cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Gasskammer
Det første kjente gasskammer vi vet om, ble rigget i stand under slaveoppstanden på St Domingue (våre dagers Haiti). Napoleon hadde gjeninnført slaveriet og slavehandelen igjen i fransk Vestindia, og satte general Charles Leclerc, gift med Napoleons søster Pauline Bonaparte, til å nedkjempe opprøret som fulgte. Leclerc døde av gulfeber, og generalen som etterfulgte ham, gikk frem med stor brutalitet. Ved å stue tilfangetatte svarte og mulatter inn i lasterommet på et skip, og brenne svovel der natten igjennom, konstruerte han et fungerende gasskammer. Om morgenen ble likene slengt over bord, og flere fanger stuet inn i lasterommet.
Gasskammer ble brukt først i 1939 i Nazi-Tyskland for å drepe till slutt millioner av mennesker under andre verdens krig.
Andy Capp
Andy Capp er en engelsk, humoristisk tegneserie om den late, fotballinteresserte og øldrikkende arbeiderklassemannen Andy Capp. Serien ble skapt og tegnet av Reg Smythe. og stod første gang på trykk i den britiske avisa The Daily Mirror i 1957. Tegneserien ble en stor suksess og var lenge den mest populære daglige avisstripen i Storbritannia. Den ble også syndikert til aviser i mange andre land. Serien går fortsatt i flere aviser, også norske.
Seriens tittel er et ordspill på det engelske ordet «handicap».
Bakgrunn
Opprinnelig var tegneserien en «enruter» men ble senere utvidet til en «4-ruter». Seriens hovedperson Andy Capp er en helt vanlig britisk arbeider. Det han liker best er å drikke seg full, spille fotball, spille på hester, fiske (og aldri fange noe større enn en gullfisk), ligge på sofaen og å krangle med kona Flo.
Fram til midten på 1980-tallet hadde Andy Capp alltid en sigarettsneip hengende i munnviken. Men da dette ble politisk ukorrekt, ble han ikke lengre avbildet med sigarettsneipen. Det ble også slutt på å avbilde kranglene han hadde med sin kone, da dette også ble oppfattet som politisk ukorrekt. Andys kjennemerke er en caps i form av en britisk sikspens som er godt trukket ned over ansiktet. Hvordan han i det hele tatt kan se, er et mysterium.
På slutten av 1980-tallet spilte James Bolam Andy Capp i en tv-serie basert på tegneserien. Men det ble ingen hit, slik at ble med den ene sesongen.
Reg Smythe døde den 13. juni 1998, men serien er blitt ført videre av flere anonyme tegnere.
Andy Capp i Norge
Andy Capp debuterte i Norge som daglig stripe i Dagbladet tidlig på 1960-tallet, hvor den gikk under flere tiår. I perioden 1962-69 utga Stabenfeldt forlag seks pocketbøker med serien (i liggende format); 1970-73 kom sju nye pocketbøker (stående format), de fire første fra Romanforlaget og resten fra Nordisk forlag. Romanforlaget utga også Andy Capp som eget tegneserieblad 1970-71 (4 respektive 2 numre). Serien er også utgitt som julehefte tre ganger; 1985 (Hjemmet), 1999 (Bladkompaniet) og 2004 (Egmont). Andy Capp trykkes fortsatt i enkelte mindre norske aviser.
Dynamite!
Dynamite! er det 3. studioalbumet til Ike & Tina Turner som ble gitt ut i 1963.
Sporliste
Side 2:
Tormod Borgen Rogne
Tormod Borgen Rogne (født 2. desember 1957) er en norsk underholdningsartist som opptrer med plystring.
Rogne kommer opprinnelig fra Gjøvik i Oppland, men bor i dag på Barkåker utenfor Tønsberg i Vestfold. Ved siden av jobben som psykiatrisk sjukepleier i Tønsberg, arbeider han som profesjonell plystrer. Rogne har blant annet opptrådt med plystring i NRK både på radio (debut i 1969) og i TV, i kirker og kjøpesentre. I 2001 ble han tatt opp i artiststallen til Jahn Teigen. Han har også tilbakelagt flere USA-turneer, deriblant til Norsk Høstfest i Nord-Dakota og Plystrefestivalen i Tulsa i Oklahoma. Han har også hatt flere amerikanske radioopptredener. I 2007 ble han også, som første utlending, invitert til plystrefestivaler i Tokyo og Kawasaki i Japan.
India pale ale
India pale ale (IPA) er en variant av ølsorten pale ale, som kjennetegnes ved høyere alkoholprosent og utstrakt bruk av humle, som gir ølet en bitrere smak.
Historie
Opprinnelsen til IPA er et øl som ble kalt «October beer», fordi det ble brygget om høsten. Dette ølet var en pale ale med mer alkohol og humle enn vanlig pale ale, og var beregnet på et par års modning på trefat. Dette ølet ble også eksportert til India av Hodgsons bryggeri i London, og da oppdaget man at varmen og vuggingen på den fire måneder lange turen modnet ølet like mye som det ville gjort etter mange år på fat hjemme i England. Akkurat når dette skjedde er ikke klart, men det ser ut til at det kan ha vært rundt 1750. Dette ølet ble raskt populært i India.
Tidlig på 1820-tallet var bryggeriene i Burton upon Trent på leting etter et nytt eksportmarked som kunne erstatte eksporten av porter og annet øl til Russland etter at Russland hadde innført en voldsom toll på dette ølet. De kastet sine øyne på India og valgte å brygge en etterligning av «Hodgsons indiske øl». Det første bryggeriet som eksporterte IPA fra Burton-on-Trent var Allsopp's, som sendte en last i 1823. Det viste seg fort at Burton-bryggeriene kunne lage IPA av langt høyere kvalitet fordi det sulfat-holdige vannet i Burton var spesielt egnet til det lyse sterkt humlede ølet.
IPA ser ut til å ha vært smakt på De britiske øyer første gang i 1827 etter at fat fra et forlist skip ble solgt i Liverpool, og det ble satt stor pris på av kundene. Det er interessant at dette i så fall må ha vært umodnet IPA. IPA ser først ut til å ha blitt populært i England i 1840-årene, og ser ut til å ha økt i popularitet de neste tiårene. Bryggerier utenfor Burton-on-Trent som ikke hadde sulfatholdig vann ser ut til å lært seg å tilsette kunstig sulfat i vannet på 1860- og 1870-tallet. I 1904 ble det anslått at 150 tonn sulfat ble utvunnet fra steinbrudd hvert år for å brukes til ølbrygging.
På slutten av 1800-tallet spredde IPA seg også til andre deler av verden, som Australia, USA og særlig Canada.
