cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Barbro Martinsson
Barbro Martinsson (født 16. august 1935) er en svensk tidligere langrennsløper.
Hun vant fire medaljer, to VM- og to OL-medaljer i sin internasjonale karriere. Begge VM-medaljene, en sølv og en bronse, var i stafett. Også de to olympiske sølvmedaljene hun vant var i stafett.
Blant hennes øvrige meriter kan nevnes at hun vant 10 km i Holmenkollen i 1964
Tanke
Tenke, tenking eller tanke er en mental prosess som tillater individer å modellere verden og hanskes med den effektivt ifølge deres objekter, planer, slutninger eller begjær. Ord som refererer til lignende konsepter og prosesser er kognisjon, bevissthet, ideer og fantasi.
Tenking involverer intellektuell manipulasjon av informasjon, da vi former konsepter, engasjerer oss i problemløsning, fornuft og det å ta bestemmelser.
Tenking er en høyere kognitiv funksjon og analyser av tenkeprosesser er en del av kognitiv psykologi.
Prabodh Chandra Bagchi
Prabodh Chandra Bagchi (født 1898, død 1956) var en indisk indolog, lingvist og sinolog.
Et tyngdepunkt i hans forskning var om formidlingen og oversettelsene av den buddhistiske kanon i Kina og de første kontakter mellom India og Kina.
Han var Director of Research Studies ved Visva-Bharati University i Shantiniketan.
Peter I av Bulgaria
Peter I av Bulgaria (bulgarsk: Петър I), muligens født 895, død 29. januar 969, var tsar av Bulgaria fra 927 til 969. Han var sønn av Simeon I og gift med Maria Irena, barnebarn til den bysantinske keiseren Romanos I Lekapenos. Han ble etterfulgt av sønnen Boris II.
Peter I pleier å få det meste av skylda for Bulgarias nedgang, men etter Simeons regenttid var bondebefolkninga, som utgjorde den største kilden til soldater i armeen, fattig. Simeons seire hadde tært på landets ressurser og førte til veldig høye skatter. Selv om han ofte har blitt beskrevet som svak og undergivende var den lavmælte og sjenerte Peter I ved makta lengre enn noen annen middelaldersk bulgarsk hersker.
Max Rauh
Max Rauh (født 1888, død 1961) var en tysk maler som ble erklært entartet av det tyske nazist-regimet i 1930-årene. I 1926 leverte han et maleri til valfartskirken Maria Rosenberg, og var da basert i München.
Beslagslisten nevner ett verk.
Hereditært angioødem
Magesmerter
Anfallene angriper ofte mage og tarm, noe som kan gi betydelige magesmerter, diaré og oppkast. Hevelser i svelg og hals kan være svært farlig, og bør behandles umiddelbart. Svært normalt er det også å få ødemer i armer, ben og kjønnsorganer. I ytterst sjeldne tilfeller kan anfallene føre til hevelser i hjernen, noe som kan føre til hodepine, talebesvær, lammelser eller kramper. Anfallene opphører etter ett til fem døgn. Diagnosen stilles ved at man tar en blodprøve. Sykdommen arter seg svært forskjellig fra person til person. Noen er hardt rammet med flere anfall i måneden. Andre kan ha nedsatt C1-INH, men får aldri noen anfall. Heinrich Quincke var en av de første som beskrev tilstanden og kalte den angioneurotisk ødem. Anfall ble påfallende ofte uløst av mentalt stress og derav betegnelsen «neurotisk». Denne betegnelsen er nå forlatt siden den genetiske årsak er kjent.
Symptomene begynner ofte i barneårene og forverres rundt puberteten. Anfallene kan opptre med uker og måneders mellomrom, og mellom disse er pasienten frisk. Det virker som alvorlighetsgraden og hyppigheten av anfallene avtar hos eldre personer.
Sykdomsforløp
Mange pasienter kan fornemme at et anfall er på vei. De føler seg kanskje trøtte, utmattede, engstelige, deprimerte, er vare for kulde eller har en fornemmelse av prikking og stikking i huden. Noen får ringformede utslett på huden. Noen pasienter kan være følsomhet for lyd, blir kvalme, er mer aggressive eller irriterte, føler sult og/eller har appetitt på uvanlig mat.
Hva utløser et anfall?
Faktorer som kan provosere et anfall med hevelser og/eller magesmerter er kraftig fysisk aktivitet, mekanisk belastning, insektstikk, høy varme eller kulde, infeksjoner, operasjoner eller psykisk stress. Trykk fra sko, klær eller gjentatte små slag eller vibrasjoner kan av og til være nok til å gi hevelser av huden på de aktuelle områder. I de fleste tilfellene kan man ikke identifisere hva som er den utløsende faktoren.
Feilaktig operert
Man har per 2007 registrert rundt 100 personer med HAE i Norge, men trolig er det store mørketall. Mange leger har ikke erfaring med denne diagnosen og flere har fått feil diagnose. Noen pasienter får kun voldsomme magesmerter, og blir feilaktig operert på grunn av mistanke om blindtarmbetennelse eller får utført andre kirurgiske inngrep. Likeledes hender det at pasienter med HAE virkelig trenger en operasjon, men at magesmertene oppfattes som angioødem.
Behandling
HAE behandles som regel med tabletter, men disse kan ha store bivirkninger. Noen pasienter benytter disse legemidlene kun når de har anfall, mens noen må ha dem som fast, forebyggende behandling. Medisinene kan nedsette hyppigheten og alvorlighetsgraden av anfall, og i beste fall holde pasienten anfallsfri. Pasienter som er svært hardt rammet kan få tilbud om å benytte C1 inhibitorkonsentrat som forebyggende behandling. Denne medisinen settes intravenøst, og pasienten må læres opp til å kunne utføre dette selv.
I svært akutte tilfeller kan det være nødvendig å utføre en traketomi eller intubere for å sikre at pasienten har frie luftveier.
Dan Berglund
Etter flytting til svenske Kristinehamn og Hisingen i Sverige begynte studiet av litteratur og gitarmusikk, som ga scenedebut (1974), samtidig med jobb i industrien. Fram til 1980 var han medlem i KPML(r). Han er også blant artistene som er representert på musikksamlingen (r) Största hittarna, utgitt av partiet på 1990-tallet.
