cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Jørgen Bjelke
... og i Bjelkefeiden
Da krigen i august 1658 utbrøt på ny, hadde han straks sin operasjonsplan ferdig. Den gikk ut på tilbakeerobringen av Trondhjems Len. Selv førte han overbefalingen i Kampen om Halden, hvor Harald Stake ble nødt til å foretas tilbaketog, og ved det innfall som i oktober 1659 ble foretatt inn i Bohuslen. I det hele tilskrev Bjelke seg selv æren for at han ved de av ham trufne forsvarsforanstaltninger hadde reddet Norge for kongehuset.
Etter krigene
Etter krigene (samlet også kalt Karl Gustav-krigene) og statsforandringen i 1660 fikk Bielke flere av rikets høyeste verdigheter, men som en av kronens store kreditorer var han ikke alltid velsett av kongehuset, like som han ble utsatt for mistanke om å være Corfitz Ulfeld’s medviter. Dette hindret imidlertid ikke at han ble benyttet i forskjellige reformkommisjoner. Sin høyeste innflytelse nådde han under Griffenfelds styre, ved dennes falt ble han rammet av kongens unåde. Denne var imidlertig for hans eget vedkommende forbigående, hvorimot hans hustru, Magdalena Sybilla Gersdorff, der hadde vært Griffenfelds fortrolige venninne, ble forvist fra København. Etterhvert mistet han sine forskjellige høye stillinger som stattholder på Sjælland og overkommandant i København og hadde til sist alene amtmannskapet over Kalundborg tilbake.
Core Energy
Core Energy AS var et norsk oljeselskap grunnlagt i 2010 av HitecVision med fokus på produserende og modne felt på norsk sokkel. Selskapet ble i 2016 slått sammen med Spike Exploration og Pure E&P til Point Resources.
David Kross
David Kross (egentlig: David Kroß; født 4. juli 1990 i Henstedt-Ulzburg ved Hamburg) er en tysk skuespiller.
Han spilte først i skoleteater, og senere i profesjonelt teater. I 2005 ble han oppdaget av Bernadette Sophie Buck (f. 1986), som engasjerte ham for hovedrollen i farens nye film Knallhardt. For sin rolle som 15-åringen «Michael Polischka» som med moren flytter fra den rike Berlin-bydelen Zehlendorf til det fattige Neukölln ble Kross feiret på Berlinalen i 2006.
Ragnar Søderlind
Ragnar Søderlind (født 27. juni 1945) er en norsk komponist som er særdeles produktiv. Hans verk er karakterisert som neoromantisk. Han er professor emeritus i komposisjon og instrumentasjon ved Norges musikkhøgskole.
Liv og virke
Allerede som tenåring framførte han orkesterverket «Jølsterslått» op. 2 og siden den gang har han over 88 opus å vise til, blant annet åtte symfonier, en fiolin- og en cellokonsert, ballettene «Hedda Gabler» (Henrik Ibsen), «Kristin Lavransdatter» (Sigrid Undset) og «Victoria» (Knut Hamsun), operaene «Esther og den blå ro» (Sigbjørn Obstfelder) og «Rose og Ravn» (Knut J. Moe) og en rekke orkester- og vokalverk. I tillegg fullførte han Edvard Griegs opera over Olav Tryggvason som fikk forsinket premiere i år 2000.
Det symfoniske diktet "Rokkomborre" 1967 ble Söderlinds gjennombrudd som symfoniker. Fjellet Rokkomborre og den nordnorske naturen er inspirasjonskilden til verket. Med det symfoniske diktet "Polaris" 1968-70 videreutvikler Söderlind naturskildringsteknikken der den billedlige framstillingen av følelser og naturopplevelser forsterkes. Et økende samfunnsengasjement gjør seg utslag i verk som "Trauermusik" - skrevet i protest mot Sovjetunionens innmarsj i Tsjekkoslovakia og krigen i Biafra i 1968. Symfoni nr. 2 (1980) preges av bruk naturbilder, og i dette miljøet foregår kampen mellom de gode og onde krefter – en parallell til datidens protester mot stortingsbeslutningen om vedtak om kraftutbygging av Altaelva.
En scenisk tilnærming til komposisjonene kommer særlig til syne i Söderlinds operaer der "Esther og den blå ro" kan sees som en scenisk symfoni og hans musikk til balletter hvor blant annet Hedda Gabler" representerer hans koreografisk symfoniske dikt. Arthur Rimbauds diktsamling "Les Illuminations" danner utgangspunktet for Söderlinds tredje symfoni (1984) som synges vekselvis av en sopran og en baryton. Hans fjerde symfoni ble bestilt av Oslo-filharmonien og urfremført i 1992. Av andre nyere verk kan nevnes en cello-konsert og balletten "Livets dans" basert på Edvard Munchs kunst. Sistnevnte var en bestilling fra Den Norske Opera i forbindelse med kulturprogrammet under OL på Lillehammer 1994. Symfoni nr. 5 var en bestilling til Festspillene i Bergen, der Söderlind var festspillkomponist i 1995.
Parque Delta (stadion)
Parque Delta var et baseballstadion i Mexico by. Det befant seg i krysset mellom Avenida Cuauhtémoc og Viaducto Miguel Alemán i Colonia Piedad Narvarte i delagasjonen Benito Juárez. Stadionet åpna i 1928, og var de første åra ikke hjemmebane for noe bestemt lag, men husa en rekke kamper i Liga Mexicana de Béisbol. Det ble bygd om i 1940, og ble samtidig gjort til hjemmebane for to av de største laga i Mexico på den tida, Azules de Veracruz og Diablos Rojos del México.
I begynnelsen av 1950-åra skjedde det en tragedie, da deler av den ene tribunen, som var av tre, raste sammen og to tilskuere døde. På grunn av dette ble stadionet stengt i 1954, og året etter ble det bygd et nytt baseballstadion på tomta, som fikk navnet Parque del Seguro Social. Dette ble etter jordskjelvet i 1985 benytta som midlertidig massegrav for tusener av uidentifiserte omkomne. På tomta står i dag det store kjøpesenteret Parque Delta, som åpna i 2005 og fikk navnet sitt til minne om stadionet Parque Delta.
Periode (fysikk)
Periode eller syklus refererer innen fysikk til tidsintervallet fra en regelmessig fysikalsk hendelse inntrer til samme hendelse gjentas. Begrepet blir fremfor alt brukt om svingninger og bølger, hvor en periode er den tiden en svingebevegelse bruker fra den er i en bestemt svingetilstand, til den er i samme svingetilstand neste gang. Med samme svingetilstand menes samme utslag og samme fartsretning.
