cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Liste over romerske legioner
Senere legioner
Fra det 4. århundre mistet legionene mye av sin rolle som hovedenhetene i den romerske hær. Kavaleristyrkene ble i stedet de viktigste enhetene, og legionene ble statiske styrker som voktet grensene i befestede garnisoner. Noen av disse nye legionene er kjent:
Colt M1903 Pocket Hammerless
Pistolen ble også laget i Belgia av Fabrique Nationale under navnet Browning M1903.
Norsk litteraturkritikerlags barnebokpris
Norsk litteraturkritikerlags barnebokpris eller Kritikerprisen for årets beste barne- eller ungdomsbok er en litteraturpris opprettet av Norsk litteraturkritikerlag i 1978. Den gis til den norske forfatteren som har skrevet den beste skjønnlitterære boka for barn eller ungdom. Prisen er et kunstverk.
Selsdon
Selsdon er et område i distriktet Croydon i sørlige London. Stedet ble utviklet i mellomkrigstiden, og er kjent for sine mange art deco-hus. Det er også kjent for Selsdon Park Hotel, som var møtested for den konservative skyggekabinettet som på 1970-tallet vedtok partimanifestet for den forestående valget. Labours partiformann Harold Wilson kom med betegnelsen «Selsdon Man» for å beskrive strategien for det frie marked som de konservative ble enighet om, og Selsdon Group ble senere opprettet innenfor det konservative partiet for fremme denne politikken.
I henhold til folketellingen i 2011 har stedet en befolkning på 11 719 personer.
Hele området tilhørte tidligere Selsdon Park Estate, som var et jaktområde. Mot slutten av 1920-årene ble eiendommen delt opp i mindre biter, og man begynte å utvikle området. Etter en rask utvikling oppstod frykt for fortetting, og det ble opprettet en komité for å sikre at et område ble omkring 800 dekar satt av som et natur- og fuglereservat, Selsdon Wood. Dette ble åpnet for allmennheten i 1936, og senere gitt til National Trust. Reservatet har fem store enger, skog og gamle hekker, med et godt bevart historisk landskap.
Animalize
Animalize er det tolvte studioalbumet fra hard rock-bandet KISS.
Albumet ble utgitt 13. september 1984 og er det eneste albumet der Mark St. John medvirker. Sangen «Heaven's on Fire» ble en hit og regnes som en av bandets klassikere fra 1980-tallet.
Bassist Gene Simmons medvirket ikke stort på platen ettersom han ble mer og mer interessert i å spille inn filmer utover i tiåret. De neste årene og platene ble mer preget av dominans fra frontmann Paul Stanley og færre sanger med Simmons på vokal.
På den tilhørende turneen var nykommer Mark St. John nesten totalt fraværende på scenen på grunn av sykdom. Han spilte kun en komplett konsert og to ufullstendige. Etterfølger Bruce Kulick ble bragt inn for å spille på turneen mens St. John fremdeles var med i bandet. Han ble sent i 1984 offisielt utnevnt som bandets hovedgitarist, noe som begynte perioden for den mest stabile Kiss-besetningen siden originalbesetningen.
Fluiddynamikk
Fluiddynamikk er en gren av fluidmekanikken som omhandler fluider i bevegelse. Fluiddynamikk kan igjen deles i flere grener som aerodynamikk, væskedynamikk og hydrodynamikk. Fluiddynamikk har mange bruksområder som varierer fra utregning av krefter og bevegelser som virker på et luftfartøy, avgjøre massestrømningsmengden gjennom rørledninger og varsling av været.
Fluiddynamikk skildrer disse praktiske problemene med matematiske metoder som benytter både empiriske og halvempiriske lover, som igjen er utledet av strømmålinger. For å løse et problem innen fluiddynamikk må en vanligvis gjøre utregninger som involverer forskjellige egenskaper ved væsken, som tetthet, trykk og temperatur, alle som funksjon av tid og rom.
Saften
Saften er en tidligere saft- og syltetøyfabrikk på Hermansverk i Leikanger kommune. Bygningen tjener nå som flerbrukshall.
Starten
Den ble bygget i 1920 av Halvard Drægni, som flyttet produksjonen av saft og syltetøy fra Skjolden til Hermansverk. Drægni Konserves var leverandør til Det Kongelige Kjøkken.
1980-tallet og 1990-tallet
På 1980-tallet ble Drægni Konserves slått sammen med Bergens Meierier til Bergens og Drægni Fabrikker. "Lillebror" Lerum ble ikke med på sammenslåingen, selv om det var planen. Bergens-Drægni gav opp produksjonen og fabrikken ble kjøpt av Lerum. I 1991 var fabrikken bygget om til brusfabrikk. Det ble til og med drevet leieproduksjon for Pepsi. Pepsi trakk kontrakten i 1998 og fabrikken ble lagt ned.
Flerbrukshall
I 2007 bestemte kommunestyret at fabrikken skulle bygges om til flerbrukshall. Arbeidet kom i gang i 2008, og palmelørdag var kultursalen klar for premieren av årets Palmerevy. Mandag 27. april åpnet butikkdelen.
Bruk
Per 29. april 2009 rommer Saften Leikangerhallen (idrettshall og kultursal), Kiwi Hermansverk, Leikanger Bokhandel, Aurora Frisør, klesbutikken Plommefin og Systova. Snart vil også butikken Hannes få plass i Saften.
Apekatter
Apekatter er et samlebegrep for søramerikanske vestaper og asiatiske og afrikanske dyreaper med hale. Menneskeaper er haleløse og regnes ikke med til apekattene, selv om de oppsto fra en gruppe østaper mot slutten av oligocen.
Nesten alle apekatter er trelevende dagdyr med gripeføtter, som ligner hender, og fremskutt kjeveparti, med kraftige hjørnetenner. Kun bavianer er primært terrestriske. Selv om apekatter ofte fremstilles med gripehale, så er det kun et fåtall arter som faktisk har det, og alle tilhører vestapene. Alle apekatter bruker imidlertid halen som balanseror, når de løper på greiner og hopper fra tre til tre. Halen er derfor et svært viktig redskap for de trelevende artene.
Apekatter som gruppe er parafyletisk gruppe, men de består som en evolusjonær grad av mer primitive høyere aper. De regnes derfor som ei ikke-systematisk gruppe i biologisk systematikk.
Ingaröstrand
Ingaröstrand er et tettsted i Värmdö kommune i Stockholms län i landskapet Uppland i Sverige. Det ligger på øya Ingarö. I 2010 hadde tettstedet 286 innbyggere.
Apekatter
Inndeling
De høyere apene består av tre distinkte grupper:
Menneskeaper tilhører gruppen Catarrhini, men de mangler hale og regnes derfor ikke inn under benevnelsen apekatter.
