cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Vor Frelsers kirke (København)
Tessins altertavle
Der van Havens forslag var en stor og stillestående arkitektonisk oppbygging rundt en nisje med et krusifiks, var Tessins mye mer dynamisk. Over et svunget fundament med innebygget alterbord, bærer fire søyler en buet arkitrav og segmentgavl, som begge er gjennombrutt. I midtfeltet mellom søylene gjengis scenen fra Getsemane Hage, hvor Kristus trøstes av én engel, mens en annen svever ned med den gylne kalk. På hver side, mellom søylene, illustreres kongens valgspråk av to figurer, Pietas og Justitia. Bak åpningen i den gjennombrutte gavlen er det plassert en rute med Jahves navn på hebraisk med belysning bakfra. Rundt ruten er en stor forgylt strålekrans og skyformasjoner som nesten virker som en eksplosjon. I skyformasjonene boltrer det seg atskillige englebarn. Over segmentgavlen skulle det ha svevet ytterligere to engler, som mellom seg holder en stor kongekrone, men de ble utelatt. Inspirasjonen hadde Tessin bl.a. hentet fra Berninis altertavle i Santi Domenico e Sisto i Roma. Materialene som alteret er utført av er italiensk marmor i fundamentet og de stående figurene. Søylene er av fransk marmor, og resten er for det meste utskåret tre og stukk. Skulpturene ble utført av Abraham Breusegem og Emmanuel Cuekelaer, som begge var ansatt hos Thomas Quellinus, som antas å ha modellert figurene. Gruppen med Kristus og engelen ble ikke utformet som i Tessins utgave, hvor Kristus ligger med benene strukket ut, og engelens vinger er utslått. Om det skyldes at marmorblokken som var avsett til figurene, ikke var stor nok, vites ikke, men endringen har gått hardt ut over hele midttablåets balanse.
Utfra det man kan lese av regnskapene, var marmorfigurene ferdige rundt 1700 og de øvrige delene til altertavlen synes å være ankommet til kirken innen 1708, hvor man solgte og rev ned den midlertidige kirken, som hadde fungert som billedhuggerverksted. Allikevel ble altertavlen først innviet i 1732. Hva kom denne forsinkelsen av?
Første problem var funderingen av den tunge marmorkonstruksjonen. Igjen spilte den sumpete tomten inn og man brukte et par år bare på å drenere. I 1710 kunne man endelig begynne å mure opp fundamentet, men fra 1713 opphører all omtale av byggearbeidet. Man må anta at det var den store nordiske krig som har gitt Frederik IV annet å bruke penger på enn altertavler. Først i 1725 kom arbeidet i gang igjen, men da var de oppmagasinerte delene så medtatt, at de måtte restaureres, før de kunne brukes.
Billedhuggeren J.C. Heimbrod fikk i oppgave å vurdere skadene og hans dom var hard, men så fikk han også kontrakten på å utbedre skadene. Undersøkelser i forbindelse med en restaurering i 1955-56 viser at det kanskje ikke var så galt som Heimbrod ga inntrykk av. Det var imidlertid på dette tidspunktet at man oppga de to englene med kronen, da de var for medtatt.
I 1728 deltok 184 mann fra Flådestation Holmen i oppføringen av et stillas, slik at de store marmordelene kunne heises på plass – et arbeide hvor det deltok 74 matroser og 10 underoffiserer. Man antar at altertavlen var stilt opp i 1730, men allikevel tok det to år før den ble innviet. Muligens har man ventet på ferdigstillelsen av korskranken.
I årenes løp er altertavlen reparert ved flere anledninger og man har enda funnet det for godt å foreta endringer og tilføyelser i visse tilfeller, men ved den store restaureringen i 1955-56 ble tingene så vidt mulig satt tilbake til sin opprinnelige farve og form. Ved den anledning måtte den svevende engelen fornyes helt. Én ting som man ikke kunne gjenskape, var bakgrunnen for midtfigurene. Den var opprinnelig et landskapsmaleri, Oliebjerget, som rundt 1773 var blitt overmalt med skyformasjoner. I stedet malte Ingolf Røjbæk den blå bakgrunnen man ser i dag.
Prekestoler
I 1696 skjenket Christian V kirken en prekestol i norsk marmor. Mens man ventet på at den skulle ankomme fra Norge, tømret man sammen en enkel prekestol i forventning om at den bare skulle brukes i kort tid. Imidlertid forliste skipet som fraktet marmorstolen på sjøreisen til København, så den midlertidige stolen kom til å stå betydelig lenger enn det var meningen, i nesten 80 år.
Da kirken hadde fått sitt nye spir i 1750, syntes man at det var på tide med en prekekestol som kunne tåle sammenligning med det øvrige inventaret. På Thurahs oppfordring sendte J.F. Hännel inn et forslag sammen med en tegning, som fremdeles finnes på Københavns Bymuseum og sikkert stammer fra Thurahs tegnestue, til en prekestol i sterkt svungen rokokkostil. Prosjektet ble henlagt, sannsynligvis fordi magistraten syntes prisen på 5,668 riksdaler var for høy. Etter flere forgjeves forsøk på å få skiftet ut den midlertidige prekestolen, tok kirkens prest, Jacob Jensen Hvid, initiativ til å skaffe midler til en ny stol, utenom de offisielle kanalene. Han fikk C.F. Harsdorff, Johannes Wiedewelt og maleren Peder Als til å lage en modell, som han fikk kongens godkjennelse av, før han meddelte magistraten om prosjektet. Magistraten likte naturligvis ikke å bli omgått på denne måten, men kunne jo ikke underkjenne kongen og måtte godkenne prosjektet. Det figurerer imidlertid ikke i kirkens regnskaper og det vites derfor ikke hvem som utførte hva på prekestolen. Alt taler allikevel for at den arkitektoniske oppbygningen skyldes Harsdorff og at Wiedewelt står for relieffrisen på kurven.
Den nye prekestolen ble satt opp i løpet av sommeren 1773. Den sitter på den sørøstre pille med en trapp, som går rundt pillen. Den er utført i tre som er marmorert i gule nyanser og med forgylte detaljer. Relieffrisen og trappens balustre er hvite. Relieffet forestiller de 12 apostlene flankert av to skriftsteder og ytterst de fire store profetene, to på hver side. På toppen av lydhimmelen står en figur sammensatt av marterredskaper.
Døpefont
I de første årene benyttet kirken den enkle døpefonten fra den midlertidige kirken, men allerede rundt 1700 ble den nåværende fonten skjenket til kirken, så vidt man vet av grevinne Elisabeth Helene von Vieregg. Den har alltid vært plassert i den nordøstre utbygning av skipet.
