cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Eurovision Song Contest 1976
Format
Dette året tillot EBU for første gang ferdiginnspilte instrumenter på bånd – dersom enkelte passasjer av sangen ikke kunne gjenskapes av et levende orkester. Dette var også første gang man produserte et eget stereolydspor av sendingen. Stereosendingen var forbeholdt radio; på fjernsyn gikk sendingen fortsatt med monolyd. Først i 1984 ble konkurransen første gang tv-sendt med stereolyd, men de fleste kringkasterne overførte fortsatt konkurransen i monolyd frem til slutten av 1980-årene.
Sendingen
Sendingen åpnet med en kortfilm med ulike bilder fra Haag, Nederlands politiske hovedsete. Filmen ble akkompagnert av det nederlandske Metropol-orkesteret direkte fra Congresgebouw. Orkesteret spilte også i finalene i 1958 og 1970. Deretter kom Corry Brokken på scenen og ønsket velkommen på nederlandsk, før hun deretter holdt en kort introduksjon på fransk og engelsk. I perioden 1973–1976 kunne landene synge på det språket de ønsket, og nesten halvparten av landene valgte å synge på engelsk i håp om å øke vinnersjansene.
Sendingen varte i 2 timer 11 minutter og ble sendt til 33 land med et potensielt publikum på 450 millioner seere. Sendingen gikk også ut på radio i elleve land med opptil 80 millioner lyttere. Hvert bidrag ble introdusert med en postkort-film med artistene filmet i sine hjemland. Etter fremføringen fikk artistene overrakt en blomsterbukett.
Blant deltakerne var det flere som returnerte: Trioen Peter, Sue og Marc hadde deltatt for Sveits i 1971, Sandra Reemer for Nederland i 1972, finske Fredi for Finland i 1967 og norske Anne-Karine Strøm hadde deltatt for Norge i 1973 og 1974. Italias Al Bano og Romina Power skulle også delta igjen i 1985. Power var datter av den amerikanske skuespilleren Tyrone Power.
Pausenummeret var en kort dixieland-konsert med storbandet Dutch Swing College Band, ledet av Peter Schilperoort. Underveis i konserten ble det vist bilder direkte fra artistenes oppholdsrom, der reporter Hans van Willigenburg intervjuet artistene om deres favorittsanger. Han spurte artistene fra Frankrike, Israel, Østerrike, Belgia og Spania om hvem de trodde ville vinne. Bare Frankrikes Catherine Ferry var villig til å gi et tydelig svar, og hun tippet Storbritannia, som også vant konkurransen.
Norges bidrag
Norge var representert av Anne-Karine Strøm og den engelskspråklige sangen «Mata Hari». Sangen vant en klar seier i den norske finalen i februar, og den ble fremført av Gudny Aspaas med lite orkester og Strøm med stort orkester. Anne-Karine Strøm hadde representert Norge i 1973 som en del av Bendik Singers med «It's Just a Game», og i 1974 som soloartist med «The First Day of Love».I likhet med Norges bidrag i 1974 var komponistene også denne gang Frode Thingnæs og Philip Kruse. Anne-Karine Strøm stilte på scenen i Haag med store solbriller og en åletrang buksedress av gullpaljetter, og hun ble støttet av den nederlandske korgruppen The Secrets. Hun mottok også et telegram fra Mata Haris fødeby, Leeuwarden, der de ønsket Strøm lykke til og takket for sangen. Kommentator Jo Vestly leste opp telegrammet på direkten etter den norske fremføringen.
Sangen om den nederlandske spionen imponerte imidlertid ikke de europeiske juryene, for i likhet med 1974 kom Anne-Karine Strøm også denne gangen sist. Monaco ga 4 poeng, mens Mata Haris fødeland, Nederland, ga 3 poeng. Dette var Norges fjerde sisteplass og tredje bunnplassering på rad i konkurransen.
Komponist Frode Thingnæs dirigerte Metropol-orkesteret under Norges fremføring. Jo Vestly kommenterte sendingen for NRK Fjernsynet for første og eneste gang, mens Erik Heyerdahl kommenterte for NRK Radio. Sverre Christophersen leste nok en gang de norske poengene fra studio på NRK Marienlyst i Oslo.
Avstemningen
Poengsystemet var det samme som ble innført året før. Hvert land hadde en jury med elleve medlemmer mellom 16 og 60 år. Jurymedlemmene bedømte de andre landenes sanger med poeng fra 1 til 5. Deretter summerte jurysekretæren sammen de elleve jurymedlemmenes individuelle stemmer. Sangen som fikk flest jurystemmer, ble tildelt 12 poeng fra den nasjonale juryen. Andreplassen fikk 10, tredjeplassen 8, fjerdeplassen 7 og så videre ned til tiendeplassen som fikk 1 poeng. Altså ga hvert jury 12, 10 og 8–1 poeng til sine ti favorittsanger. Det var ikke lov å stemme på bidraget fra sitt eget land. Oppsynsmann for avstemningen var Clifford Brown fra EBU.
Hvert land hadde en representant som leste opp juryens poeng via telefon på direkten under avstemningen. Stemmene ble imidlertid ikke lest opp i stigende rekkefølge fra 1 til 12 som i dag. I stedet ble de lest opp i kronologisk rekkefølge ut fra startrekkefølgen. Dette skulle gjøre det enklere for operatørene av den elektroniske poengtavlen å holde følge, slik at de raskt og korrekt fikk oppdatert hvert lands poengsum underveis. Først 1980 begynte ordningen med å lese opp poengene fra 1 til 12.
Glemte poeng ga norsk sisteplass
Frankrike ga 4 poeng til Jugoslavia, men under avstemningen glemte den franske oppleseren å lese opp poengene til Jugoslavia. Da avstemningen var over, sto Jugoslavia oppført med 6 poeng og en sisteplass. De manglende fire franske poengene ble imidlertid lagt til etter konkurransen, og i de offisielle resultatlistene står Jugoslavia oppført med 10 poeng og plass 17 av 18. Korrigeringen gjorde at Norge ble dyttet fra nest sisteplass og ned til 18. og sisteplass. Dette var Norges fjerde og Anne-Karine Strøms andre sisteplass i konkurransen.
