cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Gyldenløve
En annen «Gyldenløve-slekt»
Slektsmedlemmer på 1400-tallet brukte også andre våpen. Løven antas å symbolisere at slekten nedstammet fra kongeætten. Slekten kalles også Nils Henrikssons slekt etter riksråden Nils Henriksson til Austråt, gift med Inger Ottesdotter Rømer. Senere genealoger har gitt ham tilnavnet Gyldenløve, ettersom han førte en gull løve over et sjakktavlet felt, men verken Nils eller hans slekt brukte dette navnet. Mannslinjen av slekten anses utdødd. Han døde i 1523 uten sønner i ekteskapet. En utenomekteskapelig sønn, magister Henrik Nielssøn, hadde trolig igjen en sønn ved navn Christoffer Henriksson. Den utenomekteskapelige Gyldenløve-grenen er trolig utdødd med ham.
Skjoldet og slekten nevnes i Hallvard Trætteberg: Norges våbenmerker (Oslo 1933)
Henrik, 3. hertug av Guise
Hertug
Han ble såret av et skudd i ansiktet i slaget ved Dormant 10. oktober 1575. Han ble deretter omtalt som den arrede / Le Balafré.
Christian Matras
Christian Matras (født 7. desember 1900 på Viðareiði, død 16. oktober 1988) var en færøysk språkforsker og forfatter.
Grunnkretser i Stavanger kommune
Grunnkretser i Stavanger kommune er delområder og grunnkretser som seksjonerer Stavanger kommune, Rogaland, for folketellingsformål og lignende. I noen tilfeller sammenfaller de med kirkesogn, med valgkretser og med nåværende eller tidligere skolekretser.
Henrik, 3. hertug av Guise
Hertug
Blant den katolske befolkningen fikk han heltestaus for sin motstand mot hugenottene. I 1576 dannet han Den katolske liga for å holde den protestantiske Henrik av Navarra (senere Henrik IV av Frankrike) borte fra tronen. Hertugen med sitt politiske talent stod i motsetning til den svake kong Henrik III. Hertugen hadde selv kastet sine øyne på den franske tronen. Dette ledet opp til den religionskrigen som kalles de tre henrikers krig 1585–1588. Våren 1588 dukket Henrik av Guise opp i Paris imot kongens uttrykkelige ønske. Han ble møtt med voldsom folkelig begeisting, og i den urolige stemningen som oppstod, ydmyket hertugen kongen da kongen følte seg truet av folkemassene. Henrik III ønsket hevn, og 23. desember 1588 ble Henrik av Guise bedt om å innfinne seg hos kongen. Kongens livvakter myrdet da hertugen. Dagen derpå ble også hans bror Louis av Guise myrdet.
Mordene vakte en slik harme blant slektninger og allierte at kong Henrik III var tvunget til å ta til flykten. Henrik III ble myrdet av Jacques Clément, som virket for Den hellige liga, de påfølgende år.
Christian Matras
Han var sønn av kjøpmann og lagtingsmann Joen Michael Matras og hustru Anna Elisabeth Poulsen. Matras vokste opp på Viðareiði og gikk Tórshavn sammen med de jevnaldrede, senere forfatterkollegene William Heinesen og Jørgen-Frantz Jacobsen. Han studerte nordisk ved Københavns Universitet, og leverte doktoravhandling i 1933. Fra 1952 var han dosent ved universitetet, før han i 1965 vendte tilbake til Færøyene som professor og leder av det Færøyske fakultetet ved Froðskaparsetur Føroya.
Hans arbeider omfatter færøysk litteratur-, språk- og kulturforskning. Christian Matras var også kjent for sine dikt, især for naturlyrikken, og for oversettelser til og fra færøysk.
Irek Zaripov
Irek Ajratovitsj Zaripov (russisk: Ирек Айратович Зарипов; født 27. mars 1983 i Sterlitamak) er en russisk funksjonshemmet skiskyter og langrennsløper. Han mistet begge beina etter en trafikkulykke i år 2000, og har vært på det russiske landslaget siden 2005.
Christian Matras
Matras utga også viktige utgaver av Jens Christian Svabos og Johan Henrik Schrøters tidlige verk. Disse var de første, som skrev på færøysk og de var derfor nødt til å selv skape en færøysk ortografi. Denne var mere fonetisk enn V.U. Hammershaimbs senere rettskrivning.
Irek Zaripov
Han har siden 2010 også vært visepresident i det russiske handicapidrettsforbundet (Federation of Physical Culture and Sports of Russian handicaps). Han er gift og har et barn.
Christian Matras
Stor betydning for færøysk litteratur hadde også utgaven av Føroya kvæði: corpus carminum Færoensium, innsamlet av Svend Grundtvig og Jørgen Bloch i 1800-tallet. De færøyske kvadene er her dokumentert i 7 bind, og utgjør en viktig del av den færøyske kulturarv.
Irek Zaripov
Karriere
Zaripov deltok i skiskyting ved Paralympiske vinterleker 2006. Han kom på 7.-plass på 12,5 km og 4.-plass på 7,5 km. I langrenn kom han på 15.-plass på kortdistanse og 7.-plass på langdistanse.
Boris Gleb kraftverk
Kraftverket utnytter de nederste tolv meterne med fallhøyde i grenseelven, samt åtte meter fall i Skoltefossen, som ligger helt på russisk område. Det er installert to Kaplanturbiner på totalt 56 MW. Midlere årsproduksjon er på 272 GWh. Demningen er 19,5 meter høy og 34,5 (brutto 78) meter lang.
Irek Zaripov
Karriere
Han ble russisk mester på 5 km i 2009, og deltok i World Cup i 2009 der han kom på 2.-plass.
Boris Gleb kraftverk
Grensen Norge–Russland går langs elven og tvers over kraftverket, men en overenskomst som ble inngått i 1959 sier at Russland disponerer hele området (og Norge alt av de to norske kraftverkene Skogfoss og Melkefoss som ligger på grensen).
Historie
Pasvikelva går langs riksgrensen mellom Norge og Russland – med ett unntak: den lille enklaven Boris Gleb på omkring seks kvadratkilometer, like sør for Kirkenes. Årsaken til at dette området ble en del av Russland har sin bakgrunn i misjonæren Trifon av Petsamo, som bygget en kirke for skolte-samene på vestsiden av elva på 1500-tallet. Grenseområdet langs Pasvik-elva har en tradisjonsrik og spennende bakgrunn som møteplass for forskjellige folkeslag. Her har skoltesamer, samer, russere, finner og nordmenn opp gjennom historien møttes og utvekslet erfaringer, språk og andre kulturuttrykk. Også i vår moderne energihistorie utmerker dette seg som et område med et unikt samarbeid på tvers av landegrenser og ulike kulturer.
