cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Badjävlar
Musikk i filmen
Gjennom hele filmen er det lagt inn avbrudd eller pauser i handlingen, i form av sanginnslag med Finn Zetterholm og Bengt Sändh. En av sangene i filmen har tittelen Sådan är kapitalismen.
Karia
Karia var et oldtidsrike lengst sørvest i Anatolia – det nåværende Tyrkia. Ifølge noen forklaringer var landet opprinnelig kalt Fønikia fordi en fønikisk koloni tidligere bosatte seg her. Senere skal regionen ha fått navnet Karia etter en hersker, Kar, som ifølge legendene var en av kariernes første konger.
Karierne snakket et ikke-indoeuropeisk språk, og må regnes som en urbefolkning i området. De eller språket døde raskt ut etter den romerske erobringen.
Historie
Et uavhengig Karia oppstod som et nyhettittisk kongedømme omkring det 11. århundre f.Kr., og ble innlemmet i det persiske akamenideriket som satrap i 545 f.Kr. Karia var sjelden selvstendig og lå på 500-tallet f.Kr. under Lydia, deretter erobret av perserne som raskt måtte gi det fra seg til grekerne. Karia ble erobret av Aleksander den store av Makedonia i 334 f.Kr., før det ble selvstendig en periode på 300-tallet f.Kr. Fra 129 f.Kr. del av provinsen Asia i Romerriket.
Beliggenhet
Regionen Karia lå i Anatolia som lå syd for Jonia og vest for Frygia og Lykia. Folket som har gitt navn til regionen var kjent som karier og bebodde regionen før grekerne kom dit. Navnet Karia opptrer ofte i tidlige språk som hettittisk Karkija (en medlemsstat i Assuwaforbundet, ca. 1250 BC), babylonsk Karsa, Elamittisk og gammelpersisk Kurka.
Den viktigste byen var Halikarnassos (nåværende Bodrum) som var hovedstaden og sentrum for herskerne. Andre større byer var Heraklea ved Latmos, Antiokia, Myndos, Ladiokia, Alinda og Alabanda.
Annet
Iliaden beretter at i tiden rundt den trojanske krigen hørte byen Miletos til karierne og var alliert med Troja.
Halikarnassos var byen hvor det berømte gravmonumentet til Mausollos befant seg, bygget til en av satrapene i Karia mellom 377 f. Kr. og 353 f. Kr. av hans hustru Artemisia. Monumentet et av verdens syv underverker. Romerne kalte ethvert større gravmæle for mausoleum etter dette monumentet.
Historikeren Herodot - som skrev det eldste bevarte historieverket (om perserkrigene og de forhold som førte til denne krigen) kom fra Halikarnassos.
Lemprière skriver at «etter som Karia fløt over av fikener», har en spesiell sort fått navnet karika. Frasen In Care periculum facere er blitt brukt som ordspråk for å understreke en kommende fare i jakten på ubetydelige verdier.
Kristparken
Kristparken er en park på Hammersborg nær Oslo sentrum.
Svenske dialekter
Svenske dialekter har vært gjenstand for forskning gjennom lang tid, og svensk språk har mange av dem. Allerede på 1600-tallet fikk antikvarier i oppdrag å gjøre fortegninger over svenske dialektord, og den første ble utgitt av Johannes Bureus. På 1700-tallet ble det utgitt svenske dialektordlister av blant andre Johan Ihre og Sven Hof. I 1867 ga Johan Ernst Rietz ut Ordbok öfver svenska allmogespråk, som fortsatt er den eneste, heldekkende boka over svenske dialekter.
Kristparken
Parken
Kristparken avgrenses av Møllergata i øst, bebyggelse som hører til Deichmanns gate, Wilses gate og Fredensborgveien i nord, Grubbegata i vest og OBOS-bygget som ligger til Hammersborg torg i syd. Terrenget skråner fra Grubbegata ned mot Møllergata. I parken, som er 7,1 mål stor, er det lekeplass, ballplass og paviljong.
Svenske dialekter
Den språklige definisjonen på en svensk dialekt er de lokale varianter som ikke er blitt sterkt påvirket av standardspråket, og hvis utspring kan spores tilbake til norrønt. De kalles ofte bygdemål eller sockenmål. Mange av de mer genuine dialektene som tales på steder som Orsa i Dalarna eller Närpes i Österbotten har ofte meget særpregede fonetiske og grammatiske aspekter, som opprettholdelsen av eldre kasussystem. Disse dialektene kan være nesten uforståelige for de fleste svensker, og de fleste brukerne behersker også rikssvensk. Dialektene er ofte så lokale at de kan begrenses til enkelte sogn. Dialektene deles generelt opp i seks større dialektområder, hvor dialektene har visse fellestrekk i grammatikk, uttale og ordforråd. Flere eksempler fra hver gruppe gis nedenfor. Selv om hvert eksempel anses å være representativt for nærliggende dialekter, er det egentlige antallet flere hundre om hvert enkelt sted anses som å utgjøre et selvstendig dialektområde.
Kristparken
Historie
Christ kirkegård ble i 1654 anlagt omtrent der Krist kirkegård ligger i dag. Kirkegården ble utvidet i 1835, 1840 og 1856 til det området som i dag er Kristparken. Kirkegården opphørte for nye graver i 1924, og etter at fredningstiden på 40 år var utløpt i 1964 ble den delen av kirkegården som lå øst for Grubbegata opparbeidet til Krist kirkegård og Kristparken.
Svenske dialekter
Samtlige lydfiler tilhører SweDia, et svensk dialektforskningsprosjekt som har lagt opp innspillinger av til sammen 100 ulike dialekter med fire ulike brukere for hvert sted; eldre kvinne, eldre mann, yngre kvinne og yngre mann. Hensikten er først og fremst å dokumentere hvordan man snakker nå. Mange av de innspilte snakker ikke sin genuine dialekt, men en utblandet svensk.
Castle Communications
Castle Communications var et uavhengig, britisk plateselskap. Det ble stiftet i 1983 av Terry Shand, Cliff Dane og Jon Beecher. Det ble kjøpt av amerikanske Alliance Entertainment i 1994 og tatt inn i Sanctuary Records i 1999, fra da av som merkenavnet Castle Music, men opphørte da Sanctuary Records ble en del av Universal Music Group i 2007.
Bedriften har vanligvis jobbet med folkemusikk og folkrock-artister. Selskapet har også senere produsert albumer for metal-, hiphop-, funk-, jazz- og bluesartister.