Roy Bjørnli
Roy Bjørnli (født 25. juni 1962) er en norsk musiker og trommeslager. Han er best kjent som trommeslager i folkrockbandet Publiners, hvor han overtok etter Sveinung Bratland i 1998. Han har spilt i mange ulike sammenhenger og jobber til daglig som musiker og lærer ved Kulturskolen i Brønnøy.
Ryan Babel
Ryan Guno Babel (født 19. desember 1986) er en nederlandsk fotballspiller som spiller for den tyrkiske klubben Galatasaray SK.
Ajax
Ryan Babel debuterte for Ajax sitt førstelag 1. februar 2004, bare 17 år gammel. I hans første sesong vant Ajax Eredivisie.
I oktober 2006 ble Babel skadd i kneet under en kamp mot FC Groningen, noe som satte han ut av spill for 4 uker.
Liverpool
Babel signerte en 5-årskontrakt for «the Reds» 12. juli 2007. Overgangssummen var på £11,5 millioner, noe som gjorde han til den 3. dyreste Liverpool-spilleren gjennom tidene til da. Han ble den 6. nederlenderen til å spille for klubben, og den andre i troppen sammen med landslagskollega Dirk Kuyt.
Han spilte sin første Premier League kamp som innbytter mot Aston Villa, og var veldig nær å komme på scoringslista. Hans første mål kom derimot noen uker senere, i rekord-seieren 6-0 over Derby 1. september 2007, der Babel scoret et av målene.
I Liverpools 8-0 seier over Besiktas, scoret han to mål etter å ha kommet inn som innbytter. Etter at han mot Marseille scoret som innbytter, var det mange som slo paralleller mellom Babel og David Fairclough som også var det man kan kalle «superreserve».
Den lynraske nederlenderen fikk ikke så mye tillit av manager Benitez i starten, men etter ei stund blei han så å si fast på førstelaget, sammen med spisskollegaen Dirk Kuyt og Fernando Torres. I tillegg kom han inn mot Arsenal i kvartfinalen i Champions League og skaffet hjemmelaget straffespark som Steven Gerrard satt, og kontret inn 4-2 målet som punkterte kampen med sin utrolige fart. Dette var Babels 10 mål totalt denne sesongen.
I april 2009 kom meldinger om at Babel var misfornøyd med det lave antallet spilletid som han fikk sesongen 2008-2009, da han fram til da hadde spilt 23 ligakamper, men kun startet i seks av disse.
Hoffenheim
Den 25. januar 2011 ble det klart at Babel meldte overgang til den tyske klubben Hoffenheim. Han hadde 46 kamper for klubben.
Landslagsspill
26. mars 2005, debuterte han på i en bortekamp mot, der han kom inn som reserve for Arjen Robben. Babel scoret det andre målet i 2-0-seieren, og ble dermed Nederlands yngste målscorer etter annen verdenskrig.
Meritter
Ajax
Fylkesvei 412
Fylkesvei 412 (Fv412) går mellom Bruvoll og Nelaug stasjon i Åmli.
Før 1. januar 2010 var veien riksvei, etter at regionsreformen trådte i kraft har den status som fylkesvei.
Linford Christie
Linford Christie (født 2. april 1960) er en britisk tidligere friidrettsutøver, og den eneste som har vunnet gull på 100 meter i OL, VM, EM og Samveldelekene. Christies karriere ble skjemmet av at han to ganger ble tatt i bruk av forbudte dopingmidler. Han ble frifunnet i det første tilfellet (spor av efedrin). Den andre overtredelsen gjaldt nandrolon.
Christie ble født i Saint Andrew på Jamaica, og fulgte foreldrene som emigrerte til Storbritannia da han var sju år gammel. Han begynte ikke med friidrett før han var 19 år gammel.
I 1986 vant han en overraskende gullmedalje på 100 meter i europamesterskapet. I OL 1988 tok han sølv etter Carl Lewis, etter at Ben Johnson, som satte verdensrekord med 9,79, hadde blitt diskvalifisert for brudd på dopingreglementet (med anabole steroider).
I 1992 ble han olympisk mester på 100 meter, foran Frankie Fredericks fra Namibia. I 1993 ble han verdensmester i Stuttgart.
Romersk legion
En legion var basisenheten i det romerske militærvesenet. Den besto opprinnelig av 5000 til 6000 infanterister (senere 8 000) og flere hundre kavalerister. Det kunne ofte være betraktelig færre. Julius Cæsars legioner hadde f.eks. omkring 3500 mann. I tillegg ble de normalt fulgt av støttetropper (auxiliares). I keisertiden kunne de også forsterkes med allierte styrker, allae.
Legioner ble identifisert med nummer (angitt med romertall) og navn. Navnet kunne vise til hvor legionen først ble opprettet, eller være et æresnavn gitt etter en seier. Omkring 50 legioner er kjent, men det var aldri så mange aktive legioner på en gang, gjennomsnittsantallet ligger på ca. 28.
Historie
Under kongedømmet, før 509 f.Kr., var legio betegnelsen på hele den romerske hær, som besto av utskrevne borgere. Tidlig i republikansk tid ble den delt i to legioner, som hver ble kommandert av en konsul. Det er usikkert om hele styrken noen gang var aktiv på en gang i denne perioden, ettersom krigføringen stort sett besto av mindre raid.
I 4. århundre f.Kr. ble militærvesenet formalisert, og romersk krigføring tok en dreining mot hyppigere og mer planlagte operasjoner. Etter 331 f.Kr. ble det utnevnt militærtribuner, og den indre organiseringen av legionene ble mer avansert. De hadde startet som en klassisk falanksformasjon, men da manipelsystemet ble utviklet kunne man foreta mer avanserte taktiske manøvre.
Legionene spilte en viktig rolle i Romerrikets historie. Deres taktikk, disiplin og utstyr førte til at de var de fleste fiender overlegne, selv om de ofte var tallmessig underlegne. Soldatene ble klar over sin sentrale rolle i forsvaret og utvidelsen av imperiet, og ble derfor tidlig i keisertiden en viktig politisk faktor under keiservalg. Flere keisere ble først utropt av legionene og deretter godkjent av senatet. Under republikken spilte de også en rolle, da forskjellige ledere sikret seg lojalitet fra forskjellige legioner og dermed mulighet til å ta makten gjennom borgerkrig. For å hindre dette var det ikke tillatt for guvernører å ta med seg legionene fra provinsene, men Julius Cæsar ignorerte dette da han krysset Rubicon og gikk inn i Italia med sine styrker.
Organisering
I republikken var legionene, med fire unntak, ikke stående enheter. Legio I til IV utgjorde konsulenes hær, med to legioner under hver konsul. Andre enheter ble innkalt ved behov.