Irek Zaripov
Karriere
Han representerte Russland i de paralympiske vinterlekene 2010 i Vancouver, der han fikk fire gullmedaljer og en sølvmedalje, i skiskyting og langrenn.
Audiometri
Instrumentet som brukes kalles et audiometer. Dette genererer sinustoner (rene toner). Ved helsestasjoner og hos audiopedagogen blir lyden tilført med høreklokker med bøyle over hodet, men hos en spesialist (for eksempel øre-nese-hals lege eller audiograf) kan presentasjonene alternativt gis fra en spesiell vibrator mot mastoidbenet (benknoken bak øret). Ved å sammenligne resultatene fra de to ulike teknikkene får man en pekepinn på om et eventuelt hørselstap er mekanisk (trommehinne og mellomøreben) eller nevrogent (cochlea/sneglehuset).
Prosedyre
Prosedyren er at man tester ett øre av gangen.
Først presenterer man frekvensen 1000 Hz med gradvis lavere lydstyrke (hver presentasjon mellom én og to sekunder). Testpersonen må avgi korrekt respons ved å trykke på en knapp eller løfte en hånd, på tre påfølgende presentasjoner på en spesifikk lydstyrke for å få godkjent resultat. Deretter testes 1500 Hz, 2000 Hz, 3000 Hz, 4000 Hz, 6000 Hz, 8000 Hz.
Så skifter man over til det andre øret og tester alle nivåene med synkende frekvenser til 250 Hz (eller 125 Hz).
Til slutt skifter man tilbake til det første øret og tester frekvensene oppover: 250 Hz, 500 Hz, 750 Hz, 1000 Hz (ev. 125–1000 Hz).
Grenseverdier
Resultatet 0 desibel (dB) indikerer normal høreterskel. Et resultat under 0 dB (eksempelvis −10 dB) indikerer at personen hører bedre enn normalt. Normal hørsel regnes i intervallet 0–20 dB. Resultater høyere enn 20 dB regnes som nedsatt hørsel.
Konsekvenser
Frekvensområdet 250–3500 Hz er viktig for språkoppfattelse.
Persepsjon av [f] og [s] krever god hørsel godt over 3000 Hz. For velare konsonanter ([k] og [g]) er 2. formant kritisk for gjenkjenning, og denne har sin topp rundt 2600 Hz.
Nedsatt hørsel på frekvenser over 2500 Hz er ikke uvanlig hos eldre personer, og dette medfører problemer med språkpersepsjon. Et høretap for et smalt frekvensområde mellom 4000 og 6000 Hz er vanlig ved skuddstøy og kalles en «dipp».
Ikke sjelden assosieres hørselstap med tilstedeværelse av tinnitusubehag, særlig i tilfeller der man ser et tydelig drop i audiogrammet.
Red Production Company
Samme året laget Red en annen serie for Channel 4 kalt Love in the 21st Century. Den bestod av seks 30 minutter lange skuespill om kjærlighet. Queer as Folk 2 ble vist i 2000 og etter det har Red vokst til å lage anerkjente dramaer for nesten alle de britiske TV-kanalene. På grunn av dette prøvde Granada Television å kjøpe opp Red, men Shindler avslo tilbudet fordi hun ville holde på kontrollen over sitt eget selskap.
Programmer
For BBC Two
For BBC Three
For ITV-1
For Channel 4
For Sky One
César Manrique
César Manrique (født 24. april 1919 i byen Arrecife på Lanzarote, død 25. september 1992 i byen Tahíche, Teguise) var en spansk maler, designer, hage- og husarkitekt.
Biografi
I fem år, fra 1945, var Manrique student ved kunstskolen San Fernando i Madrid. I 1964 besøkte han Houston og New York og hadde en utstilling i Catherine Viviano-galleriet.
Manrique har hatt stor innflytelse på reguleringsplanene over Lanzarote. Han forstod tidlig Lanzarotes turistpotensiale, og drev vellykket lobbyvirksomhet. Et aspekt av dette er at Lanzarote i dag bare har en «skyskraper». Alle hus på øya er malt hvite eller sandfargede, med blå eller grønne karmer og dører. Det er også sterkt regulert hvor mange kubikkmeter hus man får lov å bygge i forhold til tomtearealet.
Manrique ble drept i en bilulykke nær stiftelsens senter, hans tidligere hjem, på Lanzarote i 1992. Han ble 73 år.
Boris Gleb kraftverk
Historie
I 1957 ble det sluttet avtale mellom Sovjetunionen og Norge om deling og utnyttelse av fallene i Pasvikelva, og fallstrekningene i grenseelva ble delt med ca 30 meter fallhøyde til hvert land. I Sovjetunionen startet byggingen av kraftverket i Boris Gleb i 1960. Dette kraftverket utnytter de nederste 12 meterne med fallhøyde i grenseelven, samt åtte meter fall i Skoltefossen, som ligger helt på russisk område. AS Hafslunds datterselskap Norelektro stod for utbyggingen, og norske firmaer førte også opp en rekke boliger, et butikksenter og en skole for russerne. I forbindelse med transport av arbeidere og materiell til og fra kraftverket, måtte man krysse grensen mellom Norge og Sovjet. Dette var ordnet gjennom en spesial-avtale, og foregikk uten problemer.
César Manrique
Fundación César Manrique
César Manrique-stiftelsen ble opprettet av César Manrique og en gruppe venner i 1982, men ble ikke offisielt åpnet før i 1992, etter Manriques død. Stiftelsen, som holder til i Manriques tidligere hjem, er en privat, ideell organisasjon som gir turister adgang til Manriques hjem. Stiftelsen er også et kunstgalleri som viser både kunst som Manrique selv skapte og kunst som han samlet gjennom livet. Galleriet har originale skisser laget av Pablo Picasso og Joan Miró. Pengene som stitelsen tjener på billettsalget blir brukt på Lanzarote til å skape bevissthet om kunst, og for å finansiere stiftelsen sitt arbeid for kunst, kultur og miljø.
Manriques hjem ble bygget på en tomt på 3 000 m² som ligger i et området som ble rammet av vulkanutbruddet som var på Lanzarote på 1800-tallet. Manrique begynte på arbeidet med hjemmet etter at han kom tilbake fra New York i 1966. Rommene i andre etasje, inkludert hans studio, ble laget med intensjon om å bygge i tråd med tradisjonene på Lanzarote, men samtidig gjøre dem mer moderne med åpne rom og store vinduer. Første etasje, som er under bakkenivå, består av fem områder som er inne i vulkanske bobler. Rommene der er laget av den vulkanske bergarten basalt. I den sentrale grotten finner vi et rekreasjonsområde som har svømmebasseng, grillplass og et lite dansegulv.
