cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Magnet
Av slike materialer ble det tidlig lagt kompass hvor den bevegelig delen er en permanent magnet. Den retter seg inn langs Jordens magnetfelt. På den måten sies den enden av magneten som peker mot Den magnetiske nordpolen å være en «nordpol» N for magneten, mens den andre enden kalles magnetens «sydpol» S. Man kan ikke isolere en enkelt N- eller S-pol. Slike magnetiske ladninger eller monopoler finnes ikke. Derimot fremkommer magnetiske effekter fra elektriske strømmer som ble vist av Ørsted, Ampère og formulert i Biot-Savarts lov.
De detaljerte egenskapene til magnetiske materialer ble først forstått ved etableringen av moderne kvantemekanikk. Deres magnetiske felt skyldes bevegelsen til elektronene i materialets atomer i samspill med deres spinn. Slik forklares også at egenskapene til permanente magneter forsvinner ved tilstrekkelig høy oppvarming.
Historie - magnet
Lenge før magnetiske kompassnåler ble først brukt i Europa, var deres nytte kjent i Kina. Der var det kjent at en magnet som svinger i et vannrett plan, alltid peker i retningene nord og sør. De oppfant med andre ord kompasset. De gamle grekerne hadde mange filosofiske tanker om emnet uten at de nødvendigvis var basert på så mye praktisk erfaring. Lucretius i sitt store verk De Rerum Natura omtalte hvordan en magnet kunne holde fast på en jernring. Dermed ble ringen magnetisert slik at den igjen kunne holde fast i andre ringer. På samme måte kunne en nål av jern bringes i nærheten av en permanent magnet og selv bli magnetisk.
Kompasset kom til Europa på 1200-tallet. Dets virkning var i mange år omgitt av myter og overtro. For eksempel mente noen at dets virkning skyldes Nordstjernen eller var forårsaket av spesielle forhold ved den geografiske Nordpolen.
327 Columbia
327 Columbia er en hovedbelteasteroide. Den ble oppdaga den 22. mars 1892 av Auguste Charlois fra Observatoire de Nice i Nice. Den er oppkalt etter Christofer Columbus.
Magnet
Historie - magnet
På begynnelsen av 1900-tallet var de vanligste permanentmagnetene laget av jernlegeringer med wolfram, krom eller kobolt. Den sterke permanentmagneten av materialet alnico ble oppfunnet i 1932. Den var minst 9 ganger sterkere enn alle eksisterende wolfram-baserte magneter og 1.5 ganger sterkere enn kobolt-baserte magneter. Ferritt-baserte magneter ble vanlige i løpet av 1950-tallet. I 1966 ble samarium-magneten oppfunnet og i 1983 ble neodym-magneten oppfunnet.
Gilbert
Den første, vitenskapelige undersøkelse av magnetiske fenomen ble foretatt av William Gilbert som presenterte sine resultat i det kjente verket De Magnete i 1600. Han viste at Jorden selv er en magnet som retter inn kompassnålene. Videre bekreftet han mer presist at mens to ulike poler tiltrekker hverandre, vil to like poler som NN eller SS frastøte hverandre. Ved å dele en magnet i to mellom N-polen og S-polen, fikk man ikke isolert disse, men derimot to nye magneter med hver sine N- og S-poler. Ved å gjenta denne oppdelingen, ville man fortsatt ikke kunne isolere en enkelt pol. Vanlige stavmagneter har to poler. Men magnetiseres en jernring, får man en ringmagnet uten poler.
Med Gilberts forklaring er grunnen til at kompassnålens N-pol peker mot nord, at det finnes en magnetisk S-pol i området rundt den geografiske Nordpolen. Det betyr at Den magnetiske nordpolen i virkeligheten er en magnetisk sydpol, og tilsvarende er Den magnetiske sydpolen en N-pol.
Ved bruk av kompassnåler som kan bevege seg både i det horisontale og vertikale planet, kan man kartlegge retningen til det jordmagnetiske feltet i hvert punkt. Denne retningen blir angitt ved to vinkler som angir den horisontale, magnetiske deklinasjon og den vertikale, magnetiske inklinasjon. Det ble tidlig klart at disse verdiene varierte langsomt med tiden. Allerede i 1692 foreslo Edmond Halley at dette skyldes at de magnetiske polene er festet til en bevegelig sfære inni Jorden. Denne forklaringen er ikke så forskjellig fra hva man vet idag der Jordens magnetfelt skyldes elektriske strømmer i dens indre.
Coulomb
På samme måte som elektriske fenomen i tiden etter Gilbert ble forsøkt forklart ved strømninger av to væsker, prøvde man også å beskrive magnetiske fenomen ved en lignende modell. Overskudd eller underskudd av disse væskene skulle da gi opphav til to typer magnetiske ladninger som manifester seg som tilsvarende magnetiske poler. N-polen skyldes positiv ladning og S-polen består av negativ ladning. Som konvensjon ble valgt at de magnetiske kraftlinjene skal gå fra N-pol til S-pol analogt med elektriske feltlinjer.
Materiale
Magnetitt er et naturlig forekommende magnetisk materiale, men i seg selv er det ingen god permanentmagnet. Det er blitt utviklet en rekke andre materialer som i dag brukes for permanentmagneter. De vanligste er ferritt-baserte magneter, alnico-baserte og magneter som inneholder sjeldne jordarter (neodym eller samarium). De sistnevnte er de sterkeste.
Ferritt er et keramisk materiale bestående av i hovedsak jernoksid. Magnetene som lages av ferritt er billige, men sprø, og må behandles mer eller mindre som annen keramikk. De brukes ofte til kjøleskapmagneter og lignende. Alnico-magneter er laget av en legering mellom aluminium, nikkel, kobolt og jern. Inntil de sjeldne jordart-magnetene ble oppfunnet, var alnico-magneter de definitivt sterkeste. De ble oppfunnet i 1932.
Magneter som lages av sjeldne jordarter er de sterkeste permanentmagnetene vi i dag kjenner til. De ble først utviklet på 1970 og 1980-tallet. De vanligste består av neodym eller samarium. Disse magnetene er sprø og utsatte for korrosjon og blir derfor vanligvis platterte med et beskyttende materiale. Neodym-magneten er en legering av jern, neodym og bor. Samarium-magneten er en legering av samarium og kobolt. Selv om neodym-magneten er sterkere ved romtemperatur og mye billigere enn samarium-magneten, tåler samarium-magneten høyere temperatur.
