cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Kommerseråd
I Tyskland ble den tilsvarende tittelen Kommerzienrat utdelt til 1919. Etter 1945 har noen tyske delstater gjeninnført tittelen. Tilsvarende ærestitler brukes også i Østerrike og Finland.
I Sverige brukes tittelen om visse sjefer i Kommerskollegium.
Norðtoftir
Norðtoftir (, dansk: Nordtofte) er en liten bygd på Færøyene. Den ligger på østkysten av Borðoy i regionen Norðoyar, og er en del av Hvannasunds kommuna. Norðtoftir ligger ved enden av den ene tunnelen som forbinder nabobygdene med Klaksvík, kort vei fra Norðdepil og kommunesenteret Hvannasund. På Norðtoftir ligger det en mottaksstasjon for oppdrettslaks, og ute på fjorden, eller sundet, foregår det lakseoppdrett.
Bygda er første gang nevnt skriftlig i 1584. Forfatteren Herman Bang oppholdt seg av og til i bygda, og skrev flere av sine verker der.
1. januar 2009 hadde Norðtoftir 5 innbyggere, mot 11 i 1985.
Will Graham
I filmene ble han fremstilt av William Petersen (Manhunter) og Edward Norton (Den røde drage). I TV-serien Hannibal spilles han av Hugh Dancy.
Sesong 1
I begynnelsen av TV-serien «Hannibal» underviser Graham i rettsmedisin ved FBI-akademiet, etter å ha forlatt feltarbeid på grunn av stress. Han bor alene i Wolf Trap, Virginia sammen med flere løshunder han har adoptert. Graham og psykiater Hannibal Lecter blir ansatt som konsulenter av spesialagent Jack Crawford (spilt av Laurence Fishburne) for å jakte på seriemorderen Garrett Jacob Hobbs (spilt av Vladimir Cubrt) som FBI forsøker å arrestere, og som går under kallenavnet «Minnesota Shrike»
Graham finner og dreper Hobbs, og redder datteren hans Abigail Hobbs. Dette var første gang Graham drepte noen, og denne opplevelsen hjemsøker ham. Graham er redd for at han likte å drepe Hobbs, og begynner derfor i terapi sammen med Hannibal Lecter. Samtidig forsøker Graham og Hannibal å ta hånd om Abigail Hobbs, og forsøker å hjelpe henne med å komme seg etter sine traumatiske opplevelser. De prøver også å skjerme henne fra tabloid-reporter Freddie Lounds (spilt av Lara Jean Chorostecki) som ønsker å utnytte historien hennes til sine egne formål. I mellomtiden har Graham et kort romantisk forhold til sin venn og kollega, Dr. Alana Bloom (spilt av Caroline Dhavernas) men hun avviser ham, på grunn av hans ustabilitet.
Gjennom sesongen forverres Graham, på grunn av flere drapssaker og ikke-diagnostisert betennelse i hjernen, Dette forårsaker blant annet søvngjengeri, hallusinasjoner, og milde anfall. Lecter manipulerer Graham, og forverrer symptomene hans, til det ser ut til at han myrdet Abigail i en tilstand av psykose. Graham overgir seg deretter til kollegaene sine ved FBI. Men når det dukker opp enda flere bevis som gir Graham skylden for enda flere drap egentlig begått av Hannibal Lecter, slipper han ut av varetekt. Han får Lecter til å ta ham til hvor Hobbs tidligere bodde, som nå er forlatt - hvor det blir antatt at Abigail også ble myrdet. Der trekker Graham den slutningen at Lecter er Chesapeake Ripper, seriemorderen Graham har jaktet på hele tiden - og han antar at Lecter også har myrdet Abigail Hobbs.
Sesong 2
Ved starten av sesongen er Graham institusjonalisert ved et sykehus i Baltimore for psyiske syke kriminelle, og blir tatt hånd om av Frederick Chilton (spilt av Raúl Esparza) og venter på rettssak for flere av drapene begått av Lecter. Lecters belysning av saken, og bevisene som ble brukt til å anklage Graham, har gjort ham usikker på om hans mistanker om Lecter faktisk er korrekte - eller om han projiserer sin egen skyld over på Lecter, på grunn av sin egen psykose. Grahams tvil blir noe dempet etter å ha gjenfunnet undertrykte minner om Lecters manipulasjoner og andre overgrep. I tillegg får han besøk av Lecters egen psykiater og tidligere offer, Dr. Bedelia Du Maurier (spilt av Gillian Anderson) som forsikrer Graham om at hun tror på ham.
Mens han forbereder seg på å stilles for retten, insisterer Graham overfor sine skeptiske tidligere kollegaer at Lecter er den virkelige seriemorderen. Etterforsker Beverly Katz (spilt av Hettienne Park) en venn av Will, samtykker i å etterforske Lecter i bytte mot Grahams hjelp i nye drapssaker. Katz begynner etter hvert å tro på Graham, og bryter seg inn i Lecters hjem i håp om å finne flere bevis. Men hun blir oppdaget og myrdet av Lecter. Graham overtaler deretter en forvirret assistent (spilt av Jonathan Tucker) ved sykehuset til å gjøre drepe Lecter. Men dette mislykkes og denne hendelsen fremmedgjør Bloom fra Graham, ettersom hun ser på dette som en bekreftelse på hans påståtte forstyrrelser og transformasjon til en seriemorder.
Lecter innleder også et seksuelt forhold til Bloom, noe som skaper enda større splid mellom Graham og Bloom. Lecter sørger med vilje for å få Graham frikjent, ved å med vilje å etterlate rettsmedisinske beviser fra Grahams angivelige ofre på åstedet for et av hans egne drap. Dette fører snart til Grahams løslatelse. Graham går tilbake på jobb. Han forsoner seg med Hannibal, og ber om å gjenoppta terapi-øktene i håp om å forstå sine egne mørke sider bedre. Men Lecter blir raskt klar over at dette er en del av en forseggjort plan mellom Graham og Crawford, for å fange ham. Men han blir fascinert av dette, og lar dette fortsette. Samtidig fortsetter han å veilede Graham til å virkelig bli en seriemorder. I et forsøk på å presse Graham til å bli en seriemorder, sender han Randall Tier (spilt av Mark O'Brien) en tidligere psykiatrisk pasient, for å drepe Graham.
Imidlertid dreper og lemlester Graham den psykotiske Tier i stedet – akkurat som Lecter hadde håpet at han ville gjøre. Senere angriper Graham også Freddie Lounds, etter at hun besøker Wills eiendom og oppdager Tiers levninger. Han og Lecter deler et måltid av det som ser ut til å være hennes kjøtt: Imidlertid avsløres det senere at Lounds fremdeles er i live, og jobber sammen med Graham og Crawford for å endelig avsløre Lecter og arrestere ham. Menneske-kjøttet de konsumerte tilhørte faktisk Tier, i stedet for Lounds. Sesongen ender med at Graham besøker Lecters hjem, hvor Lecter kinvstikker ham. Det viser seg at Abigail Hobbs også er i live fremdeles, men Lecter dreper henne foran øynene på Graham.
