cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Norges Funksjonshemmedes Idrettsforbund
Historie
Da særforundene vedtok å inkludere funksjonshemmede vedtok NFI å oppløse seg selv i 2007.
De tre idrettsforbundene som ble slått sammen til NFI i 1997 var:
Norges Døve-Idrettsforbund
Norges Døve-Idrettsforbund ble stiftet 8. august 1925, året etter at døveidrettens verdens-forbund ble stiftet i 1924. Døves Skiklubb i Kristiania (Oslo) ble stiftet allerede 3. november 1892.
Norges Idrettsforbunds komité for psykisk utviklingshemmede
Mot slutten av 1950-tallet begynte Statens ungdoms- og idrettskontor (STUI) arbeid på de ulike institusjonene med utdanning av instruktører og egne idrettsarrangementer for utviklingshemmede. Først på 1970-tallet ble diverse aktiviteter arrangert av helsesports- og handikapidrettslag. Senere kom også andre idrettslag i gang med integreringsarbeid, men ofte var tiltakene sporadiske og initiert av ildsjeler og arbeidet var uoversiktlig og ansvarsforholdene var ikke avklart. I 1985 ble Norges Idrettsforbund (NIF) ved en egen komité, ledet av tidligere NIF-leder Ole Jacob Bangstad satt til å utarbeide en rapport for hvordan det fremtidige arbeidet med idrett for utviklingshemmede burde organiseres, og NIFs rolle i dette arbeidet. «Bangstadkomitéens» rapport fremmet et forslag til fremtidig organisasjonsmodell, og ble lagt frem for Idrettsstyret i 1988. Det ble fattet et vedtak, der noen punkter var :
Norges Handicapidrettsforbund
Idrett for funksjonshemmede ble først rettet mot et lands beskyttere, de krigsinvalide, spesielt i Tyskland og Europa forøvrig. Etter hvert inkluderte idretten flere funksjonshemmede. STOKE-lekene i England er de første kjente internasjonale idrettskonkurranser vi kjenner til. De var forbeholdt paraplegikere og rullestolbrukere, initiert av professor Dr. Ludwig Guttmann.
Den internasjonale paralympiske komité omfatter i dag alle grupper bevegelseshemmede og synshemmede. I Norge var Norges Blindeforbund og Norges Handikapforbund først ute med ulike idrettsaktiviteter på vanførehjem og skoler. På slutten av 1950-årene fremmet STUI-sjef Rolf Hofmo ideen om å organisere idrett for funksjonshemmede, og Gunnar Mathisen satte ideen ut i livet. Norges Bedriftsidrettsforbund hadde ansvaret for organiseringen frem til 1970 da helsesportslagenes utøvere og ledere i selv tok over.
Det var stor motstand innen NIF og Idrettsstyret, og diskusjonen om de handikappedes plass i idretten pågikk i mange år. Idrettslederne Jan Molberg og Hans Olsvik tok i 1970 initiativet for å danne Norges Handicapidrettsforbund (NHIF), og i 1971 ble NHIF stiftet som eget særforbund under NIF.
Idrett for døve
Den kommunikasjonssituasjonen som oppstår når man ikke kan høre og forstå hva andre mennesker sier, gjør at døve kan falle utenfor i samvær med hørende, dette gjelder også i idrettsmiljøet. Døveidrett er derfor et viktig tilbud som gir døve mulighet til å drive idrett og fysisk aktivitet i et miljø der man kan være seg selv, og snakke med hverandre på tegnspråk. Det er også gunstig at døve integreres i konkurranse med hørende, både for økt mulighet til aktivitet og konkurranse, og for å bygge broer og gi økt forståelse mellom ulike idrettutøvere. Dette er mulig i mange idretter siden døveidretten følger de samme konkurransereglene som de forskjellige særidrettene. Unntaket er prosedyrer som går på lyd, som for eksempel et startskudd, dette kan erstattes med lyssignaler.
Internasjonalt arrangeres Deaflympics (Verdenslekene for døve) annethvert år, hvorav annethvert mesterskap er sommer- og vintersport. I 2009 arrangeres Døve-OL 2009 i Taiwan.
Idrett for bevegelseshemmede og synshemmede
Paralympics er blitt en anerkjent konkurranse som legges i etterkant av de Olympiske leker. Det er et krav fra den internasjonale Olympiske Komité at arrangøren av OL skal tilrettelegge for Paralympics, både sommer og vinter.
Idrett for psykisk utviklingshemmede
Målet er at flest mulig skal få anledning til å utøve idrett og organisert fysisk aktivitet i sitt nærmiljø, ut fra egne forutsetninger, ønsker og behov. NIFs arbeid med idrett for utviklingshemmede er å tilrettelegge for at dette skal være mulig, samt å åpne for en allsidig bruk av idrettsanlegg for å nå ulike samfunnsgrupper. Konkurranseidretten tones ned for psykisk utviklingshemmede, og alle deltakere premieres som vinnere i de arrangement som har et konkurranselignende preg. Den idrettsglede som kommer frem på slike arrangement understreker viktigheten av denne typen arbeid.
Wuzhishan
Wuzhishan kan være:
Base antártica Brown
Almirante Brown (spansk: Estación Científica Almirante Brown) er en argentinsk forskningsstasjon i Antarktis, beliggende i Paradise Bay på Den antarktiske halvøy. Den opprinnelige stasjonen fra 1951 brant i 1984, men har blitt delvis gjenoppbygget. Den benyttes nå kun i sommersesongen og har en kapasitet på 18 personer.
Stasjonen er oppkalt etter den irsk-argentinske admiralen William Brown (1777–1857), som regnes som grunnlegger av den argentinske marine.
Slaget ved Kölleryds hed
Slaget ved Kölleryds hed var det danske motstykket til slaget ved Vittsjö der den danske kongen var inntatt og overrumplet av en svensk hær etter et herjingstog i Västergötland. I likhet med Gustav II Adolf kom han i livsfare etter å ha mistet sin hest og ble reddet av en dansk adelsmann som ofret sin hest til kongen.
Gujratdistriktet
Gujrat er en zilla (distrikt) i Punjab i Pakistan, den er igjen delt opp i tre tesiler, Gujrat, Kharian og Sara-e-Alamgir.
Det bor ca. 4000 000 personer i hele distriktet, herav 1500 000 i by. Den største emigreringen har foregått fra dette distriktet til Norge.
Historie og kommunikasjon
Gujrat by er en gammel festningsby som lå ved Chenabs elvebredd (elven har flyttet seg senere og går nå et par km. utenfor byen). Den gamle hovedveien (fra Peshawar til Karachi – Grand Trunk Road (GT Road) går igjennom byen.