Kristian Fougner
Kristian Fougner (født 21. april 1919 i Halden, død 30. august 2012 i Oslo ) var norsk motstandsmann under andre verdenskrig. Han ble tildelt Krigskorset, Norges fremste utmerkelse, og britiske Distinguished Service Cross for sin innsats. Fougner hadde som student ved Norges tekniske høgskole i Trondheim hatt sin militærtjeneste på Kjeller, og gjorde fra 10. april 1940 og ut måneden krigstjeneste ved svenskegrensen, først med Flyverskolen og senere for ambassaden i Stockholm. Etter fire uker returnerte han til NTH og fortsatte sine studier. Der kom han med i motstandsarbeidet, og fra september 1941 var han involvert i den illegale pressen.
Etter hvert kom han også med i etterretningsarbeidet det britiske Secret Intelligence Service organiserte i Norge. Den 9. april 1942 ble han, sammen med blant andre Hugo Munthe-Kaas, fraktet over til Storbritannia om bord på MK «Siglaos», ført av skipper Leif Larsen. Han gjennomgikk opplæring i radiotelegrafi og returnerte 7. mai til Brattvær og deretter med buss til Trondheim i det okkuperte Norge. Oppdraget var å drive etterretningsarbeid mot det tyske slagskipet «Tirpitz», som da befant seg i Trondheimsfjorden. Fougner etablerte radiostasjonen LEPORIS, som rapporterte tilbake til Storbritannia med opplysninger som ble ansett som svært betydningsfulle.
Fougner gjorde flere reiser mellom Norge og Storbritannia og var sentral i etableringen av hemmelige radiosendere.
Utmerkelser
For sin innsats under andre verdenskrig ble Fougner i statsråd 2. juli 1943 hedret med tildeling av Krigskorset. Fougners diplom fikk også påskriften «For særlig fortjenstfull innsats i forbindelse med hemmelig militær virksomhet.» Han ble også tildelt det britiske Distinguished Service Cross i 1943.
Riccardo Muti
Riccardo Muti (født 28. juli 1941 i Napoli) er en italiensk dirigent. Han leder Chicago Symphony Orchestra, har tidligere vært musikalske leder ved La Scala-operaen i Milano og har ledet operafestivalen Maggio Musicale Fiorentino, samt orkestre som Philharmonia Orchestra i London og Philadelphia Orchestra i USA.
Rulletekst
Rulletekst er en presentasjon på slutten av en film eller et tv-program hvor bidragsytere krediteres.
I film krediteres ofte skuespillere først, rekkefølgen på skuespillerne blir da listet opp i henhold til størrelsen på rollene, når rollen inntrer i filmen eller etter alfabetet. Videre følger teknisk personell, de sentrale skaperne for programmet og andre typer bidragsytere.
Kongsberg Aviation Maintenance Services
Kongsberg Aviation Maintenance Services AS (KAMS) er et norsk selskap som driver reparasjon og vedlikehold av blant annet fly og helikoptere, flymotorer, flyinstrumenter, aggregater, radarer og radio-, tele- og datautstyr. Selskapet holder til på Kjeller flyplass i Lillestrøm kommune.
Historikk
Aerospace Industrial Maintenance Norway AS (kortnavn: AIM Norway) var et norsk statsaksjeselskap som var eiet av Forsvarsdepartementet. AIM Norway ble opprettet 15. desember 2011 ved at Luftforsvarets Hovedverksted Kjeller ble omdannet til statsforetak.
AIM Norway drev med reparasjon og vedlikehold av blant annet fly og helikoptere, flymotorer, flyinstrumenter, aggregater, radarer og radio-, tele- og datautstyr. Hovedkunden var Forsvaret, og de største oppdragene var knyttet til vedlikehold og modifikasjoner av F-16 og Sea King. Selskapet hadde som mål å være i stand til å konkurrere seg til og kunne påta seg større vedlikeholdsoppdrag for blant annet leverandørene av materiell til kampflyet Lockheed Martin F-35 Lightning II, marinehelikopteret NH90 og redningshelikopteret AW101.
Foretaket hadde omkring 470 ansatte og holdt til ved Kjeller flystasjon nord for Lillestrøm.
I desember 2014 inngikk AIM Norway intensjonsavtale med Pratt & Whitney som én av tre bedrifter som ville kunne utføre vedlikehold på motorene til F35-jagerflyene.
I februar 2015 streiket de ansatte i AIM Norway, med den konsekvens at Luftforsvarets redningshelikoptre ble stående på bakken.
I november 2015 igangsatte Forsvarsdepartementet en prosess for å omdanne AIM Norway fra statsforetak til aksjeselskap. Erna Solbergs regjering fremmet i mars 2016 forslag for Stortinget om å omdanne selskapet og til endring i statlig eierandel. Selskapet ble aksjeselskap fra 1. august 2016.
I desember 2018 besluttet Forsvarsdepartementet å selge AIM Norway til Kongsberg Defence & Aerospace. I forbindelse med dette oppkjøpet fikk selskapet nytt navn, Kongsberg Aviation Maintenance Services (KAMS).
Kontaktledning
En kontaktledning er en elektrisk strømførende ledning som er spent over sporet til en jernbane-, forstadsbane- eller sporvogns-trasé for å tilføre elektrisk energi til rullende materiell. Hele systemet med master, isolatorer, utliggere etc., samt selve kontaktledningen med eventuell bæretråd, kalles et kontaktledningssystem (KL-system). Tråden forlegges i et «sikk-sakk»-mønster. Dette for å få en jevn slitasje av strømavtakeren på togmateriellet som skal kjøre på linja, for å opprettholde gode dynamiske egenskaper samt mulighet for lengre avstander mellom mastene der banen går i kurver. På eldre anlegg er utslaget normalt om lag 40 cm til hver side fra sporets midtlinje. Ved nybygging benyttes et utslag på 30 cm.
Der kontaktledningene går gjennom tunneler, er høyden over skinnene ved eldre anlegg redusert, noen steder er den helt nede i 4,85 meter, mot den normale høyden på 5,60 meter. Slike høydeendringer er lite gunstig ved høy hastighet. I dag bygges derfor nyanlegg for høyhastighetstog slik at kontaktledningene har samme høyde i tuneller som på åpne strekninger.
Luftledning er et annet navn på den ledningen som henger over skinnegangen ved elektrifiserte jernbanestrekninger. Lokomotivet eller motorvognen som trafikkerer strekningen tar opp strømmen gjennom en pantograf på taket. Systemet blir også brukt til sporvogn. Tidligere hadde alle de fire vestlige T-banelinjene i Oslo luftledning, men samtlige av dem er nå ombygget til strømskinnedrift.
Norske kontaktledningsanlegg
Det er hovedsakelig kontaktledningsanleggene Tabell 54, System 35, System 20 og System 25 som brukes på jernbanen i Norge i dag. Disse anleggene er designet for forskjellige hastigheter.