Suksessrik vinner
«Save Your Kisses for Me» var Storbritannias tredje seier, og vinnersangen toppet singlelistene i mange land i Europa, blant annet Norge, Belgia, Danmark, Sverige, Storbritannia og Frankrike. Sangen nådde også Billboard-listen i USA. I Norge lå den ni uker på topp, noe som gjør den til en av de mest suksessrike Eurovision-låtene i Norge. Totalt solgte singelen nærmere seks millioner eksemplarer verden over, et av de høyeste salgstallene for en singel noensinne. I Storbritannia ble den sertifisert til platina av British Phonographic Industries. Vinnersangen fikk 164 poeng av 204 mulige – tilsvarende 80,4 prosent av det som var mulig å oppnå. Dette er fremdeles rekord med dagens poengssystem, innført i 1975. Til sammenligning fikk Alexander Rybaks «Fairytale» 78,7 prosent av hva som var mulig i 2009.Også Frankrikes «Un, deux, trois» fikk kommersiell suksess etter finalen. Sangen gikk inn på en rekke singellister i Europa, og på norske VG-lista nådde den en femteplass som høyeste notering.
Deltakere
Liste over deltakerne og det offisielle resultatet. Tabellen er rangert etter startrekkefølge, plasseringen og poengsummen finnes i kolonnene til høyre.
Poengtavle
Tavlen er ordnet etter stemmerekkefølgen i finalen.
12 poeng
Hvert land ga 12 poeng til sin favoritt. Under er en oversikt over alle 12-poengere som ble avgitt under avstemningen.
Dirigenter
Mens Jan Stulen var sjefdirigent, hadde de fleste land med sin egen dirigent. Under er en liste over deltakerlandenes dirigenter, listet etter startrekkefølgen.
Poengopplesere
Hvert land hadde en talsperson som annonserte sitt lands poeng over telefon på engelsk eller fransk. Under er talspersonene i samme rekkefølge som under avstemningen.
Kommentatorer og kringkastere
Finalen ble overført til 33 land med et potensielt publikum på 450 millioner seere. Sendingen gikk også ut på radio i elleve land med opptil 80 millioner lyttere. De fleste deltakerlandene hadde kommentatorer som formidlet informasjon og hendelser direkte til seerne. Oversikt over kommentatorer under Eurovision Song Contest 1976:
Kommentatorer og sendinger i ikke-deltakende land
Ifølge arrangørene ble sendingen overført til 33 land, blant andre land via Intervision. Under er en liste med kjente og bekreftede sendinger i ikke-deltakende land.
TETs-26
TETs-26 (russisk: ТЭЦ-26), også kjent som Moskva Juzjnaja kraftverk, er et både varme- og dampbasert, og kombinasjonssyklus (CCGT) varmekraftverk beliggende i Tsjertanovo Sør-området ved den store ringveien, sør i Moskva. Det eies og opereres av kraftselskapet Mosenergo, og har en effekt på 1.840 MW i kraftproduksjon, og 4.656 MWth effekt i produksjonen av fjernvarme. Produksjonen kan nå helt opp i 5.970 GWt elektrisitet og 3.200 GWt lokal fjernvarme. Brenselstypen er naturgass, og mazut.
Byggingen av kraftverket begynte omkring 1975, og første byggetrinn stod ferdig i 1979. Kraftverket har senere blitt utvidet og fornyet ved en rekke anledninger, senest i 2010 da en ny enhet på 420 MW kom på plass. Anlegget har 7 Elektrosila varme- og dampbaserte enheter, og en nyere kombinasjonssyklys gassturbin (CCGT) på 420 MW, levert av franske Alstom.
Solheim kirke (Bergen)
Solheim kirke i Bergen er en rektangulær kirkebygning i mur oppført på Solheim i 1956 som sognekirke for Solheim sogn i Den norske kirke. Sognet er nå slått sammen med St Markus sogn til nye Løvstakksiden sogn, som ligger i Årstad bydel. Kirken ble vigslet 23. september 1956. Bygningen ble tegnet av arkitekt Peter Andersen og har 150-170 sitteplasser. Altertavlen forestiller Bergprekenen og er utformet av Bjørn Tvedt i 1956. Kirken har adresse Hordagaten 28.
Det er ikke kirkegård umiddelbart ved siden av kirken, men Solheim gravplass og Solheim kapell er bare et par hundre meter unna.
Solid HarmoniE (album)
Solid HarmoniE er det eneste albumet fra Solid HarmoniE. Det kom ut in 1998.
Dan Newell
Daniel Newell (født 30. oktober 1975) er en britisk trompetspiller.
Samarbeid med Muse
Han har hjulpet bandet Muse på noen av konsertene deres, på sangene «City of Delusion» & «Knights Of Cydonia». Han var med da Muse spilte på Wembley Stadium i 2007, og under innspillingen av Black Holes And Revelations.
Andre samarbeidsartister
Han har spilt inn musikk eller opptrådt sammen med:
Filmmusikk
Han har også bidratt med musikk på følgende filmer:
Salomonøyenes sentralbank
Salomonøyenes sentralbank er sentralbanken på Salomonøyene.
Historie
Sentralbanken tok over etter det tidligere SIMA – Salomon Islands Monetary Authority.
Målsettinger og oppgaver
Sentralbankens hovedmålsettinger er flere: varig og stabil økonomisk vekst, høy sysselsetting, stabil valuta, og bærekraftig betalingsbalanse.
Sentralbankens viktigste oppgaver er å formulere og implementere landets pengepolitikk, samt å utøve kontroll over landets pengesystem, herunder bankene. I tillegg kommer alle andre oppgaver en sentralbank innehar, som utsteding av lokal valuta, forvalte landets valutareserver, produsere og presentere nødvendig statistikk, m.m.
Mathis Bolly
Mathis Gazoa Kippersund Bolly (født 14. november 1990) er en norsk-ivoriansk fotballspiller som fra den 31. desember 2022 er klubbløs.
Fra 2008 til begynnelsen av januar 2013 spilte Bolly for. Han kom da fra spill for juniorlaget til Holmlia.
Bolly spilte fotball for og  i de aldersbestemte klassene før familien flyttet til Holmlia. Han har norsk mor og far fra Elfenbenskysten.
Faure Gnassingbé
Faure Gnassingbé (født 6. juni 1966) er politiker og utdannet økonom i Togo. Han er sønnen til den tidligere presidenten Gnassingbé Eyadéma.
Mathis Bolly
I 2006 begynte han på idrettsfag ved Bjerke videregående skole på Linderud i Oslo. I 2008 ble han hentet til juniorlaget til LSK. Han spilte noen juniorkamper for LSK, men kom seg raskt inn på rekruttlaget i andre divisjon, og fikk fast plass på der.
Faure Gnassingbé
Han ble medlem i togolesiske parlamentetet i 1998. I 2002 skrev faren hans under på en lov som gjorde det mulig for sønnen hans å overta som president etter ham.