Gujrat i litteraturen
Byen er også kjent fra 1001 nattfortellingen «sohni mehinwal», som utspiller seg i Gujrat.
Birger Grinde
Birger Grinde (født 7. september 1908, død 23. august 1998) var lufttrafikkinspektør i Luftfartsdirektoratet.
Grinde ble utdannet som flyger ved Marinens flyveskole og fikk flygervingen i 1931. Han ble ansatt i DNL i 1937 og fløy innlandsrutene med Junkers Ju 52 i årene før annen verdenskrig. Høsten 1939 ble han beordret som nestkommanderende ved Marinens 3. flyavdeling på Skattøra, og deltok i 1940 i kampene ved Narvik, før han måtte overlevere Skattøra flystasjon til tyskerne. Etter at kampene i Norge var over kom han seg først over til Sverige, og siden til England. Under krigen var han først instruktør i Little Norway. Fra 1942 var han tilknyttet 333 skvadron i Storbritannia og fløy bl.a. Catalina. Etter krigen ble han ansatt som lufttrafikkinspektør i Luftfartsdirektoratet. Grinde var norsk rådsrepresentant ved den internasjonale luftfartsorganisasjonen ICAO i periodene 1953-56 og 1971-74. Han gikk av med pensjon fra stillingen som lufttrafikksjef i Luftfartsverket høsten 1978.
Catrin Nilsmark
Catrin Nilsmark (født 30. august 1967 i Göteborg i Sverige) er en profesjonell svensk golfspiller. Debuterte på Ladies European Tour i 1987 og på LPGA-touren i 1995.
Når hun ikke spiller golf er hun en etterspurt foreleser innen ledelse og teambuilding.
Profesjonell karriere
Nilsmark ble profesjonell i 1987, men den første delen av karriren ble hindret av en whiplash-skade etter en bilulykke. Hun fikk sin første seier på LET i Ford Classic i 1994 og deltok på den USA-baserte LPGA Touren i 1995 etter å ha fått en delt 15.-plass på LPGAs kvalifiseringsskole i 1994 som ga en fullverdig plass på touren. Hun fikk to seire i 1999 ved Evian Masters på Ladies European Touren og Valley of the Stars Championship på LPGA Touren.
Tyyl!
Tyyl! er et norsk rockeorkester som ble dannet i 2008.
Bandet har gitt ut to album og spilt konserter på klubbscener og festivaler over hele landet.
Glogerakademiet
Glogerakademiet er en del av Kongsberg Menighet og har hovedansvaret for kulturformidling og konsertvirksomhet i Kongsberg kirke. Akademiet arrangerer de årlige Glogerfestspillene og «For alle»-konsertene (vekselvis Bachs Juleoratorium og Händels Messias).
Siden 2008 har Glogerakademiet arrangert «Kongsberg Internasjonale orgelsommer», en serie sommerkonserter med hovedsakelig internasjonale utøvere. Glogerakademiet har et tett samarbeid med Kongsberg kantori, og er medarrangør på korets høst- og vårkonserter. Daglig leder for Glogerakademiet er Margit Åsarmoen.
Styret i Glogerakademiet består av:
SeaWorld
Parken er kjent for å ha show med delfiner, spekkhuggere og sjøløver. SeaWorld har også noen store berg-og-dalbaner. Flere ansatte ved SeaWorld har blitt drept av havdyrene deres, sist gang var i februar 2010 da en 40 år gammel kvinnelig ansatt ble drept av en spekkhogger.
Calcio Lecco 1912
Calcio Lecco 1912 er en italiensk fotballklubb fra Lecco, i Lombardia. Klubben ble grunnlagt i 1912. Lecco spiller for øyeblikket i Lega Pro Seconda Divisione, og spilte sist i Serie A i 1967. Lagets draktfarger er blå og mørkeblå.
Beleiringen av Älvsborg festning
Beleiringen av Älvsborg festning som bare varte i to dager, beviste middelalderborgers sårbarhet mot beleiringsartilleri. Etter å ha sprengte porten på Skinnarklippan ble utenverket erobret og det danske beleiringsskytset fikk fri sikt på de gamle borgsmurer. Til tross for stor tapperhet måtte Stråle overgi seg mot fri marsj med halvparten av besetningen.
Roswell-saken
Roswell-saken er en av de mest omskrevne UFO-relaterte hendelsene. I moderne folketro anses det at en flygende farkost bemannet med utenomjordiske vesener kræsjlandet på jorden den 4. juli 1947, noen mil nord for Roswell i den amerikanske delstaten New Mexico. I henhold til myten skal farkosten ha blitt tatt hånd om den amerikanske regjering som siden mørkla hele saken.
Da relevante dokumenter fra US Air Force ble offentliggjort i 1994, gikk det frem av disse at det dreide seg om en topphemmelig overvåkingsballong som kræsjlandet etter et uvær.
Administrative enheter på provinsnivå i Kina frem til 1949
Opp gjennom historien har de administrative enheter på provinsnivå i Kina endret seg stadig.
''Artikkelen er uferdig. Det må bl.a. komme en rekke oversikter til, og helst kart.''
Kinas provinser under Yuan-dynastiet
Mongolene, som lyktes i å underlegge seg hele Kina under Yuan-dynastiet i 1279, innførte et system som ble forløperen for det moderne provinssystemet.
Kina fikk da ti provinser. Hovedstedene er oppgitt i parentes. Til sist en skissering av geografisk beliggenhet ifølge de moderne geografiske enheter og betegnelser.
Områdene rundt hovedstaden var ikke tilordnet noen provins. De områdene tilsvarer dagens Hebei, Shandong, Shanxi, det sentrale Indre Mongolia, Beijing og Tianjin.
Kinas provinser 1949
Den siste oppstillingen reflekterer tiden kort tid etter annen verdenskrig, da Mandsjukuo var blitt tilbakeført til Republikken Kina, og inntil Folkerepublikken Kina ble proklamert i 1949.
Tidspunktet 1949 er dermed det siste tidspunkt med en provinsinndeling som var alment akseptert.
Det første navnet er i henhold til det transkripsjonssystem til latinske bokstaver som var alment akseptert i 1949, og det annet er det som er foretrukket benyttet fra Folkerepublikken Kinas side i dag. Provinshovedstedene pr. 1949 er oppgitt i parentes.
Ebury Street
Ebury Street er ei gate i området Belgravia i bydelen Westminster i sentrale London. Gata går fra Pimlico Road i sør til Grosvenor Gardens rett vest for Victoria jernbanestasjon i nord.