Big Generator
Big Generator er det tolvte studioalbumet fra progressiv rock-bandet Yes, utgitt i september 1987. Bandet fortsatte med dette albumet sin dreining mot mer konvensjonell rock og pop, noe som etterhvert skapte splid innad i bandet. Vokalisten Jon Anderson ønsket et sterkere fokus på progressiv rock, og valgte å forlate Yes etter Big Generator-turneen.
Karolína Erbanová
Karolína Erbanová (født 27. oktober 1992 i Vrchlabí, Trutnov i Tsjekkiske og slovakiske føderale republikk), er en tsjekkisk skøyteløper som representerte Tsjekkia under Vinter-OL 2010 i Vancouver. Hun ble juniorverdensmester i Seinäjoki i mars 2011 over distansene 500m, 1000m og 1500m samt sammenlagt. Hun var også med på det tsjekkiske verdenscuplaget i lagtempo som vant lagtempo-cupen sammenlagt i hennes debut-sesong 2008/09 i verdenscupen.
Hun tok bronse under Vinter-OL 2018.
Big Generator
Albumet kom på 15.-plass på Billboard 200 i USA, og på 17.-plass på UK Albums Chart i Storbritannia.
Bakgrunn
Bandet brukte over to år på å ferdigstille albumet, noe som skyldtes musikalske uenigheter mellom Trevor Rabin og Jon Anderson. Rabin ønsket mere kommersiell pop lik den på albumet 90125, mens Anderson ville at bandet skulle vende tilbake til den progressive musikken de ble kjent for på 1970-tallet. Resultatet ble et både kritikermessig og salgsmessig suksessfullt album, men uten verken noe episk verk av det gamle slaget, eller noen kjempehit som «Owner of a Lonely Heart».
I sin søken etter det gamle Yes-soundet, sluttet Anderson i bandet etter den påfølgende turneen. Litt senere fikk han med seg de tidligere Yes-kollegaene Steve Howe, Bill Bruford og Rick Wakeman og startet et nytt band. De fikk ikke lov å kalle seg Yes, selv om det strengt tatt ikke fantes noe Yes i 1988, så de kalte seg ganske enkelt for Anderson Bruford Wakeman Howe.
Senere slo de to grenene av Yes seg sammen med albumet Union.
Karolína Erbanová
Personlige rekorder
Oppdatert pr 20. mai 2011
Internasjonale mesterskap
Olympiske leker (Vinter) deltatt i ett OL ved 3 konkurranser.
Allround-VM på skøyter deltatt i 2 allround-VM.
Sprint-VM på skøyter deltatt en gang.
Enkeltdistanse-VM på skøyter deltatt i 2 enkeltdistanse-VM ved 4 konkurranser.
EM på skøyter deltatt i 4 EM.
Junior-VM på skøyter deltatt i 4 VM ved 17 konkurranser.
Balbuena metrostasjon
Balbuena er en stasjon på Mexico bys metros Linje 1. Den ligger i distriktet Venustiano Carranza, nordøst for sentrum av byen.
Kilikia
Geografi
Kilikia strakte seg langs kysten av Middelhavet fra Pamfylia til fjellkjeden Nur Dağları (eller Nurfjellene, i antikken kalt for Amanos) som skilte landområdet fra Syria. Nord og øst for Kilikia lå de ulendte Taurusfjellene som skilte landområdet fra det høyereliggende platået i Anatolia, og som er gjennomhullet av en smal kløft som i antikken ble kalt for «den kilikanske port». Oldtidens Kilikia var naturlig delt i Kilikia Trakaea og Kilikia Pedias, skilt av Lamas Su. Byen på østkysten av Kypros, Salamis, var inkludert i dens administrative område. Grekerne oppfant for Kilikia en eponymisk gresk grunnlegger i den helt mytiske Kilix, men den historiske grunnleggeren av kongeslekten som hersket over Kilikia Pedias var Mopsos, identifisert i fønikiske kilder som Mpš, grunnlegger av Mopsuestia, som ga sitt navn til et orakel i nærheten. Homer nevner folket til Mopsos, identifisert som kilikere, som fra Troas i den lengst nordvestlige delen av halvøya.
Kilikia Trachea («kuperte Kilikia» — gresk: Κιλικία Τραχεία; assyrisk: Khilakku eller Khilikku, tidvis også transkribert som Hilakku eller Hilikku, klassisk Cilicia)  er et berglendt, kupert fjelldistrikt utgjorde forgreninger av Taurusfjellene, som ofte endte i berglendt høydeområdene i fjellene med små avsidesliggende havner, et trekk som i klassisk tid betydde at kysten var befengt med pirater og sjørøvere som herjet, men som i middelalderen førte til at det ble okkupert av handelsfolk fra Genova og Venezia. Distriktet fikk vann fra elven Kalykadnos, i dag hetende Göksu og ble dekket i antikk tid av skoger som ga tømmer til Fønikia og Egypt. Kilikia selv manglet større byer.
Kilikia Pedias («flate Kilikia» — gresk: Κιλικία Πεδιάς; assyrisk Kue) i øst omfattet de høye fjelltoppene av Taurusfjellene og et stort sletteområde langs kysten som hadde rik, leiret jordsmonn, kjente av grekerne som Xenophon, som passerte med sine 10 000 greske leiesoldater, for dets overflod (euthemia), fylt med sesam og hirse og oliven og beiteland hvor hester ble alet opp og som ble importert av kong Salomo i israelittenes rike. Flere av de høyereliggende stedene var besfestet. Sletten fikk vann fra tre store elver, Kydnos (Berdan Çayı eller Tarsus Çayı), Saros (Seyhan) og Pyramos (Ceyhan eller Jihun), hver av dem førte med seg mye silt fra de nedhogde skogene i innlandet og som førte til betydelige våtområder. Seyhanelven går i dag i havet bortimot rett sør for Tarsus, men det er klare indikasjoner på at i en periode gikk den sammen med Pyramus, og at de forente elvene gikk sjøen vest for Kara-tash. Gjennom de fruktbare slettene til Issus gikk den store handelsvegen som knyttet øst og vest sammen mellom byene Tarsus (Tarsa) ved Kydnos, Adana (Adanija) ved Saros, og Mopsuestia (Missis) ved Pyramus.
Tidlig historie
Kilikia var bosatt fra steinalderen (neolittisk tid) og framover. Dateringen av oldtidens bosetninger i regionen fra neolittisk tid til bronsealderen er som følgende (i henhold til arkeologisk datering): Førkeramisk neolittisk A: 7000- og 6000-tallet f.Kr.; tidlig kobberalder (eller æneolitikum): 5800 f.Kr.; mellom-kobberalder (tilsvarer med Halaf- og Ubaid-utviklingene i øst ) ca. 5400-4500 f.Kr.; sen kobberalder: 4500- ca. 3400 f.Kr.; og tidlig bronsealder IA: 3400-3000 f.Kr.; tidlig bronsealder IB: 3000-2700 f.Kr.; tidlig bronsealder II: 2700-2400 f.Kr.; tidlig bronsealder III A-B: 2400-2000 f.Kr.
