cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Ulster Special Constabulary
Ulster Special Constabulary (USC) var en reservestyrke for den nordirske politistyrken Royal Ulster Constabulary (RUC). Den mest kjente delen av styrken, og fra 1926 den eneste gjenværende, var B-Specials.
I 1920-årene begynte Royal Irish Constabulary å rekruttere britiske paramilitære reservemannskaper, Black and Tans og Auxiliary Division. Disse var bare aktive i de sørlige og vestlige delene av Irland. I nordøst begynte man den 1. november 1920 derfor å styrke RUC med reservemannskaper. De fleste ble rekruttert fra den lojalistiske Ulster Volunteer Force (UVF).
USC var delt i tre grupper, alle bevæpnet:
Sir John Anderson, som var underminister for Irland, kommenterte i 1920-årene rektrutteringspolitikken: «… du kan ikke midt i en konflikt mellom fraksjoner plukke ut en av sidene og regne med at den vil håndtere uorden med en upartisk og rettferdig ånd, noe som er essensielt for de som må utføre regjeringens ordrer». Rekrutteringen fortsatte allikevel som før.
Det var oftest USC som ble brukt mot IRAs angrep i nord, og som sine kolleger i sør fikk de raskt et rykte for brutalitet. De fleste katolikker så på USC som en protestantisk vigilantestyrke. Den første spesialkonstabelen som ble drept var Robert Compston, som ble skutt i et bakhold ved Crossmaglen i Armagh.
Etter delingen av Irland i 1922 fortsatte USC å fungere som en reservestyrke, men mange av medlemmene valgte å gå inn i RUC. Etter at grensekommisjonen var ferdig med sitt arbeid i 1926 ble A-Specials og C-Specials oppløst, men B-Specials var fortsatt aktive. Mange protestanter for grenseområdene gikk inn i styrken, som senere utgjorde kjernen i Ulster Defence Volunteers (UDV). UDV var under andre verdenskrig tilsvarende Home Guard i Storbritannia, og fikk i 1942 navnet Ulster Home Guard.
I 1955 ble B-Specials igjen mobilisert, og var aktive frem til tidlig i 1960-årene i forbindelse med IRAs Border Campaign. Den 30. april 1970 ble enheten oppløst, etter flere alvorlige sammenstøt med nasjonalister i 1969 og 1970, hvor det ble tydelig at B-Specials var en for politisk ensartet styrke til å fungere under konflikten. Mange av medlemmene gikk inn i det nyopprettede Ulster Defence Regiment.
Halmstad GK
Halmstad Golfklubb er en golfklubb i Halmstad i Sverige som ble grunnlagt i 1930. Klubben har i dag to 18-hullsbaner i Tylösand 8 km fra Halmstad, hvorav den ene (Nordre) av mange anses å være blant Sveriges aller beste.
Vest-Tyskland under Vinter-OL 1976
Vest-Tyskland under Vinter-OL 1976. Syttien sportsutøvere fra Vest-Tyskland, femtiseks menn og femten kvinner, deltok i ti sporter under Vinter-OL 1976 i Innsbruck i Østerrike. De deltok i aking, alpint, bobsleigh, langrenn, kunstløp, skihopping, skøyter, ishockey, kombinert og skiskyting. Det var tredje gang som Vest-Tyskland stilte med egen OL-tropp i et vinter-OL, første gang var under 1968 i Grenoble. Vest-Tyskland kom på femteplass med to gull-, fem sølv- og tre bronsemedaljer. Bobkjøreren Wolfgang Zimmerer var Vest-Tysklands flaggbærer under åpningsseremonien.
Halmstad GK
Solheim Cup 2007 skal arrangeres på Halmstad GK 14.–16. september 2007.
Nordre bane
Den nordre banens første ni hull sto spilleklare i 1938, mens de siste ni var klare i 1967. Den er tegnet av Rafael Sundblom og Nils Sköld og er en park- og skogsbane. Par er 72, og lengdene fra hvit, gul, blå og rød tee er henholdsvis 6317, 5955, 5468 og 5116 meter.
Søndre bane
Den søndre banens første ni hull sto spilleklare i 1938, mens de siste ni var klare i 1979. Den er tegnet av Rafael Sundblom og Frank Pennink og er også en park- og skogsbane. Par er 72, og lengdene fra hvit, gul, blå og rød tee er henholdsvis 5824, 5542, 5082 og 4860 meter.
Canthocamptus robertcokeri
Canthocamptus robertcokeri er en art av leddete hoppekreps innen slekten Acartia som holder til i Arktis, og som Westwood beskrev i 1836. Den er et dyreplankton som utgjør føde for blant annet fiskeyngel. Arten lever av alger og plankton.
Arten ble første gang beskrevet av M. S. Wilson i 1958. Den er oppkalt etter Robert Coker.
Kate Crawford
Kate Crawford (født 1976) er komponist, kunstner, musikkprodusent og seniorforsker med stillinger i Microsoft, MIT, New York University og University of New South Wales. Hun var del av Canberra Electronic Music Duo (1994-2003), har jobbet som journalist i Sydney Morning Herald og har vært medlem av feministkollektivet Deep Lab.
Hun har publisert en rekke bøker og fagartikler senest Atlas of AI i MIT Press (2021).
Pengshui
Arealet var på 3 905 km².
Samferdsel
Kinas riksvei 319 fører gjennom byprefekturet. Riksveien begynner i Xiamen, løper nordvestover gjennom provinsene Fujian, Jiangxi, Hunan og Chongqing, til den ender i Chengdu, hovedstaden i provinsen Sichuan.
Torstein Tranøy
Han startet sin journalistiske karriere i Radio RV i Trondheim. Deretter tok han journalistutdanning i Oslo, før han ble journalist i Klassekampen. Han var leder av redaksjonsklubben og sluttet sammen med de fleste redaksjonelt ansatte da ansvarlig redaktør Paul Bjerke ble avsatt i 1997. Året etter startet han som journalist i Dagens Næringsliv, der han arbeidet fram til sin død. Han spesialiserte seg på arbeidsliv, fagforeninger og tariffspørsmål. I 2007 gav han ut boka Vallas fall som handlet om Gerd-Liv Valla og Ingunn Yssen, og hvordan Valla gikk av som leder av LO.
Tranøy var homofil og ble valgt som leder av Det norske forbundet av 1948 i 1991 etter Kjell Erik Øie. Organisasjonen ble i 1992 innfusjonert i den nye organisasjonen Landsforeningen for lesbiske, homofile, bifile og transpersoner.
Tranøy døde brått i september 2009.
Xixiang
Xixiang (kinesisk: 西乡县; pinyin:  Xīxiāng Xiàn) er et fylke i provinsen Shaanxi i Folkerepublikken Kina. Det ligger i byprefekturet Hanzhong.
