cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Christian Konrad Sprengel
Bakgrunn og virke
Sprengel ble født i Brandenburg an der Havel i Markgrevskapet Brandenburg som det 15. og siste barnet til Ernst Victor Sprengel som var prest i St. Gotthard-kirken i Brandenburg. Christian Konrad var det åttende barnet til Ernst Victors andre kone Dorothea Gnadenreich Schaeffer. Som flere av sine halvbrødre og brødre studerte han teologi; han begynte ved Universitetet i Halle i 1770. Han ble lærer ved Großes Friedrichs-Waisenhaus (barnehjem) i Berlin i 1775, og samtidig underviste han ved den kongelige militærskolen. I 1780 ble han rektor ved "Große Schule" i Spandau (i dag en del av Berlin). Dette var en offentlig protestantisk skole. I motsetning til sine brødre fikk aldri C. K. Sprengel noen kirkelig stilling og han gikk av som rektor i 1794 og trakk seg tilbake. Sprengels tidlige pensjonering fra sin stilling i skolen skyldtes trolig, delvis, at han var i stadig konflikt med elever, foreldre og skolemyndigheter.
Årsaken til en del av Sprengels konflikter var hans misnøye med undervisninga ved skolen. Han mente bl.a. at den lange morgenandakten burde kortes ned på og elevene burde heller få undervisning i de ulike fagene i mindre grupper. Selv om Sprengels forslag i hovedsak ble tatt til følge, var han året etter (1782) i så dårlig mental forfatning, bla. pga. konflikter med sin overordnede (Daniel Friedrich Schulze) at han oppsøkte den berømte Spandau-legen Ernst Ludwig Heim. Dr. Heim som var spesielt interessert i botanikk og en ekspert på moser, ga Sprengel det råd å søke reakreasjon i studiet av naturen. Heim ga også Sprengel hans første undervisning i botanikk. Allerede samme år rapporterte Schulze at Sprengel gikk turer av helsemessige årsaker.
Naturundersøkelser ble av Sprengel sett på som en spesiell type gudstjeneste, en måte å se alle de ting "den kloke Naturens Skaper hadde produsert". Undersøkelsene i naturen ga Sprengel den fred og glede han trengte og skolens og dens konflikter ble mindre viktige: han avslutta sine private leksjoner og naturundersøkelsene bidro nok også til hans tidlige pensjonering fra rektorstillinga. Hans tidlige undersøkelser i området rundt Spandau førte blant annet til funn av Silene chlorantha Imidlertid var det hans observasjoner av skogstorkenebblomstene som ga ham ideene som skulle gjøre ham til grunnleggeren av pollineringsbiologien: "Idet jeg sommeren 1787 oppmerksomt betraktet blomstene til skogstorkenebb (Geranium sylvaticum), så jeg at den nederste delen av kronbladene var besatt med fine hår på innsida av begge kantene. Overbevist om at den kloke Naturens Skaper ikke hadde frambrakt selv ett eneste lite hår uten hensikt, tenkte jeg over hva disse hårene kunne tjene til." Sprengel kom til den innsikten at disse hårene er der for å beskytte nektaren som blomstene skiller ut, mot regn. Han forsto at nektaren fungerer som mat for insektene som besøker planta og at befruktningen er avhengig av disse insektenes besøk.
Etter denne oppdagelsen bestemte han seg for å undersøke flere plantearter. Disse undersøkelsene krevde mye tid, mye mer enn han i utgangspunktet hadde forestilt seg: Allerede i 1788 annonserte han i Magazin für die Botanik at "Hr Sprengel, rektor i Spandau, nær Berlin, i den nære framtid ville publisere en artikkel om nektarier, hvor han vil avsløre flere av sine egne nye observasjoner og kommentarer". Det skulle imidlertid gå ytterligere fem år før han publiserte sine funn og da ikke som en artikkel, men som en stor bok rikt utstyrt med kobberstikk. Denne banebrytende klassikeren fikk tittelen: Das entdeckte Geheimnis der Natur im Bau und in der Befruchtung der Blumen ("Naturens avslørte hemmelighet i blomstenes bygning og befruktning").
I denne boka går Sprengel systematisk (etter Linnés system) gjennom blomsterplantene som er kjent for ham. Han beskriver spesielt blomstenes bygning og hvordan de ulike trekkene fungerer i befruktningens tjeneste via tiltrekking og manipulasjon av pollinatorer. Boka fikk ikke noen umiddelbar effekt i Sprengels samtid, den ble stort sett oversett av to årsaker: Mange mente at det å tillegge blomster seksuelle funksjoner var upassende – planter ble ansett for å være rene. Selv om Sprengel her fulgte i Linnés fotefar, var den store Linnés tanker på dette området fortsatt ytterst kontroversielt innen vitenskapelige kretser (mange naturhistorikere på denne tida var jo teologer). Den andre årsaken var at man i før-Darwinistisk tid ikke hadde forutsetninger for å forstå betydninga av Sprengels funn for varisjon, seleksjon og evolusjon. Det var først med Darwins bok om orkidéer at betydningen av Sprengels funn ble klart. Her refererte Darwin utførlig til Sprengels bok for å underbygge sine teorier om krysspollineringens viktighet hos planter.
Året etter utgivelsen av Das Entdeckte Geheimnis pensjonerte Sprengel seg fra skolen og flytta til Berlin. Han fortsatte sine undersøkelser innen botanikk og klassiske språk og han ga privattimer innen begge fagområder. I 1811 publiserte han en liten bok om nødvendigheten av birøkt for pollinering av frukttrær. Hans siste publiserte verk handlet om hvordan klassiske romerske dikteres tekster har blitt forandra gjennom rekken av kopister og redaktører. C. K. Sprengel døde i Berlin i 1816.
Sprengels bok om pollinering er mer enn et historisk dokument: den inneholder mye pollineringsøkologiske data som gjør den fortsatt nyttig og verdt å sitere ennå i dag.
Le Corbusiers Samtidsby
Le Corbusiers Samtidsby (fransk: Ville Contemporaine) var en plan for hvordan byer skulle bli mest mulig effektive for de som bodde der. For å få til dette ville Le Corbusier at alle byer skulle ha en stasjon i midten der man også kunne lande lufttaxier. Utenfor det et kontorområde med skyskrapere med 10 000 til 50 000 arbeidere i hver. Her finner man også byens hoteller. Utenfor det igjen et areal med tette boligområder minimum tolvetasjers bygninger som står tett, uten hager, men med parker imellom i tillegg til takterrasser som også brukes som hager. Ytterst skulle det være mindre tette boligområder med hus på 5-10 etasjer med egne hager til hvert hus. Alle offentlige bygg er samlet på et sted, rett utenfor bysentrum. For å gjøre transporten så effektiv som mulig, tenkte Le Corbusier at alle parker og fortauer skulle stå på stolper av armert betong, slik at det var mulig å kjøre biler under uforstyrret. Under bilene igjen skulle det gå t-bane/tog inn til byen slik at bilene skulle være mindre nødvendig.