Boris Gleb kraftverk
Historie
Fra høsten 1970 ble det igjen overført en mindre kraftmengde fra Boris Gleb til Norge. Selv om Skogfoss kraftverk nå hadde blitt satt i drift, hadde tørrår med lite vann i Pasvikelven ført til kraftmangel. Varanger Kraftlag fikk derfor overføre elektrisitet fra Boris Gleb til Kirkenes over en 22 kV-ledning. Det skulle imidlertid raskt vise seg at heller ikke denne overføringen tilførte nok kraft til Øst-Finnmark, og ledningen skulle derfor raskt komme til å bli skiftet ut til fordel for et større prosjekt.
Gjennom etterkrigstiden hadde Norges kraftforsyning blitt kraftig bygget ut, og situasjonen rundt omkring i landet så relativt lys ut. Et unntak i dette bildet var imidlertid Øst-Finnmark, som på grunn av flere tørrår og utsatte kraftutbyggingsprosjekter var i akutt kraftmangel. Området var på denne tiden heller ikke tilknyttet resten av det norske samkjørende kraftoverføringsnettet. For å løse denne umiddelbare krisen inngikk derfor NVE-Statskraftverkene en kontrakt med det sovjetiske firmaet Energomachexport om kjøp av 10 MW, 60 GWh per år, fra Sovjetunionen. Kontrakten ble undertegnet den 1. oktober 1971, og det ble umiddelbart satt i gang bygging av en ca 10 km lang 154 kV-ledning over grensen og inn til Kirkenes. Der kunne kraften selges videre til Varanger Kraftlag og A/S Sydvaranger.
César Manrique
Fundación César Manrique
Utenfor det som engang var hovedhuset kommer de besøkende til et uteområde med en firkantet fontene i midten, før de kommer til en liten kafé og suvenirbutikk. Dette området var tidligere César Manrique sin garasje.
På Lanzarote
.
Irek Zaripov
Karriere
Ved Para-VM i skiskyting og langrenn i 2011 deltok han også i både skiskyting og langrenn. I langrenn fikk han bronse på sprinten, gull på 10 km fristil og sølv på 15 km klassisk. I skiskyting fikk han gull på 7,5 km og 12,5 km, og sølv på jaktstarten.
Dolmsundbrua
Dolmsundbrua er en bru som forbinder Dolmøya med Hitra. Brua er siste del av Fastlandsforbindelsen Hitra–Frøya. Bompengeperioden for fastlandsforbindelsen ble forlenget fra desember 2008 til 20. februar 2010 for å sikre bompengeselskapets andel av kostnadene ved byggeprosjektet. Det statlige bidraget var på 80 millioner kroner. I tillegg kom 40 millioner kroner fra Sør-Trøndelag fylkeskommune, som fylkestinget bevilget i desember 2011.
Old Firm
Bakgrunn
Begrepet antyder at det bare er disse to klubbene som betyr noe i skotsk fotball, men det har også en bakgrunn i at den første kampen Celtic spilte, var mot Rangers i 1888. Når disse klubbene i dag møtes, «kommer man endelig til saken». Begrepet antyder at det er disse to klubbene som styrer det sportslige interessante, samtidig som det henspiller på de betydelige inntektene begge klubbene har av disse oppgjørene.
Dolmsundbrua
Dolmsundbrua ble åpnet 2016 og erstattet den gamle, smale og lysregulerte Vettastraumen bru fra 1961 på fylkesvei 714. Brua kortet inn veien mellom Dolmøya og Hitra med rundt 6 kilometer.
Millstreet
Millstreet (irsk: Sráid an Mhuilinn) er en landsby vest i grevskapet Cork i sørvestlige Irland. Byen vokste opp på 1700-tallet rundt en liten mølle på Station Road, og den ble et naturlig sentrum for distriktet. Etter hvert som byen vokste fram, ble Millstreet områdets markedsplass og byen fortsatte å vokse. I henhold til folketellingen av 2016 har byen en befolkning på 1 555 innbyggere, med de omliggende områdene og landsbyene, bor det løst regnet over 4 000 mennesker i distriktet. Millstreet er innenfor det verdslige sognet Drishane og ligger ved foten av Claragh-fjellet.
Boris Gleb kraftverk
Historie
Byggingen av ledningen Boris Gleb – Kirkenes ble utført i rekordtempo. Det hastet med å få ledningen og koblingsanleggene ferdige før is og snø satte inn for alvor, og for å skaffe distriktet kraft til vinteren. På russisk side hadde man en spenning på 154 kV, og transformering fra et så spesielt nivå kunne se ut til å være et problem, men det viste seg at Statskraftverkene tilfeldigvis hadde en transformator med passende omsetningsforhold liggende klar til bruk. Allerede 20. desember samme år var ledningen klar til å bli satt under spenning, og etter en måneds prøvedrift ble den offisielt satt i drift 27. januar 1972.
Dolmsundbrua
Arbeidet med nye brua var preget av flere forsinkelser og utfordringer – alt fra lokal uenighet om trasévalg til et hekkende hubropar der en først planla å legge veien.
Boris Gleb kraftverk
Historie
Til å begynne med var strømmen fra russisk side ikke av samme kvalitet som den norske, og på grunn av variasjoner i frekvensen fikk man problemer med en del elektroniske motorer, klokker og andre ømfintlige apparater. Disse problemene er imidlertid et tilbakelagt stadium i dag. Den store forbedringen skjedde i 1985, da Statskraftverkene gjennomførte en ombygging i Boris Gleb. Av tekniske årsaker er det ikke mulig med synkron samkjøring av det norske og det russiske samkjøringsnettet. Konsekvensen ble da at ved import fra Sovjetunionen måtte nettet i Finnmark deles av og Øst- Finnmark kobles fra den øvrige norske samkjøringen. Under ombyggingen ble derfor arrangementene i kraftverket lagt om, slik at ett aggregat ble ført over på det norske samkjøringsnettet.
Dolmsundbrua
Byggearbeidene på brua startet høsten 2013, og brua skulle etter planen åpne i april 2015. Forsinkelser gjorde at brua først ble åpnet 3. juni 2016.
Millstreet
Kultur
Green Glens Arena, et underholdningskompleks og et stort ridesenter, ligger i Millstreet. Det har vært vertskap for en rekke store begivenheter, blant annet Eurovision Song Contest 1993, med Millstreet som den minste byen som har vært vertskap for konkurransen.
Boris Gleb kraftverk
Historie
Til tross for enkelte problemer knyttet til språk- og kulturforskjeller ble arbeidet utført på meget kort tid, og den 30. november var ombyggingen ferdig. Ved markeringsseremonien for ferdigstillelsen kunne Statskraftverkene overrekke sine russiske kolleger en skifertavle med den russiske inskripsjonen: ”Med takk for godt samarbeid til felles nytte for våre to land”.
Millstreet
Kultur
Byen er også kjent for sine heste- og dressurridningsshow, blant annet i Millstreet Green Glens Arena.
Old Firm
Bakgrunn
Begge klubbene har stor støtte i Glasgow-området, men har også supporterklubber over hele Skottland og i utlandet, inkludert i Norge. Det ble i 2005 beregnet at Rangers' og Celtics aktiviteter tilfører skotsk økonomi en verdi av £120 millioner årlig og skaper rundt 3,000 arbeidsplasser, hvorav 876 er ansatt direkte i klubbene.
Millstreet
Vennskapsby
Millstreet har siden 1985 vært vennskapsby med
Old Firm
Politisk/religiøs sekterisme
Få lokaloppgjør i internasjonal fotball har gjennom så lang tid avstedkommet så sterke emosjoner som nettopp dette. Kampene blir også sett på som politiske og religiøse oppgjør mellom det som tradisjonelt har vært oppfattet som «britiskvennlige og protestantiske» Rangers, og det «fattigere, katolske innvandrer- og arbeiderklassepregede» Celtic. Ut fra klubbenes opprinnelse og historie er dette fortsatt viktige skillelinjer og det kan sies at motsetningene mellom Old Firm-klubbene er en av de viktigste enkeltårsakene til at dette skillet fortsatt holdes i live i dagens Skottland, selv om det i dag ikke er noen religiøs eller politisk utsiling av spillerne.
Berwick-upon-Tweed
Berwick-upon-Tweed (skotsk: Sooth Berwick, «Sør-Berwick») er en by i grevskapet Northumberland. Den er Englands nordligste by, og ligger på østkysten ved elven Tweeds utløp. Elven markerer det meste av strekningen grensen mellom England og Skottland, men Berwick ligger på nordsiden, det vil si på det som ellers er skotsk side; den var tidligere administrasjonsby for det skotske grevskapet Berwickshire. Den ligger 4 km sør for dagens skotske grense. Den er rundt 90 km øst-sørøst for Edinburgh, 105 km nord for Newcastle upon Tyne, og 555 km nord for London.
Den er nå administrasjonssenter for distriktet Berwick-upon-Tweed, som omfatter et større område enn selve byen. Ved folketellingen for 2011 hadde byen en befolkning på 12 043 innbyggere. Det verdslige sognet og byrådet ble opprettet i 2008.
Byen ble grunnlagt som en angelsaksisk bosetning under tiden til kongedømmet Northumbria, området var for mer enn 400 år sentral som den historiske grensen mellom kongerikene Skottland og England, og flere ganger endret besittelsen av Berwick nasjonale eiere mellom de to kongerikene. Den siste gangen det skjedde var da England på nytt tok besittelse av den i 1482. Berwick har forblitt en tradisjonell markedsby og har også en del bemerkelsesverdige arkitektoniske trekk, i særdeleshet dens bymur fra middelalderen, dens elisabethanske festningsvoll, og Storbritannias eldste barakkebygninger (1717–1721 av Nicholas Hawksmoor for Board of Ordnance).
Byens fotballag, Berwick Rangers FC, spiller i Scottish Football League, noe som er unikt for en engelsk by.
Den lokale dialekten, kjent som tweedside, er en kombinasjon av lavlandsskotsk og northumbrisk dialekt; den høres mest ut som en skotsk dialekt.
Stedsnavnet
Navnet Berwick er av angelsaksisk opprinnelse, og er avledet fra betegnelsen bere-wīc, som kombinerer bere i betydningen «bygg» (korn), og wīc i betydningen «gård» eller «bosetning».
Tidlig historie
I den før-romerske tiden var området bosatt av britonere. Senere ble regionen en del av det angliske kongedømmet Bernicia som senere ble forent med kongedømmet Deira for å opprette riket Northumbria. På midten av 900-tallet ble dette riket en del av kongedømmet England under Edred. Berwick selv ble opprettet som angelsaksisk bosetning i tiden under Northumbria.
Skotsk burgh
Mellom slutten av 900- og begynnelsen av 1000-tallet var landet mellom elvene Forth og Tweed under skotsk kontroll, enten gjennom erobring eller ved cesjon (overføring). Berwick ble gjort til en kongelig burgh under styret til David I av Skottland. En kongelig burgh er en form for skotsk burgh som var blitt opprettet ved eller gitt et kongelig charter. Det ble framstilt mynt i byen ved 1153. Mens byen var under skotsk kontroll ble den referert til som «South Berwick» for å skille den fra byen North Berwick i East Lothian, i nærheten av Edinburgh.
Berwicks strategiske posisjon ved anglo-skotske grensen under århundrene med krig mellom de to nasjonene og dens relative store rikdom førte til en jevn rekke med angrep, beleiringer og erobringer. Vilhelm I av Skottland invaderte og forsøkte å erobre nordlige England i 1173-1174. Etter hans nederlag ble Berwick avgitt til Henrik II av England. Den ble senere solgt tilbake til Vilhelm og Skottland av den engelske kong Rikard Løvehjerte som var ivrig etter å skaffe økonomiske midler for å finansiere sitt korstog. Berwick ble en framgangsrik by på midten av 1200-tallet. I henhold til William Edington, biskop og kansler av Skottland, var Berwick «så folkerik og av en slik kommersiell betydning at den kunne med rette bli kalt for det andre Alexandria, hvis rikdom var havet og vannet var dens murer.» I 1291–1292 ble stedet for Edvard I av Englands dom i tvisten for den skotske tronen mellom Johan Balliol og Robert Bruce, 5. lord av Annandale. Beslutningen om å velge Balliol ble uttalt i den store hallen til Berwick Castle den 17. november 1292.
I 1296 gikk England til krig mot Frankrike som Skottland var alliert med. Balliol invaderte England som svar, og herjet Cumberland. Edvard på sin side invaderte Skottland og erobret Berwick, ødela store deler av byen og massakrerte mange av innbyggerne. I august 1296 var den engelske kongen tilbake til Berwick for å motta formell hyllest fra rundt 2000 skotske adelige etter å ha beseiret skottene i slaget ved Dunbar i april og tvang Balliol til å abdisere ved Kincardine Castle den følgende juli måned. Det var på denne tiden at arbeidet ble påbegynt med å bygge byens forsvarsmurer og ombygging av den tidligere festningen. Disse utbedringen av byens forsvar var fullført ved 1318 og senere utbedret under skotsk styre. En arm av William Wallace ble stilt ut på Berwick den 23. august 1305 etter at han ble henrettet ved hengning, trekking og kvartering. I 1314 mønstret Edvard II av England rundt 25 000 menn ved Berwick som senere kjempet i (og tapte) slaget ved Bannockburn.
Mellom 1315 og 1318 beleiret og blokkerte de skotsk hærene, tidvis med hjelp fra flamske og tyske kapere, og til sist invaderte og erobret byen i april 1318. England gjenerobret Berwick en tid kort etter slaget ved Halidon Hill i 1333. I oktober 1357 ble en fredsavtale signert ved Berwick hvor de skotske parlamentet påtok seg å betale 100 000 mark som løsepenger for David II av Skottland, som hadde blitt tatt til fange i slaget ved Neville's Cross den 17. oktober 1346.
I 1461 ble Berwick gitt tilbake til Skottland av Margaret av Anjou på vegne av hennes ektefelle Henrik VI av England som motytelse for militær hjelp mot yorkistene under rosekrigene. Robert Lauder av Edrington fikk ansvaret for festningen. Han ble etterfulgt i 1474 av jarlen av Crawford. Den 3. februar 1478 ble Robert Lauder av Bass og Edrington igjen utnevnt til keeper av festningen, en posisjon han holdt inntil det siste året av den skotske okkupasjonen da Patrick Hepburn, 1. lord Hailes, hadde ledelsen.
Berwick hadde et middelaldersykehus for syke og fattige som ble administrert av kirken. Et charter under Great Seal of Scotland («Skottlands store segl», hvor kongen autoriserte dokumenter uten personlig å signere hver av dem), bekreftet av kong Jakob I av Skottland, ga kongens prest «Thomas Lauder av Guds hus eller Hospital beliggende i burgh av Berwick-upon-Tweed, til å bli holdt av ham for hele tiden av hans liv» med alle land, eiendommer, inntekter som tilhørte sykehuset. Det var datert i Edinburgh den 8. juni i det 20. året av kongens styre.
1 1482 gjenerobret Rikard, hertug av Gloucester, den senere Rikard III av England, byen. I løpet av mindre enn 400 år hadde Berwick skiftet nasjonale eiere mer enn et dusin ganger.
Engelsk by
I 1551 ble byen gjort til et county corporate («fylkeskorporasjon»), en form for selvstyre innenfor en administrativ enhet. I løpet av styret til Elisabeth I av England ble store summer – en kilde rapporterte «£128 648, den mest kostbare foretakende i den elisabethanske perioden» – benyttet på byens festningsverk i en ny italiensk stil (trace italienne, «stjernefestning»), formgitt for å stå imot artilleri og for selv å benytte artilleri fra innenfor festningsmurene. Disse festningsverkene har blitt beskrevet som «de eneste bevarte murer av sitt slag». Ingeniøren Richard Lee formga en del av de elisabethanske festningsverket.
I 1639 møtte hæren til Karl I av England styrkene til den skotske general Alexander Leslie ved Berwick under biskopenes krig grunnet at kongen ville føre den presbyterianske skotske kirken inn under kongens kontroll. De to sidene gikk ikke kamp, men forhandlet fram en enighet, «pasifiseringen av Berwick», i juni.
Holy Trinity Church (Treenighetskirken) ble bygget i 1648-1650; den er et sjeldent eksempel på en kirke bygget under det engelske samveldet og Protektoratet i tiden til Oliver Cromwell.
Britisk by
I 1707 avsluttet unionen mellom England og Skottland striden mellom hvilket land Berwick tilhørte. Siden da har Berwick vært underlagt lovsystemet til England og Wales. Wales and Berwick Act 1746 (siden opphevet) slo fast at uansett hvilken lovgivning som refererte til England var den også gyldig for Berwick. England er nå offisielt definert som «underlagt enhver alterasjon (endring) av grenser under Del IV av Loven om lokalstyre av 1972, området bestående av fylkene etablert av seksjon 1 av denne loven, Stor-London og Scillyøyene», som således også inkluderte Berwick.
Berwick forble valgkrets i egen rett, og ble ikke inkludert i Northumberland for valg til parlamentet før i 1885. I det samme året medførte en ny lov at antallet seter i parlamentet ble redusert, byen mistet således det ene av sine to parlamentsseter. I reorganiseringen av engelsk lokalstyre den 1. april 1974 ble Borough of Berwick-upon-Tweed opprettet ved å slå byen sammen med de rurale distriktene Belford, Glendale, og Norham and Islandshires. Fortolkningsloven av 1978 sørget for at i lovgivningen som ble vedtatt mellom 1967 og 1974 innebar enhver referanse til England til at også Berwick-upon-Tweed og Monmouthshire ble inkludert.
I 2008 hadde Christine Grahame fra Det skotske nasjonalistpartiet et innlegg i det skotske parlamentet for at Berwick skulle bli en del av Skottland igjen. Jeremy Purvis, tilhørende de skotske liberaldemokrater og selv født og oppvokst i Berwick, krevde at grensen ble flyttet 32 km sørover, det vil si en betydelig avstand sør for elven Tweed for å inkludere Berwick borough council framfor kun byen: «Det er en sterk følelse at Berwick burde være i Skottland. Inntil nylig hadde jeg en bestemor i Berwick og en annen i Kelso, og de kunne se at det var bedre offentlige tjenester i Skottland.» Imidlertid sa Alan Beith, representant for det britiske liberaldemokratiske partiet, at om Berwick skulle endre side igjen ville de kreve enorme juridiske endinger og det var ikke realistisk.
I 2009 ble Borough of Berwick-upon-Tweed opphevet som en del av en større strukturendring til lokalstyret i England. Alle funksjoner som tidligere ble utøvet av Berwick Borough Council ble overført til Northumberland County Council, som er en enhetlig myndighet for området.
Berwick-dialekten
Den lokale tale i Berwick-upon-Tweed deler mange trekk med både andre landsens dialekter i Northumberland og østsentrale skotsk som blant annet Robert Burns snakket. I 1892 delte lingvisten Richard Oliver Heslop Northumberland inn i fire dialektsoner og plasserte Berwick-dialekten i den nordlige regionen av Northumberland, et område som strakte seg fra Berwick og ned til elven Coquet. Likeledes klassifiserte Charles Jones (1997) dialekten som «overveiende nord-northumbrisk» med «noen få trekk delt med skotsk».
Trekk fra denne dialekten inkluderer «northumbrisk skarring», en særskilt uttale av bokstaven R som historisk er vanlig for mange dialekter i Nordøst-England; og dominerende ikke-rotisk: eldre talere tenderer til å være noe rotisk (rotisk konsonant er et samlebegrep for r-lyd og r-farget språklyd), mens yngre talere er gjennomgående ikke-rotisk.
En sosiologisk studie av den engelsk-skotske grense utført i 2000 fant ut at lokale ved Alnwick, 48 km sør av Berwick, assosierte dialekten i Berwick med skotsk innflytelse. Omvendt, de fra Eyemouth i Skottland, 14 km nord av Berwick, klassifiserte bestemt dialekten i Berwick som engelsk, og videre som «northumbrisk eller geordie».
Sport
Byen har også en rugbyklubb med Berwick RFC som spiller i den skotske rugbyunionens østregionale ligadivisjon 1.
Motorsykkelsporten speedway skjer i Berwick i to ulike områder. Sporten ble innført på Shielfield Park i mai 1968. En strid mellom speedwayklubben og stadiumeierne endte det første opplegget. Sporten vendte tilbake til Shielfield Park på midten av 1990-tallet. Mangelen på et møtested i byen førte til at laget flyttet seg til et landlig lokalisering kalt for Berrington Lough. Laget, kjent som «the Bandits», har kjørt på alle nivåer fra førstedivisjon til tredje.
Berwick Rangers og Berwick RFC er særegne ved å være engelske lag som konkurrerer i de skotske ligaene.
Forholdet til Russland
Det er en apokryfisk fortelling, det vil si av tvilsom opprinnelse, at Berwick er (eller nylig var) teknisk sett i krig med Russland. Fortellingen hevder at ettersom Berwick hadde endret nasjonale eiere flere ganger var byen tradisjonelt ansett som en særskilt og adskilt enhet, og en del proklamasjoner refererte derfor til «England, Skottland og byen Berwick-upon-Tweed». En av disse var krigserklæringen mot Russland i krimkrigen i 1853 da dronning Victoria etter sigende skal ha signert som «Victoria, dronning av Storbritannia, Irland, Berwick-upon-Tweed, og alle britiske besittelser.» Da fredsavtalen i Paris ble signert i 1856 for å avslutte krigen ble Berwick-upon-Tweed utelatt. Det betydde, tilsynelatende, at en av Storbritannias minste byer var offisielt i krig med en av verdens største makter – og konflikten ble vedvarende i mangelen av en fredsavtale i mer enn et århundre.
BBCs program Nationwide undersøkte denne fortellingen på 1970-tallet, og fant ut at mens Berwick ikke var nevnt i fredsavtalen i Paris, var byen ikke nevnt i krigserklæringen heller. Spørsmålet som gjensto var om Berwick noen gang hadde vært i krig med Russland. De faktiske forhold er at ettersom Wales and Berwick Act 1746 allerede hadde gjort det klart at alle referanser til England også inkluderte Berwick. Byen hadde ingen særskilt status verken ved begynnelsen av krigen eller ved avslutningen av den. Den lille graden av sannhet i denne legenden kan ha sin bakgrunn i en del viktige dokumenter fra 1600-tallet som nevner Berwick særskilt, men det hadde blitt unødvendig etter 1746.
I henhold til en fortelling av George Hawthorne i avisen The Guardian den 28. desember 1966, besøkte den russiske London-korrespondenten fra Pravda borgermesteren i Berwick, bystyremedlem Robert Knox, og de to ble enig om en felles fredserklæring. Knox skal da ha sagt: «Fortell det russisk folk at de nå kan sove trygt i sine senger.» Den samme fortellingen, sitert av Associated Press, sto i Baltimore Sun den 17. desember 1966; Washington Post den 18. desember 1966; og Christian Science Monitor den 22. desember 1966. Ved et tidspunkt ble de virkelige hendelser vendt til en fortelling om en «offisiell sovjetisk myndighetsperson» som signerte en «fredsavtale» med borgermester Knox. Knox minneverdige bemerkning ble dog videreformidlet i denne versjonen.
Vennskapsbyer
Berwick-upon-Tweed har følgende vennskapsbyer:
Old Firm
Politisk/religiøs sekterisme
Samlet fører rivaliseringen disse to klubbene imellom, forsterket av de ulike sosiale, religiøse og politiske uttrykkene begge lagene representerer, at både Celtic og Rangers er fremtredende institusjoner i det skotske samfunnet i langt høyere grad enn noen av de andre store fotballklubbene i Storbritannia, og kanskje ellers i verden.
Bakgrunnen for denne rivaliseringen er den katolske innvandringen som først begynte med innflyttere fra det skotske høylandet og de vestlige øyene i Skottland, men senere med innvandrere fra Irland og særlig østeuropeiske land, særlig Litauen, Polen og Tsjekkoslovakia, mens også Italia.
Men også mange protestanter er innvandrere, særlig fra Ulster og disse tok med kulturen og de sterke anti-katolske tradisjonene fra dette området. Men også innvandrergrupper som jøder og mer nylige asylsøkere har gjort at byen har en lang tradisjon som kulturell møteplass, med de problemene dette også kan innebære.
I dag kommer disse spenningene mest til uttrykk gjennom Old Firm-oppgjørene, som har skapt en møteplass hvor slike følelser er tillat. Men de religiøse forskjellene mellom klubbene er fortsatt distinkte. 74% av Celtic-supporterne anser seg selv for å være katolikker, mens bare 4% ser på seg selv som protestanter. Tilsvarende tall for Rangers-supportere er 5% katolikker og 65% protestanter. På Rangers' Ibrox Stadium har det britiske flagget Union Flag en framtredende plass, mens på Celtic Park dominerer det irske flagget.
Resultater
Fram til 2011/2012-sesongen spilte lagene mot hverandre minimum fire ganger i seriespillet i løpet av sesongen, i tillegg kunne lagene møte hverandre i Scottish Cup eller i Scottish League Cup. Siste gang lagene møtte hverandre i slikt regelmessig seriespill var 29. april 2012, en kamp Celtic vant 3-0 hjemme på Celtic Park.
Etter Rangers' konkurs og degradering i 2012 møtte ikke lagene møtt hverandre i serien, men i semifinalen i Scottish League Cup 1. februar 2015 på Hampden Park, en kamp Celtic vant 2-0, samt i semifinalen i Scottish Cup 17. april 2016, også på Hampden Park, en kamp som endte 2-2 ved full tid, med som Rangers vant etter målløse ekstraomganger og straffesparkkonkurranse.
Fra sesongen 2016-2017 møtte de to lagene hverandre igjen i seriespill og en gang i både ligacupen og cupen, til sammen seks ganger. Celtic vant alle, bortsett fra en uavgjort seriekamp. Den første av disse kampene vant Celtic hele 5-1 hjemme på Celtic Park, og den siste 1-5 borte på Ibrox Stadium. Dette var Celtics største borteseier i et Old Firm-oppgjør siden 1898 og største seier på Ibrox (innviet i 1899) noensinne. Pr. 30. april 2023
Fremtid
Det har vært forslag om at Old Firm skulle bli med i den engelske FA Premier League, noe som ville ha vært et sportslig og økonomisk løft for disse to klubbene, men et tap for den øvrige fotballen i Skottland. I tillegg ville dette ha vært til fortrengsel for to engelske klubber, samt at det er antatt at dette ville gjøre nåløyet for kvalifisering til Europaturneringene, også for disse to klubbene som deltar nå hvert år, enda trangere, slik at dette har møtt motstand både i England og Skottland.
Samtidig har det vært motstand blant de øvrige klubbene i Skottland mot dominansen fra Old Firm, både med hensyn til fordeling av inntektene og stemmesystemet hvor to klubber kan blokkere endringer. Som følge av Rangers' problemer i 2011-2012-sesongen, mobiliserte de øvrige ti klubbene i Skotsk Premier League for å få til endringer og bryte opp Old Firms dominans i turneringen i en forventning om at Rangers ikke vil kunne komme tilbake til tidligere styrke. Blant annet det å endre hva som skal til for å få til endringer. Celtic kalte det «skuffende og respektløst» at det ble avholdt møter uten at de og Rangers var invitert, og tok i stede til orde for at SPL heller burde utvides til 14 lag, noe som ville være en fordel for de svakere lagene, både sportslig og økonomisk.
Haymarket Media Group
Haymarket Media Group er en forlegger som ble opprettet av blant annet Michael Heseltine. Haymarket er den største privateide utgiveren av magasiner i Storbritannia med flere enn 100 magasiner og atskillige internettsider.
Jataúba
Jataúba er en kommune i delstaten Pernambuco i nordøstregionen av Brasil.
Usjba
Usjba (georgisk უშბა, usj «fryktelig», ba «berg») er en dobbelttopp i Kaukasus, Georgia. Sørtoppen er 4 737 moh og nordtoppen 4 698 moh.
Nordtoppen ble besteget i 1888 av John Garford Cokklin og Ulrich Almer, og den noe høyere sydtoppen 26. juli 1903 av Adolf Schulze, R. Helbling, F. Reichert, Anton Weber og Oscar Schuster. Tidligere var det blitt foretatt ca. 20 mislykkede forsøk.
Eksterne lenker
Usjba på Summitpost
Regin (navn)
Regin er et mannsnavn med norrøn, germansk og latinsk opprinnelse. Navnet er i dag vanlig på Færøyene. Regin er også en dverg i norrøn mytologi.
Etymologi
Regin er:
Utbredelse
Regin er kjent brukt i Danmark fra 1200-tallet, i Sverige fra 1852 og i Norge fra sent på 1800-tallet. Formen Reginn er kjent brukt i Hedmark i Norge ca 1390. I Danmark var Regin mest brukt i 1940-årene og igjen i 1970-årene, spesielt i Lolland-Falster, Sjælland og Øst-Jylland.
Regin er i dag et vanlig navn på Færøyene. Det relaterte navnet Rein er vanlig i Estland.
Kjente personer med navnet
Personene i listen er ordnet kronologisk etter fødselsår.
Partidul Național Liberal
Partidul Național Liberal («Det nasjonalliberale partiet», PNL) er et rumensk liberalkonservativt parti. Partiet er per 2023 det nest største partiet i Romania etter det sosialdemokratiske Partidul Social Democrat (PSD). Partiet er medlem av det europeiske folkeparti (European People's Party, EPP). Senere statspresident Klaus Iohannis var partiets leder fra juni til desember 2014.
Pavlovka vannkraftverk
Pavlovka vannkraftverk er et vannkraftverk i Ufa-elva, beliggende i Basjkortostan i sørlige Ural, Russland. Eier er det lokale energiselskapet Basjkirenergo.
Fallet som utnyttes er 22 meter høyt. Det er installert fire Kaplanturbiner på totalt 201,6 MW. Midlere årsproduksjon er på 590 GWh. Demningen er 20-41 meter høy.
William M. Evarts
William Maxwell Evarts (født 6. februar 1818 i Boston i Massachusetts, død 28. februar 1901 i New York City) var en amerikansk advokat og politiker som var landets justisminister i perioden 1868 til 1869, utenriksminister i perioden 1877 til 1881 og senator fra New York i perioden 1885 til 1891.
Biografi
Evarts studerte først ved Boston Latin School og ble siden uteksaminert ved Yale College i 1833. Han studerte deretter rettsvitenskap på privat basis før han tok ett år ved Harvard Law School. Etter dette ble han ansatt ved et advokatselskap i New York i 1839 og giftet seg med Helen Minerva Bingham Wardner i 1843, som han fikk 12 barn sammen med i perioden 1845 til 1862. Evarts begynte sin politikerkarriere som medlem av Whig Party og arbeidet som distriktsadvokat i New York i perioden 1849 til 1853. I 1860 var han New Yorks delegat ved den republikanske partikongressen, og året var han kandidat for senatorstillingen fra delstaten, men mislyktes i å få den.
Han var sjefsrådgiver for Andrew Jackson ved riksrettssaken mot presidenten i 1868, og Evarts ble i juli samme år utnevnt til landets justisminister. Han satt i denne stillingen til mars 1869 og ble erstattet av sin fetter Ebenezer R. Hoar. Etter dette tjenestegjorde Evarts som øverste rådgiver for det republikanske partiet i 1876, hvor han forsvarte legitimiteten av Rutherford B. Hayes' valg som president over den demokratiske kandidaten Samuel Tilden. Da Hayes ble erklært vinner av presidentvalget i 1876 ble Evarts selv utnevnt til utenriksminister.