Sesong 3
Graham overlever sammenstøtet mot Lecter fra forrige sesong, men det tar flere flere måneder å komme seg etter skadene. Graham følger etter Lecter, og reiser først til barndomshjemmet hans i Litauen. Der møter han Lecters tidligere familie-tjener Chiyoh (spilt av Tao Okamoto) og dreper mannen som flere tiår tidligere hadde myrdet og kannibalisert Lecters søster Mischa. Graham fortsetter med å lemleste kroppen, og gjøre den om til et Lecter-aktig kunstverk. Chiyoh hjelper ham deretter med å finne igjen Lecter i Firenze, Italia. Lecter tar med Graham tilbake til villaen sin, og forsøker å utføre en kraniotomi på ham - foran Crawford.
Men dette blir avbrutt av korrupte italienske detektiver ansatt av Mason Vergers (spilt av Joe Anderson) som pågriper dem begge, og leverer dem til Verger-eiendommen i Maryland. Mason planlegger å torturere Lecter til døde, ved hjelp av sin lege Cordell Doemling. Men Lecter frigjør Graham, og bærer den bevisstløse Graham i sikkerhet. Graham nekter å ha noe mer med Lecter å gjøre, men lar ham stikke av. Senere samme kveld overgir imidlertid Lecter seg til Crawford - vel vitende om at hvis Graham vet hvor han er, vil han uunngåelig bli fristet til å besøke ham. Tre år senere har Graham trukket seg fullstendig tilbake fra FBI og slår seg ned med sin kone, Molly (spilt av Nina Arianda) og hennes sønn, Walter.
Men Crawford ber ham igjen profilere en ny seriemorder, som har fått kallenavnet «The Tooth Fairy» som har myrdet hele familier. Etter noe innledende motvilje, samtykker Graham til å hjelpe og bestemmer seg for å konsultere Hannibal Lecter om drapene. Men Graham opplever også mareritt hvor han, som en morder, dreper hele familien sin. Han møter morderen, Francis Dolarhyde (spilt av Richard Armitage) som angriper ham. Lecter gir ham også Grahams hjemme-adresse, og Dolarhyde angriper Grahams familie - hvor han skyter og sårer Molly, samtidig som hun og Walter stikker av. Senere begår Dolarhyde tilsynelatende selvmord, og Graham trøster drapsmannens kjæreste - Reba McClane. Det viser seg imidlertid at Dolarhyde hadde forfalsket sin egen død, og angriper Graham på hotell-rommet hans.
HB
HB kan sikte til:
Fylkesvei 3908
Frem til 2019 hadde veien betegnelsen fylkesvei 8 (Vest-Agder).
Sanborns
Sanborns er en stor restaurant-, detaljhandel-, apotek- og varemagasinkjede i Mexico. Det ble grunnlagt i Mexico by 19. juni 1903 av de amerikanske innvandrerbrødrene Walter og Frank Sanborn. Det første lokalet, den keramikkledde bygninga Casa de los Azulejos i det historiske sentrum, er fremdeles Sanborns-restaurant, og har også beholdt den opprinnelige spisesalen. Sanborns har i dag rundt 190 filialer i Mexico. Det er en del av Grupo Carso, som eies av Carlos Slim.
Aérospatiale SA 330 Puma
Aérospatiale Puma er et fransk designet helikopter som er produset av Aérospatiale. Det er medium-stort, og brukes gjerne som transport/bruks-helikopter.
Historie
I 1968 inngikk Storbritannia og Frankrike en avtale om å produsere tre typer helikoptre: Puma, Lynx og Gazelle. Den britiske fly- og helikopterprodusenten Westland Helicopters fikk oppgaven med å konstruere og bygge Lynx. Aérospatiale fikk på sin side bygge Puma og Gazelle.
Videreutvikling
Aérospatiale utviklet på et senere tidspunkt Super Puma, en forbedret og større versjon enn originalen. Senere var Aérospatiale med på å danne Eurocopter og Super Puma heter nå Eurocopter Super Puma.
Motzfeldts gate (Oslo)
Motzfeldts gate (1-33B, 2–32C ) er en gate på Grønland i Oslo. Den går fra Grønland til Jens Bjelkes gate, men det er ikke gjennomkjøring mellom sistnevnte og Herslebs gate.
Gaten er oppkalt etter statsråd Peter Motzfeldt (1777–1854) i 1866. Gaten består i hovedsak av bygårder, med leiligheter, butikker og spisesteder.
Den Tyrkiske Islamske Union har lokaler i Motzfeldts gate 6, med moské og klasserom.
Danseband
Danseband er et band som spiller lett dansemusikk (dansebandmusikk), en rytmisk musikkform som hovedsakelig er inspirert av swingmusikken. Dansebandmusikken innbyr til dans og regnes som «folkelig».
Dansebandmusikken kom til Norge fra Sverige, og sjangeren ble derfor tidligere ofte omtalt som «svensktoppar». Kulturhistorisk har dansebandsjangeren sine røtter i britisk-amerikansk femti- og sekstitalls pop, men den har også tatt opp i seg trekk fra andre sjangre, som rock'n roll, tysk slagermusikk, countrymusikk, og tradisjonell folkemusikk.
Dansebandsjangeren har sitt tyngdepunkt i Sverige og Norge, men den er også tilstedeværende i andre europeiske land, som Danmark, Nederland, Tyskland og Østerrike. I Norge har indre strøk av Østlandet og Trøndelag tradisjonelt vært områdene med størst interesse for dansebandmusikk.
Historisk har Sverige eksportert en rekke populære danseband til Norge, deriblant Sven-Ingvars, Vikingarna og Lasse Stefanz, men de siste ti årene har norske danseband også nytt økende popularitet og salgstall i Sverige, deriblant Ole Ivars og Gluntan.
Jin Yong
Louis Cha (kinesisk: 查良鏞; psevdonym Jin Yong (金庸), født 6. februar 1924 i Haining i provinsen Zhejiang i Kina, død 30. oktober 2018 i Hongkong) var en kinesisk forfatter av wuxiaromaner.
Louis Cha studerte i Chongqing og ved universitetet i Suzhou. I 1947 arbeidet han som journalist for avisen Ta Kung Pao. Året etter flyttet han tilk Hongkong. I avisen Hsin Wan Pao ble han kjent med Chen Wentong en wuxia-romanforfatter med psevdonymet Liang Yusheng. I 1955 skrev Cha sin første roman, Shū jiàn ēn chóu lù. I 1959 grunnla han sammen med Shen Pao Sing (沈寶新) avisen Ming Pao.