Aabenraa
Aabenraa eller Åbenrå (lokal dialekt: Affenrå, tysk: Apenrade) er en by i Sønderjylland, Aabenraa kommune i Danmark med 15,750 (2013) innbyggere. . Byen var tidligere administrasjonssenter for Sønderjyllands amt og etter kommunalreformen i 2007 er den senter for Aabenraa kommune.
Aabenraa er en viktig havneby. I tillegg finnes ulike industribedrifter som Marcussen & Søn og Callesens Maskinfabrik.
Isaac Bentham
Isaac Bentham (født 27. oktober 1886, død 5. mai 1917) var en britisk vannpolospiller som deltok i de olympiske leker i 1912 i Stockholm.
Aabenraa
Betydelige bygninger i byen er St. Nikolaj kirke fra Valdemars tid samt Brundlund slott grunnlagt av dronning Margrethe I omkring 1400. Det finnes også flere restaurerte kvartaler fra 1800-tallet som: Slotsgade, Store og Lille Pottergade, Nygade, Nybro, Skibbrogade og Gildegade.
Historie
Byens eldste navn var Opnør, av gammeldansk opæn og ør (= åpen strand), senere Opnøraa og Opneraa etter beliggenheten langs åen.
Isaac Bentham
Bentham ble olympisk mester i vannpolo under OL 1912 i Stockholm. Han var med på de britiske vannpololaget som vant turneringen. I finalen beseiret de Østerrike med 8-0. Turneringen ble avviklet i Djurgårdsbrunnsviken i perioden 7. til 16. juli 1912.
Bentham omkom på vestfronten i Frankrike under første verdenskrig
Aabenraa
Historie
Byen oppsto tidlig i middelalderen rundt bispeborgen Opnør Hus. I middelalderen var byen kjent for sitt fiske og sin humlefremstilling. Byen fikk status som kjøpstad i 1240. Aabenraa hørte etter den danske arvedelingen i 1560 og frem til arvehyllingen i 1721 under Gottorp-hertugene.
Byen hadde sin storhetstid fra 1750-tallet og frem til 1864. I denne perioden var byens skipsfart i stor vekst med handel på Middelhavet, Kina, Sør-Amerika og Australia. Aabenraa hadde det danske monarkis største handelsflåte etter København og Flensborg. Byens fire til seks skipsverft var berømte for sine skip. Mest berømt ble klipperen «Cimber» som seilte fra Liverpool til San Francisco på 106 døgn i 1857.
Stavemåten med «å» i stedet for «aa» ble gjennomført etter den danske rettskrivningsreformen i 1948. Aabenraa protesterte sterkt mot innføringen av svensk «å» i stedet for «dobbelt-a», siden «dobbelt-a» hadde sikret byens plass aller øverst i navnelistene. Imidlertid alfabetiseres dobbelt-a siden 1948 bakerst sammen med «å». Foreningen Dansk Sprogværn utga på 1950-tallet plakater og klistremerker med ordene: «Byens Navn er Aabenraa – uden svenske Boller paa!»
Folkets Hus i Sauda
Bygget ble oppført av arbeiderbevegelsen i 1931, i stor grad på dugnad. Det var tegnet av arkitekt Gustav Helland.
Bygningen har siden oppføring vært eid av Sauda fabrikkarbeiderforening (Det Nye Folkets Hus A/s v/Sauda Fabr.arb.forening), som på det meste hadde 1 500 medlemmer.
Riksantikvaren ønsker å verne Folkets Hus, og det vil da bli det første vernede folkets hus i landet. Bygget var lenge truet av riving, da kommunen utredet bygging av et helt nytt kulturbygg, det såkalte Kulturverket. Prosjektet ble imidlertid skrinlagt av kommunestyret i 2009, grunnet høye kostnader. I 2013 vedtok kommunestyrets flertall å satse på det gamle Folkets Hus som framtidige kulturlokaler, - og overtok det fra fagforeningen for en krone. Per 2014 er planene at det skal bygges et tilbygg, at selve folkets Hus restaureres og fredes etter at restaureringen er fullført.
Folk-rock-gruppa Vestlandsfanden hyllet bygningen i sangen «Siste Dans på Folkets Hus».
Folkets hus i Sauda blir fredet av Riksantikvaren 25.august 2023. Riksantikvaren uttaler at demokrati- og felleskapsbygninger til nå har manglet på fredningslista.
Umar ibn al-Khattab
`Umar ibn al-Khattāb (arabisk, عمر بن الخطاب) (født ca 586, død 3. november 644), var en følgesvenn av islams grunnlegger Muhammed,  og han ble den andre statssjefen i Rashidun-kalifatet (den første muslimske stat).
Biografi
`Umar ble født i Mekka, og tilhørte Banu Adiklanen av Quraishstammen.. Hans far var Khattab ibn Nufayl, og familien tilhørte trolig middelklassen. Umar kunne lese og skrive, noe som var uvanlig på denne tiden.
Omvendelse til islam
Da Muhammed sto fram med sitt budskap om islam, var Umar en av de mest markerte tilhengerne av den tradisjonelle religionen til Quraishstammen, og den fremste motstanderen av Muhammed. Umar var beryktet for forfølgelse av muslimer. Ifølge en historie i Ibn Ishak's sirat, hadde Umar bestemt seg for myrde Muhammed. På veien møtte han en person som fikk vite om Umars hensikter. Denne personen fortalte Umar om hans søsters og svogers omvendelse til islam. Umar gikk rett hjem og fant sin egen søster resitere Koranen. I sinne slo han ned sin søster. Etterpå angret Umar sine handlinger, og for å trøste henne ba han henne om å resitere videre. Under resitasjonen ble Umar overveldet av følelser. Denne hendelsen er kjent som dagen Umar konverterte over til islam, og det er sagt at suraen Umar hørte på var Sura Ta-Ha, den 20. sura.
Livet i Medina
`Umar var en del av utvandringen fra Mekka til Medina i 622. Han deltok i slaget ved Badr, slaget ved Uhud, og slaget ved Khaybar, så vel som mange andre slag. Han var en av Muhammeds nærmeste følgesvenner, og `Umars datter Bibi Hafsa giftet seg med Muhammed i 625.
