cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Tucson
Historie
Jesuittmisjonæren Eusebio Francisco Kino ankom dalen i 1692 og stiftet misjonsstasjonen San Xavier del Bac i 1700. Den spanske kronen etablerte et fort i området i 1775, og byen ble kalt Tucson. Tucson ble en del av Mexico etter at Mexico vant uavhengighet fra Spania i 1821. Etter Gadsden-kjøpet i 1853 ble Tucson en del av USA. Fra august 1861 til midten av 1862 var Tucson hovedstaden for Confederate Territory of Arizona. Fram til 1863 var Tucson og resten av Arizona en del av New Mexico Territory. Fra 1867 til 1889 var Tucson igjen hovedstad, og da for «Arizona Territory». I 1879 ble avisa Arizona Daily Star stiftet.
I 1900 bodde det 7 531 mennesker i Tucson. Befolkningen økte gradvis til 13 913 i 1910, 20 292 i 1920, og 36 818 i 1940.
Klima
Tucson har i hovedsak to årstider, sommer og vinter. Sommeren i Tucson varer typisk fra mai til oktober. Tucson har også monsun som vanligvis starter i begynnelsen av juli og varer i omtrent åtte uker.
Hampshire County
Hampshire County er navnet på to fylker i USA:
Herfra til evigheten
Herfra til evigheten (originaltittel: From Here to Eternity) er en amerikansk romantisk drama- og krigsfilm fra 1953 regissert av Fred Zinnemann. Hovedrollene spilles av Burt Lancaster, Montgomery Clift og Deborah Kerr, mens andre sentrale roller spilles av Frank Sinatra og Donna Reed. Filmen er basert på James Jones' omstridte roman med samme tittel fra 1951. Filmen tar utgangspunkt i livet til noen soldater som er stasjonert på Hawaii like før og under angrepet på Pearl Harbor.
Handling
Handlingen er lagt til Hawaii i 1941. På en militærbase ved Pearl Harbor er det tilsynelatende fredelige tilstander, men under overflaten koker det. Menig Prewitt (Montgomery Clift), som var bokser før han ble soldat, blir manipulert og presset av sine likemenn og overordnede til å delta i en bokseturnering. Hans venn Maggio (Frank Sinatra) prøver å hjelpe ham, men har samtidig sine egne problemer å kjempe med. Sersjant Milton Warden (Burt Lancaster) innleder et forhold til Karen (Deborah Kerr), som er gift med en kaptein som er sersjant Wardens overordnede. Miljøet preges av maktmisbruk og forbudt kjærlighet, urettferdighet og grusomhet, feighet og mot. Stormen av menneskelige følelser kulminerer i et eksplosivt klimaks med det blodige angrepet på Pearl Harbor.
Om filmen
Filmen har fått 92 % på Rotten Tomatoes. VGs anmelder gav den terningkast fem, og skrev blant annet at: «''Den er ypperlig regissert og fotografert, og spillet er førsteklasses over hele linjen. Fremst står Montgomery Clift. Alt i alt en god film med et stoff som ingen voksne mennesker har vondt av å se, selv om det er frastøtende''». Journalist Sven Egil Omdal beskrev den i 2010 på følgende måte: «Huskes mest av alt for en av filmhistoriens sterkeste referanser: scenen hvor Burt Lancaster og Deborah Kerr begår ekteskapsbrudd i vannkanten».
I 2002 ble filmen funnet betydningsfull nok ("culturally, historically, or aesthetically significant") av USAs Library of Congress til å bli bevart av deres National Film Registry.
Filmen innbrakte hele 30 millioner dollar i USA. Produksjonskostnadene var på 1,65 millioner dollar.
Filmen ble i sin helhet innspilt på øya Wahiawa i Hawaii.
Priser
Filmen ble belønnet med åtte Oscar (beste film, beste regissør, beste manus, beste mannlige birolle, beste kvinnelige birolle, beste foto, beste klipp og beste lyd) og to Golden Globe (beste regissør og beste mannlige birolle). Den vant en spesialpris ved Filmfestivalen i Cannes og ble også belønnet med en pris fra både Directors Guild of America og Writers Guild of America. Den ble i tillegg belønnet med tre priser ved New York Film Critics Circle Awards (beste film, regi og mannlige hovedrolle).
Larvik Turn
Larvik Turn & Idrettsforening (stiftet i 1865) er et idrettslag fra Larvik. Klubben tilbyr i dag idretter som fotball, håndball, friidrett, bryting og turn. Larvik Turn IF har 721 medlemmer per 2008, og klubbens stadion, Lovisenlund idrettsplass, og klubbhus er beliggende på Lovisenlund i Gunnar Thoresens vei ved Bøkeskogen.
Klubben fotballag spiller i hvite drakter, blå shortser og hvite strømper, bortedrakten er blå. Opprinnelig stilte spillerne derimot i «blaa Benklæder, rødt Bælte og hvid Tricotgenser».
Fotballag spiller i dag i 4. divisjon. Før sesongen 2016 var laget egentlig kvalifisert for spill i 3. divisjon, men da oppsettet av avdelingene ble kjent, viste det seg at Turn fikk svært lang reiser til bortekampene. Klubben så seg ikke i stand til å organisere og finansiere dette og søkte om å bli satt opp i en annen avdeling. Da fotballforbundet avslo dette så klubben seg tvunget til å trekke laget fra serien. Siden Turns andrelag spilte i 4. divisjon, kunne førstelaget overta denne plassen.
Historikk
Fotballgruppa hadde sin storhetstid på 50-tallet, med seriemesterskapene i 1953, 1955 og 1956 som store høydepunkt. På det tidspunktet spilte profiler som Gunnar Thoresen, Reidar Sundby og Harry Boye Karlsen på laget. LT var dessuten i cupfinalen i NM i 1956, men tapte der 2-1 for Skeid etter blåhvit scoring av Reidar Sundby. Cupfinaletapet er dog, i hvert fall blant egne tilhengere, omdiskutert.
I 1998 ble Larvik Fotball stiftet, en samarbeidsklubb i larviksdistriktet som også inkluderte Larvik Turns erkerival, Idrettsforeningen Fram. Dette samarbeidet valgte Turn å avstå fra, men klubben var allikevel en hovedleverandør av spillere til denne klubben da mange blåhvite ønsket å satse. Etter å ha rykket opp til 2. divisjon, var det før sesongen 2005 bråstopp både økonomisk og sportslig. IF Fram overtok plassen i seriesystemet, og rykket ned samme år. I 2009 er dog rivalene fra Torstrand tilbake på fotballnivå tre, etter å ha vunnet Vestfoldavdelingen foran nettopp Larvik Turn.