To dager etter at faren døde i februar 2005 utnevnte Gnassingbé seg til president med støtte fra det militære. Etter sterkt internasjonalt press måtte han trekke seg og godta et nyvalg. Etter valget ble han erklært som vinner men opposisjonen i landet nektet å godta valgresultatet. Formelt overtok han som president i mai 2005.
Mathis Bolly
Den 2. januar 2013 ble Bolly klar for den tyske Bundesliga-klubben Fortuna Düsseldorf, hvor han skrev under på en avtale med en varighet på 3,5 år.
Faure Gnassingbé
I oktober 2021 mottok Faure Gnassingbé "HeForShe" -utmerkelsen fra UN Women fredag ​​for sin politikk for å fremme kvinner, og likestilling og likestilling, kunngjorde regjeringsportalen République Togolaise. HeForShe (Lui pour Elle) er en global solidaritetsbevegelse ledet av UN Women for større likestilling og likestilling. Fredag ​​mottok HeForShe -skillet fra UN Women, for sin politikk for å fremme kvinner, og likestilling og likestilling, kunngjør regjeringsportalen Togolesisk republikk. HeForShe (Him for Her) er en global solidaritetsbevegelse ledet av UN Women for større likestilling og likestilling.
Équateur (provins)
Équateur er en provins i Den demokratiske republikken Kongo. Før konstitusjonen av 2006 var Équateur sammen med provinsene Nord-Ubangi, Mongala, Sud-Ubangi og Tshuapa en del av den gamle provinsen Équateur. Hovedstad i provinsen er Mbandaka.
Universitetet i Lubumbashi
Universitetet i Lubumbashi (også kjent under forkortelsen UNILU) er en av de største universititetene i Den demokratiske republikken Kongo. Universitetet ligger i Lubumbashi, i provinsen Katanga. Campus ligger nord i byen, vest for flyplassen.
Universitetet ble stiftet i 1981, men var fra 1955 en del av Université Nationale du Zaïre, Campus de Lubumbashi (National University of Zaire, Lubumbashi Campus).
McDonnell F2H Banshee
McDonnell F2H Banshee var et amerikansk hangarskip-basert jetdrevet jagerfly som ble brukt av den amerikanske marinen fra 1948 til 1959, og i den canadiske marinen fra 1955 til 1962. Banshee var et en-seters fly med to motorer og vinkelrette vinger. Sammen med F9F Panther var Banshee en av US Navys enseters primærjagere under koreakrigen.
Historie og utvikling
En skala-modell av den nye jagere var ferdig i april 1945 og fikk navnet XF2D-1. Prosjektet overlevde slutten av den andre verdenskrig, men utviklingen ble noe forsinket. Den første av 3 prototyper var ikke ferdig før mot slutten av 1946. Flyet hadde sin jomfrutur 11. januar 1947 fra Lambert Field i St. Louis med testpilot Woodward Burke. Marinen ga flyet den nye betegnelsen XF2H-1 da D-betegnelsen allerede var tildelt Douglas Aircraft Company. Etter at noen problemer med halen var avklart plasserte marinen en ordre på 56 fly i mai 1947.
Veteranbil
EU overlater til hver enkelt nasjon å velge hyppighet av PKK (EU-kontroll) på kjøretøy. I tillegg er det nå vedtatt en standard for hva et «historisk kjøretøy» er.
Kjøretøy av historisk interesse er alle kjøretøy som anses som historisk av den medlemsstat eller den institusjonen som er gitt statlig myndighet - der kjøretøyet er registrert, og som oppfyller følgende krav:
Liste over forskrifter etter år: Denne definisjonen kom da vegdirektoratet innførte nye regler om import av motorhistoriske kjøretøyer eldre enn 30 år, som innebar at det kan importeres motorhistorisk interessante kjøretøyer og få dem registrert på norske skilt uten å måtte oppfylle dagens krav til kjøretøyer. . Det følger da med ingen bruksbegrensning, men med veteranbilforsikring kan kjørelenge og andre vilkår tilkomme.
Fram til 2004 var veteranbiler fritatt for årsavgift, men Stortinget vedtok å gjøre om personskadeavgiften, som tidligere ble innkrevd via forsikringsselskapene, til en årlig avgift for veteranbiler, mopeder og traktorer i 2005.
Denne personskadeavgiften var på 180 kr i 2005, 380 kr i 2008 og 455 kr i 2018.
Marcus Aemilius Lepidus
Marcus Aemilius Lepidus (latin: M·AEMILIVS·M·F·Q·N·LEPIDVS) var en romersk politiker i det 1. århundre f.Kr.. Han er alminnelig kjent som Lepidus, og var sønn av Marcus Aemilius Lepidus den eldre og Appuleia. Hans far var også involvert i et opprør mot republikken, og ble drept som følge av dette. Han var medlem av det annet triumvirat og Pontifex maximus.
Lepidus var blant Julius Cæsars fremste støttespillere. Han startet sin cursus honorum som praetor i 49 f.Kr. og ble valgt til konsul i 46 f.Kr. etter Pompeius' nederlag i øst. Etter mordet på Cæsar den 15. mars 44 f.Kr. allierte Lepidus seg med Marcus Antonius i et fellesskap som søkte makten. Men Cæsar hadde etterlatt en arving: Octavianus, hans grandnevø og adoptivsønn. Han hadde like store ambisjoner og vel så stor popularitet. Sammen utgjorde de tre det annet triumvirat. Dette ble legalisert under navnet triumvires for folkets organisasjon gjennom Lex Titia i 43 f.Kr. Triumviratet hadde en varighet på fire år, og ble fornyet i 38 f.Kr. med samme varighet.
Lepidus døde av naturlige årsaker i 13 f.Kr.
Jens Kask
Jens Kask (født 20. april 1966, død 16. januar 2011) var en svensk kjelkehockeyspiller. Han spilte på Nacka HI, og hadde amputert begge føttene. Han klatret opp på et parkert tog i 1976, 10 år gammel, men fikk 16,000 volt gjennom kroppen da strømmen plutselig ble slått på, og han fikk brannskader på 85 % av kroppen. To uker etter ulykken måtte de amputere begge beina hans.
Han representerte Sverige i de paralympiske vinterlekene 2010 i Vancouver. Dette var hans femte paralympiske vinterleker på rad, og han hadde tre medaljer; han deltok i 1998 og 2002, der Sverige fikk bronse i begge, samt i 1994 da Sverige fikk gull.
I VM-sammenheng hadde han tre medaljer; bronse fra 2000 og 2004, samt gull fra 1996.