Atlantis medisinske høgskole
Atlantis medisinske høgskole er en privat norsk høgskole med hovedkontor i Oslo som tilbyr undervisning i blant annet medisin grunnfag og ernæring. Fra høsten 2008 tilbys det også spesialiserte bachelorprogram i medisin(merk at man blir ikke utdannet lege etter å ha tatt medisin på Atlantis). Skolen ble startet i 1987, og fikk godkjenning av medisin grunnfag i 1998. Det tilbys undervisning i Oslo, i Fuengirola i Spania, og på Internett. Alle studiene er offentlig godkjent, og har dermed støtteordinger i Statens lånekasse for utdanning.
Buer kraftverk
Buer kraftverk er et vannkraftverk i Rakkestadelva i Rakkestad kommune i Viken fylke. Kraftverket utnytter et fall på 16 meter og vannet ledes i en 550m lang trerørgate (TUBUS) med innvendig diameter 2,2m fra inntaket i elven til kraftstasjonen.
Midlere årsproduksjon er 3,5 GWh og kraftverket regnes som et småkraftverk
Nedbørsfeltet er på 436 km², middelvannføringen 7,1 m³/sekund.
Folkekorstoget
Folkekorstoget (også kjent som Bondekorstoget eller Fattigmannskorstoget) var en del av første korstog. Det varte omkring et halvt år, fra april til oktober 1096. Målet mål var å frigjøre Det hellige land, og spesielt Jerusalem, fra islamsk styre. Etter at overhodet av den katolske kirke pave Urban II i 1095 begynte å oppfordre trofaste kristne til å foreta en væpnet pilegrimsreise til Jerusalem, ble Folkets korstog gjennomført i omtrent seks måneder fra april til oktober 1096. Det ble utført av en hovedsakelig utrent bondehær før det viktigste kirkeorganiserte korstoget. Det ble først og fremst ledet av Peter Eremitten, en prest fra Amiens, med styrker fra den militære Walter Sans Avoir (selv om navnet har blitt oversatt til «den pengelense», kommer det sannsynligvis fra landsbyen Boissy-Sans-Avoir, vest for Paris). Bondehæren til dette korstoget ble utryddet av styrkene til seljuk-tyrkerne under Kilij Arslan i slaget ved Civetot (Kibotos) i det nordvestlige Anatolia.
Folkekorstoget var det første, største og best dokumenterte av de folkelige korstogene. De mobiliserte en hær etter noen anslag talte fra 60 000 til 100 000 uerfarne og udisiplinerte bønder, riddere av lav stand og til og med kvinner og barn som dro på korstoget på egen hånd. Begynnelsen på det mer offisielle og fullt kirkestøttede korstoget, også kalt «fyrstenes korstog», begynte noen måneder senere og var bedre organisert, bedre ledet, bedre bevæpnet og bedre finansiert.
Bakgrunn
Pave Urban II oppfordret til et korstog ved konsilet i Clermont i 1095, og planla en avgang for korstoget den 15. august 1096. Men flere måneder før dette samlet det seg helt uventet store grupper av bønder og fattige riddere som la ut på ferden mot Jerusalem på eget initiativ. Bøndene hadde i årene før 1096 opplevd tørke, hungersnød og pest i flere år, og mange så på korstoget som en flukt fra den harde hverdagen. De ble oppmuntret av flere fenomener på himmelen i 1095 som ble oppfattet som varsler; en meteorskur, kraftig nordlys, en måneformørkelse og en komet. Konsilet i Clermont hadde også ført til en stor økning i antallet pilegrimmer som reiste til Jerusalem.
Et utbrudd av Ignis Sancti Antonii, «antoniusild», var en under middelalderen anvendt betegnelse for ulike sykdommer, som ble oppfattet som det samme. Symptomene som sterke, røde utslett i huden, smerte og koldbrann, var like. I virkeligheten var det antagelig ergotisme, en sykdom som skyldes inntak av et giftig alkaloid kalt ergotamin. Det var et utbrudd rett før kirkemøtet og millenarisme, troen på at verdens undergang var nært forestående, var utbredt på begynnelsen av 1000-tallet, og fikk på denne tiden en voldsom utbredelse. Årstallet spiller også inn; overgangen til et nytt århundre brakte fryktsomme tanker om en nær forestående dommedag. Det var også muligheter til å berike seg gjennom plyndring. Responsen var over all forventning: mens Urban kanskje hadde forventet noen få tusen riddere, endte han opp med en migrasjon på mellom 60 000 og 100 000 korsfarere av stort sett uerfarne krigere uten krigserfaring, og det var både kvinner og barn med..
En karismatisk munk og mektig taler fra Amiens som ble kalt Peter Eremitten var bevegelsens åndelige leder. Han var kjent for å ri rundt i det nordlige Frankrike og i Flandern på et esel kledd i enkle klær og kraftig forkynte et korstoget. Han hevdet å ha blitt utnevnt til å forkynne av Kristus selv (og hadde visstnok et guddommelig brev for å bevise det), og det er sannsynlig at noen av hans tilhengere trodde at han, ikke pave Urban, var den sanne opphavsmannen til korstogstanken. Det antas ofte at Peters hær var en gjeng av analfabeter, inkompetente bønder som ikke hadde noen anelse om hvor de skulle, og som trodde at hver by uansett størrelse de møtte på sin vei var selve Jerusalem; dette kan ha vært sant for noen, men den lange tradisjonen med pilegrimsreiser til Jerusalem sørget for at plasseringen og avstanden til byen var godt kjent. Mens flertallet var uten krigserfaring, ​​var det noen godt trente riddere fra lavadelen som ledet dem, slik som Walter Sans-Avoir, som hadde erfaring i krigføring.
Å kalle disse bandene for «hærer» være en grov overdrivelse; i mange tilfeller var gruppene ganske enkelt en samling pilegrimer som reiste sammen. De fleste var til fots og bevæpnet med enkle våpen, som klubber, høygafler, kniver og lignende. Disiplin var nesten ikke-eksisterende. Noen av lederne var imidlertid i stand til å utøve mer kontroll over sine tilhengere, og selv enkle våpen kan fortsatt påføre alvorlig skade; så historikere fortsetter å referere til noen av disse gruppene som «hærer».
Massakre på jøder i Sentral-Europa
På senvåren og sommeren 1096 massakrerte og ødela korsfarere de fleste av de jødiske samfunnene langs Rhinen i en rekke uhørt store pogromer i Frankrike og Tyskland der tusenvis av jøder ble massakrert, slått ihjel, drevet til selvmord eller tvunget til å konvertere til kristendommen. Tolv jøder ble myrdet i Speyer, hvor biskopen reddet resten av jødene, men i Worms-massakren ble rundt 800 myrdet. I Mainz ble over 1000 jøder myrdet, så vel som flere i Trier, Metz, Köln og andre steder. Andre ble utsatt for tvangsdåp og omvendelse. Predikanten Folkmar og grev Emicho av Flonheim var de viktigste oppviglere til jødehat og ledere av massakren. De viktigste krønikerne av drapene i 1096 er Solomon bar Simson og Albert av Aix.
Hvorfor dette raseriet mot jødene? Korstogstanken på 1000-tallet ble båret fram om å frigjøre det hellige land fra hedningene med makt. Demoniseringen av islam førte med seg en tilsvarende demonisering av jødedommen. Korstogstidens teologer, med unntak av Pierre Abelard, hadde bare utydelige forestillinger om islam, som med jødedommen, som begge var historisk sett beslektede, bibelske religioner som også kristendommen hadde utgått fra. Både politiske og kirkelige ledere forsøkte til dels å motsette seg de mest barbariske utslagene av korstogsbegeistringen, og forbød det på påfølgende korstog, men synes å ha gitt tapt for den livsfarlige blandingen av religiøs opphisselse og griskhet. Ved massakrene av jøder ble ingen spart, verken kvinner eller barn, og mange jøder valgte å begå kollektivt selvmord for å unngå de kristnes barbariske raseri.
Beregninger av antall jødiske menn, kvinner og barn som ble myrdet eller drevet til selvmord av korsfarere varierer, fra 2 000 til 12 000. Norman Cohn har satt antallet til mellom 4 000 og 8 000 fra mai til juni 1096. Gedaliah ibn Yahya anslo at rundt 5 000 jøder ble drept fra april til juni 1096. Edward H. Flannerys anslag er at 10 000 ble myrdet i løpet av den lengre perioden fra januar til juli, «sannsynligvis en fjerdedel til en tredjedel av den jødiske befolkningen i Tyskland og Nord-Frankrike på den tiden.»
Walter og de franske deltagerne
Peter samlet bondehæren i Köln 12. april 1096. Planen var å bli der for en tid og forkynne for tyskerne og samle flere korsfarere. Franskmennene ville imidlertid ikke å vente på Peter og tyskerne, og under ledelse av Walter Sans Avoir dro noen tusen franske korsfarere før Peter og nådde Ungarn 8. mai, passerte gjennom Ungarn uten problemer og ankom elven Sava ved grensen til det bysantinske territoriet ved Beograd. Kommandanten i Beograd kjente ikke til at de skulle komme, og nektet dem adgang til byen. Korsfarerne måtte derfor plyndre landsbygda for å finne mat. Dette førte til trefninger med garnisonen i Beograd. I tillegg forsøkte seksten av Walters menn å rane markedet i Zemun på den andre siden av elven. Som straff ble de fratatt rustninger og klær, som ble hengt fra bymurene. Til slutt fikk korsfarerne lov til å reise videre til Niš, hvor de fikk mat mens de ventet på bud fra Konstantinopel. Mot slutten av juli kom de til Konstantinopel, under bysantinsk eskorte.
Peter og de tyske deltagerne
Peter, de gjenværende franske deltagerne og de som hadde blitt rekruttert i Tyskland forlot Köln 20. april. De var større i antall enn gruppen til Walter, men disiplinen var langt mindre. Omkring 40 000 korsfarere reiste straks mot Konstantinopel, mens en annen gruppe reiste noe senere og utgjorde det som kalles det tyske korstoget. Ved Donau bestemte en del seg for å fortsette med båt på elven, mens andre krysset og gikk inn i Ungarn ved Ödenburg. De to gruppene møtte hverandre ved Zemun ved den bysantinske grensen.
I Zemun ble korsfarerne mistenksomme, da de så Walters seksten rustninger henge fra bymurene, og den anspente stemningen skulle det lite til før det oppsto problemer, og en krangel om prisen på et par sko på markedet utløste opptøyer. Dette førte i sin tur til et fullt angrep på byen av korsfarerne. Omkring 4 000 ungarere ble drept. Korsfarerne flyktet deretter over elven Sava til Beograd, men først etter trefning med Beograd-tropper. Innbyggerne i Beograd flyktet, og korsfarerne plyndret og brente byen. De gikk så til Niš, hvor de ankom 3. juli. Kommandanten tilbød mat og eskorte til Konstantinopel dersom de straks dro videre. Peter aksepterte tilbudet, og satte avsted neste morgen.
WV
WV, Wv, wV og wv kan bety:
Folkekorstoget
Peter og de tyske deltagerne
Noen tyske korsfarere kom i krangel mot noen lokale innbyggere rett utenfor byen, og satte en mølle i brann. Situasjonen kom ut av kontroll, og Niš sendte ut hele garnisonen. Korsfarerne ble jaget på flukt, og omtrent 10 000, rundt en fjerdedel av dem, ble drept. Resten omgrupperte ved Bela Palanka. Da de nådde Sofia den 12. juli hvor de møtte sin bysantinske eskorte, som brakte dem trygt resten av veien til Konstantinopel innen 1. august.
WV
WV
VW
Folkekorstoget
Sammenbruddet
Peter ble gjenforent av franskmennene under Walter Sans Avoir og en rekke grupper av italienske korsfarere som hadde ankommet samtidig. Vel fremme i Anatolia begynte de å plyndre byer og landsbyer til de nådde Nikomedia, hvor det brøt ut en krangel mellom tyskerne og italienerne på den ene siden og franskmennene på den andre. Tyskerne og italienerne delte seg og valgte en ny leder, en italiener ved navn Rainald, mens for franskmennene tok Geoffrey Burel kommandoen. Peter, som hadde fungert som den åndelige lederen, hadde mistet den reelle kontrollen over korstoget.
Selv om Alexius hadde oppfordret Peter til å vente på hovedhæren, hadde Peter mistet mye av sin autoritet, og korsfarerne ansporet hverandre og beveget seg mer frimodig mot nærliggende byer inntil franskmennene til slutt nådde utkanten av Nikea, en seljuk-tyrkisk høyborg og provinshovedstad, hvor de plyndret forstedene. Tyskerne, for ikke å bli forbigått, marsjerte med 6 000 korsfarere mot Xerigordos, rundt fem km unna Nikea, i følge Albert av Aix. Borgen i Xerigordos ble erobret og benyttet som base for å angripe landsbygda. Som svar beleiret tyrkerne, ledet av en av Kilij Arslans generaler, korsfarerne ved Xerigordos. Tyrkerne sendte en stor styrke dit, og 29. september tok de kontroll over den eneste vannkilden. De tyske korsfarerne hadde ikke lagt merke til at vannkilden lå utenfor bymurene, en feil som erfarne krigere ikke ville gjort. Situasjonen for de borgen ble raskt prekært da vannforsyningen deres var kutte opp. Etter 8 dager ble mange tvunget til å drikke blod fra esler og/eller sin egen urin, og de overga seg. Noen av korsfarerne som ble tatt til fange konverterte til islam, som de knapt visste innholdet av, og ble sendt til Khorasan som slaver og aldri hørt fra siden, mens andre som nektet å forlate sin tro ble drept.