I 2006 kunne fotballgruppa feire 100 år, og i jubileumsåret ble boka «I sol og skygge under bøketrærne» lansert. Samme år fikk løpebanen rundt Lovisenlund idrettsplass nytt dekke, og en kunstgressbane i tilknytning til Lovisenlund-anlegget ble bygget. I 2008 ble det lagt en ballbinge ved siden av denne banen.
Av fotballspillere klubben er kjent for å ha fostret opp, for kortere eller lengre tid, og foruten de allerede nevnte, kan skrytelista kompletteres med navn som Morten Vinje, Hallvar Thoresen, Tom Sundby, Gunnar Halle, Lars Bakkerud Espen Hoff, Kristoffer Normann Hansen, Samuel Isaksen, Ørjan Berg Hansen og Olav Tuelo Johannesen.
Turns landslagsspillere i fotball
Tabellen inneholde bare spillere som var på landslaget i den tiden de spilte for Larvik Turn. Likeledes telles bare kamper å mål som er oppnådd mens spilleren var medlem av Larvik Turn. Harry Boye Karlsen, Arne Legernes, Egil Lærum og Gunnar Andresen har personlig flere landskamper, men representerte i disse andre klubber. Harry Boye Karlsen har scoret fire mål for landslaget, men representerte i disse kampene Ørn (Horten).
Opp, Opp, Opp (Turnsangen)
Teksten er muligens forfattet av Hans Gjertsen til den amerikanske melodien Over There, skrevet av George M. Cohan i 1917. Første gang lansert på Lovisenlund i 1946 foran en 3. runde kamp i NM.
Turnbevegelsen kommer til Larvik (1886)
Turnbevegelsen kom fra Tyskland og var en politisk bevegelse. Den ble grunnlagt av Friedrich Ludwig Jahn og var i utgangspunktet en del av motstandsbevegelsen mot okkupasjonsmakten Frankrike under Napoleonskrigene. Senere var den aktiv under den tyske revolusjonen i 1848, og i kjølvannet av denne etablerte bevegelsen seg gjennom å danne turnforeninger over hele Tyskland. I 1855 brakte østerrikeren Joseph Stockinger bevegelsen til Norge og den slo også rot i Larvik. 12.oktober 1865 ble Larvik Turnforening stiftet.
Hampshire County (Massachusetts)
Hampshire County er et fylke i den amerikanske delstaten Massachusetts. Det ligger i den nordvestlige delen av staten og det grenser mot Franklin County i nord, Worcester County i øst, Hampden County i sør og mot Berkshire County i vest.
Larvik Turn
Turnbevegelsen kommer til Larvik (1886)
I 1865 drev en turnforening med alle former for kroppsøvning. Gymnastikk og øvelser i turnapparater var nok de mest typiske aktivitetene, men andre sportarter som for eksempel svømming, fekting, diverse leker, ballspill, ski- og skøyteløp sto også på programmet.
Hampshire County (Massachusetts)
Hampshire Countys totale areal er 1,413 km² hvorav 42 km² er vann. I 2000 hadde fylket 152,251 innbyggere, og administrasjonssenteret ligger i byen Northampton.
Larvik Turn
Turnbevegelsen kommer til Larvik (1886)
Turnforeningene jobbet også sosialt og hadde både sangkor og musikkorkester. I tillegg ble det regelmessig organisert vandreturer i skog og mark. Et nyoppført gymnastikklokale ved Herregårdssletta var Larvik Turnforenings aller første adresse, men klubben hadde tidlig aktiviteter i området rund Lovisenlund, der man etterhvert kom i kontakt med byens fotballklubber.
Med fotballklubben Idun kom idretten til Turnforeningen (1904)
På 1800-tallet var det å turne ikke det samme som å drive med idrett. Idrettsforbundene som begynte å dukke opp på slutten av 1800-tallet var særforbund for bestemmte sportsarter. De fastla reglene for sin idrettsgren, men startet også med å organisere konkurranser og mesterskap. Hos turnerne hadde derimot konkurranseaspektet ikke prioritet, fokuset lå på folkehelsa og en patriotisk oppdragelse. Begrepet turn var dengang ikke begrenset til en spesiell sport, turn omfattet alle former for kroppsøvning.
I Larvik stiftet unggutter på slutten av 1800-tallet en rekke lokale fotballklubber. Det startet med Mjølner i 1891 og snart fulgte klubber som Ull, Fram, Frøy, Viking og Idun. Klubbene var alle gate- eller bydelslag og ble stort sett drevet av gutter i tenårene, og snart var fotballen den mest populære idretten hos ungdommen. De konservative turnerne ville egentlig ikke ha noe med fotballen å gjøre, men de fremsynte så at man risikerte å miste tilgangen til den oppvoksende generasjonen dersom man ikke var åpen for den nye sporten. Det ble fotballaget Idun som ble turnforeningens inngangsbillett til den nye moten. Idun som var grunnlagt i 1898 hold til på Lovisenlund og hadde kontakt med turnforeningen. I 1904 vedtok klubbene å slå seg sammen, men ettersom en turnforening egentlig ikke drev med idrett måtte navnet utvides. Larvik Turnforening het fra nå av Larvik Turn og Idrætsforening. Ettersom Idun hadde blitt medlem av Norges Fotballforbund allerede i 1903, kan Larvik Turn regne seg som ett av de eldste medlemmene av fotballforbundet.
Fotballavdelingen blir grunnlagt (1906)
I 1902 ble den første norske fotballmesteren kåret. I utgangspunktet var dette ikke noe mesterskap, men en privat turnering som i likhet med mesterskapene i 1903 og 1904 først i ettertid ble anerkjent som norske mesterskap. Men i 1905 fastsatte Norges Fotballforbund reglene for hvordan mesterskapet skulle avvikles. Det ble bestemmte at norgesmesteren skulle kåres i et sluttspill der mesterne i de enkelte fotballkretsene fikk delta. På det tidspunktet var fotballnorge ikke stort, det eksisterte bare fem kretser som alle lå geografisk rundt Oslo eller Oslofjorden. Men lagene fra Larvik var med, som medlemmer i Vestfold krets hadde de mulighet til å være med å kjempe om det norske mesterskapet.