Berglund er best kjent for «De mördades fria republik» fra debut-LP-en En järnarbetares visor (1975). Derpå kom Dan Berglund sjunger Rudolf Nilsen (1977 - med tekster av den norske dikteren), Den stora maskeraden (1979), Vildmarken (1988). Siden kom samle-CD-en Mina herrar (1999).
Berglunds musikk fra 1970-tallet kan kortfattet karakteriseres som viser med revolusjonært kommunistisk budskap, med angrep på arbeidsgivere og overklasse og med skildringer over arbeiderklassens lodd i livet. Berglund har senere tatt avstand fra leninismen, men støtter fortsatt opp om klassekampen.
Flekkfluer
Flekkfluer (Otitidae) er en liten familie av middelsstore fluer som vanligvis har påfallende fargemønstere på vingene. I moderne systematiske inndelinger blir flekkfluene gjerne regnet som en underfamilie av familien Ulidiidae. Enkelte arter kan gjøre skade i jordbruket.
Utseende
Flekkfluer er små til middelsstore (2-12 mm lange) fluer. Hodet er ganske stort og ofte tydelig lysere enn kroppen (gult), vanligvis ganske bredt. Pannen er bred og mangler kraftige børster i de nederste tre fjerdedelene. Fasettøynene er mer eller mindre runde, nokså små til middels store. I pannen sitter tre punktøyne (ocelli). Antennene er av vanlig fluetype, ikke spesielt lange, bestående av tre ledd. På oversiden av det tredje leddet nær roten sitter det en to-leddet antennebørste (arista). Munndelene er av vanlig fluetype, ikke påfallende store.
Kroppen er svart eller dekket av gråaktig bestøvning. De artene som har grå bestøvning har gjerne mørke lengdestriper på ryggsiden av brystet (mesonotum). Bakkroppen er ganske kort, ofte noe flattrykt. Hunnenes bakkroppsspiss er trukket ut til et eggleggingsrør.
Beina har to rekker av kraftige børster på fremlåret, ellers ikke noen påfallende trekk ved dem.
Vingene har påfallende mønster, vanligvis mørke tverrbånd.
Larvene er av vanlig maggot-type, uten bein eller noen andre kroppsutvekster, tilspisset i hodeenden og butte i bakenden, som har et par åndehull (spirakler).
Levevis
Biologien til mange av artene er dårlig kjent, men det ser ut til at de fleste lever av råtnende plantermateriale som larver. Arten Tetanops myopaeiformis er et skadedyr på sukkerbete. Noen arter har også larver som lever i møkk. Noen arter finnes ofte på blomster, for eksempel kvann. Fargemønstrene på vingene har trolig en funksjon ved forplantning og pardanning, men lite er kjent om dette.
Hvalvíkar kommuna
Hvalvíkar kommuna var en kommune på Færøyene. Den omfattet bygdene Hvalvík, Nesvík, við Áir og Streymnes på Streymoy. Den ble opprettet ved delingen av Norðstreymoyar prestagjalds kommuna i 1913. I 2005 ble Hvalvíkar kommuna innlemmet i Sunda kommuna. Hvalvíkar kommuna hadde ved innlemmelsen 420 innbyggere.
Rakel Hönnudóttir
Rakel Hönnudóttir (født 30. desember 1988) er en islandsk fotballspiller. Hönnudóttir, som er spiss, spiller for Breiðablik i Úrvalsdeild, samt for Islands kvinnelandslag i fotball.
Klubbkarriere
Hönnudóttir, som vokste opp i Akureyri, spilte for Þór tidlig i karrieren. I 2006 bestemte Þór og KA å stille lag sammen, under navnet Þór/KA. I januar 2009 var Hönnudóttir på utlån til danske Brøndby IF, som spiller i Elitedivisionen, som første utenlandske spiller. Hun vendte tilbake til Island i april 2009, og fortsatte karrieren for Þór/KA i Úrvalsdeild.
Hönnudóttir gikk november 2012 til Breiðablik.
Landslagskarriere
Hönnudóttir spilte sin første kamp for det islandske landslaget 5. mars 2008, da Island vant 2–0 over Polen. Hönnudóttir spilte alle tre kampene for Island under EM i 2009, og var en del av Islands tropp til EM i 2013, hvor Island tok seg til kvartfinalen.
Lee Evans (komiker)
Lee Evans (født 25. februar 1964) er en engelsk stand up-komiker og skuespiller.
Tidlig liv
Evans ble født i Avonmouth i Bristol. Han gikk på Billericay School i Billericay i Essex, og begynte deretter med boksing. Etter en kort periode som bokser studerte han i to år ved en kunstskole i Essex. Deretter valgte han å følge i sin fars fotspor i underholdningsbransjen.
Sent i tenårene flyttet han til Rhyl i Wales, hvor han spilte trommer i en punkbank. Ifølge ham selv var han ikke en god trommeslager. I 1981, bare sytten år gammel, giftet han seg med Heather Evans. Paret fikk datteren Molly i 1994.
I 1980-årene begynte han som stand up-komiker, og han fikk tidlig tilbud om å bli med i en talentkonkurranse i USA. Evans var den eneste engelskmannen som deltok der, og han endte opp med å vinne. I de neste fire årene turnerte han på herreklubber, og deretter fulgte fem år på alternative klubber. Som flere andre etablerte britiske komikere fikk han sitt gjennombrudd på Edinburghfestivalen i 1988.
Karriere
I løpet av 1990-årene ble han kjent i sitt hjemland. Hans skilte seg ut fra mengden av stand up-komikere med en høylytt, opphetet, svett og energisk stil på scenen. Komikken hadde et preg fra de alternative kretsene han var i, og var svært fysisk orientert. Hans slapstick-innslag har blitt sammenlignet med Norman Wisdoms stil. I sine tidlig opptredener hadde han en figur som ofte ble brukt i showene, den dysfunksjonelle unge mannen Malcolm.
Et av hans kjennetegn er at han under opptredener er så hektisk at svetten spruter, noe han bevisst bruker. Han må gjerne ta en pause under lengre opptredener, og i løpet av disse pausene gjennomgår han en fullstendig forandring. Evans har selv sagt at det skyldes at han «er så nervøs som en nonne som venter på en graviditetstest».
Blant regelmessige innslag i hans show er «The Lee Evans Trio». Dette er ikke en virkelig trio, men Evans som står alene på scenen og mimer til opptak av forskjellige instrumenter (trommer, cello og piano), og flytter seg til forskjellige steder på scenen når lyskasterne blinker av og på.