Ebury Street har navn etter den gamle storgarden Ebury, som på 1500-tallet strakte seg fra Themsen helt opp til Oxford Street. Tunet lå der Victoria busstasjon ligger i dag. Garden var krongods, og ble brukt til å belønne kongens yndlinger. I 1623 solgte Jacob I godset til advokaten Hugh Audley. I 1677 overtok hans svigersønn Thomas Grosvenor of Eaton eiendommen, og det skulle bli Grosvenorfamilien som seinere sto for den bymessige utbygginga av Belgravia.
Stine Loe Jenssen
Stine Loe Jenssen (født 28. april 1970 i Bodø) er norsk fotokunstner og kommunikolog.
Utdannelse og arbeid
Selv studerte hun pedagogikk og har mastergrad i internasjonal markedsføring fra Høgskolen i Buskerud (HiBu) (nå USN) på Hønefoss. Etter endt utdannelse arbeidet hun i perioden 1996-2009 i norsk næringsliv. Hun er også utdannet kommunikolog ved Skandinavisk Institutt for Kommunikologi. Etter en periode med sykdom begynte hun i 2007 på ny å fatte interesse for fotografi. I 2010 startet hun sin egen virksomhet under navnet «SLJ Photography». Hun har studert hos fotografer som Morten Krogvold, Robert Sannes, Joyce Tenneson, Claire Rosen, Cig Harvey, Willam Ropp og Deborah Turbeville. I 2010 hadde hun sin første separatutstilling på Galleri Fengselet på Hønefoss. Utstillingen FREE - A journey of the mind var en serie selvportretter knyttet til mental ubalanse, og kampen knyttet til å leve med sykdommen. Prosjektet ble gjennomført med Elisabeth Aanes og Joyce Tenneson som mentorer.
Samfunnsengasjement
Loe Jenssen har også vist stor interesse for samfunnets holdninger til psykisk helse. Hun har engasjert seg for å skape større åpenhet og mer kunnskap om mental helse, og har selv vært åpen om egne helseproblemer. I 2013 hadde hun utstillingen The Child Motif, inspirert av Carl Gustav Jungs tanker om barnet som symbol. Utstillingen ble vist på Deichmanske bibliotek i Oslo i forbindelse med Verdensdagen for psykisk helse (10. oktober), med fokus på å se hverandre og gjøre en forskjell.
Prosjekter og utmerkelser
Hun har deltatt i internasjonale prosjekter blant annet The View Project, i 2010 og HOME..IS WHERE THE CAMERA IS (2011). Hun har mottatt hederlig omtale ved The Worldwide Photography Gala Awards, Interregional Photographic Competition, hvor hun flere ganger har vært finalist.
Bokutgivelser
Hun har gitt ut flere fotokunstbøker:
I utvalg:
Wuzhi Shan
Wuzhi Shan (kinesisk: 五指山, pinyin: Wuzhishan) er det høyeste fjellet i øyprovinsen Hainan i Folkerepublikken Kina. Det er 1867 m høyt, og ligger innen distriktet Wuzhishan. De omliggende områder er befolket for det meste av Li-folket.
Li-folket har flere myter om hvordan fjellet fikk sitt navn, som betyr femfingerfjellet. En legende vil at de fem fjelltoppene er fossiliserte fingre fra en død klanleder fra li-folket. En ennen fortelling går ut på at hver topp er viet til de fem mektigste av li-folkets guder. Mange dikt er skrevet om fjellet. Det mest kjente er av Hainan-forfatteren Qiujun.
Grunnkretser i Ullensvang kommune
Grunnkretser i Ullensvang kommune er delområder og grunnkretser som seksjonerer Ullensvang kommune, Vestland, for folketellingsformål og lignende. I noen tilfeller sammenfaller de med kirkesogn, med valgkretser og med nåværende eller tidligere skolekretser.
From Enslavement to Obliteration
From Enslavement to Obliteration er det andre albumet til det engelske grindcore-bandet Napalm Death, utgitt på Earache i 1988.
Fylkesvei 418
Fylkesvei 418 (Fv418) går mellom Egddalen i Gjerstad og Bråten i Risør.
Bare strekningen mellom Egddalen og Fv416 ved Akland er primær fylkesvei. Traséen fra Aspelund til Sundebru var tidligere del av europavei 18.
From Enslavement to Obliteration
Det er det eneste Napalm Death-albumet med Lee Dorrian som eneste vokalist, hvor han fremfører i den lave, gryntende vokalstilen, og fra tid til annen i sangene skriker han i et merkelig toneleie, ikke ulikt statikk-støy. Han betraktes som en av de første ekstrem metal-vokalistene som veksler mellom gutturale growl og skrik i høye toneleier, en teknikk som skulle bli utdypet av grind-kollegene i Carcass (som ofte blir kreditert som oppfinnerne av denne vokalstilen) og imitert av talløse band i fremtiden.
Thrice
Thrice er et amerikansk post-hardcore band fra Irvine, California. Thrice har gitt ut fire studioalbum: Identity Crises (2001 Subcity Records), The Illusion Of Safety (2002 Hopeless Records), The Artist In The Ambulance (2003 Island Records), Vheissu (2005 Island Records). Mandag 25. juni 2007 annonserte Thrice at de forlot Island Records, men at dette ikke ville påvirke produksjonen av det neste albumet som er ventet å komme i slutten av 2007, eller begynnelsen av 2008. De er nå signert på plateselskapet Vagrant, hvor de foreløpig har gitt ut The Alchemy Index, Vol. 1 og 2. Vol. 3 og 4 slippes 15. april 2008.
Fylkesvei 418
Før 1. januar 2010 var veien riksvei, etter at regionsreformen trådte i kraft har den status som fylkesvei.
2019 ble veien forlenget med fylkesvei 71 (Aust-Agder), fylkesvei 515 (Telemark) og fylkesvei 276 (Aust-Agder).
Thrice
Tidlige år og Identity Crises
Thrice kom sammen i Irvine, California i 1998. Dustin Kensrue og Teppei Teranishi kjente hverandre før Thrice, og spilte i band sammen. Da de startet et nytt band, rekrutterte Teranishi sin venn Eddie Breckenridge som bassist. Senere ble også broren til Eddie, Riley Breckenridge med i bandet som trommis. Riley hadde spilt trommer i flere band før han ble med Thrice. De kom opp med navnet "Thrice" ut av desperasjon, og en intern spøk. I perioden de gikk på high school spilte de ofte i kafeteriaen i lunch-pausene.