Området har blitt kjent som Kizzuwatna i den tidlige hettittiske tid (1000-tallet f.Kr.). Regionen var delt i to deler. Uru Adaniya (Kilikia Pedias), vannrike sletteområdet, og Tarza (Kilikia Trachea) i de fjellrike vestlige delene.
Kilikianerne opptrer som Khilikku i assyriske inskripsjoner, og i den tidligste delen av 1000-tallet f.Kr. var de den ene av fire makter i vestlige Asia. Homer nevner sletten som «aleiansletten» (i dag Çukurova) hvor Bellerofon vandret, men han forflyttet kilikianerne langt vest og nord og gjorde dem til allierte av Troja. Byene i Kilikia som var ukjente for Homer og bar allerede førgreske navn: Tarzu (Tarsus), Ingira (Anchiale), Danuna-Adana, som har beholdt sine oldtidsnavn, Pahri (kanskje dagens Misis), Kundu (Kyinda, deretter Anazarba) og Karatepe (Karatepe-Arslantaş).
Det eksisterer bevis for at en gang rundt 1650 f.Kr. at begge de hettittiske kongene Hattusili I og Mursili I utøvde sterk kontroll over Kilikia i sine kriger med Syria. Etter at Mursili var død en gang rundt 1595 f.Kr., tok hurrittene kontrollen fra hettittene, og Kilikia var frie i to århundrer. Den første kongen av det uavhengige Kilikia, Isputahsu, sønn av Pariyawatri, var nedtegnet som en «stor konge» i både kileskrift og hettittiske hieroglyfer. En annen nedtegnelse av hettittisk opprinnelse, en avtale mellom Ishputahshu og Telepinu, konge av hettittene, er nedtegnet både på hettittisk og akkadisk.
I det neste århundret sluttforhandlet kong Pilliya av Kilikia avtaler med både kong Zidanta II av hettittene og Idrimi av bystaten Alalakh, hvor Idrimi nevner at han har angrepet flere militære mål over hele østlige Kilikia. Niqmepa, som etterfulgte Idrimi som konge av Alalakh, dro så langt som å be om hjelp fra en hurrittisk rival, Shaushtatar av Mitanni, i håp om å få redusert Kilikias makt i regionen. Det ble dog åpenbart at den voksende hettittisk makten snart førte til at Niqmepas astrengelser var nytteløse da byen Kizzuwatna ble erobret av hettittene og de truet deretter Kilikia. Kong Sunassura II ble deretter tvunget til å akseptere underkastelse som vasall for hettittene, og ble den siste kongen av oldtidens Kilikia.
På 1200-tallet f.Kr. skjedde det et betydelig befolkningsskifte ved at de såkalte havfolkene, kalt så av egypterne, overfalt og la Kilikia øde. Hurrittene som var der forlot området og flyttet nordøstover mot Taurusfjellene hvor de bosatte seg området Kappadokia.
På 700-tallet f.Kr. ble regionen forent under styret til kongeslekten til Mukšuš, som grekerne kalte for Mopsos og som er kreditert som grunnleggeren av Mopsuestia, skjønt dets hovedstad var Adana. Dets multikulturelle karakter er reflektert i de tospråklige inskripsjonene fra 800- og 700-tallet f.Kr., begge skrevet i indoeuropeiske luviske hieroglyfer og med vestsemittisk fønikisk språk. På 800-tallet begynte Assyria å erobre regionen, og det ble en del av det assyriske riket fram til slutten av 600-tallet f.Kr.
Det persiske rike
Under Persia ble Kilikia tilsynelatende styrt av skattskyldig, underordnete innfødte konger som hadde en hellenisert navn eller tittelen som «syennesis»; men landet var offisielt inkludert i det fjerde satrapi (persisk provins) av Dareios. Den greske historikeren Xenofon fant en dronning med makten, og ingen opposisjon ble ført mot hærtokten til Kyros den yngre.
Aleksander den store
Etter Aleksanders død, oppsto det langvarige stridigheter om Kilikia mellom de rivaliserende hellenistiske generalene og kongedømmene, og for en tid falt landet inn under Ptolemeerdynastiets Egypt, men til sist havnet de inn under en annen hellenistisk makt, Selevkideriket, men som aldri holdt landet effektivt mer enn den østlige halvdelen.
Romerske Kilikia
Kilikia Trachea var hjemsøkt av pirater som beseirete av Pompeius i 67 f.Kr. etter et sjøslag ved Korakesion (dagens Alanya). Det var en hovedhendelse i hans forsøk på å renske området for sjørøvere etter flere mindre trefninger. Tarsus ble gjort til hovedstaden i den romerske provinsen Kilikia. Den andre delen, Kilikia Pedias, ble romersk område i 103 f.Kr. etter først ha blitt erobret av Marcus Antonius Orator (bestefar til den mer kjente Marcus Antonius) i hans hærtokt mot pirater i området, og hvor Lucius Sulla fungerende som den første guvernør, forpurret en invasjon av Mitridates II av Partia, og det hele ble organisert av Pompeius i 64 f.Kr. til en provins som, for en kortere tid, strakte seg til og omfattet en del av Frygia. Det ble omorganisert av Julius Cæsar i 47 f.Kr. og en gang rundt 27 f.Kr. ble det en del av provinsen Syria-Kilikia-Fønikia (Syria-Cilicia Phoenice). I begynnelsen var det vestlige distriktet etterlatt uavhengig under egne konger, eller prestekonger, og et lite kongedømme, under en Tarcondimotus ble etterlatt i øst, men disse delene ble til sist forent til provinsen av keiser Vespasian i år 72 e.Kr. Det hadde blitt bedømt viktig nok til å bli styrt av prokonsol og inneholdt 47 kjente byer.
Under keiser Diokletian tetrarkiet i tiden rundt 297 e.Kr. ble Kilikia styrt av en consularis; med Isauria og de syriske, mesopotamiske, egyptiske og libyske provinsene, som dannet Diocesis Orientis, det østlige bispedømme (i slutten av 300-tallet ble den afrikanske komponenten utskilt som bispedømmet Egypt), del av det pretorianske prefekturet som også ble kalt for Oriens («Øst»), hvilket også omfattet bispedømmene Dioecesis Asiana og Dioecesis Pontica, begge i Anatolia, og Dioecesis Thraciae på Balkan), den rike andelen av den østlige delen av Romerriket.
På 600-tallet ble Kilikia invadert av muslimske arabere. Araberne greide ikke endelig å fordrive bysantinerne før tidlig på 700-tallet og da ble Kilikia omformet til befestet grensesone (thughur) av kalifatet. Muslimene holdt landet helt det ble frigjort av den bysantinske keiseren Nikeforos II i 965.