Han bruker også nervøsiteten som et innslag ved å overdrive den kraftig. Han bruker sitt talent for fysisk komedie ved å surre seg inn i mikrofonledningen, og han later også som om mikrofonen ikke fungerer. Han pleier da å bevege munnen uten en lyd i noen sekunder, for så å komme med en løsrevet avslutning på en vits eller et spørsmål som ingen kjenner bakgrunnen for. Han har også ofte latt som om han ikke aner hvorfor han har kommet opp på scenen.
I november 2005 kom han under turnéen XL Tour inn i Guinness rekordbok ved å opptre for det største komediepublikummet noensinne. Han opptrådte da for 10 108 mennesker på Manchester Evening News Arena. Hans opptreden på Cardiff International Arena under denne turnéen er utgitt på DVD.
Som skuespiller har han opptrådt i flere filmer. Blant de mest kjente er Funny Bones, Mousehunt, There's Something About Mary, The Fifth Element, The Ladies Man, The Martins og The Medallion.
Evans har også vært med i flere TV-serier. I 1993 og 1994 var han både vert og gjesteartist i Channel 4s Viva Cabaret!. I 1996 spilte han i The World of Lee Evans, som ikke ble produsert i mer enn én episode. Det gikk bedre da han i 2001 skrev og spilte hovedrollen i So What Now?, en TV-komedie i seks episoder.
Hans første rolle som ikke involverte komedie kom i 2004, da han spilte en paranoid mordmistenkt i filmen Freeze Frame. Samme år debuterte han som sceneskuespiller i Endgame i Londons West End, og han fortsatte med en rolle i musikaloppsetningen av Mel Brooks' The Producers. Senere har han spilt i en nyoppsetning av Harold Pinters The Dumb Waiter.
I 2007 hadde han tittelrollen i ITVs filmatisering av The History of Mr. Polly.
Ferjesambandet Edøya–Sandvika
Edøya–Sandvika er et fergesamband på fylkesvei 669 over Edøyfjorden i Trondheimsleia på Nordmøre, mellom Edøya ferjekai på Edøya i Smøla kommune og Sandvika ferjekai på Tustna i Aure. Strekningen drives av Fjord1.
Ferjestrekningen er 6,1 km, overfartstiden 20 minutter, og den blir betjent av MF «Edøyfjord», med 17 avganger daglig i hver retning om hverdagen. 2014 var årsdøgntrafikken 294 kjøretøyer.
Fylkesvei 5690
Fylkesvei 5690 går mellom Vassenden og Kjøsnes i Sunnfjord kommune. Veien er 22,6 km lang.
Veien går langs sørsiden av Jølstravatnet til Sandvika, og videre på fylling og kort bru over Kjøsnesfjorden til Kjøsnes. Kjøsnesbrua ble åpnet i 1970.
Frem til 2019 hadde veien betegnelsen fylkesvei 451 (Sogn og Fjordane).
Navnedebatten om Porsgrunnselva/Skienselva
Navnedebatten om Porsgrunnselva/Skienselva er en debatt med historiske tradisjoner og et engasjement som ennå er høyst levende. Debatten har blusset opp igjen, etter at Google endret navnet på sine kart, etter innspill fra en privatperson. Stridens kjerne har vært om elva skal kalles Porsgrunnselva eller Skienselva, og lokalpatrioter i begge kommuner har argumentert for hvert sitt syn. I Porsgrunn har man hevdet at elva kan kalles Porsgrunnselva på strekningen der vannet føres gjennom Porsgrunn kommune. I Skien har man ment at Skienselva er elvas opprinnelige navn, og at dette navnet skal kunne brukes også gjennom Porsgrunn.
Historikk
I gammelnorsk tid ble ikke betegnelsen «elv» brukt i særlig grad innen germanske språkområder. Selve elvebetegnelsen ble mest sannsynlig ikke benyttet før på 1800-tallet av folk flest. Før dette brukte man navn som beskrev elvas egenskaper i form av blant annet flytehastighet, bunnforhold og tilhørende vegetasjon.
Elvebetegnelsen ble på norsk område bare brukt om Raumelfr (nederste del av Glomma, av Raumarìki (Romerike)) og om Gautelfr (Gøtaelv, også om Trysilelva). Alle andre norske elver hadde egennavn som Lågen, Nea, Orkla, Otta, Sjoa osv.
Lokal historikk
I boken Beskrivelse av Bratsbier Amt samt Skien med dens Forstæder (Bartholomæus Herman Løvenskiold, 1784, gjenutgitt i moderne språkdrakt av Kristian Bogen, 1998) heter det: «Scheen, eller Skien, ligger på litt over 59 grader […] Den skal ha fått sitt navn fra elva, som tidligere ble kalt for Skiene, og som kommer fra vannet Norsjø. Elva går gjennom to store fosser, Skotfoss og Langefoss». Det bemerkes at det er elva ovenfor Skien (inkludert Hjellevannet) som knyttes til det gamle bynavnet: Strekningen fra Langesundsgapet til Skiens brygger kalles for Langesundsfjorden. Denne strekningen ble fra svært gammel tid kalt Langesund, et navn som også ble satt på hele tolldistriktet.
Topografisk historikk
Når hele strekningen ble kalt Langesund, var det fordi løpet ble opplevd som et langt sund. I dag bærer kun løpet forbi Langesund dette navnet, men opprinnelig var det sundet mellom Langøya og Gjeterøya (som på grunn av lite strømninger var den beste farveien inn mot land) som het Langesund. Sundet mellom Langøya og Gjeterøya kalles nå «Gamle Langesund».
Cirka 1500 år tilbake gikk fjordarmene helt inn til Valler i Eidanger, til områdene rundt Børsesjø og opp til Skien (tidligere helt til Åfossen, som senere ble hetende Skotfoss). Navn som Løberg (Ladaberg) forteller at det på 8-900-tallet måtte lastes om last til Sem (Sæeimr). Kjølnes forteller muligens om et nes der skipskjølen nådde bunnen.
Siden har det vært en betydelig landhevning, men forestillingen om en fjord ble værende i folks bevissthet, selv om landet steg. Hvis man forutsetter en landhevning på 4 millimeter per år, vil landet ha steget om lag halvannen meter i løpet av 400 år. Høyst sannsynlig ble strekningen fra Skien til Frier ikke oppfattet som ei elv på denne tiden. Selv på slutten av 1700-tallet oppfattet Løvenskiold strekningen som en fjord.