Formel for å finne perioden til en bølge: , her står t for tid og n for antall svingninger på den tiden.
Der T er tiden og f er frekvensen.
For frekvensen gjelder:
Eksempel på dette er:, enheten for frekvens er hertz (Hz). Svaret betyr at det skjer fire svingninger per sekund.
Ingeborg Schmitz
Ingeborg «Inge» Schmitz (født 22. april 1922) er en tysk svømmer som deltok i de olympiske leker 1936 i Berlin.
Schmitz vant en olympisk sølvmedalje i svømming under OL 1936 i Berlin. Hun var med på det tyske laget som kom på andreplass på damenes 4 x 100 meter fri, 0,8 sekunder bak Nederland som vant med ny olympisk rekord 4.36,0. De andre svømmerne på det tyske laget var Ruth Halbsguth, Gisela Arendt og Leni Lohmar.
Kveldsnytt
Kveldsnytt er et norsk nyhetsprogram som sendes hver kveld på NRK1. Programposten ble først sendt mandag 9. november 1964 under navnet «Nyhetssammendrag», deretter som "Nyheter". Programposten endte med navnet "Kveldsnytt" den 25. januar 1965.
Programmet produseres av Dagsrevyen-redaksjonen. Det sendes hver kveld rundt klokka 23 og varer i ca 15 minutter. Sendingen starter med nyheter, før sporten tar over etter rundt 10 minutter.
Kalsiumdiglutamat
Kalsiumdiglutamat, også kalt kalsiumglutamat, er en kjemisk forbindelse med formelen Ca(C5H8NO4)2. Forbindelsen er et surt kalsiumsalt av glutaminsyre, og er mest kjent som smaksforsterker med E-nummer E623. Det er glutamat som virker smaksforsterkende, så kalsiumglutamat har den samme smaksforsterkende egenskapen som natriumglutamat, men altså uten natrium. Kalsiumglutamat kan derfor brukes til å redusere bruk av bordsalt (NaCl). Som kilde til kalsiumioner, brukes forbindelsen derimot som førstehjelp mot saltsyre.
Alfred Tysoe
Alfred Edward Tysoe (født 21. mars 1874 i Skerton ved Lancaster, død 26. oktober 1901 i Blackpool) var en britisk friidrettsutøver som deltok i de olympisk lekene 1900 i Paris.
I 1896 vant han mesterskapet for the Northern Counties over 1000 yards og en engelsk mil. I 1898 vant han AAA-mesterskapet (Amateur Athletics Association) over 1 mile og 10 miles, samt for lag i terrengløp.
Parque Delta (kjøpesenter)
Parque Delta er et kjøpesenter i Mexico by. Det befinner seg i krysset mellom Avenida Cuauhtémoc (Eje 1 Poniente) og Viaducto Miguel Alemán i Colonia Piedad Narvarte i delegasjonen Benito Juárez. Det åpna i 2005, og ble oppført av Grupo Arquitech på tomta til de tidligere baseballstadionene Parque Delta og Parque del Seguro Social. Kjøpesenteret er oppkalt etter førstnevnte.
Alfred Tysoe
Under OL 1900 i Paris var han favoritt på 800 meter, da han to uker før lekene hadde satt ny verdensrekord på 800 yards med tiden 1.57,8. Han innfridde forventningene og vant gull på 800 meter, foran amerikanerne John Cregan og David Hall. Han var også med på laget som vant gull i øvelsen 5000 meter for lag, som bare har blitt arrangert i OL denne ene gangen.
Tysoe ble syk året etter og døde 27 år gammel av pleuritt.
Parque Delta (kjøpesenter)
Parque Delta er et av Mexicos største kjøpesentre, med et areal på 145 000 m² fordelt på tre etasjer, og et årlig besøkstall på 18 millioner mennesker. Senterets ankerbutikk er Liverpool.
Belte
Belte, beltereim eller livreim er et langt, smalt stykke av lær eller tekstil som festes rundt livet for å holde klesplagg på plass, for eksempel en bukse eller et skjørt oppe eller en jakke sammen. Et belte kan også brukes som pynt, for å fremheve eller forme kroppen. Belter og reimer kan i tillegg brukes til å holde verktøy, redskaper, ryggsekker, våpen og annet utstyr på plass, eller for å feste sikkerhetstau i ved byggearbeider eller fjellklatring. I bil- og flyseter er det vanlig med sikkerhetsbelter for førere og passasjerer.
Louis Prima
Louis Prima (født 7. desember 1910, død 24. august 1978) var en amerikansk underholder, sanger, skuespiller, låtskriver og trompetist, som ble beskrevet som King of the Swingers. Prima fulgte trendene innen musikken og startet karrieren med et sjumanns jazzband i tyveårene. På trettitallet var han leder i et swingband, før han satset på big band i førtiårene. I 1950-årene satset han på lounge/easy listening, og på 60-tallet var det pop-rock.
De tidlige årene
Prima ble født inn i en musikalsk familie i New Orleans. Familien hans hadde emigrert fra Sicilia, og etter et kort opphold i Argentina flyttet de til USA. Prima spilte fiolin i mange år som barn. Hans eldre bror, Leon, var en lokalt anerkjent orkesterleder. Prima var stolt av røttene sine og fortalte ofte publikum at han var en italiensk-amerikaner fra New Orleans.
I sin ungdom spilte Prima trompet sammen med Irving Fazola, brorens orkester og orkesteret ved Saenger Theater, før han dannet sin egen gruppe, Louis Prima's New Orleans Gang. Han flyttet til New York i 1934, og jobbet jevnlig på 52nd Street med gamle venner fra New Orleans, som Eddie Miller og George Brunies, men også nye bekjentskaper som Pee Wee Russell. Prima's komposisjon "Sing Sing Sing" ble en av hans største hits, og også en av de mest gjeninnspilte låtene fra swingperioden. Benny Goodmans opptreden i Carnegie Hall, med Gene Krupa på trommer, er legendarisk.
Belte
Utforming, typer og bruk
Spesialbelter kan være varmende eller støttende magebelter, pengebelter med lommer, blybelter for dykkere, patronbelter og brede mesterskapsbelter med plakett.
Louis Prima
De tidlige årene
Prima flyttet til Los Angeles for å spille ved nattklubben Famous Door. Han spilte i flere Hollywood-filmer, blant annet mot Bing Crosby i Rhythm on the Range fra 1936. I 1949 tok han med Keely Smith i showet sitt, og de giftet seg i 1953.
Belte
Utforming, typer og bruk
Uniformsbelter og belter til formelle antrekk bæres «korrekt» etter bestemte regler. Beltet skal vanligvis strammes såpass at det sitter vannrett på kroppen. Det skal ikke henge på hoftene men hvile på de øverste to jakkeknappene på uniformsryggen dersom den har det. Beltetampen skal ikke henge og slenge, men festes, oftest på venstre side. Beltespenna skal gjerne sitte midt foran, i rad med knapper og slips.