Fonten har en sylindrisk marmorkum båret av fire putti (englebarn), som er utstyrt med forskjellige attributter, f.eks. et eple og en slange eller lovens tavler. Utvendig på kummen er det en relieffrise, som bl.a. fremstiller Jesu dåp og vandringen til Emmaus. Til fonten brukes et dåpsfat fra 1704 og en dåpskanne fra 1731, begge deler av sølv.
Fonten står i en kvadratisk fontelukkelse, ca. 355 cm på hvert ledd. Hver side er oppdelt av postamenter i fire fag. Det hele er utført i tre som er marmorert, i samme farver som prekenstolen, og forgylt. Hvert fag har to balustre i form av putti, som er hvitmalte. Over fonten henger en forgylt fontehimmel, som nederst utgjøres av en grevekrone, og over den en mengde figurer, bl.a. putti, kerubhoder og skjold.
Man vet ikke hvem som har utført det omfattende dåpsutstyret. Det gjettes på Christian Nerger, som har utført så mye annet arbeid i kirken, men også Andreas Gercken nevnes, da han var aktiv i København på denne tiden.
Orgel
Christian Nerger fikk i oppgave å skjære ut orgelfasaden og det er hans imponerende verk man fortsatt ser i kirken i dag. Det er også Botzen-brødrenes [Tinn (grunnstoff)|[tinn]]-piper som fremdeles pryder fasaden, men de er, sammen med «kukkeren» og cymbelspillet, det eneste som er tilbake av det opprinnelige orgelverket. Orgelfasaden bærer årstallet 1698, selv om det fortsatt ble arbeidet på den i 1699, og er den eldste bevarte orgelfasaden i København. De øverste galleriene på sidene av hovedverket er imidlertid føyet til først i 1732.
Nergers fasade er en stor hyllest til Christian V. Øverst sees hans forgylte monogram og midt i ryggpositivet er det en portrettbyste. På sidene av ryggpositivet gjenfinner man Pietas og Justitia – kongens valgspråk – og høyere oppe, på sidene av hovedverket, Troen og Håbet. På de store pipene står det «Deo & C5 Gloria» (Til Guds og Christian 5.s ære). De to elefantene, som «bærer» orgelfasaden, må sees i lyset av at Christian V få år tidligere hadde gjort Elefantordenen til landets fineste orden.
Orgelverket ble reparert ved flere anledninger opp gjennom 1700-og 1800-tallet, inntil det ble skiftet ut med et nytt av Busch og Søn i 1889. Man valgte å beholde orgelfasaden, men pipene i den ble satt ut av drift. Det nye orgelet var i romantisk stil etter tidens smak. Marcussen & Søn bygget om orgelet i 1939, og ved restaureringen midt på 1950-tallet, lyktes det Poul-Gerhard Andersen å få de gamle fasadepipene til å klinge igjen. Klangen deres inspirerte han til å bygge det nåværende orgelet i 1965, da han hadde fått eget firma. Orgelet har 57 stemmer fordelt på 4 manualer og pedal og man har benyttet forskjellig eldre pipemateriale. Disposisjonen er nybarokk etter orgelbevegelsens prinsipper, men med noen romantiske klangfarver som gjør instrumentet allsidig. Det er utført flere tekniske forbedringer på det siden det ble bygget, senest i 1998, da orgelet hadde 300-årsjubileum.
Tårnur, klokker og klokkespil
I 1697-1700 bygget urmaker Johann Mercki et urverk i tårnet. Verket er stort – 285 cm langt og 295 cm høyt – men det drev i starten bare de to urskivene i hvelvingen over orgelet, som henholdsvis viser minutter og timer. Først i 1744 ble det satt opp urskiver utenpå tårnet, på vest- og nordsiden. I starten var det bare timevisere på urskivene, men i 1882 kom det endelig minuttvisere på. I denne perioden kom det også urskiver på de andre sidene. I 1891 gikk verket i stå og man anså det ikke mulig å reparere det mer. I stedet ble et elektrisk verk fra Kemp og Lauritzen satt opp i 1896. Et tordenvær gjorde at det nye verket stoppet i 1920, og det gamle verket, som tårnurfabrikant Bertram Larsen i mellemtiden hadde satt i stand, ble tatt til nåde igjen.
Kirkens klokkespill ble hengt opp i perioden 1928-32, først med 33 små klokker, og senere supplert med 11 større. Den største oppgis til å veie 3.600 kg – sammenlagt var malmvekten ca. 16 tonn. I 1953 ble noen av de små klokkene skiftet ut med 15 nye, slik at det sammenlagt var 47 klokker. Hele klokkespillet er fornyet i 1981 med 48 klokker fra Petit & Fritsen i Holland. De største klokkene henger i tårnets øverste stokkverk, de mindre i spirets åpne kuppel. Spillebordet – stokklaveret – befinner seg på etasjen imellom. Klokkespillet spiller automatisk hver fulle time fra kl 8 til midnatt.
Suad Filekovič
Suad Filekovič (født 16. september 1978 i Ljubljana) er en slovensk fotballspiller som for øyeblikket spiller for den hjemlige klubben Maribor og for som forsvarsspiller. Han har tidligere spilt for en rekke europeiske klubber.
Vor Frelsers kirke (København)
Kirkegårder
At den midlertidige kirken hadde kirkegård på det området hvor Vor Frelsers Kirke står i dag, vet man ettersom graveren var nødt til å fjerne likrester fra fundamentgrøftene til bygningen. Hvor stor kirkegårdens utstrekning var, vet man allikevel ikke noe om.
Den nybyggede kirkens kirkegård var avgrenset av Sankt Annæ Gade og Bådsmandsstræde på den ene siden og Dronningensgade og Prinsessegade på den andre. Disse gatene var imidlertid den gang rent teoretiske, ettersom området fremdeles stort sett var ubebygget. Reelt lå kirken i begynnelsen mellom fyllinger og områder som ennå lå under vann. Kirken hadde også (fra 1711-1889) en fattigkirkegård som befant seg et stykke lenger mot sørøst mot Sankt Annæ Gade, på samme side som kirken, men som er helt forsvunnet i dag.
Kirkegårdens avgrensinger er forblitt uendret på tre sider, men i østenden er det i flere omganger blitt skåret fra områder. I 1761 ble det tatt en stripe til borgervernets ekserserplass, i 1884 ytterligere et stykke til den kommunale friskole som lå der den gang og endelig i 1934 var det skolens etterfølger Christianshavns Gymnasium, som behøvde mere plass.