Jacob Aall var av en annen oppfatning enn Løvenskiold, og forteller i sine erindringer fra 1795 at han sammen med sin søster rodde ut Porsgrundselva til farens landsted som ble kalt Roligheden. Et kart fra 1807 viser det samme navnet.
Lokal navnebruk
På 1600-tallet dro bønder fra ytre Gjerpen og Solum til Porsgrunn med sine produkter. Knut Olborg skriver i sin store avhandling om Bolvik Jernverk at Vestre Porsgrund var det største handelssenteret i Telemark. Bønder fra Mælum og Helgen dro hit rundt 1800. Siden ble det etablert såkalte melkegrenser, og bøndene dro en skillelinje gjennom Kjørbekkdalen, over elva og til omtrent Bøle skole. Bøndene nord for denne linjen leverte til Skien, mens bøndene sør for linjen leverte til Porsgrunn. Senere ble dette ansvarsområdene for brannvesenet i de to byene.
Porsgrunns havnedistrikt strakte seg til lasteplassen som ble kalt Waterloo, og gjorde det helt frem til kommunesammenslåingen i 1964.
Da den store brannen la Skien øde i 1886, oppstod et nytt begrep: Skiensfjorden. Navnet betegnet et helt distrikt og var ikke spesifikt for vassdraget. Betegnelsen medførte at navnet Skienselva ble tatt mer i bruk, men bare i Skien. Da det interkommunale samarbeidet tiltok etter de store kommunesammenslutningene, var det liten uenighet om at navnet Grenland skulle benyttes istedenfor Skiensfjorden.
Bekhterevs sykdom
Bekhterevs sykdom eller Ankyloserende spondylitt (latin spondylitis ankylosans eller morbus Bekhterev) er en arvelig autoimmun revmatisk bindevevssykdom som i størst grad rammer de små leddene i ryggsøylen, iliosacralleddene (leddene mellom den nederste delen av ryggsøylen, sakrum, og hoftekammene, ilium), samt senefester. Sykdommen rammer hyppigst menn i 20-30-årsalderen, og forekomsten antas å være på 0,2–0,3 % i Norge. I en tredjedel av sykdomstilfellene rammes man også av kraftige perifere artritter, det vil si ikkebakterielle betennelser i leddene i føttene, knær, hofte og brystkassen. Sykdommen er oppkalt etter den russiske nevrologen Vladimir Bekhterev.
Symptomer og diagnose
Sykdommen kan være svært smertefull og, hvis ubehandlet, en potensielt invalidiserende sykdom (alvorlig grad av krokrygg, hvor ryggvirvlene har vokst sammen). Med moderne behandling kan likevel de fleste med sykdommen opprettholde normal funksjon.
New York-kriteriene
Det er to sett kriterier som må oppfylles for å stille diagnosen.
De kliniske kriteriene er;
De radiologiske kriteriene er;
Forandringer i iliosakralleddene (leddene der hvor ryggraden sitter fast i hoften/bekkenet) betyr tre ting, og det er ikke nødvendig at alle forandringene foreligger. Man graderer forandringene fra 0-5. De første forandringene er væske i beinsubstansen, noe som indikerer en aktiv betennelse. Den andre forandringen er at beinsubstansen blir porøs, og at man får fettintrengning – det vil si avleiring av fettperler i beinet. Den siste forandringen er den mest alvorlige, og består av dannelse av ny beinsubstans; det kan i verste fall, uten riktig behandling, medføre at ryggvirvlene vokser fast i hverandre.
I tillegg vil perifere artritter, særlig leddgiktliknende smerter i bena, og gentypen HLA-B27 kunne supplere kriteriene over når en diagnose stilles.
Juvenil Bekhterev
Sykdommen arter seg i hovedsak ulikt avhengig av når den rammer pasienten, og særlig hos de som rammes i ung alder minner sykdommen først om reaktiv artritt (MB Reiter). De første plagene kommer da som en serie akutte og kraftige leddbetennelser, først og fremst i hofte/kne/føtter, men også i nakke, skuldre, albuer og krageben og ribbene. Sammen med smertene kommer andre symptomer på betennelsesreaksjonene, så som feber, kvalme, svimmelhet mv.
De akutte betennelsene kan roe seg, noen ganger i lang tid, og eventuelt blusse opp igjen med nye, kraftige artritter.
Forekomst
Av ukjente årsaker er forekomsten av sykdommen ulik i verden. I Nord-Norge, og særlig blant den samiske befolkningen, forekommer sykdommen oftere enn i Sør-Norge og Nord-Europa. Frekvensen avtar til lenger sør man kommer, og forekommer nærmest ikke i Afrika. Man antar at tre ganger så mange menn har sykdommen som kvinner, men ettersom kvinner generelt har langt mildere symptomer enn menn kan det være et betydelig antall kvinner som har sykdommen uten å være klar over det.
Årsakene til at sykdommen rammer ulikt er ikke kjent, men både sykdommens arvelighet og virkningen av varme kan inneholde forklaringer.
Ledsagersykdommer
Det er en rekke tilknyttede tilstander som ikke er direkte relatert til betennelsestilstanden i leddene.
Brudd av ryggraden forekommer hos 4-18 %, og kan opptre uten forutgående traume. Det trenger ikke føre til mer alvorlige symptomer enn smerter i rygg og nakke, men kan i verste fall føre til lammelser. Disse bruddene forekommer vanligvis i nakken.
Subluksasjon av atlanto-occipitalleddet (de øverste virvlene i ryggraden) kan i verste fall føre til lammelse.
Vevstypen HLA-B27
Sykdommen er assosiert med vevstypen HLA-B27 (en type gen). Rundt 95 % av alle med sykdommen har denne vevstypen, mens det er 5-6 % risiko for å utvikle sykdommen om man har denne vevstypen. I Tromsø ble det i 1985 gjort en studie som viste følgende tilknytning til HLA-B27 :
Gentypen HLA-B27 går igjen ved en rekke andre sykdommer, så som reaktiv artritt, regnbuehinnebetennelse, psoriasis, psoriasisartritt, Sjögrens syndrom, morbus Crohn mv. Forekomst av slike sykdommer i oppadstigende slektsledd er med som et element ved diagnostiseringen.