Romerske Kilikia eksporterte klede gjort av geitehår som ble kalt for cilicium, og av disse ble det produsert telt. Tarsus var også fødestedet for den tidlige kristne misjonæren og skribenten Paulus i Det nye testamente.
Armenske kongedømme
På tiden hvor korstogene skjedde, var området kontrollert av det armenske kongedømmet Kilikia. Seljuktyrkiske invasjoner av Armenia ble etterfulgt av etnisk rensning eller forvisning av armenere som utvandret til Det bysantinske rike, og i 1080 grunnla Ruben I av Armenia, en slektning av den siste kongen av Ani (en bystat i den som i dag er den tyrkiske provinsen Kars), i hjertet av kilikiske Taurus et lite fyrstedømme som gradvis ekspanderte til det armenske kongedømmet Kilikia. Denne kristne staten, omgitt av muslimske stater som var fiendtlig til dens blotte eksistens, en stridfylt historie i rundt 300 år, ga verdifull støtte til vestlige korsfarere, og hadde handel med de store kommersielle byene i Italia.
Gosdantin (1095–1100) ga støtte til korsfarerne på deres marsj til Antiokia, og ble gjort ridder og marki. Thoros I (1100–1123), i allianse med de kristne fyrstene i Syria, dro med hell i kriger mot både bysantinerne og seljuktyrkerne. Levond den store (styrte 1187-1219) utvidet riket til bortenfor Taurusfjellene og etablerte hovedstaden i Sis. Han støttet også korsfarerne, ble kronet til konge av erkebiskopen av Mainz, og giftet seg med en av huset Lusignan fra korsfarerkongedømmet Kypros.
Hetoum I (styrte 1226-1270) inngikk allianse med mongolene, sendte sin bror Sempad til det mongolske hoffet for å underkaste seg personlig. Mongolene ga deretter sitt støtte til å beskytte Kilikia fra de muslimske mamelukkene i Egypt, inntil mongolene selv konverterte til islam. Da Levond V døde i 1342, Johannes av Lusignan kronet til konge som Gosdantin IV; men både han og hans etterfølgere støtte fra seg de innfødte armenerne ved å forsøke å få dem til å underkaste seg den romerske kirke, og istedenfor å bygge på intern enighet mot utenlandske fiender, falt riket fra hverandre på grunn av indre strid og kom til sist de egyptiske mamelukkene i 1375.
Kilikia Trachea ble erobret av osmanene på 1400-tallet, mens Kilikia Pedias forble uavhengig fram til 1515.
Det osmanske rike
På 1400-tallet falt Kilikia under dominansen til de muslimske osmanene og ble offisielt omgjort til den osmanske provinsen Adana Vilayet. Kilikia ble en av de viktigste regionene for armenerne innenfor Det osmanske rike. Høylandet i Kilikia var tett befolket av armenske bønder i små, men blomstrende byer og landsbyer som Hadjin og Zeitun, to fjellrike områder som klarte å beholde et visst selvstyre helt fram til 1800-tallet.
I byene på sletten ved Adana var handelen og industrien bortimot fullstendig på armenske hender og det forble slik grunnet tilstrømning av armenere fra høylandene. Deres befolkning fortsatte å øke i antall i Kilikia i motsetningen til andre deler av Det osmanske rike hvor det siden 1878 hadde gått tilbake grunnet undertrykkelse. Det skjedde til tross for at i 1909 skjedde Adanamassakeren (armensk: Ադանայի կոտորած), en brutal tyrkisk svar på armenske opprør i byen av samme navn (Adana) den 13. april 1909. Det er beregnet at mellom 15 000-30 000 armenere og omtrent 1 900 tyrkere skal ha omkommet på grunn av disse hendelsene. Motsetningene i Det osmanske riket førte til at det noen år senere, i år 1915, kulminerte med en tvungen flytting av armenere hvor et omdiskutert antall armenere døde i det som også er kjent som Folkemordet på armenerne. Det totale antallet av de armenske drapene er generelt blitt vurdert til mellom 400.000 og 1,5 millioner mennesker, .
I den samme tiden som tvangsflyttingen i 1915 hadde armenerne i Zeitun med hell organisert motstand mot de tyrkiske stormangrepene. For å endelig underkaste Zeitun hadde tyrkerne hengitt seg til svik ved å tvinge en armensk delegasjon fra Marash om å be armenerne i Zeitun om legge ned våpnene. Både den armenske delegasjonen og senere innbyggerne av Zeitun var i realiteten uten valg.
Republikken Tyrkia
Etter den fransk-tyrkiske krig og de påfølgende slagene under den tyrkiske frigjøringskrigen, ble regionen Kilikia en del av republikken Tyrkia i 1921 i overensstemmelse med Lausannetraktaten. Kilikia-området utgjøres idag av de tyrkiske provinsene Mersin, Adana, og Osmaniye.
Sykling under Sommer-OL 1976
Sykling under Sommer-OL 1976. Sykling var med på det olympiske programmet for attende gang under OL-1976 i Montréal. Det ble konkurrert om totalt seks olympiske titler, to på landevei og fire på bane, kun for menn. Vest-Tyskland ble beste nasjon med to gullmedaljer.
Santiago Bernabéu Stadion
Santiago Bernabéu er et fotballstadion i Madrid, Spania, det nest største i landet og blant de største i Europa med plass til 81,044. Stadionet er Real Madrid sin hjemmebane og har vært vertskap for tre finaler i Serievinnercupen, senere kjent som Mesterligaen. Siste gang finalen i Champions League ble spilt på Santiago Bernabeu, var i sesongen 2009/2010. Stadionet ble også brukt i VM i 1982, blant annet ble finalen spilt her, og det er nå en av UEFAs femstjerners-arenaer.
Historie
Det begynte på en vanlig gressmatte i 1901. 31. oktober 1912 tok Real Madrid i bruk sitt daværende nye stadion O`Donnell, som var eid av Don Laureado Garcia Comiso. Klubben leide banen for 1000 pesetas i måneden. Der spilte de til 1924, da styret i klubben bestemte at det skulle bygges en ny stadion. Da ble Estadio de Chamartín bygd, med plass til 15 000 tilskuere. I 1947 ble det bestemt at Estado de Chamartín skulle bygges på. Stadionet ble egentlig planlagt til 100 000 plasser, men sju år senere, i 1955 da anlegget sto ferdig, var det plass til 125 000 fans, og stadionet endret navn til Nuevo Estadio Chamartín. Ett år senere, i 1956, ble navnet endret til Santiago Bernabéu. Oppkalt etter Santiago Bernabéu Yeste, tidligere fotballpresident i Real Madrid. Senere er kapasiteten blitt redusert på grunn av omlegging til at det nå er kun sitteplasser.