Under første verdenskrig ble det innført strenge restriksjoner på bruken av korn til malting, og dette førte til at styrken på de aller fleste britiske øl falt kraftig i perioden 1914-1918. For IPAs del ser dette ut til å ha ført til at de fleste IPA-ene ble utvannet til de ble omtrent lik best bitter-ølene, med katastrofale konsekvenser for øltypens popularitet. Før utgangen av andre verdenskrig ser øltypen ut til å ha bortimot forsvunnet fra Storbritannia.
Mikrobryggeribølgen som startet på 1980-tallet vekket interessen for øltypen til live igjen, men først og fremst i USA, der kraftig humlede øl nå er svært populære. Humle­typen som ble brukt i de opprinnelige britiske IPA-ene var sannsynligvis East Kent Goldings, mens de moderne amerikanske IPA-ene gjerne bruker moderne amerikanske humler som Cascade. Disse humle­typene har en helt annen aroma enn East Kent Goldings (gjerne med innslag av sitrus og tropisk frukt), slik at moderne amerikanske IPA-er nesten kan regnes som en ny, uavhengig øltype. Amerikansk-inspirerte IPA-er legger typisk svært stor vekt på humlearomaen.
I dag er IPA ikke blant de vanligste ølslagene i Storbritannia, men er svært populær i USA, og mange amerikansk-inspirerte mikrobryggerier lager IPA.
Myter om IPA
Mange ølbøker og andre kilder hevder at Hodgsons utviklet IPA som en helt ny øltype spesielt for eksport til India fordi annet øl ble dårlig på reisen til India, og at IPA ble gitt mer humle og alkohol enn andre øltyper nettopp av denne grunn. Dette er feil på flere måter. For det første var det ikke mer alkohol i IPA enn i datidens porter. For det andre var altså IPA det samme som det som alt lenge hadde vært kjent som "October beer". Og for det tredje finnes det en lang rekke kilder som viser at f.eks. porter utmerket vel kunne holde seg mye lenger enn fire måneder i fat på sørlige breddegrader.
Varianter
Den økende interessen for håndverksøl har ført til at flere varianter med utgangspunkt i den klassiske IPA-en har blitt til.
Celena
Celena er et kvinnenavn dannet som en variant av Selena, den latinske formen av det greske navnet Selene som betyr «måne».
Andre former av navnet er Celina, Selina, Celine, Salena, og Salina.
Utbredelse
Celena er mest vanlig i Mexico, Frankrike, USA, Italia.
Kjente personer med navnet
Personene i listen er ordnet kronologisk etter fødselsår.
Wight Is Wight
Wight is Wight er en fransk sang skrevet som en hyllest til Bob Dylan og hippietidens budskap om fred, kjærlighet, musikk og blomstermakt. Dette skjedde i anledning Bob Dylans comeback etter bilulykken, med opptredenen på The 2nd Isle of Wight Festival den 31. august 1969.
Tributsingelen som sangeren Michel Delpech skrev sammen med dirigenten Roland Vincent fikk en viss popularitet i Europa, og sangen ble også spilt en del på NRK Radio.
Michel Delpech, eller ved fullt navn Jean-Michel Delpech (født 26. januar 1946), spilte, under begeistringen over at Bob Dylan var tilbake på arenaen, inn sangen allerede 1. oktober 1969. Det var imidlertid ikke alle Dylanfans som likte hans nye image med hvit dress, selv om hans nye sang «Lay Lady Lay», fremført med akustisk gitar og munnspill på stativ rundt halsen, var av akseptert varemerke og kvalitet fra visesangerens side.
Sangen lyder som en typisk Grand Prix-låt. Den ble året etter oversatt og spilt inn på plate av den britiske artisten Sandie Shaw, som vant The Eurovision Song Contest i 1967, og hadde denne konkurransen å takke for sitt internasjonale gjennombrudd og aller største slager.
Ц
Ц (minuskel: ц) er en bokstav i det kyrilliske alfabetet. Den er brukt i alle de slaviske språkene og representerer lyden /ts/. Innen de slaviske språkene transkriberes den som c, da c uttales /ts/. På russisk og andre språk, transkriberes den som ts, da dette ville være naturlig.
Mykale
I klassisk gresk tid var hele fjellryggen en odde som var omgitt av Egeerhavet. Geopolitisk var den en del av Jonia med den greske byen Priene plassert ved kysten av fjellets sørflanke og Miletos ved kysten på motsatt side i sør tvers over den dype bukten som elven Menderes hadde skapt. Ytterligere nord lå byen Efesos.
Ruinene av de første to joniske byene nevnt med deres havneanlegg finnes fortsatt, men er i dag flere km lengre inn i landet med utsikt over en rik jordbruksflate og gressland som oppsto grunnet avsetninger fra elven, og som fortsetter å danne det geografiske trekket med vide elvesvinger som denne elven har gitt navn til, meander. Enden av den tidligere bukten er i dag en innsjø, Çamiçi Gölü (innsjøen Bafa).
Hele fjellryggen ble gjort om til en nasjonalpark på 109.85 km, Dilek Yarimadisi Milli Parki («Dilekhalvøyas nasjonalpark») i 1966, og som er delvis tilgjengelig for offentligheten. Resten er reservert av det tyrkiske militæret. Parkens isolasjon har oppmuntret til å gå tilbake til den innfødte økologien, som er 60 prosent kratt og underskog. Dette området er et verneområde for arter som tidligere var mer utbredt i regionen.
Slaget ved Mykale
I det rundt 13 km brede sundet mellom Samos og utløpet av Mykales fjellrygg, odden Trogylion, beseiret grekerne under Leotykides (konge av Sparta) og Xanthippos (statsmann fra Athen) den persiske flåten i et stort sjøslag i år 479 f.Kr.
Don’t Play Me Cheap (album)
Don't Play Me Cheap er det 4. studioalbumet til Ike & Tina Turner som ble gitt ut i 1963. Albumet ble arrangert av Jesse Herring og René Hall.
Sporliste
Side 1:
Apaturopsis
Utseende
Store, kraftige sommerfugler med flikete vinger. Oversiden er farget i oransje og svart, bakvingens underside er gråbrun.
Utbredelse
Apaturopsis cleochares er vidt utbredt i tropisk Afrika, mens de to øvrige artene bare finnes på Madagaskar.
Shine Nordics
Shine Nordics AB, tidligere Metronome Film & Television AB, er et skandinavisk film- og TV-produksjonsselskap med virksomhet i Sverige, Norge, Danmark og Finland. Virksomheten drives i selvstendige datterselskap. Selskapet produserer langfilm, TV-program (underholdning, drama, fakta og feature) og reklamefilm for samtlige visningsformer. Siden 2009 eies selskapet av britiske Shine Group, som i sin tur eies av amerikanske News Corporation.