Lars Roar Langslet
Lars Roar Langslet (født 5. mars 1936 i Nesbyen i Buskerud, død 18. januar 2016 ) var en norsk politiker (H) og forfatter. Han satt på Stortinget fra 1969 til 1989 og var kultur- og vitenskapsminister i Kåre Willochs regjering fra 1981 til 1986.
Bakgrunn
Lars Roar Langslet gjennomførte Forsvarets russiskkurs, og utdannet seg til mag.art. i idéhistorie. Han gjorde seg tidlig bemerket med sin avhandling «Den unge Karl Marx og menneskets "fremmedgjørelse"» (1963). Han var redaktør for Minerva i årene1957–1968, og formann i Det Norske Studentersamfund i 1960.
Langslet konverterte til katolisismen i 1963. Få år etter ble han formann for språkkommisjonen i Oslo katolske bispedømme, og ledet som sådan oversettelsen av Det romerske missale fra latin til norsk i årene etter at annet vatikankonsils liturgireform munnet ut i en ny messeliturgi og en åpning for oversettelser til folkespråkene.
Sentralstyremedlem og stortingspolitiker
Langslet var medlem av Høyres sentralstyre fra 1970, stortingsrepresentant for Oslo 1969–1989, og formann i Stortingets kirke- og undervisningskomité 1973–1980. Han var Høyres fremste skolepolitiker på 1970-tallet, og var en ledende kritiker av «Enhetsskolen» og det som av partifeller ble oppfattet som Arbeiderpartiets overdrevne reformideologi.
På slutten av 1970-tallet og frem til Høyres landsmøte i 1981 preget spørsmålet om selvbestemt abort den politiske debatten i partiet. Langslet spilte her en sentral rolle som forsvarer av Høyres standpunkt mot selvbestemt abort. Høyre unngikk en åpen strid om saken på partiets landsmøte i 1981, da det ble vedtatt å fristille alle stortingsrepresentantene i saken om selvbestemt abort.
Kulturminister
Langslet var kultur- og vitenskapsminister i Kåre Willochs regjering 1981–1986. Han var den første minister med denne porteføljen; det dreide seg om Kultur-, kirke- og utdanningsdepartementet, men departementet måtte deles, ettersom Langslet var katolikk, og derfor etter rådende lovforståelser ikke kunne ha ansvar for kirkesaker knyttet til Den norske kirke.
Langslet avskaffet NRKs monopol på kringkasting ved i 1981 å endre kringkastingsloven til å tillate de første ikke-reklamefinansierte såkalte nærradioer (lokalradioer drevet på frivillig basis og med visse krav til programinnhold). Det ble også tillatt enkelte lokale fjernsynssendinger. Nærradioene som ble etablert etter bruddet med NRKs kringkastingsmonopol i 1981 var imidlertid bare begynnelsen på det store mangfoldet av private norske radiokringkastere som skulle komme senere utover på 1980-tallet. Innvilgelsen av et stort antall konsesjoner gav en bred faglig basis for det utredningsarbeid som resulterte i en helt ny medielov 1984.
Senere karriere
Etter årene som yrkespolitiker var Langslet kulturdirektør i Oslo kommune i perioden 1989–1990, og senere også skribent i Aftenposten. Han var medlem av Det Norske Akademi for Språk og Litteratur, og var akademiets preses o årene 1995–2011. Fra 1997 var Langslet statsstipendiat.
I 2006 var det 100 år siden dramatikeren Henrik Ibsens død. Dette ble markert på ulike måter av det offisielle Norge. Langslet var leder for Nasjonalkomitéen for Ibsensatsingen, som stod i spissen for 100-årsmarkeringen.
I oktober 2006 ble det kjent at Langslet var under behandling ved Radiumhospitalet for kreftsykdom.
Forfatterskap
Langslet skrev en lang rekke biografier om kjente nordmenn, samt riksmålsbevegelsens historie, I kamp for norsk kultur: riksmålsbevegelsens historie gjennom 100 år (1999). I 1991 ga han ut kriminalromanen Mord ved statsministerens kontor under pseudonymet Bendik Rosenlund. Langslet har skrevet biografier om Ludvig Holberg, Sigurd Ibsen og John Lyng. Han har skrevet kongebiografier om Olav den hellige, Christian IV, Christian Frederik og om Kong Olav V, samt oversiktsverk om Norges konger Våre konger - en vei gjennom norgeshistorien.
Raoul Grosparmi
Han var pavelig legat på Sicilia i 1265. I 1270 ble han apostolisk legat som ledsaget kong Ludvig IX av Frankrikes korstog mot de vantro i Nordafrika, og døde av pesten utenfor byen Tunis' murer.
Han ble kreert til kardinal 17. desember 1261 av pave Urban IV.
TETs-27
TETs-27 (russisk: ТЭЦ-27), også kjent som Moskva Severnaja kraftverk, er et kombinasjonssyklus (CCGT) varmekraftverk beliggende i Tsjelobitjevo-området vest i Mytistsji og litt utenfor ringveien, nordøst for Moskva. Det eies og opereres av kraftselskapet Mosenergo, og har en effekt på 1.060 MW i kraftproduksjon, og 2.180 MWth effekt i produksjonen av fjernvarme. Produksjonen kan nå helt opp i 5.970 GWt elektrisitet og 3.200 GWt lokal fjernvarme. Brenselstypen er brunkull, og sekundært fyringsolje.
Byggingen av kraftverket begynte omkring 1990, og første byggetrinn stod ferdig i 1992. Kraftverket har senere blitt utvidet og fornyet ved en rekke anledninger. Anlegget har 4 turbiner på henholdsvis 2 x 80 MW, og 2 x 450 MW. Av generatorene er to av typen Podolsk.
Scott Carson
Scott Paul Carson (født 3. september 1985) er en engelsk fotballspiller som spiller for Manchester City FC.
Liverpool
Carson kom fra Leeds United i 2005 og ble med det manager Rafael Benitez' første engelske signering for om lag 12 mill. kroner. Han har siden overgangen i januar 2005 spilt fire kamper for klubben som vant mesterligaen i samme år. Deriblant hans debut i tapet mot Newcastle United FC og Mesterligadebuten i seieren mot Juventus.
Lån hos andre klubber
Sesongen 2006-2007 spilte han på utlån for Charlton Athletic FC og tok raskt over som førstemålvakt. Frem til da hadde den jobben tilhørt nordmannen Thomas Myhre. Carson debuterte for Charlton mot West Ham 19. august 2006 og imponerte stort med draktnummer 36, i en sesong der hele laget slet med dårlig form. Grunnet hans gode spill fikk han tittelen Charlton's Player of the Year, valgt av klubbens fans. Derfor ble Scott Carson hentet tilbake til Liverpool, for å gi den etablerte José Reina kamp om den ene målvaktsplassen. Etter en bra sesong på utlån hos Charlton Athletic, vendte Carson tilbake til Liverpool FC. Selv om Dudek hadde gått til Real Madrid var Carson fremdeles bak Pepe Reina som førstevalg i Merseyside-klubben, noe som fikk Carson til å bli bekymret for landslagsplassen om han forble i Liverpool.