Han døde den 30. oktober 2018 i Hongkong.
Aérospatiale Gazelle
The Aérospatiale Gazelle er et fransk fem-seters helikopter, vanligvis brukt til lett transport, speiding / rekognosering-oppdrag og lette angrep oppgaver. Den driftes av en enkel Turbomeca Astazou gassturbin og var det første helikopteret som brukte en fenestron hale i stedet for en konvensjonell halerotor. Den ble designet av Sud Aviation, senere Aérospatiale, og ble produsert i Frankrike og Storbritannia gjennom en fellesproduksjons-avtale med Westland Aircraft. Senere ble den også produsert på lisens av SOKO i Jugoslavia og av Arab British Helicopter Company (ABHCO) i Egypt.
Fylkesvei 5891
Fylkesvei 5891 (Fv5891) går mellom Straumshamn og Fyrde i Volda.
Aérospatiale Gazelle
Etter å ha kommet i tjeneste første gang i 1973 har Gazelle blitt kjøpt og vært i bruk av mange land. Den har også vært i brukt i flere konflikter rundt om i verden, bl.a. av Syria under Libanon-krigen 1982, av Rwanda under borgerkrigen i Rwanda på 1990-tallet, og blant flere land på begge sider under Gulfkrigen i 1990-91. I fransk tjeneste har Gazelle blitt erstattet av det større Eurocopter Tiger som angrepshelikopter, men er fortsatt i bruk som speider-helikopter.
Historie
I 1968 inngikk Storbritannia og Frankrike en avtale om å produsere tre typer helikoptre: Puma, Lynx og Gazelle. Den britiske fly- og helikopterprodusenten Westland Helicopters fikk oppgaven med å konstruere og bygge Lynx. Aérospatiale fikk på sin side bygge Puma og Gazelle.
Fylkesvei 5891
Før 1. januar 2010 var veien riksvei, etter at regionsreformen trådte i kraft fikk den status som fylkesvei.
Frem til 2019 hadde veien betegnelsen fylkesvei 651.
Wanda Jackson
Wanda Jackson, født Wanda Lavonne Jackson, (født 20. oktober 1937 i  Maud, Oklahoma, USA) er en amerikansk sanger og gitarist som hadde suksess som en av de første kvinnelige rockabilly- og rock 'n' rollartistene midt på 1950- og 1960-tallet. Hun er også for mange kjent som Rockabillyens førstedame, eller dronning.
Hennes popularitet har tiltatt blant rockabilly i Europa, og 4. april 2009 ble hun opptatt i Rock and Roll Hall of Fame som en av dem som tidlig var av innflytelse på rocken.
Barne- og ungdomsår
Allerede mens hun gikk på Capitol Hill High School begynte hennes profesjonelle karriere da hun ble oppdaget av musikeren Hank Thompson i Oklahoma City i 1954. Han inviterte Jackson til å opptre med bandet sitt, the Brazos Valley Boys. Hun spilte inn noen få numre på bandets plateselskap Capitol Records. Blant disse var You Can't Have My Love, en duett med Billy Gray som ledet Thompsons band. Sangen ble sluppet som en singel i 1954 og oppnådde en 8.-plass på countrymusikklisten. Jackson ba om en kontrakt med Capitol, men ble avvist av produsenten Ken Nelson som sa at Girls don't sell records. Jackson skrev kontrakt med Decca Records.
1955–1959: Karrieren begynner
På 1950-tallet var hennes kostymer ofte laget av moren, og hun gjorde ikke som de fleste kvinnelige countrysangerne på den tiden, hun hadde kjoler med frynser, høye heler og lange øredobber. Jackson påstår at hun var den første kvinnen som bragte "glamor inn i countrymusikken."
Hun fortsatte å spille inn rockabilly-singler med produsenten Ken Nelson i dette tiåret, og Jackson insisterte på at Nelson skulle gi henne samme sound som Gene Vincent and his Blue Caps som også hadde kontrakt med Capitol. Nelson hentet inn mange erfarne og populære sesjonsmusikere som for eksempel rock'n'nroll-pianisten Merill Moore og den da ukjente Buck Owens. Med hennes unike sangstil og material skapte hun noe av den mest innflytelsesrike rock 'n' roll-musikken på den tiden.
På slutten av 1950-tallet spilte hun inn og slapp flere rockabilly-sanger, blant annet ''Hot Dog! That Made Him Mad, Mean, Mean Man, Fujiyama Mama (som gikk inn på 1.-plass i Japan) og Honey Bop''. Sangene ble bare regionale hits. I februar og mars 1959 reiste hun på turne i Japan.
1960–1964: Dronningen av Rockabilly
I 1959 fikk Jackson en Top 40 pop hit med Let's Have A Party en sang som Elvis hadde sluppet året før. Hun var hovedakt på konserter med sitt eget band, The Party Timers, og viktige medlemmer av dette var pianisten Big Al Downing og gitaristen Roy Clark som da var forholdsvis ukjente. Et år senere spilte hun inn mer country-pop og Right Or Wrong fikk en niendeplass på listene, mens In The Middle Of A Heartache fikk en sjetteplass på countrylisten.
Hennes uventede suksess fikk Capitol til å slippe flere albumer med numre fra 1950-tallet. Blant disse albumene var Rockin' with Wanda og There's a Party Goin' On som blant annet hadde numrene Tongue Tied og  Riot in the Cell Block #9. På albumene fra 1961 og 1962, Right or Wrong og Wonderful Wanda, finnes hennes to hits som havnet blant top ten country hits i 1961. I 1963 spilte hun inn et siste album kalt Two Sides of Wanda. På dette finnes både rock 'n' roll og country musikk, blant annet gjorde hun et cover av Jerry Lee Lewis' Whole Lotta Shakin' Goin' On.
1965–1979: Country- og gospel-hits
I 1965 gikk Jackson over til countrymusikken etterhvert som rockabillyen ble mindre populær, og i løpet av de kommende ti årene fikk hun flere hits på Top 40. Hun slapp to singler som gikk inn på countrymusikkens Top 20 i 1966, Tears Will Be The Chaser For Your Wine og The Box It Came In. I 1967 spilte hun inn to album og i løpet av de neste årene slapp hun flere singler som ofte skildret hissige og voldelige personer. Blant disse var My Big Iron Skillet, en top 20 hit fra 1969 som truet med døde n eller juling for utroskap mot en ektefelle. I 1970 og 1971 kom de siste top 20 country hit'ene med A Woman Lives For Love og  Fancy Satin Pillows. Jackson opptrådte som en stjerne i og rundt Las Vegas og fikk to nominasjoner til en Grammy award. Hun hadde sitt eget syndikerte tv-show kalt Music Village, i årene 1967-'68.