Utredningsprosessen
Pasienter med Bekhterev, særlig med kraftige perifere artritter, fremstår vanligvis som svært syke uten at man nødvendigvis forstår hvorfor. De autoimmune betennelsesreaksjonene i leddene kan føre til dramatiske verdier på senkning og CRP, og en CRP på 500 er ikke uvanlig. Så høye verdier indikerer normalt en kraftig bakteriell infeksjonssykdom, og behandles normalt med antibiotika. Pasienter med Bekhterevs vil ofte bli behandlet med antibiotika i et forsøk på å slå tilbake årsaken til infeksjonssymptomene, men ettersom verken virus eller bakterier er årsaken til inflammasjonene har antibiotika ingen virkning. Det at antibiotikabehandlingen ikke gir resultater er derimot en sterk indikasjon på at det dreier seg om en ikke-bakteriell tilstand, og det leder oppmerksomheten hen til revmatiske sykdommer – som igjen, endelig, kan føre til at man stiller diagnosen Bekhterev. Som nevnt over kan det ta svært lang tid før diagnose kan stilles rett og slett fordi det ikke foreligger sikre tegn på sykdommen før etter en stund.
Det tradisjonelle middelet mot kraftige artritter er kortisonpreparater, enten i sprøyteform eller pilleform. Ved særlig hissige betennelser må høye doser kortisonpreparater brukes, noe som kan gi bivirkninger som stor vektøkning, vannansamling i ansiktet (måneansikt) og striasjoner (strekkmerker). I tilfellene hvor følgesykdommen regnbuehinnebetennelse slår ut finnes det dessverre intet godt alternativ, og høye kortisondoser over lengre tid kan måtte brukes for å redde synet.
Behandling og smertelindring
Det finnes ingen kurativ behandling for sykdommen. Behandlingen går i hovedsak på å dempe smertene og å ivareta bevegeligheten. Smertestillende og betennelsesdempende medisiner (for eksempel NSAIDs) spiller en viktig rolle.
Den tradisjonelt vanligste måten å behandle sykdommen på er todelt; først tapper man leddvæske fra de bentente leddene, og sprøyter inn et kortisonpreparat. Dernest forsøker man å redusere sykdomsaktiviteten med enten steroider (kortisonpreparater) og/eller ikkesteroide betennelsesdempende midler som Brexidol, Salazopyrin mv.
Biologisk medisin, såkalte TNF alfa hemmere, ser ut til å bremse utviklingen av sykdommen. Tidlig diagnose og tidlig bruk av biologisk medisin kan hindre alvorlige skader i å oppstå, samtidig som tidlig uførhet, kan unngås. Denne medisintypen er fortsatt ganske dyr fordi den utvinnes av levende celler (kostnaden er mellom kr 80.000,- og 200.000,- årlig avhengig av type). For å forsøke biologisk medisin må man derfor (på grunn av kriterier fra Helsedirektoratet) først sikkert påvise sykdommen, se New York-kriteriene over, og dernest få godkjennelse fra et legepanel på at annen behandling ikke har virket tilfredsstillende.
En del pasienter med bechterevs sykdom har vist seg å ha god nytte av Glukosaminsulfat, et middel som utvinnes av skalldyr. Studier viser at glucosamin kan ha en positiv virkning på metabolismen i brusk, og derav gi bedre bevegelighet. Glukosaminsulfat er ikke lenger reseptbelagt, men kan kjøpes over disk på apotekene.
Glukosamin har ingen bevist effekt in vivo, tvert om er biotilgjengeligheten per os (i tablettform) tilnærmet lik null, og kondrocyttene (de bruskproduserende cellene) har ingen evne til å ta opp eksogent glukosamin. En eventuell effekt må derfor tilskrives placebo.
Personer med bechterevs sykdom anbefales å holde seg i aktivitet. Dette kan virke smertedempende ved at det bidrar til å opprettholde bevegeligheten i skjelettet.
I ekstreme tilfeller av sykdommen kan kirurgi være nødvendig, enten for å erstatte skadede ledd (hofte, kne osv), eller for å rette opp en rygg som er avstivet krumt.
Bath Ankylosing Spondylitis Functional Index
Norske sykehus som Diakonhjemmet benytter Bath Ankylosing Spondylitis Functional Index (BASFI), utviklet i Bath i Storbritannia, for å vurdere graden av sykdommen. På en skala fra 1 til 10, hvor 1 er uproblematisk og 10 er umulig, graderes pasientens evne til å:
1. Ta på sokkene uten hjelp
2. Plukke opp noe fra gulvet uten hjelp
3. Strekke seg til en høy hylle uten hjelp
4. Komme seg opp fra en stol uten å bruke armene
6. Stå oppreist i 10 minutter uten smerte
7. Gå opp 12–15 trappetrinn uten gelender eller hjelp
8. Se over skulderen uten å vri kroppen
9. Utføre fysisk krevende aktiviteter som fysioterapi, hagearbeid eller sport
10. Være i normal funksjon en hel dag
Jurij Rudyk
Yuri Rudyk (født 11. november 1991) er en ukrainsk kunstløper. Han representerte landet sitt under Vinter-OL 2014 i Sotsji, der han ble nummer 20 i parløp.
Vannpolo under Sommer-OL 1936
Vannpolo under Sommer-OL 1936. Vannpolo var med for niende gang på det olympiske programmet 1936 i Berlin. Seksten lag deltok og Ungarn vant finalegruppen knepent foran hjemmenasjonen Tyskland.
Vestskogen skole
Vestskogen skole er en barneskole i Færder kommune. Skolen består av to bygninger, og sist den ble bygget ut var i 1998. Den har rundt 250 elever. Rektor ved skolen er Sigrun Houth.
Skolen ligger i Vestskogen nordvest på Nøtterøy. I 2002 fikk den nye baner for fotball, håndball, sandvolleyball, basketball, skating, rollerblades og sparkesykler. Den har gode aktivitetsmuligheter for elevene, ettersom den ligger rett ved et skogområde.
Vestskogen skole ble påbegynt i 1965 og åpnet i 1967. Den var ment å skulle avlaste Herstad skole, ettersom Vestskogen ble gjort om fra skog til boligområde i dette tiåret, men ble imidlertid raskt større enn Herstad. Vestskogen skole fikk oppført sitt bygg nummer to allerede i 1974, og tilfluktsrommet i kjelleren på dette bygget ble tatt i bruk som ungdomsklubben Guffen.