10. august 2007 ble Carson igjen utlånt, denne gang til Aston Villa FC for 2 millioner britiske pund, trass i at Benitez hadde sagt at Carson ville bli for å bli 2. keeper bak Pepe Reina. Carson trodde hans sjanser til en landslagskarriere ville bli hindret av nok et år på benken, og etter en samtale med Benitez, fikk han lov til å gå på utlån, mens Liverpool hentet Charles Itandje fra Lens som 2. keeper. 10. november 2007 avslørte Carson at Villa og Liverpool hadde fremforhandlet en avtale om å gjøre lånet til en permanent overgang, til en verdi av mellom £8-10m, noe som ville gjort han til den dyreste keeperen i Storbritannia på den tiden.
Sommeren 2008 ble det kjent at Carson var på vei vekk, og 14. juli 2008 skrev BBC News at Stoke City FC hadde fått akseptert et bud på Scott. West Bromwich Albion fikk også et bud på Carson akseptert.
Landslagsspill
Carson ble kalt opp til Englands U21 tropp i 2003, til tross for sin unge alder (18) og at han ikke ennå hadde spilt en førstelagskamp for Leeds. Han er nå spilleren som står med flest kamper for U21, med 28 kamper som han nådde under UEFAs U21 mesterskap. I 2006 ble Scott Carson tatt ut til Englands VM-tropp, som erstatter for en skadet Robert Green, men fikk ikke spilt én eneste kamp.
Meritter
Liverpool
Personlige
Sverdliljeslekta
Sverdliljeslekta (Iris) er en planteslekt med ca. 300 arter i sverdliljefamilien (Iridaceae). Sverdlilje (Iris pseudacorus) er eneste art som vokser vilt i Norge, og denne har gitt familien dens navn. Iris vokser over det meste av den nordlige halvkule, men ikke i arktiske strøk. Slekten Iris omfatter en rekke populære hageplanter, for eksempel Iris germanica og Iris reticulata. Ordet Iris er gresk og betyr regnbue. Navnet skyldes at Iris finnes i en mengde fargevarianter.
Simone Paltineri
Simone Paltineri (født ca. 1200, død 7. februar 1277) var en av Den katolske kirkes kardinaler, og tilknyttet domkapittelet i Padova.
Hilde Sandvik (journalist)
Hilde Sandvik (født 30. april 1970 i Erfjord, Suldal kommune) er en norsk journalist og tidligere kultur- og debattredaktør i Bergens Tidende. Sandvik var elev ved Stavanger katedralskole. Hun er utdannet cand.philol. fra Universitetet i Bergen.
Journalist og redaktør
Hun var i perioden 2003-06 redaktør i nynorsk-magasinet Syn og Segn sammen med Marit Eikemo.
Sandvik var sommeren 2005 debattredaktør i Dagbladet. Hun har også vært spaltist i Klassekampen samt skribent i flere andre publikasjoner. Sandvik var i Bergens Tidende fra 2006 til 2016, først som journalist, så debattredaktør, og i 2010–16 var hun kultur- og debattredaktør.
I 2012 fikk Sandvik Kulturdepartementet sin nynorskpris for journalister, sammen med Katrine Sele.
I 2016 lanserte Sandvik Broenxyz, et nordisk mediehus, med seg selv som redaktør.
I 2020 kom radioprogrammet Norsken, svensken og dansken på NRK P2, DR P1 og SR P1, innom rammen for Nordvision.
Styreverv
Hilde Sandvik er medlem av Utvidet Råd i Studentersamfunnet i Bergen. Utvidet Råd består av ressurspersoner fra akademia, mediebransjen og kulturlivet i Bergen, og er et kompetanseorgan for Studentersamfunnet. Hun har tidligere vært styremedlem i samtidsmusikkfestivalen Borealis og nestleder i Norsk Tidsskriftsforening.
Sandvik har siden 2016 vært styremedlem i Amedia, og er i 2020 nestleder i styret.
Forfatter
Våren 2007 kom Sandvik ut med boka Hersketeknikk, skrevet sammen med Jon Risdal. I Diverse teikningar, også frå 2007, stod Marvin Halleraker i Bergens Tidende for tegningene og Hilde Sandvik for teksten. Høsten 2008 kom boka Traktorland sammen med Knut Egil Wang.
Provinsen Pordenone
Provinsen Pordenone (italiensk Provincia di Pordenone) var fra 1968 til 2017 en provins i regionen Friuli-Venezia Giulia i det nordlige Italia. Pordenone var provinsens hovedstad. Den amerikanske flystasjonen Aviano Air Base ligger i provinsen.
Det var 268,198 innbyggere ved folketellingen i 2001. Arealet var 2,130 km².
Provinsen opphørte å eksistere 30. september 2017, da den ble erstattet av fem unioni territoriali intercomunali (UTI del Tagliamento, UTI delle Valli e delle Dolomiti Friulane, UTI Livenza - Cansiglio - Cavallo, UTI Sile e Meduna og UTI del Noncello).
Geografi
Provinsen Pordenone grenset:
Duncan Armstrong
12. juni 1989 ble Armstrong tildelt Order of Australias medalje for sin innsats innen svømming.
Design
Design er et internasjonalt begrep som både betegner skaperprosessen av en gjenstand eller et produkt med tanke på formgiving og funksjon, og selve resultatet av denne prosessen. Betegnelsen brukes ofte innen håndverk, industri og kunstindustri, og den kan deles opp i blant annet klesdesign, møbeldesign, industridesign og grafisk design. Design har tradisjonelt blitt plassert i grenselandet mellom håndverk og kunst. Betydningen av design som konkurransevirkemiddel avspeiles i begrepet strategisk design, som er utviklet etter år 2000.
En designer er en som har design som profesjon. I Norge kan man utdanne seg innen designfag ved flere læresteder, blant andre Arkitektur- og designhøgskolen AHO og NTNU (industriell design), Kunsthøgskolen i Oslo KHIO og Kunst- og designhøgskolen i Bergen KHiB (møbel- og klesdesign), Oslomet (produktdesign) og flere andre læresteder innen andre designretninger. Det er også mulig å gå yrkesrettet videregående skole i utdanningsprogrammet Design og håndverk, der man går to år på skole fulgt av to år i lære i en bedrift.
Designmetodikk er et sett av metoder og tilnærminger man benytter i designprosessen for å utvikle en løsning eller produkt. Slik metodikk undervises ved design- og ingeniørstudier og blir spesielt viktig for tverrfaglige, komplekse prosjekter med mye koordinering, der flere aktører er involvert.
Designloven
Norge har en egen lov av 14. mars 2003 nr. 15 om beskyttelse av design, ofte kalt designloven. Der er design definert i § 2 nr. 1 som «utseendet til produkt eller en del av et produkt som særlig følger av de karakteriserende trekkene ved linjene, konturene, fargene, formen, strukturen eller materialet til produktet eller produktets ornamentering.»
Designloven avløste den tidligere lov av 29. mai 1970 nr. 33 om mønster, og den nye loven har sammenheng med Norges forpliktelser etter EØS-avtalen.
Kommerskollegium
Kommerskollegium er Sveriges myndighet for utenrikshandel, EUs indre marked og handelspolitikk. Myndigheten ble opprettet i 1651 gjennom utskillelse fra Kammarkollegiet og behandlet da handel, industri og sjøfart. En spesiell myndighet som behandlet handelssaker ble etablert allerede i 1637, men sto vakant store deler av sin eksistens fra 1644 til 1651. Til «nyttiga fabrikers understöd» opprettet Riksdagen i 1739 «Riksens ständers manufactur contoir» og et særskilt «manufaktur-fond». Kontoret ble lagt ned i 1766 og oppgavene overført til Kommerskollegium.
Bryan Adams
Bryan Guy Adams (født 5. november 1959) er en kanadisk rockesanger, låtskriver og fotograf.
Adams signerte en kontrakt med det amerikanske plateselskapet A&M Records på slutten av 1970-årene. Etter det har han oppnådd en rekke hitsingler. Han har totalt solgt i overkant av 65 millioner album. Han har vært nominert til flere Grammy-priser; Adams ble først nominert på den 28. Grammy-utdelingen for sangen «It's Only Love» med Tina Turner. Adams vant to priser under den 34. Grammy-utdelingen for «Best Pop Instrumental Performance» og «Best Song Written for Motion Picture, Television or Other Visual Media» for musikken til Robin Hood – tyvenes prins. Adams har blitt tildelt Order of Canada og Order of British Columbia for sitt bidrag til kanadisk musikk og sitt filantropiske arbeid. Han ble en del av Canadas Walk of Fame i 1998, i 2006 ble han med i Music Hall of Fame på Canadas Juno Awards-utdeling i april. Han ble nominert til sin femte Golden Globe-pris i 2007 for musikk til filmen Bobby, og han har vært nominert tre ganger til Academy Awards for sin filmmusikk.
Han og Nelly Furtado sang «Bang The Drum» under OL i Canada 2010.
1980–1983
Adams lanserte debutalbumet sitt med navnet Bryan Adams i februar 1980, og markerte begynnelsen på det som skulle bli en lang låtskrivingspartnerskap med Jim Vallance. Oppfølgeren til Bryan Adams var You Want It You Got It, albumet ble spilt inn i New York City på bare to uker og det var Adams' første av mange album produsert av Bob Clearmountain. Albumet ble lansert i 1981 og inneholdt FM-radiohiten "Lonely Nights", men det var ikke før hans tredje album, Cuts Like a Knife at han slo gjennom internasjonalt.
Cuts Like a Knife var albumet Adams slo gjennom med i USA og Europa. Det ble utgitt tre hitsingler fra albumet «Straight From the Heart», «Cuts Like a Knife» og «This Time». Da albumet ble lansert i januar 1983, nådde albumet 8.-plass på den amerikanske albumlista Billboard 200. Albumet gav Adams internasjonal anerkjennelse. Cuts Like a Knife oppnådde tre ganger platinastatus i Canada, platina i USA og gull i Australia. Seks singler ble utgitt fra albumet «Straight From the Heart», «Cuts Like a Knife», «This Time», «I'm Ready», «The Only One» og «Take Me Back», de første fire hadde medfølgende musikkvideoer, og de tre første ble plassert på Billboard Hot 100. «Straight From the Heart» var den mest vellykkede singlen fra Cuts Like a Knife på den amerikanske singellista, den nådde nummer 32 på Mainstream Rock Tracks og nummer 10 på Billboard Hot 100.
1984–1987
Reckless inkludert hitsinglene «Run To You», «Heaven», «Summer of '69», «Somebody», og «It's Only Love». Alle singler hadde medfølgende musikkvideoer. Alle singlene ble listet på Billboard Hot 100, mens «Run To You», «Summer of '69», og «Heaven» nådde topp ti. «Heaven» ble den mest vellykkede singlen fra albumet og nådde høye listeplasseringer på forskjellige singellister, «Heaven» toppet den amerikanske singellista der den nådde nummer én, «Heaven» nådde nummer ni på hot mainstream rock chart.
I desember, 1984 startet Adams turneen for Reckless i USA, han dro til Chicago, Detroit, New York og Philadelphia. I begynnelsen av 1985 dro Adams gjennom USA, Japan, Australia, Europa og til slutt Canada på turné. Etter å vunet fire Juno Awards dro Adams på en kort turné til de store byene i Canada. Senere gikk turneen sørover mot den amerikanske vestkysten der den kulminerte med to forestillinger i Paladium i Los Angeles. Etter denne turneen i USA reiste Adams til Etiopia for å hjelpe folk som sultet i landet. Adams dro senere tilbake til Europa for en femti-by-konsertturné med rockesangern Tina Turner, som kulminerte i april da han dro til London i Hammersmith Odeon. Adams begynte den første etappen av sin turné kalt «World Wide i 85» som startet i Oklahoma, turneen ble avsluttet i oktober 1985. Adams dro hjem til Canada og senere tilbake til den amerikanske østkysten der han hadde to utsolgte konserter i New York.
Oppfølgeren til Reckless var Into the Fire som ble utgitt i 1987. Albumet ble spilt inn på Cliffhanger Studios i Vancouver, Britisk Columbia og mikset i AIR Studios i London og Warehouse Studio i Vancouver.
1991–1993
Et av Adams' bestselgende album, Waking Up the Neighbours, produsert av Adams og Mutt Lange, nådde nummer seks på den amerikanske albumlista. Det ble lansert i september 1991, den første singelen fra albumet var «(Everything I Do) I Do It for You», klarte å holde førsteplassen på den britiske singellista i 16 uker, noe som er en rekord ingen har klart og slå til nå. Albumet og singlene fra albumet toppet lister i mange land og «(Everything I Do) I Do It for You» toppet singellister i 17 land. Albumet solgte over 4 millioner eksemplarer i USA. Albumet har solgt over 10 millioner eksemplarer på verdensbasis. «(Everything I Do) I Do It for You» vant en Grammy Award i 1991 for Best Song Written for Motion Picture, Television or Other Visual Media.
Turneen for støtte for album startet før den offisielle utgivelsen av Waking Up the Neighbours og allerede i juni hadde han startet den europeiske delen av turneen. Han turnerte sammen med det amerikanske bandet ZZ Top. Adams kalte turneen Waking Up the World. Turneen ble offisielt startet i oktober 1991 og sluttet i mai 1993. Det første stoppet hans på turneen var i Belfast, Irland. Den 18. desember 1991 holdte Adams sine to første konserter i Reykjavík, Island. Adams dro etterpå til USA hvor han spilte på Ritz Theatre den 10. januar. Etter turneen i Nord-Amerika dro han til Sydney. I februar 1992 dro han til New Zealand og senere tilbake til Australia. I februar dro han til Japan der han holdt konserter i seks forskjellige byer. Turneen fortsatte gjennom flere europeiske land i juni 1992, inkludert Italia, Tyskland, Nederland, Sverige, Danmark og Norge og i juli 1992 holdt han for første gang konserter i Ungarn og Tyrkia. På slutten av turneen dro han tilbake til Asia, til Thailand, Singapore, Japan og senere Hongkong. Til slutt holdt han noen konserter i Canada.
1994–1999
18 til I Die ble offisielt lansert i juni, 1996, i USA nådde den 31.-plass på den amerikanske albumlista, mens på den kanadiske albumlista nådde 4.-plass. Albumet ble utgitt i Australia, Europa og New Zealand i slutten av 1996. 18 til I Die toppet den britiske albumlista og holdt den posisjonen i mindre enn to uker. 18 til I Die fortsatte med lavere listeplasseringer da den ble utgitt. Selv om 18 til I Die nådde topp ti i Nederland, Belgia, Sveits, Finland, Norge, Østerrike, Sverige, Tyskland og Australia og var en moderat topptjuesuksess i Frankrike og Irland, nådde det et mye lavere salgstall enn hans forrige album Waking Up the Neighbours.
Albumet fikk platina i USA som betyr et salg over 1 million kopier. 18 til I Die fikk tre ganger platina i Canada og Australia og to ganger platina i Storbritannia. Etter utgivelsen av 18 til I Die lanserte Adams samlealbumet The Best of Me. Albumet fikk tre ganger platina i Canada og platina i Storbritannia. Adams har fått to platinaplater for salg i Norge. Adams oppfølger til 18 til I Die var On a Day Like Today ble utgitt i 1998 og var hans første studioalbum siden You Want It You Got It til og ble ikke sertifisert av RIAA.
2000–
Oppfølgeren til On A Day like Today var Room Service. Albumet nådde nr. 134 på den amerikanske albumlista Billboard 200. Room Service ble lansert i oktober 2004 og singelen «Open Road» ble den første singlen fra albumet. «Open Road» ble den mest vellykkede singelen fra albumet og toppet den kanadiske singlelista. De andre singlene fra albumet klarte seg ikke så bra og fikk lave listeplasseringer. Room Service solgte 440 000 eksemplarer i sin første uke i Europa.
Etter utgivelsen av Room Service begynte Adams å jobbe på lydsporet til den kjente amerikanske filmen The Guardian. Blant skuespillerne var Kevin Costner og Ashton Kutcher, Adams skrev og fremførte sangen «Never Let Go». Adams ville senere lage sangen «Never gonna Break My Faith» til filmen Bobby, sangen ble sunget av Aretha Franklin og Mary J. Blige. Denne sangen ga ham en Golden Globe-nominasjon i 2007.
Adams lanserte sitt nye album 11 internasjonalt i mars 2008. Albumet ble utgitt i USA senere i butikkene Wal-Mart og Sam's Club den 13. mai 2008. Den første singelen fra albumet var «I Thought I'd Seen Everything» som har klart seg brukbart i noen land i Europa uten å få en listeplassering i Storbritannia og USA. Adams har planlagt en 11-dagers, 11-land turné for støtte for albumet i Europa. Albumet toppet den kanadiske albumlista og er Adams første album til å nå den posisjonen siden Adams sin Waking Up the Neighbours, i USA nådde albumet 80.-plass på rankingen på den amerikanske albumlista.
Revolution 1776
Filmen ble dårlig mottatt av både kritikere og publikum. Den regnes som en av filmhistoriens største flopper.
Ralph Towner
Ralph Towner (født 1940 i Chehalis, Washington) er en amerikansk jazzgitarist, pianist og komponist. Han spiller dessuten synthesizer, perkusjon og trompet. Han har også spilt inn klassisk musikk og verdensmusikk.
Revolution 1776
Popularitet og økonomi
Revolution 1776 ble en stor fiasko i USA. Den innbrakte bare $358 574 i USA.
Ralph Towner
Towner studerte klassisk gitar i Wien. På slutten av 1960-tallet ble han med i verdensmusikk-pioneren Paul Winters Winter Consort. I 1970 dannet han musikkgruppen Oregon sammen med vennene Paul McCandless, Glen Moore og Collin Walcott. Oregon spilte fra begynnelsen en blandet stil av folkemusikk, indisk musikk, og avant-garde jazz. Ved siden av Oregon har han også deltatt som musiker i tallrike prosjekter, en av de første var med tolvstrenget gitar på Weather Reports jazz-fusion-album I Sing the Body Electric fra 1972 («The Moors»).
Towner har flere ganger deltatt på Moldejazz.
Revolution 1776
Popularitet og økonomi
Produksjonskostnadene var på £19 millioner.
Anmelderne
Den ble svært dårlig mottatt av anmelderne, noe som gjenspeiles i at den bare har fått 10 % på Rotten Tomatoes. Leonard Maltin gav den BOMB, som er hans laveste gradering.
Innspilling
Deler av filmen ble innspilt på Vestlandet og i Lofoten.
I rollene
(utvalg)
Awaken (sang)
«Awaken» er en sang skrevet av Jon Anderson og Steve Howe fra det engelske progressiv rock-bandet Yes, utgitt på bandets album Going for the One fra 1977. Dette er albumets lengste sang med 15 minutter og 31 sekunder, og regnes som Yes' siste episke verk på 1970-tallet. Innspillingene ble gjort av kirkeorgelet i St. Martins Church i Vevey i Sveits.
Vokalist og sangens medkomponist Jon Anderson har gitt uttrykk for at han synes denne sangen er bandets beste: ''«Vi hadde en hit-plate! Jeg elsket å høre på «Awaken», endelig hadde vi laget et mesterverk.»''
Struktur
Sangen begynner med et pianostykke som minner om orientalsk musikk, før det glir over i et rolig parti med Pedal steelgitar og vokal, ofte kalt «High Vibration». Dette punkteres av en rask introduksjon av elektrisk gitar, som først går skalaer før tempoet økes, og sammen med trommer og bass går over i et nytt orientalsk tema. Vokalen kommer etter hvert, nesten svevende på toppen av musikken.
Musikken blir gradvis mere overskygget av perkusjonsinstrumenter før dette temaet blir igjen punktert, nå av en staccato bass som fungerer som overgang til et monotont og repetetivt tema på harpe. Over dette spilles en solo på kirkeorgel, som etter hvert får med seg resten av instrumentene i det neste temaet som sakte bygger seg opp mot et crescendo. Helt til slutt kommer en forlenget versjon av temaet «High Vibration» og sangen avsluttes med en enkel og kort jazz-lignende gitarsolo. Teksten er spirituell og kosmisk, som så mange av Jon Andersons tekster.
Som flere av bandets sanger, har denne en meget kompleks harmonisk og rytmisk struktur, i tillegg til en enigmatisk tekst som er åpen for tolkninger. I likhet med en annen sang fra Going for the One, «Parallels», spiller Rick Wakeman på kirkeorgel. Ifølge opplysningene fra innercoveret til ny-utgivelsen fra 2003, ble innspillingene av kirkeorgelet gjort i St. Martins Church i Vevey i Sveits.
Konsertfremføringer
En tidlig versjon av sangens åpningsvers ble fremført under to konserter i 1975 under tittelen «High Vibration». Denne versjonen var kort, omkring ett minutt lang, og ble brukt som introduksjon til sangen «The Gates of Delirium» fra albumet Relayer. Denne versjonen ble fremført med vokal av Jon Anderson, gitar av Steve Howe og mellotron av Patrick Moraz.
«Awaken» i sin ferdige og kjente form ble spilt på samtlige av bandets konserter mellom utgivelsen i 1977 og til 1979, da Jon Anderson og Rick Wakeman forlot bandet. Sangen kom ikke tilbake før under Union-turneen i 1991. Senere på 1990-tallet og frem til 2004 ble sangen jevnlig fremført under Yes' konserter, siste gang 12. april 2016 i San Francisco.
Offisielle konsertopptak av «Awaken» finnes på:
Personell
På originalinnspillingen fra 1977 medvirker:
Carl Egede
Carl Egede (født 5. oktober 1924 i Nanortalik, død 30. januar 1959 da M/S «Hans Hedtoft» sank i Labradorstredet) var en grønlandsk fisker, politiker og organisasjonsmann.
Han vokste opp sammen 5 andre søsken, og faren var førstepresten Gerhardt Egede. Gerhardt var også politiker – som medlem av Grønlandskommisjonen og Grønlands Landsråd.
Carl vokste opp i Frederikshåb, og tok utdanning (efterskole) i Julianehåb. Han startet også kateketstudier, og gikk på Godthåb seminarium 1940–43. Han avbrøt imidlertid studiene for å begynne å arbeide; først i kryolittgruvene i Ivittuut, senere som fisker.
På grunn av sin sterke vilje og temperament fikk han mange tillitsverv. Fra 1953 var han nestformann i de sammenslåtte fangst- og fiskeforeningene på Grønland. I 1955 fikk han tre verv; han ble medlem av Landsrådet, kommunestyret i Narsaq kommune og styret i Den Kongelige Grønlandske Handel (KGH).
Han var tospråklig, og snakket både grønlandsk og dansk flytende.
Hoggorm
Hoggorm eller huggorm (Vipera berus) er en av mer enn 200 arter i hoggormfamilien, men den eneste som lever fritt i Nord-Europa. Arten er en av tre frittlevende slangearter i Norge, og den eneste som er giftig. De to andre er buorm (Natrix natrix) og slettsnok (Coronella austriaca). Hoggormen er fredet i Norge.
Utbredelse
Av alle ormeartene i verden er hoggormen den som har størst geografisk utbredelse. Den lever over det meste av det eurasiske kontinent, fra De britiske øyer i vest og til Kinas stillehavskyst i øst, og godt nord for polarsirkelen i nord. Den finnes i nær sagt all slags terreng, i Alpene og i Bulgaria opp til cirka 2 700 meters høyde over havet. I Skandinavia bare sjelden over 1 000–1 300 moh. I Norge er det påvist hoggorm på Hardangervidda.
Beskrivelse
Hoggormen er normalt lett gjenkjennelig på sikksakkmønsteret den har på ryggen, men på de mørkeste eksemplarene kan mønsteret være vanskelig å se. I forhold til andre ormer i denne slekten (Vipera) har hoggormen et relativt lite hode. Hoggormen finnes i ulike fargekombinasjoner. Hunnene har ofte en lys brunaktig bunnfarge med mørkere brunt mønster, mens hannenes bunnfarge er mer grå med et svart mønster. Unge hoggormer kan være nokså mørke, fargen de får som voksne kommer ikke alltid før de er noen år gamle.
Hoggorm kan også være hvit (albinisme) eller svart (melanisme), den svarte varianten er tildels vanlig enkelte steder. Hvit og svart gir dårligere kamuflasje i naturen, men svarte individer blir raskere oppvarmet av solen enn de lyse. Det kan forklare at svarte hoggormer er vanligere i de nordligste delene av utbredelsesområdet enn i de sørligste.
Bortsett fra mønsteret på ryggen, er øynene den letteste måten å skille hoggormen fra buorm eller slettsnok. Mens de to sistnevnte har runde pupiller, har hoggormen rødlige øyne med spalteformede pupiller. Dette kan imidlertid være vanskelig å se i forbindelse med hamskifte, siden slangenes øyne da blir ugjennomsiktige.
Hoggormen kan i likhet med andre slanger ikke høre, men den oppfatter lyden som markvibrasjoner. Den kløyvde tungen brukes til å avsette duftstoffer i det vomeronasale organ (også kalt Jacobsons organ), som sitter i ganetaket og forsterker luktesansen. Dette gjør hoggormen til en ypperlig jeger.
Størrelse
Voksne individer veier typisk 150–200 gram og blir omkring 60–70 cm lange, men enkelte hunnkjønnsindivider kan bli opptil 90 cm. Hunnen blir litt større enn hannen.