Opprettelsen av flere permanente legioner kom først av indrepolitiske grunner, da man ønsket å sikre at de var lojale mot keiseren og ikke først og fremst mot generalen som hadde samlet legionen. Legionene ble da også standardisert, og de kunne bygge opp individuelle historier som forsterket stoltheten og dermed kampmoralen hos legionærene.
Kommando
Under seg hadde han seks valgte militærtribuner. Fem av dem var stabsoffiserer, mens den sjette var en adelsmann som var på vei inn i senatet og ble forberedt på en rolle som legat senere.
Det fantes også en egen gruppe offiserer for den medisinske staben, ingeniørene, administrative enheter og leirkommandanturet (praefecti castrorum), samt for mindre spesialistgrupper som prester og musikere.
Enheter
Kavaleri (equites) Det tunge kavaleriet var den mest prestisjetunge enheten, hvor unge menn fra rike og adelige familier kunne bygge seg opp et ry og dermed legge et fundament for en senere karriere. Hver enkelt kavalerist måtte bekoste hest og utstyr. De utgjorde normalt omkring 8–10 % av en legions menn. Under en dyktig kommandant kunne de utgjøre en mye større del av legionens slagkraft. Deres hovedrolle var å angripe fiendens flanker, og å fungere som en mobil styrke som raskt kunne komme andre enheter til unnsetning. De ble kommandert av decurioner, som hver hadde kommando over en tidel av kavaleristene.
Det fantes også et lett kavaleri, som besto av utskrevne soldater. De fleste som ble plassert der var fattige borgere som var spesielt egnet, og rike unge menn som ikke var gamle nok til å gjøre tjeneste i det tunge kavaleriet.
Lett infanteri (velites) Det lette infanteriets hovedvåpen var tunge spyd. De hadde ikke en spesiell funksjon i slag, men ble brukt der det var bruk for dem.
Tungt infanteri
Det tunge infanteriet utgjorde hovedenheten i en legion. Det besto av borgere som hadde råd til å betale for utstyret. Hovedvåpenet var et kort sverd, gladius. De hadde også et kort spyd, pilum, som hadde en lang jernspiss som bøyde seg når den ble sittende fast i noe. Dermed ville også et spyd som ikke direkte skadet en fiende ha en effekt, ettersom den hindret fiendens mobilitet.
Før Marius' reform mot slutten av republikken var det tunge infanteriet delt inn i tre klasser:
I senrepublikken ble manipelene erstattet av cohorter som basisenhet for taktiske manøvre. En cohort besto av seks til åtte centurier, der hver av centuriene ble ledet av en centurion assister av en optio, en soldat som kunne lese og skrive. Hver cohort hadde også hver sin øverste centurion, men de hadde ikke like høy rang som Primus Pilus.
Støttetropper og spesialister ble normalt organisert i egne enheter.
Høyere offiserer
Legatus legionis (legionslegat): Kommandant for hele legionen. Normalt var han en tidligere militærtribun som ble utnevnt for tre eller fire år av keiseren. Mange ble gjenutnevnt flere ganger. I en provins med bare én legion var legaten også provinsguvernør. I provinser med flere legioner hadde hver legion sin egen legat, mens guvernøren hadde overordnet kommando for styrkene.
Tribunus Laticlavius (bredstripet tribun): Denne militærtribunens tittel kom av den brede stripen menn av senatorrang bar på sin toga. De var gjerne unge og hadde lite erfaring, men var allikevel nestkommanderende.
Praefectus Castrorum (leirprefekt): Normalt en veteran som hadde blitt forfremmet etter tjeneste som centurion.
Tribuni Angusticlavii (smalstripet tribun): Det var fem av disse militærtribunene, som kom fra ridderstanden. Mange av dem var profesjonelle offiserer. Selv om de nesten alltid hadde mer militær erfaring enn den bredstripete tribunen, sto de lavere i rang.
Primus pilus (første spyd): Kommanderende centurion i første cohort, og dermed seniorcenturion i hele legionen. En primus pilus var garantert inntreden i ridderstanden når han ble dimittert etter endt tjeneste, og han fikk 60 ganger basislønnen.
Offiserer på mellomnivå
Centurion: Hver legion hadde normalt 60 centurioner (59 hvis man ikke teller primus pilus, se ovenfor). De var ryggraden i den profesjonelle hæren, og var karrieresoldater. I tillegg til kommandoansvar i kamp hadde de ansvar for disiplin blant legionærene i leirer og under marsj. De fleste hadde blitt forfremmet fra lavere rang, men i noen tilfeller kunne de være satt inn direkte av keiseren eller høyere embetsmenn. Centurionene i de første fem cohortene, inkludert primus pilus, ble kalt primi ordines, og fikk 30 ganger basislønnen (unntatt primus pilus, som fikk 60 ganger basislønnen).
Lavere offiserer
Aquilifer (ørnebærer): Hver legion hadde en aquilifer, som bar legionen standard, utformet som en ørn (aguila). Tap av ørnen var en stor vanære, så hans posisjon var viktig, men utsatt. Han fikk to ganger basislønnen.
Signifer (tegnbærer): Hver centurie hadde en signifer, som bar centuriens standard. Den besto av et spydskaft dekorert med medaljonger, og ofte kronet med en åpen hånd som symbol på lojalitetseden soldatene hadde avlagt. De fikk to ganger basislønnen.
Optio: Hver centurion (unntatt primus pilus) hadde en optio som nestkommanderende. De ble valgt ut av centurionen blant vanlige soldater. Det var et krav at de kunne lese og skrive. De fikk to ganger basislønnen.
Tesserarius: Hver centurie unntatt den første hadde en tesseratius, som fungerte som hjelper for optiene. De fikk en og en halv gang basislønnen.
Cornicen (hornblåser): Hornblåserne var sammen med signiferene sentrale i å holde centuriene samlet i strid. De formidlet også kommandoer fra høyere offiserer gjennom hornsignaler.
Liste over ordførere i Hadsel
Liste over ordførere i Hadsel er en liste over personer som har vært ordførere i Hadsel kommune.
Papua Ny-Guinea under Sommer-OL 1976
Papua Ny-Guinea under Sommer-OL 1976. Seks sportsutøvere fra Papua Ny-Guinea deltok i tre sporter under Sommer-OL 1976 i Montréal. Det var første gangen som Papua Ny-Guinea deltok i et sommer-OL, de vant ikke noen medaljer.
Terje Moe (maler)
Terje Moe (født 16. oktober 1943 i Oslo, død 27. februar 2004 i Oslo) var en norsk maler.