Louis Prima
Las Vegas-årene
1950-tallet startet hardt for Prima, ettersom big band-sjangeren ble mindre og mindre populær. Prima tjente ikke mye penger lenger, og var nødt til å ta spillejobber på småsteder over hele østkysten. Etter hvert ringte han sin gamle venn Bill Miller, som da jobbet som underholdningsdirektør på The Sahara nattklubb og kasino i Las Vegas, for å spørre om jobb. En annen venn, Cab Calloway, hadde advart ham mot The Sahara, men behovet for penger var blitt for stort. Prima ringte saksofonisten Sam Butera, og de avtalte å møtes i Las Vegas for Primas spilledebut. Sam Butera og bandet hans ble da backingband for Prima og Keely Smith, både på scene og album.
Belte
Klesmote og formalitet
Flere uskrevne regler gjelder for buksebelter når det gjelder form og farge, spesielt for menn til penere bruk som med en dress. Da anses som regel et smalt belt som mer formelt, mens et bredt belte er mer uformelt. Formelle belter til dressbukser er som regel 30 mm brede (28–32 mm), men ikke smalere. Mindre formelle belter til dress kan være opptil 35 mm brede. Belter til dongeribukser er som regel 35 mm brede. Når man går med dress er det vanlig å matche fargen på skoene med belte.
Louis Prima
Las Vegas-årene
Prima og Smith jobbet hardt gjennom femtiårene, og spilte flere show hver kveld. Det gjorde dem populære igjen, og bidro også til at The Sahara ble en av Las Vegas mest populære klubber.
Belte
Etymologi
Ordet belte tilsvarer det gammelnorske belti som igjen stammer fra de latinske balteus og balteum som betyr «sverdgeheng». Belte eller bukreim som holder sal eller seletøy fast under buken på en hest, kan kalles gjord.
Annen betydning
Ordet belte brukes også om smale eller brede bånd eller reimer som går omkring hjul, for eksempel framdriftssystemene på beltekjøretøyer («larveføtter»), samlebånd og rulletrapper. I overført betydning brukes ordet dessuten om bånd- eller ringformede områder eller soner som Asteroidebeltet og Stillebeltet.
Louis Prima
De siste årene
Prima giftet seg med Gia Maione i 1963. Maione hadde vært fan av Prima lenge, og kunne alle låtene hans. Hun tok dermed Keely Smiths plass i bandet, og spilte sammen med dem helt til bandets slutt i 1975.
I 1975 oppsøkte Prima lege, etter å ha opplevd hodepine og hukommelsestap. Han fant ut at han hadde hjernesvulst og måtte opereres. Han falt i koma etter operasjonen, og ble aldri frisk igjen. Han døde tre år senere, etter å ha blitt flyttet tilbake til New Orleans. Graven hans på Metairie Cemetery i New Orleans har en inskripsjon hentet fra en av låtene hans: «When the end comes, I know, they'll all say 'just a gigolo' as life goes on without me. Lovingly, your little family...»
Ettermæle
Primas låter blir fremdeles covret av yngre artister, blant andre David Lee Roth, som covret "Just a Gigolo/I Ain't Got Nobody" på 1980-tallet, Brian Setzer, Big Band Voodoo Daddy og andre nyswingband i 1990-årene. Smash Mouth covret «I Wanna Be Like You» for filmen Jungelboken.
Primas musikk har også blitt brukt i mange filmer av nyere tid, for eksempel Mad Dog and Glory, Mickey Blue Eyes, Casino, Swingers, Elf og Analyze This.
Lorents I. Sklet
Lorents I. Sklet (født 23. november 1934) er en norsk gårdbruker fra Grong som ble skytterkonge under Landsskytterstevnet i Bodø i 1966. Han ble skytterprins allerede som 20-åring i 1955 og tok en aksje i Officerspokalen i 1958.
Aldri på en lørdag
Aldri på en lørdag var en norsk aktuelt underholdningsprogram med Erik Bye. Programmet som gikk på NRK Fjernsynet i 1982 og 1983.
Programmet gikk på søndagskveldene og var NRK Underholdningsavdelingens storsatsing i 1982. Flere aktuelle temaer ble tatt opp i serien, men gjennomgangstemaet var det nordiske samarbeidet.
Åsgårdstrand Idrettsforening
Åsgårdstrand Idrettsforening ble opprettet i 1936 og holder til i eget klubbhus ved Bakkeåsen i Åsgårdstrand.
I 2008 er det to undergrupper i idrettsforeningen, nemlig fotball og turn.
Marc Rothemund
Rothemund er sønn av filmregissøren Sigi Rothemund og begynte sin karrière som assistent for sin far. Sine første egne regissørarbeider gjorde han for fjernsyn. I 1998 regisserte han sin første kinofilm, Das merkwürdige Verhalten geschlechtsreifer Großstädter zur Paarungszeit. Sitt gjennombrudd fikk han i 2005 med filmen Sophie Scholls siste dager. For denne filmen mottok han Sølvbjørnen som beste regissør ved den internasjonale filmfestivalen i Berlin.
Åsgårdstrand Idrettsforening
Fotballgruppa
I tillegg har klubben mange yngre lag i lille- og miniputtseriene, samt junior og old boys.
Cuper og turneringer
Paletten Cup er en fotballcup for klassene fra junior og lavere og går over to dager.
De siste årene har de hatt ca. 70 – 80 lag på cupen. Det spilles kamper uten sluttspill i 5'er og 7'er klassene og det er premier til alle deltagere i disse årsklassene. I 11'er klassene settes det opp lagspremier til de beste.
Klubben satser på å få til et så godt sportslig opplegg som mulig og der antall lag i klassene tillater det setter de opp 4 kamper per lag. Hver kamp spilles over 2 omganger a 10-15 min (avhengig av klasse).
Cupen går på ÅIF's anlegg i Åsgårdstrand. Det er et oversiktlig område med to 11'er baner, hvorav en er kunstgress og en er naturgress, og en 7'er bane. Banene deles opp i mindre spilleflater etter behov. Parkering ca. 100 meter fra anlegget.
Åsgårdstrand på Tvers
ÅIF står også for utgivelsen av Åsgårdstrands eget blad.
Åsgårdstrand på tvers tar mål av seg å gi innbyggerne i Åsgårdstrand et friskt og levende bilde av det lokale foreningslivet. Bladet kommer ut fire ganger i året og blir delt ut til alle husstander gratis. Åsgårdstrand Idrettsforening står for utgivelsen, og redaktør er Knut Skjeldbred. Med i redaksjonskomiteen er Bengt A. Berg og Paul-Erik Bergmann. I 2009 er Redaktør Per Øyvind Strand, Åsgårdstrand på Tvers er i sin 18. årgang. Medlem av redaksjonen er Ståle Rydberg, som også er markedsansvarlig for Åsgårdstrand Idrettsforening.
Sol over Danmark
Sol over Danmark er en dansk komediefilm fra 1936.
SL Benfica
Sport Lisboa e Benfica er et portugisisk fotballag. Klubben kommer fra den portugisiske byen Lisboa, og spiller sine hjemmekamper på Estadio da Luz.
Klubben ble dannet som et resultat av en sammenslåing i 1908 mellom Sport Lisboa (grunnlagt i 1904) og Grupo Sport Benfica. Benfica regnes, sammen med Sporting og Porto, som en av «De tre store» i portugisisk fotball.
Pathfinder (romferge)
Etter at romfergene var ferdig utviklet, solgte NASA Pathfinder til en japansk organisasjon, som stilte ut ferjen i Tokyo. Fergen ble senere solgt tilbake til USA og kan nå sees på U.S. Space & Rocket Center i Huntsville i Alabama.
SL Benfica
Største klubb i medlemmer 2006
På Guinness rekorddag (9. november) godkjente Guinness rekordbok Benfica som den klubben i verden som har flest medlemmer. Verdensrekorden er på 160 398 aktive medlemmer. For Manchester United, fjorårets lag med flest medlemmer, var antallet 152 000.
Spillerstall
Oppdatert 27. mars 2023.
Tidligere kjente spillere fra Benfica
1904 – 1950
1951 – 1970
1971 – 1990
1990-tallet
2000-tallet
Sløyfe (klesplagg)
Sløyfe, flue, tversover eller tversoversløyfe er et drakttilbehør i form av et pyntebånd som knyttes omkring halsen med en bred knute og flate løkker foran. Sløyfer er vanlig i tradisjonell vestlig mannsdrakt på samme måte som slips; de knyttes rundt kragen på skjorter og bæres som pynt til finere antrekk og enkelte uniformer.
Plagget stammer fra tidligere tiders skjerf og halsbind som ble brukt for å holde varmen og lukke åpne skjorter. Tynne og smale halskluter ble knyttet fast med praktiske sløyfeknuter som er lett å løsne. Plaggene endret seg med klesmoten og utviklet seg på 1600-tallet og framover til blant annet kalvekryss, halstørkler med kniplinger, og kravater, forseggjorte, knyttede herrehalstørkler som ble forløperne til moderne sløyfer og slips. I dag brukes plagget bare som pynt. Det er vanlig å kjøpe ferdigknyttede sløyfer som festes med strikk og hekte.
Historikk
Sløyfer og slips fikk sin moderne form ved midten av 1800-tallet. Utformingen av skjortekravene gjorde at man måtte lage tynnere og smalere halsbind enn det man hadde brukt før. En slags sløyfer hadde imidlertid blitt brukt lang tid i forveien og kan spores tilbake til kravatene. Det var knyttede halstørkler som oppstod i den franske militærmoten på 1600-tallet, og som ble båret som sivilt plagg fram til første verdenskrig.
Sløyfe var meget vanlig på slutten av 1800-tallet og begynnelsen av 1900-tallet. Bortsett fra en kort renessanse i 1960-årene ble sløyfen etter hvert helt erstattet av slipset (som nå også langt på vei er gått ut av bruk). Sløyfe brukes i dag mest til smoking eller livkjole.
Sløyfer kan være laget av hvilket som helst tekstilmateriale, men de fleste er laget av silke, polyester, bomull, eller en blanding av stoffer. Farger og mønstre varierer stort.
Bruk av sløyfer i tradisjonell klesnorm
Innen etablert vestlig kleskode skal det brukes hvit sløyfe til kjole og hvitt, også omtalt som «galla», og svart sløyfe til smoking. Disse antrekkene kalles på engelsk henholdsvis «white tie» og «black tie». Til dress tillates vanligvis sløyfe eller slips i valgfritt mønster og farge.
Sløyfer som dekorelement i drakter og frisyrer
Sløyfer har også vært brukt som fastsydd dekorasjon på andre plagg, for eksempel på herrefrakker og kvinnekjoler i den overdådige klesmoten på 1600- og 17-tallet.
Det har også vært vanlig å bruke sløyfebånd som pynt i hårfrisyrer og på hodeplagg for jenter og kvinner. Hårbånd knyttet med sløyfer har særlig blitt brukt av barn og unge jenter. Sløyfer i håret har tradisjonelt blitt forbundet med noe pyntet og velstelt, barnlig og feminint. Det er fortsatt del av skoleuniformer flere steder i verden.
Damebluser med sløyfe
Bluser med sløyfe i halsen har vært vanlig plagg i den vestlige verdens kvinnemote fra slutten av 1800-tallet. Slike knytebluser har i perioder siden representert en konservativ og tekkelig mote. Da Sara Danius’ trakk seg som sekretær for Svenska Akademien, som blant annet deler ut nobelprisen i litteratur, i forbindelse med en overgrepsskandale i svensk kulturelite, ble «knytblus», som er Danius‘ signaturplagg, et politisk symbol for støtte til henne og.
Kjente sløyfebrukere
Winston Churchill og Alfred Kinsey var kjente sløyfebrukere. Blant Norges mest profilerte sløyfebrukere i nyere tid var professor Per Fugelli og politimester Carl Mentz Rynning-Tønnesen.
Spider Loc
Curtis Norvell Williams (født 14. februar 1979 i Compton, California), mer kjent under artistnavnet Spider Loc, er en amerikansk rapper.
Han er også medlem i gjengen Crips, assosiert med Eastside South Central 97th Street set.
Casa Vicens
Casa Vicens er en familiebolig i Barcelona, Catalonia. Bygningen er tegna av Antoni Gaudí for industrisjefen Manuel Vicens. Den var Gaudís første viktige verk, og står på UNESCOs verdensarvliste som en del av Antoni Gaudís verker.
Casa Vicens ble bygd i perioden 1883 til 1888, og ligger i Carrer de les Carolines 22–24, i distriktet Gràcia. Arkitekturen har innslag fra mange stilarter, særlig fra den mauriske stilen.
Grünerbrua
Grünerbrua er ei bru over Akerselva i Oslo. Den forbinder Fredensborg (Møllerveien) med nedre Grünerløkka (Nordre gate).
Dette regnes som stedet for den eldste bruforbindelsen over elva, og den skal ha eksistert allerede under striden mellom birkebeinerne og baglerne på begynnelsen av 1200-tallet. Brua var den eneste fram til 1654, og hadde derfor militær betydning. Den har blitt revet to ganger i forbindelse med krig: Første gang da Kristian 2. forsøkte å innta Oslo i 1532, andre gang av svenske tropper under sjuårskrigen.
Brua har hatt ei rekke navn: Frysja bro, Aggers bro, Mølle(r)broen, Fossbroen og Nedre Foss bro. Nåværende navn er etter Friedrich Grüner, som i 1672 kjøpte Nedre Foss og Kongens mølle, som brua tilhørte. Det blei krevd bompenger ved brua heilt til kommunen overtok den i 1865.
Dagens bru av betong skriver seg fra 1953. Tidligere var brua av tre.
Boerboel
Boerboel er en stor og kraftfull sørafrikansk hunderase av molossertype. Den er også kjent under navn som boerhund og sørafrikansk mastiff. Typen anerkjennes ikke av de store internasjonale kennelklubbene, herunder FCI (NKK), men den 7. november 2006 kom den med i American Kennel Clubs Foundation Stock Service program (FSS). I hjemlandet anerkjennes den som «emerging breed» av den sørafrikanske kennelunionen KUSA.
Opprinnelse og alder
Rasen blir av mange hevdet å nedstamme fra hunder immigranter som kom til Sør-Afrika på 1600-tallet hadde med seg, men en slik påstand synes optimistisk, for man kan neppe snakke om en «gryende ny hundetype» før et godt stykke innpå 1800-tallet.
Det er skrevet mye om boerboelens opphav, men ingen vet nøyaktig hvilke raser som ble benyttet til å skape denne store og sterke hunden. Man vet imidlertid at hollenderen Jan van Riebeeck (1619–1677) bragte med seg en bullenbijter da han ankom Cape den 6. april 1652, og det er nok denne hunden det referes til når noen hevder at boerboel nedstammer fra 1600-tallet. Navnet boerboel kan oversettes til bondens (boerens) store hund, noe som er beskrivende for rasens funksjon som gårdshund/vakthund.
Etter Jan van Riebeecks ankomst fulgte mange av hans landsmenn etter i de nærmeste tiårene, og også mange av disse bragte med seg spesielt utvalgte store hunder, men tanke på beskyttelse. Man må regne med at lokale hunder ble krysset med disse, og da har kanskje lokale varianter av landrasen africanis spilt en viktig rolle.
Omkring 1820 ankom britiske nybyggere, som også bragte med seg store og sterke mastiffer som beskyttelse i det nye landet. Først etter dette kan man begynne å snakke om en gryende ny type hund, som med tiden ble til den hunderasen vi nå kjenner som boerboel. Den endelige utformingen skjedde imidlertid ikke før et godt stykke inn på 1900-tallet. Like etter 1900 ble det krysset inn en type engelsk bulldog som var spesielt langbent til dogge å være, og så sent som på 1950-tallet ble det krysset inn bullmastiff.
Den første raseklubben ble etablert i hjemlandet i 1983. Omkring 1990 holdt rasen på å dø ut. South African Boerboel Breeders’ Association (SABT) klarte imidlertid å stambokføre 72 eksemplarer som var rasetypiske nok til å danne grunnlag for videre avl, noe som reddet rasen. Finn Gjetanger og Siv Solheim importerte det første eksemplaret til Norge i 1999. I dag (2008) anslåes det å være omkring 400-500 slike hunder i Norge. Hunderasen ble forbudt i Danmark i 2010.
Utseende, anatomi og fysikk
Boerboel er en stor og svært kraftig hund, som på alle måter ligner andre store mastiffer. Pelsen er kort, glatt og tett. Fargen er gjerne kremhvit, gulbrun, rødbrun eller brun. Også såkalt piebald (hvit grunnfarge med innslag av andre farger) og alle kombinasjoner med brindle (tigret mønster) er vanlig. Sort maske er ønskelig og vanlig. Huden skal være mørk. Ideell skulderhøyde er 66 cm (ikke under 60 cm) for hannhunder og 61 cm (ikke under 55 cm) for tisper. Hannene veier normalt ca. 60–70 kg og tispene ca. 45–60 kg.
Oppdrettere i utlandet kutter ofte av halen på Boerboel. Dels av tradisjon, og dels for å hindre den blir skadet. Praksisen er fordømt av dyrevernere.
Bruksområde
Boerboel er en hunderase som primært har blitt avlet fram med tanke på sine egenskaper som gårdshund, sekundært som familiehund. Opprinnelig holdt man slike hunder som forsvar mot ville rovpattedyr. Den ble også benyttet til å spore og nedlegge skadd vilt. Boerboel er en stødig brukshund som fortsatt benyttes til å vokte buskap og eiendom i hjemlandet, spesielt blant farmere i grisgrendte strøk.
Lynne og væremåte
Rasen trenger en trygg, stødig og tydelig leder. Lydighetstrening, sosialisering og miljøtrening, med måte, bør begynne fra valpen er liten og fortsette livet gjennom. Den trenger jevn mosjon og trives med å utføre oppgaver for eieren. Boerboelen er en stor hund, og dersom den overaktiviseres fysisk som valp kan dette få uheldige følger for valpens fysikk senere i livet. Boerboeler i vekst bør heller holdes litt slanke, enn litt for tunge, for å unngå for hurtig vekst og overbelastning.
Den glatte pelsen trenger lite stell. Om vinteren bør man vurdere å bruke varmedekken utendørs. Ører, øyne og eventuelle hudfolder må holdes rene og ha jevnlig tilsyn.
Annet
Rasen regnes som forholdsvis sunn, men helseproblemer forekommer. De arvelige sykdommene med hyppigest forekomst er hudproblematikk som allergi og Furunkolose, hofteleddsdysplasi (HD) og albueleddsdysplasi (AD). Andre kjente arvelige lidelser som følger rasen er Entropion, Ectropion og Vaginal Hyperplasia. Ulike former for kreft forekommer også.
Galei
Galei er en skipstype som har sin opprinnelse i oldtidens Roma og Karthago, et krigsskip som ble rodd av slaver. For å kunne forflyttes over lengre strekninger, ble galeier rigget med to master og latinerseil, men de ble alltid rodd i kamp.
Galeien
Skipstypen kom etterhvert i bruk i en rekke middelhavsland. Det er bygd galeier med opptil tre dekk for roere, 500 totalt. På de største årene var det fire roere på hver. Fartøystypen var i bruk frem til slutten av 1700-tallet.