Julija Lavrentjeva
Julia Lavrentieva (født 11. juni 1997) er en ukrainsk kunstløper. Hun representerte landet sitt under Vinter-OL 2014 i Sotsji, der hun ble nummer 20 i parløp.
Torstein Andersen Aase
I 2008 startet Aase karrieren i Stabæk hvor han spilte 36 kamper på øverste nivå. Han fikk sin debut i Tippeligaen 16 år gammel. Aase ble i 2006 kåret til årets fotballtalent. Den 13. september 2009, 17 år gammel, scoret han sitt første Tippeliga-mål, i en kamp mot Rosenborg.
Etter et avbrekk fra fotballen, fortsatte han i KFUM-Kameratene Oslo, hvor han scoret 45 mål på 51 kamper.
Til tross for KFUMs opprykk til 1. divisjon, valgte Aase å trekke seg tilbake fra toppfotballen før 2016-sesongen.
Aase er sønn av den tidligere politikeren Kristin Aase og tidligere fotballspiller Thor Einar Andersen.
Legionærsyken
Legionærsyken er en infeksjonssykdom forårsaket av bakterien Legionella pneumophila, som arter seg som en alvorlig lungebetennelse med relativt høy dødelighet som varierer fra person til person, hos en frisk person vil dødeligheten ligge på 1–3 prosent, hos en person med en skjult underliggende sykdom (nyre, lever, og lignende) ligger dødeligheten rundt 10–15 prosent, hos en person med svekket immunforsvar og alvorlige underliggende sykdommer ligger dødeligheten på 30–40 prosent. (Disse tallende gjelder kun hvis man ikke får antibiotikabehandling.)
Historie
Sykdom hos mennesker kom først etter 1950-tallet da klimaanlegg ble vanlig.
Epidemiologi
Legionærsyken smitter ikke fra person til person. Bakterien trives best i vann over 35–40 grader. Mest utsatt for å bli rammet av legionærsyken er eldre, røykere samt mennesker som har nedsatt immunforsvar.
Symptomer
Pasienter med legionærsyke utvikler vanligvis feber, kuldefrysninger og hoste, som enten er tørrhoste eller produktiv hoste med slimproduksjon. Noen pasienter får også magesmerter, muskelverk, hodepine, tretthet, appetittap og diaré. Blodprøveundersøkelser vil kunne vise nedsatt nyrefunksjon. Lungerøntgen avdekker ofte pneumoniske infiltrater. Det kan være vanskelig å differensiere legionærsyke fra andre former for lungebetennelse, og spesifikke tester er nødvendig for å avklare dette. Inkubasjonstiden fra smitte inntil debut av symptomer ved legionærsyke er vanligvis 2-10 dager. Ved Pontiac-feber er inkubasjonstiden vanligvis kortere. (pontiac feber er den milde ikke dødelig versjon av legionærsyken)
Fylkesvei 118
Fylkesvei 118 (Fv118) går mellom Moss sentrum og Svinesund i Halden.
Veien omtales ofte som "Gamle-E6" lokalt, ettersom europavei 6 (og før dét igjen, Riksvei 1) fulgte denne traséen før nåværende E6 ble bygget, da til motortrafikkvei i 1980-1990-årene (senere ombygget til motorvei). Den del av fv 118 som sist var del av E6 er Svingenskogen–Svinesund som fikk ny E6 i 2005. Fv 118 går således nokså parallelt med E6 og benyttes derfor som omkjøringsvei for E6 når deler av denne må stenges, samt for trafikk som ikke har lov å kjøre på motorvei. Veiens lengde er 56,6 km.
Etter at en ny strekning langs europavei 6 mellom Tune og Skjeberg ble åpnet var strekningen mellom Tune og Skjeberg i Sarpsborg en tid i 1980-årene skiltet riksvei 127.
Før 1. januar 2010 hadde veien betegnelsen riksvei 118.
Erstattet av riksvei 204
Knut (andre betydninger)
Knut kan referere til:
«Knut» kan også brukes som nick på diverse forum, men brukes da mest til å være et forumtroll, eller med andre ord en spammer som er ute etter å kaste mest mulig ukvemsord til sine meddebattanter.
Enigma (krypteringsmaskin)
Enigma (fra gresk: «gåte») var en elektromekanisk krypteringsmaskin, som i stort omfang ble brukt av de fleste tyske militærstyrker til både kryptering og dekryptering av informasjon under andre verdenskrig. Den var enkel å bruke, og koden ble fra tysk side ansett for sannsynligvis å ikke kunne knekkes i overskuelig framtid, noe som var hovedårsaken til dens utbredelse.
Formgivningen
Som med andre rotor-apparater, er Enigma-maskinen en blanding av mekaniske- og elektriske delsystemer - subsystems.
Det mekaniske delsystemet består av et skrivemaskinlignende tastatur, et sett av roterende valser som ble kalt rotorer, som var tredd ved siden av hverandre på en aksling; og en av diverse stepping-komponenter for å rotere minst én rotor med hvert tastetrykk. (Hver rotor hadde 26 hakk, og den rotoren som roterte ved hvert tastetrykk, hadde tilsammen utført en hel omdreining når 26 tastetrykk hadde blitt utført.)
I tillegg finnes tommelhjul for å stille inn (kode-)valsene.
Den elektriske strømmens bane (strømbane)
Strøm gikk fra batteriet (1) gjennom en to-veis bryter. Ved å trykke ned en tast på tastaturet så gikk strømbanen gjennom den tilhørende to-veis bryteren (2) til pluggbrettet (3). Deretter fortsatte den gjennom (ubrukt i dette tilfellet, derfor vises den som påslått) plugg "A" (3) via inngangsrotoren (4), gjennom ledningene til tre (Wehrmacht Enigma) eller fire (Kriegsmarine M4 og Abwehr-varianter) installerte rotorer (5), og går inn i reflektoren (6). Reflektoren lar strømmen passere videre, via en ny strømbane gjennom rotorene (5) og inngangsrotoren (4), og fortsetter gjennom plugg "S" (7) som koblet til en ledning (8) til plugg "D", og en annen to-veis bryter (9) for å lyse den aktuelle lampen.[8]
De gjentatte endringene av det elektriske kretsløpet gjennom en Enigma scrambler førte til polyalfabetisk chiffer som sikkerheten til Enigma besto av.