Han var en av deltagerne på den figurative utstillingen Romantikk i 1970, og fremsto som en av frontfigurene for den nye romantisk-realistiske retningen i billedkunsten.
Fra 1976 malte han bymiljø, i en fotorealistisk stil, som forenklet motivene ved å fjerne overflødige element, som ved bruk av lys og skygge mettet bygningenes tekstur med atmosfære.
Ängsvik
Ängsvik er et tettsted i Värmdö kommune i Stockholms län i landskapet Uppland i Sverige. I 2010 hadde tettstedet 403 innbyggere.
Parley Gulbrandsen
Parley Birger Eugen Gulbrandsen, (kinesisk: 金寶立, pinyin: Jin Baoli, født 30. oktober 1889 i Kristiania, død 10. mai 1959 i Norge) var en norsk kinamisjonær tilhørende pinsebevegelsen. Han var storebror til Henry Gulbrandsen, som også ble kinamisjonær.
Etter å ha kommet i kontakt med pinsebevegelsen i Filadelfiaforsamlingen i Christiania studerte Gulbrandsen ved misjonshjemmet på Stabekk i 1909. Etterpå studerte han ved Bible Training Institute i Glasgow i Skottland. I september 1910 dro han til Kina, og arbeidet i Tsjilimissionen (The North Chihli Mission) til 1914. Han var da aktiv i Longmen-distriktet 龍門縣. I 1916 sluttet han seg til Norges Frie Evangeliske Missionsforbund (NFEH) som Pinsebevegelsen i Norge hadde lansert året før. Da dette misjonsselskapet ble oppløst i 1934 ble de norske tidligere NFEH-misjonærer direktestøttet av lokalmenigheter i Norge. Parley Gulbrandsen hadde ansvaret for arbeidet i Xinbaoan 新保安 i Zhili (senere del av Chahar). Dette arbeidet, som var begynt i 1916, ble nå kjent som den norske misjon i Sinpaoan. I Norge ble arbeidet støttet av Filadelfia i St. Olavsgt. 24, i Oslo. Senere virket Gulbrandsen i Xuanhua, Longguan og Beijing. Han vendte tilbake til Norge i 1948 og ble tildelt Kongens Fortjenstmedalje i 1952 ; han døde i 1959.
Parley Gulbrandsen hadde i 1911 giftet seg med Christina («Chrissie») Beruldsen i Kina.
Pierre Lagaillarde
Pierre Lagaillarde (født 15. mai 1931 i Courbevoie, død 17. august 2014 i Auch) var en av grunnleggerne av Organisation de l'armée secrète (OAS), som jobbet imot algirsk uavhengighet.
Lagaillarde ble holdt i la Santé i Paris, og flyktet under en permisjon til Spania (sammen med Jean-Jacques Susini, Jean-Maurice Demarquet, Marcel Ronda og Fernand Féral Lefevre). I Spania møtte de Raoul Salan. Sammen med Salan grunnla de OAS 3. desember 1960. Lagaillarde hadde mistet sin status som innvalgt representant, han ble dømt in absentia i mars 1961. Dommen lød på ti års fengsel. Imidlertid fikk han amnesti i 1968.
Liste over utøvere i Vuelta a España 2004
Liste over utøvere i Vuelta a España 2004
(*) Fikk ikke starte
Norra Lagnö
Norra Lagnö er et tettsted i Värmdö kommune i Stockholms län i landskapet Uppland i Sverige. I 2010 hadde tettstedet 332 innbyggere.
Norra Lagnö er ikke en øy, men en halvøy som henger sammen med Värmdö og ligger omtrent to kilometer nord for Gustavsberg. Stedets første eiendom heter Lagnö gård, som er fra 1850-tallet og som ligger sentralt i området.
Fra Norra Lagnö fergeleie kan man reise videre med bilferje til Tynningö eller med båt videre til resten av den store skjærgården. På Norra Lagnö finnes det skole og barnehage.
Torsby (Uppland)
Torsby er et tettsted i Värmdö kommune i Stockholms län i landskapet Uppland i Sverige. I 2010 hadde tettstedet 477 innbyggere.
Marna
Marna er et alternativt navn på Mandalselva. Dette har gitt navn videre til:
Heinrich von Schlanbusch
Heinrich von Schlanbusch (født 1640, død 16. januar 1705) fra Hannover var overberghauptmann og direktør for Kongsberg Sølvverk fra 1685 og Røros Kobberverk. Ved kongelig resolusjon av 11. august 1685 ble Heinrich Schlanbusch utnevnt til oberberghauptmann ved Oberbergamtet på Kongsberg, som administrerte alle bergverkene i Norge. Han fikk den 10. november 1688 Eidsvoll Verk i gave av kong Christian V. Schlanbusch var på denne tiden landets høyeste embetsmann innen bergetaten. Han er begravet bak Eidsvollsbygningen.
Heinrich von Schlanbusch ble gift med Ilse Dorothea Schlüter (d. 1705), som var datter av myntmester i Sachsen-Altenburg Henning Schlüter og Dorothea Susanne Kronenberger. Deres sønn Johan Ludevig Schlanbusch ble blant annet berghauptmann og meddirektør på Kongsberg Sølvverk, sønnene Friderich von Schlanbusch (1689-1728) og Frantz Henrich von Schlanbusch (d. 1740) ble oberster, mens Theodor Georg von Schlanbusch arva Eidsvoll jernverk.
Vektløfting under Asialekene 1974
Vektløfting under Asialekene 1974. Vektløfting var en av flere sporter under de sjuende Asialekene som ble arrangert i Teheran i Iran mellom 1. og 16. september 1974. Det var sjuende gangen som vektløfting var på programmet under Asialekene. Det var ni vektklasser for menn i rykk og ni i støt. Iran ble beste nasjon foran Japan begge med ti gullmedaljer.
Värmdö-Evlinge
Värmdö-Evlinge er et tettsted i Värmdö kommune i Stockholms län i landskapet Uppland i Sverige. I 2010 hadde tettstedet 559 innbyggere.
Stadium of Light
Stadium of Light er fotballbanen til Sunderland AFC, og ligger nordøst i England.
Banen erstattet Roker Park sommeren 1997. Den ble bygd med opprinnelig publikumskapasitet på 42,000, som senere er utvidet til 49,000, og den er konstruert for å kunne utvides til en samlet kapasitet på 64,000. Banen holder til på Sheepfolds på nordsiden av elven Wear, og ligger oppe på en gammel kullgruve.
Navnet på banen ble valgt gjennom en konkurranse, og spiller på lasarlysene som fra hjørnene på anlegget lyser opp nattehimmelen.