På begynnelsen av 1970-tallet ba barna hennes henne om å gå i kirken, noe hun og Jackson mannen gjorde. De oppdaget da kristendommen. Som et resultat av dette begynte hun å spille inn gospelsanger og album, blant disse er Praise the Lord som ble sluppet på Capitol i 1972.
Etter at Capitol lot henne gå, spilte hun inn flere album for små, religiøse plateselskap og arrangerte flere turneer med mannen i kirker i USA. Hun ville gjerne ha en blanding av country og gospel på albumene, noe de religiøse plateselskap ikke var interessert i.
1980–nå: En ny start
Tidlig på 1980-tallet ble Jackson invitert til Europa for å spille inn og oppføre rockabillymaterial. Hun hadde flere turneer i Skandinavia, England og Tyskland og påvirket countryartister som Pam Tillis, Jann Browne og Rosie Flores. I 1995 spilte hun inn to duetter med Rosie Flores til albumet Rockabilly Filly og reiste deretter på turne i USA med henne. Dette var Jacksons første turne i USA siden 1970-årene.
I 2001 opptrådte hun sammen med Narvel Felts og Bill Haleys band Comets på Rockabillyfestivalen i Jackson. Backupbandet hennes var The Cadillac Angels (Tony Balbino, Mickey Chihuahua og Anders Stone). Jackson lot ikke alderen bremse seg, men fortsatte å reise på turneer. Under CMTs 2002 show The 40 Greatest Women of Country Music var hun nummer 35.
Hun slapp Heart Trouble på CMH Records i 2003, det var hennes første studioalbum siden 1980-årene. Blant albumets 16 numre er også gjesteopptredener av Elvis Costello, The Cramps og Rosie Flores. I 2005 spilte sangeren Amy LaVere den unge Wanda Jackson i filmen om Johnny Cash' liv, Walk the Line.
Sent i 2009 ble det bekjentgjort at hun skulle i studio for å arbeide med Jack White.
Anerkjennelse
Jackson er opptatt i Rockabilly Hall of Fame, Oklahoma Music hall of fame, Oklahoma Country Music hall of fame, the International Gospel hall of fame og den tyske Music hall of fame.
I 2005 ble hun nominert til opptak i Rock and Roll Hall of Fame, men ble ikke valgt. Neste nominasjon fulgte i september 2008; og hun ble til slutt tatt opp 4. april 2009 som en 'Early Influence', det var da ni år siden sist noen ble tilføyd den kategorien.
Fredning av planter
Fredning av planter reguleres av den enkelte stats lovverk, samt internasjonale konvensjoner.
Planter kan fredes på flere måter. I Norge fredes planter som enkeltarter i hele riket, eller som biotopvern. Fredning innen et avgrenset område, f.eks. plantefredningsområde, naturreservat eller nasjonalpark er også vanlig.
Enkeltartene som er fredet etter naturvernloven er fredet mot direkte skade, ødeleggelse og innsamling. Det betyr at ingen har lov til å ødelegge eller plukke plantene som står på fredningslisten.
Det er utarbeidet en Norsk rødliste for arter med oversikt over plante- og dyrearter som på en eller annen måte er trua av utryddelse, er utsatt for betydelig reduksjon eller er naturlig sjeldne. Rødlistede arter har ikke noe spesielt juridisk vern, men rødlistingen er tenkt som et redskap i forvaltningen av det biologiske mangfoldet. Det vil variere fra sak til sak hvor stort hensyn en tar til rødlistede arter.
Historikk
Den første plantefredning gjaldt en del sjeldne fjellplanter på Dovrefjell. Innsamling av planter ble etter hvert en farlig trussel mot de sjeldne artene her. I 1905 ble det vedtatt å frede enkelte navngitte planter på Statens fjellstue-eiendommer på Dovrefjell (Drivstua og Kongsvoll fjellstueutmåling). I 1911 ble denne fredningen formelt hjemlet i den vedtatte Lov om Naturfredning fra 1910, forløperen til den nåværende lov om naturvern (naturvernloven).
Totalfredninger og biotopvern
Myndighetene kan gjøre vedtak om at sjeldne planter, eller planter som står i fare for å forsvinne, fredes i hele landet eller i bestemte områder. Planter som fredes i hele landet er totalfredet. Dette er hjemlet i naturvernloven § 13. I 1956 (revidert 1976) ble den første plante totalfredet i Norge. Dette var misteltein, en vintergrønn busk som snylter på greinene til andre trær. Om planter fredes i bestemte områder er det snakk om plantefredningsområder. Disse opprettes gjerne i forbindelse med landskapsvernområder for å styrke vernet av enkeltarter.
Fredningsliste (Norge)
Listen under omfatter alle fredete planter i Norge. Dato og vedtaksform viser til fredningsvedtaket som gjelder nå; enkelte arter er blitt fredet flere ganger. Bern viser om planten er oppført som strengt beskyttet planteart i Bern-konvensjonens appendiks I. Alle norske orkideer er omfattet av CITES (Convention on International Trade in Endangered Species of Wild Fauna and Flora) som forbyr handel med truete arter.
Følgende arter og underarter av planter (inkl. frø) er fredet mot direkte skade og ødeleggelse, herunder innsamling og annen form for direkte etterstrebelse:
Systematikk og vitenskapelige navn følger artslisten fra juli 2005 som er knyttet til forskrift om fredning av truede arter. Hvis arten ikke er nevnt her, følges artslisten som er knyttet til Bernkonvensjonen. Biologisk systematikk er en vitenskap i stadig utvikling, og flere av plantene har i ettertid fått andre vitenskapelige navn. Det henvises til artikkelen om hver enkelt art for oppdatert systematikk.
Grid (gyger)
Grid (norrønt: Griðr) er en gyger (jotunkvinne) i norrøn mytologi. Sammen med Odin hadde hun sønnen Vidar.
Odins eldste sønn Tor fikk hjelp av Grid til å drepe jotnen Geirrød. Tor hadde reist mot Geirrød uten å ha med hammeren Mjølner, men fra Grid fikk han låne et par jernhansker, et styrkebelte ved navn Megingjord og en stav ved navn Gridarvol, og ved hjelp av disse tingene vant han over jotnen.
Gygra Grid kan ses som en hypostase av begrepet grid som er det norrøne begrepet for asyl (eller benådning, ettergivelse).