Den nye situasjonen førte til en konsolidering av fotballen i Larvik. De små fotballklubbene søkte samarbeid med de større, og i 1906 meldte fotballspillerne i gateklubbene Frigg og Viking overgang til Turn. Men fotballspillerne været en sunn skepsis mot turnerne, og dette var nok ikke uten grunn. Konflikten mellom turn og idrett var latent, og man ville ha garantier for at turnerne ikke blandet seg inn i fotballen. Som betingelse for å melde overgang til Turn, forlangte gateklubbene derfor at det skulle opprettes en egen selvstendig fotballavdeling, med eget styre og eget budjett. Turnerne aksepterte dette, og 10.oktober 1906 ble fotballavdeling grunnlag. Denne var lenge den eneste underavdelingen i Turn. Først i 1919 kom de neste avdelingene, da ble skiavdelingen og atletavdelingen opprettet.
Roman Khalitov
Roman Khalitov er en russisk sportsskytter som tok gull i 2017 IPSC Rifle World Shoot i Manual-divisjonen, og sølv i 2015 IPSC Shotgun World Shoot i Open-divisjonen. I hagle-VM i 2018 ble han nummer 5 i Open-divisjonen med 94.19 % av vinneren. Han har også 4 pallplasseringer fra det russiske IPSC-haglemesterskapet (2015, 2016, 2017 og 2018), og en sølvmedalje fra det russiske IPSC-håndvåpenmesterskapet (2015).
Vidjeveien (Oslo)
Vidjeveien (1-9, 2-10) er en vei i Oslo på Simensbråten i bydel Nordstrand. Veien er en blindvei som går ut fra Vardeveien.
Jernbane i Australia
Jernbanen i Australia spiller en nøkkelrolle i landets transportsystem og for landets økonomi. Jernbanenettet er i hovedsak eid av det offentlige. Det består av 33 819 kilometer skinnegang med 3 forskjellige sporvidder. 2 540 kilometer er elektrifisert.
Rhizoplatys mucronatus
Rhizoplatys mucronatus er en slekt av biller som hører til gruppen hornbiller i familien skarabider (Scarabaeidae).
Jernbane i Australia
Det offentlige eierskapet ligger på føderalt og nasjonalt nivå, med unntak for et lite antall private jernbaner. Driftsselskapene var tidligere offentlige, men etter privatisering på 1990-tallet er nå flertallet av de australske selskapene privateide.
Rhizoplatys mucronatus
Utseende
En middelsstor (ca. 25-35 millimeter), avlang, blank, svart hornbille. Dekkvingene er ofte brune. Hannen har et ganske kort horn på hodet og et par ganske små knøler foran på pronotum, forøvrig er kjønnene nokså like. Hodet er kort og bredt, litt tilspisset. Pronotum er rundet, kraftig punktert og ganske blankt. Dekkvingene er jevnbrede, uten punktstriper, fint og middels tett punktert.
Jernbane i Australia
Den føderale regjeringen bidrar i utformingen av en nasjonal jernbanepolitikk og bidrar økonomisk til utvikling av nasjonale prosjekter. I Australia har jernbanetransport ofte blitt neglisjert og veitransport har fått forrang i utviklingen av det nasjonale transportsystemet.
Rhizoplatys mucronatus
Levevis
Larvene utvikler seg under barken på døde trær, mest løvtrær. De ser ut til å leve mest av andre insekter og vokser raskt, utviklingen tar ca. 4 måneder. De voksne billene er aktive rovdyr som dreper og spiser andre insekter, men de spiser trolig også en del frukt. De kan leve opptil tre år som voksne.
Jernbane i Australia
Enhetlig sporvidde
I forbindelse med utbyggingen av de første jernbanene i koloniene var det ingen helhetlige planer og ingen som hadde et nasjonalt perspektiv på utviklingen av et eventuelt, fremtidig nettverk. Det mest åpenbare spørsmålet som burde avklares var vedrørende valg av sporvidde. Til tross for råd fra London om å velge en enhetlig standard for å kunne knytte sammen og bruke materiell fra de forskjellige koloniene om hverandre, ble valgene forskjellige i de forskjellige koloniene og også innen det enkelte område uten hensyn til hva andre hadde valgt. Dette har skapt problemer på nasjonalt nivå en rekke steder helt frem til våre dager.
I Australia er det gjort flere forsøk på å komme frem til en standard sporvidde, men problemet var fortsatt ikke løst i 2005. Banen som forbinder Wolseley og Mt. Gambier er f.eks. helt isolert på grunn av sporvidden og den har derfor ingen driftsmessig verdi. De forskjellige delstatsregjeringer og private interesser krangler høylytt om hvem som skal betale for å få orden på forholdet.
Rhizoplatys mucronatus
Utbredelse
Arten er vidt utbredt i Afrika.
Jernbane i Australia
Elektrifisering
Elektrifiseringen av forstadsbanene startet i 1919, men heller ikke på dette området var det mulig å etablere en enhetlig standard. Da arbeidene startet i Melbourne i 1919, valgte man 1500 V likestrøm. Sydney valgte det samme da jernbanene i området ble elektrifisert fra 1926. Men 50 år senere da man startet elektrifisering i Brisbane ble det valgt 25 kV vekselstrøm og Perth fulgte opp med samme spenning fra 1992. Også utenfor forstedene er en rekke strekninger elektrifisert, spesielt i Queensland hvor det er valgt 25 kV vekselstrøm, i hovedsak på 1980-tallet på banene brukt til kulltransport. I 2008 ble det lagt frem planer for Adelaide-området med bruk av 25 kV vekselstrøm som nå er blitt den internasjonale standarden.
Historie
De første jernbanene i Australia ble anlagt av private selskaper basert i de daværende koloniene New South Wales, Victoria og Sør-Australia. Den første strekningen åpnet for trafikk i Sør-Australia i 1854. Det var en linje med hestetrukne tog fra Goolwa til Port Elliot. Den første linjen med damplokomotiv ble åpnet i Victoria i 1854. Banen var 4 kilometer lang og gikk fra Flinders Street jernbanestasjon til Sandridge (nå Port Melbourne) og ble drevet av Hobsons Bay Railway Company mens gullrushet i Victoria var på sitt mest intense.
Diesellokomotiver ble satt i drift på de australske jernbanene tidlig på 1950-tallet. De fleste var konstruert og bygd lokalt. Teknologien og motorene var ofte hentet fra britiske og amerikanske produsenter. De tre viktigste produksjonsselskapene var Clyde Engineering i samarbeid med GM-EMD, Goninan i samarbeid med General Electric og A. E. Goodwin (senere Comeng) som samarbeidet med American Locomotive Company (ALCO). Det viktigste britiske selskapet var English Electric som spilte sammen med Sulzer som også leverte en del utstyr. Denne form for samarbeid har fortsatt frem til i dag med f.eks. Downer EDI Rail og United Group Rail, de moderne utgavene av henholdsvis Clyde og Goninan.