Stadionet fikk sin internasjonale debut i 1999 da møtte  i vennskapskamp, og i obligatorisk kamp i april 2003 da England møtte  i kvalifiseringskamp for Europamesterskapet i fotball i 2004.
Etter et fritt fall av Sunderland AFC i april 2018, hvor klubben rykket ned til EFL League One, vil de øverste tribunene være stengt fra og med 2018/19-sesongen, med unntak av noen store kamper.
Nils R. Müller
Nils Helge Russell Müller (født 17. januar 1921 i Shanghai, død 6. mars 2007 i Oslo) var en norsk filmregissør og manusforfatter.
Biografi
Müller regnes for en av de mest produktive filmregissørene i Norge. I perioden fra 1946 til 1975 lagde han 20 spillefilmer, en helaftens dokumentarfilm og rundt 50 andre dokumentar- og oppdragsfilmer. Han var en engasjert humanist, noe som også hans filmer ofte bar preg av. Han tok for seg temaer som ikke tidligere var behandlet i norske spillefilmer: boligproblemer, bostedsløse, fengselsvesenet, flyktninger, handikappede, helbredelse ved bønn, homoseksualitet, likestilling og stjerneidrett.
Mange av filmene har et humoristisk preg. Blant de mest kjente var Vi gifter oss fra 1951, med slageren «Hva var vel livet uten deg». Men også mer alvorlige temaer ble viet hans oppmerksomhet, slik som Tonny (1962), bygd på Jens Bjørneboes roman «Den onde hyrde». For denne filmen (som også ble vist på Filmfestivalen i Berlin) fikk han norske kinosjefers utmerkelse Sølvklumpen for beste norske film. I 1956 var det premiere på tre av hans filmer: Likestillingskomedien Kvinnens plass, som betimelig hadde premiere på kvinnedagen 8. mars, gressenkemannkomedien Ektemann alene og krigsfilmen Kontakt!. I 1966 kom Broder Gabrielsen, en film som ble forsøkt stoppet av predikanten Aage Samuelsen. Han huskes også for Kasserer Jensen (1954) og kriminaldramaet På slaget åtte (1957), som begge er inspirerte sjangerfilmer. Barnefilmen Petter fra Ruskøy (1960) huskes også. Hans siste spillefilm var Min Marion fra 1975. Müller skrev også manus til flere av filmene han regisserte.
Familie
Han var bror til Jens Müller (1917–99), deres foreldre var ingeniøren Einar Jønsberg Müller (1874–1943) og den britiske skuespillerinnen Daisy Constance Russell (1891–1978). Faren virket i Kina, blant annet som sjefingeniør for et jernbaneselskap i Anhui fra 1905, og senere med eget firma i Shanghai.
Müller var i flere år gift med forfatterinnen Bjørg Gaselle (1923–2008). Hun medvirket også i et par av hans filmer og hadde manus på Vi vil skilles. De fikk tre barn sammen. I 1999 lagde Magne Antonsen en film om Müllers liv og karriere kalt «Nils R. Müller – hva var vel livet uten deg».
Tatjana Lysenko
Tatjana Viktorovna Lysenko (russisk: Татьяна Викторовна Лысенко, født 17. september, 1983 i Batajsk i Rostov oblast) er en russisk friidrettsutøver. Hun er innehaver av verdensrekorden i sleggekast på 77,06 meter, satt 25. juli 2005 i Moskva. Hun deltok i VM 2005 i Helsingfors, hvor hun fikk en bronsemedalje.
Strömma
Strömma er et tettsted i Värmdö kommune i Stockholms län i landskapet Uppland i Sverige. I 2010 hadde tettstedet 579 innbyggere.
Kjell Arne Bratli
Kjell Arne Bratli (født 25. august 1948 i Norge) er en norsk kommandør, forfatter, tidligere journalist og redaktør i dagspresse og militære tidsskrifter som var Stortingets ombudsmann for Forsvaret fra 2006 til 2014.
Bratli er utdannet ved Sjøkrigsskolen og har tjenestebakgrunn fra sjø, land og spesiell tjeneste. Han var gruppesekretær for Arbeiderpartiets stortingsgruppe 1978-1981, og spesialrådgiver for Stortingets presidentskap 2003-2006. Under Sovjetunionens ti-årige okkupasjon av Afghanistan på 1980-tallet fulgte han periodevis mujahedinske grupper mot sovjetiske styrker i Afghanistan. Bratli spilte en nøkkelrolle i oppbyggingen av det som skulle bli et effektivt presse- og informasjonssystem i NATO gjennom de såkalte APIC (Allied Press- and Information Centre). Han var selv mobilisert som Sjef APIC og som Sjef P&I i Sjøforsvaret. Han har vært aktiv i Norske Reserveoffiserers Forbund og i den inter-allierte reserveoffisersorganisasjonen CIOR.
Bratli har skrevet en rekke bøker knyttet til forsvar og nasjonal sikkerhet, herunder særoppdrag i Irak. Han har også skrevet en rekke andre bøker, hvorav flere omhandler Brunstad Christian Churchs historie og fremtredende ledere i Brunstad Christian Church, men han er ikke selv medlem av trossamfunnet. Videre har han skrevet flere humorbøker om golf.
Bratli har flere utmerkelser. Han er medlem The Royal & Ancient Golf Club of St. Andrews.
Inger S. Enger
Inger Sofie Enger (født 6. juli 1948 i Trøgstad, Østfold) er en norsk politiker (Sp). Hun satt to perioder på Stortinget fra Oppland, fra 2001 til 2009. Hun var leder for Senterkvinnene og sentralstyremedlem i Senterpartiet 2000–2005.
Enger var ordfører i Gausdal kommune 1994–2001, og hun var varaordfører fra 1991. Etter at hun gikk av som stortingsrepresentant høsten 2009 tiltrådte hun som rektor på Gausdal videregående skole.
Hun er søster til tidligere partileder Anne Enger. Hun er skilt, og har tre barn.
Tove Ditlevsen
Tove Irma Margit Ditlevsen (født 14. desember 1917 i København, død 7. mars 1976) var en dansk lyriker og forfatter. Som en av Danmarks mest folkekjære forfattere noen gang ble hun hyllet med en rekke arrangementer ved hundreårsdagen for sin fødsel.
Bakgrunn
Tove Ditlevsen vokste opp i arbeiderstrøket Vesterbro i København som datter av Kirstine Alfride Mundus og fyrbøter Ditlev Nielsen Ditlevsen. Vesterbro var et arbeiderstrøk preget av mellomkrigstidens arbeidsledighet, som også formet Ditlevsens oppvekst i 5. etasje i bakhuset i Hedebygade 30A. «Barndommen er lang og smal som en kiste, og man kan ikke slippe ut av den ved egen hjelp», sa hun.