I 1999 ga Thrice selv ut en EP ved navnet First Impressions EP som de solgte ut ifra sine egne biler. Det ble bare laget 1000 eksemplarer av EP-en, men denne var ikke så vanskelig å lage som de neste CD-ene skulle vise seg og være. First Impressions EP hadde også en mye mer "new school" Punk lyd. Den første LP-en til Thrice kom ut i 2000. Identity Crises LP var også gitt ut uten hjelp av et plateselskap, men de hadde god hjelp av Paul Miner fra Death by Stereo. Etter dette ble bandet signert av Louis Posen fra Hopeless/Subcity records. De utgav Identity Crises på nytt, og begynte å turnere med Samian. Senere turnerte de med Midtown og Hot Rod Circuit.
The Illusion Of Safety
Igjen gikk Thrice i studio, denne gangen sammen med produsent Brian McTernan. Tiden viste seg å være en prøvende periode for det unge bandet, men de kom frem til det som etterhvert skulle ble The Illusion Of Safety. Flere turnéer fulgte før albumet ble utgitt fra Subcity Records i 2002. Naturligvis var det rett tilbake på turné for bandet, denne gangen som oppvarming for Further Seems Forever og Face To Face. Den sommeren "headlinet" Thrice for første gang, og begynte også å tenke på å gå over til et større plateselskap. Etterhvert vant Island Records dem over, og signerte bandet i juni. Etter dette fulgte Warped Tour, og de tilbrakte resten av høsten på å spille på klubber med Hot Water Music og Coheed and Cambria.
The Artist In The Ambulance
I 2003 signerte Thrice med Island Records, og ga ut albumet The Artist In The Ambulance, som hadde mer strukturerte sanger, samtidig som den var lojal mot deres hardcore innflytelser. Bemerkelig beveget Thrice seg i en mer moden retning. To Singler ble utgitt fra albumet: All That's Left, og Stare At The Sun.
I 2005 ble det utgitt en DVD med hele karrieren deres så langt med tittelen If We Could Only See Us Now. Tittelen kommer fra sangteksten på sangen So Strange I Remember You, en sang fra Thrice sine tidligere punk dager, som ble laget på nytt for å reflektere deres mye modnere lyd. Pakken inkluderte også en CD med liveopptak fra The Apple Store, og flere B-sides.
Vheissu
Thrice ga ut sitt fjerde studioalbum, Vheissu, 18. oktober 2005. På denne plata beveger Thrice seg enda lenger i fra sin originale sjanger, med et mye mer modent lydbilde, blant annet pga. inkudering av nye instrumenter. Vheissu blir omtalt av kritikerne som et mye mer modent album enn de forrige platene. Mange av tekstene refererer ofte til bibelske og spirituelle temaer.
Den første singelen av plata er Image Of The Invisible, hvor videoen til singelen ble konseptualisert av Kensrues gode venn, Gerard Way fra My Chemical Romance. Den andre singelen, Red Sky, ble gitt ut sammen med to tidligere ikke utgitte spor, og tre live opptak.
The Alchemy Index
I september 2006, annonserte bandet deres plan for sitt neste album (senere kalt The Alchemy Index) på deres offisielle nettsted. Albumet ble sluppet som en serie bestående av 4 EP-er, hver av disse representerer et av naturens elementer: ild, vann, luft og jord.
Thrice ga ut de to første sangene fra The Alchemy Index gjennom bandets MySpace side, 12. oktober 2007. The Alchemy Index Vols. I & II ble utgitt 16. oktober 2007, og solgte 28,000 eksemplarer den første uken. Det debuterte med 24 plass på Billboard 200 listen og nådde femteplass på iTunes mest selgende album. Den andre halvdelen av prosjektet, The Alchemy Index Vols. III & IV – Earth & Air, ble utgitt 15. april 2008.
Kunståret 1406
Kunståret 1406 er en oversikt over hendelser, fødte og avdøde kunstnerpersonligheter i 1406.
Hunanzhen-demningen
Hunanzhen-demningen er en demning med annkraftverk i elva Qiantang, plassert i Quzhou byprefektur i provinsen Zhejiang, Kina. Anlegget ble igangsatt utbygd i 1958 og ferdigstilt i 1980 med 270 MW effekt. Den lange utbyggingstiden skyldtes byggestopp i 1961, hvor anleggsarbeidet ikke ble gjenopptatt før 1970-tallet. I år 2006 stod en utvidelse med ytterligere 100 MW ferdig, slik at totalkapasiteten nådde 270 MW. Kraftstasjonen har 5 francisturbiner.
Demningen er 129 meter høy og 440 meter lang, og er en betong gravitasjonsdam med strebebuer som støtte. Dammen ligger 242 meter over havet, helt vest i Zhejiang-provinsen.
NM i bandy 1938
'''Det 26. Norgesmesterskapet i bandy – 1938'''
Finale
Søndag 6. januar 1938, Marienlyst stadion, Drammen, 1500 tilskuere. Målskårere Drafn: Asbjørn Haugan, Martin Olsen. Mjøndalen: Aage Nilsen, Erik Pedersen.
Søndag 13. januar 1938, Mjøndalen, 1000 tilskuere. Målskårere: Drafn: Asbjørn Haugan x 3, Martin Olsen. Mjøndalen: Jørgen Hval.
Gulbrunt viftefly
Gulbrunt viftefly (Paracolax tristalis) er en sommerfugl som tilhører vifteflyene.. Den finnes på Sørlandet og det sørlige Østlandet i Norge.
Utseende
Et middelsstort (vingespenn 25 – 29 mm), spinkelt nattfly. Hodet har labialpalper som er tydelig lengre enn resten av hodet og stikker fram som et nebb. Vingene er lyst gulbrune med spredte, mørkere skjell. Forvingen har to omtrent parallelle, buede, brune tverrlinjer, bakvingen bare én slik linje. Utenfor disse er det ofte 1-2 ufullstendige og utydelige linjer. Forvingen har en smal, brun tverrflekk i midten.
Levevis
Arten finnes i åpne løvskog og kratt, gjerne med et innslag av eik. Larvene utvikler seg på visne blader av eik, or, vier og bringebær. De spinner seg inn i et silkehylster mellom bladene før de forvandler seg til pupper. De voksne sommerfuglene flyr om natten i juli – august.
Utbredelse
Arten er utbredt i Europa, unntatt lengst i nord, og i det nordlige Asia østover til Japan og Korea. I Norge er den forholdsvis vanlig langs kysten fra Østfold til Vest-Agder.
Greg Haughton
Greg Haughton (født 10. november 1973) er en jamaicansk tidligere friidrettsutøver som hovedsakelig konkurrerte på 400 meter.
I VM 1999 i Sevilla ble det sølv i stafett. Laget løp inn til tredjeplass, men etter at USA i etterkant ble diskvalifisert, gikk sølvmedaljene til Jamaica. I mesterskapet løp Haughton også 400 meter individuelt, og ble her nummer seks.