Statlig finansiering
Mens regjeringen har gitt betydelige finansieringsbidrag til oppgraderingen av veier fra 1920-tallet, har jernbanene ikke fått noen regelmessig støtte, unntatt den statseide virksomheten i Commonwealth Railways, senere omdøpt til Australian National Railways Commission., Denne virksomheten ble privatisert i 1997. Bare delstatseide anlegg har vært ansett som et regjeringsanliggende.
Regjeringen har imidlertid bidratt med lån til delstatene i forbindelse med standiseringsprosjekter i årene fra 1920 til 1970-tallet. Fra 1970 til 1996 har delstatene fått garantier til jernbaneprosjekter, spesielt det som gjaldt standardisering av banen mellom Adelaide og Melbourne i 1995. Betydelige bidrag kom også i forbindelse med banen fra Alice Springs til Darwin som ble åpnet i 2004. Godstransporten får for tiden betydelige, finansielle bidrag gjennom Australian Rail Track Corporation og AusLink-programmene for landtransport.
Australian Rail Track Corporation
Australian Rail Track Corporation (ARTC) er et selskap som er eid av den føderale regjeringen. Det ble opprettet i 1997 og eier, leier, vedlikeholder og kontrollerer de fleste av jernbanestrekningene med standard sporvidde i Fastlandsaustralia, også kalt Designated Interstate Rail Network (DIRN).
Bobby Wood
Bobby Shou Wood (født 15. november 1992) er en amerikansk fotballspiller som spiller for Real Salt Lake.
Jernbane i Australia
AusLink
AusLink-programmet som ble introdusert i juli 2004 gir samme tilgang til finansiering for jernbane som for veianlegg. AusLink etablerte planen for et definert, nasjonalt nettverk (som etterfølger den tidligere nasjonale veiplanen (National Highway-system)) og omfatter vei- og jernbaneforbindelser og deres respektive tilknytningspunkter.
Bobby Wood
Den 15. mai 2016 signerte han en fireårs kontrakt med.
Jernbane i Australia
AusLink
Det er også annonsert mulighet for finansiering av oppgradering av signalsystemer på mange strekninger, omlegging av sporvidde på bredsporbanene i Victoria til standardspor, nye linjer til omlastingspunkter mellom bane og vei og forlengelse av vekslingsspor for å gi mulighet for å kjøre lengre tog.
Finansieringen er fokusert på det nasjonale jernbanenettet, inkludert de følgende jernbaneen som forbinder de største og viktigste byene:
Bulgaria under EM i friidrett 1974
Bulgaria deltok med 25 utøvere under EM i friidrett 1974 som ble arrangert 2.–8. september 1974 i Roma. Bulgaria tok to medaljer under mesterskapet.
Jernbane i Australia
Infrastructure Australia
Etter valget i 2008 opprettet regjeringen et organ kalt Infrastructure Australia med overordnet ansvar for jernbane, vei, lufthavnet og annen infrastruktur på nasjonalt nivå.
Jernbanenettet, anlegg og vedlikehold
Anlegg og vedlikehold av infrastrukturen på de australske jernbanene er samlet i offentlige organer. Dette gjelder det landsdekkende banenettet og de regjeringskontrollerte jernbanene i New South Wales (lagt til selskapet Australian Rail Track Corporation) og i Vest-Australia (selskapet WestNet Rail). Dette har til hensikt å gi tilgang til jernbanenettet både for nye og eksisterende operatører.
Banen mellom Perth og Kalgoorlie og mellom Brisbane og grensen til New South Wales tilhører ikke delstatene. Imidlertid har ARTC rettigheter til å selge tilgang mellom Kalgoorlie og Kwinana til operatørselskaper i henhold til en avtale med banens eiereselskap og operatøren, WestNet Rail. ARTC har også et ”fungerende samarbeid” med Queensland Rail om bruk av de 127 kilometer med standard sporvidde mellom Queensland grense og Fisherman Island. ARTC ønsker å leie denne banen etter avtale med Queensland så snart avtalene med NSW er klare. ARTC vedlikeholder sidebanene i NSW på kontrakt.
Arbeidet med å integrere andre baner pågår kontinuerlig. I dag er det tilgang i henhold til generelle prinsipper etablert i avtale mellom føderale, delstats- og territoriale organer:
Godstog
De viktigste godsoperatørene på jernbanenettet, inkludert gruvejernbanene er:
Andre godsoperatører inkluderer:
Nasjonal passasjertransport
[[Fil:Passenger-Rail-Australia-Map.png|thumb|351px|Kart over jernbanestrekninger med passasjertog i Australia
Delstatskontrollerte: {{legend|#b5111b|QR Citytrain og Traveltrain}} {{legend|#0093d0|CountryLink og CityRail}} {{legend|#419638|V/Line}} {{legend|#f8981c|Transwa}} Great Southern Rail {{legend|#002d62|Indian Pacific}} {{legend|#fdba31|The Overland}} {{legend|#f15c22|The Ghan}}]]
Passasjertog drives av den enkelte delstat. Hovedanvaret for koordinering av passasjergtog er lagt til Rail Australia, men hovedfokus er å promovere GSR, CountryLink og QR-forbindelsene.
Great Southern Rail som er eid av Allegro Funds opererer tre passasjertog:
Passasjertoget CountryLink eies og drives av New South Wales og forbinder Brisbane, Canberra og Melbourne via Sydney. Fra forlengelsen av Ghan fra Alice Springs til Darwin var fullført i 2004 er alle de viktigste og største byene i Fastlandsaustralia bundet sammen for første gang med tog som kjører på standardspor.
Tømmer
Jernbane er ofte brukt til transport av tømmer til sagbruk. Forskjellige sporvidder er brukt, inkludert 610 mm som også er vanlig på banene som driver sukkertransport.
Bredere sport brukes også. Queensland har flere 991 mm baner, enkelte med skinner av tre. I noen områder er 1 067 mm brukt noe som representerer en betydelig investering. Frem til tidlig 2000-tall ble den nå nedlagte linjen til Esk i Queensland med 1 067 mm sporvidde brukt til tømmertransport.
Jernmalm
Fire separate baner er bygd og brukes til tungtransport av jernmalm. I Pilbararegionen i Vest-Australia har private selskaper alltid hatt ansvaret for transportveien mellom gruvene og havnene. Disse banene har blitt brukt til forskning på verdien av jernbanetransport. En femte linje bygd av Fortescue Metals Group ble åpnet i 2008. En sjette linje med dobbeltspor til gruveområdene er planlangt fra havnen i Oakajee.