Norwegian Journal of Entomology
Norwegian Journal of Entomology, opprinnelig Norsk entomologisk Tidsskrift‎ og i en periode Fauna Norvegica – Series B – entomology, er et entomologisk vitenskapelig tidsskrift. Det første nummeret kom i 1921. Foruten de mange amatørentomologene er målgruppen først og fremst fagmiljøet i Norge og internasjonalt. Bladet er engelskspråklig og kommer med to nummer i året.
Folkekorstoget
Oppløsningen
I hovedleiren spredde tyrkiske agenter et rykte om at tyskerne i Xerigordon også hadde tatt Nikea. Dette førte til at korsfarerne la ut mot Nikea for å ta del i plyndringen. Tyrkerne hadde lagt seg i bakhold. Etter kort tid ble det klart at Xerigordon hadde falt i tyrkernes hender, og mange fikk panikk. Peter hadde reist til Konstantinopel for å skaffe forsyninger, og kunne dermed ikke ta tilbake kommandoen og roe gemyttene. De fleste av lederne mente man burde vente til han kom tilbake (noe han aldri gjorde). Men Geoffrey Burel, som var svært populær blant massene i hæren, mente det ville være feigt å vente, og oppfordret til å straks gå mot tyrkerne. Den 21. oktober gikk 20 000 mann mot Nikea, mens kvinner, barn og syke ble igjen i leiren.
Norwegian Journal of Entomology
Redaktør er Øivind Gammelmo og det utgis av Norsk entomologisk forening.
Folkekorstoget
Oppløsningen
Rundt fem km fra leiren, der veien gikk inn i en smal, skogkledd dal nær landsbyen Drakon, ventet den tyrkiske hæren. Da de nærmet seg dalen, marsjerte korsfarerne støyende og ble umiddelbart utsatt for et haglskur av piler. Panikken satte inn umiddelbart og i løpet av minutter var hæren i full flukt tilbake til leiren. De fleste av korsfarerne ble slaktet ned og drept, blant dem Walter Sans Avoir; men kvinner, barn og de som overga seg ble spart. Tre tusen, også Geoffrey Burel, var i stand til å skaffe tilflukt i en forlatt borg hvor de klarte å stå imot angrep fra tyrkerne. Til slutt seilte bysantinene under Konstantin Katakalon over og fikk den tyrkiske beleiringen opphevet. Disse få tusen her vendte tilbake til Konstantinopel, de eneste overlevende fra Folkekorstoget.
Norwegian Journal of Entomology
Tidsskriftet omhandler hovedsakelig entomologien (insekter) i Norge, men stoff om økologi og taksonomi for alle norske arter leddyr får plass i bladet.
Historie
Den første utgivelsen av bladet var i 1921 under navnet Norsk entomologisk Tidsskrift‎. Det første nummer har år 1920 som utgivelsesår, men det ble først trykket i mai 1921. Fra 1921 til 1975 utkom 21 bind, enkelte bind ble utgitt over flere år, mens andre kom ut med kortere intervall.
Folkekorstoget
Epilog
Peter ville fortsette til Den hellige by med det første korstoget. Geoffrey Burel, som hadde gjort mest for å få til katastrofen, slapp unna. Det dårlig gjennomtenkte korstoget til de fattige hadde kommet til en begredelig slutt. Men på en merkelig måte hadde den lagt grunnlaget for større suksess for de bedre organiserte hærene som fulgte den. Da Kilij Arslan så hvor lett hæren hans hadde utslettet inntrengerne, til en pris av bare mindre tap, begynte han å føle at det ikke var noe å frykte fra europeerne.
Norwegian Journal of Entomology
Historie
I 1975 skiftet bladet navn til Norwegian Journal of Entomology, for å appellere til en mer internasjonal leserkrets. Bladet utkom med ett bind per år og besto av to nummer (hefter). Etter hvert skulle det bli problemer med å finansiere bladet. Norges almenvitenskapelige forskningsråd trakk sin støtte fra 1979.
Søknad om støtte til et nytt felles nasjonalt, faunistisk tidsskrift ble sendt Norges almenvitenskapelige forskningsråd. Det nye tidsskriftet var et samarbeid mellom Norsk zoologisk forening og Norsk Ornitologisk Forening. Første nummer kom i 1978, og navnet på bladet var Fauna Norvegica Series B. Serie B var for leddyr. Serie A var for zoologi, serie C var for ornitologi. I 1993 trakk NAVF igjen støtten til bladet, men NINA tok over ansvaret. Av økonomiske årsaker sa imidlertid også NINA opp avtalen i 1998, og bladets videre eksistens hang igjen i en tynn tråd.
I 1999 kunne bladet fortsatt utgis, denne gangen av Norsk entomologisk forening – takket være støtte fra Miljøverndepartementet. Det ble et nytt navnebytte, tilbake til det tidligere brukte engelske navnet, Norwegian Journal of Entomology.
Gråberg
Gråberg er en betegnelse benyttet i sammenheng med gruvedrift. Betegnelsen brukes om de steinmassene som er uinteressante og ikke inneholder malm. Om en for eksempel driver bergdrift på en forekomst av jernmalm, vil steinklumper som ikke inneholder malm av noe slag være uinteressante for videreforedling.
Gråberg kan selges videre som pukk, ballast eller fyllmasse i for eksempel betong.
Gråberg kan også kalles fels, fra tysk: grunnfjell. Fels må ikke forveksles med slagg.
Se også
Slagg
Gruvedrift
Øystein Røger
Øystein Røger (født 14. april 1963 i Oslo ) er en norsk skuespiller som i 2006 mottok Teaterkritikerprisen for sitt arbeid i 2005/2006. Han er kjent fra roller som Erasmus Montanus, Peer Gynt, Yang Sun (Det gode menneske fra Sezuan av Bertolt Brecht) Jørgen Skolmen i Kampen for tilværelsen i NRK og Svend Foyn (hørespillserie etter romaner av Jan Mehlum).
På teaterscenen har han også hatt stor suksess sammen med Kåre Conradi i forestillingen Stones in his pockets, som gikk for fulle hus i en årrekke. I dette stykket fremstilte Conradi og Røger i en rekke ulike rollefigurer; 18 roller til sammen. Det var Øystein Røger selv som via internett oppdaget dette opprinnelig irske stykket da han var en av de ansvarlige for repertoaret for Torshovteatret.