Maya Lin
I 2005 ble hun innvotert i National Women's Hall of Fame.
Aceguá
Aceguá er en kommune i delstaten Rio Grande do Sul i sørregionen av Brasil.
Terningmannen
Terningmannen er en roman skrevet av den amerikanske forfatteren George Cockcroft, under pseudonymet «Luke Rhinehart».
Boka (originalens tittel: The Dice Man) utkom i 1971, og regnes som en kultklassiker. Den er formet som en selvbiografi over nevnte Luke Rhinehart. Boka handler om en psykiater som lever et normalt liv, helt til den dagen han på impuls kaster en terning og bestemmer seg for å leve etter tilfeldighetens lov. Etter hvert utvikler hovedpersonens liv seg til å bli et komplekst univers av tilfeldige hendelser. Terningen overtar livet hans, og det blir nærmest en religiøs overbevisning. Terningkastingen foregår ved at hovedpersonen setter opp en serie forskjellige valg, for eksempel:
Deretter kaster han terningen og utfører det valgte alternativet. Rhinehart utvikler etter hvert en teori om at denne typen terningspill skal bidra til å utslette ens personlige egoistiske tankegang i så stor grad at alle handlingene blir vilkårlige.
Boka ble en kultklassiker på 1970-tallet og fikk også en oppblomstring på slutten av 1990-tallet. Innen hippiekulturen har det vært individer som prøver å leve etter terningmannens levesett, og også innen populærkulturen er det flere eksempler på at enkelte har tatt etter Luke Rhinehart. Det mest kjente eksempelet er fra livsstilsmagasinet Mann, hvor en journalist skrev en rekke artikler under pseudonymet Terningmannen, spesielt mellom 2000 og 2004, men også sporadisk etter dette. Senest i mars 2009.
Romanen kom i norsk språkdrakt i 2001 (oversatt av Bodil Engen). ISBN 82-91614-11-3.
Hebraisk
Hebraisk (‎, ‘ivrit) er et semittisk språk i den afro-asiatiske språkfamilien. Det brukes av mer enn syv millioner mennesker i Israel og jødiske samfunn verden rundt. Hebraisk er offisielt språk i Israel, der det er språket statens og befolkningens de facto-språk. Det benyttes av et flertall i befolkningen.
Hoveddelen av Tanakh (den hebraiske Bibelen ) er skrevet på klassisk hebraisk, og mye av dens nåværende form er nærmere bestemt dialekten bibelsk hebraisk, som man tror ble talt omkring 500-tallet f.Kr., nær det babylonske fangenskapet i tid. Av den grunn har hebraisk fra gammelt av blitt kalt Lĕshôn Ha-Qôdesh (‎), «det hellige språket».
På 500-tallet ødela det nybabylonske riket Jerusalem og flyttet befolkningen til Babylon, før det persiske riket tillot dem å vende tilbake. De fleste språkforskere er enige om, at det bibelske språket som kjennes fra Bibelen, etter den tid ble erstattet i daglig bruk av nye dialekter av hebraisk og en lokal variant av arameisk. Etter 100-tallet e.Kr., da Romerriket fordrev den jødiske befolkningen i Jerusalem og deler av Bar Kokhba-staten, opphørte hebraisk gradvis å være talespråk, men det forble et viktig skriftspråk. Brev, kontrakter, vitenskap, filosofi, medisin, poesi og lover ble skrevet på hebraisk, som utviklet seg ved å låne og oppfinne nye uttrykk.
Fordi hebraisk hadde vært ute av bruk som dagligspråk i familiesammenheng i så mange århundrer, manglet språket mange moderne ord. Mange ble opptatt som neologismer fra den hebraiske Bibelen eller lånt fra jiddisk eller andre språk av Eliezer Ben-Yehuda. Moderne hebraisk ble et offisielt språk i det britisk-styrte Palestine i 1921 (sammen med engelsk og arabisk), og ble så i 1948 et offisielt språk i den nyopprettede staten Israel.
Historie
Som språk henviser hebraisk til en av flere dialekter i det kanaanittiske språket. Hebraisk (Israel) og moabittisk (Jordan) kan kalles sydlige kanaanittiske dialekter, mens fønikisk (Libanon) kan kalles en nordlig kanaanittisk dialekt. Kananittisk er nært beslektet med arameisk og i mindre grad med arabisk. Mens andre kanaanittiske språk har blitt utryddet, har hebraisk overlevd. Hebraisk hadde sin blomstringstid som talespråk i Israel fra 900-tallet f.Kr. inntil tiden like forut for den bysantinske perioden på 200- eller 300-tallet e.Kr. Siden fortsatte hebraisk å være skriftspråk inntil moderne tid, da språket ble gjenopplivet som talespråk på 1800-tallet.
Opphav
Hebraisk er et semittisk språk, og som sådan medlem av den store afroasiatiske språkfamilien.
Innenfor semittisk grupperte de nordvestsemittiske språkene, som ble dannet omkring 2000-tallet f.Kr., seg sammen med de arabiske språkene som sentralsemittisk. De kanaanittiske språkene, en gruppe innenfor nordvestsemittisk, dukket opp i Levanten på 1000-tallet f.Kr., idet de gradvis adskilte seg fra aramaisk og ugarittisk.
Innenfor den kanaanittiske gruppen tilhører hebraisk undergruppen som også omfatter edomittisk, ammonittisk og moabittisk: se hebraiske språk. En annen kanaanittisk undergruppe omfatter fønikisk og dets etterkommer punisk.
Hebraisk som en kanaanittisk dialekt
Det første skrevne vitnesbyrd om hebraisk, Gezer-kalenderen, stammer fra 900-tallet f.Kr., på begynnelsen av kongetiden, David og Salomos tid. Kalenderen, som klassifiseres som arkaisk bibelsk hebraisk, er en liste over årstidene og deres tilhørende jordbruksaktiviteter. Gezer-kalenderen (oppkalt etter byen der den ble funnet) er skrevet i et gammel semittisk alfabet, i slekt med det fønikiske som gjennom grekerne og etruskerne senere ble til det latinske alfabetet. Gezer-kalenderen er skrevet uten vokaler, og benytter ikke konsonanter for å betegne vokaler, selv ikke der hvor senere hebraisk staving krever det.