Det har følgende datterselskaper i Norge: Rubicon TV, Metronome Spartacus, Rubicon Film AS, Dropout Productions og Cosmo Televisjon.
Vestfoldmuseene
Vestfoldmuseene IKS er et selskap som eies av åtte kommuner i Vestfold samt Vestfold fylkeskommune. Selskapet ble etablert i 2009 som en sammenslåing av tidligere selvstendige enheter. Denne sammenslåingen var en del av den nasjonale museumsreformen, og innebar at de kommunale og regionale museene i Vestfold, samt Vestfoldarkivet (tidligere Fylkesarkivet for Vestfold) fra juli 2009 er samlet i én enhet. Vestfoldmuseenes administrasjon er samlokalisert med Samlingsforvaltningen og Vestfoldarkivet i Sandefjord. De statlige museene i fylket samt lokale bygdetun ble ikke med i det nye konsoliderte enheten.
Interkommunalt selskap
Vestfoldmuseene IKS har det overordnede faglige, strategiske og administrative ansvaret for arkivet og museene, og arbeider for å oppnå bedre tilbud til innbyggerne, faglige synergier og mer effektiv drift.
Vestfoldmuseene IKS eies av Vestfold fylkeskommune og de åtte kommunene Larvik, Sandefjord, Tønsberg, Horten, Holmestrand, Sande, Svelvik og Re.
Museets øverste organ er eierne gjennom representantskapet, og styreleder er Vidar Ullenrød.
Rune Dahl
Rune Dahl er en norsk TV- og radiomann og lokalpolitiker (H).
Dahl var på 80-tallet tilknyttet flere lokalradioer i Oslo, blant dem Radio Alpha, Radio City, Antenne Oslo og Radio Oslo. Han var programleder for Radio 1 i Oslo fra 1989 til 2001. Fra høsten 2004 jobbet han i Kanal 24 og var inntil juni 2010 programleder og sportssjef i Radio Norge. I 2009 vant han prisen for Årets beste radio-DJ under Prix Radio. Etter en seks år lang pause gjorde han januar 2017 radiocomeback som programleder på dab-kanalen Radio Vinyl.
I mai 2010 ble Dahl politisk rådgiver i Oslo Høyres bystyregruppe. Han har også vært nestleder i Grorud Høyre og medlem av Oslo Høyres representantskap.
Høsten 2002 ledet han Proffdrømmen på TV3, der Per Ciljan Skjelbred og Alexander Breidvik vant et treningsopphold på Liverpool Football Academy. Han har tidligere jobbet som reporter for TV3 på Mesterligasendingene og var fast reporter på indre bane da Rosenborg slo gjennom internasjonalt på andre halvdel av 90-tallet. Han har også vært tilknyttet TVNorge som programleder på ulike produksjoner.
Ч
Ч (minuskel: ч) er en bokstav i det kyrilliske alfabetet. Den er brukt i alle de kyrilliskbrukende slaviske språkene, og representerer lyden /t͡ʃ/ som i det engelske ordet chair. På serbisk og makedonsk transkriberes den som č, og på russisk og andre språk transkriberes den som tsj.
Kontinuerlig uniform fordeling
I sannsynlighetsteori og statistikk, utgjør den kontinuerlige uniforme fordelingen, rektangulærfordelingen eller firkantfordelingen en familie av symmetriske sannsynlighetsfordelinger. Fordelingen beskriver et eksperiment der et hvilket som helst utfall ligger innenfor gitte grenser. Grensene er gitt ved parametrene a og b, som er minimum- og maksimumverdier. Dette intervallet kan være enten lukket ([a, b]) eller åpent ((a, b)). Derfor blir fordelingen ofte forkortet som U (a, b), hvor U står for den uniforme fordelingen Differansen mellom grensene definerer intervallets lengde; alle intervaller av samme lengde på fordelingens støtte er like sannsynlige. Den er maksimum entropi sannsynlighetsfordelingen for en stokastisk variabel X uten noen annen beskrankning enn at den er innehold i fordelingens støtte.
Kontinuerlig rektangulær fordeling
Den kontinuerlige rektangulære sannsynlighetsfordelingen har fått sitt navn ved at tetthetsfunksjonen får utseendet av et rektangel. Den har to parametre, nedenfor kalt for a og b, som betegner den respektive nedre og øvre grensen for hvilke verdier den rektangulærfordelte stokastiske variabelen kan anta. Tetthetsfunksjonen for rektangulære fordelinger er
og den kumulative fordelingsfunksjonen er
Dennis Haueisen
Dennis Haueisen (født 13. september 1978) er en tidligere profesjonell tysk landeveissyklist. Han arbeider nå for det italienske ProTour-laget Milram.
Lunn
Lunn eller lunne er et vannrett trestykke eller stokk som noe kan gli på.
På formen lunn brukes det gjerne både om den delen av en keip (et slags årefeste på en robåt) som åren ligger på, og om den delen av åren som ligger på keiplunnen eller tolleklampen.
På formen lunne brukes det om trestokkene som ligger på tvers i ei båtstø, der man kan dra en båt opp fra eller ut i vannet. Slike lunner i ei stø ligger gjerne fast mellom to vorrer som går på hver side av støa.
Bjørn Boysen spiller Arild Sandvold
Bjørn Boysen spiller Arild Sandvold er en CD hvor organist Bjørn Boysen spiller komposisjoner av Arild Sandvold på Frobeniusorgelet i Århus domkirke. Innspillingen skjedde 25.–28. mars 2006. Plata er gitt ut av Euridice. Spilletid er 71:30 minutter.
Formel 1-sesongen 1981
Formel 1-sesongen 1981 var den 32. sesongen av FIAs Formel 1-verdensmesterskap. Sesongen startet 15. mars 1981 og ble avsluttet 17. oktober etter femten løp. Verdensmesterskapet for førere ble vunnet av Nelson Piquet i Brabham, mens konstruktørmesterskapet ble vunnet av Williams.
Oppsummering av sesongen
Sesongen var opprinnelig ment å starte med Sør-Afrikas Grand Prix på Kyalami, men problemer som følge av den pågående FOCA-FISA-konflikten førte til at løpet ikke ble inkludert i mesterskapet. Løpet ble imidlertid arrangert, men alle deltakerne kjørte med Ford-Cosworth-motorer, og bilene hadde aerodynamiske innretninger som var forbudt i mesterskapssesongen 1981.