Først 10 år etter at man hadde stukket ut kirkegården rundt kirken, som for øvrig kaltes urtegården, var den drenert nok til at man kunne gjerde den inn. I løpet av 1692 satte man opp 134 fag stakitt, med porter utenfor de tre inngangene til kirken. Under byggingen av spiret ble porten utenfor tårninngangen fjernet og erstattet av de murte portpilarene som man ser i dag. Et par år etter ble stakittet langs Sankt Annæ Gade erstattet av en mur, men man fikk aldri gjort det samme på de andre sidene av urtegården. I 1883 var muren så forfallen, at man fjernet den og satte opp det nåværende jernstakittet, med murte pilarer tilsvarende som portalen. I løpet av 1880-årene ble det ført videre langs de to andre gatene.
Etter at forbudet mot begravelser innenfor vollene nådde Christianshavn i 1853, har man benyttet kirkegården på Amagerbrogade, ved Prags Boulevard, men også Assistens og Vestre kirkegårder.
Begravelser i kirken
Som det var vanlig på denne tiden, kunne de som hadde råd til det, bli begravet under kirkegulvet eller, enda bedre, under koret. Dette var en viktig inntektskilde for kirkene. Et gravkart for Vor Frelsers Kirke datert 1682 viser at det var tenkt på det fra starten av. Det er systematisk avmerket like store felter i alle gangarealene, tre ved siden av hverandre i midtgangen, to i sidegangene (med en liten avvikelse rundt døpefonten), og to over hverandre fra dør til dør i tverrgangen. I koret er det ytterligere 6 felter ved siden av hverandre, slik at det til sammen er 133 felter på planen.
På 1700-tallet ble det foretatt rundt 600 begravelser i kirken, og det ble lagt 43 likstener. I 1818, da det ble lagt plankegulv i kirken, er de fleste av stenene formodentlig fjernet, og ved neste store istandsettingen var det bare tre tilbake. I dag er det bare stenen over Niels Brock og hustru Helene Bredahl fra rundt 1802 tilbake. Den er anbragt under en utskjæring i teppet i korets nordvestre del (dette er med forbehold av, hva som måtte endre seg i forbindelse med den restaureringen som pågår nå).
På tross av alle gravene er det ingen epitafier å se i kirken. Det skyldes ganske enkelt at det fra starten av var forbud mot «paa Vægge og Piller, at sætte Tavler, Sarkofager, Epitafier og saadant Stads». Om det var arkitektens eller kirkefolkenes ønske, at det skulle være slik, fremgår ikke av kildene.
Murte begravelser
Som nevnt var det en gravkrypt i hver side av tårnet. I tillegg kom en krypt under sakristiet, som ble brukt til midlertidige bisettelser. Den sumpede grunnen ga imidlertid så mange problemer med inntrengende vann, at man til slutt ga opp krypten, sannsynligvis rundt 1778, senest ved restaureringen i 1818.
Det tønnehvelvede gravrommet på nordsiden av tårnet ble tildelt kirkevergen Meller for hans store arbeide med kirkens oppføring. Mellom 1711 og 1795 ble det anbragt 19 kister her fra familiene Meller og Valeur. I 1845 åpnet man krypten pga. av den dårlige lukten som kom derfra og samlet restene i de to beste kistene som ble begravet under gulvet i krypten. Deretter brukte man den som likkapell, inntil Nebelongs kapell på kirkegården sto ferdig i 1868. Siden da er rommet benyttet som varmekjeller.
I den tilsvarende gravkrypten på sørsiden ble grevinne Elisabeth Helene von Vieregg bisatt i 1704, sammen med den lille sønnen hun fikk med Frederik IV. Da man innredet en lavere trapp til tårnet i 1889-90, kapslet man de to kistene inn i rommets østside. I 1932-33, da Nebelongs kapell ble offer for Christianhavns Gymnasiums arealudvidelse, ble tårntrappen endret tilbake, og rommet reetablert, nå som likkapell, noe det har vært siden. I forbindelse med restaureringen i 2006-09 ble Viereggs to kister den 22. juni 2007 flyttet inn i kirken og begravet igjen under det nye betonggulvet.
Det ble også gitt tillatelser til murte begravelser under stolene i kirkerommet, men på grunn av problemer med vann som trengte inn, ble det aldri den inntektskilden som kirken hadde håpet. Danmarks Kirker omtaler bare tre slike graver.
Kirkegårdsmonumenter
Etter forbudet mot begravelser innenfor vollene lå kirkegården uendret til 1884, da den ble planert og beplantet, som vi ser det i dag. Antallet av bevarte gravstener og monumenter er minsket med varierende hastighet opp gjennom årene. Danmarks Kirker beskriver 12 identifiserte monumenter og 3 uidentifiserte, som fortsatt fantes da man skrev om kirken (1960–65), og av hvilke de fleste stadig er å finne på området. To støpejernsplater over C.F. Rousing og P.C. Rousing fra 1843 synes å være forsvunnet. Danmarks Kirker redegjør også for 25 monumenter som allerede da var gått tapt, men som var registrert, bl.a. i Personalhistorisk Tidsskrift.
Suad Filekovič
Klubbkarriere
Etter å ha spilt ti kamper for Ergotelis dro han til Belgia og klubben Mouscron, hvor han 19 kamper og to mål. Deretter gikk turen videre til den russiske klubben Krylia Sovetov i 2006, før han kom tilbake til Maribor i 2007. I midten av september 2009 signerte han under på en kontrakt med engelske Barnsley FC, men denne kontrakten ble sagt opp allerede i oktober samme år uten at Filekovič hadde fått spille seriekamper for klubben.
Landslagskarriere
Filekovič fikk sin landslagsdebut for i en vennskapskamp mot  den 21. august 2002. Han har siden fått ytterligere 13 kamper, henholdsvis syv kamper i 2005, to kamper i 2007 og to kamper i 2009. Filekovič var for øvrig én av 23 spillere som ble tatt med i den slovenske troppen til VM i fotball 2010 av landslagstrener Matjaž Kek.
Mórnos
Mórnos (gresk Μόρνος) er ei elv i Hellas. Kilden ligger i sørskråningen til Iti-fjellet. Herfra renner den i en dal mot sør til den kommer til den store Mórnosdammen. Etter dammen renner elva først mot vest og deretter sørvest før den danner et stort delta der den munner ut i Korintbukta.
Sogn regionråd
Sogn regionråd er et interkommunalt selskap (IKS) og regionråd for kommunene Aurland, Luster, Lærdal, Sogndal, Vik og Årdal i Sogn og Fjordane fylke. Rådet består av medlemskommunenes ordførere, som møtes seks ganger årlig. Formålet er å samordne og forenkle oppgaver, sikre rammevilkår for bosetting og næringsutvikling og danne basis for definerte felles prosjekter.