Klubben har presentert planer for modernisering av stadion. Disse består blant annet i at det skal monteres et heldekkende tak over gressmatten som kan tas bort når det er pent vær. Det er forventet at moderniseringen ikke vil føre til særlige endringer i tilskuerkapasiteten. Arbeidene startet våren/sommeren 2020 og skal være ferdig til årsskiftet 2022/2023
Heathrow Terminals 2 & 3 undergrunnsstasjon
Heathrow Terminals 2 & 3 undergrunnsstasjon, tidligere Heathrow Terminals 1, 2, 3 undergrunnsstasjon, er en stasjon på Piccadilly-linjen i Londons undergrunnsbane. Den betjener to av London Heathrow lufthavns fire terminaler.
Stasjonen betjenes av alle Piccadilly-linje tog til Heathrow av ca. 12 tog i timen. Halvparten av togene kjører i en løkke innom Heathrow Terminal 4 før de kommer til terminal 2 og 3 på vei tilbake mot sentrum. For resten av togene er Terminal 2 og 3 en mellomstasjon på vei mot endestasjonen Heathrow Terminal 5.
Sven Fredrik Stray
Sven Fredrik Stray (født 29. januar 1985) er en norsk fotballspiller som spiller for den norske klubben Flekkerøy Idrettslag.
Han startet karrieren sin i Vigør før han gikk videre til Mandalskameratene. Foran 2007-sesongen signerte han for Odd Grenland og i 2008 var han i startoppstillingen til de fleste kampene. En skade i oppkjøringen til 2009-sesongen satte ham utenfor laget, og siden han ikke klarte å spille seg inn igjen i løpet av vårsesongen, ble han utlånt til Bryne Fotballklubb. Strays kontrakt med Odd Grenland gikk ut etter sesongslutt, og valgte etter en tenkepause å gå til Fløy i 2. divisjon. I 2012 signerte han en 2-årskontrakt med FK Jerv, hvor han spilte frem til 2014. Stray spilte en viktig rolle i 2014 sesongen for Jerv, hvor han hjalp klubben med å rykke opp til 1 divisjon. Etter sesongslutt valgte Stray å forlate Jerv, og signerte en kontrakt med naboklubben Arendal Fotball.
Heidi Støre
Heidi Elin Støre (født 4. juli 1963 i Sarpsborg) er en norsk tidligere fotballspiller. Hun er tidligere verdensmester og dobbelt europamester i fotball.
Heidi Støre debuterte på Sprint-Jeløy som 16-åring i 1979, og allerede året etter debuterte hun på landslaget. Støre markerte seg både på landslag og klubblag. Sistnevnte kom til finalen med Støre tre ganger på rad, men tapte alle tre. Ironisk nok var det først, og bare, da Støre dro til svenske Trolhättans IF at Sprint-Jeløy vant cupen, fire år på rad. Støre kom tilbake til Sprint-Jeløy i 1989, og med Støre vant de serien for første gang i 1990. Støre vant også serien med Sprint-Jeløy i 1993. 1994 ble den siste hele sesongen til Støre for Sprint-Jeløy. Året etter spilte Støre for Kolbotn i ett år i lagets første år i den øverste divisjonen.
Om Heidi Støre aldri vant cupen, vant hun mye med landslaget. Støre var med på landslaget som vant EM i 1987, og hun scoret vinnermålet i semifinalen. Hun vant også et uoffisielt VM i 1988 i Kina, og scoret to mål i mesterskapet, begge mot Australia. I 1991 var hun med på det første offisielle VM, og kom på andreplass. I EM i 1993 vant Støre og landslaget, etter å ha kommet på andreplass to ganger på rad. Som resultat av hennes innsats, vant Støre Kniksens hederspris sammen med Even Pellerud på vegne av landslaget det året. Neste VM var det siste Støre var med på, 15 år etter debuten. Som kaptein vant Støre og landslaget gull, og ble dermed også offisielle verdensmestre. Året etter vant Støre bronse i OL i Atlanta. EM i fotball for kvinner 1997 ble Støres siste kamper for landslaget.
Etter VM dro Støre til Japan, der hun spilte for Nikko Securities Dream Girls med Linda Medalen, Agnete Carlsen, Hege Riise og Tone Haugen fram til 1999, da det japanske fotballforbundet forbød utlendinger i ligaen. Deretter la Støre opp som fotballspiller. Enda Støre er født i Sarpsborg, er flere av hennes medaljer utstilt på Fredrikstad stadion. Støre fortsatte å jobbe tett opptil fotball, og etter å ha jobbet i Norges Fotballforbund (NFF) i flere år er hun fra 2012 leder for kvinnefotball i NFF.
Meritter
Med landslaget
Med Sprint-Jeløy
Lovdata
Stiftelsen Lovdata er en allmennyttig stiftelse som har som formål å opprette, vedlikeholde og drive systemer for rettslig informasjon. Driften skal være selvfinansierende. Lovdata ble opprettet i 1981 av Justisdepartementet og Det juridiske fakultet ved Universitetet i Oslo.
Lovdatas tilbyr på sitt nettsted flere viktige og sentrale rettskilder gratis. Informasjonen omfatter gjeldende lover og forskrifter – samt nye avgjørelser fra Høyesterett, lagmannsrettene og tingrettene og sammendrag på norsk av dommer fra Menneskerettighetsdomstolen i Strasbourg.
Lovdata tilbyr videre et betalsystem for advokater og jurister med avanserte søke- og fremfinningsmuligheter spesielt tilpasset profesjonelle brukere. Dette systemet er webbasert og omfatter regelverk, rettsavgjørelser, uttalelser, vedtak, forarbeider og juridisk litteratur foruten EØS-/EU-rettskilder. Lovdata arrangerer kurs i bruk av betalsystemet – både i Oslo og flere andre byer i Norge.
Lovdata har en sentral rolle i forvaltningen av regelverket, blant annet ved å produsere og utgi Norsk Lovtidend etter oppdrag fra Justisdepartementet. Den offisielle kunngjøringen av lover og forskrifter i Norsk Lovtidend foregår løpende på Lovdatas nettsted. I tillegg vedlikeholder Lovdata konsoliderte versjoner av alle lover og forskrifter, det vil si versjoner hvor endringene er innarbeidet i hovedversjonen av loven/forskriften.
Lovdata utgir tidsskriftene Lov&Data og EuroRett. Lov&Data inneholder i hovedsak rettsinformatiske nyheter fra de nordiske landene og bringer også referater av nye rettsavgjørelser. EuroRett gir et bilde av hva som skjer innenfor EU-retten. Viktige avgjørelser fra Den europeiske unions domstol og EFTA-domstolen refereres, samt norske rettsavgjørelser med tilknytning til EØS.