Tallrike eldre tavler har blitt funnet i området, med lignende alfabeter på andre semittiske språk, for eksempel protosinaittisk. Det antas at alfabetets opprinnelige form går tilbake til hieroglyffene i det egyptiske skriftsystemet, skjønt de fonetiske verdiene i stedet er inspirert av det akrofoniske prinsippet. Det hebraiske og fønikiske språkets felles opphav kalles kanaanittisk, og var det første som brukte et semittisk alfabet som adskilte seg fra det egyptiske. Et gammelt dokument er den berømte Mesha-stelen skrevet i moabittisk dialekt; Siloam-inskripsjonen, funnet i nærheten av Jerusalem, er et tidlig eksempel på hebraisk. Yngre prøver på arkaisk hebraisk er ostraka funnet i nærheten av Lakish, som beskriver hendelser fra tiden før Jerusalem endelig ble erobret av Nebukadnesar i 586 f.Kr..
Klassisk hebraisk
I den videste betydning betegner klassisk hebraisk talespråket i det gamle Israel mellom 900-tallet f.Kr. og 300-tallet e.Kr. Det omfatter flere skiftende og overlappende dialekter. Utviklingsfasene i klassisk hebraisk navngis ofte etter de viktige litterære verkene som knyttes til dem.
Av og til forenkles de ovenstående fasene av klassisk hebraisk til «bibelsk hebraisk» (innbefattet flere dialekter fra 900-tallet f.Kr. til 100-tallet e.Kr. og i visse av Dødehavsrullene) og «misjnaisk hebraisk» (innbefattet flere dialekter fra 200-tallet f.Kr. til 200-tallet e.Kr. i visse av Dødehavstullene). Men i dag klassifiserer de fleste hebraiske språkforskere Dødehavsrullenes hebraisk som en gruppe dialekter som utviklet seg fra sent bibelsk hebraisk til misjnaisk hebraisk, slik at det omfatter elementer fra begge, men allikevel er forskjellig. Ved begynnelsen av den bysantinske perioden på 300-tallet e.Kr. opphørte klassisk hebraisk å være talespråk, omtrent et århundre etter nedtegnelsen av Misjna. Språket hadde åpenbart gått tilbake siden avslutningen av den katastrofale Bar Kokhba-krigen omkring 135 e.Kr.
Tre syn på israelsk hebraisk
Et relativt utbredt syn er den konservative leiren som hevder at israelsk hebraisk er et rent semittisk språk og at alle avvik fra bibelsk hebraisk er å betrakte som substandard variasjon.
Lingvisten Paul Wexler (forfatter av de kontroversielle bøkene The Schizoid Nature of Modern Hebrew: A Slavic Language in Search of a Semitic Past (1991), The Ashkenazic Jews: A Slavo-Turkic People in Search of a Jewish Identity (1993), og The Non-Jewish Origins of the Sephardic Jews (1996)) representerer den revisjonistiske leiren som hevder at moderne hebraisk egentlig er jiddisch med hebraisk vokabular — og i tillegg at jiddisch egentlig er et slavisk språk.
Vokaler
Det hebraiske ordet for vokaler er tenu‘ot. Tegnene for disse vokalene kalles nikkud. Israelsk hebraisk har 6 vokalfonemer:
I bibelsk hebraisk hadde hver vokal tre former: kort, lang og avbrutt (ḥataf). Men det er ingen hørlig forskjell mellom disse tre i moderne israelsk hebraisk, bortsett fra at ṣere ofte uttales [eɪ] i askenasisk hebraisk.
Konsonanter
Det hebraiske ordet for konsonanter er ‘iṣṣurim.
Skriftsystem
Moderne hebraisk skrives fra høyre mot venstre ved hjelp av det hebraiske alfabetet.
Jin Yuelin
Jin Yuelin (kinesisk: 金岳霖, født 1895 i Changsha i provinsen Hunan i Kina, død 1984 i Beijing) var en kinesisk filosof og logiker.
Han studerte ved Tsinghua i Beijing 1911-1914, og tok doktorgrad i politologi ved Columbia University i 1920. I 1926 grunnla Jin det filosofiske fakultet ved Tsinghuauniversitetet.
Ole Conrad Evenstad
Ole Conrad Evenstad (født 27. april 1948, død 11. februar 2009) var en norsk politiker (KrF) som var ordfører i Farsund kommune fra 1987 til 1991. Han var aktiv i kommunepolitikken i 20 år.
I yrkeslivet arbeidet Evenstad på Lista Aluminiumsverk og hadde stillinger på laboratoriet, som skiftformann og i personalavdelingen.
Musikkalbum
I 2000 laget han en innspilling av en rekke sanger. Den ble gitt ut like før jul 2008 under tittelen Til trøst.
Lincoln County (Minnesota)
Lincoln County er et fylke i den amerikanske delstaten Minnesota. Det ligger i den sørvestlige delen av staten og grenser mot Yellow Medicine County i nord, Lyon County i øst og mot Pipestone County i sør. Det har også grense mot delstaten Sør-Dakota i vest.
Lincoln Countys totale areal er 1 420 km² hvorav 30 km² er vann. I 2000 hadde fylket 6 429 innbyggere og administrasjonssenteret ligger i byen Ivanhoe.
Fylket har fått sitt navn etter USAs 16. president Abraham Lincoln.
UEFA-koeffisient
UEFA-koeffisient er en utregningsmetode benyttet av UEFA for rangering av europeiske klubber og landslag i forbindelse med kvalifisering for og spill i de to klubbturningene som UEFA arrangerer: Mesterligaen og Europaligaen, samt ved Europamesterskapet i fotball for landslag.
Koeffisienten blir beregnet på grunnlag av prestasjoner de siste fem år, hvor vunnet kamper gir to poeng, uavgjort et poeng, og i tillegg gis det bonuspoeng for å nå gruppespill, kvartfinale, semifinale og finale. Gruppespill gir fire bonuspoeng, playoff etter gruppespill gir fem bonuspoeng.
Koeffisienten brukes til å rangere landslag, de nasjonale toppdivisjonene og de enkelte klubbene.
Landkoeffisient
Landkoeffisientene er et gjennomsnitt av de totale poengene lag fra det aktuelle landet har tatt, delt på antall deltakende lag. For kvalifiseringskampene til gruppespillene gis det et poeng for seier, og et halvt poeng for uavgjort.
Klubbkoeffisient
Klubbkoeffisient er basert på resultatene som en klubb har oppnådd i løpet av de siste fem sesongene, samt i hvilken turnering disse ble oppnådd. Klubbkoeffisienten består av 20% av landkoeffisienten, pluss de poeng laget har oppnådd de siste fem årene. Landkoeffisientens andel var tidligere høyere.
Klubbene får to poeng for seier i, et poeng for uavgjort og ingen poeng for tap i gruppespill og videre spill i de europeiske turneringene.