Grid er brukt som kjenning hos enkelte skalder i den norrøne skaldediktningen, blant annet hos skalden Kormak Ogmundson
Cerro de la Silla
Cerro de la Silla (spansk for salås eller salhøyde) har sitt navn på grunn av salen man ser når man observerer fjellet fra vest. Det er et berømt landemerke for staten Nuevo León i Mexico. Fjellet befinner rundt byene Monterrey og Guadalupe. Omkretsen er på 60.5 km². Selve fjellet har fire fjelltopper (picos). Toppene er som følger: Pico Antena, Pico Norte, Pico Sur og Pico la Virgen. Pico Norte er den høyeste på 1 820 meter, mens Pico la Virgen er 70 meter lavere og dermed også den laveste av dem. Området er populært som rekreasjonsområdet. Til toppen kan man benytte seg av en 2,5 kilometer lang sti. Veien oppover beskrives som ganske hard og det tar rundt 3 timer å komme til toppen, men når man først er oppe så vil man ikke angre fordi utsiktene over Monterrey er fantastisk.
Elisabeth Sveri
Haldis Elisabeth Arentz Sveri (født 21. oktober 1927, død 30. januar 2018) var en norsk oberstløytnant, bosatt på Eiksmarka i Bærum. Fra 1957 til 1987 var hun kvinneinspektør i Hæren. Hun var også den første kvinnelige embedsmann i Forsvaret. Hun ble utnevnt til æresmedlem av Nettverk for Kvinnelig Befal i 1997.
Sveri har vært fylkesleder for Pensjonistpartiet i Akershus og representert partiet i Akershus fylkesting.
Utmerkelser
I 2008 ble hun utnevnt til ridder av 1. klasse av Den Kongelige Norske St. Olavs Orden for sin innsats for kvinner i Forsvaret, hvor hun særlig har arbeidet for likestilling for kvinner. Hun er også tildelt Forsvarsmedaljen med laurbærgren, Forsvarsmedaljen, Hærens vernedyktighetsmedalje med tre stjerner og Norges Forsvarsforenings hederstegn.
Tuxtla Gutiérrez
Tuxtla Gutiérrez er hovedstad i den meksikanske delstaten Chiapas, det er også navnet på kommunen som byen ligger i. Dette er delstatens største by i utstrekning og befolkning. Politisk er byen også den viktigste, men den inntar andreplassen etter Tapachula i økonomisk betydning. San Cristóbal de las Casas, den gamle hovedstaden, er fremdeles delstatens viktigste turistmål, fulgt av Tuxtla Gutiérrez. Den økonomiske utviklingen i Tuxtla Gutiérrez har økt etter desentraliseringen av offentlige oppgaver fra sentralregjeringen ut til delstatene, samt den økonomiske støtten som har blitt Chiapas til del etter Zapatista-opprøret i 1994.
Breddegrad
Kommunen Tuxtla Gutiérrez grenser til følgende kommuner:
Gjennom kommunen renner elvene Río Grijalva (også kalt Río Grande) og Río Suchiapa.
Klima
Klimaet i Tuxtla Gutiérrez karakteriseres som varmt og middels fuktig med sommerregn. Årsmiddeltemperaturen ligger på 25,6 C. Den varme årstida strekker seg fra februar til september, med de høyeste temperaturmålingene fra april til andre uka i mai. De laveste temperaturene måles i desember. Årsmiddelnedbøren ligger på nesten 900 mm, og nesten alt dette regnet faller normalt mellom mai og den andre uka i oktober, og de fuktigste månedene er juni og september. I september og oktober kan det regne sammenhengende i over 24 timer som følge av tropiske orkaner som treffer Mexicos østkyst, men som ikke anretter ødeleggelser i Chiapas.
Topografi
Kommunen Tuxtla Gutiérrez befinner seg i Depresión Central, eller Sentraldepresjonen, i Chiapas, omgitt av fjell og åser som stiger over 1000 meter. Byområdet i dalbunnen ligger på mellom 520 og 600 meter. Cerro Mactumatzá er med 1160 moh. det høyeste fjellet innenfor kommunegrensa.
Etnisk sammensetning
Flertallet av befolkningen identifiserer seg som mestiser eller criollos, kreoler, folk av henholdsvis blandet europeisk og urfolksbakgrunn eller hovedsakelig europeisk bakgrunn. Urbefolkningen utgjorde i 2000 bare 2,64 % av befolkningen, av disse snakket 1,47 % bare sitt morsmål. De to chiapanekiske urfolkene tzotzil og tzeltal utgjorde tilsammen de fleste. Andre representerte urfolk er zapotek, chol og zoque. Zoque-nasjonen er hjemmehørende i regionen rundt Tuxtla Gutiérrez, de øvrige kommer fra andre regioner i Chiapas eller fra utenfor staten.
Religioner
78,98 % av befolkningen er katolikker, 7,38 % er protestanter, 5,95 % tilhører andre kristne retninger, 0,13 % tilhører andre religioner og 6,61 % har ingen religion. Det finnes tallrike pinsevenner, adventister, Jehovas vitner og mormonere.
Historie
På 500-tallet grunnla zoque-nasjonen den første bosettingen i området. De ble i sin tur dominert av aztekerne fra slutten av 1400-tallet. I kolonitida var Tuxtla Gutiérrez et hvilested langs ruta opp til høylandet i Chiapas. Her møttes også handelsrutene fra Oaxaca (by), Veracruz, Tabasco, Campeche og Guatemala. I 1693 gjorde zoquene opprør og drepte ordføreren og guvernøren for å straffe maktmisbruket deres. 19. juni 1768 ble Chiapas delt i to distrikter, og Tuxtla ble sentrum for zoque-delene av Chiapas. I 1813 fikk byen begrensede byrettigheter, og fra 1829 har byen hatt full bystatus. I 1834 ble Tuxtla for første gang delstatshovedstad, men allerede i 1835 gikk denne statusen tilbake til den gamle hovedstaden San Cristóbal de las Casas. Mellom 1858 og 1861 var Tuxtla på ny hovedstad, og igjen for tredje gng mellom 1864 og 1867. Først i 1892 ble hovedstaden permanent flyttet til Tuxtla Gutiérrez. I 1911 gjorde innbyggerne i San Cristóbal væpnet opprør for å sikre seg hovedstadsstatusen, men mislyktes.
Med byggingen av den Panamerikanske Hovedveien i 1940-årene ble kommunikasjonene med Mexico by og med resten av delstaten forbedret, og Tuxtla vokste i politisk og økonomisk betydning. Denne veksten har blitt forsterket av de sentrale overføringene etter Zapatist-opprøret i 1994.