Han vant i 2006 både Kritikerprisen og Heddaprisen for beste mannlige hovedrolle for rollen som Den ukjente i August Strindbergs Til Damaskus på Nationaltheatret. I 2011 hadde han hovedrollen som «Suru» i Rockeulven, som var Nationaltheatrets første større musikalsatsing. Han er også kjent som Finn Kristoffersen i Frikjent.
Mikhail Glinka
Mikhail Ivanovitsj Glinka (russisk: Михаи́л Ива́нович Гли́нка) (født, død ) var en russisk komponist.
Liv og virke
Glinka stammet fra en russisk aristokratfamilie. Han fikk en solid utdanning, men musikkopplæringen var noe tilfeldig. Ifølge ham selv ble musikkinteressen for alvor vekket da han i tiårsalderen hørte en klarinettkvartett av den finske komponisten Bernhard Crusell. Han fikk noen leksjoner i pianospill hos den irske komponisten John Field og studerte senere piano med Charles Mayer.
Glinkas første opera, Livet for tsaren, ble uroppført på Bolsjojteateret i Petersburg 1836. Operaen er den første klassiske operaen sunget på russisk og forteller om heltedådene til Ivan Sussanin i den russiske urotida på begynnelsen av 1600-tallet. Hovedrolleinnehaverne er enkle bønder, noe som falt mange adelige tungt for brystet, så for ikke å vekke tsarens mishag valgte Glinka en mer flatterende verktittel enn tiltenkte Ivan Sussanin. Operaen ble en stor suksess som førte til at Glinka fikk tittel som kapellmester i St. Petersburg. I 1842 fulgte hans andre opera, den folkloristisk pregede Ruslan og Ludmila. Librettistene Valerian Sjirkov og Nestor Kukolnik baserte teksten på et dikt av Aleksandr Pusjkin.
Fra 1844 var Glinka på reise til Paris der han traff Hector Berlioz. Året etter var han i Spania og inspirert av tradisjonell spansk musikk skrev han sin første spanske overtyre, Jota aragonesa. Han reiste også til Polen, der han ble influert av Frédéric Chopin, og til Berlin for å studere kontrapunkt med Siegfried Dehn.
Musikk
Glinka var en strålende pianist, og mye av hans relativt lille produksjon var for instrumentet. I tillegg til operaene skrev Glinka orkestersuiter, kammermusikk, korverk, samt en rekke sanger og romanser. Han trakk tradisjonell russisk musikk fram i lyset, f.eks. i stiliserte folkesanger, men det viktigste bidraget hans er likevel et helt personlig musikkspråk. Glinkas grep er at han erstattet den vestlige musikkens gjennomføringsdel, karakterisert av en oppdeling og rekombinering av korte temaer, med variasjoner over lengre melodiske fraser.
Betydning
Mot slutten av livet påvirket Glinka flere unge komponister, som Aleksandr Serov, Aleksandr Dargomyzjskij og medlemmene i komponistgruppa «De Fem». De neste generasjonene bygde videre på Glinkas tanker om en nasjonal russisk musikk.
Med Livet for tsaren og Ruslan og Ludmila skapte Glinka en egen russiske operatradisjon, og med orkestermusikken la han grunnlaget for en nasjonal russisk symfonisk musikk.
WY
WY, Wy, wY og wy kan bety:
Longford
Longford (irsk: An Longfort) er administrasjonsbyen i grevskapet Longford i Irland. Det er den største byen i grevskapet og rundt en tredjedel av dets befolkning bor der. Longford ligger på møtet mellom veiene N4 og N5, noe som betyr at trafikk som reiser mellom Dublin og Mayo, eller nordlige Roscommon, passerer rundt byen. Longfords jernbanestasjon, på Dublin-Sligo-linjen, brukes mye av pendlere. Viktigste næringsveier er produksjon av matvarer, stål og medisinsk utstyr. Byen er også et handelssenter for omegnen. I henhold til folketellingen av 2016 har byen en befolkning på 10 008 innbyggere.
Historie
Byen utviklet seg ved bredden av et punkt for kryssing av elven Camlin (fra irsk: Camlinn, som betyr «krum basseng»), som er en sideelv til elven Shannon. Ifølge flere kilder er navnet Longford en anglifisering av den irske Longphort, og refererer til en festning eller et befestet innhegning, særlig om vikingenes befestede havneområder.
Området kom under kontroll av den lokale irske klanen som kontrollerte sør og midtre delen av området rundt Longford (historisk kalt Anghaile eller Annaly), og derfor ble byen kjent som Longfort Uí Fhearghail («festning til O'Farrell»).
Et nonnekloster tilknyttet dominikanerordenen ble grunnlagt der i 1400. St. John's Church of Ireland (tidligere kjent som Templemichael Parish Church) ble bygget på stedet for klosteret i 1710.
Kunst og kultur
Backstage Theatre og Center for the Arts er et anlegg for kunst- og kulturprosjekter i byen og områdene rundt. Det er finansiert av Longford County Council med støtte fra kunstrådet. Backstage er medlem av to kunstturné-nettverk: Nasc, et landsomfattende nettverk av syv arenaer og Nomad, et nord-midlandsbasert nettverk.
Corneille
Corneille er det franske ordet for kråke. Kan for øvrig referere til:
Labretknott
Labretknott er et type piercingsmykke som vanligvis brukes i små labret-piercinger, men som også kan brukes i andre piercinger som for eksempel i indre konkyliepiercing. Smykket består av et skaft, som på den ene enden har en plate, og på den andre enden et smykke, som er en kule eller en «pilspiss».
Portør havn
Portør havn er en havn ytterst på halvøya Portør i Kragerø kommune i Telemark.
Labretknott
Labretknotter kan være laget av blant annet titan, bioplast, rustfritt stål, zircon gull eller gull.
Portør havn
Portør har tjent som nødhavn siden de tidligste tider, og det er gjort flere oldtidsfunn i området. Navnet forekommer i Heimskringla (Sigurd Slembes opphold på stedet) som «Portyrja». Navnet kommer av portus (latin for havn) eller porta (dør, åpning) og gammelnorsk aurr (grus). Ifølge Olaf Rygh kan «port» ha blitt bragt til Norge av vikinger som hadde kontakt med anglesakser som brukte port i betydningen havn. Rygh tror at navnet Port-Yrja kan vært i motsetning til Yrja der det ikke var havn eller hele halvøyen sør for Stølefjorden kan ha vært kalt Yrja (det nærliggende Jomfruland ble kalt Aur på gammelnorsk) og Port-Yrja var stedets havn. Navnet kan på grunn av siste ledd bety en havn full av stein. Ifølge andre kilder kommer siste leddet ør av yr (tåkeregn).
I Snorres kongesagaer er det nevnt at Sigurd Slembe benyttet havna.
I innseilingsleden fra syd er det sprengskader i svaberget på sydsiden som indikerer anslaget til en mine som under annen verdenskrig traff land og forårsaket en kraftig detonasjon. Eksplosjonen blåste visstnok ut vinduer i vid omkrets. Forlagsredaktør Harald Grieg hadde sitt landsted der, arealet foran dette mot sjøen er idag lagt ut til friareal.
I 1981 ble det funnet en gammel båt i mudderet som hadde ligget der siden 1500-tallet. Det sjeldne vrakfunnet ble kalt Portørbåten.
Vei til Portør ble bygget i 1956. Havna var inntil midten av 1960-tallet losstasjon og tolloppsynstasjon.
På Vakthusheia over havna er det reist en rekonstruksjon av den optiske telegrafen som sto der i 1808.
Fels
Fels er et tysk ord som betyr grunnfjell, men det er brukt i gruveindustrien som betegnelse for gråberg. Tyskland var, og er til dels fortsatt, et foregangsland innen gruvedrift. Mange av uttrykkene i gruveindustrien i dag er avledet av tysk, så som strosse, stoll og sjakt.
Makurdi
Makurdi er hovedstad i delstaten Benue i Nigeria. Byen ligger i det sentrale Nigeria, langs Benueelven, som deler byen og hadde i 2007 i overkant av 500,000 innbyggere. En av Nigerias luftforsvars flystasjoner med stasjonerte MiG 21 og SEPECAT Jaguar er plassert i byen.
Gerald Lehner
Gerald Lehner (født 12. mars 1968, død 2. september 2016) var en fotballdommer fra Østerrike. Han dømte to kamper i U-21 EM for menn i Portugal i 2006.
Makurdi
Demografi
De største etniske gruppene i byen er Tiv, Idoma og Igede.
Samferdsel
Makurdi ligger ved Benueelven, en sideelv til Nigerelven og har to store broer over elven. Byen har også egen flyplass og jernbanestasjon.
Slagg
Slagg er egentlig avfallet fra en smelteprosess for å foredle metaller. Om en har en stein som inneholder kobbermalm, kan denne varmes opp slik at kobberet blir flytende – og en kan få ut rent kobber. I tillegg tilsettes stoffer, som olivin, kvarts, kalkstein eller lignende, som er såkalte slaggdannere. Disse danner kjemiske forbindelser, og dermed slagg, som er avfallet fra prosessen. Slagget flyter som regel oppå metallet som foredles (smeltebadet), og kan dermed tappes eller skrapes av overflaten, og en vil stå igjen med rent metall i smeltedigelen.
Rebild Bakker
Rebild Bakker er et kupert hedelandskap i den del av Rold Skov som ligger i Rebild kommune. Med 400 000 besøkende om året er det én av Danmarks største turistattraksjoner. Hvert år på den amerikanske uavhengighetsdagen (4. juli) danner Rebild Bakker rammen om Rebildfesten. I 2009 hadde første etappe av Danmark rundt avsluttende rundstrekning i Rebild Bakker.
Opprettelse
Rundt 1750 var hedene vokst slik at de dekket omkring tredjedelen af Jylland. I Vestjylland fantes det knapt et tre. Intensivt arbeid med gjenvinning av heden til jordbruksland resulterte i at rundt 1950 var bare 2 % av hedene tilbake, og en stor del av disse ble etterhvert fredet. Den mest omtalte fredningen var opprettelsen av naturparken Rebild Bakker. I 1906 ble det holdt en stiftende generalforsamling, og Dansk-Amerikansk Selskab (stiftet med formålet «å skape bedre forståelse og inderligere forbindelser mellom våre landsmenn i Danmark og i United States») samlet inn penger til kjøp av «en jysk hedestrekning», der dansk-amerikanere kunne samles til en årlig nasjonalfest. Valget falt på Rebild Bakker, der syv jordlodder på ialt 130 tønder land ble kjøpt i 1910. Offisielt ble skjøtet på Rebild Bakker Nationalpark overrakt på Marselisborg slott dagen før den første Rebildfesten, 5. august 1912. Den første Rebildfesten skulle vært holdt 4. juli 1912, men måtte utsettes fordi Frederik 8. døde 14. mai. Christian 10. deltok på festen i lag med rundt ti tusen deltagere i pøsregn.
Vedlikeholdet av Rebild Bakker er en evig kamp mot trærne som forsøker å fortrenge lyngen. Dette forhindres med god hjelp fra beitende sauer.
Skulpturer og bygg i nasjonalparken
I 1924 ble Kimbrerstenen oppstilt med påskriften «Cimbrerne drog ud fra disse Egne 120 Aar før Kristi fødsel» til minne om Kimbrerkrigen. Lars Kjærs stråtekte hus er bevart. Lars Kjær var krypskytter, og konen Marie spåkone. Blokkhuset i Rebild Nationalpark har fått kallenavnet Lincoln log cabin etter Abraham Lincoln.
I parken står byster av Victor Borge, avduket 4. juli 2001, og av Rebildselskabets grunnlegger Max Henius, avduket 4. juli 2002. Henius ble drept i en bilulykke i nærheten. I dalen i Rebild Bakker lå sommerhuset hans, som ifølge testamentet skulle rives etter hans død. Den første bysten av Henius ble utformet av Carla M. Christiansen i 1937 og står i dalen der sommerhuset lå. Siden er det laget en ny byste, avduket i 2002, som står ved inngangen til parken i Mindelunden.
Bysten av USAs president William Howard Taft skyldes at han var selskapets første ærespresident. Alle skulpturer i Mindelunden er utformet av billedhuggeren Dennis Smith fra Utah.
Heraklonas Konstantin
Heraklonas (f. 626 i Lazica i det nåværende Georgia, død trolig år 641 på Rhodos) var bysantinsk keiser fra februar til september i år 641. Han var sønnen til Herakleios og dennes andre hustru Martina. Han var halvbror til Konstantin III.
Gjennom sin mors innflytelse ble Heraklonas medkeiser til sin halvbror Konstantin III etter deres fars død i 641. Etter halvbrorens død i mai samme år ble Heraklonas enekeiser. Mistanker om at han sammen med sin mor hadde latt myrde Konstantin III ledet dog raskt til en revolt som endte med at de begge ble straffet og landsforvist. Man antar at han døde senere samme år. Han ble etterfulgt av Konstans II, sønnen til Konstantin III.