Folkemengden var på 397,588 innbyggere i 1999.
Kulturminner
Den neolittiske funnstedet Lijiacun (Lijiacun yizhi, 李家村遗址) ble i 2006 tilføyd på listen over kulturminner i Folkerepublikken Kina.
Samferdsel
Kinas riksvei 316 løper gjennom området. Den fører fra Fuzhou i Fujian via Nanchang i Jiangxi og Wuhan i Hubei til Lanzhou i Gansu.
19. serierunde i Eliteserien 2017
19. runde i Eliteserien i fotball for menn 2017 startet med –  fredag 11. august, hoveddelen av kampene ble spilt søndag 13. august 2017, mens runden ble avsluttet med –  Mandag 14. august
Kampfakta
'''Fredag 11. august''' '''Lørdag 12. august''' '''Søndag 13. august''' <div id="Haugesund v Stabæk"> <div id="Strømsgodset v Lillestrøm"> '''Mandag 14. august''' <div id="Vålerenga v Tromsø">
Solheim Cup 2007
Solheim Cup 2007 ble spilt på Halmstad GK i Sverige 14.–16. september 2007. Det var tiende gang golfturneringen ble arrangert siden den ble startet i 1990. Helen Alfredsson var kaptein og Marie-Laure de Lorenzi visekaptein for det europeiske laget, mens Betsy King og visekaptein Beth Daniel ledet det amerikanske laget. USA var tittelforsvarer etter at de vant 15½–12½ i 2005.
Lagene
med tidligere Solheim Cup-erfaring i parentes.
Europa
Både Helen Alfredsson og visekaptein Marie-Laure de Lorenzi er gamle Solheim Cup-ringrever, og begge var med i den første Solheim Cup i 1990. Alfredsson spilte sin siste SC-match i 2002, mens de Lorenzi ikke har vært på laget siden 1998.
I løpet av sine 7 Solheim Cup gikk Alfredsson totalt 24 matcher, hvorav 10 seire, 13 tap og en delt match. I de fleste matchene var hun parret med Lotta Neumann, men gikk også 4 matcher sammen med årets visekaptein.
Det var sammen med årets kaptein at Suzann Pettersen fikk sin Solheim Cup-debut 2002. De var parret sammen i den første foursome-matchen, som de vant.
USA
Betsy King og visekaptein Beth Daniel var også med i 1990. Dengang var formatet annerledes, med bare 2 matcher i tillegg til singelmatchene. Sammen knuste de først årets europeiske visekaptein Marie-Laure De Lorenzi og Trish Johnson 5&4, før de tok seg av Laura Davies og Alison Nicholas, et annet av Solheim Cup-historiens store radarpar. Deretter tapte de den første matchen de spilte i SC 1992, og dermed var det slutt på samarbeidet.
Jimmy White
James «Jimmy» Warren White (født 2. mai 1962) er en engelsk profesjonell snookerspiller som anses som den mest populære spilleren gjennom tidene.
Solheim Cup 2007
USA
King spilte sin siste Solheim Cup-match i 1998, mens Daniel har vært med hele veien til og med 2005, med unntak av nettopp 1998.
Jimmy White
White har vunnet tilsammen ti rankingturneringer, den første var Classic i 1986. Men han har aldri vunnet VM til tross for at han har vært i seks finaler. I fire av disse finalene tapte han for Stephen Hendry.
Solheim Cup 2007
Matchene
Resultatene fra alle matchene i turneringen, med vinneren uthevet med fet skrift. Ved deling av match går et halvt poeng til hvert av lagene. For mer informasjon om spilleformen, se hovedartikkelen om Solheim Cup.
Fredag
Foursome
Fourball
Etter første dag ledet USA med 4,5 poeng mot Europas 3,5 poeng.
Lørdag
Foursome
Søndag
Singler
USA vant med 16 poeng mot Europas 12.
Jimmy White
Han har to sesonger vært rangert som nummer to i verden og han gjorde et maksimum break under VM i 1992. White er fremdeles aktiv, men har i de siste årene dalt på verdensrankingen og var for sesongen 2009/2010 rangert som nummer 56.
Stenbjørnrødtunnelen
Stenbjørnrødtunnelen er en to-løps motorveitunnel på E18 i Tønsberg kommune i Vestfold og Telemark. Tunnelløpene er 622 og 582 meter lange. Tunnelen har to kjørefelt i hvert løp.
I byggeperioden hadde tunnelen navnet «Døvik tunnel», men da motorveien åpnet i desember 2007 ble den skiltet Stenbjørnrødtunnelen. Like sør for tunnelen ligger Undrumsdalskrysset. Miljøtunnelen under dette krysset kalles Stenbjørnrød miljøtunnel.
Kartidene
Kartidene (også kjent som kartene eller kurtene) var et persisk dynasti som hersket over en stor del av Stor-Khorasan i det 13. og 14. århundre. De styrte fra sin hovedstad Herat (i dagens Afghanistan) og det sentrale Khorasan i Bamiyan-dalen, og var til å begynne med underordnet innenfor det mongolske Ilkhanatet, men ved splittelsen av Ilkhanatet i 1335 ble de de facto uavhengige herskere frem til invasjonen av Timur i år 1381.
Serenade
Serenade (it. sereno rolig, al sereno under en klar himmel, i det fri; også sera aften) var opprinnelig en kveldssang holdt til noens ære. Fra wienerklassisismen ble begrepet brukt om et underholdende instrumentalstykke med et stort antall satser, og begrenset orkesterbesetning.
Tidlig form
En komposisjon for en elsker(inne), venn eller en annen person man ønsker å gjøre krus på, ofte om kvelden og gjerne under et vindu. Musikken hadde ingen fastlagt form, men det typiske var at sangeren akkompagnerte seg selv på et bærbart instrument, som en lutt, gitar, trekkspill eller lignende. Også senere ble det laget musikk av denne typen, men da gjerne i en sammenheng som gir assosiasjoner til en forgangen tid, som for eksempel arier i en opera (et kjent eksempel finnes i Mozarts opera Don Giovanni).
Barokkens serenata
I barokken brukte man oftest begrepet serenata fordi formen var vanligst i Italia. Dette var en form for kantate som ble utført utendørs på kveldstid av blandede ensembler med vokalister og instrumentalister. Eksempler på komponister er Alessandro Stradella, Alessandro Scarlatti, Johann Joseph Fux, Johann Mattheson og Antonio Caldara. Barokke serenatas var stort sett i stort format og med få sceniske virkemidler, en mellomting mellom kantate og opera. Hovedforskjellen mellom en kantate og en serenata rundt år 1700 blir av noen beskrevet som at en serenata ble framført utendørs og derfor kunne ta i bruk instrumenter som ville bli for støyende i små rom, som trompeter, horn og trommer.
Robert Anton Wilson
Robert Anton Wilson (født Robert Edward Wilson 18. januar 1932, død 11. januar 2007) var en amerikansk forfatter, psykolog, filosof, framtidsforsker og konspirasjonsteoriforsker.
Serenade
Utviklingen av den klassiske og romantiske serenaden
I klassisismens tidlige serenader (for eksempel av Haydn, Mozart og Salieri) anvendte man gjerne blåsere, eksempelvis oboer, fagotter, horn og klarinetter, instrumenter som passet til utendørs musisering. Etterhvert som serenaden gjorde sitt inntog i konsertsalen ble flere og flere strykere lagt til for å oppnå et mer orkestralt klangbilde.
Robert Anton Wilson
Han ble født i Methodist Hospital, i Brooklyn, New York.
I 1979 fullførte Robert Anton Wilson en doktorgrad i psykologi ved Paideia University i California. Wilsons doktorgradavhandling ble senere publisert i noe modifisert form, i boken Prometheus Rising.
Serenade
Utviklingen av den klassiske og romantiske serenaden
Karakteristisk for tidlige klassiske serenader var at alle instrumentene ble brukt konserterende, dvs at man tilstrebet en likevekt mellom alle deltagende instrumenter. Senere i klassismen og i romantikken finner man ikke dette kjennetegnet lengre.
Serenader for fullt orkester
Bare to typiske kjennetegn ved den tidlige klassiske serenaden ble beholdt i den senere varianten: den har oftest flere satser enn sonaten, og disse satsene er mer minimalistiske med henblikk på utførelse – og følgelig stort sett holdt i en lettere og friere form enn symfonier og suiter. Vanligvis har serenader flere menuett-aktige satser og en eller to langsomme kjernesatser. Opprinnelig var åpnings- og avslutningssatsene marsjer.
Robert Anton Wilson
Robert Anton Wilson er hovedsakelig kjent for bøkene Prometheus Rising og Quantum Psychology, som i stor grad baserer seg på strategier og øvelser for bevisstgjøring av hvordan ulike tankemønstre påvirker ens oppfattning av verden, og hvordan bevisste endringer i disse, kan muliggjøre nye perspektiver. Bøkene baserer seg også i vesentlig grad på Timothy Learys 8-kretsers bevissthetsmodell, og Alfred Korzybskis generell semantikk.
Robert Anton Williams deltok 1986 i Oslo Internasjonale Poesifestival.
Sanyuan (Xianyang)
Sanyuan (kinesisk: 三原县; pinyin:  Sānyuán Xiàn) er et fylke i provinsen Shaanxi i Folkerepublikken Kina. Det ligger i byprefekturet Xianyang.
Folkemengden var på 388,582 innbyggere i 1999.
Administrative enheter
I 2016 var fylket inndelt i 11 kommuner.
Kulturminner
Tempelet for Sanyuans byguddom (Sanyuan chenghuang miao, 三原城隍庙) ble i 2001 oppført på listen over kulturminner i Folkerepublikken Kina. Det fjør dessuten også Tang-gravanlegget Yongkangling (永康陵, Yǒngkānglíng), og Hongdao-akademiet (宏道书院, Hóngdào shūyuàn) fra året 1938.
Samferdsel
Kinas riksvei 210 løper gjennom området. Riksveien begynner i Baotou i Indre Mongolia, fører gjennom Yan'an, Xi'an, Chongqing og Guiyang og ender opp i Nanning i Guangxi.
Kinas riksvei 211 løper gjennom området. Den fører fra Yinchuan i den autonome region Ningxia Hui til Xi'an i Shaanxi.
Lenny Björn Christer Carlsson
Lenny Björn Christer Carlsson (født 25. mars 1946 i Borgholm på Öland) er en svensk teatersjef.
Karin Wiksén
Karin Borgny Wiksén (født 25. juli 1917 i Sandefjord, død 16. oktober 1999 i Trondheim) var en norsk sosionom og politiker (H).
Hun var datter av skreddermester Carl Wiksén og hustru Clara Jensen Sollie, og flyttet til Trondheim som barn. Hennes søster, journalist Esther-Marie (født Wiksén), ble gift med advokat Thorvald Wiig.
"«Karin Wiksén som også i en menneskealder sto på barrikadene. Ikke for moter, men for eldre og krigspensjonister. En myndig dame som ruvet i landskapet også i forhold til stemmeprakt. Ingen som var til stede vil vel noensinne glemme da hun feide inn i bystyresalen under en debatt om elendigheten blant eldre i Trondheim. Hun peker med stokken opp mot galleriet hvor de eldre protestantene sitter og forkynner med rungende røst: – Vi er jo her som den tause majoritet!»"
Wiksén var æresmedlem av blant andre Norges Røde Kors (1966), Høyres Penjonistforening for Trondheim og Malvik (1981) samt Trøndelag Krigsseilerforening.
Art Pepper
Arthur Edward Pepper, Jr. eller Art Pepper (født 1. september, død 15. juni var en amerikansk jazzmusiker (altsaksofon).
Karriere
Pepper ble født i Gardena, California. Han startet sin karriere på 40-tallet da han spilte med Benny Carter og Stan Kenton (1946-1952). På 50-tallet ble Pepper regnet som en av de ledende altsaksofonistene innen jazz. Sammen med Chet Baker, Gerry Mulligan og Shelly Manne ble Pepper ofte assosiert med «West Coast jazz» som et motstykke til «East Coast Jazz» (eller «hot» jazz) som Charlie Parker og Dizzy Gillespie. Pepper var medlem av Buddy Richs storband fra 1968 til 1969 og gjennomførte to turneer i Japan i 1977 og 1978.
Personlig liv
Pepper levde i mange år i Echo Park åsene i Los Angeles. Han ble avhengig av heroin på 40-tallet og hans karriere ble stadig avbrutt med fengselsopphold i 1954–1956, 1960–1961, 1961–1964 og 1964–1965. På slutten av 1960-tallet oppholdt Pepper seg på rehabilitering.
Etter behandling med metadon på midten av 70-tallet gjorde Pepper et comeback og spilte inn en rekke album, inkludert Living Legend, Art Pepper Today, Among Friends, og Live in Japan: Vol. 2.
Illerup Ådal
Illerup Ådal ligger ved Skanderborg i Jylland i Danmark og kan ses fra motorveien mellom Stilling og Skanderborg. Dalen er kjent for arkeologiske myrfunn av store mengder våpen, som i jernalderen, fra år 200 til 450 e.Kr., ble ofret i det som den gang var en innsjø på rundt 10 hektar. I århundrenes løp har sjøen grodd igjen og blitt til myr.