Worcester County
Worcester County er navnet på to fylker i USA:
Microcosmodes
Microcosmodes er en slekt av billene i delgruppen (underfamilien) Panagaeinae i familiegruppen løpebiller.
Utseende
Middelsstore, noe brede, mørke løpebiller, gjerne med rødlige eller gule tegninger på dekkvingene. Hodet er nokså lite med utstående fasettøyne, kjevene ikke forstørrede. Pronotum er rundet, litt innsnevret ved roten. Dekkvingene er rundede med kraftige punktrader. Beina er tynne, middels lange.
Utbredelse
Slekten er utbredt i Afrika og Asia.
Oneworld
Oneworld er den tredje største flyselskapsalliansen i verden, etter Star Alliance og SkyTeam Alliance. Alliansen ble startet av verdens største flyselskap, American Airlines, og det kanskje mest anerkjente, British Airways. Disse «tungvekterne» fikk med seg Canadian Airlines, Cathay Pacific fra Hongkong, samt australske Qantas. Alliansen ble dannet 1. februar 1999. Alliansens største konkurrenter er Star Alliance og SkyTeam Alliance. I løpet av 2001 sluttet også irske Aer Lingus, finske Finnair, chilenske LAN Chile samt Iberia seg til alliansen. Totalt er nå åtte selskaper medlemmer av alliansen, og ungarske Malév Hungarian Airlines ble ett fullverdig medlem i begynnelsen av 2007.
Oneworlds nettverk omfatter nå 608 destinasjoner i 135 land. Noen av fordelene alliansen tilbyr er et sterkt internasjonalt salgsnettverk som gjør booking mellom selskapene enklere, samt såkalt «interline e-ticketing», eller elektronisk billettering på tvers av selskapene.
Framtidige medlemmer
Etter å ha blitt kjøpt opp av International Airlines Group, vil Aer Lingus bli med i alliansen igjen i løpet av 2017.
Noter
<references group='lower-alpha'/>
Gerhard Buchwald
Gerhard Buchwald (født 15. februar 1920, død 19. juli 2009) var en tysk lege som er mest kjent for sin motstand mot vaksiner.
Buchwald startet sine medisinstudier etter andre verdenskrig og tok doktorgrad ved Universitetet i Hamburg. Han begynte sin legepraksis i det Øst-Tyskland, blant annet som overlege ved et tuberkulosesykehus. I 1954 flyktet han til Vest-Tyskland hvor han praktiserte frem til han pensjonerte seg i 1990.
Allerede på 1960-tallet bekjentgjorde Buchwald sin skepsis mot vaksiner, og i 1975 publiserte han et brev hvor han mente at koppervaksinen gjorde mer skade enn nytte. Dette var på et tidspunkt der sykdommen fortsatt tok millioner av menneskeliv, men et effektivt vaksineprogram gjorde at sykdommen ble regnet som utryddet i 1980 av Verdens helseorganisasjon. Dette fikk likevel ikke Buchwald til å endre syn på vaksiner, og han fortsatte å engasjere seg i vaksinespørsmålet også etter at han var pensjonert. Han mente blant annet at økningen i vold og kriminalitet er en konsekvens av et økende antall vaksiner. Han har også uttalt at vaksiner dreper dobbelt så mange som aids og at Downs syndrom skyldes vaksinering.
Israelvis
Israelvis er et rockeband fra Trondheim som har spilt sammen fra 1988. Bandet bestod i utgangspunktet av medlemmer fra Angor Wat, et punkeband med tilknytning til UFFA-miljøet i Trondheim som la opp i 1988. Før den første plata ble utgitt gikk de en periode under navnet Vampire State Building, det endelige navnevalget ble tatt natten før omslaget til Sweet Bird of Truth skulle bestemmes.
Israelvis har gitt ut 6 LP-er i tillegg til flere singler og konsertalbum og oppnådde på 90-tallet en stor grad av suksess i det alternative musikkmiljøet i Norge og Tyskland. Denne suksessen har ført til at de har vært med på mange samlealbum i tillegg til sine egne utgivelser. Deres foreløpig siste studioalbum kom ut i 2005.
Bandet ble gjenforent sommeren 2010 for en enkeltstående konsert på Pstereofestivalen i Trondheim, og benyttet samtidig anledningen til å spille inn singelen «Random City», med Katja Benneche Osvold (Life… But How To Live It?) som gjesteartist.
Diskografi (utvalg)
EP og singler:
Bidrag til samleplater:
Loksa
Loksa er en bykommune i Harju fylke i Estland. Kommunen har cirka 3 500 innbyggere og et areal på 3,8 km².
Til kommunen hører også øya Mohni ute i Finskebukta, med Mohni fyr.
Boksing under Europalekene 2015
Boksing under Europalekene 2015 ble arrangert i Crystal Hall i Baku i perioden 16.–27. juni.
Andreas Gursky
Andreas Gursky (født 15. januar 1955 i Leipzig) er en tysk fotograf. Karakteristiske uttrykksmiddel er digital bilderedigering og ekstremt store formater, i tillegg til eget et særegent fargefoto, og er utvilsomt en av verdens mest suksessfulle moderne fotografer.
Han er sønn av Rosemarie og Willy Gursky (1921-2016). Både hans far og bestefar var reklamefotografer. Willy Gursky drev siden 1949 et studio i Leipzig, og i 1955 flyktet familien fra DDR og slo seg ned i Düsseldorf.
Gursky studerte fra 1978 til 1981 ved Universität-Gesamthochschule Essen i visuell kommunikasjon under Michael Schmidt. Å kunne følge undervisningen til Otto Steiner, var en vesentlig grunn til at Gursky valgte dette studiestedet. Han opplevde riktignok Steinert bare i noen få forelesninger, da han døde kort tid etter at Gursky hadde startet studiet. Dette ble etterfulgt av et studium ved kunstakademiet i Düsseldorf under Bernd Becher, som han var mesterelev hos fra 1985. Han avsluttet studiene i 1987. Andreas Gursky tilhører - sammen med de andre profilerte tyske fotografene Axel Hütte, Jörg Sasse, Thomas Struth, Candida Höfer og Thomas Ruff - gruppen av Becher-elever, som var med å prege begrepet Düsseldorfer Photoschule.
Fra 1995 til 2007 var han og fotografen Nina Pohl gift, De skapte også et felles verk sammen: Untitled V (1997). Dette arbeidet ble 6. februar 2002 solgt hos Christie's i London for £432,750.
Sommersemesteret 2010 ble Gursky utnevnt til professor i "Fri kunst" på Düsseldorf kunstakademi. I 2012 ble han utnevnt til medlem av Nordrhein-Westfälische Akademie der Wissenschaften und der Künste.
Generelt om verkene
Andreas Gursky begynte sitt kunstneriske arbeid med bilder i små formater, men gikk mot slutten av 1980-tallet over til store, og startet i begynnelsen av 1990-tallet med digital bilderedigering. Umiskjennelig er påvirkningen av Bernd og Hilla Becher's dokumentariske praksis. Gursky arbeider som hans lærere konseptuelt, men i motsetning til dem, benytter han fremfor alt sitt storformatkamera til å inkludere en rekke elementer i sine bilder. Han har fotografert blant annet landskap, arkitektur og interiør. Gursky fotograferer i farge, og arbeider inngående med denne i komposisjonen av bildene, og oppnår ved hjelp av digital bildebehandling en høy presisjon i det han tar bilde av. Slik skaper han kunstige effekter som er basert på montasje ved å benytte mange eksponeringer.
Eremnus
Eremnus er en slekt av snutebiller.
Utseende
Små til middelsstore, pæreformede, ofte skjellkledte snutebiller med kort snute. Snuten er kort og bred. Artene i denne slekten er ofte mørkfargede med lyse lengdestriper.
Levevis
Larvene lever i jorden, av ulike slags røtter, mens de voksne billene gnager på blader og knopper av mange forskjellige planter. De voksne billene har et allsidig kosthold, og er sjelden knyttet til spesielle plantearter.
Utbredelse
Slekten er utbredt i det sørlige Afrika.
Andreas Gursky
Montasje i Gurskys verker
I et intervju i 1998 sammenligner Gursky sine arbeider med maleriet: "Det ville kanskje være interessant for dere kunsthistorikere å finne ut hvorfor en i kunsthistorieamatør som jeg, allikevel benytter dette formspråket." Hans selvforståelse som fotograf og maler blir enda mer tydelig da han i 1992, tydelig begynner å bearbeide bilder digitalt i montasjer. Eksempelvis forener Gursky i verket Montparnasse (1993) alle mulighetene digital fotografering muliggjør: ornamental struktur, menneskemasser, homogene overflater. Et slikt verk i flere lag er for stort til å bli fotografert i en eksponering. Gursky fotograferte de to delene av huset hver for seg og satte bildene sammen med digitalt verktøy. Et fotomontasje som imponerer med sine flerdelte lag, og formidler til betrakteren en flat, livløs og dekorativ struktur. Ser du derimot nærmere etter i den homogent virkende strukturen, åpner det opp helt nye inntrykk. Man oppdager menneskene, innretninger og aktiviteter bak glasset. Det finner sted ulike hendelser som alle sammen er tatt opp i det samme bildet, og dermed vekker det fotografiet til live. Et senere eksempel på en slik fremgangsmåte er bildet Mayday V fra 2006, som ble til under det årlige Techno-Party Mayday i Dortmund, og Westfalenhalle 1 som får denne hallen til å fremstå som et 18-etasjes tårn. "'Mine bilder er alltid komponert med to sider. De er lesbare fra ekstremt nært hold ned til minste detalj. Fra avstand blir de til megategn.'"Med Hanno Rauterbergs ord krever bildenes monumentalitet riktignok at de betraktes på avstand, men samtidig fordrer detaljrikdommen nærhet og intimitet: "Mange av Gursky verk fungerer som et mikroskop: Det som virker kjent og oversiktlig, gir et overraskende og svimlende eget liv når det sees på nært hold."
Gurskys realismekrav
I fotografiet av en Madonna-konsert med tittelen Madonna I forstørret han for eksempel publikum digitalt og oppnår dermed irritasjon over realismen i bildet. Også i serien F1 Boxenstopp (F1 depotstopp), der fire laserutskrifter i stort format av forskjellige depotstopp i Formel 1 er kopiert oppå hverandre, leker Gursky med objektivitet som preget fotografi i lang tid. Alle bilder er overskrevet med montasjer og repetisjoner. Overflatisk sett fremhever Gursky igjen strukturell orden. Alt er ordnet i en streng komposisjon. Ting og rom blir ved hjelp av horisontale linjer tvunget inn i et mønster tvang, og alt synes å være enhetlig. Og allikevel sniker det seg "feil" inn i den serielle gjentakelsen. "Den uhyggelige repetisjonen av, men allikevel ikke helt like deler i et bilde viser [...] til en billedlighet ved fotografiet, at det ikke bare avbilder." Her leker Andreas Gursky med begrepet objektivitet i fotograferiet. Hans åpenbare montasjer viser at det ikke er et "gyldig bilde", ikke en gyldig "fotokopiert" scene. Hans realisme- eller sannhetskrav er at en hendelse har funnet sted, men på hvilken måte denne hendelsen skal fastholdes i et fotografi er svært varierende. "Ethvert krav til sannhet i [mine] bilder er bare mulig i den grad det kan tilfredsstille at en bestemt hendelse har funnet sted her og nå." Gursky viser altså at han ikke hevder at hans bilder innehar en autentisitet eller ekthet. Hans realismekrav til fotografiet er kun "at det har vært noe der." Hans montasjer og bildekomposisjoner tematiserer forholdet mellom væren og overflate (Sein und Schein), sannhet og iscenesettelse, og leder oss til en re-evaluering av det kunstneriske fotografiets rolle i den digitale tidsalder.
Om en mediekritisk prosess hittil har stått i forgrunnen, vender han seg med andre tema kritisk mot forbruk og vareproduksjon (for eksempel med fotografiet av en Prada-skobutikk, der iscenesettelsen av varen selv gir den ikoisk karakter). Alle hans arbeider har spørsmål om det moderne tilfelles, om forbruk, arkitektur, landskapsutforming og populærkultur. Hans distanserte blikk, forsterket av den presisjon storformatkameraet gir, viser samtidig anonymiteten til den moderne eksistens, og utskiftbarheten av områder og steder i det moderne industrisamfunnet.
Priser, utstillinger m.m.
En fullstendig oversikt og kontinuerlig oppdatering av verker, utstillinger, utgivelser og bibliografi finnes på Andreas Gurskys eget nettsted.
Kunstmarkedet
Andreas Gurskys fotografier når toppriser på det internasjonale kunstmarkedet. Hans fotografi Rhein II (1999) ble solgt for $4 338 500 i 2011 på Christie's i New York, og ble dermed verdens dyreste solgte fotografi. Flere andre av Gurskys fotografier har også blitt solgt til høye priser: Chicago board of Trade III, £2 154 500 i 2013  og 99 Cent II Diptychon (2001), £1 700 000 i 2007,  begge på Sotheby's i London, og Untitled VI., $1 986 500 i 2012 og Rhein I, $1 805 000, i 2014, begge på Sotheby's i New York.
