, for hun ser ikke noe galt i å ære sin bror. Ismene blir ikke straffet.
Antigones forlovede – og fetter – Haimon, sønn av Kreon, kommer og forteller at hele byen mener Antigone gjorde det rette. Haimon sier han selv er nøytral i en slik sak, men sier han tar statens parti. Kreon svarer med å gå til angrep på Haimons mandighet, og gjøre narr av ham for å la seg påvirke av en kvinne. Dette får Haimon til å si at Antigones død vil føre med seg nok en død. Kreon blir først enda sintere fordi han tror dette er en trussel mot ham selv, men Haimon forsikrer ham om at det er det ikke; Kreon bestemmer så at Antigone skal sulte ihjel, stengt inne i en hule.
Den blinde profeten Teiresias (Tiresias) kommer, og sier til Kreon at det han har gjort ikke er rett. Kreon svarer i sinne med å anklage alle profeter for å la seg styre av kjærlighet til gull; Teiresias slår da fast at Kreon snart vil måtte betale med "lik for lik" og at Kreons handlinger bare avler uhygge (miasma). I møte med dette fryktelige profetiet begynner Kreon å nøle, og bestemmer seg for at Polyneikes skal begraves og at Antigone ikke skal dø.
Dette Kreons meningsskifte (anagnorisis) kommer dessverre for sent. Haimon har alt dratt til hulen der Antigone sitter for å sulte ihjel og funnet henne død. Hun tok livet sitt ved å henge seg, akkurat som hennes mor Iokaste. Kreon iler etter, og finner Haimon knelende ved liket. Haimon truer Kreon, men tar til slutt sitt eget liv. I sorg over sønnen begår så Kreons kone Eurydike selvmord. Kreon lar seg føre vekk, knust etter at hans tragiske feilgrep (hamartia) har tatt fra ham alle han hadde kjær.
Dramatiske betydning
Stykket er et av de få greske skuespill som lar publikum få se innsiden av palasset; vanligvis foregikk all handlingen i en gresk tragedie på utsiden av palasset eller huset som vises på skenen (bakteppet). Dødsfall foregår på innsiden, utenfor publikums rekkevidde. I Antigone', derimot, åpnes scenen slik at publikum skal se Kreon når han finner liket av sin kone Eurydike.
Det forekommer også en uvanlig karakter: Vakten. Han snakker ikke som de andre karakterene i et stilisert, poetisk språk, men i et mer dagligdags språk; denne rollen finnes også hos Shakespeare.
Nærsjukehuset i Florø
Det ble nedlagt 2008, etter protester.
Per Hjort Albertsen
Per Hjort Albertsen («Pjort») (født 27. juli 1919 i Trondheim, død 12. august 2015 samme sted ) var en norsk komponist og organist. Han var utdannet både arkitekt og organist.
Han virket som organist i Vår Frue kirke i Trondheim fra 1947–68, før fire år som universitetslektor ved Musikkvitenskapelig Institutt, Universitetet i Trondheim. I 1972 ble han rektor ved Trøndelag musikkonservatorium.
Albertsen dirigerte Trondhjems studentersangforening fra 1958 til 1979, og satte i disse årene sterkt preg på korets virke både som dirigent og gjennom sin komponistvirksomhet.
Verk
Han har komponert en rekke verker for både mannskor og blandakor, samt orgelverker og ymse symfoniske verker.
Nattefrieri
Nattefriing var en skikk blant ungdommene i det gamle bondesamfunnet, som gikk ut på at guttene i helgene dro i flokk rundt på gårdene i bygda og oppsøkte de ugifte jentene, som lå og ventet oppe på stabburet. Tradisjonen er også kjent som «natteløperi» og «nattebesøk».
Besøkenes form
Unge menn på landet hadde fra 18-20-årsalderen for skikk å besøke ugifte jenter lørdagskveldene. På bygdene var det ikke så mye sosialt samvær mellom kjønnene ellers, for i kirken og på fest satt menn og kvinner adskilt. Noen steder gikk nattefrierne i flokk og følge, med mye ståk; andre steder lurte de seg enkeltvis av gårde. Det var et visst skille mellom nattefriere som planla ekteskap, og natteløpere som i første omgang var ute for å drikke og more seg.
Om sommeren flyttet gifteferdige jenter ut i loftet over stabburet, litt unna familien. Med seg fikk de gjerne noe å by besøkende på, for eksempel brennevin og småkaker. På lørdagskvelden gikk så en guttegjeng fra stabbur til stabbur, og ståket litt utenfor før de slapp inn. Inne hos jenta gjaldt det å komme opp i senga hennes, og for å avgjøre hvem som fikk den æren, brøt man gjerne håndbak eller på annet vis beviste for jenta hvem som var sterkest. Det var på ingen måte snakk om å komme under dyna til jenta, men stor stas å være gutten som fikk sitte ved henne under hele besøket. «''De andre fikk så slå seg ned der de kunde. Så lå man og pratet og hadde det hyggelig en stund, og guttene dro videre til næste gjente.''»