Gransking av gjenstandene har gitt overraskende resultater: Lokalprodusert utstyr har gjennomgående form og materialer som viser at den inntrengende fienden kom fra det som i dag er det vestlige Sverige og det sørlige Norge. Det var også mye importert utstyr fra Romerriket, noe som viser at handelen var langt mer omfattende enn hva gravfunn i Skandinavia har tydet på. Importutstyret ble brukt av krigere som fikk utrustning fra arsenaler, mens den øverste klassen hadde eget utstyr i hjemlig utførelse eller dekor.
Illerupfunnet
Illerupfunnet kom for dagen i mai 1950. Det er i fire omganger i tiden fra 200 til ca. 450 e.Kr. blitt ofret rundt 15 000 gjenstander, stort sett våpen som først er blitt ødelagt, og deretter kastet i en innsjø i nærheten av Skanderborg. I Illerup er det således funnet utstyr fra mange hundre krigere.
Utgravningene
Allerede i 1860 ble det funnet og utgravd en del våpen i myrene, men det er først i moderne tid at området er blitt gjennomgående undersøkt. Under ledelse av Harald Andersen ble det gravd ut deler av våpen som var blitt ofret, fram til 1956. Undersøkelsene ble gjenopptatt i 1975 og varte da fram til 1985. Deretter ble bearbeidelsen og dokumentasjon satt i gang. I alt har det blitt utgravd 40 000 m2 og funnet rundt 15 000 gjenstander, hovedsakelig våpen, fra oldtiden, fra tiden mellom 200 og 500 e.Kr. Av disse er rundt 150 romerske sverd, hvorav halvparten har med fabrikasjonsstempel, og bortimot 1000 spyd- og lansespisser.
I forbindelse med ofringen ble mange av gjenstandene hugget i flere deler og bruddstykkene kunne havne i to eller flere steder. Av de delene som er lyktes å settes sammen igjen er det fastslått at de er ofret ved samme tid, og således er det avdekket at 90 prosent av Illerupfunnet er ofret ved samme seremoni i tidsrommet 200-250 e.Kr. Det er altså en stor hendelse som ligger bak ofringene, og de øvrige funnene er blitt nedlagt ved tre senere ofringer.
Fire ofringer datert
Den lokale befolkningen har vært en part i kampsituasjon, men den andre parten, angriperne, finnes det ingen skriftlige kilder som nevner. Det er kun de gjenstandene som er blitt ofret som kan vitne om angripernes opprinnelse. Gjenstandene i seg selv avslører ikke mye da de er karakteristisk for store deler av Nord-Europa, men deler av krigernes personlige utstyr, som fyrtøy og kam, har utforminger som varierer mellom de ulike landområdene.
Identifisering av funnene
Fra den første ofringen er det identifisert til sammen 129 sett med fyrtøy hvorav 124 av dem har et nålformet stykke av jern satt inn i et skaft og med rullet stein av kvartsitt. De resterende er jernstykker som ble benyttet sammen med et stykke flint eller svovelkis. Den nålformede ildstål (tennstål) i skaft sammen med en stein av kvartsitt forekommer kun i Skandinavia og omkring Østersjøen, mens de 5 øvrige ildstål med flint eller svovelkis ble derimot benyttet på kontinentet i samme periode. Utstyret fra den eldste ofringen kommer fra nordiske angripere.
Andre steder i Danmark kan derfor utelukkes fra funnet, også sørlige Sverige. De nærmeste parallellene til gjenstandene i Illerupfunnet er funnet i vestlige Sverige og i Norge. Selv om angriperne kom fra områder som i dag kalles «Norge» er det ikke språklig belegg for slike nasjonale betegnelser i tiden rundt 200 e.Kr. Ikke desto mindre var ofringene av krigsbytte et resultat av kamper mellom ulike nordiske befolkningsgrupper, eller stammer, og kampene var et ledd i en pågående prosess som førte fram mot større politiske enheter og til sist nasjonale stater.
Preservering
For å hindre at området tørker ut, noe som ville ødelegge gjenværende gjenstandene, er 33 hektar av den tidligere sjøen siden 1996 blitt oppkjøpt og fredet.
Sommeren 2009 ble det under skoleutgravninger ved Aarhus Universitet gravd ut rester etter flere hundre mennesker et annet sted i dalen. Dette er foreløpig antatt å være et offersted for fanger i de samme krigene.
Coptoplectus
Coptoplectus er en gruppe (slekt) av biller som hører til underfamilien køllebiller (Pselaphinae) i den store familien kortvinger (Staphylinidae).
Utseende
Små (ca. 2 millimeter lange), avlange biller med korte dekkvinger. På farge er de gjerne mer eller mindre rødbrunlige. De skiller seg fra de fleste andre køllebiller på sin slanke kroppsform. Hodet er omtrent firkantet med markerte bakhjørner, små, runde fasettøyne og groper i pannen. Antennene er middels lange og ganske kraftige, leddene bredere enn lange. De tre ytterste leddene danner en løs kølle, særlig det siste leddet er forstørret. Pronotum er omtrent så langt som bredt, med rundede sider, bredest litt foran midten. Det har gjerne noen små groper. Dekkvingene er rundede, glatte, uten punktstriper, og ganske korte. Bakkroppen er sylindrisk, beina ganske korte med tre-leddete føtter.
Levevis
De kan blant annet finnes under barken på døde trær, i råtten ved og hule trær..
Utbredelse
Slekten er utbredt i Kongo.
Marsakala
Marsaskala (M'Skala, Maltesisk: Wied il-Għajn noen ganger stavet Marsascala (M'Scala), er en kystlandsby i den sørøstlige delen av Malta. Den ligger rundt den lille havnen i Marsaskala-bukten, en lang og smal vik, også kjent som Marsaskala Creek. Bukta ligger skjermet mot nord av Ras iż-Żonqor, sørøst av Malta, og i sør, odden av Ras il-Gżira
Byen har en befolkningen om vintrene på 12 134  (mars 2014), men dette øker til rundt 20 000 om sommrene.
Josef Andreas Jungmann
Josef Andreas Jungmann (født 16. november 1889 i Sand in Taufers i Syd-Tirol i daværende Østerrike; død 26. januar 1975 i Innsbruck) var en østerriksk jesuitt, liturgiker og konsilsrådgiver.
Liv og virke
Etter studier i Brixen, Innsbruck, München og Wien ble han presteviet i 1913, og trådte i 1917 inn i jesuittordenen. Fra 1925 foreleste han i pedagogikk, kateketikk og liturgikk ved Leopold-Franzens-Universität Innsbruck. Der ble han i 1930 außerordentlicher professor, i 1934 ordentlicher professor og fra 1956 honorarprofessor i pastoralteologi.