Odd Storm-Paulsen overtok 1. september 2010 som ny administrerende direktør etter Trygve Harvold, som hadde sittet i stillingen siden starten i 1981. Harvold fortsatte som spesialrådgiver i Lovdata, en stilling han satt i inntil han gikk av med pensjon fra 1. mai 2022.
Fem sentrale institusjoner innen rettslivet i Norge har anledning til å oppnevne hvert sitt medlem til Lovdatas styre. Styrelederen utpekes av Justis- og beredskapsdepartementet. Styret består per 2018 av Herman Bruserud (styreleder), Det juridiske fakultet ved Universitetet i Oslo; Kyrre Grimstad, Stortinget; Ragna Aarli, Justis- og beredskapsdepartementet; Kjetil Myhrvold, Den Norske Dommerforening, Lill Christin Egeland, Den Norske Advokatforening, Nils-Ola Widme, Abelia og Line Tveter, representant for de ansatte.
Lovdata ble tildelt Rettssikkerhetsprisen 2016 «for sitt arbeid med å styrke rettssikkerhet og likhet for loven, sitt samfunnsviktige bidrag til økt forståelse for og innsikt i lov- og regelverket, og ved formidling av kunnskap om rettsregler.»
I 2018 gikk Lovdata til søksmål mot Håkon Wium Lie og Fredrik Ljone for å ha bidratt til rettspraksis.no, et nettsted som på dugnadsbasis publiserer rettskjennelser. Selv om rettskjennelsene er unntatt opphavsrett, mener Lovdata at dokumentene er ulovlig lastet ned fra Lovdata. Oslo Byfogdembede vedtok raskt å stenge nettstedet, og Lovdata ble også tilkjent 100.000 i saksomkostninger. De saksøkte nekter for å ha gjort noe ulovlig, men fikk ikke forklare seg i retten. I etterkant av stengningen har stortingspolitikere uttrykt ønske om mer innsyn og endringer i måten Lovdata er organisert.
Beis
Beis er en blanding av fargestoff og løsemiddel, ofte vann, men også forskjellige maleroljer. Blandingen er så svakt fargetilsatt at den gir en transparent virkning når den smøres på treverk slik at treverkets utseende skinner gjennom, i motsetning til maling som har flere pigmenter og fargestoffer (blant annet med titanoksid og andre dekkende pigmenter).
Moctezuma metrostasjon
Moctezuma er en stasjon på Mexico bys metros Linje 1. Den ligger i distriktet Venustiano Carranza, nordøst for sentrum av byen.
Beis
Beising som metode er gammel. Den brukes til å imitere edlere tresorter, til å fremheve trestruktur eller til å fargesette interiør. Løsemiddelet trenger godt inn i porene i treet og trekker med seg fargen, slik at virkningen blir varig. Treverket trekker ikke like mye til seg overalt, slik at strukturen i treet fortsatt er synlig og gir det fargespill som er ønsket.
Malingindustrien i dag selger beis på oljebasis. En kan dermed impregnere og fargesette huset eller rommet i én arbeidsoperasjon. Dersom en skal skifte farge, er beis vanskelig å få vekk – den må males over eller pusses bort.
Moctezuma metrostasjon
Stasjonen ligger under Avenida Ignacio Zaragoza. Det er overgang til trolleybuss Linje F.
Fylkesvei 7676
Fylkesvei 7676 går mellom Hjellsand og stedet Øksnes i Øksnes kommune. Veien går langs Skogsøyas sørside.
Frem til 2019 hadde veien betegnelsen fylkesvei 942.
Fylkesvei 6890
Fylkesvei 6890 (Fv6890) går mellom Hokstad og Øverlandet på Ytterøy i Levanger kommune.
Før Trøndelag fylke ble opprettet 1. januar 2018 hadde veien betegnelsen Fylkesvei 135 (Nord-Trøndelag).
Eliteserien i håndball for menn 2010/11
Eliteserien i håndball for menn 2010/11 var den 45. sesongen av den norske eliteserien i herrehåndball. Haslum vant ligaen foran Elverum og Drammen.
Norsk Forbund for Innkjøp og Logistikk
NIMA (Norsk Forbund For Innkjøp og Logistikk) er et forbund for personer som arbeider med innkjøp og logistikk i Norge. NIMA er organisert i tolv forskjellige lokalforeninger, spredt over landet.
Hensikten er det enkelte medlem skal kunne være aktiv i et lokalt nettverk, og ha muligheten til å utdanne seg og videreutvikle seg på sin egen arbeidsplass. Arbeidet i lokalforeningene innebærer at det tilbys temakvelder, kurs- og informasjonsvirksomhet, erfa-grupper og sosiale aktiviteter. Hver lokalforening er en selvstendig, juridisk enhet.
Historie
NIMA er verdens eldste forbund innen fagområdet, og ble etablert i 1915. Fra den spede begynnelsen, «til fremme for materialstyrelsen», har forbundet vokst seg større, og har de siste årene hatt en relativt stabil medlemsmasse på ca. 2 000.
Land Lippe
Land Lippe var en tysk delstat i det nordvestlige Tyskland som ble opprettet i 1945. Land Lippe ble opprettet innenfor den britiske okkupasjonssonen og var etterfølgeren til Fristaten Lippe og Fristaten Schaumburg-Lippe. Staten ble dels innlemmet i Niedersachsen i 1946 og i Nordrhein-Westfalen i 1948.
Knut Gjerseth Olsen
Knut Gjerseth Olsen (født 27. september 1979 i Stavanger) er journalist i avisa Klassekampen. Han er tidligere skrivende redaktør i Magasinet Plot.
Gjerseth Olsen er utdannet statsviter fra Universitetet i Bergen. Han har bakgrunn som journalist fra Stavanger Aftenblad der han de siste årene jobbet i undersøkende avdeling. I 2010 stiftet Gjerseth Olsen Dybdeforlaget AS sammen med Jo Moen Bredeveien og Erlend Frafjord. Dybdeforlaget ga ut Magasinet Plot. Dokumentarmagasinet Plot kom ut månedlig. Det ble solgt til Magne Lerøs Medier og Ledelse i 2014. Siden 2015 har Gjerseth Olsen jobbet som featurejournalist i avisa Klassekampen.
Leangen gård
Leangen gård ligger ved Leangenbukta i Trondheim. Anlegget er ett av tre lyststeder fra 17- og 1800-tallet på Ladehalvøya. Leangen gård ble første gang oppført i 1661 og dagens bygninger er fra 1820. I 1963 overtatt av Trondheim kommune og disponeres av ordfører og rådmann til bruk i representasjon og andre arrangement som vedrører kommunen.