Spermophagus
Spermophagus er en slekt med biller som tilhører familiegruppen bladbiller (Chrysomelidae).
Spermophagus tilhører gruppen av insekter med fullstendig forvandling (holometabole insekter), som gjennomgår en metamorfose i løpet av utviklingen. Larvene er radikalt forskjellige fra de voksne i levevis og i kroppsbygning. Mellom larvestadiet og det voksne stadiet er et puppestadie, en hvileperiode, der billens indre og ytre organer endres.
Systematisk inndeling med europeiske arter
Oversikten har med europeiske arter.
Ma Wenge
Ma Wenge (født 27. mars 1968), kinesisk bordtennisspiller som deltok i de olympiske leker 1992 i Barcelona.
Wenge vant en olympisk bronsemedalje i bordtennis under Sommer-OL 1992 i Barcelona. Han kom på delt tredjeplass i singleturneringen for menn bak Jan-Ove Waldner fra Sverige og Jean-Philippe Gatien fra Frankrike.
Wrnge har blitt verdensmester i bordtennis to ganger, han var med på det kinesiske laget som vant laggull 1995 i Tianjin og 1997 i New Delhi. De andre på laget var Wang Tao, Ding Song, Kong Linghui og Liu Guoliang
Kuznetsk Alatau
Kuznetsk Alatau (russisk: Кузнецкий Алатау) er en fjellkjede i Sør-Sibir i Russland. Den ligger på vannskillet mellom elva Tom i vest og Jenisejs dalføre i øst. Mot nord går fjellene gradvis over i Det vestsibirske lavland. Den er rundt 300 km lang, med høyder opp til 2211 meter. Kjeden er en del av De sørsibirske fjellene, og er en nordlig fortsettelse av Abakanfjellene.
Fjellene i kjeden er avrundede, med en relativt bratt vesthelling og mere slakk helling mot øst. Det høyeste punktet i Kusnezk Alatau er en navnløs topp på 2211 moh (noen få kilometer øst for Verkhnij Zub på 2178 moh, som tidligere var antatt å være kjedens høyeste fjell).
Fjellkjeden består hovedsakelig av metamorfe bergarter, med betydelige forekomster av jern, mangan, nefelin, og gull.
Metaneira
Metaneira (gresk: Μετάνειρα) var en hetære eller prostituert som levde på 300-tallet f.Kr. i antikkens Hellas i Korint og Athen. Hun var kjent for sin skjønnhet, skarpsindighet og vidd. Som barn ble hun kjøpt av bordelleieren Nikarete i Korint. Hun ble oppfostret som en «datter», og formet som en hetære. En av hennes «søstre» var Neaira som er kjent og omtalt fra en rettssak mot henne.
Den greske retorikeren og oratoren Isokrates og logografen (taleskriveren) Lysias tilhørte blant hennes mer kjente klientell. Isokrates var en av de som tillot at hun ble innviet i de eleusinske mysterier. Noen kjærlighetsbrev som etter sigende ble sendt fra ham til Metaneira er høyst sannsynlig ikke autentiske.
Löberöd
Löberöd er et tettsted i Eslöv kommune og Höör kommune i Skåne län i Sverige. I 2010 hadde tettstedet 1 127 innbyggere, hvorav 1 116 i Eslöv kommune og 11 i Höör.
Harlösa
Harlösa er et tettsted i Eslöv kommune i Skåne län i Sverige. I 2010 hadde tettstedet 763 innbyggere.
Löberöd
Historie
Stasjonssamfunnet Löberöd, beliggende i Frosta härad, dæværende Malmöhus län, oppstod etter byggingen av Ystad-Eslövs järnväg (YEJ), som ble ferdigstilt i 1866. YEJ ble overtatt av staten i 1941 og persontrafikken på strekningen Tomelilla-Löberöd-Eslöv opphørte i 1981 (godstrafikken ble nedlagt allerede i 1975).
Isao Koizumi
Isao Koizumi (født 2. juli 1945) er en japansk tidligere volleyballspiller som deltok i de olympiske leker 1968 i Mexico by.
Koizumi vant en olympisk sølvmedalje i volleyball under Sommer-OL 1968 i Mexico by. Han var med på det japanske laget som kom på andreplass i volleyballturneringen for menn bak Sovjetunionen. Det var ti lag som spilte en enkeltserie, Japan vant sju kamper og tapte to. Koizumi spilte alle ni kampene i turneringen.
Flyinge
Flyinge er et tettsted i Eslöv kommune i Skåne län i Sverige. I 2010 hadde tettstedet 994 innbyggere.
Flyinge er kjent for stutteriet ved Flyinge kungsgård. I sentrum, ved Röllebacken, finnes det en runesten, Östra Gårdstångastenen.
Magnus av Øsel
Prins Magnus eller Magnus av Øsel (født 26. august 1540 på Københavns slott, død 18. mars 1583 i Pilten), prins av Danmark-Norge, hertug av Holsten, fyrstbiskop av Øsel-Wiek, konge av Livland, nest eldste sønn av kong Christian III og dronning Dorothea av Sachsen-Lauenburg.
Oppvekst
Det vites ikke så mye annet om Magnus' barndom, enn at han to år gammel ble alvorlig syk og mistet synet på det ene øye. Hans lærere var hoffpredikantene Poul Noviomagus og Hans Bachmeister. 17 år gammel reiste Magnus og broren Frederik sammen med storesøster hertuginne Anna til Tyskland, hvor prinsene, som skikk var, skulle utdannes ved et fremmed hoff. Her kastet han seg ut i det muntre liv, og stiftet gjeld når hans egne midler ikke strakk til. I 1559 vendte han tilbake til Danmark, for å delta i broren Frederiks kroning.
Besittelser i Baltikum
I 1560 kjøpte kong Frederik II av Danmark-Norge Øsel-Wiek bispedømme, fra den siste fyrstbiskop Johan von Munchhausen, og underla seg dermed Arensborg slott. Besittelsene ble gitt som apanasje til Magnus – som ellers bar tittelen hertug av Holsten – mot at han avsto sine rettigheter i hertugdømmene. Danmark overdro Wiek til Polen mot livlandske besittelser på Øsel.
Forholdene i Livland var rotete. Området var delt i:
Den tyske ordensstaten var i oppløsning og under press fra svensk og russisk side. Det var derfor en usikker fremtid som ventet Magnus. I starten virket han som en samlende skikkelse i området, og fikk blant annet støtte av ordensmesteren Kettlers tilhengere. Snart var han herre over stiftene Øsel, Reval og Kurland. Men så i 1561 gikk Ordensstaten helt i oppløsning, russere og svensker veltet inn, og Magnus forvaltningsområde ble innskrenket til Øsel. I praksis ble han satt under administrasjon av sin bror kongen.
Planer om giftermål
Enkedronning Dorothea forsøkte å endre Magnus' uansvarlige og utsvevende livsførsel ved å arrangere ekteskap for ham. Kandidatene var blant andre en av Gustav Vasas døtre samt Anna og Katarina Jagellonica – søstre til den polske konge. Han giftet seg dog først etter morens død – i 1573 i Novgorod med den russiske tsars niese, prinsesse Marie Vladimirovna av Staritsa. Med ekteskapet håpet han på støtte og militær hjelp fra Ivan IV av Russland, som i 1573 kronet ham i Moskva til konge av Livland.
Magnus ble til sist tvunget til å flykte til Polen, hvor han i 1578 ga avkall på de få besittelser han hadde igjen. Deretter levde han som den polske kongens lensmann i Pilten i Kurland – hvor hans datter Eudoxia ble døpt i 1561 – til sin død den 18. mars 1583, kun 43 år gammel. Enken Marie dro deretter tilbake til Russland hvor hun gikk i kloster sammen med datteren. Magnus lik ble begravet i slottskirken i Pilten. 79 år senere ble det returnert til Danmark, og gjenbegravet i Roskilde domkirke.
Danske lensmenn på Øsel
Ved freden i Brømsebro i 1645 ble Øsel svensk.
Aleksej Vatutin
Aleksej Dmitrijevitsj Vatutin (russisk: Алексе́й Дми́триевич Вату́тин; født 27. oktober 1992 i Volgograd) er en russisk profesjonell tennisspiller. Han har nådd hovedtablået én gang i en Grand Slam-turnering, i French Open 2019.
Captured
Captured er et musikkalbum med Tomas Ledin, utgitt i 1983.
Junior-VM i curling 2011
Junior-VM i curling 2011 ble arrangert i Perth i Skottland i 2011.
Museum Het Leids Wevershuis
Museet Het Leids Wevershuis består av et av de siste gjenværende veverhus (1560) i Leiden i Nederland. Museet i veverens hus forteller historien om den en gang så blomstrende tekstilindustrien rundt Leiden, spesielt på 15- og 1600-tallet, da mange vevere i sine hjem produserte ulltekstiler av høy kvalitet for salg.
Museum
Museet er bygningen og dens interiør. Det er en liten samling av moderne håndvevde tekstiler. Museet har en weaver tilgjengelig de fleste dager for å demonstrere håndverket på en stor vevstol. Produkter som lages under demonstrasjoner er for salg.
Historien til bygningen
Museet ligger i et gammelt arbeiderstrøk, og ble nesten offer for en stor plan for å modernisere byen i 1960-årene. Huset fikk imidlertid aldri rijksmonument-status.
I dag er det en del av en gruppe små hus i et nabolag der det meste er av sement og moderne tegl-konstruksjoner fra 1960-og 1970-tallet.
En inskripsjon i den smale gangen i huset forteller om folk som eies eller er leid huset, og deres yrker. De fleste beboerne har jobbet i tekstilindustrien.
Xichou
Xichou (kinesisk: 西畴县; pinyin: Xīchóu Xiàn) er et fylke i provinsen Yunnan i Folkerepublikken Kina. Det ligger i det autonome prefekturet Wenshan.
I 1999 var folketallet på 241,399 innbyggere.
Administrative enheter
Storkommuner: Kommuner:
Brasópolis
Brasópolis er en kommune i delstaten Minas Gerais i sørøstregionen av Brasil.
.aw
.aw er Arubas nasjonale toppnivådomene (ccTLD) for Internett. Det administreres av SETAR. Domenet er lite brukt, og da hovedsakelig av selskaper basert i Aruba.
Siderus
Siderus er en slekt av glansvinger som tilhører underfamilien stjertvinger (Theclinae).
Utseende
Middelsstore stjertvinger (vingespenn ca. 30 millimeter) med to stjerter på bakvingene, en ganske kort og en litt lengre. Oversiden er mørkbrun, vanligvis med metallisk blå felter ved roten av vingene. Undersiden er lysgrå med brunrøde flekker.
Utbredelse
Disse artene lever i Mellom- og Sør-Amerika.
Donald møter nye venner
Donald møter nye venner (originaltittel: The Three Caballeros) er en amerikansk tegnefilm fra 1944 produsert av Walt Disney. Filmen består av flere korte animasjonsfilmer samt noen innslag av realfilm. Filmen følger Donald Duck på reise til Latin-Amerika. Her besøker han blant annet to lokale figurer: papegøyen José Carioca og hanen Panchito Pistoles. Sammen bli de en trio. Filmen er i viss grad lagt opp som et reisebrev. Den er den syvende av Disneys klassikere og er en oppfølger til Saludos Amigos (1942).
Det spanske ordet "Caballeros" kan oversettes som gentleman eller ridder. (De tre caballeros = De tre riddere)
Handling
Donald feirer bursdag og mottar en stor sekk med gaver fra sine venner i Latin-Amerika. For hver gave som pakkes ut, blir seerne servert en animert kortfilm fra en ny del av kontinentet. Gjennom filmen blir seerne også introdusert for Donalds venner i form av den danseglade papegøyen José Carioca og den skyteglade hanen Panchito. Sammen blir de en trio som kaller seg De tre Caballeros (de tre riddere). Donald blir kjent med kulturen i Latin-Amerika. Det hele begynner ved Sydpolen og den frosne pingvinen Pablo som drømmer om å flytte til varmere breddegrader. Ferden går videre nordover med stopp hos fuglene i regnskogen, via Uruguay og en gutt med et flygende esel, til spennende fester og besøk på Acapulcos strender i Mexico.
Kortfilmene som vises, heter Pablo the cold blooded Penguin, The flying Gauchito, Baia, Pinata og Clown of the Jungle. Flere av disse er utgitt som separate filmer i ettertid.
Popularitet og økonomi
Til tross for at den klarte å spille inn produksjonskostnadene ble den ikke en like stor suksess som til sin forløper. Dermed ble hele 1940-tallet en stor finansiell skuffelse for Disney.
Anmelderne
Den fikk forholdsvis god mottakelse av anmelderne, noe som gjenspeiles i at den har fått 82 % på Rotten Tomatoes. Den amerikanske filmkritikeren Leonard Maltin har gitt den 3 av 4 stjerner i sin Movie Guide.
Den har fått 3 av 4 filmruller i Film Max.
Priser
Filmen ble nominert til Oscar for beste lyd og beste musikk.
Bakgrunn
Både denne og dens forløper ble understøttet den amerikanske stat. Dette for å styrke USAs relasjoner til Sør-Amerika og samtidig svekke båndene som en del regjeringer der hadde fått til Nazi-Tyskland. Disney ønsket også å skaffe seg en nye arena å tjene penger på siden store deler av markedet hadde falt ut på grunn av andre verdenskrig.
Braúnas
Braúnas er en kommune i delstaten Minas Gerais i sørøstregionen av Brasil.
Guo Yan
Guo Yan (kinesisk: 郭焱; født 24. juni 1982 i Beijing) er en kinesisk bordtennisspiller.
ZVS P20
Pistolen var produsentens første pistol, og utviklingen ble påbegynt i 2013. Pistolen ble utviklet av Ladislav Skoupý, Peter Fronk og senere også Igor Miklas
The Human Touch
The Human Touch er et musikkalbum med Tomas Ledin, utgitt i 1982.
Corentin Moutet
Corentin Moutet (født 19. april 1999 i Neuilly-sur-Seine) er en fransk tennisspiller.
I Grand Slam-sammenheng har han 3. runde som beste resultat, noe han har nådd ved to anledninger (i French Open og US Open).
Huangping
Huangping (kinesisk: 黄平县; pinyin: Huángpíng Xiàn) er et fylke i provinsen Guizhou i Folkerepublikken Kina. Det er understilt det autonome prefekturet Qiandongnan.
Middagshaugtunnelen
Middagshaugtunnelen er en kort veitunnel på Hardangervegen i Bergen i Vestland fylke. Tunnelen ble åpnet i 1978, er 61 meter og har to kjørefelt.
Tunnelen ligger like ovenfor på Trengereid der  starter og tar av fra  på vei opp mot Gullbotn. Veien er like ovenfor tunnelen skiltet som 40 km Nasjonal turistvei til Hardanger.
Lergravsparken metrostasjon
Lergravsparken er en metrostasjon på Amager. Den var endestasjon for linje M2 inntil 28. september 2007, da forlengelsen av linjen til Københavns Lufthavn, Kastrup ble åpnet. Den ligger i takstsone 1, tett ved grensen til takstsone 3.
Stasjonen, som ble innviet i 2002, ligger ca. 18 meter under jorden med nedgang på hjørnet av Østrigsgate og Lergravsvei.
Yannick Maden
Yannick Maden (født 28. oktober 1989 i Stuttgart) er en tysk profesjonell tennisspiller. Han har en 2. runde i French Open som beste Grand Slam-resultat.
Cytherelloidea senkakuensis
De 6 slektene i hele Platycopida-gruppen har 21 + 43 kjente arter. Det har tidvis vært foreslått at gruppen inngår i ordenen Podocopida, men dette oppfattes (2013) snarere som en søsterorden.
Nærmere taksonomisk plassering
Taksonomien av muslingkreps er omstridt og inneholder vanskelig systamiserte grupper. Skillet mellom gruppnene innenfor klassen muslingkreps er basert på morfologi snarere enn molekylær analyse, og det er mulig at muslingkreps-gruppen er parafyletisk og bør deles. Mye av den tidlige forskningen, inklusive beskrivelsen av Myodocopa-gruppen, er gjort av den norske marinbiologen og havforskeren Georg Ossian Sars. En moderne oppdatering av systematikken gis av Martin and Davis, som følgende oversikt følger ned til nivået orden, mens lavere nivåer i enkelte tilfeller følger Catalogue of Life:
Christoph Scheibler
Christoph Scheibler (født 6. desember 1589 i Armsfeld, død 10. november 1653 i Dortmund) var en tysk filosof, luthersk teolog, klassisk filolog, fysiker og superintendent.
Fra 1610 var han professor i logikk og metafysikk i Giessen. Han var fra 1624 professor i teologi i Marburg, og ble året etter superintendent i Dortmund. Han er mest kjent for sine arbeider om metafysikk, som stod i den aristoteliske tradisjonen. Hans hovedverk, Opus metaphysicum, utkom i 1617.
Christoph Scheibler var stamfar for den kjente industrifamilien (von) Scheibler, hvorav en rekke medlemmer ble adlet i Tyskland og Italia. Flere av hans etterkommere var også kjente teologer.
Raseborg økonomiske region
thumb|200px|Raseborg økonomiske region Raseborg økonomiske region (svensk: Raseborgs ekonomiska region; finsk: Raaseporin seutukunta) er en økonomisk region i landskapet Nyland i Finland. Regionens areal er 1,692 km², og antall innbyggere var 43,937 (hvorav 59,5 % svensktalende) i 2011. Raseborg økonomiske region består av følgende kommuner:
Brumadinho
Brumadinho er en kommune i delstaten Minas Gerais i sørøstregionen av Brasil.
Nødåpner
Bruk av nødåpner forutsetter at det benyttes lås med omvendt funksjon, dvs. at døren er låst når det står spenning på låsen, og ulåst når spenningen er borte. Selv om det skulle være montert åpnebryter på innsiden av døren eller utløst brannsignal er programmert til å åpne rømningsdører, vil det normalt fortsatt være krav om å anvende nødåpner, da dette er en mekanisk innretning som kan styres fra dørens innside og man ikke vet hvordan et elektronisk system vil oppføre seg ved brann.
Stygghøin
Stygghøin er et fjellmassiv mellom Dørålen og Haverdalen i Dovre kommune i Innlandet. Fjellet ligger i Rondane nasjonalpark. Den høyeste toppen er Nordøstre Stygghøin som har en høyde på 1 858 meter over havet.
Nødåpner
Normalt kan man med en spesialnøkkel bryte kretsen i en nødåpner for å unngå å måtte knuse eller demontere glasset i testsammenheng.
Stygghøin
Andre topper i massivet:
Nødåpner
I Norge er en nødåpner alltid grønn. Manuelle brannmeldere er laget etter samme prinsipp, men er røde på farge.
Tannlege
Tannlege er en kirurg som utøver faget odontologi, det vil si behandling av tenner og sykdommer i tannkjøttet og munnhulen hos mennesker. I Norges kreves det statlig autorisasjon eller lisens for å utøve yrket som tannlege og bruke tittelen, og andre land har tilsvarende krav om offentlig godkjennelse.
Det stilles høye faglige krav til tannlegeyrket, kombinert med gode praktiske ferdigheter. Tannleger må holde seg oppdatert både på faget, samt lover og reguleringer i regi av det offentlige. Tannleger arbeider sammen i et tannhelseteam. Det består gjerne av andre tannleger, tannpleiere, tannhelsesekretærer, spesialister i tannhelse, og også i enkelte tilfeller psykologer og leger. Som tannlege kan man ta videreutdanning og spesialisering innen flere retninger.