I kvalifiseringsrundene gis ikke poeng for seier eller tap, men etter hvor langt et lag når:
Poengene i kvalifiseringsrundene er ikke kumulative, slik at alle som deltar i gruppespill får henholdsvis 4.0 i CL og 2.0 poeng i EL, uansett om de er direkte kvalifiserte eller har vunnet mange kamper for å komme dit. Det gis heller ikke poeng for utslag i 3. kvalifiseringsrunde eller play off i Mesterligaen-kvalifiseringen, fordi disse lagene vil da gå over til å konkurrere om en plass i Europaligaens neste kvalifiseringsrunde og vil der opptjene poeng, også ved utslag.
Det gis videre i Mesterligaen fem bonuspoeng for å komme til 8-delsfinalen etter gruppespillet og et bonuspoeng for hvert videre avansement i den videre utslagningen. Det gis ikke bonuspoeng i Europaligaen.
Alle klubber som har spilt i Europa de siste fem årene er derfor på UEFAs rangeringliste, som for sesongen 2016-2017 teller 453 klubber.
pr 28. august 2016 før gruppespillet 2016/17 i begge turneringer, dog med alle norske lag slått ut: Ved samme koeffisient, rangeres det laget som har den høyeste opptjente koeffisienten den foregående sesongen foran.
Wilhelm Liebknecht
Wilhelm Liebknecht (født 29. mars 1826 i Giessen i storhertugdømmet Hessen, død 7. august 1900 i Charlottenburg i Berlin) var en tysk sosialdemokrat, og en medgrunnlegger av SPD.
Kunståret 1407
Kunståret 1407 er en oversikt over hendelser, fødte og avdøde kunstnerpersonligheter i 1407.
Wilhelm Liebknecht
Sønnene Karl Liebknecht og Theodor Liebknecht var politikere, i likhet med sin far.
Kunståret 1407
Dødsfall
1407 in art
Telefonuret
Telefonuret (også kalt «Frøken Ur») var en automatisk teletjeneste opprettet av Oslo Telefonanlegg i 1932. Telenor stanset tjenesten i 2007 grunnet manglende trafikk.
Agudo
Agudo er en kommune i delstaten Rio Grande do Sul i sørregionen av Brasil.
Telefonuret
Historie
I 1937 fikk også Oslo et talende telefonur, det samme LM Ericsson-utstyret som var i bruk i Stockholm. Oslos første Frøken Ur-stemme ble lest inn av Kate Falch som var ansatt ved Oslo Rikstelefonsentral. Hun leste også inn stemmen til værtelefonen på 06. Hun hadde jobben fram til den nye tellemåten i 1952 gjorde at opptakene måtte gjøres på nytt. Ingrid Arnesen, ansatt ved 018, ble den nye stemmen. Etter et år ble hun erstattet av Kari Borg Mannsåker, som hadde telefonur-stemmen fram til et nytt telefonur ble introdusert i august 1961. Den nye Oslo-stemmen til Frøken Ur ble Liv Yttervik.
Nå var telefonuret til Oslo også tatt i bruk av resten av østlandsområdet, og seinere også hele landet utenom Bergen. Den fjerde versjonen av telefonuret i Oslo ble tatt i bruk i 1980, også denne gang med Liv Ytterviks stemme.
Først i 1994 kom ett felles telefonur for hele landet i bruk.
Telefonnummeret til tjenesten ble endret fra 07 til 017 i 1958. I 1990 var nummeret 0170. Etter noen år ble det endret til 170, før nummeret ble 09170 i 1999.
Trafikk
Oslo-uret hadde 220 000 anrop de to første månedene tjenesten var i bruk. I 1935 og 1936 hadde tjenesten i alt 1,2 millioner anrop. Ventetiden steg til nærmere 45 sekunder, og det ble besluttet å gå over til talende telefonur i 1937. Allerede i de første tre månedene hadde det nye uret over 650 000 anrop. Da tjenesten ble lagt ned i 2007, var antallet anrop nede i mellom to og tre tusen per time i døgnets travleste periode.
Teknologi
Det første telefonuret til Oslo Telefonkompani var konstruert av to av firmaets egne teknikere. Det besto av stålrør som ble satt i svingninger, koblet til en forsterker som sendte lyden ut på nettet.
Metoden som ble brukt på ur nummer to fra 1937 var at en stemme ble innspilt på seks filmskiver som var festet på en aksel. De to første skivene var timer, de tre neste anga minutter og den siste var sekunder. På den tredje versjonen, som ble innført i 1961, benyttet man magnetofon i stedet for lydfilm. Uret ble synkronisert fra normaluret til Kringkastingen, som igjen fikk sin kontrollimpuls fra den engelske stasjonen Rugby.
Pittsburgh Pirates (NHL)
Pittsburgh Pirates er et tidligere ishockeylag i NHL. De ble stiftet i 1925, og spilte i NHL fra 1925 til 1930 da klubben flyttet til Philadelphia under navnet Philadelphia Quakers, men måtte legge ned etter bare en sesong. Tre lag har vært kalt Pirates i Pittsburgh. Derfor må ikke disse forveksles med hverandre. De to øvrige er baseballaget Pittsburgh Pirates som spiller i MLB, stiftet i 1887, og det am. fotballaget Pittsburgh Steelers som også het Pirates fra 1933 frem til 1946.
Vete
Vete, vedvarde eller ildvarde  (norrønt viti, «tegn, merke, varde», nynorsk vite  ) eller baun og baune (etter dansk bavn ) er et signal- eller varselbål som inngår i et varslingssystem basert på lyssignaler.
Ordbakgrunn og ulike funksjoner
Det er ofte en misforståelse knyttet til ordene. En vete eller vott er et utsiktspunkt i terrenget. Ordet er første ledd i mange stedsnavn, som Vettakollen i Oslo, Våttakammen i Trondheim og Vattafjellet i Namsos. Stedet er oppbygd som en forberedt bålplass for å varsle ufred over et større område. Når krig truet, ble vardene bemannet, og ved et eventuelt angrep ble bålene tent, slik at meldinger om at alle våpenføre menn skulle samles for å verge landet, kunne sendes over store avstander. Disse bålplassene måtte vedlikeholdes, det vil si at skogen rundt måtte ryddes, og fyringsved skaffes tilveie. Å ta vare på eller vedlikeholde ble i gammel tid betegnet som «å vøle» eller «vårda».
Slike systemer er kjent fra mange steder og tidsperioder. Liknende eksempler er bruk av lys- og røyksignaler for å formidle beskjeder i det klassiske Hellas og i Romerriket og nordamerikanske prærie- og ørkenindianernes røyksignaler. I nyere tid har morsesignaler blitt formidlet ved hjelp av lyskastere, for eksempel mellom krigsskip. Annen optisk telekommunikasjon er blant annet optisk telegraf og bruken av semaforflagg.