Årets siste løp var opprinnelig planlagt kjørt på Watkins Glen, men løpet ble droppet fra løpskalenderen i mai på grunn av banens finansielle vanskeligheter.
Konstruktører og førere
Følgende konstruktører og førere konkurrerte i Formel 1-verdensmesterskapet i 1981.
Førermesterskapet
Poeng ble gitt til de første seks plassene med henholdsvis 9, 6, 4, 3, 2 og 1 poeng. Kun de fem beste resultatene av de syv første løpene og de fem beste resultatene fra de siste syv løpene ble regnet med i sammendraget i verdensmesterskapet. I tabellen er tallene uten parentes poengene som ble regnet med i mesterskapet, mens tall i parentes er alle poengene.
Konstruktørmesterskapet =
Som for førermesterskapet ble det i konstruktørmesterskapet gitt poeng til de første seks plassene med henholdsvis 9, 6, 4, 3, 2 og 1 poeng. For konstruktørmesterskapet ble alle løpene regnet med i sammendraget.
Resultater fra løp utenom verdensmesterskapet
Øvrige Formel 1-løp i 1981, som ikke inngikk i verdensmesterskapet. Sør-Afrikas Grand Prix 1981 var teknisk sett et Formel Libre-løp, ettersom bilene ikke var i samsvar med det gjeldende Formel 1-reglement.
King Kong (2005)
King Kong er en newzealandsk-amerikansk film fra 2005, regissert av Peter Jackson.
Om filmen
Filmen er en nyinnspilling av den berømte historien om kjempegorillaen fra de dype junglene, som klarer å bryte seg ut fra de fastspente kjettingene og løper redd og forskrekket i New Yorks stressede gater. Der originalfilmen fra 1933 fremstilte apen ved hjelp av et metall-skjelett dekket med en hårete apedrakt, har Peter Jackson (mest kjent for regien på Ringenes Herre) dataanimert apen. Siden Jackson var ung, har han hatt et ønske om å gjøre en nyinnspilling av filmen, men har ikke hatt tilstrekkelig med erfaring.
Handlingsreferat
I 1933, under den store depresjonen, blir skuespillerinne Ann Darrow ansatt av film-produsenten Carl Denham for å spille hovedrollen i en film sammen med skuespiller Bruce Baxter. Ann oppdager at favoritt-dramatikeren hennes, Jack Driscoll, skal være manusforfatter for filmen. Filmingen skal foregå om bord på SS Venture, under kaptein Englehorn. Men det Carl egentlig planlegger er å seile til, og filme, den mystiske og sagn-omsuste Skull Island. Kaptein Englehorn er urolig for reisen, og mannskapets spekulerer om problemer fremover. I løpet av reisen blir Ann og Jack forelsket. SS Venture mottar en radio-melding som informerer kaptein Englehorn om at det har blitt utsendt en arrestordre for Carl, på grunn av hans motstand mot film-studioets ordre om å stanse produksjonen.
Meldingen instruerer Englehorn om å gå i land ved Rangoon, men skipet deres går kort tid senere tapt i tåke. Når de endelig treffer land, viser det seg at skipet faktisk har nådd Skull Island. Carl og film-teamet hans, inkludert kamera-mann Herb, assistent Preston og operatør Mike, utforsker øya. Men de blir etter hvert angrepet av innfødte som dreper Mike, og et annet medlem av mannskapet. En annen innfødt sniker seg også inn på skipet, og kidnapper Ann. De innfødte tilbyr Ann som et offer til King Kong, en 7,6 meter høy gorilla. Carl klarer å få et glimt av King Kong, og blir fast bestemt på å fange skapningen på film.
Ann er i begynnelsen livredd for King Kong. Men hun forstår også hans intelligens, og hans evne til følelser. Englehorn organiserer et redningsforsøk, men de får snart problemer på grunn av en flokk Apatosaurus-lignende Brontosaurus og Utahraptor-lignende «Venatosaurus Saevidicus» som jakter på dem. Jack fortsetter å lete etter Ann, mens Carl ønsker å fange skapningen. Jack klarer endelig å rømme med Ann, men King Kong følger etter dem.
Џ
Џ (minuskel: џ) er en bokstav i det kyrilliske alfabetet. Den er brukt i serbisk og makedonsk, og tilsvarer lyden /dʒ/. Den transkriberes som digrafen dž.
Sigrun Vågeng
Sigrun Elisabeth Vågeng (født 29. oktober 1950 i Kristiansund) er en norsk tidligere funksjonær og embetskvinne. Hun var fra 2015 til 2020 Norges arbeids- og velferdsdirektør, og var dermed leder for den statlige Arbeids- og velferdsetaten (herunder Arbeids- og velferdsdirektoratet) og den felles statlig-kommunale Arbeids- og velferdsforvaltningen (NAV). Hun kom under sterk kritikk i Trygdeskandalen i 2019–2020, og som følge av dette trakk hun seg i 2020 fra stillingen, før åremålsperiodens utløp.
Evripides
Evripides eller Euripides (gresk: Εὐριπίδης – Eurīpídēs; født ca. 485, død ca. 406 f.Kr.) var den siste av de tre store tragediedikterne i antikkens Hellas, etter Aiskhylos og Sofokles. En del av de lærde i antikken tilskrev ham nittifem skuespill, men i henhold til bysantinske Suda var det ikke mer enn nittito, hvilket fortsatt er meget produktivt. Av disse har atten eller nitten blitt bevart mer eller mindre i fullstendig utgave. Det er også en del fragmenter av andre skuespill etter ham, noen av dem vesentlige. Flere av hans skuespill har blitt bevart i fullstendig utgave enn de til Aiskhylos og Sofokles til sammen, delvis av tilfeldighet og delvis grunnet at hans popularitet vokste mens de andre minsket. Evripides ble i hellenistisk tid en hjørnestein i den antikke litterære utdannelse, sammen med Homer, Demosthenes og Menandros.
Sigrun Vågeng
Hun var administrerende direktør i KS til 2013, da hun sluttet etter en konflikt med styreleder Gunn Marit Helgesen. Etter dette var hun daglig leder i Statens institutt for forbruksforskning til hun ble utnevnt til arbeids- og velferdsdirektør.
Evripides
Evripides er identifisert med nyvinninger i teaterkunsten som hadde gjennomgripende innflytelse på dramaet ned til moderne tid, særlig i representasjonen av tradisjonelle, mytiske helter som vanlige mennesker i sørgelige omstendigheter. Denne nye tilnærmingen førte ham til nyskapende teatralske utviklinger som senere forfattere tilpasset komedien, en del som er karakteristisk for kjærlighetsdramaet. Dog ble han også «den mest tragiske av poeter», fokuserte på sine figurers indre liv og motiver på en måte som tidligere var ukjent. Han var «skaperen av ... det bur som er teateret til Shakespeares Othello, Racines Fedra, av Ibsen og Strindberg,» hvor «...fengslede menn og kvinner ødelegger hverandre ved intensiteten i deres kjærlighet og hat,» og dog er han også den litterære stamfaren til komedieforfattere som Menandros og George Bernard Shaw.