Norge
Autorisasjon og lisens som tannlege gis av Helsedirektoratet (før 2016: Statens autorisasjonskontor for helsepersonell). Kravet er utdannelse som cand.odont. eller master i odontologi, eller likeverdig utenlandsk utdannelse. Utdannelsen tar i dag fem år ved de odontologiske fakultene ved universitetene i Oslo, Bergen eller Tromsø. Pr. 3. januar 2006 var det 6 131 personer med autorisasjon eller lisens som tannlege i Norge. Det kreves norsk embedseksamen (candidatus/candidata odontologiae, forkortet cand.odont.) eller likeverdig utdannelse for å få autorisasjon eller lisens som tannlege i Norge.
Tannleger arbeider i den offentlige tannhelsetjenesten eller driver privat praksis. Det er fylkeskommunen som administrerer virksomheten.
Tannlegespesialister
Etter oppnådd grad som cand.odont. eller master i odontologi kan tannlegene videreutdanne seg til spesialister. I Norge er det fra 1. oktober 2011 Helsedirektoratet som behandler søknader om rett til å kalle seg tannlegespesialist. Pr. 2017 kan tannleger spesialisere seg innen følgende fagfelt:
Adrian Clemens Di Ruscio
Adrian Clemens Di Ruscio (født 2. juli 1981 på Torshov i Oslo ) er en norsk komponist og musiker.
Ruscio fikk først opplæring i fiolin og bratsj, og studerte senere komposisjon ved Norges musikkhøgskole.
Han arbeider med algoritmisk komposisjon, seriell pitchorganisering, frekvensbaserte komposisjonsteknikker og elektroakustisk musikk. Ruscio regner den andre wienerskole som en viktig påvirkningskilde.
Verk
Lista er basert på Nasjonalbibliotekets publiseringstjeneste for norsk samtidsmusikk.
Matamata
Matamata er en landlig småby i Waikato distriktet på Nordøya i New Zealand. Rundt 12 000 mennesker sokner til Matamata, og om lag halvparten bor i selve byen. Det er et jordbruksområde med hovedfokus på hesteavl. Byen er en del av Matamata Piako-distriktet som også omfavner jordbruksområder som Morrinsville og Te Aroha.
En nærliggende gård ble brukt som lokalitet for Hobsyssel i Peter Jacksons filmatiserte trilogi om Ringenes herre. Et «velkommen til Hobsyssel»-skilt (Welcome to Hobbiton) står langs hovedveien ved Matamata. Som en kuriositet kan det nevnes at det eneste andre stedet som kalles Matamata, Matmata (Tunisia) – også har blitt brukt som filmsett. George Lucas brukte stedet i sin Star Wars-trilogi.
Yasuaki Mitsumori
Mitsumori vant en olympisk sølvmedalje i volleyball under Sommer-OL 1968 i Mexico by. Han var med på det japanske laget som kom på andreplass i volleyballturneringen for menn bak Sovjetunionen. Det var ti lag som spilte en enkeltserie, Japan vant sju kamper og tapte to. Mitsumori spilte alle ni kampene i turneringen.
Kasumi Ishikawa
Kasumi Ishikawa (født 23. februar 1993) er en japansk bordtennisspiller. Hun representerte Japan under Sommer-OL 2012 i London. Hun kvalifiserte seg via verdensrankingen som ble lagt frem etter verdensmesterskapet i bordtennis 2011. Hun fikk sølv i lagkonkurransen.
I 2016 var hun med og tok bronse i lagkonkurransen, og under Sommer-OL 2020 i Tokyo som ble arrangert i 2021, ble hun utslått i kvartfinalen i singel og tok sølv i lagkonkurransen.
Acanthoscelides
Acanthoscelides er en slekt med biller som tilhører familiegruppen bladbiller (Chrysomelidae).
Acanthoscelides tilhører gruppen av insekter med fullstendig forvandling (holometabole insekter), som gjennomgår en metamorfose i løpet av utviklingen. Larvene er radikalt forskjellige fra de voksne i levevis og i kroppsbygning. Mellom larvestadiet og det voksne stadiet er et puppestadie, en hvileperiode, der billens indre og ytre organer endres.
Systematisk inndeling med europeiske arter
Oversikten har med europeiske arter.
Bestefar (album)
Bestefar er et album av Øystein Sunde som ble utgitt 11. november 2016. Omslagsbildet ble tatt av Nina Ruud. Tittelen på albumet var et forslag fra bassist Olaf Kamfjord. I privatlivet ble Sunde bestefar for første gang sommeren 2016. Når Sunde og Ingrid Bjørnov har spilt konserter sammen, har de hatt med en avdeling kalt «Ymse». Der har de hatt anledning til å fremføre halvferdige ideer til hverandre og publikum. Noen av sangene fra «Ymse» ble ferdiggjort senere og inkludert på albumet.
Albumet ble innspilt i:
City Nord
City Nord er et kjøpesenter i Bodø. Det ligger i bydelen Stormyra og eies av Coop Nordland SA. Per 27. januar 2019 er senteret på om lag 65 000 m2 og rommer 106 virksomheter. Det anses å være Nord-Norges største kjøpesenter målt i areal og omsetning.
Utbygginger og ombygginger
Den 12. november 1981 åpnet butikken «Domus Interiør» på stedet, og dette var starten på det som har utviklet seg til kjøpesenteret City Nord. Domus Interiør hadde et salgsareal på 5700 kvadratmeter. Seks år senere åpnet flere virksomheter i tilstøtende lokaler, blant annet «Bygg og Bo» og «Domus Mat». Etter en større utbygging stod City Nord klar til åpning den 1. september 1994. Nå hadde kjøpesenteret vokst til totalt 17 000 kvadratmeter. City Nord overtok en bygningsmasse på 4500 kvadratmeter fra NKL, og det ble bygget en direkte passasje fra Domus til Bygg og Bo. I 1998 ble kjøpesenteret igjen bygd ut. Det ble da laget et dekke over Bygg og Bo, slik at butikkvirksomheten i senteret omfattet i alt ca. 23 000 kvadratmeter.
I november 2008 begynte enda en utbyggingsfase. Den 7. oktober 2010 åpnet Coop Obs, og det ombygde City Nord ble innviet den 10. november 2011, med butikker som totalt strakte seg over et salgsareal på 40 000 kvadratmeter. I forbindelse med denne utbyggingen ble det også bygd et parkeringshus på 18 000 kvadratmeter. Utbyggingen i 2011 kostet totalt om lag 550 millioner kroner. Den totale salgsarealet etter siste utbygging i 2015 er på om lag 65 000 kvadratmeter, og senteret huser per 2019 totalt 106 virksomheter.
Bjørn M. Wiggen
Bjørn Margido Wiggen (født 12. november 1959) er en norsk næringslivsmann. Han var administrerende direktør i Orkla ASA fra 2010 til 2012.