Hjertet av grunnutgaven var mekanisk og besto av flere forbundne flate valser/hjul med 26 kontakter på hver side, anbrakt sirkulært mot kanten av hjulet. Enhver kontakt på den ene siden av hjulet var forbundet til en annen kontakt på den andre siden. For eksempel var første kontakt på den ene siden av en valse forbundet til kontakt 14 på den andre siden og den andre til kontakt 22 på den andre siden og så videre. Alle valsene som ble levert med en Enigma var forbundet forskjellig og de tyske militær/parti-modellene brukte andre forbindelser mellom kontaktene enn de kommersielle modellene.
Når en tast ble trykt ned på tastaturet, ville strømmen fra batteriet som gikk til bokstaven, la oss si A, bli ledet til A-posisjonen på den første valsen. Derfra ville den via valsens ledningssystem gå til, la oss si, J-plassen på valsens andre side. Derfra ville den gå over på den neste valsen, som så ville være dreid sånn at første skives J var i forbindelse med X på den andre valsen. Derfra ville strømmen gå til den andre siden av skive to og så videre. Når strømmen hadde beveget seg igjennom skivesystemet og tilbake, ville en annen bokstav enn A bli opplyst i lamperekkene – og slik erstatte en bokstav med en annen, dette svarer til prinsippet i alle erstatnings-kode-systemer. På grunn av reflektoren kunne aldri en bokstav bli «kryptert» som seg selv, noe som var en avgjørende svakhet og hjalp de allierte å knekke systemet.
På grunn av at valsenes endrede stilling (som kilometertelleren i en bil) med hvert trykk på tastaturet, kunne A være Q denne gangen, men den neste A kunne være noe annet neste gang, for eksempel T. Når 26 bokstaver hadde blitt trykt, ble den neste valsen rotert av en medbringerknast på den første valsen. Erstatningsalfabetet skiftet derfor for hvert tastetrykk.
Enda bedre var det at på grunn av at den «tilfeldige» ledningsføringen på skivene, varierte den nøyaktige rekkefølgen av disse erstatningsalfabetene avhengig av deres utgangsposisjon, rekkefølgen, og hvilke skiver som var installert i maskinen. Disse innstillingene ble referert til som utgangsinnstillingene, og ble distribuert i bøker en gang i måneden (til å begynne med – de ble hyppigere som tiden gikk.)
For å gjøre det enda vanskeligere å knekke de militære utgavene av Enigma utstyrte Scherbius Enigma med et kontaktpanel (Steckerbrett på tysk) foran på maskinen (se punkt 8 fig1, og fotografi). Her kunne man bytte om enkelte bokstaver, for eksempel kunne A bytte plass med G, E med W, og så videre. I seg selv var dette en enkel substitusjons-chiffer som lett kunne ha vært knekt for hånd, men i kombinasjon med valsene (polyalfabetisk chiffer), utgjorde dette likevel en kraftig forbedring i forhold til den sivile utgaven av Enigma.
Maskinen var på grunn av reflektoren symmetrisk, slik at dekrypteringen foregikk på samme måte som krypteringen: man skrev den krypterte teksten og sekvensen av de opplyste lampene svarte til klarteksten. Dette virket imidlertid bare hvis den dekrypterende maskinen var konfigurert på samme måte som den krypterende (valsesekvens, ledningenes plassering, ringinnstillinger og utgangsinnstillinger); disse ble skiftet med jevne mellomrom (først månedlig, senere ukentlig, senere daglig og enda oftere nær krigens avslutning i noen forbindelser) og ble spesifisert i nøkkelskjemaer, som ble distribuert til Enigmabrukerne.
Inngangsrotor (Eintrittswalze)
Fra kontaktpanelet går strømmen (gjennom en ledning og) inn i en inngangsrotor (eller -trommel eller -stator eller -valse; på tysk - Eintrittswalze) før strømmen går videre inn gjennom hver av de andre sammenplasserte rotorene.
Historie
Forskjellige versjoner av Enigma ble brukt til praktisk talt alle tyske (og de fleste europeiske aksemakters) radio- og telegrafkommunikasjoner gjennom krigen; selv værmeldinger ble kryptert med en Enigma-maskin. Både spanjolene (under borgerkrigen) og italienerne (under andre verdenskrig) sies å ha brukt den kommersielle utgaven uendret til militære formål. Dette var ikke spesielt klokt, da de polske dekrypteringsekspertene Marian Rejewski, Jerzy Rózycki samt Henryk Zygalski klarte å knekke Enigma-maskinen. Ved museet i Bletchley Park (GB) i 2002 ble deres navn offentliggjort, og de ble tilskrevet æren for å ha knekt den tøffeste militære Enigma-versjonen fra 2. verdenskrig.
Enigma-lignende teknologi
Den britiske kodemaskinen Typex og flere amerikanske, for eksempel SIGABA eller M-134-C, lignet i prinsippet på Enigma, men var betraktelig sikrere.
Grunnleggende dekryptering
Koder kan behandles på mange måter, og ved utbruddet av første verdenskrig var de fleste kodebryteravdelinger så gode at de fleste koder kunne knekkes med tilstrekkelig anstrengelse. På den annen side var de fleste av teknikkene avhengig av å få tilgang til tilstrekkelige mengder med tekster som var kryptert med en bestemt nøkkel, slik at en kunne bruke statistikk og hardt arbeide for å finne mønster i disse.
I den frekvensanalytiske teknikk teller man bokstaver og bokstavmøstre. Siden visse bokstaver opptrer mye oftere enn andre i alle språk vil disse tellingene vanligvis avsløre informasjon om sannsynlige substitusjoner i koden. Man ser typisk etter viktige bokstaver og kombinasjoner. På engelsk er for eksempel E, T, A, O, I, N og S lette å finne, såvel som NG, ST og lignende kombinasjoner. Når de forannevnte er funnet er budskapet delvis dechiffrert, og det avslører mer informasjon om andre sannsynlige substitusjoner.