Muustrøparken
Billedhoggeren Nils Aas har skjenket åtte skupturer til parken. Dette er «Flyndre», «And», «Stavhopper'n», «Ringkatta», «Lesende», «Elg», «Fisker» og «Ekorn». «Flyndre» er en skulptur av Inderøys kommunevåpen. Parken inneholder i tillegg et amfi med scene, lekeområder og kvernhus med mikrokraftverk.
Sigrun Vågeng
Utdannelse
Vågeng er utdannet cand.mag. i 1975 med grunnfag i fransk, engelsk og statsvitenskap fra Universitetet i Oslo. Hun tok i 2001 også videreutdannelse i form av Master of business administration i strategisk ledelse fra NHH Executive, et kurstilbud for voksne arbeidstagere som har en samarbeidsavtale med Norges handelshøyskole. Hun har også kurs i personaladministrasjon og organisasjonsutvikling fra Handelshøyskolen BI.
Karriere
Vågeng var fra 1980 til 1990 personalsjef på Grand Hotel i Oslo. Hun var direktør i Norsk hotell- og restaurantforbund fra 1990 til 1994. Fra 1994 til 2001 arbeidet hun i Prosessindustriens Landsforening, først som leder for Kompetansesenteret og siden som leder for arbeidsgiveravdelingen i denne organisasjonen. Fra 2001 til 2009 ledet hun avdelingen for arbeidslivspolitikk i Næringslivets Hovedorganisasjon (NHO).
Evripides
Han stilte i 431 f.Kr. i dramatevlingen med Medeia, det verket som har blitt mest beundret i ettertid, men fikk bare tredjeplass, det vil si sisteplass. Tilskuerne ble antagelig rystet over at dikteren i strid med myten lot Medeia myrde sine egne små barn for å hevne seg på deres far. Hans samtidige assosierte ham med Sokrates som en leder for en dekadent intellektualisme, de ble begge hyppig latterliggjort av komedieforfattere som blant annet Aristofanes. Mens Sokrates til sist ble stilt for domstolen og henrettet som en ødeleggende innflytelse på ungdommen, valgte Evripides frivillig landflyktighet i sin alderdom i kongeriket Makedonia og hvor han døde.
Sigrun Vågeng
Karriere
Vågeng var administrerende direktør i KS fra 2009 til 2013. Hun gikk av med umiddelbar virkning 14. oktober 2013 som følge av en langvarig konflikt med styreleder i KS, Gunn Marit Helgesen. Hun var daglig leder i Statens institutt for forbruksforskning fra 2013 til 2015.
Evripides
Liv og virke
Tradisjonelle redegjørelser av forfatterens liv er funnet i mange kommentarer og består av detaljer som dette: Han var født på øya Salamis en gang rundt 485 f.Kr. Hans mor het Kleito og hans far het Mnesarkos, en detaljhandler som bodde i en landsby ikke langt fra Athen. På kvitteringen fra et orakelord står det at hans sønn hadde den skjebne å vinne «kronekransens seier», men Mnesarkos insisterte på at gutten heller skulle trene for en karriere innen idrett. Faktisk hadde gutten en utsikt til en karriere på scenen hvor han kom til å vinne kun fem seirer i dramatevlinger, en av dem var etter sin død. Han fungerte en tid som både danser og fakkelbærer i ritualene til Apollon Zosterios. Hans utdannelse var ikke begrenset til atletisk idrett: han studerte maleri og filosofi under mesterne Prodikos og Anaxagoras. Han hadde to ulykkelige ekteskap, og begge hustruene, Melite og Koerine (den sist fødte ham tre sønner), var ikke trofaste. Han ble en eneboer, skaffet seg et hjem i en grotte på Salamis. Evripides' grotte, en trang, rundt 47 meters dyp med ti små kamre og med utsikt over Saroniabukta, ble en liten kult etter hans død. «Der bygde han opp et imponerende bibliotek og hadde daglig samtaler med havet og himmelen.» Til sist trakk han seg tilbake til det «rustikke hoffet» til kong Arkelaos i Makedonia hvor han døde i 406 f.Kr. Imidlertid, som nevnt i innledningen, biografiske detaljer som disse, må behandles med skepsis. De er avledet bortimot utelukkende fra tre usikre kilder;
Sigrun Vågeng
Karriere
Fra mars 2014 til mars 2015 ledet hun et utvalg som skulle komme med forslag til hvordan Nav-organisasjonen kunne forbedres.
Evripides
Liv og virke
Denne biografien er inndelt i tre seksjoner som tilsvarer de tre kildene.
Sigrun Vågeng
Arbeids- og velferdsdirektør
Vågeng ble utnevnt til arbeids- og velferdsdirektør av regjeringen Solberg ved arbeidsminister Robert Eriksson (Fremskrittspartiet) den 18. september 2015. Eriksson hadde da havnet i konflikt med både den forrige arbeids- og velferdsdirektøren Joakim Lystad, som var utnevnt av den forrige rødgrønne regjeringen, og med sitt eget embetsverk i departementet, og måtte selv forlate regjeringen få måneder senere blant annet som følge av en «ekstremt dårlig tone» med sitt embetsverk. Eriksson gav Vågeng en årslønn på 1,85 millioner kroner, rundt en halv million mer enn forgjengeren.