Selv om Ditlevsen var flink på skolen, og læreren anbefalte at hun fikk fortsette på gymnas, sa foreldrenes hennes nei til dette, og skaffet henne i stedet «plass i huset» (dvs. arbeid som hushjelp). I den selvbiografiske Barndommens gade forteller hun at hun fikk nye sko til sin konfirmasjon, og at moren hennes da sa til henne: «Ja, dette blir så de siste skoene vi gir deg.» - og dermed lot henne forstå at hun i foreldrenes øyne bare hadde vært en utgiftspost som de nå ble kvitt. Opplevelsen rystet Ditlevsen såpass at den gjengis i flere av novellene hennes: «Den onde lykke» og «Frykt».
Virke
I 1930-årene kom Tove Ditlevsen inn i kretsen rundt tidsskriftet Vild Hvede, der hun debuterte med ett av sine dikt i 1937. I 1940 ble hun gift med den 30 år eldre redaktøren Viggo F. Møller som ga henne adgang til akademiske kretser, selv om hun forble tynget av sin sparsomme utdannelse. Møller oppmuntret sin unge kone til å stifte Unge Kunstneres Klubb, hvor hun møtte likesinnete som Sonja Hauberg og Morten Nielsen; dessuten Ester Nagel og Halfdan Rasmussen, som ble gift med hverandre (og sistnevnte etterfulgte senere Møller som redaktør av Vild Hvede). Også Piet Hein var med i kretsen og ble snart kjæreste med Ditlevsen.
I 1945 traff Tove Ditlevsen tilfeldig legen Carl Theodor Ryberg på en fest. Hun ble gravid uten å vite om han eller ektemannen var barnets far, og forteller i selvbiografien Gift hvordan Ryberg fremkalte aborten etter å ha gitt henne en sprøyte pethidin. Hun kunne deretter ikke tenke på annet enn å få mer av stoffet; skilte seg fra Munk, giftet seg med Ryberg og fikk i 1946 sønnen Michael med ham. Samme år adopterte hun også hans nyfødte datter Trine for å knytte ham ytterligere til seg. Familien isolerte seg i fem år i eneboligen Ewaldsbakken 34. I løpet av de fem årene ble Ditlevsen rusmiddelavhengig og veide bare 30 kilo, da hun i 1949 klarte å krype bort til en telefon og tilkalle hjelp. Hun forteller i Gift at hun ble innlagt til avvenning, mens Ryberg som hun aldri så igjen, ble innlagt med psykose på et psykiatrisk sykehus.
Deres ekteskap ble avsluttet i 1950, og i 1951 giftet Tove Ditlevsen seg med sin fjerde og siste ektemann, Victor Andreasen. Paret flyttet til Birkerød, fordi Andreasen oppdaget at hans kone hadde gjenopptatt stoffmisbruket. I 1954 fikk de sønnen Peter, og Ditlevsen husket årene i Birkerød som gode. Men så ble Andreasen tilbudt en stor stilling i Udenrigsministeriet, og de flyttet til en herskapsleilighet på H.C. Andersens Boulevard. Ditlevsen egnet seg dårlig som medfølgende frue på ministerielle middager. Ekteskapet skrantet, og gjennom 1960- og 1970-årene fikk hun gjentatte tilbakefall med innleggelser. Ektemennene hun skildret i sine romaner ble gradvis «en ren orgie af Victors mest ubehagelige egenskaper,» skrev hun selv. I 1973 opphørte ekteskapet, som hun skildret så skånselsløst i Vilhelms værelse at Andreasen ble sykmeldt. Som sjefredaktør i Ekstra Bladet 1972-1976 mobiliserte han en kampanje mot statsstøtte til kunstnere. Ditlevsen tok offentlig avstand fra kampanjen, som noen tolket som Andreasens angrep på henne.
Ditlevsen så selv parallellen mellom sin uberegnelige, avstumpete mor og Victor Andreasen. Hun opplevde innleggelsene på psykiatrisk sykehus som et fristed, hvor hun kom seg fysisk og mentalt, og overvant skrivesperrer. Oppholdet på Sct. Hans hospital, der hun skrev erindringsbøkene Barndom og Ungdom, kalte hun for «den hittil lykkeligste perioden i mitt liv».
Anund Gårdske
Anund Gårdske (Anund av Gardariket), riktig navn er ukjent, valgt til svensk konge av sveaerne rundt år 1070 ettersom Halstein Stenkilsson antagelig verget seg for lede blotingen ved tinget eller av en annen årsak blitt jagd fra tronen samme år.
Tove Ditlevsen
Virke
Tove Ditlevsen overtok som Familiejournalens brevkasseredaktør i 1956 og fortsatte å svare på leserbrev frem til sin død. Hennes svar gjennom tyve år er samlet og utgitt.
Siste år
Tre år etter sin siste skilsmisse tok Tove Ditlevsen sitt liv mellom den 4. og 7. mars 1976. Hun ble funnet 8. mars. To år før sin død hadde hun gjort et selvmordsforsøk i Rude-skogen, men av skrekk for naturen la hun seg i utkanten av skogen, hvor hun ble funnet i live av en mann på tur med sin hund. I Politiken skrev hun senere om øyeblikket: «Den uendelige lykke ved aldri mer å skulle se noe menneske i verden.» Dette forarget mange, som mente at hun som offentlig person og forbilde ikke burde promotere selvmord. I mars 1976 lånte hun en leilighet av en venninne og sovnet inn av en overdose sovepiller.
Hun ble begravd fra Kristkirken på sin barndoms Vesterbro, og med sin enorme popularitet ble hun fulgt til graven av bortimot tusen mennesker. Avisreferatene bemerket like mye de som ikke kom. Det danske akademi viste seg ikke. Tove Ditlevsen fikk ikke Akademiets store pris i 1974, og den manglende anerkjennelsen er også synlig i kanonutvalgets forbigåelse i 2015, der hun regnes som obligatorisk i folkeskolen, men ikke på undervisningsministeriets liste.
Tove Ditlevsen ønsket å bli gravlagt på Vestre Kirkegård, der hun hadde lekt mye som barn. Hennes sønn Michael Ryberg er gravlagt samme sted.
I 2015 ble Ditlevsens liv og verker fortolket av teaterkollektivet «Sort Samvittighed» med forestillingen Tove!Tove!Tove!
Musikkåret 2011
Musikkåret 2011 er en oversikt over utgivelser, hendelser, fødte og avdøde personer med tilknytning til musikk i 2011.
Einar Kristian Smedsvig
Einar Kristian Smedsvig (født 8. januar 1942 i Haugesund) er pensjonert generalløytnant i Luftforsvaret.