Enkel frekvensanalyse beror på at en gitt bokstav alltid erstatter en annen i koden; hvis dette ikke er tilfelle blir situasjonen mer innviklet. I mange år forsøkte kryptografene å skjule frekvensene ved å bruke flere forskjellige substitutter for de alminnelige bokstavene, men denne metoden er ikke i stand til helt å skjule mønsteret i substituttene for alminnelige bokstaver. Slike koder ble brukt allerede på 1500-tallet.
En metode for å vanskeliggjøre frekvensanalyse er å bruke forskjellige substitutter for hver eneste bokstav og ikke bare de vanligste. Dette ville normalt være en meget tidkrevende prosess som ville kreve at partene utvekslet substitusjonsmønsteret sitt før de sendte kodede meldinger til hverandre. På 1400-tallet ble en ny teknikk oppfunnet, nå kjent som polyalfabetisk kode, som gir en enkel teknikk for å fremstille en myriade av substitusjonssmønstre. De to partene skulle utveksle en mindre mengde informasjon (den refereres til som nøkkelen) og deretter fulgte en enkel teknikk, som fremstilte mange substitusjonsalfabeter, og dermed mange forskjellige substitusjoner for hvert av meldingens bokstaver.
Det tok flere hundre år før man kunne knekke disse kodene helt sikkert; de nye teknikkene ble grunnlagt på statistikk (koinsidenstelling for eksempel) for å kunne bestemme hvilken nøkkel som var brukt til krypteringi en av budskapene. Disse teknikkene ble brukt til å finne repeterende mønstre i kodeteksten, dette gav en ide om hvor lang nøkkelen var. Når lengden på nøkkelen er kjent, blir kodebudskapet i realiteten en serie budskaper, som hver har en lengde som er lik med nøkkelens lengde, og på disse kan man så bruke normal frekvensanalyse. Babbage, Kaisiski, og Friedman er blant dem som gjorde mest for å utvikle disse teknikkene.
Enigmas bruk av multiple skiver medførte en enkel metode for å bestemme hvilket substitusjonsalfabet som skulle brukes til en vilkårlig klartekst når man krypterte, og hvilken tilsvarende bokstav som ble brukt når man dekrypterte. På denne måte var Enigma lik de polyalfabetiske krypteringer. På den andre siden hadde Enigma ulikt det polyalfabetiske system ingen iøynefallende nøkkellengde, siden skivene genererte et nytt substitusjonsalfabet hver gang en tast ble aktivert, og hele sekvensen av substiusjonsalfabeter kunne endres ved å rotere en eller flere av skivene, endre rekkefølgen av dem etc. før man begynte på en ny kryptering. Enkelt forklart hadde Enigma et bibliotek på 26 x 26 x 26 = 17576 substitusjonsalfabeter for en gitt kombinasjon og rekkefølge av skiver. Videre var rekkefølgen av alfabeter forskjellig, hvis skivene startet i posisjon ABC i motsetning til rekkefølgen ACB. Hvis lengden av budskapet ikke var lengre enn 17576 karakterer, ville det ikke være noen gjentakelse av noe substitusjonsalfabet. Og allikevel kunne denne nøkkel uten vanskeligheter kommuniseres til en annen bruker med noen få verdier: skivenummer, skiverekkefølge, ringposisjon og utgangsposisjon.
Kodingsmetode
En kodeknekker kunne selvfølgelig, hvis han hadde adgang til innstillingene, sette sin Enigmamaskin på samme innstilling og dekryptere budskapet. Man kunne utsende kodebøker med innstillinger, men disse kunne snappes opp. I stedet oppfant tyskerne et snedig system som kombinerte disse mulighetene.
I begynnelsen fikk Enigmaoperatørene en ny bok hver måned som inneholdt utgangsinnstillingene til maskinen. For eksempel kunne innstillingene på en bestemt dag være å sette skive 7 i slot 1, nr 4 i slot 2, og 6 i 3. Deretter roteres de, slik at slot 1 står ved bokstav X, slot 2 ved J og slot 3 ved A. Når skivene kunne flyttes rundt gir det med tre skiver i tre spor ytterligere 3 x 2 x 1 = 6 kombinasjoner å ta i betraktning, noe som ga i alt 105456 mulige alfabeter. Der var også en ringinnstilling for hver skive, som tilførte enda mer variasjon.
Når dette var gjort ville operatøren velge en annen innstilling for skivene, men kun for rotasjonen av disse. En bestemt operatør kunne velge ABC, og det ville være tekstinnstillingen for den gjeldende kodningssesjonen. Deretter ble budskapsinnstillingen satt på maskinen, som stadig var i utgangsinnstillingen, og for å være på den sikre side ble det skrevet to ganger. Resultatet ble deretter kryptert slik at ABC skrevet to ganger kunne bli for eksempel XHTLOA. Operatøren roterte deretter skivene til budskapsinnstillingen ABC. Resten av beskjeden ble deretter kryptert og sendt ut over radioen.
Dette var et fremragende system, fordi kryptoanalyse grunnleggende avhenger av frekvenstelling. Selv om mengder av meldinger ville bli sendt på en tilfeldig dag med seks bokstaver fra grunninnstillingen ville disse være tilfeldige. Mens et angrep på selve koden burde være mulig, ville hver eneste melding bruke en forskjellig kodenøkkel, hvilket i praksis gjorde frekvenstelling umulig. Med moderne datamaskiner kunne tingene ha vært annerledes, men med papir og blyant...
Enigma var meget sikker. Tyskerne stolte derfor veldig sterkt på den. Enigmakryptert trafikk inkluderte alt fra planer og taktikk på høyeste nivå til trivialiteter, slik som værmeldinger og endatil fødselsdagsgratulasjoner.
Polsk dekryptering av Enigma
Den tyske Enigma-koden ble knekket i 1933.
La oss for eksempel si at en operatør valgte QRS som meddelelsesinnstilling. Han ville så stille inn maskinen på den dagens grunninnstilling, og deretter skrive QRSQRS. Dette ville komme ut som for eksempel JXDRFT. Dette ser fullstendig intetsigende ut, men det som Rejewski utnyttet var at skiven hadde flyttet seg tre posisjoner mellom de to sett av QRS – vi vet at J og R er de samme bokstaver, og at det samme gjelder for XF og DT. Vi vet ikke hvilke bokstaver de står for, men det bekymrer oss ikke, fordi mens det er et enormt antall skiveinnstillinger er det kun et lite antall skiver, hvor J endres til R, X til F og D til T. Rejewski kalte disse mønstrene for kjeder.