Han støttet den liturgiske bevegelse, tok til orde for lekfolkets mer aktive deltakelse i katolsk liturgi og opplyste liturgihistorien ved sin omfattende historiske forskning. Sælig hans hovedverk Missarum Sollemnia gav viktig innsikt som bidro til å legitimere noen av de nye grep som ble fattet på liturgiens oppråde fra 1950-årene av innen den katolske kirke.
Fra 1960 var han medlem av den forberedende kommisjon til Annet Vatikankonsil, og fra 1962 medlem for kommisjonen for liturgireformen.
Johann Valentin Görner
Johann Valentin Görner (1702–1762) var en tysk barokk-komponist.
Autoball
Autoball var en «idrett» i Brasil på begynnelsen av 1970-tallet og hvor man spilte med en fotball med biler. Sporten sluttet av seg selv under energikrisen i 1974, som gjorde at motorsport ble forbudt.
For mer enn fem år var autoball en sport for Rio de Janeiros unge bedrestilte som kunne kjøpe og ødelegge biler slik andre kunne ødelegge et par sko. Autoball etablerte seg selv med regler, med en føderasjon og med lag som ble støttet av de store fotballklubbene som Flamengo, Fluminense, Botafogo, Vasco og América.
Den som oppfant autoball sies å ha vært lege Mário Tourinho, og som i to tiår var medisiner for América Football Club. Det fortelles at han en dag kom kjørende langs Copacabana da en ball plutselig kom hoppende mot bilen. Istedenfor å unngå den kjørte han rett mot den, og ballen spratt tilbake som et perfekt spark. Det var da han fikk sin eureka-opplevelse.
Autoball produserte sine egne stjerner. Ivan Sant’Anna skåret et mål i løpet av sin første opptreden i 1970 og ble autoballs mest profilerte angriper.
Hachim Maaroufou
Hachim Maaroufou (født 13. februar 1997) er en komorisk friidrettsutøver som konkurrerer i sprintløp.
Han representerte landet sitt under VM i friidrett 2022 i Eugene, der han ble utslått i forsøksheatene på 200 meter.
Canthocamptus sinuus
Canthocamptus sinuus er en art av leddete hoppekreps innen slekten Acartia som holder til i Arktis, Barentshavet og nordlige Atlanterhavet, og som Westwood beskrev i 1836. Den er et dyreplankton som utgjør føde for blant annet fiskeyngel. Arten lever av alger og plankton.
Arten ble første gang beskrevet av William Chambers Coker i 1934.
Kapusinerkrypten
Kapusinerkrypten (ty. Kapuzinergruft) eller Keiserkrypten (ty. Kaisergruft) er Habsburgfamiliens krypt i Wien. Den ligger i Innere Stadt ved plassen Neuer Markt, under Kapusinerkirken og kloster grunnlagt i 1618 og innviet i 1632, tilhørende Kapusinerordenen. Tolv keisere og nitten keiserinner er gravlagt i krypten.
Det var keiserinne Anna som i 1618 testamentarisk etablerte krypten. Byggingen av den barokke krypten ble innledet i 1622 og tok 11 år. Etter ferdigstillingen i 1633 ble sarkofagene til keiserinne Anna og den tysk-romerske keiser Matthias av Det tysk-romerske rike overført til krypten.
Otto von Habsburg ble gravlagt 16. juli 2011 i Kapusinerkrypten etter rekviemmesse i Stefansdomen. Legeme og hjerte gravlegges etter gammel tradisjon separat. Hjertet ble stedt til hvile i Pannonhalma i Ungarn. Den nest siste begravelsen fant sted 12. januar 2008, da Karl Ludwig av Østerrike (1918–2007), sønn av keiser Karl I av Østerrike-Ungarn, ble bisatt.
Keisere/keiserinner
Blant familiemedlemmene var følgende regjerende monarker:
Hamar bryggeri
Hamar bryggeri var et bryggeri på Hamar som ble grunnlagt i 1856 og bygget i perioden 1856 til 1857. Bryggeriet var kjent for sin omfattende eksport av øl, samt av julebrusen Hamar Julebrus. Dette produseres videre av Ringnes bryggeri under navnet Hamar og Lillehammer julebrus. Bygningsmassen til Hamar bryggeri er i dag eiet av Utstillingsplassen Eiendom. Der de gamle produksjons- og lagerbygningene er revet til fordel for et større leilighetsprosjekt. Den gamle hovedbygningen er delvis bygget om til kontorer, men det gamle brygghuset og Gildehallen er bevart. Den gamle hovedbygningen fra 1857 er utvendig vernet.
Bryggeriets historie
Hamar bryggeri og dens første bygning ble bygget i perioden 1856 til 1857 av et aksjeselskap bestående av ulike forretningsmenn og gårdbrukere fra distriktet rundt. I denne perioden eksisterte det allerede et bryggeri i distriktet under navnet Vangs Bryggeri som hadde tilholdssted på Åker gård i Vang, samtidig som Gjestvangs bryggeri eller det såkalte «Jernbanebryggeriet» ble dannet. En av de største eierne med en 1/3 aksjeportefølje i Hamar bryggeri var for øvrig bryggerimester og disponent Gunerus Flakstad, som var ansatt ved Vangs Bryggeri. Hamar bryggeri lanserte og markedsførte sin første øl den 22. juni 1857, samme år som det ble registrert 343 bryggerier i virksomhet på landsbasis.
I 1887 ble for øvrig Hamar bryggeri et aksjeselskap, og under ledelse av Gunerius Flakstad var Hamar bryggeri ved inngangen til 1900-tallet Norges største øleksportør, med over halvparten av årsproduksjonen eksportert til land over hele verden. I 1892 ble for øvrig Grand Hotell ved jernbanestasjonen bygget ved hjelp av finansiering fra Hamar bryggeri. I 1890 ble Elverum Bryggeri kjøpt opp og tatt over av Hamar Bryggeri, og skiftet i 1909 navn til Elverum Bryggeri og Mineralvann, som siden opphørte i 1949. Fra denne perioden og frem til midten av 1970-tallet fungerte lokalene i Elverum som distribusjonslager for Hamar bryggeri.
I 1952 ble det bygget et administrasjonsbygg med fasade mot Storhamargata, med Gildehallen i kjelleren for sosiale arrangementer. Siden 1967 samarbeidet Hamar bryggeri med Lillehammer bryggeri om distribusjon av Coca-Cola, Seven-Up og Schweppes. I 1983 forsøkte Hamar bryggeri å kjøpe opp Lillehammer bryggeri, men måtte se at Nora Industrier heller kjøpte opp nabobryggeriet. I 1984 gikk bryggeriet med 3,6 millioner i overskudd.