Evripides
Fablene
Evripides var den yngste av en gruppe på tre store tragedieforfattere som var nesten samtidige: hans første drama ble satt opp tretten år etter Sofokles' debut og kun tre år etter Aiskhylos' mesterverk Orestien. Identiteten til de tre er pent understreket av en patriotisk redegjørelse av deres roller i løpet av Hellas' store seier over Perserriket i slaget ved Salamis i 480 f.Kr.: Aiskhylos kjempet i flåten, Sofokles ledet 16 år gammel et guttekor som sang seiershymnen, og Evripides ble født den samme dagen som slaget fant sted. Det er nesten for treffende til at det kan være sant. Anstrengelsen for å synkronisere storhetene er påtagelig og at Evripides ble født på Salamis fristet nok til en forskyvning av datoen. Den apokryfiske fortellingen at han skrev sine verker i en grotte på øya Salamis er av sen tradisjon og den symboliserer antagelig den intellektuelles avsondring på en måte som er forut sin tid. Det meste av hans liv og hele hans karriere sammenfalt med striden mellom Athen og Sparta for herredømmet i Hellas, men han levde ikke lenge nok til å se sin bys endelige nederlag. Det er sagt at han døde i Makedonia etter å blitt angrepet av de molossianske bikkjene til kong Arkelaos og at hans gravmonument i nærheten av Pireus ble rammet av lynet. Begge deler tegn på hans unike krefter, enten det var av det gode eller det onde. I henhold til en moderne forsker kan hans død ha vært forårsaket av det kalde vinterklimaet i Makedonia. I en fortelling gitt av Plutark førte den katastrofale feiltagelsen i den sicilianske ekspedisjon til at athenere som ble tatt til fange byttet mat og drikke med lyrikken til Evripides, som de kunne utenat. Plutark er også kilden til fortellingen om at seierrike hærførere fra Sparta, som hadde planlagt å rive ned Athen og sende folket i slaveri, ble fylt av nåde etter å ha blitt underholdt ved en bankett med lyrikk fra Evripides' drama Medeia: «de følte at det ville være en barbarisk handling å tilintetgjøre en by som har frambrakt slike menn.»
Sigrun Vågeng
Trygdeskandalen
Hun var leder av NAV under Trygdeskandalen 2019–2020, da Trygderetten påpekte at folketrygdlovens krav om å oppholde seg i Norge dersom en var mottaker av enkelte ytelser fra NAV var i strid med EØS-avtalen. Som følge av dette kom hun under sterk kritikk og det kom sterke krav blant annet fra stortingspolitikere om at hun måtte gå av. Det kom frem at NAV hadde hatt kunnskap om Trygdeskandalen siden februar 2019, uten å informere departementet før i august samme år. Robert Erikssons etterfølger som arbeids- og sosialminister, Anniken Hauglie (H), ville som følge av dette ikke svare på om hun hadde tillit til Vågeng.
Som følge av saken trakk Vågeng seg i 2020 fra stillingen, før åremålsperiodens utløp og før hun opprinnelig skulle gå av; på det tidspunktet hadde Fremskrittspartiet forlatt regjeringen. Fra 2020 er Vågeng pensjonist.
Evripides
Komedieforfatterne
I Froskene, skrevet etter at både Evripides og Aiskhylos var døde, forestilte Aristofanes at guden Dionysos dro ned til Hades på leting etter en god poet å føre tilbake til Athen. Etter en debatt mellom de to nevnte avdøde poetene, brakte guden Aiskhylos tilbake til livet ettersom han var mer nyttig for Athen på grunn av hans visdom, og avviste Evripides på grunnlag at han bare var dyktig. Slike komiske «bevis» antyder at athenerne beundret Evripides selv om de var mistroiske til hans intellektualisme, i det minste under den lange krigen mot Sparta. Aiskhylos hadde skrevet sin egen gravskrift som minnet sitt liv som kriger som kjempet for Athen mot Perserriket, og uten å nevne sin suksess som dramatiker, og Sofokles ble feiret av sine samtidige for sine sosiale gaver og bidrag til det offentlige liv som en myndighetsperson. Det er i sammenligning ingen nedtegnelser av Evripides' offentlige liv, unntatt som en dramatiker. Det er mulig at han var utelukkende «en grublende og boklærd eneboer». Han er presentert som sådan i Akharnerne hvor Aristofanes viser ham fram som en som levde gretten i et vaklende hus, omgitt av fillete kostymer fra hans beryktete figurer (og dog er Agathon, en annen tragedieforfatter, oppdaget i et senere skuespill av Aristofanes, Kvinnene ved thesmoforiefesten, å leve i omstendigheter som er nærmest bisarre). Evripides' mor var en ydmyk grønnsakshandler, i henhold til komedienes tradisjon, skjønt Evripides' egne stykker indikerer at han hadde en liberal utdannelse og således må han ha hatt en privilegert bakgrunn.
Tragedieforfatterne
Evripides deltok i dramatevlingen i byfestivalen Dionysia i 455 f.Kr. Det var året etter Aiskhylos' død, og det var ikke før i 441 f.Kr. at han vant en førstepris. Hans siste tevling i Athen var i 408 f.Kr. Tragediene Bakkantinnene og Ifigenia i Aulis ble begge framført posthumt i 405 f.Kr. og førsteprisen ble også gitt posthumt. Til sammen vant hans stykker førsteprisen kun fem ganger.
Hans skuespill og de til Aiskhylos og Sofokles indikerer en forskjell i synspunkter mellom de tre dramatikerne. Generasjonsforskjellen hadde antagelig en årsak i en annen tidsstrøm. I Evripides' tid hadde rasjonalisme og sofistikk alt lenge gjort seg gjeldende med sin dialektikk, sin omvurderinger og sin nedriving av den gamle gudeverden som for Aiskhylos og Sofokles ennå var en levende virkelighet. Aiskhylos så tilbake til den arkaiske tid. Sofokles lå i overgangen mellom de to tidene, men man kan merke at han tok avstand fra de nye, radikale tankene og holdt fast ved de gamle verdiene. Evripides tilhører den nye tid, rasjonalist, dialektiker, eksperimenterende og problemdramatiker. Han tok også opp psykologiske og sosiale spørsmål i sin dramatikk. Da Evripides' drama er plassert i en bestemt tidsrekkefølge, viser de at hans synspunkter kan ha endret seg, noe som gir en «åndelig biografi» langs disse linjene:
Imidlertid, rundt 80 prosent av hans stykker har gått tapt og selv om de bevarte stykker ikke viser et fullstendig konsekvent framstilling av hans åndelige utvikling (eksempelvis er Ifigenia i Aulis datert sammen med det «fortvilte» dramaet Bakkantinnene, likevel inneholder det elementer som ble typisk for den nye komedie). I Bakkantinnene gjeninnfører han koret og budbringerens tale i deres tradisjonelle rolle i den tragiske handlingsgangen, og stykket framstår som en kulminasjon av en regressiv eller arkaiserende tendens i hans senere verker (se kronologien nedenfor). Ettersom Bakkantinnene er skrevet i det mindre siviliserte Makedonia (sammenlignet med sivilisasjonen i Athen), synes det som om stykket dramatiserer en primitiv side av gresk religion, og en del moderne forskere har derfor tolket dette særskilte stykket biografisk som:
I et av hans eldste bevarte tragedier, Medeia, er det en tale som han synes å skrevet i forsvar for seg selv som et intellektuelt som går forut sin egen tid, skjønt han har lagt den i munnen på stykkets heltinne:
Verker
Komedieforfatteren Aristofanes er den tidligste kjente kritiker som karakteriserte Evripides som en talsmann for det destruktive, nye tanker, knyttet til de svikende standardene i både samfunnet og i tragedien. Imidlertid var tragedien på 400-tallet f.Kr. en form for sosial sammenkomst for «utføre i all stillhet opprettholdelsen og utviklingen av den mentale infrastrukturen» og det ga deltakerne en «plattform for en fullstendig unik form for institusjonalisert diskusjon». En dramatikers rolle var ikke bare å underholde, men også å utdanne sine medborgere; han var forventet å ha et budskap. Tradisjonelle myter skaffet emneinnhold, men dramatikeren var forventet å være nyskapende i formidlingen av mytene for å beholde interessen, noe som førte til ny karakterisering av heltefigurene og benytte seg av den mytiske fortiden for å snakke om dagens saker.