Navn
Coyatoc er det opprinnelige navnet på zoque, noe som betyr stedet med kaninhjemmet, fordi det var mange kaniner. Dette ble oversatt til náhuatl av aztekerne til Tochtlán, og dette ble på zoque forvansket til Tuchtlán. Spanjolene forspansket dette til Tuxtla. I 1748 ble stedet kalt San Marcos Tuxtla, og i 1848 ble byen gitt navnet Tuxtla Gutiérrez etter frihetshelten Joaquín Miguel Gutiérrez
Økonomi
Arbeidsstyrken utgjorde i 2000 166 484 innbyggere. 2,02 % arbeidet i jordbruket, 19,10 % var sysselsatt i industrien og 75,16 % arbeidet i servicesektoren. Offentlig sektor utgjør en stor del av dette,
Offentlig samferdsel
Det meste av persontrafikken foregår med «microbús», minibusser, som lokalt kalles combis eller colectivos. Det er langt færre «Tuguchis», eller vanlige busser.
Langdistansebusser
Transport ut av byen går stort sett med langdistansebuss. Flere busselskaper holder til i byen, men foreløpig finnes det ingen bussentral. Reisende er henvist til å bruke de enkelte busselskapenes stasjoner. En sentral busstasjon er imidlertid under bygging.
Flytransport
Aeropuerto Internacional Ángel Albino Corzo i nabokommunen Ciapa de Corzo er nærmeste lufthavn for byen. Aeropuerto Militar Francisco Sarabia fungerte tidligere som lufthavn for Tuxtla Gutiérrez, men ble i 2006 stengt for sivil trafikk og brukes nå kun av Mexicos flyvåpen.
Lokale bøker
Tilgjengelig i Archivo General e Histórico del Estado de Chiapas:
Fylkesvei 1332
Fylkesvei 1332 går mellom Gimle og Asak kirke i Halden kommune.
Frem til 2019 hadde veien betegnelsen fylkesvei 901.
Franzefoss kalkmølle
Franzefoss kalkmølle er i dag et kultursted ved Sandvikselva i Bærum. Tidligere ble det på Franzefoss produsert kalkmel til jordforbedring.
Filosofiens trøst
Filosofiens trøst (latinsk navn Consolatio Philosophiae) er et filosofisk verk av Boëthius som ble skrevet i år 524 e.Kr. Det er blitt beskrevet som det enkeltstående viktigste og mest innflytelsesrike verket i Europa i løpet av den middelalderen og den tidlige kristne renessanse, og dessuten også innenfor de store verker som kan bli kalt for klassiske.
Det er en prosametrisk tekst, det vil si at den er skrevet i alternerende avsnitt av prosa og vers. I løpet av teksten viser Boëthius en virtuositet i anvendelsen av latinsk poesi. Den er klassifisert som menippiansk satire, en sammensmelting av allegorisk fortelling, platonsk dialog og lyrisk poesi.
På 1900-tallet var det fortsatt bevart bortimot 400 oldtidsmanuskripter, noe som er et bevis på verkets tidligere popularitet og interesse.
Fengselslitteratur
Filosofiens trøst ble skrevet i løpet av Boëthius’ ettårige fengsling mens han ventet på sin rettssak og til slutt en forferdelig henrettelse for anklagen om forræderi av den østgotiske kong Teoderik den store. Boëthius var på høyden av sin makt i Roma og ble revet overende ved svik. Det fra denne erfaringen at han ble inspirert til å skrive en filosofisk bok i fengselet hvor han reflekterte over hvordan en herres gunst kunne endre seg så hurtig og drastisk og hvordan venner kunne snu seg fra ham. Verket har blitt kalt for «uten sidestykke det mest interessant stykke fengselslitteratur som verden har sett».
Boëthius skrev boken som en samtale mellom seg selv og vitenskapens dronning, «Fru Filosofi». Hun trøster Boëthius for hans triste skjebne ved å diskutere det flyktige i å ha jordiske eiendeler, og den ytterste overlegenhet i å eie tankenes gjenstander, noe hun kaller «det enste sanne gode». Hun sier lykke kommer innenfra, noe som «Fru Skjebne» aldri kan ta fra en: «Hvorfor da, O dødelige mennesker, søker dere lykken på utsiden når den ligger inni dere selv?»
Boëthius diskuterer medtatte og gamle filosofiske spørsmål: som forutbestemmelsens vesen og fri vilje, hvorfor onde mennesker ofte lykkes og gode mennesker blir ruinert, hva er menneskelig natur, og å definere dyd og rettferdighet. Han taler om frie vilje kontra determinisme når han spør om Gud vet og ser alt, eller har mennesket fri vilje. Gud er som en tilskuer ved hesteveddeløp. Han ser på hendingene som hesteførerne utfører, men han gjør ikke skade på dem. Angående den menneskelige nature sier Boëthius at mennesker er hovedsakelig gode og kun når de gir etter for «ondskap synker de ned på dyrenes nivå». Om rettferdighet sier han at kriminelle ikke skal mishandles eller utskjelles, men bli behandlet med sympati og respekt. Her benytter han seg av analogien legen med sin pasient for å illustrere det ideelle forholdet mellom en kriminell og hans anklager.
Boëthius søkte å besvare religiøse spørsmål uten referanse til kristendommen og stolte utelukkende på naturfilosofi og den klassiske greske tradisjonen. Han trodde på harmonien mellom tro og årsak. Sannhetene som kan bli funnet i kristendommen ville ikke være annerledes enn sannhetene funnet i filosofien. Henry Chadwick sa at «Om trøsten inneholder ingenting utpreget kristent, er det også relevant at den ikke inneholder noe utpreget hedensk heller... Det er et verk skrevet av platonist som også er en kristen, men det er ikke et kristent verk».
Innflytelse
Fra den karolinske tiden til slutten av middelalderen og etter var Filosofiens trøst den mest kopierte verk av aLL verdslig litteratur i Europa. Det var et av de mest populære og innflytelsesrike filosofiske verker, lest av statsmenn, poeter, og historikere foruten filosofer og teologer. Det er gjennom Boëthius at mye av den tenkning som har vært tenkt som den klassiske tiden ble gjort tilgjengelig for vestens verden i middelalderen.
Det filosofiske budskapet i boken passet godt sammen med middelalderens religiøse fromhet. Leserne ble oppmuntret til å søke jordiske verdier som penger og makt, men å søke evige verdier. Ondskap tjente en hensikt, å bevise at en leksjon bidro til det gode mens det å lide på grunn av det onde ble sett på som en dyd. Ettersom Gud styrte universet gjennom kjærlighet ville bønn til Gud ville anvendelsen av kjærlighet lede til den sanne lykke. Middelalderen med sin livaktig sanse for altstyrende skjebne fant i Boëthius en tolkning av livet nært knyttet til kristendommens ånd. Filosofiens trøst sto, ved dens fatalisme og dens åndelig slektskap med den kristne doktrine om menneskelighet midtveis mellom den hedenske filosofi til Seneca den yngre og den senere kristne filosofien representert av Thomas Aquinas.