Han ble utdannet som jagerflyver i Canada og tjenestegjorde ved en rekke flyskvadroner. Han var skvadronsjef for 332 skvadron da den som den første flyskvadron ble oppsatt med F-16 i 1980. Han var generalinspektør for Luftforsvaret 1991-1997, stabssjef ved NATO-kommando i Storbritannia og øverstkommanderende for Nord-Norge og sjef for Forsvarskommando Nord-Norge fra 2000 til 2002.
Utmerkelser
Smedsvig er innehaver av en rekke utmerkelser, blant annet:
Långvik
Långvik er et tettsted i Värmdö kommune på øyen Ingarö i Stockholms län i landskapet Uppland i Sverige. I 2010 hadde tettstedet 559 innbyggere.
Hjernenerve
En hjernenerve (latin nervus cranialis) eller kranialnerve er en nerve som springer ut av hjernen eller hjernestammen. Det regnes totalt tolv par med hjernenerver, men kun ti av dem (nervene 3–12) har kjernene i hjernestammen. Alle har forskjellige funksjoner i hodet og kroppen forøvrig.
Navn på nerver
I menneskets anatomi forefinnes 12 par hjernenerver, som tradisjonelt forkortes med deres korresponderende romertall. De er nummererte etter plasseringen av deres cellekjerner (nuclei) i hjernestammen hvor nervetrådene i nerven springer ut fra. Den første hjernenerve N. olfactorius (I) forlater hjernestammen gjennom silbeinet fra en høyere posisjon enn den tolvte hjernenerve N. hypoglossus (XII), hvis opprinnelse er mer kaudal (lavere) enn de andre hjernenervene.
Alle hjernenerver, bortsett fra N. olfactorius og N. opticus, tilhører det perifere nervesystemet og innehar således aksoner som er myeliniserte av Schwannceller (myeliniserende celler i det perifere nervesystem). I de to første hjernenervene kommer myelinet fra oligodendrocytter (myeliniserende celler i sentralnervesystemet). N. olfactorius og N. opticus benevnes som nerver, men er anatomisk sett ikke nerver og tilhører fullt og helt sentralnervesystemet. Disse springer heller ikke ut fra hjernestammen, truncus encephali, og har ingen kjerne der.
N. accessorius er spaltet i en spinal N. accessorius og en kranial N. accessorius, der den sistnevnte tidlig smelter sammen med N. vagus.
Hjernenerver hos øvrige virveldyr
Menneskets hjerne nerver er evolusjonsmessig homologt til de som gjenfinnes hos mange andre virveldyr. De første ti hjernenerve-par har sitt felles opphav hos de landlevende virveldyrs (amfibier, reptiler inklusive fugler og pattedyr) felles stamform. Hjernenervene XI og XII ble utviklet hos opphavet til amnioter, slik at det primært er tolv par hjernenerver hos alle etterkommerne. Disse karakteristika er synapomorfier for deres respektive klader.
Lugnet och Skälsmara
Lugnet och Skälsmara er et tettsted i Värmdö kommune i Stockholms län i landskapet Uppland i Sverige. Det ligger på øya Ingarö. I 2010 hadde tettstedet 625 innbyggere.
Jødedrakt
Jødedrakt, etter den tyske betegnelsen Judentracht, brukes om spesielle drakter, plagg og tøymerker som jødene i visse deler av Europa ble pålagt å bære i middelalderen, særlig fra 1200-tallet og framover. Slike draktbestemmelser ble gitt av kirkelige og verdslige herskere for visuelt å skille jødene fra resten av befolkningen i de katolske landene. Jødedrakten bestod vanligvis av avvikende, høye jødehatter og lange kaftaner eller kapper. Det var også vanlig med skjegg. Draktene varierte ellers i ulike områder og tidsperioder som en blanding mellom egne drakttradisjoner, myndighetenes påbud, lokale skikker og samtidens klesmote. Klesforordninger forekom også i muslimske land. Den stigmatiserende jødedrakten begrenset og kontrollerte til en viss grad jødenes aktiviteter i samfunnet og ble en forløper for bruken av jødestjerne i det nazistiske Tyskland under andre verdenskrig.
Historikk
Allerede i 1180 ble tyske jøder tvunget til å bære gule, spisse jødehatter, ofte med kuleformet topp. De var vanlige i ulike varianter inn på 1500-tallet.
Det fjerde laterankonsil besluttet i 1215, under pave Innocens III og kong Henrik V av Det tysk-romerske rike, å innføre spesielle symboler som kjennemerker for annerledes troende. Jødene i en rekke europeiske land ble da pålagt å bære et gult, rundt stoffmerke formet som en flekk eller en ring, festet til brystet på klærne sine. Bestemmelsene gjaldt voksne menn og skulle gjøre det lettere for jøder å bevege seg utenfor de jødiske gettoene. På tysk har disse tøymerkene blitt kalt Gelbe Ring («gul ring»), Gelber Fleck («gul flekk» eller «gult merke»), Judenring («jødering»), Judenkreis («jødesirkel») og Judenfleck («jødeflekk»). På engelsk er betegnelsen ofte yellow badge og på fransk rouelle. Slike tøymerker har vært av ulike typer og også hatt rektangulær form. Den gule fargen var for øvrig negativt ladet i den tradisjonelle fargesymbolikken i middelalderen, der gult representerte synder som hovmod, griskhet og misunnelse. Under et bispemøte i Mainz i 1229 ble det bestemt at tyske jøder skulle bære gul hatt med spiss, lang Judenrock («jødefrakk», det vil si kaftan) med gult brystmerke, langt, spisst skjegg og Judenstock («jødestav»). En slik jødedrakt forekommer blant annet i flere komedier fra 1500-tallet. Elementer fra denne har også siden inngått i ulike karikaturer av jøder og «sleipe handelsmenn». Pavens påbud om jødehatt ble også gjentatt under et kirkemøte i Wien i 1267. Kong Ferdinand I påbød jøder i Böhmen å bære en lang kappe med gult tøymerke på venstre side. Kles- og kjenntegnpåbudene her ble avskaffet av Josef II i 1782.
Napoléon Bonaparte beordret 9. februar 1797 at jødene i Ancona skulle kaste de gule hattene og erstatte dem med en lue med trikolorens farger (la cocarde tricolore). Dette var den første beslutningen den fremtidige keiseren tok, som fikk stor betydning for jødene i Kirkestaten, det vil si i Roma, Venezia, Verona og Padova. Napoleon avskaffet etterhvert også inkvisisjonens lover, noe som innebar langt større frihet for jødene.
Under den antisemittiske utstillingen «Den evige jøde» (Der ewige Jude) i Hitler-Tyskland i 1937 ble middelalderens jødedrakt fremstilt som et nyttig varselsignal i kampen for å hindre «raseskjending».