I mars 1987 fusjonerte bryggeriet med Løiten Brænderi under navnet Løiten Industrier AS. Samme måned begynte Hamar bryggeri som tapper av mineralvannsprodukter etter avtale med PepsiCo Inc., som gikk på retten til å fremstille Pepsi-Cola for salg og distribusjon i østlandsområdet, etter at den gamle avtalen med Nora ble avsluttet. I løpet av våren 1987 inngikk de en avtale for produksjon og salg av det nederlandske ølet Amstel.
30. oktober 1987 ble det kjent at Løiten Industrier ville bli kjøpt opp av Nora Industrier, som blant annet eide Ringnes. I løpet av sju måneder gikk Løiten Industrier med sju millioner i underskudd, på grunn av stor nedgang i salg av øl- og mineralvann.
Ledelsen i Løiten Industrier ble kritisert i etterkant av at salget ble kjent, særlig fordi de hadde vært veldig positive til egen drift et halvt år tidligere. Hamar Bryggeri sa opp flere av avtalene sine, blant annet med Pepsi og Mack. Pepsi gikk til rettssak og krevde at bryggeriet fortsatte å produsere brusen deres, men tapte i namsretten i november, en dom som ble stadfestet av lagmannsretten i januar 1988. En ny rettssak i 1989 førte til at Nora Industrier måtte betale 4,7 millioner i erstatning til PepsiCo. Pepsi krevde i utgangspunktet over 12 millioner.
21. desember gikk den ekstraordinære generalforsamlingen inn for sammenslåingen, med 151 257 stemmer for og 21 657 stemmer mot. 1. januar 1988 ble Hamar bryggeri innlemmet i Nora industrier.
I februar 1988 skiftet bryggeriet navn til Hamar Lillehammer Bryggeri.
Bryggeriet i nyere tid
Overtakelsen av Hamar bryggeri førte til omstruktureringer ved at ølproduksjonen ble nedlagt i 1991 samt at mineralvannsproduksjonen ble nedlagt i 1993. Etter denne perioden ble Hamar bryggeri et lager for Ringnes, samtidig som administrasjonen ble opprettholdt. De første bygningene fra andre halvdel av 1800-tallet og oppstarten av bryggeriet ble vernet og utgjør i dag en del av Ringnes administrasjon som salgs– og distribusjonskontor. Tapperibygningen og lagerbygget ble rundt 2003 revet til fordel for et større boligprosjekt med seks byggetrinn for leilighetsblokker med opptil seks etasjer, som har ferdigstillelse vinteren 2010.
Tora Voll Dombu
Tora Voll Dombu (født 1992) var leder i Norges Bygdeungdomslag og styremedlem i Norges Bondelag fra 2016 til 2019. Hun kommer fra Meldal i Trøndelag og har innehatt flere verv i organisasjonen, blant annet fylkesleder i Sør-Trøndelag Bygdeungdomslag. Hun var fra 2015 til 2017 styremedlem i Landsrådet for Norges Barne- og Ungdomsorganisasjoner (LNU), og var Norges ungdomsdelegat til FN på temaet likestilling i 2018.
Dombu har en bachelorgrad i statsvitenskap fra NTNU, med offentlig politikk og administrasjon som spesialisering, og en bachelorgrad i samfunnsgeografi fra Universitetet i Oslo.
Johnny Carey
John Joseph «Johnny» Carey (født 23. februar 1919 i Dublin, død 22. august 1995 i Macclesfield) var en irsk fotballspiller og manager. Det meste av sin karriere som spiller tilbrakte han hos Manchester United, hvor han også var kaptein fra 1946 til 1953. Han spilte også landskamper for, og var også landslagskaptein en rekke ganger. Han ble i 1949 kåret til Årets spiller i England. Carey var også den første kapteinen utenfor Storbritannia som vant både FA-cupen og det engelske ligamesterskapet.
Lojalisme (Irland)
Lojalisme er på Irland betegnelsen på militante unionister, det vil si de som ønsker at Nord-Irland fortsatt skal være en del av Det forente kongerike Storbritannia og Nord-Irland fremfor å bli innlemmet i republikken Irland. Ikke alle unionister er lojalister, ellersom sistnevnte begrep innbefatter aksept av militant ekstremisme, vold og terrorisme. Begrepet er særlig knyttet til illegale paramilitære grupper.
I forhold til det politiske spekteret har lojalistene tilhørige fra både venstre- og høyresiden. Nynazistiske grupper og partier som British National Front har rekruttert aktivt i det lojalistiske miljøet, men deres politiske ståsted er langt fra enerådende, selv om det får mye av oppmerksomheten.
Johnny Carey
I november 1936 ble Carey kjøpt opp av Manchester United fra den irske klubben St. James's Gate for 250 pund, noe som var irsk overgangsrekord på den tiden. Han debuterte for United 23. september året etter.
Etter å ha vunnet FA-cupen i 1948, ble han ligamester i 1952-53 med United. Han spilte totalt 342 kamper og scoret 18 mål for Manchester-klubben.
Lojalisme (Irland)
I republikken Irland finnes det fortsatt et lite lojalistisk miljø, blant annet en avdeling av Orangeordenen som har en årlig parade i Rossnowlagh i Donegal, et av de områdene i republikken som har størst andel protestanter.
Lojalistiske partier
Enkelte andre partier, som Ulster Unionist Party og Democratic Unionist Party, har tidligere omtalt seg som lojalistiske, men sluttet å bruke dette begrepet for å distansere seg fra den militante delen av unionisme.
Johnny Carey
Etter spillerkarrieren var han først en del av trenerstaben i Manchester United, før han ble manager for blant annet Blackburn Rovers, Everton og Nottingham Forest. Fra 1955 til 1967 var han også hovedtrener for landslaget til, noe som på den tiden ikke innebar annet at han var en uttakningskomités forlengede arm.
Meritter
Som spiller
Med Manchester United:
Som manager
Med Blackburn Rovers:
Med Leyton Orient:
Med Nottingham Forest:
Scarpe
Scarpe er en 94 km lang elv i regionen Hauts-de-France i Frankrike. Scarpe er en sideelv til Schelde. Elven flyter igjennom Arras, Douai og Saint-Amand-les-Eaux og ender opp i Mortagne-du-Nord hvor den renner ut i Schelde.
Ellen Hillingsø
Ellen Gunilla Hillingsø (født 9. mars 1967 i København) er en dansk skuespillerinne.
Hun er datter av general Kjeld Georg Hilligsøe Hillingsø og Birgitta Hillingsø. Hun ble utdannet på Århus teaters skuespillerskole i 1994, og har siden spilt flere roller både i Århus og i København. I 1996 fikk hun sitt folkelige gjennombrudd i TV-serien Charlot og Charlotte av Ole Bornedal, og har siden spilt i flere TV-produksjoner og spillefilm. Hun har med sitt talent for meget forskjellige roller plassert seg sentralt i dansk teater- og filmverden. I 2011 ses hun også som Charlotte Söringer i den dansk-svenske TV-serie Broen. I 2012 som skolepsykolog Helle i serien Rita, og i 2015 også som Helle i TV-serien Hjørdis.