Wiggen er utdannet siviløkonom fra Norges Handelshøyskole (NHH) i 1983, og har arbeidet hele sitt yrkesaktive liv i Orkla-konsernet. Wiggen har hatt stillinger i Orkla Media, Borregaard, Ringnes, Elkem og Sapa. Han har også hatt opphold i tilknyttede eller deleide virksomheter som Pripps Bryggerier (1996–98) og Carlsberg (2001–04), samt i mediebedriften Mecom Europe.
Etter lederstillingen i Mecom var Wiggen 2008-09 adm. dir i konserndirektør i Orkla Materials, herunder administrerende direktør for Orkla-eide Elkem AS. Deretter ledet han i to år Orkla Aluminium Solutions (Sapa), inntil han i september 2010 overtok toppjobben for hele Orkla-konsernet. Han ble erstattet som Orkla-sjef i 2012 av Åge Korsvold.
Clarence Brown
Clarence Brown, født 10. mai 1890 i Clinton i Massachusetts, død 17. august 1987 i Santa Monica i California var en amerikansk filmregissør.
Brown var utdannet ingeniør og fikk sin første jobb i filmbransjen i 1913 som regiassistent. Under første verdenskrig var han pilot og styrtet på vestfronten, noe som førte til flere år med sykehusopphold. Brown fortsatte karrieren som regiassistent blant annet på flere av Rudolph Valentinos mest kjente filmer og Norma Talmadge i Kiki. Mest kjent ble han som regissør av et flertal av Greta Garbos filmer, bland annet Eros, Den grønne hatt, Anna Christie, Ditt navn er kjærlighet, Inspirasjon, Anna Karenina og Marie Walewska. Bland Browns øvrige filmer er Flyvere i natten (1933) som han selv anså som sin beste film og Og så kom regnet etter Louis Bromfields roman.
Lu Lin
Lu Lin (født 6. april 1969), kinesisk bordtennisspiller som deltok i de olympiske leker 1992 i Barcelona og 1996 i Atlanta.
Ai Fukuhara
Ai Fukuhara (født 1. november 1988) er en japansk tidligere bordtennisspiller.
Lu Lin
Lin ble olympiske mester i bordtennis under Sommer-OL 1992 i Barcelona. Sammen med Wang Tao vant han doubleturneringen for menn foran Steffen Fetzner / Jörg Roßkopf fra Tyskland og de begge tapende semifinalistparene som begge fikk bronse Kang Hee-chan / Lee Chul-seung og Yoo Nam-kyu / Kim Taek-soo fra Sør-Korea.
Ai Fukuhara
Hun representerte Japan under Sommer-OL 2008 i Beijing, Kina, der hun røk ut i fjerde runde. Hun representerte igjen Japan under Sommer-OL 2012 i London etter å ha kvalifisert seg via verdensrankingen som ble lagt frem etter verdensmesterskapet i bordtennis 2011. Der tok hun sølv sammen med det japanske laget.
Hun deltok i OL i Athen i 2004 da hun var 15 år gammel, deretter var hun flaggbærer i OL i 2008 i Beijing. I OL i 2016 i Rio vant hun bronse sammen med det japanske laget.
Lu Lin
Fire år senere, under sommer-OL 1996 i Atlanta, vant han og Wang Tao sølvmedalje i double. De tapte finalen til Kong Linghui / Liu Guoliang også de fra Kina.
Ai Fukuhara
I 2016 giftet hun seg med den taiwanske bordtennisspilleren Chiang Hung-chieh, og i oktober 2017 ble deres datter født.
Kristoffer Rein
Kristoffer Rein (født 18. februar 1912 i Stadsbygd, død 18. juli 1993) var en norsk gårdbruker, lokalhistoriker og politiker (KrF). Han var stortingsrepresentant, fylkesordfører i Sør-Trøndelag og ordfører i Stadsbygd.
Rein var ordfører i Stadsbygd 1955–1962, stortingsrepresentant i tre perioder 1961–1973 og fylkesordfører i Sør-Trøndelag 1976–1979.
Han var også lokalhistoriker og har skrevet flere bøker om emnet.
I 1984 ble han tildelt Kongens Fortjenstmedalje i gull.
Human Target
Serien følger livet til Christopher Chance (spilt av Mark Valley). Han er en livvakt og sikkerhetsekspert som tar uvanlige oppdrag for å beskytte sine klienter, alltid med sitt eget liv som innsats. Andre hovedpersoner i serien er Winston (Chi McBride) og Guerrero (Jackie Earle Haley). TV-serien er basert på en tegneserie med samme navn.
I Norge gikk serien på TVNorge fra 2010.
Handling
TV-serien følger livet til Christopher Chance (spilt av Mark Valley) bosatt i San Francisco, en privat entreprenør, livvakt og sikkerhetsekspert som blir ansatt for å beskytte forskjellige klienter. I stedet for å ta på seg målets identitet selv (som karakteren gjorde i tegneserie-versjonen) beskytter Chance i stedet klientene sine ved å fullstendig integrere seg i livene deres. Chance blir ofte ledsaget av sin forretningspartner Winston (spilt av Chi McBride) og sin håndlanger Guerrero (spilt av Jackie Earle Haley) under deres forskjellige oppdrag.
En tidligere klient og milliardær Ilsa Pucci (spilt av Indira Varma) blir etter hvert Chances velgjører. Den erfarne tyven Ames (spilt av Janet Montgomery) blir også med på laget.
Mengzi (Honghe)
Mengzi (kinesisk: 蒙自县; pinyin: Méngzì Xiàn) er et fylke i provinsen Yunnan i Folkerepublikken Kina. Det er del av det autonome prefektur Honghe.
I 1999 var folketallet på 308,026 innbyggere.
Historie
I 1889 tvang fremmede makter tvang Qing-dynastiet til å åpne for handel med Yunnan. Det ble da åpnet et tollkontor i Mengzi. Dermed ble området også åpnet for utenlandsk innflytelse fra sør (Fransk Indokina). Byen var et viktig handelssenter frem til den franske jernbanen fra Haiphong til Kunming, påbegynt i 1906, stod ferdig i 1910. Denne jernbanen hadde sin trasé godt utenom Mengzi.
Tidligmenneske-funn
Knokkelfunn gjort i Malu-hulen (Maludong, «rødhjorthulen») i Mengzi ble gjort i 1989. De morfologiske kjennetegn på funnene skiller seg merkbart fra dagens kinesiske befolkning, men ligner derimot på gamle tidligmenneskefossiler fra Afrika. Denne gruppen funn har gitt opphav til grupperingen «Red Deer Cave people».