Som utenriksminister deltok han blant annet på den internasjonale pengekonferansen i Paris i 1881. Han utarbeidet også en kontroversiell betingelse om at amerikanske soldater kunne forfølge kriminelle indianere over grensen til Mexico mot president Porfirio Díaz vilje. Denne avgjørelsen skapte store spenninger som var nære på å skape krig mellom landene da Mexico satte store styrker langs grensen som følge av betingelsen. Han fungerte også som fredsmekler mellom Chile, Peru og Bolivia under salpeterkrigen, men mislyktes i å oppnå noen resultater. Evarts avsluttet sitt verv i begynnelsen av mars 1881 sammen med resten av Hayes-administrasjonen.
Fra 1885 til 1891 satt Evarts som senator fra New York. I dette vervet ledet han den amerikanske pengeinnsamlingen for sokkelen til Frihetsgudinnen, og han holdt tale ved avdukelsen av denne i slutten av oktober 1886. Evarts døde den 28. februar 1901 i New York City i en alder av 83 år.
Adam Easton
Adam Easton (født i Easton i Norfolk i England, død 15. september 1398 i Roma) var en av Den katolske kirkes kardinaler.
Han hadde antagelig ledsaget erkebiskop Simon Langham til Roma, og da han først var der ble han på grunn av sine evner og kunnskaper engasjert i Den romerske kurie.
Han ble kreert til kardinal 21. desember 1381 av pave Urban VI, med Santa Cecilia som tittelkirke.
Han konspirerte mot pave Urban sammen med kardinalene Giovanni de Amelia, Ludovico Donato, Gentile de Sangro, Bartolomeo de Coturno og Marino Giudice. De ble fengslet på borgen i Nocera Umbria den 12. januar. Kardinal Easton ble satt fri, men de øvrige ble henrettet i Genova i desember 1385. Men han ble fratatt kardinalsverdigheten.
Senere ble han gjeninnsatt som kardinal, av pave Bonifatius IX den 18. desember 1389. Han dro da for en tid til England. Ingen av hans mange verker er blitt bevart.
Jatobá (Pernambuco)
Jatobá er en kommune i delstaten Pernambuco i nordøstregionen av Brasil.
Tommaso Orsini
Tommaso Orsini eller  Tommaso dei Conti di Manupello  (død 10. juli 1390) var en av den katolske kirkes kardinaler. Han tilhørte den innflytelsesrike Orsinislekten.
Han ble kreert til kardinal i 1383 av pave Urban VI.
Som legat til Patrimoniet Marche vant han flere byer tilbake for paven. På grunn av utidig oppførsel mot den pavelige vikaren i Viterbo mistet han pavens gunst, og ble innesperret i festningen i Amelia. Han ble senere løslatt, og under en konspirasjon mot Urban VI viste han seg lojal mot paven.
Guglielmo d’Altavilla
Guglielmo d'Altavilla  (født i Capua, død 23. juli 1389 i Roma) var en av den katolske kirkes kardinaler. Han var erkebiskop av Salerno.
Han ble kreert til kardinal, kanskje i 1383 av pave Urban VI.
Corinne Hermès
Corinne Hermès (født Corinne Miller; 16. november 1961 i Lagny-sur-Marne) er en fransk sanger. Hun er mest kjent for å ha vunnet Eurovision Song Contest 1983 for Luxembourg.
Hermès ga ut sin debutsingle «La ville où je vis» i 1979, men da under fødenavnet Corinne Miller. Singelen var komponert av Jean Pierre Millers, som også sto for de største suksessene i hennes karriere.
I 1983 ble Corinne Hermès invitert av luxembourgsk fjernsyn til representere landet i Eurovision Song Contest i München. Sangen «Si la vie est cadeau» (norsk: hvis livet er en gave), med tekst av Alain Garcia og musikk av Jean-Pierre Millers. Hermès fikk seks poeng mer enn andreplassen og skaffet Luxembourg sin femte og foreløpig siste seier i konkurransen.
Hun klarte bare å holde på suksessen i hjemlandet, hvor hun fikk to nye singler inn på salgslistene i 1989. I 2001 deltok hun igjen i Eurovision-sammenheng, men denne gang for å lese opp Frankrikes stemmer under konkurransen. I 2006 ga hun ut et cd-album med tittelen Vraie, og den inneholder mange sanger komponert av Hermès selv.
Trond Waage
Trond Waage (født 14. februar 1953) er en norsk spesialpedagog. Han begynte som instituttleder ved Høgskolen i Telemark i 2014. Fra 2005 til 2014 var han Senior Fellow ved UNICEFs internasjonale forskningssenter, UNICEF IRC i Firenze. Før dette var han Barneombud.
Waage har innehatt en rekke verv, hovedsakelig knyttet til barns rettigheter:
Han har forsket, publisert og forelest rundt temaene barndom i endring, moderne barndom, barns rettigheter og uavhengige menneskerettighetinstitusjoner for barn.
Baksan vannkraftverk
Baksan vannkraftverk er et vannkraftverk ved Baksanelva, beliggende i området Baksan rajon i Kabardino-Balkaria, oppe i fjellene i Kaukasus i det sørligste Russland. Eier er det statlige energiselskapet RusHydro. Anlegget ble bygget ut fra 1930 til 1939, og er blant landets eldste vannkraftverk. Det ble kraftig ødelagt under andre verdenskrig.
Anlegget ble angrepet av bevæpnede menn i juli 2010.
Fallhøyden som utnyttes er på 91,5 meter vertikalt. Det er installert tre kaplanturbiner på totalt 27 MW. Midlere årsproduksjon er på 142 GWh. Demningen i betong er 64,7 meter lang.
Bjørn Watt-Boolsen
Bjørn Watt-Boolsen (født 20. juni 1923 i Rudkøbing, død 28. desember 1998) var en dansk skuespiller og regissør.
Biografi
Bjørn Watt-Boolsen var sønn av skoleinspektør Detleff Boolsen (død 1953) og skuespillerinnen Leonie Watt (født 20. desember 1884) som var i slekt med James Watt som oppfant dampmaskinen i 1769.
Etter artium ble han utdannet på Det kongelige Teaters elevskole 1942–1944. Han debuterte i 1943 på teatret som Klaus i En kvinde er overflødig og ble seinere skuespiller ved Alliancescenerne. På Folketeatret fikk han sitt gjennombrudd som Grundtvig i Egelykke og hadde hovedroller i Moderhjertet og i Silkeborg. Fra 50-tallet ble han en av dansk teaters førstemenn.
Den rolle, som Bjørn Watt-Boolsen allikevel sannsynligvis best huskes for, er nok som oberst Hackel i TV-serien Matador. Denne figur er beslektet med Watt-Boolsens figurer i Olsen Banden filmene, og som skuespiller ble han hele karrieren ofte typecastet som denne koleriske, litt selvrettferdige, foreldede makttypen.