Maria Cioncan
Maria Cioncan (født 19. juni 1977, død 21. januar 2007) var en rumensk friidrettsutøver som konkurrerte i mellomdistanseløp.
Cioncan innledet karrieren med å bli nummer 7 i innendørs-VM 2001 på 1500 meter. Hennes første utendørsmesterskap var VM 2003 i Paris, der hun deltok på både 800 meter og 1500 meter. På den korteste distansen ble hun slått ut i semifinalen. På 1500 meter gikk hun til finalen, der hun endte på niendeplass.
Andreas Gursky
Kunstmarkedet
Gurskys arbeider befinner seg i utallige internasjonale museer og private samlinger. Han blir representert av galleriene Sprüth Magers (Berlin, London og Los Angeles), White Cube (London og Hongkong) og Gagosian Gallery (New York).
Maria Cioncan
Hennes største suksess kom under OL 2004 i Athen der hun tok bronsemedalje på 1500 meter. Hun deltok også på 800 meter, her ble hun nummer 7 i finalen.
Hennes siste mesterskap var innendørs-VM 2006 i Moskva der hun løp 800 meter uten å kvalifisere seg til finalen.
21. januar 2007 omkom hun i en bilulykke nær Pleven i Bulgaria.
Gashimov Memorial 2014
Gashimov Memorial er en internasjonal sjakkturnering som arrangeres i Şəmkir i Aserbajdsjan. Turneringen er delt i to; en A-turnering med seks utøvere som møter hverandre to ganger hver, og en B-turnering med ti spillere som møter hverandre én gang hver.
Resultater
Ved lik poengsum teller antall seire først, deretter innbyrdes oppgjør og til slutt SBS.
Eksterne lenker
Offisiell hjemmeside
Louis Guillaume Valentin Dubourg
Louis-Guillaume-Valentin DuBourg (født 10. januar 1766 i Cap-Français i den franske kolonien Saint-Domingue [senere Haiti], død 12. desember 1833 i Besançon i Frankrike) var en sulpicianerprest som var apostolisk administrator (1812) deretter biskop av det gamle Diocèse de la Louisiane et des Deux Florides, må Louisianaterritoriet og med det gamle Spansk Florida eller Vest- og Øst-Florida, før han returnerte til Frankrike som biskop av Montauban (1826) og deretter erkebiskop av Besançon.
Liste over stortingsrepresentanter 1904–1906
Liste over alle stortingsrepresentanter i perioden 1904 til 1906. Listen omfatter alle som ble valgt til Stortinget. Venstre fikk 48 mandater, Høyre 47, Det Moderate Venstre 10, Samlingspartiet og Arbeiderpartiet 5 hver og Arbeiderdemokratene 2.
Louis Guillaume Valentin Dubourg
Prest
I mars 1790 ble han ordinert til prest, og ble direktør for sulpicianernes hus i Issy (deres småseminar).
Liste over stortingsrepresentanter 1904–1906
Eksterne lenker
"(En del av) De data som er benyttet i denne publikasjonen er hentet	fra Norsk samfunnsvitenskapelig datatjenestes Politikerarkiv. NSD	er ikke ansvarlig for hverken analysen av dataene, eller for de	tolkninger som her er gjort."
Louis Guillaume Valentin Dubourg
Prest
I august 1792, etter at sulpicianerne på grunn av forfølgelsene under «skrekkveldet» under den franske revolusjon spredte seg nærmest for alle vinder, søkte han tilflukt i Spania. Syv måneder etter fader Dubourgs ankomst i Spania, var det landet hjem til 6322 flyktede franske prester. Det franske presteskapet ble mistenkt for jansenisme og gallikanisme, og det førte til at den spanske konge begrenset deres utøvelse i messetjenesten og forbød dem å inneha offentlige verv eller undervisning. For å gjøre vondt verre gjorde krigserklæringen mellom Spania og Frankrike i 1793 de landflyktige til potensielle fiender.
Denne kombinasjonen av vanskeligheter tvang de franske geistlige landsflyktige til å reise videre til andre steder. Fader,Dubourg dro således til Baltimore i USA i 1794. I 1796 ble han president for kollegiet i Georgetown, et seminar som var blitt grunnlagt i 1789 av jesuittene i den amerikanske hovedstaden i Washington, for å utdanne katolske prester. På slutten av 1798 opprettet han kollegiet Sainte-Marie i Baltimore.
Apostolisk administrator av Louisiana og de to Florida
I 1812 ble han utnevnt til apostolisk administrator i Louisiana og flyttet til New Orleans, som da var omkjempet i 1812-krigen mellom USA og England, og også involvert i den samtidige Creekkrigen.
I 1816-17 var han i Frankrike, og under europaoppholdet ble han bispeviet i Roma. Han inviterte en rekke religiøse kongregasjoner til Louisiana til å ta seg spesielt av utdanningen til indianerbefolkningen.
I 1823 konsulterte han politikere i Washington, blant dem forsvarsminister John C. Calhoun om utdannelsen av indianerbarn i hans bispedømme. Under samtalen foreslo Calhoun at jesuittene i Georgetown ble tilkalt, og fader Charles Neale, jesuittenes superior i Maryland, samtykket.
I 1825 innrakte han sin avskjed. Han ble da gjort til apostolisk vikar for Mississippi (elvedalen) for noen måneder.
Biskop av Montauban
13. august 1826 ble han utnevnt til biskop av Montauban. I dette bispedømmet preget av en sterk protestantisk minoritet viste biskop Dubourg seg som en meget aktiv biskop.
Erkebiskop av Besançon
Ved dekret av 15. februar 1833 ble han overført til erkebispedømmet Besançon, takket være sitt vennskap med kong Louis-Philippe I. Han ble installert der 10. oktober 1833. Hans knappe tgjenstående levetid id i erkebispeembetet var preget av opprettelsen av småseminarer, det ene i Vesoul, det andre i Consolation. Han bidro også til opprettelsen av en blandet høyskole i Marnay.
Hevn!
Hevn! er en norsk roman, utgitt som bok nummer 11 i den 83 bind store serien om western-helten og US-marshalen Morgan Kane. Boka ble lansert i 1967, skrevet av forfatteren Kjell Hallbing under pseudonymet Louis Masterson, utgitt på forlaget Bladkompaniet.
Boka kom ut i forlagets pocketserie Stjernebøkene, som Stjerne-bok nr. 336 og kostet tre kroner og femogtyve øre.