Forskjellen mellom Evripides og hans eldre kollegaer er til en viss grad at hans figurer snakket om nåtiden mer kontroversielt og mer direkte enn dramaene til Aiskhylos og Sofokles, tidvis utfordret de selv den demokratiske orden. Således er eksempelvis Odyssevs representert i Hekabe (linjene 131–132) som smidig i sinnet, innbydende i stemmen, behagende for demos (vanlige borgere), det vil si en type krigsdemagog som var aktiv i Athen i løpet av Peloponneskrigen.
Også i de eldste av de bevarte dramaene, Alkestis (438 f.Kr.), handler om en kvinne som velger å ta sitt eget liv, om enn at begrunnelsen og årsaken en annen: hustruen velger ta sitt eget liv for at ektemannen skal få leve, men takket være at Herakles henter tilbake Alkestis fra dødsriket får stykket likevel en lykkelig slutt. Det var da heller ingen tragedie, men et stykke som skulle erstatte satyrspillet i en tetralogi. Det var et eksperiment med hevdvunne formene som var typisk for Evripides. Hans egenrådige vilje til å utfordre sitt publikum synes å være motivert av kunstneriske beslutninger han tok med sitt innhold ikke ga ham noe valg. Med Medeia, som han har blitt mest beundret for i ettertiden, ble publikum åpenbart sjokkert over at dikteren lar den kvinnelige hovedpersonen (i strid med myten) myrde sine egne barn for å ramme barnefaren som har sviktet henne. «Den forferdelige forbrytelsen har sin grobunn i dunkle krefter som veller opp fra en lidenskapelig og bedratt kvinnes stormende følelsesliv.» Det var et av Evripides' mange forsøk på å framstille en kvinnelig psyke i opprør. I stykket er det den erotiske spenningen mellom mann og kvinne som utgjør dramaets drivkraft og har siden blitt mønstergyldig i teaterkunsten. Tilsvarende er det i nevnte Hippolytos en kvinne, Faidra, som elsker lidenskapelig sin stesønn, den kyske Hippolytos. Evripides framstilte henne ikke som en forbryter, men som en dypt ulykkelig kvinne. Faidra-skikkelsen har gått inn i verdenslitteraturen, først til Seneca den yngre i hans Phaedra, derfra til Racines Phèdre, til Émile Zola i romanen Le curée (som ble dramatisert som Renée) og til André Gides Thésée, og i Norden forfulgte Herman Bang temaet med Haapløse slægter og Fædra, sistnevnte også dramatisert.
Også i et annet drama er kvinner hovedpersonene, Trojanerinnene, oppført 415 f.Kr., og som i Hekabe er det sceniske bakteppet Trojakrigen, men virkelighetens bakgrunn var Peloponneskrigen mot Sparta som raste. Athen hadde da nettopp klart å beseire øya Milos, og på en opprørende måte lot bystaten hele den mannlige befolkningen henrettes mens kvinner og barn ble solgt til slaveri. Trojanerinnene er Evripides' protest mot krigens skjensler og den skammelige behandlingen av Milos. Hans drama er en parallell ved at Trojas hærtatte kvinner må avvente sin skjebne i angst og gru mens en greker kommer og henter dem en etter en til enten død eller slaveri. Jean-Paul Sartre kom med sin inspirerte variant i romanen Les Tryennes mens August Strindberg antagelig lot seg inspirere i en scene av det historiske dramaet Gustav Vasa fra 1899. En annen henvisning til dikterens samtid og Peloponneskrigen var dramaet Heraklidene («Herkules’ barn»).
Alle de tre dramatikerne Aiskhylos, Sofokles og Evripides skapte komiske effekter ved å sette det heroiske opp mot det verdslige, men de to førstnevnte benyttet mindre betydningsfulle figurer for denne hensikt mens Evripides var mer pågående og benyttet også hovedfigurene. Hans komiske grep kan bli vurdert som en forsterkning av den samlede tragiske effekt, og hans realisme, som ofte lar hans helter se tåpelige ut, markerer en verden av nedvurdert heroisme: «Tapet av intellektuell og moralsk substans ble en sentralt tragisk framstilling.» Psykologisk endring er vanlig og skjer ofte så brått at det kan oppfattes som selvmotsigelse i karakteriseringen, hvilket Aristoteles påpekte og siterte Ifigenia i Aulis som eksempel. For andre kritikere er psykologisk selvmotsigelse ikke en snublestein for godt drama: «Evripides forfølger en bredere innsikt: hans mål er å fremme to modus, den emosjonelle og den rasjonelle som med menneskene konfronterer sin egen dødelighet.» Andre har vurdert uforutsigbar oppførsel som realistisk i tragedien: «over alt hos Evripides er det en opptatthet av den individuelle psykologi og dets irrasjonelle aspekter er åpenbar... I hans hender undersøker tragedien for første gang de indre avbruddene i den menneskelige sjel og lar følelsene drive handlingsgangen.» Spenningen mellom fornuft og pasjon er symbolisert ved figurenes forhold til gudene, som i Hekabes bånd, besvart ikke ved Zevs, heller ikke av fornuftens lov, men av den brutale Menelaos som om det var vegne av de gamle guder, og mest kjent i Bakkantinnene hvor guden Dionysos herjer med sine egne tilhengere. Når guden til sist opptrer deus ex machina, sin de gjør i åtte av de bevarte dramaene, opptrer de «livløst og mekanisk». Tidvis kritisert som en lite fantasifull måte å avslutte en fortellingen, synet av en «gud» som gir sin «dom» eller kunngjøring fra en teaterkran, kan faktisk ha vært ment å provosere en skeptisisme for de religiøse og heroiske dimensjonene av hans dramaer. Tilsvarende begynner hans skuespill ofte på banalt vis, i ettertidens vurdering, med å undergrave den teatralske illusjon. Det i motsetningen til Sofokles som etablerte en monolog hvor guddommen eller en menneskelig figur direkte og enkelt fortalte publikum alt hva som trengtes for å forstå den påfølgende handlingen. Mens Medeia har blitt fremmet som Evripides' mesterverk og den største av alle greske tragedier, har andre funnet den mindre tilfredsstillende, blant dem synes Aristoteles være. Han nevner den flere ganger i Poetikken, og ikke positivt. Aristoteles mente at verken slutten med Medeia høyt svevende i teaterkranen eller den athenske kongens ikke dramatisk nødvendige ankomst har vært eksempel til etterfølgelse.