I våre farvann var galei et langt, smalt, lettgående seil- og rofartøy med stor besetning, de hadde gjerne 18 til 26 årer. De nordiske galeiene var bestykket med 1 til 4 kraftige kanoner i stevnen og mindre sideskyts. Galeiene var lite sjødyktige. I Norge var galei et fellesnavn for bl.a kanonsjalupper, kanonjoller og skjærbåter.
Galeienes ankomst til Danmark-Norge
Frederik II ansatte en skipsbygger ved navn Hugo Beda i 1573 som dro til Norge der han fikk en gård med eiendommer på livstid uten avgift. Etter å ha slått seg ned fikk han ordre for å bygge 3 nye galeier. Skipsbyggerens opprinnelse er ikke kjent, men kan være fransk dersom han var kjent med galeibygging. De tre galeier ble en suksess, 10 andre var bygget i løpet av 1570-årene. I 1576 var 18 galeier bygget i Danmark-Norge. Trønderne bygget en galei og en bark i desember 1579. En skipsbygger var sendt til Båhuslen av kongen for å fullført byggingen av en galei i 1581. En annen galei ble også bygget samme år i Akershus len.
I 1576 var et storskip, «Hercules» på 200 lester utrangert. Det ble ombygget til en galei som kunne ha en tung bestykning på 16 store kanoner opptil 24 punds kaliber. De større galeier fram til midten av 1600-tallet var egentlige smale orlogsfartøyer med full rigg fremfor gruntgående, raske rofartøyer, mer lik galeas enn galei. De mindre galeier hadde latinerseil. En utgiftspost over proviant bevart fra mai 1576 for «Danske Galej» antyder et samlet mannskap på 160 mann inkludert roere.
Christian IVs galeier
Christian IV hadde egne galeieskadrer i den dansk-norske fellesflåten som i ettertiden var navngitt som «David», «Salomon», «Jacob», «Blaa Mynde» f.eks og noe mer broket utfra hvilken skipstype det var tale om. «David» sjøsatt i 1580 hadde et deplasement på 200 tonn og et mannskap på 52 mann med 24 skyts ombord, hadde tre master med under- og mersseil og kunne og drives frem med årer. Mesteparten av galeiene var bygget i Norge ved Christian IVs kroning i året 1596.
Betegnelsen jagt som var anvendt for de mindre rofartøyer i dansk tjeneste, var også brukt om en typisk galei som «Pønitens» sjøsatt i 1602 på 100 tonn i deplasement med en bestykning på 10 skyts.
Fra midten av 1500-tallet var franske skipsbyggere hyret for galeibygging i Danmark-Norge. Fra 1600 finnes det bevarte konstruksjonstegninger av galeier av middelhavstype som kan ha vært disse som betegnes som jagter. I 1597 ble skotske skipsbyggere hyret for å bygge galeier, den første var David Balfour som skulle bygge storskipet Tre Kroner. Balfour bygget en galei på 40 alen i kjøllengde med 24 årer på hver side, senere to mindre galeier med 17 årer på hver side.
En lettere type med latinerseil og stevnarmering beregnet for lokalforsvar og seilas i indre farvann var oppført som en del av det norske sjøforsvaret fra midten av 1500-tallet, men de var dyre å bygge og utruste. Under Kalmarkrigen uttrykket nordmenn flere ganger ønske om å få bygge de mer robuste skjærbåter overfor kongen fremfor galeier som var vanskelig å bygge med liten ekspertise fra før.
Dette var noe rettet opp omkring 1618 da galeibyggingen var gjenopptatt og et stort antall var bygget. Dette skulle vise seg å være et hell for forsvaret av de danske øyene under keiserkrigen 1625-29. Etter at de keiserlige styrker hadde tatt halvøya Jylland høsten 1627 måtte kongen gjøre bruk av sin flåte for å hindret de keiserlige fra å komme seg over til øyene. Med en aggressiv bruk av de mindre fartøyer medregnet galeiene klarte danskene å forsvare sitt farvann, å rette angrep på keiserlige holdepunkter og å avverge forsøk på å organisere en sjøstyrke. Ved årsskiftet 1628/29 var det tilsammen 21 galeier under det danske flagget, størstedelen var bygget i Norge.
Først i 1632 beordret Christian IV alle norskbyggede galeier nedsendt, de erstattes av skjærbåter som roersjagter. I årene framover besluttet man at de gjenværende galeiene skulle selges. Det skyldes mangel på penger til å ha disse i krigsberedskap. To nye galeier, «Højenhald» og «Ørnen» var bygget omkring 1636. De var egentlig mindre orlogsfartøyer, mer som fregatter med årer i tillegg. Skip med tungt artilleri var nå foretrukket. Flere skip som fikk tilleggsnavn galej som «Samsons Galej» kunne mer betegnes som mindre, fullriggede fartøyer med årer i tillegg.
Cort Adeler
Den norskfødte sjøoffiseren Cort Adeler hadde bakgrunn i venetiansk tjeneste fra 1641 og hadde deltatt i krigene mot tyrkerne i Det osmanske riket hvor galeien var fremdeles dominerende i sjøstridighetene. Han la sitt elsk på den sedvanlige galeien av middelhavstype som bygges i tyrkisk fasong med åpent fribord, tung stevnarmering med overbygg og hytte ovenpå akterenden. Denne skipstypen var slankere, gruntgående med stor besetning av roere som ble arrangert i samme fasong som på middelhavsgaleier.
Som generaladmiral for den dansk-norske fellesflåten i 1663 startet Adeler en massiv opprustning med nybygging og oppkjøp av mange krigsskip. Det var bare fire jagter tilbake året før. Etter å ha vært i Nederland kom han til Bergen i mars 1664 hvor han oppførte et verft for bygging av galeier. I juli, få måneder senere, ble den første galeien ved navn «Friderich» ferdigstilt etter å ha vært ført fra Nederland. Som den tyrkiske galei nr. 1 var denne modellen for tre andre galeier som ble bygget i 1666 i København.
Den voldsomme nysatsingen på galeier som en midlertidig avløsning av skjærbåter skyldes de nye forhold etter Karl Gustav-krigene, svensk herredømme over vestkysten mellom Falsterbo i sør og Halden i nord med mye skjærgårdsfarvann som ble oppfattet som en ny trussel på sjøsiden mot Danmark-Norge. Med den nye skipstypen kunne også sterkere krigsskip i skjærgården angripes fordi den sterke stevnarmeringen kunne ha større stykkvekt enn tidligere, delvis beskyttet av en lukket bakk med dobbelt frontvegg som kunne beskytte roere mot beskytning forfra.