Yan (stat)
Yan (kinesisk: 燕; pinyin: Yān) var en stat i Det vestlige Zhou-dynastis periode, både i Vår- og høstannalenes og De stridende staters perioder i Kina. Hovedstaden var Ji (nær dagens Beijing).
Dette var den av de kinesiske stater som lå lengst mot nordøst, og den ble utsatt for en rekke invasjoner fra nomadiske stammer som trengte inn nordfra. Statene Zhao og Qi var dens hovedfiender, og særlig Zhao invaderte en rekke ganger. Likevel klarte staten seg gjennom det meste av de stridende staters tid. I 227 f.Kr. sendte Yan-prinsen Dan snikmorderen Jing Ke for å ta livet av kong Shi Huangdi av Qin, men han klarte det ikke.
I 222 f.Kr. ble Yan erobret av Qin.
Proutia rotunda
Proutia rotunda er en sommerfugl som tilhører familien sekkspinnere (Psychidae). Denne forholdsvis nybeskrevne arten er utbredt i Sør-Sverige tett opp mot grensen til Norge, men er foreløpig ikke funnet her i landet. Hannen har velutviklede vinger og fjærformede antenner, hunnen er larvelignende.
Utseende
Hannen er en liten til middelsstor (vingespenn 12-15 millimeter), slank, mørkbrun sekkspinner med forholdsvis smale, fjærformede antenner. Disse er litt over en tredjedel så lange som forvingene. Hele insektet er mørkbrunt, vingene nokså tynt skjellkledte. Hunnen er brunsvart, fet og larvelignende, 3,5-4,5 millimeter lang, med en tykk krans av snøhvit, ull-lignende hår (analull) rundt det bakerste kroppsleddet, bak dette stikker det ut et nokså kraftig, tre-leddet eggleggingsrør. Den bløte og tykke (eggfylte) kroppen holdes gjerne C-formet krummet. Antenner og fasettøyne er ganske reduserte, beina påfallende spinkle. Larven omgir seg med en 8-10 millimeter lang, rørformet, larvesekk som er kledt med lav- og bladbiter.
Levevis
Arten forekommer i ulike skogtyper. Larven lever mest av moser, lav og alger, men kan også ete døde insekter og blader fra busker og trær. Utviklingen er trolig vanligvis ettårig, men kan kanskje ta to år under mindre gunstige vilkår. Hannen flyr om natten i juni-juli.
Utbredelse
Den har en ganske begrenset utbredelse og er bare kjent fra Fennoskandia, Baltikum og Tyskland. Den er funnet i Dalarna i Sverige, men foreløpig ikke i Norge.
Svetambara
Svetambara eller Shvetambara er den største av de to hovedretningene innenfor den indiske religionen jainismen, den andre er digambara.
Begge retningene er asketiske, da dette er en hovedsak i jainismen. Svetambara kalles for hvitkledte og gjenkjennes på sine hvite klær; digambara kalles for luftkledte eller himmelkledte, det vil si nakne. De to retningene har sitt kjerneområde i hver sin del av India: svetambara i delstatene Gujarat og Rajasthan i nordvest, og digambara i delstaten Karnataka i sørvest – med pilegrimsmålet.
De læremessige ulikhetene mellom de to retningene er forholdsvis små, og gjelder i første rekke spørsmål om livsførsel, men det er også meningsforskjeller om hellige tekster, om Mahaviras biografi og om den oppvåknedes egenskaper. Svetambaramunker går kledd i hvite klær, og tigger sin mat i skåler, mens digambaramunker er enda mer asketiske: de går nakne omkring, og bruker ikke skåler for å tigge eller spise, men får maten rett i hendene.
De to retningene er ikke enige seg imellom om når skillet mellom dem oppsto. Svetambaraene mener at skillet oppsto 609 år etter Mahaviras død (han antas å ha levd 599–527 f.Kr.), mens digambaraene mener at det skjedde 160 år etter Mahaviras død. Kildene til de to retningenes historie er imidlertid fra hhv 400-tallet og 900-tallet, og kan ikke regnes som gode historiske kilder.
Caroline Knutsen
Caroline Knutsen (født 21. november 1983 i Skibotn) er en norsk tidligere fotballspiller som var keeper.
Hun spilte fotball for Asker, Røa og Vålerenga. Knutsen er opprinnelig fra Skibotn, men tilbrakte mye av barndommen i Tromsø før hun flyttet til Kongsvinger.
Karriere
Det var i Kongsvinger Knutsen begynte sin karriere. Hun viste seg etter hvert som et talent, og da hun flyttet til Asker, fikk hun innpass der som andrekeeper. Etter hvert som NTG åpnet for jenter, kom Knutsen også med på NTG, og kunne dermed kombinere fotball og utdannelse. Knutsen hadde en vanskelig kamp om plassen. Først konkurrerte hun mot Ingrid Bruserud, deretter kom Astrid Johannessen tilbake fra profesjonell tilværelse i Fulham LFC, og deretter var det Bente Nordby som var førstekeeper.
Knutsen ble i en periode lånt ut til Vålerenga for å få kamptrening, og i 2001 vant hun finalen i Norway Cup mot nettopp Asker. Tilbake i Asker var imidlertid Caroline Knutsen forfulgt av skader. I 2003 røk korsbåndet hennes. To år senere, den 28. august 2005 røk det nok en gang under en U21 privatlanskamp mot Sverige. Skadene, blandet med manglende tillit fra Asker-trenerne, gjorde at Caroline Knutsen la opp midlertidig i en alder av 22 år i 2006.
Serie A 1934–1935
Serie A er den italienske toppdivisjonen i fotball. Den ble opprettet i 1898. Det italienske fotballforbundet står for organiseringen av ligaen.
Caroline Knutsen
Karriere
Året etter ble Knutsen kontaktet av Røa, som nylig hadde mistet målvakten Silje Vesterbekkmo. Caroline Knutsen hadde i mellomtiden tatt tester på Norsk Idrettsmedisinsk Institutt (NIMI) som var svært lovende. I 2007 debuterte hun derfor for Røa. Sesongen under ett gikk bra for Knutsen. I hennes comeback-sesong slapp hun bare inn 24 mål, men ett av dem, 3-2-målet til Amazon Grimstad fikk mye oppmerksomhet (En høy lobb ser ut til å gå ut, og Knutsen henter i stedet en ny ball. I mellomtiden har ballen blåst inn i spill på grunn av ekstrem motvind, og den detter ned foran åpent mål der en Amazon-spiller putter ballen i mål).
Serie A 1934–1935
Ligatabell
K=kamper spilt, V= vunnet, U= uavgjort, T= tap, MF-MM= mål for-mål mot, P = Poeng
Kunstløp under Vinter-OL 1998
Under Vinter-OL 1998 i Nagano ble det arrangert fire øvelser i kunstløp.