Magnetisering
Ved sine eksperimenter og analyse av disse ble Ampère overbevist om at alle magnetiske fenomen skyldes elektriske strømmer som går i lukkete sløyfer. Dette skulle gjelde også for det magnetiske feltet fra permanente magneter. I disse skulle det finnes mikroskopiske strømsløyfer som ga opphav til magnetiske effekter på nøyaktig samme måte som de han hadde observert fra strømførende ledninger. Hver slik strømsløyfe kan beskrives som en magnetisk dipol. Med fremveksten av moderne atomfysikk har dette bildet vist seg å være en meget profetisk antagelse da hans mikroskopiske strømsløyfer tilsvarer elektronenes gang i lukkete baner omkring atomene.
En sylinderformet stavmagnet med magnetiseringen M rettet langs aksen vil ha nærliggende Ampère-strømmene inni magneten som kansellerer slik at man står igjen med en makroskopisk strøm langs sylinderoverflaten. De gir opphav til et magnetisk felt B som inni magneten er rettet langs dens akse. Dette kan regnes ut fra Biot-Savarts lov. Beregningen blir den samme som for en strømførende spole som leder en strøm per lengdeenhet på overflaten lik med M. Utenfor magneten ser feltet ut som fra en magnetisk dipol når dens volum V er lite nok.
Man kan alternativt tenke seg en slik magnetisk dipol sammensatt av en positiv og en negativ magnetisk ladning ±qm i dens endepunkt. Hvis avstanden mellom dem er gitt ved vektoren d, vil de da sammen utgjøre en magnetisk dipol med moment m = qm d helt analogt med en elektrisk dipol. Selv om slike magnetiske ladninger ikke finnes, kan denne modellen til Gilbert ofte gi en nyttig forståelse av magnetiske krefter.
Magnetiske felt
Utenfor en magnet finnes det et magnetisk induksjonsfelt B som kan beregnes ved å anta at den er beskrevet ved et magnetisk dipolmoment m. Som for en elektrisk dipol plassert origo kan det skrives som
når man benytter enhetsvektoren = r/r som angir retningen til feltpunktet i r. Ligger magnetens akse langs x-aksen, vil feltet lenger ut på denne aksen peke i samme retning og ha størrelse
I et punkt på y-aksen er feltet motsatt rettet og har halvparten av denne verdien for samme avstand til magneten.
Dette resultatet kan man også komme frem til ved å beskrive magneten i Gilberts modell som bestående av to magnetiske ladninger ±qm i avstand d. Bruk av Coulombs lov gir da det resulterende feltet fra disse to ladningene som
Når x >> d, kan innholdet av parentesen settes likt 2d/x3  som da gir det samme resultatet når det magnetiske momentet.
Magnetens indre
Utenfor magneten er det ikke noen magnetisering M slik at induksjonsfeltet kan uttrykkes på den vanlig måten B = μ0H ved det magnetiske feltet H. Men inni magneten vil disse to være ganske forskjellige og i allminnelighet forbundet ved definisjonen
Mens B kan beregnes fra de makroskopiske Ampère-strømmene på magnetens sideflater, er feltet H gitt ved de makroskopiske Gilbert-ladningene på magnetens endeflater. De tilsvarende feltlinjene går ut fra de positive ladningene (N-pol) og ender opp på de negative ladningene (S-pol). Da feltlinjene for B-feltet alltid er lukkete kurver, betyr det at inni magneten har B og H motsatt retning.
Har magneten endelig utstrekning og dens endeflater er plane, kan H-feltet like utenfor beregnes på samme måte som det elektrisk feltet utenfor en plan skive, nå med konstant magnetisk flateladningstetthet σm = M. Like utenfor endeflaten står H-feltet normalt på endeflaten med tilnærmet størrelse. Er denne magneten lang og tynn (kompassnål), bidrar ikke ladningene fra den motsatte enden og det magnetiske fluksfeltet som passerer endeflaten er derfor med god nøyaktig. Et punkt inni magneten som er langt borte fra begge endeflatene, vil ha og derfor  i en slik tilnærmet betraktning.
I det motsatte tilfellet for en veldig kort magnet som ser ut som en skive med en konstant magnetisering M langs aksen, vil H-feltene fra de to endeflatene kansellere utenfor magneten og der gi B = 0. Inni magneten vil de ha samme retning slik at H = - M. Dette er analogt med det elektriske feltet fra en plan kondensator. B-feltet inni magneten er derfor null i denne approksimative beskrivelsen.
Beregning av indre felt
der faktoren 2 skyldes at begge endeflatene bidrar med like mye. Samme resultat fås ved å benytte beregningen av det elektrisk feltet utenfor en plan disk med radius a << L. Dette H-feltet er motsatt rettet magnetiseringen M slik at har størrelsen
midt inni magneten.
På samme måte kan også feltet like utenfor en av endeflatene beregnes. Her vil ladningen på platen selv bidra med M/2 til H-feltet, mens bidraget fra den motsatte endeflaten i avstand L igjen kan finnes fra Coulombs lov som nå gir
og virker i motsatt retning. Da utenfor magneten, blir derfor fluksfeltet der  eller
Dette er også verdien på B-feltet like innenfor endeflatene.
Magnetisk hysterese
Virkelige magneter er vanligvis laget av ferromagnetisk materiale. Dette inneholder små domener hvor magnetiseringen er konstant. Utsettes dette materialet for et ytre magnetfelt H, vil disse rette seg inn i samme retning ved økende feltstyrke. Den makroskopiske magnetiseringen M vil øke med økende H, men denne forandringen er ikke lineær. Dette uttrykkes ved fenomenologisk ved en ikke-lineær relasjon B = B(H) som tilsvarer variabel permeabilitet for magnetmaterialet. Når H er blitt tilstrekkelig stor, peker magnetiseringen i alle domenene langs dette feltet, og det resulterende fluksfeltet B sies å ha gått i metning.
Slaget ved Berezina
Slaget ved Berezina (fransk: bataille de la Bérézina; russisk: сражéние на Березинé – srazjenije na Berezine; belarusisk: бітва на Бярэ́зіне – bitva na Bjarezinje) var et slag under Napoleonskrigene mellom 26. og 29. november 1812. Slaget stod mellom hovedstyrken av La grande armée under Napoleon Bonaparte og tre russiske arméer om et kryssningspunkt over elva Bjarezina.
Magnet
Magnetisk hysterese
Hvis nå det ytre feltet H reduseres til null, vil fluksfeltet få et litt annet forløp uttrykt ved en modifikasjon av funksjonen B(H). Når, vil det fremdeles være et fluksfelt i materialet hvor Mr  er den remanente magnetiseringen. For å få den ned til null, må det ytre feltet øke i motsatt retning til verdien Hc som angir materialets koersivitet. Ved å øke H ytterligere, går materialet i metning i motsatt retning. Hvis man så reverserer prosessen og øker H igjen, vil B-feltet få et nytt forløp B(H) før det igjen går i metning i den opprinnelige retningen. Den fulle variasjonen av de to magnetfeltene er beskrevet ved en lukket «hysteresekurve» i BH - diagrammet.
Slaget ved Berezina
Bakgrunn
De franske styrkene hadde tapt slaget om Krasnoi to uker tidligere og var i tilbaketrekkning. Vinteren var i full sving, og Napoleon og hans generalstab ønsket å redde så mye som mulig av La grande armée tilbake til Polen. Planen var å krysse elva på isen, men noen dagers mildvær hadde svekket isen slik at den ikke var mulig å krysse til fots. Napoleons ingeniører bygget flere pontongbroer over elva, og de russiske styrkene angrep den allerede svekkede franske hæren.
Magnet
Permanent magnetisering
Hysteresekurvene er karakteristiske for materialet som benyttes i magneten, men uavhengig av hvordan den ser ut. Men den geometriske formen bestemmer hvor stor dens magnetisering blir. Hvis den er lang og tynn (kompassnål), er H = 0 i dens midte. Dens magnetisering er derfor gitt ved den remanente magnetiseringen For en magnetisert kule er derimot de interne feltene relatert ved. Dette beskriver en rett linje i BH - diagrammet med stigningstall -2. De resulterende verdiene for B og H finnes fra dens skjæringspunkt med hysteresekurven. Magnetiseringen følger så fra
Slaget ved Berezina
Slaget
Selve pontongbroen ble var påbegynt dagen før slaget. Mange va ingeniørene frøs ihjel i det kalde vannet. Broen ble omkring 100 meter lang og ganske smal. I løpet av 26. november brøt broa sammen, men den ble reparet og kanonene ble fraktet over for å gi dekningsild fra den vestlige bredden. I løpet av dagen. I løpet av 27. november kom Napoleon og flere av de viktigste armekorpsene over. Corps IX under Marshal Victor forsvarte det østlige brohodet. På kvelden trakk de russiske styrkene seg tilbake
Magnet
Magnetiske krefter
Den enkleste utgave av en magnet er en magnetisk dipol. Det fysiske bildet av denne er en liten strømsløyfe som omslutter et areal A. Er strømmen i sløyfen I, har den et magnetisk moment med størrelse m = IA og rettet vinkelrett til sløyfens plan. Plasseres dipolen et ytre magnetfelt B, vil den påvirkes av en magnetisk kraft gitt ved Lorentz-kraften. Resultatet er at den vil påvirkes av et dreiemoment
Slaget ved Berezina
Slaget
Dagen etter tok mindre organiserte deler av hæren og mange av de sivile følgerene fra marketenteriet seg over. I løpet av dagen brøt det ut panikk, og flere hundre soldater og sivile ble trampet ihjel eller falt av broen og druknet eller frøs ihjel.
Magnet
Magnetiske krefter
Disse to uttrykkene er av samme form som for en elektrisk dipol i et elektrisk felt og kan utledes på samme måte ved å bruke Gilbert-modellen med to motsatte, magnetiske ladninger for dipolen.
Slaget ved Berezina
Slaget
Natt til 29. november var alle de organiserte delene av hæren kommet over. General Jean Baptiste Eblé nektet imidlertid å brenne broen slik Napoleon hadde beordret, fordi det stadig kom grupper av franske etternølere. Først på morgenen halv ni ble broen brent, og etterlot tusner av franske soldater og sivile som ble tatt til fange eller masakrert av de russiske styrkene.
Magnet
Magnetiske krefter
Hvis magnetfeltet har en romlig variasjon B(r), vil dipolen også bli utsatt for en ekstra kraft
Slaget ved Berezina
Ettervirkninger
Slaget hadde ingen klare vinnere. De franske styrkene klarte å trekke seg tilbake over Bjarezina, men led fryktelige tap. Slaget var usedvanlig blodig, og de franske styrkene mistet 20-30 tusen, og minst like mange sivile fra marketenteriet. De russiske tapene var på rundt 10 tusen. Russerene hadde mulighet til å angripe pontogbua direkte, men valgte å la være. Britiske observatører hadde ivret for en mer aktiv rolle fra russerenes side, men den russiske kommanadanten Kutuzov fortalte den britiske liaisonoffiseren Robert Wilson at de ikke hadde noe ønske om å nedkjempe Napoleon fullstendig, siden britene da ville kunne bli for dominerende på verdensarenaen.
Magnet
Magnetiske krefter
som prøver å flytte den. Dette uttrykket kan alternativt skrives som F = -∇ V da man har ∇ × B = 0 i denne situasjonen. Denne translatoriske kraften kan også utledes ved å betrakte dipolen som en strømsløyfe.
Slaget ved Berezina
Se også
Beresinalied
Magnet
Magnetiske krefter
Da gradientene til magnetfeltet rundt en stavpunkt er størst rundt dens ender, vil fritt bevegelig jernfilspon i størst grad samles der. Et konstant magnetfelt kan dreie, men ikke flytte en magnetisk gjenstand.
Dipol-dipol kraft
Kraften mellom to magneter i tilstrekkelig stor avstand fra hverandre, kan beregnes ved å betrakte dem begge som magnetiske dipoler med momenter m1 og m2 ved bruk av formelen (m2⋅∇)B1. Plasseres m1 i origo, er dens felt B1 gitt ved den vanlige dipoluttrykket. Med m2 i posisjon r finnes da kraften mellom magnetene som
Den avtar med fjerde potens av avstanden og har som forventet en komplisert avhengighet av den relative orienteringen av de to dipolene. Det kan forstås som resultatet av de fire magnetiske Coulomb-kreftene som virker mellom de to polene på den ene magneten og de to polene til den andre magneten.
I det spesielle tilfellet at begge magnetene ligger langs x-aksen med samme retning slik at N-polen på den ene magneten er hovedsakelig tiltrukket av S-polen på den andre, tar denne kraften en enkel form. Den kan i dette spesielle tilfellet beregnes mer direkte fra
hvor minustegnet bekrefter at magneten tiltrekker hverandre. Kraften mellom magnetene avtar med avstanden i fjerde potens som er mye raskere enn kraften mellom to isolerte ladninger.
Denne dipolantagelsen bryter sammen når magnetene er nær hverandre. Da vil den generelle formelen bare gi et approksimativt svar. Men hvis begge magnetene er kuleformete og uniformt magnetiserte, er feltet utenfor hver av dem gitt nøyaktig som for en ideell dipol plassert i kulenes sentrum.
Maxwell-spenning
Hvis begge endene til en stavmagnet bøyes slik at dens N-pol står direkte overfor sin egen S-pol, ville disse to polene trekkes mot hverandre med en magnetisk kraft. Er endeflatene plane, kan man anta at de etter bøyningen igjen er parallelle med hverandre slik at feltet i luftgapet mellom dem er homogent. Kraften mellom disse to magnetpolene kan da ikke beregnes i samme dipolapproksimasjon, men derimot som kraften mellom de to platene i en ladet plan kondensator. Hvis magneten har magnetiseringen M, er den magnetiske ladningen på den ene endeplaten hvor A er arealet til denne platen. Det magnetiske feltet fra den andre er B'  = μ0M/2  slik at kraften mellom endeflatene blir
Men nå er det totale, magnetiske feltet i luftgapet B = 2B' = μ0M  da ladningene på begge endeflatene bidrar til det. Attraktiv kraft per flateenhet er derfor det negative trykket
da B = μ0H  i luftgapet. Dette kalles en «Maxwell-spenning» og har samme form som den tilsvarende spenningen i et elektrisk felt. De inngår begge som komponenter i Maxwells spenningstensor som kan benyttes til å beregne elektriske og magnetiske krefter på utstrakte legemer uten å kjenne direkte til de elektriske ladningene og strømmene som de inneholder.
Regneeksempel
Ved å bruke verdien
for den magnetiske konstanten, finner man for et magnetfelt = 1 N/Am et Maxwell-trykk av størrelse. Dette tilsvarer fire ganger normalt lufttrykk som kan resultere i store krefter.
Det er denne effekten som gjøres bruk av når en hesteskomagnet benyttes til å løfte tunge metallgjenstander. I dette tilfellet går den magnetiske fluksen fra N-polen, gjennom jernet tilbake til S-polen i en magnetisk krets. Ved å anta at magnetpolene har sirkulære endeflater med diameter på 5 cm, finner man en kraft fra hver pol. For hesteskomagneten med to slike luftgap blir derfor den totale kraften av størrelse 1600 N. Dette er nok til å løfte et stykke jern med en masse rundt 160 kg.
Magnetisk feltenergi
Utvides luftgapet mellom de to magnetiske endeflatene med Δx, må man utføre arbeidet FΔx. Dette går med til å øke den magnetiske feltenergien i dette gapet. Har denne energitettheten uB, vil det utførte arbeidet gå med til å øke denne med
der økningen i luftgapets volum er ΔV = AΔx. Dette betyr at energitettheten i det magnetiske feltet er
En mer teoretisk betraktning viser at dette resultatet også holder når magnetfeltet varierer B(r) i rommet. Mer generelt kan det utledes fra Poyntings teorem som en direkte konsekvens av Maxwells ligninger når feltet i tillegg varierer med tiden.
Kjøleskapsmagnet
En kjøleskapsmagnet består av et tynt lag av ferromagnetisk materiale som på den ene siden har et belegg som kan brukes til bilder, tekst eller andre illustrasjoner. Magnetiseringen består av regelmessige domener som er arrangert slik at magnetfeltet på siden mot kjøleskapsdøren ser ut som en serie med små hesteskomagneter av samme størrelse som domenene og med vekselende polaritet. Denne siden kan derfor festes til en kjøleskapsdør med høy magnetisk permeabilitet ved at det oppstår en attraktiv Maxwell-spenning i et tynt luftgap mellom døren og magneten.
De regelmessig arrangerte domenene gir et netto magnetfelt som går raskt mot null utenfor magneten da de virker i motsatt retning. I en avstand som tilsvarer størrelsen av disse, kan det settes tilnærmet lik null. Tiltrekningen mot kjøleskapsdøren blir likevel sterk når luftgapet er svært lite da den er bestemt av magnetiseringen til hver domene og er uavhengig av retningen til denne i hver domene.
Boromir
Boromir ble i J.R.R. Tolkiens Midgard født som den eldste sønnen til Gondors riksforstander, Denethor, i år 2978 i det tredje tideverv. Han blir skildret som en stolt og høyvokst mann, som utmerker seg over alle andre i kamp ved mot, kraft og dyktighet. Han farer nordover til Imladris (Kløvendal) pga. en drøm som hans yngre bror, Faramir, hadde hatt, for at drømmen skulle tydes.
Som eldste sønn og arving av Gondors riksforstander bar Boromir Gondors horn, som alle eldste sønner av hans ætt hadde båret. Han følger med Ringens brorskap helt til Rauros-fallene. Der kommer han i krangel med Frodo Lommelun, og prøver å ta den ene ringen fra han. Denne hendelsen var en av grunnene til at Frodo og Samvis Gamgod forlot følget og dro alene til Mordor. Like etter dette sammenstøtet blir følget angrepet av orker fra både Mordor og Jarnagard, og Boromir mister livet i kampen mot disse orkene mens han forsvarer hobbitene Munti og Pippin. Disse to ble etter hans død tatt til fange og fraktet gjennom Rohan til Jarnagard.
De tre gjenværende av følget, Aragorn, Legolas og Gimli, la Boromirs døde kropp i en av de tre alvebåtene som følget reiste med fra Lothlórien, og han fløt nedover elva Anduin. I båten sammen med han la de hans store horn, som var delt i to, og hans sverd og skjold. Slik så hans yngre bror, Faramir, han mens han seilte nedover Anduin.
I filmtrilogien Ringenes herre blir Boromir spilt av Sean Bean.
Beretta 1935
Beretta 1935 var i produksjon fra 1935 til 1967 og omtrent 525 000 eksemplarer ble produsert.
Boromir
Figuren in Tolkiens Welt Middle-earth characters
Skivesoppordenen
Skivesoppordenen (Agaricales) er en systematisk orden. Det finnes flere enn 2000 arter i Norge. Ordenen består av de fleste skivesopper, et navn de har fått fordi undersiden av hatten har kantstilte, radiære skiver som bærer det sporeproduserende vevet. Inndelingen av sopper har tradisjonelt vært tilpasset karakteristikker av soppenes fruktlegemer fordi det har vært praktisk for å gjenkjenne dem der de vokser, mens moderne systematikk tar utgangspunkt i fylogenetiske studier.
Selv om risker og kremler også er skivesopper, tilhører de en annen orden, kremleordenen. Røyksopper tilhører derimot skivesoppordenen, selv om de ikke har skiver.
Familier
I følge Catalogue of Life er ordenen inndelt i 38 familier som er listet opp under. Noter i løpende tekst angir hvor Artsdatabankens norske navn avviker fra denne listen.
Canelones (departement)
Canelones (på spansk: Departamento de Canelones) er et departement sør i Uruguay. Nabodepartementer er Florida, Lavalleja, Maldonado, Montevideo og San José. Departementet har en befolkning på 485 240 (2004) og dekker et areal på 4 536 km². Departementet ble opprettet i 1816. Hovedstaden heter Canelones. Departementet hadde 520 187 innbyggere ved folketellingen i 2011
Naturgeografi
Canelones ligger sør i Uruguay. Departementet grenser til Montevideo i sør, mot Florida i nord, mot Lavalleja og Maldonado i øst, og mot San José i vest.
Kommuner
Canelones har 30 kommuner (municipios).
Det regner kjøttboller
Det regner kjøttboller (engelsk originaltittel Cloudy with a Chance of Meatballs) er en amerikansk animasjonsfilm fra 2009 produsert av Sony Pictures Animation og distribuert av Columbia Pictures. Filmen bygger fritt på Judi og Ron Barretts absurde bildebok Cloudy with a Chance of Meatballs som kom i 1978. Filmen hadde premiere i Norge i 2010.
Handling
Helt siden Fint var liten gutt har han hatt store ambisjoner om å bli en verdensberømt oppfinner. Men han møter mye motgang, og ikke alle oppfinnelsene fungerer slik han skulle ønsket. Han har prøvd hele livet sitt å finne en måtte å hjelpe hjembyen sin og deretter resten av verden, og en dag har han det. Siden hele byen kun eter ekle sardiner fant han opp en maskin som omdanner vann til mat. I begynnelsen er den en stor suksess, men mye press gjør at noe går galt, og da er det opp til Flint og vennene hans å redde verden fra å bli en eneste lapskaus.
I Am the Highway
«I Am the Highway» er den fjerde singelen fra Audioslave sitt debutalbum Audioslave. Singelen ble gitt ut i 2004. Det ble ikke lagd noen egen musikkvideo til sangen, så bandet brukte klipp fra sin konsert på Cuba.
Osterfjorden
Osterfjorden er en av tre fjorder rundt Osterøy. Fjorden går mellom Lindås og Osterøy og er 27 kilometer lang og 1–3 kilometer bred. Den strekker seg fra Sørfjorden og Salhusfjorden ved Knarvik i sørvest til Romarheimsfjorden ved Hokøy i nordøst. Langs Osterfjorden finner en tettstedene Knarvik, Leknes, Hjellvik, Eikanger, Hosanger, Fotlandsvåg og Tysso.
Fjorden er opptil 639 meter dyp.
Deler av handlingen i dokumentarfilmen Folk ved fjorden foregår langs Osterfjorden.
328 Gudrun
328 Gudrun er en hovedbelteasteroide. Den ble oppdaga den 18. mars 1892 av Max Wolf fra Landessternwarte Heidelberg-Königstuhl i Heidelberg. Den er oppkalt etter Gudrun fra Volsunga saga.
Arkeologiåret 1931
Arkeologiåret 1931 er en oversikt over blant annet utgravninger, fødte og avdøde personer med tilknytning til arkeologi i 1931.
Dødsfall
|| kolonidiplomat, oppdager, arkeolog og forfatter av opptegnelser om ruinene etter Maya-sivilisasjonen ||align=center|80 ||align=center|1850 ||
Jean-Jacques Dessalines
Jean-Jacques Dessalines (født 20. september 1758 i Grande-Rivière-du-Nord i Saint-Domingue, død 17. oktober 1806 i Port-au-Prince i Haiti) var lederen for den haitiske revolusjon og utnevnte senere seg selv til keiser av Haiti under navnet Jacques I.
Shanghyang Widi Wasa
Hinduisk monoteisme
Den indonesiske grunnloven aksepterer bare monoteisme som  legitim religion. For å integrere landets mange millioner hinduer i dette skjemaet  ble det utviklet en akademisk hinduisme basert på vedanta, der alle andre guddommer defineres som aspekter av Shanghyang Widi Wasa, den høyeste gud. Dette gjelder også den tradisjonelle hinduismens øverste guder Brahma, Vishnu og Shiva.
Jean-Jacques Dessalines
Dessalines forsøkte å opprettholde driften på sukkerplantasjene som var viktige for Haitis økonomi uten bruk av slaveri. Dette ble veldig upopulært hos arbeiderne. Han krevde at alle svarte enten skulle jobbe på plantasjene eller tjenestegjøre som soldater i hans hær. Han gjorde det ulovlig for de hvite (mesteparten av den hvite befolkningen hadde allerede flyktet fra Haiti) å eie eiendom og inndro eiendom med makt. Hans mål var å sentralisere mesteparten av sukkerproduksjonen enten til seg selv, sine medhjelpere eller staten. Da han kom til makten krevde han at alle hvite franskmenn på Haiti skulle massakreres.
Shanghyang Widi Wasa
Hinduisk monoteisme
Departementet for religion i Jakarta har opprettet et styrende organ for dyrking  av  Shanghyang Widi Wasa, opprinnelig kalt Agama Hindu Dharma men fra 1980   omdøpt til  Parisada Hindu Dharma Indonesia. For Indonesiske hinduer betyr dette at de har beskyttelse fra staten for sin religiøse praksis, som riktignok sjelden eller aldri omfatter tilbedelse av  den konstruerte skikkelsen Shanghyang Widi Wasa.
Jean-Jacques Dessalines
Under hans styre ble Haiti delt i to leire, den svarte befolkningen som bodde på landsbygda og mulattene, som var lysere i huden, levde i byene og dominerte i politikk og næringsliv.
Shanghyang Widi Wasa
En synkretistisk guddom
Den balinesiske hinduismen er en rest fra den tida da hinduisme og buddhisme var de dominerende religioner i det indonesiske øyriket. Den praktiseres av over 90% av befolkninga på Bali, og av minoriteter på Java og andre indonesiske øyer.
Jean-Jacques Dessalines
Han ble offer for en konspirasjon, som inkluderte både Henri Christophe og Alexandre Pétion, som skulle komme til å etterfølge ham.
Haitis nasjonalsang, La Dessalinienne, er oppkalt etter ham.
Shanghyang Widi Wasa
En synkretistisk guddom
Flere mindre religioner er også nå klassifisert som hinduisme av den indonesiske staten, som krever at alle statsborgere skal registrere seg innafor en av de fem offisielle religionene (se nedafor). Dette har også fått flere sekter til sjøl å gjøre krav på at de er hinduer.
Etter at Islam tok over rolla som Indonesias dominerende religion, blei den balinesiske hinduismen avskåret fra kontakter med India. Over de neste flere hundre åra har hinduismen på Bali på flere områder utvikla seg forskjellig fra hinduismen på det indiske subkontinentet. Av flere guder som bare fins i balinesisk hinduisme, men som ikke er kjent i India, er Shanyang Widi Wasa den viktigste.
Noen religionsforskere mener at Shanghyang Widi Wasa er en pre-hinduistisk fjellgud, og kulten av denne guden blei absorbert i hinduismen da den kom til landet. I hindu-templer på Bali symboliseres han ved hjelp av en tom tronstol.
Shanghyang Widi Wasas politiske betydning
Staten anerkjenner bare:
For å få hinduismen med sine millioner av guder til å tilfredsstille dette kravet, viste Sukarnos grunnlovsskrivere til Shanghyang Widi Wasa, og hevda at alle andre guder innafor hinduismen EGENTLIG bare er manifestasjoner av denne eneste, sanne gud.
Dette (sammen med visse andre teologiske tilpasninger) gjorde det mulig for muslimske teologer å gå med på at hinduer i Indonesia i likhet med bl.a. kristne kan regnes til bokas folk og altså egentlig tror på den sanne gud og ikke er hedninger.
Å inkludere den balinesiske hinduismen blant Indonesias fem offisielle religioner passa også godt inn i Sukarnos program for nasjonsbygging, som bl.a. feira balinesisk tradisjonell kultur innafor musikk, dans og klesdrakt som den mest ekte indonesiske kulturen, og brukte hinduistiske symboler offisielt, f. eks. Garudafuglen både som indonesisk nasjonalsymbol og i navnet til det statlige flyselskapet.
Vesterålen Online
Vesterålen Online er en norsk nettavis, etablert i Bø i Vesterålen i 1998 av gründeren Ben-Tommy Eriksen (NorNet AS). Vesterålen Online er regional nettavis for distriktet Vesterålen, nærmere bestemt kommunene Andøy, Bø, Hadsel, Øksnes og Sortland. Avisen dekker også til en viss grad Lødingen. Konstituert ansvarlig redaktør er Vidar Eliassen.
Nettavisdriften ble i 2003 skilt ut i et eget selskap, VOL Vesterålen Online AS. Eierskapet var da NorNet AS som største eier på 80 %, Bjørg Dreyer 10 % og Rune Eriksen 10 %. Senere ble 20 % av NorNets aksjer solgt til Erik Jenssen.
I 2008 solgte NorNets sine sine 60 % til Harstad Tidende Gruppen, mens de resterende 40 % ble eid av ansatte i selskapet, frem til også disse solgte sine aksjeposter til Harstad Tidende Gruppen våren 2013. Hovedkontoret ble i 2005 flyttet fra Haugen i Bø til Sortland.
Selskapet sysselsetter i 2017 7 heltidsansatte.
Finnøya (Hamarøy)
Finnøya (lulesamisk: Dirvik, lulesamisk historisk: Dirvvek) er ei øy i Hamarøy kommune i Nordland. Øya ligger nordvest for tettstedet Innhavet med Sagfjorden i sør, Kaldvågfjorden i nordvest og Innhavet i nordøst. Med et areal på 67,88 km² er Finnøya Norges 60. største øy. Det var 52 innbyggere på øya i 2001. På østsiden ligger øyas høyeste punkt, Straumfjellet, som er 436 meter over havet.
Fylkesvei 662 går langs sørkysten av Finnøya, og gir forbindelse til fastlandet og europavei 6 via bru over Røttangsstraumen. Sagfjord kirke ligger i grenda Karlsøy.
Tor Åge Bringsværd
Tor Åge Bringsværd (født 16. november 1939 i Skien) er en norsk forfatter kjent for romaner, barnebøker og fabelprosa, og som i samarbeid med Jon Bing også er kjent for en rekke sciencefictionbøker og TV-produksjoner under det kollektive forfatternavnet Bing & Bringsværd.
Bringsværd arbeidet mye sammen med Jon Bing. Sammen er Bing & Bringsværd opphavsmenn til ordet fabelprosa, som han bruker om skjønnlitteraturen han skriver. Begrepet innbefatter både science fiction og fantastiske fortellinger. I 1967 debuterte de begge med Rundt solen i ring. Året etter kom Bringsværd ut med Probok, sin egen samling sciencefictionnoveller. Samlingen markerte i større grad den samfunnskritiske siden ved ham enn hva han fikk frem i Rundt solen i ring, selv om den helt klart var til stede der også. At han gav den ut alene kan nok bety at dette er noveller som Bringsværd personlig syntes han kunne stå mye sterkere for. Men Bing har helt klart innvirket mye i skriveprosessen. I starten av boken står det «Til Jon – Selvfølgelig». De har arbeidet mye sammen, eller som Bringsværd skriver på sine nettsider «Jon Bing og jeg har lekt sammen (nesten) hver tirsdag siden 1966.»
Bringsværd regner seg som anarkist, og det er kanskje ikke uten grunn at han har valgt science fiction som sin sjanger. Mange av bøkene hans har et kritisk blikk på bioteknologi og måten vi forvalter naturen vår på. Bringsværd har en spesiell skrivestil. I flere noveller hopper han vekk fra historien og beskriver noe som tilsynelatende ikke har noe med resten av historien. Plutselig kan han finne på å hoppe inn i et radioprogram eller et oppslag i et leksikon. Bøkene hans inkluderer titler som; barnebøkene om Ruffen, Bazar, Bløtkakemannen, Apachepiken, Pudder? Pudder!, de fem bøkene i Gobi-serien og Karsten og Petra. I tillegg har han vært aktiv i den norske Brumm-foreningen. Han er også en av tre generalsekretærer i Norsk Kartozoologisk Forening.
Fjernsynsproduksjoner
Innen TV er han og makkeren Jon Bing mest kjent som skaperne av Norges første sciencefictionproduksjon for TV, miniserien Blindpassasjer, som var en blanding av thriller og science fiction. De har også skrevet to av miniseriene, samt tre episoder om etterforskerne Helmer & Sigurdson som gikk på NRK 1975–1981. I 1982 var de aktuelle med sciencefictionserien Ta den ring, som i motsetning til Blindpassasjer foregikk på jorden. Han skrev også den norrøne serien Vår gamle gudelære, fra 1982, for NRK.
Annet
Han er også aktiv som oversetter og har blant annet oversatt Albert Åberg-bøkene til norsk.
Bringsværd er siden 1990 bosatt i Hølen sammen med sin kone, forfatteren Else Færden.
Høre- og skuespill
Den himmelske stresskoffert var NRKs bidrag til Prix Italia i 1990, og fikk samme år den norsk-nordiske hørespillprisen. Nils Nordberg reiste også til Budapest for å instruere stykket for ungarsk radio.
Oversetter og redaktør
Bringsværd har helt siden debuten med den religionshistoriske tekstantologien Det står skrevet i 1966 gjort en betydelig innsats som oversetter, antologiredaktør og formidler.
Dette arbeidet omfatter blant annet oversettelse av Albert Åberg-bøkene og nyoversettelse av Ole Brumm og Huset på Bjørnehjørnet sammen med Marianne Koch Knudsen.
Som redaktør har han hatt medansvar for blant annet seriene Barnas første, Det store barnebokverket Hugin og Munin, fem bind med Lanterne science fiction med serietittelen «Nazar» på 1970-tallet, tre sciencefictionantologier for Bokklubben (Østenfor sol, Vestenfor måne og Stella Polaris, 1969-1982) Brummboken på 1990-tallet og Verdens Hellige Skrifter fra 2000. I den siste serien har han bidratt til en nyoversettelse av Gilgamesh sammen med Jens Braarvig og redigert antologien I begynnelsen og Jorden – vår mor.
329 Svea
329 Svea er en hovedbelteasteroide. Den ble oppdaga den 21. mars 1892 av Max Wolf fra Landessternwarte Heidelberg-Königstuhl i Heidelberg. Den er oppkalt etter Moder Svea, personifiseringen av Sverige (Svea-rike).
Pål Vågaskalm
Pål Vågaskalm (Wågaskalm) (død 1245) var mest kjent som medlem i kongens hird. I 1217 ble han utnevnt til sysselmann for Alstahaug. To år senere ble han utnevnt til lendmann for Håkon Håkonsson, representerte Hålogaland. Han deltok med kongen i krigen mot Ribungerne ved Tønsberg og Oslo 1219–1220, og er nevnt 1223 i det store rettsmøte i Bergen som anerkjente kongens rett til kronen. I 1224 var han til stede i Vågan (datidens Vágar) sammen med Skule jarl som myrdet hans søstersønn Arne Harjadal. Tross dette tilhørte han senere Skules parti. Lite er kjent, utover det som er nevnt i Håkon Håkonssons saga, men han bodde på Dønnesgodset og forestod oppføringen av en høgendekirke i stein, omtrent år 1200.
Pål Vågaskalm var far til Nikolaus Pålson (død 1240), som også ble kongens mann.
Watergate-skandalen
Watergate-skandalen, eller kun Watergate, var en betydelig politisk skandale i USA som involverte administrasjonen til president Richard Nixon fra 1972 til 1974 og førte til at Nixon gikk av som president for å unngå riksrett.
Skandalen hadde sin rot i Nixon-administrasjonens pågående forsøk på å dekke til og skjule sin deltagelse i et innbrudd i hovedkvarteret til Det demokratiske partis nasjonale komité i Watergate-bygningen i Washington D.C. Hensikten med innbruddet var på ulovlig vis å installere et overvåkningssystem i hovedkvarteret, blant annet mikrofoner og avlytting av telefoner. De ble tatt på fersk gjerning, og alle fem arrestert. Etter arrestasjonen av de fem klarte pressen og Justisdepartementet å knytte pengesummer funnet på dem til Komiteen for presidentens gjenvalg. Ytterligere etterforskning, sammen med avsløringer under påfølgende rettssaker med de som brøt seg inn, førte til at Representantenes hus ga Husets juridiske komite økt autoritet og økonomisk tilskudd for å undersøke «særskilte saker innenfor dens jurisdiksjon», og USAs senat for opprettet Senatets Watergate-komite. Den resulterende Watergate-høringene i Senatet ble kringkastet riksdekkende av PBS og vekket stor folkelig oppsikt og interesse. Vitner ga forklaringer og vitnemål om Nixon selv hadde godkjent planene om dekke over administrasjonens medvirkning til innbruddet, og at det var en stemme-aktivert lydopptak på teip i Det ovale kontor. Igjennom hele etterforskningen motsatte administrasjonen seg gransningen, noe som førte til en konstitusjonell krise.
Flere betydelige avsløringer og sjokkerende handling fra presidenten mot etterforskingen senere i 1973 fikk Representantenes hus til å påbegynne en prosess for riksrett mot Nixon. USAs høyesterett avsa kjennelse at Nixon måtte frigi opptakene fra Det ovale kontor til etterforskerne. Nixons opptak fra Det hvite hus avslørte at han hadde konspirert for å dekke over som skjedde etter innbruddet og senere forsøkte å før føderale myndighetspersoner til å avlede etterforskingen. Husets juridiske komite godkjente tre lover for riksrett mot Nixon: obstruksjon av rettsvesenet, maktmisbruk, og forakt av Kongressen. Da Nixons medvirkning i skalkeskjulet og tildekkingen ble gjort offentlig eroderte hans politiske støtte. Nixon trakk seg som president den 9. august 1974. Det er forstått slik at hvis han ikke hadde trukket seg ville han ha blitt stilt for riksrett av Huset og fjernet fra presidentskapet ved dom i Senatet. Nixon er den eneste presidenten som har gått av som president. Den 8. september 1974 ble han benådet av sin etterfølger, Gerald Ford.
Det var 69 personer som ble anklaget og 48 personer — mange dem av på toppen av Nixons administrasjon — som ble dømt. Metonymet Watergate kom til å omslutte en rekke av fordekte, hemmelige og ofte ulovlige aktiviteter utført av medlemmer av Nixons administrasjon, inkludert avlytting av kontorene til politiske motstandere og personer som Nixon eller hans folk var mistenksom overfor; beordre etterforsking av aktivistgrupper og politiske figurer; og benytte FBI, CIA og IRS som politiske våpen. Bruken av suffikset -gate etter et identifiserende begrep har siden blitt synonymt med en offentlig skandale, i særdeleshet en politisk skandale.
Bakgrunn
Det var to reportere som viste spesiell interesse, Bob Woodward og Carl Bernstein fra avisen The Washington Post. I løpet av perioden 1972–1974 jobbet de med å oppklare Watergate-saken mens USA og resten av verden fulgte med. De hadde et stort nettverk av kilder på lag, og de fikk også hjelp av den mystiske kilden Deep Throat, som ikke avslørte identiteten sin før 31. mai 2005, da tidligere FBI-agent W. Mark Felt stod frem. Dette ble etterpå bekreftet av Bob Woodward. Til slutt pekte alle bevis mot Det hvite hus, mot Richard Nixon og hans stab.
Det ble kjent at Nixon hadde tatt opp alle samtaler om Watergate-saken på bånd og ble presset av høyesterett til å overlevere disse båndene til etterforskning. Nixon overleverte en del av båndene, men noen nektet han å gi fra seg. Det hele endte i at Richard Nixon erklærte 8. august at han kom til å gå av, som han gjorde neste dag. Ved å gjøre dette slapp han å bli stilt for riksrett og kunne kjempe for å beholde båndene som privatperson. Visepresident Gerald Ford tok over som president og han benådet Nixon og sørget derfor for at han slapp all tiltale. Richard Nixon var den 37. presidenten i USA, men den første som noensinne har gått av som president midt i en termin.
Tolucadalen
Tolucadalen er en dal i det sentrale Mexico, om lag 75 km sørvest for Mexico by. Den er en del av nedbørsfeltet til Lermaelva. Fjellkjeden Sierra de las Cruces skiller den fra Mexicodalen. Den største byen i Tolucadalen er Toluca, hovedstaden i delstaten México.
Watergate-skandalen
Bakgrunn
Richard Nixon kommer mest sannsynlig til å bli husket mest for Watergate-skandalen. I sin avskjedstale sa han følgende: «Only if you have been in the deepest valley, can you ever know how magnificent it is to be on the highest mountain».
Woodward og Bernstein fortalte sin historie i boken Alle presidentens menn fra 1974. Denne ble filmet og lansert to år senere med samme tittel og hadde Robert Redford (Woodward) og Dustin Hoffman (Bernstein) i hovedrollene.
330 Adalberta
330 Adalberta er en hovedbelteasteroide. Den ble oppdaga den 2. februar 1910 av Max Wolf fra Landessternwarte Heidelberg-Königstuhl i Heidelberg. Den er trolig oppkalt etter oppdagerens svigerfar Adalbert Merx.
Watergate-skandalen
Bakgrunn
Fords benådning av Nixon spilte en betydelig rolle i hans nederlag i presidentvalget mot Jimmy Carter i 1976.
I 1977 aksepterte Nixon å bli intervjuet av den britiske journalisten David Frost i håpet om at det vil bedre hans ettermæle. Basert på et tidligere intervju i 1968, mente han at Frost ville være en enkel intervjuer å forholde seg til, men ble forbløffet av Frosts skarpe spørsmål. Intervjuet avslørte hele skandalen for det amerikanske folket og Nixon måtte formelt unnskylde seg, men hans ettermæle forble tilflekket. En dokumentarisk spillefilm, Frost/Nixon fra 2008, er en skildring av dette dramatiske møtet.
I kjølvannet av Watergate har frasen «follow the money», på norsk «følg pengesporet», blitt en kjent del av både amerikansk som på andre språk fraser. Det er antatt at det ble fremmet av Mark Felt, spesialagent i FBI, til Woodward og Bernstein. Denne frasen ble dog aldri benyttet i boken Alle presidentens menn fra 1974 og ble ikke assosiert med den før i filmen av samme som ble utgitt i 1976. I filmen Mark Felt: The Man Who Brought Down the White House fra 2017 er om Felts rolle i Watergate-skandalen og hans identitet som kilden «Deep Throat».
System 7
System 7 (også kalt Mac OS 7) var et operativsystem for Macintosh utviklet av Apple Computer, som ble lansert 13. mai 1991. Det ble erstattet av Mac OS 8 i 1997.
System 7 innebar et stort fremskritt i forhold til forgjengeren System 6, med bl.a. kooperativ multitasking, virtuelt minne, personlig fildeling, forbedret brukergrensesnitt, QuickTime og QuickDraw 3D.
Fra og med versjon 7.6 (1997) ble Apples operativsystem offisielt kalt Mac OS, mens det tidligere bare ble kalt «systemet». Navnet «Mac OS» hadde blitt brukt i operativsystemets oppstartsekvens allerede fra versjon 7.5.3 (1996).
System 7 var det første systemet som krevde at man hadde platelager, ettersom det var for stort til å få plass på en diskett. Det var også det første systemet som (etterhvert) ble distribuert på CD.
San José (departement)
San José (på spansk: Departamento de San José) er et departement sør i Uruguay. Nabodepartementer er Canelones, Colonia, Flores, Florida og Montevideo. Departementet hadde 108 309 innbyggere ved folketellingen i 2011 og dekker et areal på 4 992 km². Departementet ble opprettet i 1828. Hovedstaden heter San José de Mayo.
Navn
San José er oppkalt etter Josef fra Nasaret, og innbyggerne kalles maragatos eller josefinos («josefinere»).
Kommuner
San José har to kommuner (municipios): Ciudad del Plata og Libertad.
Liskeard
Liskeard (kornisk: Lys Kerwyd / Lyskerrys) en gammel gruveby og markedsby i Cornwall. Den ligger ved elven Looe. Liskeard er lokalisert rundt 32 km vest for Plymouth, 23 km vest for elven Tamar og grensen mot Devon, og 20 km øst for Bodmin. Den ligger også ved jernbanelinjen mellom London og Penzance, og ved A38.
Strendene og buktene langs Cornwalls sørkyst er lett tilgjengelige fra Liskeard, mens Bodmin Moor ligger nord for byen. Liskeard har en befolkning på 9 417 innbyggere (2011). Liskeard var tidligere administrasjonssenter for det tidligere distriktet Caradon og det har fortsatt byrådet. Før 1885 var byen en valgkrets for parlamentet, med to representanter frem til 1832 og én fra 1832 til 1885. I dag er det 3 valgkretser i Liskeard (inkludert Dobwalls). Befolkningen for alle valgkretsene var 11 366 innbyggere i 2011.
Grampian-fjellene
Grampian-fjellene (skotsk-gælisk: Am Monadh) er den ene av tre hovedfjellkjeder i Skottland som utgjør en betydelig del av de skotske høyfjellene i nordøstlige Skottland. Fjellkjeden strekker sørvest til nordøst mellom highlandforkastningen og Great Glen og utgjør bortimot halvparten av landarealet i Skottland. Det omfatter også Cairngorms og Lochaberhøydene. I fjellfjeden finnes mange av de høyeste fjellene på De britiske øyer, inkludert Ben Nevis og Ben Macdui som de høyeste.
Engeløya
Engeløya (lulesamisk: Ákkal eller Ákkalsuoloj) er ei øy i Steigen kommune i Nordland. Den har et areal på 69,25 km². Høyeste punkt på Engeløya er Trohornet på 649 moh.