Boken er tungt påvirket av Platon og hans dialoger slik Boëthius var det. Dets popularitet kan delvis bli forklart i den neoplatoniske og kristne budskap, skjønt moderne forskning har fortsatt ikke klart å forklare nøyaktig hvorfor verket ble så enormt populært i middelalderen. Boken har dog ikke opprettholdt den samme statusen i moderne tid, muligens på grunn av de fremmedartede indre verdiene og at det avviser materiell produksjon som vår tid finner selvsagt. Sanderson Beck karaktiserte middelalderen ved å si at «Hvem kan si at denne indre perioden til menneskeheten ikke forberedte vegen til renessansens fruktbarhet lik en persons bevisste selvfordypelse og bønn før man skaper et stort kunstverk eller litteratur eller vitenskap? Middelalderen var en vanskelig tid politisk og økonomisk, men hvem kan beregne hvor mye lykke de fikk innvendig fra Filosofiens trøst?»
Oversettelser til andre morsspråk ble gjort av kjente mennesker, blant annet kong Alfred av England (gammelengelsk), Jean de Meun (gammelfransk), Geoffrey Chaucer (mellomengelsk), dronning Elizabeth I (tidlig moderne engelsk), Notker Teutonicus (gammeltysk), og andre.
I Filosofiens trøst finnes det tema som har gitt ekko gjennom hele den vestlige kanon: den kvinnelige visdomsfiguren som informerer Dante, oppstigningen gjennom et lagdelt univers er delt med John Milton, forsoningen av motstridende krefter har funnet sin veg inn hos Chaucer i Ridderens fortelling, og skjebnehjulet eller lykkens gudinnes hjul var et populært symbol gjennom hele middelalderen.
Sitater fra verket opptrer hyppig i Dantes Divina Commedia. Dante uttalte om Boëthius at han var «den velsignede sjel som framviser den bedragerske verden til den som låner sitt øre til ham».
Boëthius’ innflytelse kan bli funnet i nær overalt i Geoffrey Chaucers poesi, særlig i Troilus og Criseyde, i figuren «Fru Natur» i Fuglenes parlament, i Ridderens fortelling og andre stykker i Canterbury-fortellingene, foruten i noen av hans kortere dikt som Truth, The Former Age og Lak of Stedfastnesse. I tillegg oversatte Chaucer Filosofiens trøst i hans bok Boece.
Om hans popularitet var størst i middelalderen ble han likevel ikke helt glemt i moderne tid. Mange poeter fra 1800-tallet har referanser til ham. Tom Shippey i The Road to Middle-earth nevner hvor mye av Boëthius det er i Tolkiens Ringenes herre. Tolkien kjente godt til oversettelsen av Boëthius som kong Alfred gjorde og han siterer Boëthius i noen av replikkene til sine figurer.
Filosofiens trøst er sitert ofte av hovedfiguren Ignatius J. Reilly i den prisbelønte A Confederacy of Dunces (1980) som John Kennedy Toole skrev.
Bieter
Bieter (vitenskapelig navn Merops apiaster) er en vakkert farget råkefugl. Den er hovedsakelig utbredt i Sør-Europa øst til Lilleasia, og overvintrer i Afrika sør for Sahara. Av og til, i varme og tørre somre, trekker noen individer lenger nord; det er blant annet rapportert hekkinger fra Sverige og Danmark.
I Norge blir arten sjelden observert, men når det skjer er dette om sommeren eller høsten i Sør-Norge.
Kjennetegn
Bieteren er på størrelse med en trost, om lag 28 cm, og veier 45 til 60 gram. Den er slank bygd og har fine farger; oversiden er gul og rød, strupen er gul og undersiden er turkisfarget. Nebbet er langt og smalt, og bøyer seg svakt nedover. Stjerten er også lang, særlig den midterste stjertfjærene.
Levesett
Navnet har bieteren fått fordi den hovedsakelig spiser bier, humler og vepser. Den sitter som regel på en grein, en telefonlinje eller lignende og speider etter insektene ved å snu hodet i ulike retninger. Når den oppdager insektet, drar den brått ut i lufta og fanger det i flukt. Den dreper byttet ved å slå det mot underlaget; om det er et insekt med giftbrodd, fjerner den også denne ved å gni insektet mot steinen eller greina den sitter på. Deretter blir dyret svelget helt.
I hekkesesongen må en bieter fange tilsvarende 225 bier om dagen for å fø seg og ungene.
Forplantning
Mange av ungene dør før de blir selvstendige, siden det ofte kan være vanskelig å fange nok mat til dem. Enkelte par får hjelp av såkalte hjelpere; som regel ettårige fugler i nær slekt med paret. Voksne hanner i par med hjelpere gjør ikke like stor innsats som fedre som er alene med hunnen om ansvaret, mens hunnen bruker like mye tid som ellers. Unger fra par med hjelpere klarer seg bedre enn unger som bare har foreldrene til å sørge for seg.
Københavns befestning
Københavns befestning var et festningsverk som ble etablert rundt København, oppført i andre halvdel av 1800-tallet. Det kan anses som byens tredje festningssystem (de andre var fra middelalderen og renessansen) og bestod av militæranlegg, i begynnelsen hovedsakelig på landsiden (også kjent som Københavns Landbefæstning) og siden i stigende omfang på sjøsiden (Københavns Søbefæstning).
Festningsverkene, hvis mest kjente element er Vestvolden, hadde sin storhetstid fra midten av det 19. århundre til slutten av første verdenskrig og var midtpunktet i en sentral politisk konflikt i Danmarkshistorien. Landfestningen ble definitivt nedlagt i 1920, mens sjøfestningen ble benyttet inntil henholdsvis 1922 og 1932.
Methona
Methona er en slekt av sommerfugler som hører til gruppen Ithomiini i den store familien flikvinger (Nymphalidae). Det er kjent sju arter som alle lever i den Neotropiske region (Sør- og Mellom-Amerika).
Utseende
Middelsstore, spinkle, smalvingede sommerfugler. Disse artene er farget i gult og svart, og har forholdsvis smalere og mer tilspissede forvinger enn de fleste andre Ithomiini.
Levevis
Som de aller fleste Danainae er disse sommerfuglene giftige, og signaliserer dette med et karakteristisk utseende. Larvene lever på planter i søtvierfamilien.
Susaye Greene
Susaye Greene (født 13. september 1949 i Houston i Texas) er en soulsanger fra USA, kjent for i en periode å ha vært medlem av Motown-gruppa The Supremes.