Keats (band)
Keats var et britisk band som kun eksisterte noen måneder i 1984 som et sideprosjekt til Alan Parsons Project. Bandet ble stiftet og satt sammen av Eric Woolfson med vokalist Colin Blunstone, gitarist Ian Bairnson, bassist David Paton, trommeslager Stuart Elliott (alle med en fortid i Alan Parsons Project) og keyboardist Peter Bardens (tidligere fra Van Morrison og Camel).
Bairnson og Paton hadde for øvrig også en felles fortid i poprockbandet Pilot. Keats var oppkalt etter en restaurant Woolfson besøkte ofte og ble regnet som en sammenblandet 1980-talls poputgave av både Alan Parsons Project og Camel. Keats ga ut et album med samme navn og en single, som begge ble produsert av Alan Parsons, før bandet ble oppløst.
MT «Independența»
Oljetankeren «Independența» var den største rumenske oljetankeren noensinne. Den ble bygd i 1977 ved Constanța Verft.
Med et deplasement på 164 000 dvt, var Independența den første oljetankeren i denne serien, og det største skipet noengang bygd i Romania.
Dåpsseremonien fant sted den 27. mai 1977, med Nicolae og Elena Ceaușescu til stede. Champagneflasken, som Elena Ceaușescu lanserte, gikk ikke i stykker da den traff skroget. Dette ble av noen ansett for å være et dårlig tegn.
Om morgenen den 15. november 1979, på vei tilbake fra sin 19. sjøreise, befant «Independența» seg i Marmarahavet på vei mot Bosforus og Svartehavet. Klokka 04:35 (lokaltid), ble tankeren påkjørt av den greske lastebåten «Evriali». Sammenstøtet førte til at noen av tankene ble revet opp og en stor mengde råolje lekket ut i sjøen.
Gnister utløste flere kraftige eksplosjoner, noe som førte til at skipet ble antent og forliste. Av besetningen på 45, døde 42, 11 av dem ble aldri funnet. Kun tre besetningsmedlemmer kunne komme seg i sikkerhet. Brannen fortsatte i 29 dager.
Kapteinen på «Evriali», Alekos Adamopoulos, ble funnet skyldig og dømt til 20 måneder i fengsel.
Tankeren Independența ble erklært til totalvrak.
Eksterne lenker
Video
Jean-Pierre Guignon
Jean-Pierre Guignon (1702–1774) var en fransk fiolinist og komponist av italiensk opprinnelse.
Fra venstrestat til kriseforlik
Industri
Fra 1905 til 1917 opplevde Norge stor økonomisk vekst. Birkeland og Eyde utviklet en måte å binde nitrogen i lufta slik at man kunne bruke den industrielt. Utenlandske selskap kjøpte opp norske bedrifter og kjøpte rettigheter til å bygge ut vannkraftverk. Det var stor vilje fra utenlandske selskaper til å investere i Norge.
Konsesjonslovene
I 1906 var 75 % av den utbygde fossekraften og 80 % av den kjemiske industrien i Norge på utenlandske hender. Dette skapte en del debatt i Stortinget, og i 1909 det ble vedtatt en permanent lov som begrenset utlendingers adgang til å eie fosser og gruver i Norge. Loven inneholdt også en bestemmelse om at fosser, kraftverk og gruver eid av utlendinger eller private selskaper skulle tilfalle Statens eie etter 60 eller høyst 80 år. I 1917 ble loven skjerpet til 50 år, eller 60 år med Stortingets godkjennelse. (se Hjemfallsrett).
Første verdenskrig
Under første verdenskrig ble det stor etterspørsel etter norske råvarer. Både hermetikk, nikkel, kobber, salpeter og hvalolje var svært etterspurt i Europa. Dermed begynte en tid med enorm økonomisk vekst i Norge, også kalt jobbetid.
Skipsfart
Den store norske handelsflåten kom til å bli viktig for de krigførende partene i Europa. I 1914 kostet det kr. 4,60 å frakte ett tonn kull fra Storbritannia til Norge, og i 1917 hadde det steget til kr. 260. Skipsaksjer steg med en faktor på 6, og rederier utbetalte utbytte før skip var ferdige med sin første tur. Det ble en kortvarig vekst, og de var få som greide å holde på rikdommene.
Nøytralitet
Med konflikten fra Unionsoppløsningen friskt i minne bestemte myndighetene i Sverige og Norge at de ikke ville risikere at det ble krig mellom de to nasjonene i tilfelle de ble trukket med i en storkrig. Da første verdenskrig brøt ut ble Danmark, Sverige og Norge enige om en nøytralitetserklæring. I 1916 fikk Storbritannia nok av at Norge forsynte Tyskland med varer, og gav Norge et ultimatum; Slutt å selge fisk til Tyskland ellers er det slutt på import av kull. Dette førte til en flåteavtale der store deler av handelsflåten ble stilt til britenes disposisjon, uten at regjeringen innrømmet at Norge ikke lenger var nøytralt. Det førte også til at handelsflåten ble utsatt for tyskernes ubåtkrig der Norge mistet 800 skip, 1 200 000 tonnasje og 2000 sjøfolk.
Dyrtid
Den store veksten under krigen førte til at de som hadde penger fikk mye mer, men lønnsveksten forholdt seg normal. Dette, sammen med at import av varer var begrenset pga. krigen, førte til stor prisvekst på mange vanlige varer. Siden vanlige lønnstakere ikke hadde råd til å kjøpe mange vanlige varer, førte det til en polarisering både politisk og økonomisk i det norske samfunnet. Av frykt for konflikter grep storting og regjering inn med en rekke tiltak, men i arbeiderbevegelsen mente man at de kom for sent.
Anne Michelle de Massy
Anne Michelle de Massy (født Anne Michelle Lütken 28. november 1959 i Oslo, død 25. november 2001 i London) var en norsk modell som 11. september 1982 ble gift med baron Christian de Massy, som er nevøen til fyrst Rainier III av Monaco. Ekteskapet var barnløst, og de ble skilt i 1987.