Hevn! knytter an til flere andre Kane-bøker. I den forrige boka i serien, Revolvermanns arv, beskrives Kanes vennskap med Pete Grossmann, der de avslutter med en felles fyllekule. I denne boka starter Kane ved Grossmanns grav og drar ut på jakt etter de som har drept ham, på jakt etter forbryteren Johnny Vulture, på jakt etter hevn! I den første boka i serien, Uten nåde, møter Kane en fullkommen kvinne, Allison MacKay, som lurer ham, og som han forlater med det avklarende budskapet: «Jeg vil ikke ta i deg for alt brennevinet i Texas!» Også hun jager etter hevn! Når Allison og Johnny slår seg sammen og hun sender Johnny og hans revolversvingere etter Kane får han mye å bale med, og leserne får forsåvidt en begrunnet oppfatning av at Kanes vurdering av henne i Uten nåde står seg.
Mottagelsen av boka
Hevn! kom ut før Kane-serien var blitt den store salgsuksessen, da bøkene fortsatt ble utgitt i nokså normale pocket-opplag på 12-16000. Men da serien for alvor slo an rundt tre år senere måtte Hevn! trykkes på nytt og på nytt... Mens den fortsatt ble utgitt i Bladkompaniets opprinnelige pocket-serie kom boka i minst fire opplag. I tillegg ble den solgt i hardcover-versjon da Bladkompaniet i årene 1972-1974 lanserte serien i innbundet utgave, med to bøker i hvert bind.
Og suksessen var ikke begrenset til Norge. Etter hvert kom Hevn! på mange språk: I Sverige ble den gitt ut i 1971 på B. Wahlströms Bokförlag under tittelen Til sista skottet og i England samme året på Corgi Books som Revenge. I 1972 kom den i Danmark på Winther som Hævn, i Finland på Otava i 1973 som Kosto, i Frankrike i 1979 på Librairie des Champs-Elysées som Vengeance. Island fikk sin utgave: Hefnd!.
Senere utgivelser
Da Bladkompaniet i 1991 ga ut serien på nytt besluttet man å publisere bøkene i kronologisk rekkefølge, der man begynte med Kanes fødsel og sluttet med Den siste jakten. Nå havnet Hevn! i et dobbeltbind, i bok nr. 14, sammen med Storm over Sonora. Da Bladkompaniet/Schibstedforlagene i årene 2002–2008 gjenutga bøkene i dobbelt-pocket kom Hevn! i 2004 som bok 25 i bind 25–26.
Etter at Aller forlag i 2008 tok over rettighetene kom bøkene fra 2009 enkeltvis, fortsatt i kronologisk rekkefølge, men med noen justeringer, Nå kom Hevn! i 2012 som bok nr. 30, en utgivelse som samme året ble lansert som lydbok av Norsk lyd- og blindeskriftbibliotek, innlest av Jan Olav Simonsen.
Plasseringen som bok 30 i serien er også beholdt i senere utgivelser, som i Cappelen Damms lydbokversjon fra 2020, lest inn av Torgeir Reiten.
Andreas Liebig
Andreas Jochen Gerhard Liebig (født 16. juli 1962 i Gütersloh, Westfalen) er en tysk organist.
Han studerte kirkemusikk ved Westfälische Landeskirchenmusikschule i Herford, og mellom 1983 og 1989 hovedfag i orgel, klaver og musikkteori ved Stuttgarter Musikhochschule hos bl.a. Ludger Lohmann, Adu Frederica Faiss, Helmut Lachenmann og Heinrich Deppert. Han studerte også med Daniel Roth i Paris og Zsigmond Szathmáry i Freiburg, og i 1989–1990 fikk han stipend fra Den tyske akademiske utvekslingstjeneste for å studere ved musikkhøyskolen i Wien med Hans Haselböck.
Liebig vant i 1988 første pris ved Dublins internasjonale orgelkonkurranse og den internasjonale orgelkonkurransen i Odense. Han mottok i 1992 forskningsstipend fra delstaten Schleswig-Holstein. Mellom 1989 og 1993 var han dosent i orgelspill ved Musikhochschule Lübeck, og fra 1995 til 1997 ved Norges musikkhøgskole.
I senere år har han arbeidet som kantor og organist ved en rekke kirker i Danmark, Norge og Sveits og som kunstnerisk leder for flere festivaler og konsertserier. Liebig var blant annet kantor i Nes kirke og også i Sagene kirke, Oslo, mellom 1997 og 2001 og dirigent for Oslo Bach Ensemble i samme periode.
Konsepsjon, kunstnerisk resp. administrativ ledelse av flere festivaler og akademier:
CD-innspillinger:
Mange cross over-prosjekter med ballett og skuespillere som bl.a. Rut Tellefsen, Cyrill Cusack og Karl Michael Vogler, folkemusikere som Sinikka Langeland, Øyonn Groven Myhren og Sondre Bratland. 2007-2009 rektor for Båtsfjord kommunale kulturskole.
Liebig har vært dosent for orgelspill ved Tiroler Landeskonservatorium i Innsbruck fra 2013-2015 og, siden mai 2014, Münsterorganist ved katedralen Basler Münster i Basel i Sveits.
Softporn Adventure
Softporn Adventure er et tekstbasert eventyrspill skapt av Chuck Benton og utgitt av Sierra On-Line. Det ble laget for Apple II i 1981 og konvertert til DOS i 1991.
Hovedpersonen i spillet må få tak i visse objekter, som han kan bruke til å vinne hjertene til en rekke vakre (og noen ganger ikke så vakre) kvinner. Selv om spillet var ganske uskyldig, også da det kom ut i 1980-årene, var det likevel kontroversielt på grunn av innholdet. Det ble også piratkopiert av mange.
Flere år senere ble Softporn Adventure brukt som inspirasjon da Al Lowe skapte Leisure Suit Larry-serien. Det første spillet i denne serien, Leisure Suit Larry in the Land of the Lounge Lizards, var en nesten tro kopi av Softporn historiemessig.
Denver Broncos i NFL-sesongen 2018
Denver Broncos spilte i sin 49. sesong i National Football League og 59. totalt.
Etter et svakt angrep som resulterte i et sesongresultat på 5–11 i 2017 håpet Broncos på forbedringer i quarterback-posisjonen, med signering av Case Keenum i offseason og gjennombrudd for den udraftede running backen Phillip Lindsay. En annen nykommer som også spilte en viktig rolle var linebacker Bradley Chubb, som hadde 12 sacks etter en treg start. Dette endte derimot opp med å bli den tredje sesongen hvor Broncos scoret 30+ poeng kun én gang, og halvveis inn i seriespillet ble wide receiver Demaryius Thomas byttet til Houston Texans.