De nye galeier etter tyrkiske mønster som Adeler innførte, var en suksess på de fleste områder. De kunne ha en fast besetning på bare 20 mann i tillegg til de mange roere som kunne besta av soldater eller sjømenn fra kystbefolkningen, dermed avlastet de de større orlogsfartøyene. Ikke lenge etterpå innførte Sverige den nye skipstypen som motsvar mot de dansk-norske galeier som hadde vist seg formidable som et kraftig våpen i skjærgårdskrig. Gyldenløvefeiden 1675-79 så ikke mye strid mellom galeier og fiendtlige skip, men de var meget anvendelige til støtte for de norske styrker i Båhuslen.
Tordenskjolds galeier
Adeler hadde ved sin død i 1675 bygget 8 større galeier med en lengde på mellom 70 og 104 fot samt et mindre antall mindre galeier også betegnet som halvgalei, noe større enn en skjærbåt. Behov for et stort mannskap av roere som måtte underholdes tvang fram en begrensning på antall galeier som i 1697 var på 6 stykker som måtte i opplag når det ikke var krigsberedskap.
Dette antallet var noe øket under den store nordiske krigen da det var oppstått et behov for gruntgående krigsfartøyer som kunne støtte stykkprammer og for å angripe mål i kysttrakter ved Rügen som på den svenske vestkysten. Galeiene under denne krigen var i hovedsak bemannet med nordmenn. Under slaget i Dynekilen hadde Tordenskjold med seg tre galeier, «Louise», «Prins Christian» og «Charlotte Amalie» som var meget viktig for å kunne slepe stykkprammene. Galeiene deltok i kampene under den berømte sjøhelten i årene 1716 til 1719 med stor heder.
De siste galeier i Norge
Etter den store nordiske krigens slutt fortsatte galeitjenesten i det norske forsvaret som del av den dansk-norske fellesflåten, men nedrustingen i årene framover førte til et synlig forfall som ble aktualisert i 1740-årene. Da hadde svenskene startet en ny militær opprustning med en atskilt skjærgårdsflåte som kunne bli et alvorlig problem for forsvaret av Norge. En egen flotilje forutbestemt for Norge med base i Stavern ble planlagt. Den skulle bestå av 8 galeier, 1 fregattgalei, 1 brigantingalei, 6 skjærbåter, 6 dobbelte sjalupper, 2 stykkprammer, 1 hukkert og 1 galiot.
Fredriksvern Verft ble anlagt fra 1750 til 1767 med tilsammen ti galeiskur og seks skjærbåtskur langs sjøen og ble basen for den nye flotiljen, den såkalte Fredriksvernflotiljen. Det første fartøyet som var bygget var «Moss» på 40 årer som ble sjøsatt i 1762. Fram til 1767 var 11 galeier bygget, en med 40 årer, 8 med 32 årer og 2 med 24 årer. Den største av disse galeiene hadde en besetning på 189 mann, det var to mann på hvert par årer. Den vanlige galeien i 1760-årene var opptil 120 fot lang, 20 fot bred og 6 fot dypgående og hadde to master med latinerseil.
Galeiene var mobilisert for krig flere ganger uten å ha sett strid, men bare to ganger var de norske galeier i krigsoppdrag, under Tyttebærkrigen og i 1801. Årene mellom 1801 og 1807 var en fredelig tid som så mye nedrustning. Tiden for tanker om en fornyelse av flotiljen var ankommet. Mobiliseringen i 1801 hadde vist at galeiene var lite brukbare med altfor stor behov for mannskap. De mindre, billigere kanonsjaluppene kunne ha tyngre skyts med seg, slik at disse kunne erstatte de større og mer krevende galeiene.
I 1807 var bare to galeier tilbake, resten var solgt. De ble raskt utrangert da større kanonsjalupper for de tyngre sjøartilleristykker med en lengde på 70 fot ble bygget for et mer effektiv forsvar med halvparten av en galeis besetning.
Apes&Babes
Apes&Babes er et a cappella-band fra Trondheim. Gruppa ble dannet 15. mai 1999.
Lars Gathe
Lars Gathe (født 30. november 1689 død 25. april 1718) var en berømt svensk kaper under den store nordiske krig og ble i 1715 adlet til Lars Gathenhielm. I krigsårene var han bedre kjent for dansker, nordmenn og svensker som Lasse i Gatan.
I juni 1710 søkte Lars Gathe om kaperbrev av de svenske myndighetene, for kapring mot den dansk-norske sjøfarten som led i en økonomisk krigføring og organisert et kaperrederi som utruster skip, sørger for rekruttering av sjømenn, anskaffet seg utstyr og andre nødvendigheter for egen regning og deretter sendt ut skip under skipsjefer i kontrakt med rederiet. Det var ikke bare en rimelig form for sjøkrig for svenskene som slapp å bekoste skip og menn samt forsyninger, det var også en lønnsom beskjeftigelse som lokket til seg flere sjømenn fra lokale omgivelser. De som seile ut med kaperbrev kunne ta med seg kronens våpen på lån og slippe å betale toll på varer de medbragte, dessuten kunne man få prisepenger for et fartøy medregnet en del av lasten.
En hofteskade forhindret Lars Gathe fra å kunne stakk ut til sjøs utover få unntaker, men organisere kapervirksomheten fra Göteborg ved hjelp av familiens ressurser, som sønn av en av de fremste redere med andeler i opptil 19 skip kunne han selv bygger egne kaperbåter ment for kaperfart. Den første var kaperbåten Onsala Galej som i 1710 til 1717 blir den meste framgangsrike av alle svenske kaperbåter før norske orlogsfartøyer oppbringet denne. Men den meste beryktede av kaperbåtene som var i Gathes kaperrederiet var den hurtigseilende Svenska Vapnet som allerede i høsten 1710 tok 5 fartøyer og var så beryktet at Peter Wessel hadde forsøkt å ta denne kaperbåten.
Lasse i Gatan
Lasse i Gatan ble et begrep for organiserte kapervirksomhet og delvis sjørøveri i vestlige Sverige og på Danmark-Norge. I 1710 hadde et hundretall dansk-norske fartøyer blitt oppbringet med en verdi på 240 000 riksdaler av svenskene. I 1711 var 45 skip tatt med over 100 000 rigsdaler i verdi. I dette året hadde Lasse i Gatan ført sin egne kaperbåt, Vinthunden som kunne tar fem fartøyer under året.
Men tiden blir hardere fordi den dansk-norske orlogsflåten utrustet en fast eskadre for bekjempelse av kaperbåtene og i 1712 dukket en djerv mann som raskt fikk ord på seg som en aggressiv jeger, Peter Wessel opp. I dette året kom Gathe i problemer med de svenske myndighetene fordi flåtens båtmenn skal ha blitt tatt ombord på hans skip, utsikter til egne fortjeneste lokket også de svenske båtmenn fra orlogsskipene. Året etterpå blir han tatt i arrest ombord på kaperbåten La Revange da de svenske tollbetjenter fant en last som ikke var fortollet på dette fartøyet.