Fra venstrestat til kriseforlik
Verdenskrise
I 1929 kom krakket på børskrakket i 1929, og krisen nådde Norge for alvor i 1931. De som ble uteksaminert fra folkeskolen i 1920 risikerte nærmest sammenhengende arbeidsledighet gjennom hele mellomkrigstiden. I 1932 gikk nærmere 40 % av alle statens inntekter til avdrag og renter på gjeld og lån. Enkelte bedrifter og banker ble reddet med ny, og ofte utenlandsk, kapital. Enkelte ble reddet med statsgarantier. Mellom 1918 og 1932 ble antall banker i Norge nesten halvert. Dette førte til stor arbeidsløshet og vanskelige forhold over hele Norge. Kvinner meldte seg ikke som arbeidsledige på grunn av den åpenbare kjønnsdiskrimineringen til fordel for menn. De som bodde på gård var kraftig underbeskjeftiget, men sultet ikke. Arbeidsføre eldre så ikke poenget med å melde seg som arbeidsledige, og de måtte klare seg som best de kunne, og leve på slekt og venners nåde. Den økonomiske krisen varte helt til krigsutbruddet i 1940.
I mellomkrigstiden hadde Norge en veldig åpen økonomi med mye skipsfart, og var svært avhengige av utenlandske forhold. Synkende etterspørsel førte til mindre produksjon som igjen førte til økende arbeidsledighet. I mellomkrigstiden fantes det ingen store økonomiske ressurser eller nødvendig innsikt i hva som måtte gjøres for å løse de store økonomiske problemene. I dag forventes det at myndighetene kommer med redningspakker for å hjelpe bedrifter og banker fra konkurs. Staten styrte pengesekken og de trykte stadig mer penger i håp om å få bukt med de økonomiske problemene. Dette var en utmerket måte å forverre disse problemene på. Dette betydde kroken på døra for veldig mange mennesker, og antallet konkurser i Norge steg hvert eneste år. Det vare tøffe tider, både før og etter verdenskrigen med barkebrød og sko av fiskeskinn.
Anne Michelle de Massy
25. november 2001 døde hun i sin luksusleilighet i London som følge av pusteproblemer. Hun ble bare 41 år gammel.
Hengshan (Yulin)
Hengshan (kinesisk: 横山县; pinyin:  Héngshān Xiàn) er et fylke i provinsen Shaanxi i Folkerepublikken Kina. Det ligger i byprefekturet Yulin.
Folkemengden var på 310,346 innbyggere i 1999.
Käte Stresemann
Käte Stresemann (født Käthe Kleefeld 15. juli 1883 i Lankwitz ved Berlin, død 23. juli 1970 i New York City) var gift med den liberale statsmannen og fredsprisvinneren Gustav Stresemann (1878–1929), som var tysk rikskansler og utenriksminister på 1920-tallet.
Bakgrunn
Hennes familie var i desember 1882 tilvandret fra Kassel til Berlin rett før Käthes fødsel, og bosatte seg litt sør for de daværende bygrenser, en villa i Lankwitz i Kreis Teltow., Hun var datter av den velstående industrimannen Adolf Kleefeld (opprinnelig hadde han navnet Aaron) fra Kassel. Moren Antonie (født 1850) kom fra Lankow; hun var datter av hestehandleren Julius Heinemann. Begge Käthes foreldre var assimilerte jøder, men hadde konvertert til protestantismen. Käte og hennes tre søsken var døpt som lutheranere.
Ekteskap
Käte Kleefeld giftet seg 20. oktober 1903 i Kaiser-Wilhelm-Gedächtniskirche med Gustav Stresemann, som da arbeidet som forretningsfører for Verband deutscher Schokoladenfabrikanten og siden 1901 hadde bodd i Dresden. De skulle få sønnene Wolfgang (1904–1998) og (Hans-)Joachim (1908–1999), begge født i Dresden og døpt i familiens hjem. I 1910 skiftet familien sin hovedresidens tilbake til Berlin.
Kätes søstre giftet seg med offiserer: Eva i 1905 med sønnen til den nasjonalliberale sjefredaktør August Heinrich Braß, Friedrich Braß (født 1870), som falt i første verdenskrig i 1914; i annet ekteskap i 1919 med Kurt Theodor Sorge (født 1886), sønn av Krupp-direktøren Kurt Sorge. Elsa (Elsa-Maria) ble gift i 1907 med Hans Karl Simon von Winterfeld (født 1883) fra den kjente prøyssiske godseier- og adelsfamile Winterfeldt.
Stresemann spilte en stor rolle i det offentlige liv på 1920-tallet i Berlin. Men Kätes jødiske avstamning kunne gi ektemannen en klamp om foten politisk sett. Hans parti, det nasjonalliberale Deutsche Volkspartei (DVP), ble angrepet fra blant annet det høyrenasjonale Deutschnationale Volkspartei (DNVP) angrepet for at dets partiformann Stresemann var inngiftet blant jøder. Stresemann forsøkte å parere dette på forskjellig vis, og spilte og underspilte dette forhold etter omstendighetene. Overfor kontakter i det jødiske Central-Verein fremhevet han Kätes jødiske familiehistorie, men overfor DNVP-formannen Oskar Hergt påpekte han i 1919 at hustruen ikke var jødisk. Sitt ektebånd med Käte var for Gustav Stresemann ett argument blant mange for å avvise tettere politiske samarbeide med DNVP. Stresemanns rival Paul Moldenhauer fra partiets høyrefløy var, som fremgår av hans memoarer, overbevist at flertallet av partiets medlemmer av rasemessige grunner tok anstøt av Stresemanns ekteskap.
Da ektemannen i 1923 ble utenriksminister, ble deres bolig i Tauentzienstraße 12a et møtested for diplomater og Berlins bedre borgerskap. Hennes talent som vertinne høstet ros og anerkjennelse, for eksempel i Time Magazine i anledning den 25. internasjonale reklamekongress i Berlin: Hun var «ingen husmor, men en ung, elegant, kosmopolitisk, engelsktalende jødinne, med evne til de velsituertes konversasjon på selskapslivets parkett, både i salongene som i nattklubbene»
Enke
Etter mannens død i oktober 1929 flyttet hun med sønnen Wolfgang til en bolig i Bismarckstraße 99. Etter at nasjonalistene var kommet til makten i 1933 ble mye energi slukt av en langvarig rettsstrid om arven etter menns i 1934 avdøde bror Kurt von Kleefeld - det ble reist korrupsjonsbeskyldninger mot ham. Det endte med et rettsforlik i 1936. Nazistene lot være å utnytte arvestriden i sin antijødiske propaganda, ettersom en kampanje mot nettopp hennes familie kunne falle uheldig ut for regimet i internasjonale kretser der Gustav Stresemanns renomme var godt og hans familie høyt skattet.
Høsten 1939 emigrerte hun med sønnen Wolfgang til USA; hennes andre sønn Joachim hadde allerede emigrert dit og abeidet i bank. Etter ti år i eksil besøkte hun Tyskland for første gang igjen i 1949, og engasjerte seg da for den politiske arven etter ektemannen.
I den vesttyske spillefilmen Stresemann fra 1956 ble hun spilt av Susanne von Almassy.