Jødenes egne drakttradisjoner
Begrepet jødedrakt brukes særlig om middelalderens draktpåbud og omfatter vanligvis ikke klesplagg og frisyrer knyttet til de religiøse tradisjonene innen jødedommen. De pålagte plaggene og merkene kan likevel ha utgangspunkt i jødiske symboler og draktskikker. Dette gjelder for eksempel middelalderens jødehatter, som opprinnelig ble båret frivillig, og brystplater som ble brukt som merking av jøder i Spania. Det samme gjelder også de tyske nazistenes påbud om bruken av gul jødestjerne under andre verdenskrig, et tøymerke basert på den tradisjonelle, jødiske davidsstjernen.
Ortodokse og ultraortodokse jøder, som tilhengere av haredisk og hasidisk jødedom, en retning som oppstod i Øst-Europa på slutten av 1700-tallet, går fortsatt i spesielle klesdrakter. De kler seg svært konservativt, inspirert av klesdrakten fra Øst-Europa, og kan blant annet ikke bruke farger, bare svart og hvitt. Mennene har gjerne langt skjegg og peyos eller payot, slette eller krøllete sidelokker langs kinnet. De bærer ellers side frakker eller mørker dresser og bredbremmede filthatter. Enkelte som bekjenner seg til hasidismen kan dessuten ha bekishes (pelsfrakk) med gartel (langt belte) samt høye eller brede pelsluer ved høytidelige anledninger. Disse hodeplaggene kalles kashket, shtreimel og spodik. Ortodokse mannlige jøder bærer kalott både ute og inne.
I tillegg kommer seremonielle plagg og draktelementer innen jødedommen, som tallit (bønnesjal), tefillin (bønneremmer) og tzitzit (pryddusker).
Ellers har jøder forskjellige steder i verden kombinert egne draktskikker med de lokale.
La Tania
La Tania er en satellittbygd til Courchevel og har umiddelbar tilgang til Les Trois Vallees (de 3 daler) skiområde: det største sammenhengende skiområdet i verden med 600 km løyper.
Olav Olstad
Olav Olstad (født 24. august 1957) er en norsk politiker (Senterpartiet). Han er gårdbruker.
Han var ordfører i Gausdal fra 2001 til 2007, da han overtok som følge av at daværende ordfører Inger Enger ble stortingsrepresentant.
Olstad tok i 2010 overgang til Venstre, og var varaordfører fra 2011 til 2015.
Ommund Vareberg
Ommund Vareberg (født 28. november 1979) er en norsk daglig leder og politiker (V). Han var ordfører i Rennesøy kommune i Rogaland fra 2007 til 2011. Vareberg var medlem av Rennesøy kommunestyre 15 år fra 1999 til 2015. I 2020 meldte han overgang fra Høyre til Venstre.
Vareberg har studerte ledelse ved UiT og juss ved UiB. Han har vært ansatt som kirketjener og daglig leder.
Han bor på Vestre Åmøy.
Snekke
Snekke (eller sjekte) er en typebetegnelse på visse sjøfarende farkoster som har eksistert i drøye tusen år siden vikingtidens begynnelse. Det har også vært brukt andre betegnelser for å beskrive båttypen eller skiptypen. Felles for disse ganske ulike typene – fra dagens privatbåter drevet med motor til et stort krigsskip bemannet med en hær for hundrevis av år siden – er at de er klinkbygget og spissgattet.
Etymologi
Snekke kommer av norrønt snekkja, som var en vanlig krigsskipstype fra rundt 1000 og fram mot høymiddelalderen. Ordet ble lånt til russisk, der schnjaka på Kola-kysten på begynnelsen av 1900-tallet var en åpen fiskebåttype som minte om nordlandsbåten. Den typologiske forbindelsen mellom den gammelnordiske snekkja og båtene i sein tradisjon er ukjent, slik etymologien også er det.
Navnet sjekte kommer av nederlandsk jacht, og var vanlig på Sørlandet hvor kystkulturen og sjømenn var sterkt påvirket av Nederland fra 1500-tallet.
Moderne snekke/sjekte/kogg
Betegnelsen snekke brukes i moderne tid om en åpen eller halvåpen klinkbygd båt, 15–30 fot (5–8 meter) lang. Bordene er overlappende og båten har utvendig ror. Det finnes både ro-snekker og motorsnekker, de siste gjerne høyere og tyngre enn de første. Den klassiske motorsnekka i tre på Sørlandet er 21 eller 23 fot lang og har halvdekkende overbygg og kalesje. Snekke kalles på Sørlandet for sjekte, og er mindre enn en skøyte. På Sørlandet ble båtmotorfabrikken Mandals Motorfabrikk i Mandal en suksessbedrift gjennom den enorme populariteten fabrikkens sjekter fikk som fritidsbåt langs kysten etter andre verdenskrig.
Blue Mountain Peak
Blue Mountain Peak er Jamaicas høyeste fjell, 2256 meter.
Sørum (andre betydninger)
Sørum har flere betydninger:
Rueben Mayes
Rueben A. Mayes (født 6. juni 1963 i North Battleford i Saskatchewan) er en tidligere amerikansk fotball running back som spilte i National Football League (NFL) fra 1986 til 1993. Han er innlemmet i College Football Hall of Fame for sine utmerkelser mens han spilte for Washington State Cougars.
Tidlig liv og high school
Han ble først kjent som en running back ved North Battleford Comprehensive High School i North Battleford i Saskatchewan. I 1980 ledet Mayes NBCHS Vikings til en ubeseiret sesong og mesterskapstittelen i SHSAA 3A. I 1981 satte han en provinsrekord i 100 meter under SHSAAs friidrettsstevne, som fremdeles står i dag.
Karriere i college
Mayes spilte college football ved Washington State University i Pullman, hvor han ble anerkjent som en All-American og endte på tiende plass i avstemningen for Heisman-troféet i 1984. Mayes satte sesong- og karriererekorder for yards på løp (1 632; 3 519 yards) med Cougars, og satte en NCAA-rekord for flest yards på løp i en kamp (357) borte mot Oregon i 1984).  Det var en Pacific-10 Conference-rekord i over et kvar århundre før Ka'Deem Carey slo den i 2012.
I 1995 ble Mayes utvalgt til All-Time WSU Team av en gruppe satt sammen av The Spokesman-Review. Han ble igjen utvalgt til et lignende lag i 1998 av CougFan.com. Den 1. mai 2008 ble han stemt inn i College Football Hall of Fame. I august 2017 ble han utpekt til den beste spilleren fra Washington State da en gruppe utvalgt av Pac-12 Network ble bedt om å rangere de 12 beste spillerne fra universitetet.