Jenter som ventet besøk, la seg fullt påkledd, og gutten(e) som kom innom, la seg i sengen etter å ha tatt av seg skoene. Både embetsmenn og prester var blant de som forsvarte skikken. Da Gerhard Schøning besøkte Ringebu i 1775, kalte han nattefriingen «et nasjonalgalanteri», den eneste godkjente innledningen til et seriøst ment frieri. Peter Jonas Collett skrev i sin dagbok i august 1836: «''Kjærlighed er deres mandige og raa Charakter imod; den maa skjules i Mørke, ligesom den var dem uværdig. Nu er den ikke saa raa, denne Kjærlighed; de ligge derfor sædelig ved Siden af hinanden, men kysses ikke en Gang''.» Bøndene i Rollag sa til presten i 1849 at de holdt på skikken «fordi således har våre fedre beilet til våre mødre». Eilert Sundt fortalte om et ungt par som hadde bestemt seg for hverandre, men da gutten fulgte sin bygdeskikk med å ta av seg sko og trøye, sprang piken opp og ropte: «Kaster du trøyen, så kast broken òg!» og stormet ut av rommet. I hennes bygd var skikken at guttene beholdt trøyen på.
Kom man i flokk, var dette uforpliktende møter. Enten en gutt ble med hele runden eller foretrakk enkelte stabbur, var det ikke lett å vite om han gikk etter noen spesiell. Etter noen helger fikk kanskje ei jente et godt øye til en av guttene, og da ble det slutt på å slippe beilerflokken inn, selv om den utkårede var en av dem. Isteden måtte han snike seg tilbake alene senere på kvelden.
I slike tilfeller kunne paret bli utsatt for «bjølling», der de andre hoiet og ringlet med bjeller mens de sprang rundt huset der paret var. Det var kubjeller og kobberkjeler med småstein i som ble brukt til bråket. I Sogn var det stor skam hvis et par det var blitt «bjøllet» for, ikke giftet seg. «Strøing» var en annen skikk på Vestlandet der guttene strødde sagflis fra guttens hjem til den utvalgtes. Dette tjente også som en kunngjøring av forbindelsen. Der nattefrieri som skikk avtok, økte andre samværsformer. Eilert Sundt fant at husmenn og arbeidere var opptatt av «dans og atter dans» når de samlet seg.
Sosialhistorisk bakgrunn for nattefriingen
I det gamle bondesamfunnet var det streng sosial kontroll, selv om folk møttes på kirkebakken før og etter gudstjeneste. Om folk dannet par, skulle det skje med diskresjon:
Nattefriing ble ikke åpent oppfordret til av de voksne, men godtatt fordi de kjente skikken av egen erfaring, og lot det gå «''om det var slike dei likte. Elles blei dei no' forbatt og jagde''».
Byfolk så den ofte som et utslag av bøndenes antatt lave nivå. Det var først med Eilert Sundts bok Om Sædelighedstilstanden i Norge fra 1857 at allmennheten ble virkelig oppmerksom på skikken med nattefriing og alle barna født utenfor ekteskap på bygdene. Bjørnstjerne Bjørnson ble engang spurt av en venn av Henrik Wergeland: «Skriver De om bøndene - er det annet enn drikk og lausunger?» Wergeland selv så nattefrieriene som bevis for at det norske folk var laverestående, «på en gang fordervet og rått». Edvard Storm var oppvokst på landet og kjente nattefriing for hva det var, men fikk kritikk fra J.S. Welhaven for «hin krasse Sandselighed, hvormed blandt andet det slemme Nattefrieri ganske uforblommet er besunget.» Eilert Sundt selv så derimot nattefrieriene som en tradisjon, og fant parallelle skikker i Sverige, der de stundom hadde «bestått med gode seder». De opprinnelige norske ekteskapsskikkene antok han var slik islandske sagaer beskriver dem.
Også han var kritisk til skikken og skrev: «Tilstanden er så mørk - mørk i seg selv og mørk for forstanden, som ikke kunne fatte hvordan en sådan tilstand kunne ha utviklet eller vedlikeholdt seg i vårt land, ikke fatte hvordan under sådan usedelighet familielivet kunne henge sammen og samfunnet bestå.» Men lokalbefolkningen holdt kustus på nattefrieriet om det trengtes, og Høyesterett frikjente en husbond i Odalen som hadde skutt en nattefrier i nødverge.
Men selv om det i all hovedsak handlet om sosial omgang, var fenomenet uglesett av samtidens biskoper, som dro en klar kobling til brennevin og barn født utenfor ekteskap, henholdsvis som årsak og konsekvens. Nattefriing i seg selv bidro imidlertid ikke til flere uekte barn. Eilert Sundt påpekte at antall barn født utenfor ekteskap var større i Danmark og andre land der nattefrieri ikke ble praktisert.
Geografisk utbredelse og variasjoner
Studier har påvist at nattefrieri er en bondeskikk kjent fra Norge, Sverige, Finland, bosetninger i Alpene, store områder av Tyskland, England, Skottland, Shetland, Estland, samt hos kroater, madsjarer, ruteneree hviterussere og romanske folk bosatt i grensestrøk mot germanske områder. Skikken er derimot ukjent i Danmark, på Island og Færøyene og hos samene. Eilert Sundt fant den heller ikke på Lista eller i sørvestlige kyststrøk. Det sikre er at nattefrieri var vanlig i alle strøk der man skiftet bolig med årstidene, dvs der det var seterdrift.