Greene opptrådte allerede som barn og ungdom, blant annet i tv-reklamer. Hun utdanna seg ved High School of Performing Arts i New York.
Hun sang i korgruppene Raelettes (for Ray Charles) og Wonderlove (for Stevie Wonder). I 1973 var hun gjest som hovedsanger for New Birth da de fikk en hit med ei coverinnspilling av Buffy Sainte-Maries «Until It's Time for You to Go».
Greene var med i The Supremes fra 1976 til 1977, og sang på albumene High Energy og Mary, Scherrie & Susaye. Hun bidro til å live opp i gruppas sceneopptredender i den siste fasen. Særlig vakte hun oppsikt med stemmen som spenner over et uvanlig stort oktavspekter.
I 1979, to år etter oppløsninga av The Supremes, spilte Greene inn duettalbumet Partners med Scherrie Payne, som også hadde vært med i Supremes. Hun var videre programleder for tv-showet Hollywood Hot.
Greene skreiv også flere låter, blant annet «I Can't Help It» (sammen med Stevie Wonder), som ble sunget av Michael Jackson på albumet Off the Wall.
I 1984 flytta hun til London, der hun gifta seg. Her gav hun ut en del singelplater, før hun rundt 2000 flytta tilbake til USA. I 2002 gav hun ut et soloalbum, No Fear Here, med stort sett eget materiale. I 2005 kom albumet Brave New Shoes.
Stavtjern
Stavtjern (eller Stavtjenn) er et vann på Lierfoss i Aurskog-Høland kommune i Viken. Det er opparbeidet badeplass på Stavtjern.
Legendarisk pokémon
Legendariske pokémon (japansk: 伝説のポケモン Densetsu no Pokemon; engelsk: Legendary Pokémon) er en gruppe av 49 sjeldne og ofte kraftige pokémon, generelt fremtredende i legender og myter i Pokémon-verdenen.
Forskjellene mellom legendariske og «vanlige» eller «normale» pokémon er at nesten alle normale er i stand til å reprodusere, noe som legendariske pokémon ikke kan. Det er bare et fåtall av legendariske pokémon i hvert spill, og de er kun tilgjengelige for fangst under én kamp, med unntak av «Roaming Pokémon». Legendariske pokémon har sjelden et bestemt kjønn, mens over 95% av de «vanlige» har det, og det er bare Heatran som har et. De fleste legendariske pokémon har en mye lavere «catch rate» enn de fleste «vanlige», og er derfor mye vanskeligere å fange. De er ikke i stand til å utvikle seg, noe over 90 % av «vanlige» pokémon er i stand til, eller allerede har gjort det.
Pokémon-filmene er alle sammen knyttet opp mot én eller flere legendariske pokémon på et vis.
Den mest kjente legendariske pokémon er Mewtwo.
Bangsund
Bangsund er et tettsted i Namsos kommune i Trøndelag. Tettstedet har innbyggere per 1. januar og ligger på østsiden av Lyngenfjorden («Løgnin»). Elva Bongna renner ut i sjøen ved Bangsund.
Legendarisk pokémon
Generasjon II (5 stk)
Fem legendariske pokémon var introdusert i generasjon II, som gav en total på ni legendariske pokémon.
Generasjon III (8 stk)
Åtte legendariske pokémon var lagt til med generasjon III, som bragte totalen til 17. På dette punktet i serien begynte legendariske pokémon å ha en større rolle i historien av hovedspillene, hvor skurkene i spillene hadde planer om å vekke eldgamle legendariske pokémon til egen bruk.
Bangsund
Navnet
Navnet Bangsund kommer sannsynligvis av elvesundet eller overfartsstedet over elva Bongna. Det finnes også en gård på stedet som bærer navnet Bangsund. Navnet er nevnt allerede på 1500-tallet. Stavelsen "Bang" brukes også i forbindelse med Bangdalen og Bangsjøen inne i fjellet.
Legendarisk pokémon
Generasjon IV (9 stk)
Ni legendariske pokémon var introdusert i generasjon IV, som bragte totalen til 26 legendariske pokémon. Mange av de legendariske pokémonene i denne generasjonen har lite forbindelse med handlingen til spillene, men er istedenfor sideoppdrag spilleren kan gjøre etter man har vunnet spillet.
Bangsund
Geografi
Bangsund ligger i et kystlandskap. Området rundt tettstedet er kupert med lange åser og fjell gjennomskåret av elvedaler. På fastlandet er det store skogområder, hovedsakelig bevokst med gran.
Legendarisk pokémon
Generasjon V (9 stk)
Ni legendariske pokémon ble introdusert i generasjon V, som til sammen blir 35 legendariske pokémon totalt. Reshiram og Zekrom har en stor rolle i handlingen til Pokémon Black og White, hvor den respektive maskot-pokémonen er nødt til å bli fanget for å fortsette til slutten av spillet.
Bangsund
Geografi
Tettstedet ligger ved Løgnin, en fjordarm av Namsfjorden, som går inn fra Folla – havet på Trøndelagskysten. Kommer du kystveien, må du kjøre forbi Straumsneset og Kjølsøya inn til Bangsund, som danner ei bukt – Bangsundbotn. Bukta forbinder Løgnin med Fjærbotnet. Inne i Fjærbotnet ligger Vallskiftholmen, Fjærøya og Flakøya. Fjærbotnet oppleves som et vann omgitt av skogkledde åser. Rundt botnet er det bebyggelse ved Flak og Fjær.
Legendarisk pokémon
Generasjon VI (3 stk)
Tre legendariske pokémon var introdusert i generasjon VI, som dermed får totalen opp til 38 legendariske pokémon. Dette er den første generasjonen til å introdusere færre legendariske pokémon enn generasjonen før, og er også generasjonen med færrest legendariske pokémon.
Bangsund
Geografi
Bangsund er omkranset fjell på alle kanter. Hemnafjellet nord for Bangsund er det høyeste med sine 647 moh. Populære turmål er Klæmpanfjellet og Håmyrfjellet. Berggrunnen er dominert av næringsfattige bergarter. For det meste brungranitt som er noe omdannet til gneis (arkose).
Legendarisk pokémon
Generasjon VII (11 stk)
Elleve legendariske pokémon var introdusert i generasjon VII, som gir en total på 49 legendariske pokémon. Seks av disse pokémonene er med i en evolusjonslinje.
Bangsund
Geografi
Fra Bangsund starter en trang dal med elva Bongna, som er ei smålakselv. Bongna er 45,5 km lang fra utløpet ved Bangsund opp til dammen ved Bangsjøen. Bangsjøen ligger 307 moh. og er 21 kvadratkilometer. Bongna er lakseførende til Langbakkfossen 18 km opp i elva. I dalsidene står grantrærne tett. Breddene er ofte myrlendte.