Aiskhylos og Sofokles var innovative, men Evripides hadde kommet til en posisjon i «den evig foranderlige sjanger» hvor han med letthet kunne bevege seg mellom tragiske, komiske, romantiske og politiske effekter, en allsidighet som synes i de enkelte dramaer og dessuten i løpet av hans karriere. Muligheten for komedie lå i hans bruk av samtidige figurer, i hans sofistikerte tone, hans relativt uformelle gresk talespråk, og i hans dyktige anvendelse av handlingsgang sentrert rundt motiver som senere ble standard i Menandros' nye komedie, eksempelvis «gjenkjennelsesscenen». Gjenkjennelsen (anagnórisis) var et hovedtema i Oidípovs og dikteren visste å variere dette kunstgrepet i tragedien Ion skapte han det mønster som senere forfattere benyttet gjentatte ganger: En ung pike blir forført, i hemmelighet føder hun et barn, som deretter blir satt bort. Med barnet følger noen gjenstander som kan identifiseres. Ved hjelp av disse blir en ung pikes eller ung gutts herkomst avslørt, og fører til enten lykkelig eller ulykkelig slutt. Særlige komedien levde høyt på Ion-dramaets handlingsforløp. Når andre tragiske diktere benyttet gjenkjennelsesscener, var de heroiske i sin vektlegging, slik som Aiskhylos gjør i Gravofferet, det andre dramaet i trilogien Orestien, og som Evripides gjorde en parodi på med sin verdslige behandling av det i Elektra (han var unik blant tragedieforfatterne ved legge inn dramakritikk i sine egne stykke). Gjenkjennelsen forutsatte at publikum var innforstått med bakgrunnshistorien. Evripides' vanlige framgangsmåte var å benytte godt kjente myter og legendariske fortellinger, og deretter endre bestemte detaljer, hvilket krevde at han ga nødvendig informasjon. Han benyttet da en episk preget, nesten frittstående monologisk prolog framfor den dialogbaserte åpningsscenen som var vanlig hos Sofokles.
Tradisjonelle myter med deres eksotiske settinger, heroiske eventyr og episke slag, tilbød muligheter for romantisk melodrama foruten også politiske kommentarer på krigen som tema, og således var Evripides' drama en særegen blanding av elementer. Trojanerinnene var eksempelvis et mektig og forstyrrende drama om krigens redsler, åpenbart kritisk til Athens imperialisme og skrevet i kjølvannet av massakren på øya Milos og under forberedelsene til den sicilianske ekspedisjon. Likevel har stykket komisk utveksling mellom Hekabe og Menelaos, og koret sammenfaller, som det også gjør i Heraklidene og Medea, i å utrope Athen på høypatriotisk vis til det velsignede land, som frihetens og rettens hjemstavn og et fristed for alle urettmessige forfulgte. Evripides' mangfold og kompleksitet som dramatiker kunne la ham forfatte et patriotisk og et antikrigsdrama under samme tittel.
Tragedieforfattere på 400-tallet f.Kr. tevlet mot hverandre i byfestvalen Dionysia, hver av dem med en tetralogi bestående av tre tragedier og et satyrspill. De få bevarte fragmenter av satyrspill tilskrevet Aiskhylos og Sofokles indikerer at de var løst strukturert, enkel og jovial form for underholdning. Det er således ironisk at det eneste satyrspill som har overlevd til ettertiden er skrevet av Evripides. Hans Kyklopen er et burlesk stykke om helten Odyssevs og Polyfemos hvor den enøyde kjempens overdådige rus er det viktige poenget. Evripides strukturerte underholdningen som en tragedie og innførte en kritisk ironi som er typisk for hans andre verker. Hans bøyninger og endringer av sjangeren er vist særlig i Alkestis som er en dristig sjangerblanding, en kombinasjon av både komiske, tragiske og satyriske elementer, oppført første gang i 438 f.Kr. Det var det fjerde stykket i en tetralogi, og ble spilt istedenfor satyrspillet. Stykket er samtidig en kombinasjon av to sagnmotiver. Det har Herakles som en satyrisk helt i en konvensjonell satyrscene, involverer en ankomst, en bankett, en seier over et troll (i dette tilfellet Døden), en lykkelig slutt, en fest, og avskjed for nye opplevelser. Den sterke Herakles var en populær skikkelse i komediene og kommer her tilfeldig til et hus i sorg etter at hustruen har død istedenfor sin ektemann. Av høflighetshensyn blir han ikke fortalt hva som har skjedd og da en sterkt beruset Herakles kommer ut igjen får han vite sannheten etter at en slave bebreidet ham for å opptre upassende. Den tapre helt griper inn og den døde hustru kommer tilbake til sin ektemann. Selv om Aiskhylos og Sofokles innførte nyvinninger i tragedien, og Evripides mange innovasjoner var i en mindre skala, førte de til sammen til en radikal endring av dramaets scenesetting og framdrift.
På gresk
Talespråket i dramaene er ikke fullstendig forskjellig i stil fra de til Aiskhylos eller Sofokles — de anvender poetisk versemål, et eksklusivt ordforråd, klangfylt uttrykk, kompleks syntaks, og utpenslede figurer, alt rettet mot å representere et opphøyd kunststil. Imidlertid er dets rytme noe friere, mer naturlig og nærmere dagligtalen enn hans forløpere, og ordforrådet ble utvidet til også omfatte intellektuelle og filosofiske subtiliteter. Evripides var også en stor lyrisk poet. I eksempelvis Medeia skrev han for sin by Athen, «den edleste av hennes sanger å prise.» Hans lyriske dyktighet var imidlertid ikke kun begrenset til enkeltstående dikt: «Et skuespill av Evripides er en musikalsk hele... en sang gjentar motiver fra foregående sang samtidig som den introduserer nye.» For en del kritikere synes lyrikken forskjøvet fra handlingen, men dens utstrekning og betydning er «et akademisk spørsmål».
Mottakelse
Evripides har egget sine omgivelser og får fortsatt sterk avvikende meninger om sitt forfatterskap: