cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Ala (Laholm kommune)
Ala er et småsted i Laholm sogn i Laholm kommune, Hallands län.
UIO
UIO, eller UiO, kan vise til:
Gregor Stähli
Gregor Stähli (født 28. februar 1968), sveitsisk skeletonkjører som deltok i de olympiske vinterleker 2002 i Salt Lake City og 2006 i Torino.
Stähli vant en olympisk bronsemedalje i skeleton under vinter-OL 2002 i Salt Lake City. Han kom på tredjeplass bak Jimmy Shea fra USA og Martin Rettl fra Østerrike. Fire år senere, under vinter-OL 2006 i Torino vant han en ny bronsemedalje i skeleton.
Stähli har blitt verdensmester i skeleton tre ganger, 1994 i Altenberg, 2007 i St. Moritz og 2009 i Lake Placid.
Liu Zongyuan
Hans diktning er representert i den viktige 1700-talls-antologien Tre hundre Tang-dikt.
Hans embedsmannskarriere var til å begynne med fremgangsrik. Men så ble han med i en reformbevegelse som slo feil. Han ble da sendt i eksil først til Yongzhou i Hunan, og så til Liuzhou i Guangxi, der han etterhvert ble byguvernør. Hans eksil ble til en velsignelse for hans litterære karriere: Han fikk tid til å forfatte dikt, fabler, reflekterende reiseskildringer og essays der han bragte inn og forente elementer fra konfucianisme, taoisme og buddhisme.
Hans best kjente reiseskildringer er hans Åtte beretninger om ekskursjoner i Yongzhou (永州八游记). Rundt 180 av hans dikter er bevarte.
Abakus
Abakus kan sikte til:
Yisa Sofoluwe
Yisa Sofoluwe (født 28. desember 1967 i Nigeria, død 9. februar 2021 i Lagos) ver en nigeriansk profesjonell fotballspiller som spilte i forsvar.
han vant 40 caps og skåret ett mål for det nigerianske fotballandslaget, og var lagets venstraback fra 1983 til 1988, og spilte i kamper i 1984 og 1988 i African Nations Cups.
Sofoluwe spilte for Abiola Babes fra Abeokuta, IICC fra Ibadan og Gateway Football Club fra Abeokuta.
Yisa Sofoluwe døde av covid-19 den 9. februar 2021 på Lagos University Teaching Hospital (LUTH). Han ble 53 år.
Francis Manioru
Francis Manioru (født 17. september 1981) er en salomonsk friidrettsutøver, som konkurrerer i sprintløp. Han representerte Salomonøyene under Sommer-OL 2008, der han ble utslått i de innledende rundene.
Sørhavsterne
Sørhavsterne (Sterna vittata) er en typisk terne og er svært lik den nært beslektede rødnebbternen. Den er kraftigere, og vingetippene er grå i stedet for svartaktige under flukt. Den totale populasjonen er beregnet til minimum 50 000 individer.
Sørhavsterna lever nesten utelukkende av fisk og krill. Den hekker fra midten av november til tidlig i desember. Egg og ungfugler er utsatt for angrep fra joer.
Sørhavterna er 31 til 38 cm lang. Den er hovedsakelig grå og hvit med gråsvarte vingetipper og svart hette når den hekker. Nebbet er vanligvis mørkerødt eller svartaktig. Fjærdrakten til ungfugler er hvit på buken, hals, panne og bryst, mens ryggen er grå og nebbet sort.
Fairey III
Konstruksjon og utvikling
Prototypen av Fairey III var N. 10 som var et sjøfly som ble konstruert og bygget i 1917 av Fairey Aviation (sammen med det mindre N. 9) for å møte Admiralitetets spesifikasjon for et Hangarskip-basert sjøfly for Royal Naval Air Service under Første verdenskrig. N.-10 var også kjent under sitt konstruksjonsnummer F. 128. Det var en dobbeltdekker med to sittebrønner og foldbare vinger, drevet av en 260 HK (190 kW) Sunbeam Maori motor. Det første flyet fløy fra Port Victoria sjøflybase på Isle of Grain i Kent den 14. september 1917.
Etter tester både som sjøfly og landbasert, ble flyet bestilt i to versjoner, begge drevet av Maori, IIIA og IIIB, med 50 og 60 fly planlagt. Fairey IIIA var et fly for operasjon fra hangarskip, og som sådan utstyrt med hjul eller skiunderstell. IIIB var ment som sjøfly bombefly, med større vingespenn (økt fra 14,19 m til 19,13 m) og i stand til å frakte tre 105 kg bomber.
Operativ historie
Portugal bestilte sitt første III i 1921. Dette flyet fikk navnet «Lusitânia» og ble brukt i et forsøk på å fly over Sør-Atlanteren og teste et nytt navigasjonssystem, en kunstig horisont utviklet av navigatøren Gago Coutinho. Turen startet den 30. mars 1922 og gikk via Las Palmas, São Vicente, Kapp Verde og videre til St. Peter og Pauløyene, hvor det gikk tapt under fylling av drivstoff. Reisen ble fullført med hjelp to andre  (det andre gikk tapt under nødlanding på havet) Den første kryssingen av Sør-Atlanteren ble  og fullført 72 dager etter avgang fra Lisboa. Det siste flyet, «Santa Crux», er utstilt på Museu de Marinha i Portugal.
Museale fly
Et enkelt eksemplar av en Fairey III er bevart i Portugal på Museu de Marinha (Marineuseet). Dette er flyet som tilslutt gjennomførte kryssingen av Sør-Atlanteren.
EM på skøyter 1970, menn
EM på skøyter 1970, menn  ble arrangert på Olympia Eisstadion i Innsbruck, Østerrike den 24. og 25. januar 1970 med 32 deltakere fra 12 nasjoner.
Nederlandske Ard Schenk ble europamester foran Dag Fornæss fra Norge og Göran Claeson fra Sverige.
Kjørebok
Kjørebok er en dokumentasjon av kjøring med f.eks. en bil, snøskuter eller andre kjøretøyer. Den viktigste grunnen til at man fører kjørebok er krav fra arbeidsgiver, eier av kjøretøy eller skattemyndighetene. Andre grunner for å føre kjørebok kan være eget regnskap og egen dokumentasjon, eller for å få kompensasjon for egne utgifter ved kjøring.
Krav fra skattemyndighetene (Norge)
En godkjent kjørebok for tjenestekjøring (bruk av privatbil i jobbsammenheng) må inneholde :
Eier av privatbil som bruker den i eget firma trenger kjørebok for å dokumentere kravet om kompensasjon for egen kjøring. Som privatperson vil man få dekket sine utgifter fra firmaet, mens firmaet vil få fradrag for disse utgiftene i regnskapet. For de som har yrkesbil, en bil som eies av firmaet og disponeres av arbeidstaker for å utføre arbeid, og hvor firmaet dekker all bruk av bilen, er det viktig å dokumentere kjøringen. Dersom bilen benyttes privat, skal både yrkeskjøring og privatkjøring dokumenteres i kjøreboken.
For mange vil det å føre en nøyaktig kjørebok være tidkrevende og det finnes egne dataprogrammer som tilbyr elektronisk kjørebok. Disse må også føres manuelt via feks en pc, mobil eller pda. Det andre alternativet er en automatisk elektronisk kjørebok. For å oppnå automatikken er man avhengig av å installere en maskinvare (svart boks) i bilen, denne vil følge med på hvor bilen er og hvor langt den kjøres ved hjelp av GPS. Data blir sendt inn til en server, som dekoder og genererer en nøyaktig kjørebok.
Krav fra arbeidsgiver
Det blir stadig mer vanlig at arbeidsgiver ønsker kontroll med hvordan firmaets biler benyttes, og en nøyaktig ført kjørebok vil gi ledelsen en mulighet til å følge med på bilbruk og bilkostnader. Det er vanlig at kjørebøker samles inn ved jevne mellomrom, og at nærmeste overordnede signerer for godkjent bilbruk.
Krav fra kommune/fylke
Ferdsel i utmark med motorkjøretøy er strengt regulert, og det stilles krav til kjørebok for personer som får løyve til å ferdes i utmark med kjøretøy. Kjørebøkene leveres da inn etter endt sesong.
Elektronisk kjørebok
En elektronisk kjørebok er en automatisert utgave av den tradisjonelle, papirbaserte kjøreboken. Teknologien som muliggjør en automatisk elektronisk kjørebok er GPS-systemet. Ved hjelp av signaler fra GPS-satellittene vil en GPS-mottaker kunne følge med hvor og hvor langt et kjøretøy kjører, og benytte disse data til å generere en kjørebok. Enkelte systemer er offline systemer, hvor GPS mottakeren må medbringes og kobles til en PC for å kunne hente ut kjøreboken, mens andre systemer er online systemer som kommuniserer data over GSM nettverket (enten via SMS eller GPRS).
Hauld
Hauld (norrønt hauldr, hǫldr ) var den som stod høyest i høymiddelalderens bondesamfunn. I østnorske lovtekster fra 1100-tallet betyr ordet «fri mann» eller «bonde» i sin alminnelighet. Men på Vestlandet og nordpå var haulden en odelsbonde. I landslovenes tid utgjorde hauldene en høyere, neppe særlig tallrik gruppe av odelsbønder.
Landsloven gjorde skillet mellom «hauld» og «bonde» gjeldende for hele landet, og tyder på at ordningen med leilendinger var blitt vanlig, også østpå. En «bonde» var nå en som stod mellom haulden og løysingen.
Over haulden rangerte i høymiddelalderen bare menn med de høyeste verdigheter i hird og kirke: lendmann, jarl, hertug, abbed, biskop og erkebiskop. Mellom hauld og trelleætlinger stod i Gulatingsloven og Frostatingsloven fullfrie menn uten odelsbondestatus, slik som leilendinger. Gulatingsloven kaller dem «bønder» med halv hauldsrett, trolig den gruppen Frostatingsloven kaller «årbårne menn» med 2/3 hauldsrett. En «årbåren mann» hadde 4 generasjoner med frimenn bak seg. Frostatingsloven omtaler «rekstegn» med halv hauldsrett, et omdiskutert begrep, kanskje mindre bofaste menn.
Holderness i East Riding of Yorkshire har trolig navn etter en hauld som var bosatt der.
Høyere status som fri mann fikk man bare dersom man var herse eller ble adlet. Som hauld hadde man på 1100-tallet rett til å tåle mannebot for noen typer forseelser, i stedet for fysisk straff. For en mindre forseelse var manneboten 6 mark eller tilsvarende 643,14 gram sølv på 1100-tallet.
Uri Geller
Uri Geller (født 20. desember 1946 i Tel Aviv i daværende Palestinamandatet) er en israelsk TV-personlighet som tidligere hevdet han hadde paranormale evner. Geller ble verdensberømt da han i 1970-årene utførte «uforklarlige» trylletriks med skjebøying, telepati og telekinese vist på fjernsyn i flere land. Han er imidlertid blitt avslørt som illusjonist, og Uri Geller kaller seg nå selv underholdningsartist.
Bakgrunn og arbeid
Geller er født i Tel Aviv av jødiske foreldre fra Ungarn og Tyskland. Han var fallskjermsoldat i den israelske hæren og deltok i seksdagerskrigen i 1967 hvor han ble skadet. Han jobbet som modell i 1968 og 1969 og begynte på samme tid å opptre som tryllekunstner i israelske nattklubber. Utover i 1970-årene ble han kjent gjennom diverse TV-opptredener, hvor han opptrådte med paranormale evner som telekinese, vannfinning med ønskekvist og telepati. I etterkant av programmene ble det rapportert om klokker som stoppet eller gikk fortere, og metallobjekter som ble bøyd - hjemme hos seerne. Selv påstår Geller at han har fått kreftene sine fra en fjern planet kalt Hoova via et romskip i omløp rundt Jorden, det såkalte IS, en forkortelse for Intelligence in the Sky. Geller påstår at han stod i kontakt med romskipet som barn, og oppdaget kreftene sine som tenåring. Amerikanerne Harold Puthoff og Russell Targ foretok en rekke tester av Geller på Stanford Research International, og publiserte en avhandling som konkluderte med at Geller er i besittelse av overnaturlige evner. Forsøksresultater og metoder avslører imidlertid at Geller hadde rike muligheter for å lure forskerne ved hjelp av diverse triks. Ikke minst har tryllekunstneren James Randi vært i stand til å oppnå presis samme resultater. Når Randi har overvært vitenskapelige tester av Geller, har Geller klart seg påfallende dårlig, og han har nektet å opptre med Randi til stede fordi han påstår at Randis skepsis blokkerer for evnene hans.
Den norske tryllekunstneren Jan Crosby så Geller under hans første norgesbesøk i 1974, og mente han var farlig. I sin bok Sannheten om Uri Geller påpekte han som James Randi at tryllekunstnere før Geller hadde utført samme triksene. På alternativmesse i Oslo i 2010 møttes de to, da Uri Geller var en av foredragsholderne. Han ropte Crosby opp på scenen og presenterte ham for publikum, og de to ble vel forlikte.
Den 15. september 2000 hevdet Geller at det var han som, ved hjelp av tankens kraft, stanset oppstigningen av OL-ilden under åpningsseremonien i Australia. Han påstår også at han to ganger har fått Big Ben i London til å stanse.
Geller opplyser at han har lagt seg opp en formue ved arbeid for en rekke gruveselskaper, som betaler ham en million dollar for å prøve å finne gull, olje eller annet, enten ved å sitte med et kart foran seg, eller ved å fly i helikopter over det aktuelle området. I 1989 kontaktet han angivelig det sovjetiske romforskningsinstituttet og tilbød å reparere den nedslitte Phobos-satellitten deres ved tankens makt. Det skal de ha takket nei til. Til gjengjeld skal NASA ha bedt ham om å reparere en defekt antenne på Galileo-romsonden. Dette benektes av NASA selv, men Geller påstår at han i samme forbindelse tilbød dem å hente et Hasselblad-kamera som en av Apollo-astronautene etterlot på månen. Han hevder at det ikke ble av fordi NASA forbød ham å gjøre dette.
Geller har hevdet at han gjennom sin mor er en fjern slektning av den kjente psykoanalytikeren Sigmund Freud. Geller har både engasjerte tilhengere og kritikere. Han har skrevet 16 bøker, både skjønnlitteratur og annet. Han bor nå i Berkshire, Storbritannia. 11. februar 2009 kjøpte han også Lamb, en liten øy i Firth of Forth, for £ 30.000. Kjøpet skyldes at Lamb har vært utlagt som en av de tre «store pyramider i Skottland» som avspeiler planen for pyramidene i Giza i Egypt. (De to andre skotske øyene er Craigleith og Fidra.) Geller mener dette er «nøkkelen til britisk mytologi», og Jeff Nisbett skrev i sitt tidsskrift Atlantis Rising i september 2002 at linjer trukket mellom Skottlands tre viktigste steder tilknyttet tempelridderne - Midlothian, Rosslyn-kapellet og Isle of May – skjærer gjennom Craigleith og Fidra, med Lamb imellom.
Robert Louis Stevenson skal ha beskrevet strendene på Lamb i Skattøya. Geller hevder egyptiske skatter ligger gjemt der, fraktet dit av Scota, i irsk mytologi faraos datter som sendte soldatene sine etter Moses, så de druknet i Rødehavet. Scota skal ha fortøyd båten sin ved Lamb og begravd sine skatter der, en historie Geller mener å ha hørt av Mohamed Al-Fayed som også ga ham en utgave av Scotichronicon. Geller hevder å ha styrket Lambs mystiske krefter ved å grave ned en krystall der som skal ha tilhørt Albert Einstein. Geller mener også at knoklene etter ofrene for hekseprosessene i North Berwick i 1590 ble gravd ned her av overtroiske myndigheter på fastlandet, men ingenting støtter hans overbevisning her. I 2021 ønsket han å høyne Lambs status fra en privat skotsk øy til egen nasjon, med flagg, grunnlov og nasjonalsang.
Sommeren 2022 advarte han Putin om at han ville bruke alt han eier av sjelsstyrke til å snu og returnere eventuelle russiske missiler avfyrt mot Vesten. Geller ba også tilhørerne om å bruke fem sekunder på å se for seg et strålende energifelt «som et gullskjold i himmelen». Dette hevder han vil avverge eventuelle atomvåpen i Kremls besittelse.
Uri Gellers museum i Jaffa
I Jaffas gamle bydel har Geller åpnet et museum der man finner verdens største stålskje, 16,18 meter lang. («Jeg planlegger å ta bilde av den fra en satelittstasjon ute i rommet.») Han stiller også ut krystaller og steiner samlet fra sin skotske øy, Lamb, og hans 1976 Cadillac, kjent som The Geller Effect Cadillac, med rundt 2.000 stykker bøyd bestikk festet til. Fra Salvador Dali overtok museet en krystallkule som skal ha tilhørt Leonardo da Vinci, et modellfly fra Muammar Gaddafi; og et gullegg som John Lennon hevdet stammet fra utenomjordiske.
Knut Nesbø
Knut Nesbø (født 26. april 1961 i Oslo, død 8. februar 2013 i Oslo) var en norsk fotballspiller, musiker og journalist, kjent fra fotballklubben, bandet Di Derre og NRK.
Med broren Jo Nesbø ble han i 1979 norgesmester junior med og debuterte for A-laget under Huib Ruygrok. I sin fjerde A-lagskamp var han med og sikret opprykk til 1. divisjon fotball for herrer 1980 med 3-0 seier hjemme over Pors. Han gikk til og 3. divisjon avdeling B sent i 1985 og fikk der Drillo som trener. Nesbø scoret med et brassespark da laget vant i serieåpningen borte mot på Dælenenga grusbane. Han fikk over 29 kamper og scoret minst 14 mål for laget. Nesbø begynte samtidig, tidlig 1986, som sportsjournalist i Aftenposten (mest fotball, basket, bandy og tennis). Han avsluttet med 19 A-lagskamper og ett mål for i 1990-sesongen.
Omtrent samtidig startet han i orkesteret Di Derre som ble svært populært over hele landet og solgte mange plater. Nesbø hadde spilt i bandet «Johnny Moonface & The Atlantic Ocean» på ungdomsskolen og var den som skrev fotballsangen «Danseskole på Ullevaal» da kom til finalen i Norgesmesterskapet i fotball for menn 1994.
Pitimbu
Pitimbu er en kommune i delstaten Paraíba i nordøstregionen av Brasil.
Knut Nesbø
Han gikk ut av Journalisthøyskolen i 1992 og skrev en avhandling med Halvor Lea (1965), en språkstudie der de dokumenterer en økning i bruken av pronomenet jeg i avisenes sportsreportasjer fra 1960 til 1990. I desember 1996 begynte han i NRK etter overgangen fra Aftenposten. Nesbø var i sitt første år, blant annet, med til Fotball-VM 1998. Fra 2007 var han programleder i fotballmagasinet «Bakrommet» på NRK som han også var initiativtager til og drev frem til 2012.
Han vokste opp i Oslo og Molde og var bror av Per Auran Nesbø (født 1955) og Jo Nesbø (født 1960). Han var sønn av Per Ingvar Nesbø (1922–94) og Kirsten Hammervoll Nesbø (1927–2007).
Roger Gautier
Guissart vant en olympisk sølvmedalje i roing under sommer-OL 1952 i Helsingfors. Han var med på den franske fireren som kom på andreplass bak Jugoslavia. Roerne på den franske fireren var Pierre Blondiaux, Jacques Guissart, Marc Bouissou og Roger Gautier.
Whitworth University
Whitworth University  er et privat, kristent universitet i Spokane i delstaten Washington, USA. Det ble opprettet i 1890.
Forvaltningsfellesskapet Seiffen
Forvaltningsfellesskapet Seiffen er et forvaltningsfellesskap som ble opprettet i Mittlerer Erzgebirgskreis og som idag eksisterer i Erzgebirgskreis i Direktionsbezirk Dresden i Sachsen. Forvaltningsfellesskapet ble opprettet den 1. april 2000, og består av de tre kommunene Seiffen, Deutschneudorf og Heidersdorf. Forvaltningsfellesskapet hadde sitt sete ved Rathaus 4 i Seiffen.
Whitworth University
Ved universitetet var det 2 504 studenter og 291 vitenskapelig ansatte i 2006, og samme året var skolepengene US$ 25 692 for studenter folkeregistrert i USA. Studiene gis opp til mastergradsnivå.
Sjamanistisk Forbund
Sjamanistisk Forbund (tidligere kalt Norsk sjamanistisk forbund) er et trossamfunn som ønsker å fremme et sjamanistisk trosbilde, samt ivareta individets og gruppers rett til å søke og utøve en sjamanistisk praksis.
Sjamanistisk Forbund ble godkjent som trossamfunn i mars 2012. I 2013 fikk forbundet også vigselsrett og kunne fra da tilby alle milepæseremonier, slik som vigsel, konfirmasjon, navne- og gravferdsseremoni. Forbundet ønsker å revitalisere norrøn og samisk sjamanisme. Det jobber også for å verne om rettighetene til å kunne få lov å utøve eget livssyn, enten det er sjamanisme, wicca, åsatru eller samisk religion. Forbundet feirer fullmåne, nymåne samt jevndøgn og solverv.
Kvalifisering til BLNO 2017/18
Det ble spilt vanlig puljespill der alle møter alle, og de to beste lagene etter endt puljespill; og, fikk tilbud om deltakelse i BLNO 2017/18.
Grønland kirke
Grønland kirke er en langkirke fra 1869. På tårnet står 1868, men optimismen var noe stor, så ferdigstillelsen var i 1869 med innvielse 3. mars dette året. Kirken ligger i Grønlandsleiret 34 på Grønland i bydel Gamle Oslo i Oslo og går ofte under navnet "Østkantens katedral". Kirkens arkitekt var Wilhelm von Hanno.
Kirken er kjent for sin gode akustikk med en lang, men samtidig presis etterklang. Den benyttes mye til konserter.
Grønland menighet ble etablert i 1861 og har fra 01. januar navnet Gamlebyen og Grønland menighet. Gamlebyen kirke gikk fra samme dato ut av bruk som sognekirke. Den nåværende menighet omfatter også flere tidligere nedlagte menigheter: Tøyen småkirkemenighet, Wexels menighet og deler av Vaterland småkirkemenighet. Menigheten eide og drev frem til 2015 Vestasol leirsted på Larkollen utenfor Moss (solgt 2015).
Sitophilus
Sitophilus er en gruppe av biller i overfamilien snutebiller (Curculionoidea).
Grønland kirke
Menigheten har også eget menighetshus i Grønlandsleiret 41, mens menighetskontorene er midlertidig på Oslo Hospital, Ekebergveien 1c, 0192 Oslo. Sokneprest siden 2014 er Lars Martin Dahl og kapellan siden 2015 Sjur Atle Furali, mens organist er Olav Rune Ekeland Bastrup. Tidligere prester og organister i Grønland er Rune Behring, Ivar Ruud (sokneprester), Sunniva Gylver (res.kap.), Arne J. Solhaug og komponisten Per Winge (organister).
Kirkens interiør er preget av rene, hvite flater med få utsmykningsdetaljer. Koret har såkalt apsidal eller halvsirkelformet avslutning med glassmalerier som fremstiller Jesus og de fire evangelister.
Sitophilus
Levevis
De fleste av artene lever i tropene på enfrøbladete planter, særlig på palmer (Arecaceae), arter i ananasfamilien (Bromeliacaceae) og orkidéer (Orchidaceae), også på gress (Poaceae) og halvgress (Juncaceae). Larvene minerer vanligvis inne i stengler og skudd. Det finnes også noen arter som ser ut til å være knyttet til død ved, og noen (i slekten Sitophilus) lever på lagrede matvarer. Ursnutebillene er mest tallrike i lavlands-regnskoger i tropene.
Skadedyr
Noen av ursnutebillene er betydelige skadegjørere. Artene i slekten Sitophilus lever på korn, frø og andre lagrede matvarer. Kornsnutebillen (Sitophilus granarius) gjør særlig mye skade på lagret korn. Denne billen er 3 –5 mm lang og brun. Hver hunn kan legge 150-200 egg. Hun gnager et hull i et korn, legger et egg der og forsegler hullet. Larven utvikler seg inne i kornet og huler det etter hvert helt ut slik at bare skallet blir igjen. Kornsnutebillen er avhengig av relativt høye temperaturer og høy luftfuktighet – fuktighetsinnholdet i kornet må være minst 10 % og luftfuktigheten minst 50 %. Billene kan gå gjennom flere generasjoner på et år. Som de fleste andre skadedyr på lagrede matvarer stammer artene i slekten Sitophilus fra varme områder, men er i dag spredt over det meste av verden. De kan ikke overleve utendørs i Norge. Sitophilus oryzae er også funnet innendørs i Norge, men har ikke etablert permanente kolonier her. En tredje art, Sitophilus linearis, angriper belger og frø av tamarind i tropiske områder.
Grønland kirke
Kirken har et verdifullt orgel bygget av det tyske firmaet Walcker i 1877 til den nå revne Johanneskirken i Oslo, og som ble flyttet til Grønland i 1934. Orglet ble restaurert og fikk tilføyd et ryggpositiv i 1961 av firmaet Jørgensen Orgelfabrikk. Det har 27 stemmer. Orglet er ikke lenger spillbart.
Kulturminne
Grønland kirke er et kulturminne og har nummer 84441 i Riksantikvarens kulturminnebase.
Pauline Kwalea
Pauline Kwalea (født 29. februar 1988) er en salomonsk friidrettsutøver, som konkurrerer i sprintløp. Hun representerte Salomonøyene under Sommer-OL 2008 og 2012, der hun begge gangene ble utslått i de innledende rundene.
Allarp (Laholm kommune)
Allarp er et småsted i Skummeslöv sogn i Laholm kommune i Halland. Allarp utvikler seg til å bli en ny del av Skummeslövsstrand.
Corallis
Corallis er en slekt av biller som hører til den store underfamilien småkortvinger (Aleocharinae) i familien kortvinger (Staphylinidae).
Utseende
Ganske små (gjerne rundt 2 millimeter lange) og spinkle kortvinger. Hodet er forholdsvis smalt, halsskjoldet (pronotum) ganske bredt. På farge er de ofte gulaktige eller rødlige. Et karakteristisk trekk er at labialpalpene er lange, trådaktige og fremstrakte.
Utbredelse
Arten er kjent fra Aruøyene og Keiøyene nær Ny-Guinea.
Lasse Johansen
Lasse Johansen er navnet til flere personer:
Innovasjon Norge
Innovasjon Norge er et statlig norsk særlovselskap stiftet i 2003. Innovasjon Norges formål er å være staten og fylkeskommunenes virkemiddel for å realisere verdiskapende næringsutvikling i hele landet. Selskapet eies 51 prosent av staten ved Nærings- og fiskeridepartementet og 49 prosent av fylkeskommunene. Fylkeskommunene ble deleiere av Innovasjon Norge fra januar 2010.
Til sammen 9,2 milliarder kroner ble bevilget til Innovasjon Norge av Stortinget og fylkestingene for 2021. Det omfattet tilskudd til lån, tilskudd, garantier, rådgivning, profilering og nettverk gjennom ulike tjenester. Sammen med midler fra private investorer bidro støtte fra Innovasjon Norge til investeringer i næringlivet på i alt 31,5 milliarder kroner.
Administrerende direktør for selskapet er Håkon Haugli. Styreleder er Gunnar Bovim.
Historikk
Fra 2004 til 2009 var Nærings- og handelsdepartementet 100 prosent eier av Innovasjon Norge. Våren 2008 vedtok Stortinget, som en del av forvaltningsreformen, at fylkeskommunene ble deleiere av Innovasjon Norge fra 1. januar 2010. Hensikten var å styrke regionenes innflytelse i innovasjons- og næringspolitikken, og sørge for økt koordinering mellom regional og nasjonal politikk.
Formål
Selskapet forvalter bedriftsrettede ordninger på oppdrag fra flere departementer og fylkeskommunene med mål om økt eksport, utvikling av grønne verdikjeder og flere arbeidsplasser. Virkemidlene har som felles hovedmål å utløse bedrifts- og samfunnsøkonomisk lønnsom næringsutvikling og å utløse regionenes næringsmessige muligheter.
Budsjett
Selskapets økonomiske rammer fastsettes i statsbudsjettet.
Innovasjon Norge mottok i 2021 bevilgninger og oppdrag fra Nærings- og fiskeridepartementet, Kommunal- og distriktsdepartementet, Landbruks- og matdepartementet, Klima- og miljødepartementet, Samferdselsdepartementet, Kunnskapsdepartementet, Kulturdepartementet, Utenriksdepartementet og fylkeskommunene. Med utgangspunkt i statsbudsjettet gir oppdragsbrevene en oversikt over oppdragsgivernes forventninger og krav til Innovasjon Norges virksomhet.
Virksomhet
Innovasjon Norge er en rådgiver for eiere og oppdragsgivere og yter tjenester for norske gründere og bedrifter knyttet til oppstart av bedrift, innovasjon og utvikling, eksport og internasjonal satsing. I tillegg har Innovasjon Norge tilbud for landbruk, reiseliv, skipsfart og fiske.
Selskapet bidrar gjennom finansiering, kompetanse, rådgiving, nettverk og profilering.
Bionova
Bionova ble besluttet opprettet av Jonas Gahr Støres regjering. Et hovedformål er at Bionova skal være et verktøy for å bidra til klimatiltak i jordbruket. Bionova skal også bidra til innovasjon og verdiskaping innen bioøkonomien knyttet til jordbruk, skogbruk og havbruk.
Etableringen av Bionova har sitt grunnlag i Hurdalsplattformen, hvor det fremgår at «regjeringen vil oppfylle staten og landbrukets avtale om kutt av klimagassutslipp i landbruket ved hjelp av nye verktøy. Det viktigste nye verktøyet vil være etablering av Bionova, en finansieringsmekanisme til støtte for klimatiltak i landbruket.»
Etter et budsjettforlik med Sosialistisk Venstreparti var målet å opprette Bionova fra andre halvår 2022. I oktober 2022 ble det vedtatt at Bionova blir en del av Innovasjon Norge.
Longgang (Shenzhen)
Longgang (kinesisk: 龙岗区, pinyin: Lónggǎng Qū) er et av de seks bydistrikter i den subprovinsielle byen Shenzhen i provinsen Guangdong i Folkerepublikken Kina. Det er på 844,07 km², og har en befolkning på 961 800, hvorav 191 100 er registrerte som fast bosatte (2006).
Longgang ble etablert som distrikt i 1993. Det ligger tett inntil Hongkong.
En attraksjon i distriktet er Longgang Museum of Hakka culture.
Dayabukta kjernekraftverk ligger på Dapenghalvøya øst i distriktet.
Administrative enheter
Longgang består av tretten subdistrikter:
Skyting under Middelhavslekene 1951
Skyting under Middelhavslekene 1951. Skyting var en av tretten sporter under de første Middelhavslekene som ble arrangert i Alexandria i Egypt i perioden 5. oktober til 20. oktober 1951. Det ble konkurrert i fem øvelser i skyting, kun for menn. Egypt ble beste nasjon med to gullmedaljer foran Italia som også vant to gull.
Subtonic
Subtonic (etablert 2002 i Oslo, opphørt 2005) var en norsk jazzgruppe, bestående av Hilde Marie Kjersem vokal (etterfulgt av Julie Dahle Aagård, 2003), Asbjørn Lerheim gitar, Ole Jørn Myklebust trompet, Roger Arntzen bass (etterfulgt av Jo Berger Myhre, 2006) og David Trübenbach trommer, alle ved oppstarten studenter ved Norges musikkhøgskole. Deres eneste utgivelse var In this house (AIM Records, 2004), bestående av egenkomponert musikk. De spilte med Jon Gordon på Oslo Jazzfestival (2003).
Guro Sibeko
Guro Jabulisile Sibeko (født 22. juni 1975 på Romerike) er norsk slampoet, forfatter og samfunnsdebattant. Hun har skrevet artikler for ungdomsbladet Reporter og VG, mange kronikker, tekster til lærebøker og informasjonsmateriell, og hun var en av bidragsyterne til antologien Råtekst (Aschehoug forlag). I januar 2009 debuterte hun som romanforfatter med actionromanen Vingespenn på Gyldendal forlag.
Siden har hun utgitt romanene Ctrl+Alt+Delete (Gyldendal, 2010) og Jeg kan oppløse mørket (Juritzen, 2013). På CappelenDamm forlag har hun utgitt barnebøkene Blodmånenatta (2011) og Ildulven (2012) og biografien Krigerhjerte - min fars reise (2013). Hun har også utgitt Den store SLAM!boka, en innføring i SLAM!poesi, sammen med Martine Næss Johansen og Rasismens poetikk på eget forlag. Hun er en av fire forfattere bak Aschehoug forlags samfunnsfagverk for mellomtrinnet Arena 5-7.
Sibeko er en aktiv slampoet og deltar i konkurranser og oppvisninger med tekster som ofte har politisk innhold. Hun holder kurs i SLAM!poesi og i annen skriving, og har utgitt "Den store SLAM!boka" sammen med kollega Martine Næss Johansen.
Sibeko har lærerutdanning fra Oslomet – storbyuniversitetet, en mastergrad i nordisk didaktikk og en mastergrad i veiledningspedagogikk fra Universitetet i Oslo.
Hun har siden tidlig i ungdommen arbeidet mot rasisme og for likestilling så vel mellom kvinner og menn som mellom hetero- og homofile. I 2003 var Sibeko initiativtaker til Foreningen for Partnerbarn, som arbeidet for juridisk likebehandling mellom barn født inn i heterofile forhold og barn født inn i homofile parforhold. Mellom 2006 og 2008 var hun nestleder i Landsforeningen for lesbisk og homofil frigjøring (LLH), der hun hovedsakelig arbeidet for innføringen av felles ekteskapslov for likekjønnede og ulikekjønnede par. I 2020 var hun leder for interrimstyret i INN - etniske minoriteter i kulturlivet.
Awakening Beyond
Awakening Beyond er det fjerde studioalbumet til Tina Turner, Ani Choying, Sawani Shende-Sathaye, Mor Karbasi, Dima Orsho og Regula Curti som ble gitt ut i 2017. Albumet kom på 15.-plass i Sveits.
Caspar Herman Gottlob Moltke
Liv og virke
Som sønn av Frederik Vs yndling, Adam Gottlob Moltke (fra farens første ekteskap) fikk Moltke naturlig forskjellige utnevnelser både tidlig og hurtig etter hverandre. Allerede i sitt 14. år ble han kornett i Hestgarden, kammerjunker og rittmester i 1. jyske Rytterregiment. To år senere ble han offiser i Hestgarden, det følgende år generaladjutant, 19 år gammel kammerherre og året etter oberst og sjef for Holstenske Rytterregiment. Dette ombyttet han 1761 med Livregiment Dragoner, og 1762 ble han også sjef for Husarregimentet.
Awakening Beyond
Sporliste
CD1:
CD2:
Caspar Herman Gottlob Moltke
Liv og virke
Den Guldbergske periode var ikke gunstig for Moltke; et halvt år etter Struensees fall 1772 fratrådte han nemlig som inspektør og regimentsjef. Men like etterpå arbeidet han seg igjen oppover: 1774 blev han generalløytnant, 1779 kommanderte han en lystleir ved Horsens, og etter at Frederik VI tiltrådte som kronprins, nådde Moltke de høyeste stillinger. Under Kronprinsens deltagelse i felttoget i Norge 1788 kommanderte Moltke ett kavaleri på Sjælland; 1789 ble han kavaleriinspektør i Danmark og Hertugdømmene, 1791 general av kavaleriet, 1793 kommandant og to år senere guvernør i festningen Rendsborg; dette siste vervet innehadde han til sin død 17. april 1800.
Moltke var eier av Dronninggård og Dronninglund i Vendsyssel; dem makeskiftet han 1776 med Tirsbæk, som han solgte 1779. Året før kjøpte han Muggesfelde ved Segeberg. I Rendsborg hadde han sin egen gård, som kongen kjøpte, og som deretter ble guvernørbolig.
Han ble i 1759 opptatt i Københavns frimurerlosje St. Martin.
Moltke ble gift 23. november 1759 med sin kusine Christine Catharine de Cicignon (14. juli 1741 – 8. april 1800), datter af stiftamtmann Ulrich Friedrich de Cicignon. Hans tre barn døde i ung alder.
Han er begravet i Garnisonskirken i Rendsborg.
På Wedellsborg setegård fins to bilder av Moltke; et portrettmaleri og en miniatyr av A. Thornborg fra 1761-62.
Belgia under EM i friidrett 1958
Belgia deltok med 13 utøvere under EM i friidrett 1958 som ble arrangert 19.–24. august 1958 i Stockholm. Utøvere fra Belgia tok ingen medaljer under mesterskapet og hadde heller ingen andre plasseringer blant de åtte beste i noen øvelse.
Brunsviger
Brunsviger er en gjærdeig som smøres med en remonce («borgermestermasse») laget av farin og margarin eller smør, sirup og tørket frukt. Remoncen helles på den hevede gjærdeigen og bakes øyeblikkelig.
Navnet «brunsviger» kommer formodentlig fra den tyske byen Braunschweig, men sammenhengen er usikker.
Kaken er spesielt kjent på Fyn, hvor den sammen med rundstykker er vanlig å servere søndag morgen. På Fyn og på Sjælland er det også tradisjon å bake brunsviger i kagemand-form til barnebursdager.
Lignende kaker
Brunsviger kan forveksles med en kake fra Ringkøbing som kalles kanelkage, som i motsetning til brunsvigeren har mye kanel i remoncen. På grunn av at de ser ganske like ut, kalles kanelkaken oftest brunsviger selv om det er betydelig forskjell på oppskriftene.
I Vendsyssel tilbyr bakerne ofte smørkaker, som er brunsviger bakt i et lite avlangt stykke; også kjent som futsko. Den vendsysselske kagemand er pyntet med pisket krem.
Pocinhos
Pocinhos er en kommune i delstaten Paraíba i nordøstregionen av Brasil.
Fransk
Fransk (fr. français ) er et romansk språk med bakgrunn i latin som snakkes som førstespråk i Frankrike, regionen Romandie i Sveits, regionene Vallonia og Brussel i Belgia, fyrstedømmet Monaco, provinsen Québec og området Acadia i Canada, delstaten Louisiana i USA, og i flere andre samfunn. Som andrespråk er fransk også snakket i mange samfunn verden over, hvorav et stort antall finnes i franske Afrika, Afrique francophone. I Afrika er fransk mest vanlig snakket i Gabon (hvor 80 prosent behersker det flytende), Mauritius (78 prosent), Algerie (75 prosent), Senegal og Elfenbenskysten (70 prosent). Det er beregnet at fransk tales som morsmål av mellom 70 millioner og 110 millioner, mens rundt 190 millioner mennesker har det som andrespråk. Fransk er det nest mest studerte utenlandsspråk i verden, etter engelsk.
Utbredelse og bruk
Fransk er offisielt språk i over 30 land, er et av FNs offisielle språk, og tales av i underkant av 300 millioner mennesker som første eller annet språk på fem kontinenter. Det antas at nærmere 500 millioner mennesker i verden under ett snakker fransk, hvilket gjør fransk til et av de mest talte verdensspråkene.
Europa
Fransk er eneste offisielle språk i Frankrike. I Belgia er fransk språk nummer to av tre offisielle språk, og det er morsmål for ca. 44 % av befolkningen, konsentrert i Vallonia i sør, samt i hovedstaden Bruxelles/Brussel. Fransk er det nest viktigste av fire offisielle språk i Sveits, og det snakkes av ca. 21 % av befolkningen i den vestlige delen, som kalles «La Suisse Romande». Monaco er også et fransktalende land. I Luxembourg brukes fransk, tysk og luxembourgsk som offisielle språk. Flertallet har luxembourgsk som morsmål, mens fransk er omtrent enerådende i statsadministrasjonen og er det foretrukkede språk i kommunikasjon med andre land. I den italienske regionen Val d'Aosta er fransk og italiensk offisielle språk, selv om de opprinnelige fransktalende nå er i mindretall i regionen. Fransk har også en status på «Îles Anglo-Normandes», de britiske Kanaløyene. Inntil for et par generasjoner siden brukte de fleste her en fransk dialekt, men denne dialekten er på sterk retur. Ifølge rapporten «2001 Guernsey Census» var det på Guernsey 1 327 mennesker som snakket guernseydialekten flytende i 2001. 934 av disse var over 64 år.
I Europa har fransk fått redusert status som hjelpespråk i løpet av det 20. århundre. Rundt 1900 var fransk et viktig hjelpespråk i bl.a. Russland, Romania, Bulgaria, Hellas, Tyrkia, Italia og Spania, mens i dag er første fremmedspråk i disse landene for det meste engelsk, og vitenskapelige avhandlinger utgis som oftest på engelsk, ikke på fransk, når man ønsker at de skal bli kjent utenfor eget språkområde. På den andre siden trenger fransk til side regionale språk i Frankrike, og språk som bretonsk, katalansk osv. går en usikker fremtid i møte.
Amerika
Fransk er eneste offisielle språk i de franske oversjøiske departementene Guadeloupe, Martinique og Fransk Guyana, samt i de oversjøiske territoriene Miquelon og Saint-Pierre, Saint-Martin og Saint-Barthélemy.
På Haiti snakker de fleste haitisk kreol, som er et kreolspråk basert på fransk. Fransk og kreol er offisielle språk, og fransk brukes i statsadministrasjon og i undervisning. Franskbaserte kreolspråk brukes også på St. Lucia, på Dominica, på Grenada og av noen få på Trinidad og Tobago, selv om disse øystatene har engelsk som offisielt språk.
Den amerikanske delstaten Louisiana har fransk som offisielt språk ved siden av engelsk, men bare vel 4 % av delstatens innbyggere snakker fransk hjemme. Fransk er også i bruk i lokalsamfunn i New England-statene, men har ingen offisiell status her.
Canada
I Canada er fransk offisielt ved siden av engelsk, og det brukes av ca. 23 % av befolkningen. I provinsen Québec er fransk morsmål for over 80 % av befolkningen, mens 95 % behersker fransk. Fransk er provinsens eneste offisielle språk. I provinsen Nouveau Brunswick / New Brunswick brukes fransk av ca. 30 % av befolkningen, og det er offisielt. Fransk har visse rettigheter i lokalsamfunn i Ontario, hvor det brukes av rundt en halv million, konsentrert ved grensa mot Québec. Små grupper av fransktalende finnes i alle de canadiske provinsene, og blant de viktigste er bydelen Saint-Boniface i Winnipeg, Manitoba, Canada.
Afrika
I tidligere franske og belgiske kolonier som Guinea, Senegal, Mali, Burkina Faso, Niger, Togo, Benin, Kamerun, Elfenbenskysten, Den sentralafrikanske republikk, Gabon, Kongo, Den demokratiske republikken Kongo, Rwanda, Burundi, Djibouti, Komorene og Madagaskar brukes fransk som det eneste eller ett av de offisielle språkene. Typisk nok snakker befolkningen ulike regionale språk i lokalsamfunnene, men bruker fransk for overregional kommunikasjon, utdanning, vitenskap og administrasjon. I Ekvatorial-Guinea er fransk offisielt språk ved siden av spansk, men spansk er det mest brukte språket.
På Seychellene og på Mauritius snakker de fleste «créole», et kreolspråk basert på fransk. Fransk er her offisielt ved siden av engelsk, og selv om engelsk er administrasjonsspråket, brukes fransk mye i undervisning, kultur og presse. De franske øyene Réunion og Mayotte har kun fransk som offisielt språk. På Réunion snakker imidlertid de fleste «créole», mens folk på Mayotte stort sett snakker lokale språk.
I de arabisk-dominerte tidligere franske koloniene i Nord-Afrika Mauritania, Marokko, Algerie og Tunisia er kun arabisk offisielt språk. Her brukes likevel fransk mye i administrasjon og undervisning, og er første fremmedspråk, og beherskes av et flertall i befolkningen.
Utviklingen for fransk språk i Afrika er svært fremgangsrik i Sentral- og Vest-Afrika, hvor en stadig større utdannet elite bruker fransk stadig oftere. I mange land snakkes det fransk også på lokale markeder osv., fordi befolkningen snakker så mange ulike språk. I Nord-Afrika er utviklingen derimot mer ujevn. På den ene siden har fransk mistet sin offisielle status og bruken av fransk i statsadministrasjonene, særlig i Algerie, er redusert. Derimot beholder fransk sin sterke stilling innenfor høyere utdanning og i næringslivet. Befolkningenes franskkunnskaper bedres også grunnet innflytelsen fra franskspråklige media, særlig franske TV-kanaler, som utstrakt tas inn via satellitt. En medvirkende årsak til det franske språks fortsatt sterke stilling i Algerie er kanskje det mislykkede forsøket på å innføre klassisk arabisk, et dødt språk som ligger langt fra den arabiske dialekten som tales i Algerie.
Asia
I Syria og særlig i Libanon, hvor arabisk er hovedspråket, har fransk høy status som undervisningsspråk, og læres tidlig inn. I Libanon er også fransk et offisielt språk.
Fransk språk taper terreng i Asia, siden engelsk blir et stadig viktigere hjelpespråk i både Midtøsten og Sørøst-Asia.
Oseania
Frankrikes territorier i Stillehavet, Ny-Caledonia, Fransk Polynesia og Wallis og Futuna har alle fransk som offisielt språk, selv om innbyggerne bruker lokale språk. I Vanuatu er fransk og engelsk offisielle språk. I Oseania trenger fransk lokale språk til
Slektskap og klassifisering
Fransk er et indoeuropeisk språk og hører til den romanske greina av den indoeuropeiske språkfamilien. Dermed er fransk i slekt med språk som spansk, portugisisk, italiensk og rumensk. Sammen med oksitansk og frankoprovensalsk grupperes fransk til undergruppa gallo-romanske språk.
Språk og dialekter
Fransk fremstår i dag som forbausende ensartet, og en turist som reiser på kryss og tvers i Frankrike og nabolandene vil stort sett høre den samme fransken overalt. Slik har det ikke alltid vært. I Sør-Frankrike, sør for en linje som kan trekkes mellom Bordeaux og Lyon, snakkes et eget romansk språk som kalles langue d'oc, oksitansk eller provençalsk fremdeles av en liten del av befolkningen. Også i det nordligere, «franske» språkområdet snakkes det ulike dialekter, normannisk, picard, burgundisk, vallonsk osv. Disse er imidlertid på sterk retur og erstattes av standardisert fransk.