Etter å ha bestakk seg ut av arresten flyktet han med skip og besetning og kom seg til Frankrike. I april 1713 hadde en kaperbåt under fransk flagg tatt et fartøy fra Lübeck utenfor Onsala halvøya på den svenske vestkysten og mistanken falt på La Revange med Lasse i Gatan ombord. I november 1713 blir han anklaget for sjørøveri i Göteborg etter å ha vendt tilbake fra Frankrike.
Men han hadde opparbeidet seg en stor rikdom og knyttet forbindelser med høytstående skikkelser i Göteborg som hadde finansielle interesser i kapervirksomheten så siktelsen falt bort tross sterk bevis på hans forbrytelse. Guvernør Carl Gustav Mørner var trolig hans beskytter da saken var nedlagt i mai 1714.
Lars Gathenhielm
Slaget i Dynekilen var nesten hans endelik, for da Tordenskjold gikk til angrep hadde Gathenhielm med seg åtte av sine egne fartøyer og var kommandant på galeien Proserpina som kom under voldsomme angrep. Men til tross for sin skade som gjorde at han måtte beveger seg avhengige av krykker, klart han å unnslapp trolige sammen med sin bror Christian Gathe. Dynekilen var et stort nederlag, men dette gikk fort over for Karl XII forfremmet ham til kommandør i den svenske flåten som belønning for tjenester i forbindelse med Norgesfelttoget i 1716.
Med forfremmelsen kunne Lars Gathenhielm får et svensk orlogsskip, en todekkers fregatt på 46 kanoner under kaptein Nils Nilsson i egne rederiet. Men fregatten Älvsborg etter bare en dag gikk på grunn nord for Strömstad og Nilson måtte sprenget den for å unngår at den skulle blir erobret av nordmennene. Større hell var det med den mindre fregatten på 28 kanoner, Svenska Islandsfararen. Det var den engelske De Olbing Galley fra trefningen ved Lindesnes.
Lars Gathenhielm under angrepet på Göteborg i mai 1717 var med på å forsvare havnebyen mot Tordenskjold ved å deployere to fregatter som var på lån fra Göteborgseskadren, Halmstad og Fredricus ved siden av de svenske krigsskiper som dannet en forsvarslinje på tvers av Göta älv.
John Cleese
John Marwood Cleese (født 27. oktober 1939 i Weston-super-Mare, Somerset) er en britisk komiker og skuespiller, kjent som et av medlemmene av Monty Python.
Lars Gathe
Lars Gathenhielm
Svenska Islandsfararen blir tatt av kaptein Christian Vosbein i mai 1717 som en av de tre kaperbåter som var gått tapt. De kraftigere bestykkede kaperbåter kunne foreta lengre raid helt fram til den engelske kysten og oppbringer flere skip enn før så det måtte selvsagt kom klager fra de nøytrale stater.
John Cleese
Cleese ble internasjonalt berømt med TV-seriene Monty Python's Flying Circus og Hotell i særklasse. Det komiske talentet utviklet han som medlem av Cambridge Footlights Revue under studiene ved Downing College i Cambridge. Det opprinnelige familienavnet var Cheese, men faren (Reginald Francis Cheese), en forsikringsmedarbeider, endret navnet til Cleese da han gikk inn i hæren i 1915.
Lars Gathe
Lars Gathenhielm
I 1718 da Karl XII forberedere seg for å marsjere inn i Norge for en andre gang stilte Gathenhielm de fleste av sine kaperbåter på nær 17 stykker til disposisjon og kunne får låne fregattene Varberg, Halmstad og Fredricus for egne kapervirksomhet. Fregatten Varberg klarte å beseire den danske fregatten Pommern ved Skagen og tok danskenes priser som hadde vært tatt i forveien i juni 1718.
I mars 1718 blir Lars Gathenhielm anklaget for smugling av kobberplater fra Sverige til utenlandet, men mens rettssaken pågikk døde han den 25. april 1718 av sykdom. Han blir gravlagt i Onsala kyrka.
Han er regnet som den fremste av de mange svenske kaperrederer under den store nordiske krigen ved å ha 48 kaperbåter i egne eie eller under ledelse og å ha tatt cirka 80 fartøyer tilsammen.
Dea-Renate Miranda
Dea-Renate Husebø Miranda (født 1990 i Stavanger som Dan-Raoul Miranda) er en norsk organisasjonskvinne og humanist.
Hun var konfirmantleder i Sandnes og Gjesdal lokallag av Human-Etisk Forbund 2007–2009, leder i Humanistisk Ungdom 2010–2011, og var sivilarbeider i Human-Etisk Forbund i 2011 og medlem av Humanistisk Ungdoms sentralstyre 2008-2010 (som vara) og 2011-2012. Fra 2013-2014 ledet Miranda Humanistisk Ungdoms Kontrollkomité.
Miranda har også vært aktiv i Skepsis, som styremedlem fra 2012 og 2. nestleder og økonomiansvarlig fra 2013-2014, og i UngDialog, som hun var med på å stifte.
Miranda har avgangseksamen fra medielinjen ved Lundehaugen videregående skole fra 2009.
Julestrømpe
Julestrømpe har lange tradisjoner i Skandinavia, spesielt fra tiden før det ble vanlig å få besøk av selveste julenissen. En lang strømpe eller sokk ble hengt opp på julaften, slik at nissen i løpet av julenatta kunne legge i godteri og andre småting, som barna fikk da de sto opp på juledagsmorgenen. Etter krigen ble det imidlertid mer vanlig å få julenissen på besøk om julaften.
I senere tid har tradisjonen med julestrømpe dukket opp igjen, men nå gjerne på andre dager enn juledagen. Julestrømper på juletrefester og slikt har vært vanlig, selv om strømpa som oftest har blitt byttet ut med poser.
I USA – der den store gaveutdelingen vanligvis finner sted først i skumringen første juledag, har barna som vane å henge opp julestrømpene julaften, gjerne ved peisen om en slik finnes, ellers i entreen eller nær juletreet. Det første de gjør juledags morgen er å sjekke strømpene, som da er fylt med små «ventegaver» (stocking stuffers) som godteri og små leker.
Teletskojesjøen
Teletskojesjøen (russisk: Теле́цкое о́зеро, altaisk: Алтын Кӧл – «Gullsjøen») er den største innsjøen i Altajfjellene og i republikken Altaj i Russland, og er del av verneområdet De gylne fjellene som står på UNESCOs verdensarvliste.