I Skandinavia
I Skandinavia ble veter trolig benyttet så tidlig som i eldre jernalder, men kan ha vært i bruk tidligere. I Norge er det spesielt to perioder som er kjent for vetebygging og vetetjeneste. Den første er fra Håkon den godes tid frem til begynnelsen av 1300-tallet, mens den andre er fra Christian IVs tid til frem til 1814. De første kjente omtalene av veter imidlertid tidlige, allerede noe etter år 650 ble det bygd veter i riket til kong Hertjov av Hordaland.
Veter blir gjerne delt i de som tilhører stamlinjene for rask varsling og de som tilhører nettverk for lokal varsling. De som tilhører stamlinjene, har gjerne lange sprang mellom hver vete, avstanden er rundt 15-30 km mellom de enkelte. Dette gjorde det mulig å tenne dem i rask rekkefølge og slik sende beskjed om ufred. Disse vetene lå ofte slik til at det ikke var mulig å se dem nede i dalene, derfor var det lokale vetesystem som varslet videre. I de lokale vetesystemene var det typisk 4-7 km mellom de enkelte vetene, slik at det måtte tennes langt flere for å sende beskjed over samme avstand som for stamlinjene.
Veter og vetevakt er omtalt i Gulatingsloven: «''Om en hær er ventende, da skal det holdes vetevakt. Da skal kongsårmann eller lendmann skjære budstikke, men den skal bøte tre merker som ikke møter frem. Men de som etter loddkasting skal holde vakt og ikke drar, de har ansvaret for veten. Nå skal de holde vetevakt slik at de ikke sovner på veten. Men om noen sovner, da skal han bøte tre ører. Hvis en hær kommer mens han sover, og vetene ikke brenner, da blir han utleg.''»
Senere ble det bygd vetestuer for de som skulle holde holdt vakt, men disse er ikke omtalt i Gulatingsloven. Det første store kjente vardesystemet strakte seg, ifølge historiske kilder, langs hele kysten fra Båhuslen til Varangerfjorden. Det var også avgreininger innover fjordene. En av vardene i dette systemet var Vettakollen som ble anlagt som vardeplass for Aker og det opprinnelige Oslo. Det er også kjent at det et system av veter som gikk fra Gulen kommune, innover Sognefjorden og over Filefjell til Vang i Valdres. Gulatinget dekte Sognefjorden, og til og med 1125 hørte også deler av Valdres og Hemsedal inn under området.
Magnus Lagabøtes landslov (1274–1275) og bylov (1276) gjentar i hovedsak Gulatingslovens bestemmelser, men tilføyer noen tillegg og mildner straffene for ikke å følge loven. Senere ga Håkon 5. Magnusson et lovpåbud i 1318 hvor han påla bøndene i Tunsberg og Follo å bygge viter og vakthus slik loven påbyr.
Under Christian IV på 1600-tallet ble trusselen fra Sverige avgjørende for plasseringen av vetene. Systemet ble nå lagt fra svenskegrensen innover Østlandet og Trøndelag, med avgreininger innover dalførene. Enkelte veter fra denne perioden har blitt bevart frem til nyere tid. Disse viser at de stort sett besto av 3-3,5 m lange stokker stablet i en ring på mellom 4 og 5 m. Ved vetene ble det satt opp vetehytter av tre eller stein.
Bestemmelser om vakthold ved vetene ble igjen innskjerpet ved utbruddet av Gyldenløvefeiden i 1675. I Christian Vs norske lov ble de gamle forordningene noe forenklet, men i hovedsak gjentatt. Vetene ble deretter brukt i den store nordiske krig fra 1700 til 1721 og deretter i krigsårene fra 1807 til 1814.
Sverige opprettholdt vakter ved vetene lengre enn Norge, og de innskjerpet bestemmelsene 1853 i forbindelse med Krimkrigen. I 1854 krysset en flåtestyrke utenfor Vinga i Göteborgs skjærgård i Kattegat. Dette ble tolket av vetevakten som et mulig angrep på Sverige og veten ble tent. I løpet av 24 timer spredte meldingen seg fra vete til vete, fra Vinga gjennom Götaland og Svealand og helt opp til Stockholm.
I starten av første verdenskrig høsten 1914 reiste Södermanlands landstormstropper en vetekjede langs innseilingen til Södertälje. Grunnen var at vaktstasjonene langs seilingsleia manglet telefon, og vetene skulle derfor fungere som signaler til militærets kommandoplasser. Vaktstasjonene var med en skjebnens ironi plassert på gamle veteplasser.
Funksjon
Treverket i veten reises på høykant eller tømres opp slik at den får form av en tipi eller lavvo. Overflaten kan tettes slik at den bli tett slik at vetens innside holdes tørr. Virket i veten skal være slik at veten brenner intenst, gjerne tjærerik tørrfuru. Høyden avpasses etter hvor langt signalet skal nå. Fra Sverige er det kjent at med en omkrets på ca. 5 meter blir høyden 10-12 meter. Vedkassen er tom inni, men har ferdig tennmateriale så det raskt oppnås overtenning. Kassen har en liten døråpning og er åpen i toppen. En velbygd vete kunne derfor også fungere som overnattingssted for vetevakten.
Avhengig av om veten tennes på dagen eller natten, ble det brukt forskjellig materiale til opptenning. Om natten var det viktig å få mye ild slik at en fikk mye lys, mens det om dagen var viktig å få mye røyk. Flammer og røyk vil slå opp gjennom åpningen i toppen av veten. Ved å åpne og lukke døråpningen til veten, kunne en regulere lufttilgangen til ilden. Når det kommer luft til ilden, skyter det opp kraftige flammer og røyk gjennom åpningen. Når flammer og røyk blinker på dette viset, er det mulig å skille dette fra en naturlig forekommende brann.
Annet
Vardebrenning har i nyere tid blitt brukt av politiske protestgrupper som en symbolhandling og demonstrasjon for å markere en politisk mening. Ett eksempel er EU-mostandernes vardeaksjon som varsel om alvorlig nasjonal fare under EF-stridighetene i Norge i 1972. Også Folkeaksjonen oljefritt Lofoten, Vesterålen og Senja viste sin motstand mot oljeboring i nordområdene med vardebrenning i 2011 og 2013.
Barneregla Elle melle deg fortelle handler om mobilisering av krigsskip i leidangen, en ordning innført av Håkon den gode på 900-tallet. «Elle melle» - ilden melder. «Skipet går, ut i år» - krigsskipene gikk ut. De var utstyrt med årer, og roerne satt «rygg i rand, to i spann».