Karmøy gospelfestival
Karmøy Gospelfestival arrangeres hvert år i Åkrehamn i Karmøy kommune. Festivalen startet opp i 1991 under navnet Kor Kræsj har siden den gang hatt en stadig vekst og har til tider vært Skandinavias største gospelfestival. Gjennom festivalens historie har flere profilerte dirigenter fra USA ledet koret. Tidligere ble gospelfestivalen arrangert i to omganger, Large og Small, en for barn og en for ungdom. Small ble i 2009 vedtatt å ikke lenger arrangeres.
Historie
I 1991 startet festivalen opp som Kor Kræsj i Åkra Kirke. Festivalen fortsatte i kirken fram til 1999 da man besluttet å utvide ved å flytte til den lokale idrettshallen hvor Åkra Idrettslag holder til. I Åkrahallen vokste festivalen til nye høyder og ble Skandinavias største av sitt slag.
Festivalen opplevde stadig vekst fram til 2008 da festivalen ikke ble arrangert da festivalstyret så seg nødt til å ta et pauseår og ingen var villige til å ta opp stafettpinnen.
I 2009 var festivalen tilbake for fullt ved røttene idet man på nytt arrangerte festival i Åkra Kirke. Dette førte til at festivalen ble mindre enn i tidligere år, men gjenskapte til gjengjeld det tette og nære miljøet som grunnla festivalen. Dette var en av hovudgrunnene til at man besluttet å atter arrangere i kirken.
Joey Mantia
Joey Mantia (født 7. februar 1986 i Ocala i Florida i USA) er en amerikansk skøyteløper som konkurrerer i hurtigløp. Han representerte landet sitt under Vinter-OL 2014 i Sotsji, der hans beste individuelle resultat var nummer 15 på 1,000 meter. Mantia ble verdensmester på fellesstart under Enkeltdistanse-VM på skøyter 2017 i Gangneung.
Han var med på USAs lag som tok bronse på lagtempo i Vinter-OL 2022 i Beijing.
Rai
Rai eller RAI kan referere til:
Ezinne Okparaebo
Ezinne Okparaebo (født 3. mars 1988) er en norsk-nigeriansk tidligere friidrettsutøver som representerte IL i BUL. Hun slo gjennom i norgestoppen i 2005, og hennes fremste internasjonale meritter er sølv på 60 meter i EM innendørs 2009 og bronse på samme distanse i EM innendørs 2011. Hun holder norgesrekorden på 100 meter.
Hun flyttet til Norge som niåring og er oppvokst på Ammerud. Det var som elev på Haugen skole at hun utviklet en interesse for sprint.
Hennes yngre søster Chiamaka Okparaebo er også friidrettsutøver.
Personlige rekorder
Tall i parentes angir plassering på norgesstatistikken gjennom alle tider.
2005–2009
I 2005 slo Okparaebo for alvor gjennom i norgeseliten, og var Norges beste sprinter. Okparaebo deltok for første gang i ungdoms-OL, som ble arrangert i Lignano i Italia. Der kom hun på tredjeplass på 100 meter. Den 19. august samme år vant hun gull på 100 meter under norgesmesterskapet i friidrett, med tiden 11,71.
Under NM i 2006 forsvarte Okparaebo gullet fra 2005, og satte samtidig ny personlig rekord med 11,70. Dette skjedde i en motvind på 1,5 meter pr sekund. Hun deltok også i junior-VM i friidrett 2006 der hun deltok både på 100 meter og 200 meter. Hun nådde semifinalen på 100 meter, men tiden 11,83 holdt ikke til finaleplass. På 200 meter løp hun på 24,43 i sitt kvalifiseringsheat, som holdt til fjerdeplass i dette heatet, men ikke plass i semifinalen.
Under et innendørsstevne i Florø i februar 2007 slo hun en elleve år gammel 60-meterrekord med et løp på 7,36. Mindre enn en time senere satte hun nok en ny rekord innendørs på 100 meter, med 11,78. Under et annet stevne i juni i Florø slo hun OL- og VM-medaljør Merlene Ottey på 100 meter da hun løp inn på 11,43. Ottey kom inn fire tideler senere. Tiden lå svært nær den gamle norgesrekorden, men den ble ikke godkjent på grunn av for sterk medvind. I juli under junior-EM i friidrett i Hengelo i Nederland løp hun inn til gull og satte ny norsk juniorrekord på 11,45 på 100 meter. Hun forsvarte også sin seier på 100 meter under NM.
I 2008 debuterte Okparaebo i OL i Beijing ved å løpe 100 meter. I første kvalifiseringsrunde på 100 meter løp hun inn til andreplass i heatet og satte ny norsk rekord med tiden 11,32 sekunder. I kvartfinalen løp hun inn på 11,45 sek, og kom ikke til finalen. Hun deltok i VM i friidrett innendørs 2008 i Barcelona, der hun løp 60 meter. Hun kvalifiserte seg til semifinalen med 7,42 i kvalifiseringen. Til tross for sesongbestenotering i semifinalen, med 7,34, nådde hun ikke finalen siden hun kom inn på sjetteplass. I tillegg ble hun, for fjerde året på rad, norgesmester på 100 meter.
2009-sesongen startet med innendørs-EM i Torino, der løp hun inn til sølv på 60 meter, på ny norsk rekord på 7,21. Okparaebo var tre hundredeler bak vinneren Jevgenija Poljakova. Under Bislett Games satte hun ny norsk rekord på 100 meter med tiden 11,29. I VM i friidrett i Berlin kvalifiserte hun seg enkelt til kvartfinalen ved å bli nummer 2 i sitt forsøksheat på tiden 11,35. I kvartfinalen gikk det nærmere et tidel tregere enn i forsøksheatet, som gjorde at hun ikke kom til semifinalen. Hun forsvarte også sin tittel som norgesmester på 100 meter.
2010–2014
I 2010 satte Okparaebo ny norsk rekord på 100 meter under Bislett Games med tiden 11,26. Under EM i friidrett 2010 satte hun igjen ny norsk rekord på 100 meter med tiden 11,23 i semifinalen. Hun kom på fjerdeplass med samme tid som i semifinalen, fem hundredeler fra medalje. For sjette året på rad vant hun NM 100 meter.
I innendørssesongen i 2011 satte hun i februar 2011 ny norsk rekord på 60 meter med 7,17 sek under et stevne i Karlsruhe. I Innendørs-EM 2011 vant hun bronse på 7,20 sek. Hun ble nok en gang norgesmester på 100 meter, med tiden 11,57. I forsøksheatet under verdensmesterskapet i friidrett i Sør-Korea satt Okparaebo ny norsk rekord med tiden 11,20. I semifinalen løp hun tre tideler tregere og var langt unna en finaleplass.