For Canadas del er det franske språket dels preget av arkaiske ord som ikke brukes mer i Frankrike, dels av anglisismer. I bygdene i Québec snakkes det særpregete dialekter, og enda mer spesielt blir det i «Acadia», området ut mot østkysten av Canada. Derimot bruker kultureliten i bydelen Outremont i Montréal et sobert parisisk fransk.
Den canadiske ungdommen snakker gjerne en slags blandingsspråk der engelsk og fransk har påvirket hverandre, slik at det nær sagt har oppstått et nytt språk kalt frangelsk.
Kreolspråk basert på fransk er utbredt på flere vestindiske øyer, også i land som ikke har fransk som offisielt språk. På øyene i Det indiske hav brukes også kreolspråk. Merkelig nok er det lettere for en franskmann å forstå fransken i den tidligere engelske kolonien Mauritius enn det er å forstå fransken på den helfranske øya Réunion.
I noen land i Afrika er bruken av et korrekt, parisisk fransk svært utbredt, f.eks. i Elfenbenskysten, hvor det snakkes svært mange lokale språk, og behovet for et lingua franca er stort, i hovedstaden Abidjan har fransk t.o.m blitt de flestes morsmål. I Rwanda, derimot, snakker alle det samme språket, kinyarwanda, og dermed blir fransken mindre brukt og er mer haltende.
Vulgærlatin
Fransk stammer fra latin, nærmere bestemt vulgærlatinen, språket i Romas gater. Rundt år 50 før Kristus ble Gallia, som omtrent tilsvarer dagens Frankrike, erobret av romerne, og etterhvert ble de galliske (keltiske) språkene fortrengt av vulgærlatinen. Den siste galliske teksten man kjenner til, er Wienerglossaret (også kjent som Endlicherglossaret). Denne teksten er fra 400-tallet.
Bare rundt 150 lånord fra gallisk har blitt overlevert i moderne fransk. Et par ord i moderne fransk vitner om det høyst folkelige opphavet, nemlig ordet tête [tɛt], hode, som kommer fra latin testa, som betyr «krukke». På godt latin skal det hete caput. Ordet cheval [ʃə.val], hest, kommer av cavallus, som betyr «gamp».
Malawi under Kortbane-VM i svømming 2014
Malawi deltok under Kortbane-VM i svømming 2014 i Doha, Qatar fra 3. - 7. desember 2014.
Fransk
Vulgærlatin
I 476 falt det vestromerske rike, og de germanske folkestammene som befant seg i Gallia, gikk nå inn i en langvarig kamp om herredømmet. Vestgotene hadde et større rike enn frankerne, men tapte. Frankerne opprettet tidlig bånd med romerkirka, og dette kan ha vært grunnen til at de vant. På 15 år, fra 496 til 511, la frankerkongen Klodvig under seg hele Gallia. . Til tross for at frankerne hadde kontrollen, var det krefter som gjorde at frankisk ikke ble dagligspråket. Blant annet var kirka en svært viktig institusjon på denne tida, og språket til kirka var latin. Store byer og intellektuelle sentre var romanske, og frankerne ble ikke en dominerende maktoverklasse. På grunn av dette var det de romanske språkene som vant fram, og frankisk gikk sakte ut av bruk. Frankisk forsvant dog ikke uten å etterlate seg noen spor. Det moderne franske ordet «jardin» (hage) kommer av det frankiske ordet «garten». Lyden /h/ var forsvunnet i vulgærlatin, men ble uttalt i de germanske låneordene fram til 1500-tallet. I moderne fransk finner man noen slike ord der man ikke har overtrekning, slik man ellers ville ha hatt. Eksempelvis sier man «le hareng» og ikke «l'hareng». Denne regelen er annerledes i ord av latinsk opphav: «l'homme» - ikke «le homme». .Man finner også andre germanske lånord, som fargene blanc [blã] (hvit) og bleu [blœ] (blå).
Fra vulgærlatin til gammelfransk
Mot slutten av merovingertida (700-750) har det oppstått et grunnleggende skille mellom språket i sør og språket i nord. Det er dette man i dag ofte refererer til som «langue d'oc» og «lange d'oil» (også omtalt i avsnittet «Språk og dialekter» ovenfor). Her går de to variantene gjennom hver sin lydlige utvikling fra latin. Blant annet går de ustemte konsontantene /p/, /t/ og /k/ over til å bli /b/, /d/ og /g/ mellom vokaler i langue d'oc. Latin «maturus» (moden) går over til å bli «madur», «pacare» (betale) til «pagar» og «sapa» (sevje) til «saba». Det er enda mer som skjer i langue d'oil i nord, hvor de tre ordene blir til «meür», «payer» og seve». Det skjer også endringer i vokalene der de to variantene går hver sin vei. Langue d'oc holder seg generelt nærmere latinen enn langue d'oil. Dette kan skyldes germansk og keltisk påvirkning på språket. Mellom 500- og 900-tallet skjer det i uansettei stor omveltning av lydverket i vulgærlatinen som gjør at man snakker om et nytt språk.
Strasbourg-edene
Den eldste bevarte gammelfranske teksten er Strasbourg-edene fra 842. Denne teksten har sin bakgrunn i en uenighet mellom tre brødre om arverettigheter som keiser. Da Ludvig den Fromme døde i 840 etterlot han seg tre sønner som var uenige om hvem som skulle bli den nye keiseren. Det sto mellom Karl den skallede, Ludvig den tyske og Lothar. Ludvig og Karl dannet en allianse mellom seg mot broren Lothar, og de seiret i det avgjørende slaget ve Fontanet. De to seirende brødrene og følgerne deres markerte denne begivenheten ved å sverge Strasbourg-edene den 14. februar 842. Karl sverget på tysk og Ludvig på fransk Grunnen til at dette regnes som fransk og ikke som latin, er at Nithard, som skrev ned edene, bevisst holdt seg til det folkelige språket. For eksempel finner man savir (av latin sapere, dagens fransk savoir), dreit (av latin directus, dagens fransk droit) og fazet (av latin faciat, dagens fransk fasse). Det vanlige på denne tiden var at man motsatte seg den folkelige språkdrakten til fordel for et renere latin. Skrivemåten er imidlertid tydelig påvirket av latin. For eksempel finner man ist (latin: isto) og in (latin: in), hvilket ikke stemmer overens med den fonetiske utviklingen på den tiden. Ut ifra denne utviklingen skulle ordene ha blitt uttalt [ɛst] og [ɛn], og man skulle ha forventet at dette ble skrevet est og en.