cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Comfortably Numb
Bakgrunn
Mens de fleste sangene på The Wall er skrevet av Waters alene, er det meste av musikken til «Comfortably Numb» laget av Gilmour. Til å begynne med hadde Gilmour tenkt å bruke denne sangen i sitt første soloalbum, David Gilmour. Gilmour valgte imidlertid å ikke bruke sangen, og tok derfor med seg demoen til innspillingene av The Wall. «Arbeidstittelen» på «Comfortably Numb» under innspillingen av The Wall, var «The Doctor». En demoutgave fra The Wall-innspillingen i 1978 finnes på Immersion Box Set-utgaven av The Wall fra 2011, under dette navnet.
Sangen er bare ett av to spor på The Wall som ikke glir inn i eller ut av sangene før og etter. (Den andre sangen er «Mother»). Dette kommer av at de på den originale LP-versjonen var det en pause i musikken fordi side tre av albumet var ferdig. På enkelte CD-utgaver av tidligere Pink Floyd-album, som The Dark Side of the Moon og Wish You Were Here, ble disse pausene tatt bort ved at slutten på den ene siden og begynnelsen av den andre ble mikset inn i hverandre.
Ifølge musikkmagasinet Rolling Stone, ble Roger Waters inspirert av en sprøyte for hepatitt han fikk før en konsert i Philadelphia. Waters skal ha sagt det var de to lengste timene i hans liv, og at det var svært vanskelig å gjennomføre en konsert når han så vidt kunne løfte på armene.
Waters og Gilmour var svært uenige om hvordan sangen skulle spilles inn og høres ut. Gilmour ønsket at lydbildet i versene skulle være mer skittent. Waters fikk til slutt viljen sin når det kom til versene, mens Gilmour fikk lage gitarsoloen som han ville. Gilmour har i ettertiden fortalt at han og Waters kranglet svært lenge om hvordan sangen skulle høres ut.
I 1984, da Gilmour spilte noen solokonserter, ble sangen ofte kalt «Come on Big Bum» i setlisten. Gilmour gjorde de endringene han opphavlig ville ha med på albumet under disse konsertene, og i de senere utgavene av sangen under konsertene til Pink Floyd, på slutten av 80-tallet og utover 90-tallet, var det denne versjonen de brukte.
Kilburn Park undergrunnsstasjon
Kilburn Park undergrunnsstasjon er en stasjon i Londons undergrunnsbane. Den ligger på Bakerloo-linjen mellom Queen's Park og Maida Vale.
Tell forlag
Tell forlag AS ble etablert av Tell-Christian Wagle i 1986. Forlaget utgir skolebøker for grunnskole og videregående skole, lærebøker for høyere utdanning og sakprosa. Fra 1986 til 2010 ble det utgitt 275 bøker.
Nick Hornby
Nick Hornby (født 17. april 1957 i Redhill i Surrey) er en britisk forfatter og essayist som bor på Highbury i Islington i London.
Igor Larionov
Igor Nikolajevitsj Larionov (russisk: Игорь Николаевич Ларионов; født 3. desember 1960 i Voskresensk, Sovjetunionen nå Russland) er en tidligere russisk ishockeyspiller. Han var en forkjemper for at sovjetiske spillere kunne få delta i National Hockey League. Han var primært center, og er ansett som en av tidenes beste pasningsleggere. Larionov vant to OL-gull og fire VM-gull for Sovjetunionen og tre Stanley Cup-mesterskapet med Detroit Red Wings. Han var den femte russiske hockeyspilleren som ble medlem av Hockey hall of fame (10. november 2008).
Karriere
Igor Larionov var center i den berømte KLM-rekka med Vladimir Krutov, Sergej Makarov, Alexej Kasatonov og Vjatsjeslav «Slava» Fetisov som alle spilte for CSKA Moskva. Han vant to gull (1984, 1988) for Sovjetunionen og en bronse for Russland (2002) i OL, og fire gull (1982, 1983, 1986, 1989), én sølv (1987) og én bronse i VM (1985).
Nick Hornby
Biografi
Nick Hornby vokste opp i Maidenhead og hadde sin skolegang ved Maidenhead Grammar School og ved Jesus College (Cambridge). Han er sønn av sir Derek Hornby, som var forretningsmann og hadde sine røtter fra den engelske overklassen. Da Nick var elleve år gammel skilte foreldrene seg. Etter videregående skole (secondary school) studerte han engelsk litteratur på Cambridge University og jobbet som lærer for utenlandske studenter i engelsk og i firmaet Samsung før han i 1983 startet sin karriere som freelancejournalist og forfatter.
Tell forlag
Forlaget har blant annet utgitt norskverket Tuba Luba og matematikkverket Mattis og Mattea for grunnskolen samt en rekke læremidler til sceniske fag og kunstfag. Tell forlag er medlem av Den norske Forleggerforening og distribuerer gjennom Sentraldristribusjon as.
Igor Larionov
Karriere
Larionov ble byttet til Detroit Red Wings i 1995-96 og ble der medlem av en «Russian fiver» sammen med Vjatsjeslav Fetisov, Vladimir Konstantinov, Vjatsjeslav Kozlov og Sergej Fjodorov. I 2000 signerte han med Florida Panthers, men det ble ikke vellykket, og han vendte tilbake til Detroit Red Wings. Han spilte sin siste NHL-sesong med New Jersey Devils i 2003-04.
Larionov avsluttet sin karriere ved å spille to kamper for det svenske laget Brunflo IK i 2005-06, der han scoret ett mål og tre assist. Larionov og Vjatsjeslav Fetisov er de eneste to spillere i verden som har vunnet OL-gull (1984, 1988), VM-gull (1982, 1983, 1986, 1989), Stanley Cup (1997, 1998, 2002), Canada Cup (1981) og junior-VM (1978, 1979).
Pennsylvanias flagg
Pennsylvanias flagg er blått og har delstatens våpenskjold i midten. Det ble innført 13. juni 1907 og skal offisielt ha størrelsesforholdet 27:37.
Anisol
Anisol, også kalt metoksybenzen, er en fargeløs væske med lukt som ligner anisfrø, og kan være ganske kvalmende. Anisol er mer elektronrik enn benzen på grunn av resonanseffekten til metoksygruppen på den aromatiske ringen. Denne resonanseffekten har større effekt på pi-orbitalet i ringen enn induktiv effekt hvor elektronegativt oksygen utøver et trekk på elektrontettheten i benzenringen gjennom sigma-bindingen.
Anisol reagerer med elektrofiler i elektrofil aromatisk substitusjonreaksjon raskere enn benzen, som i sin tur reagerer raskere enn nitrobenzen.
Hastighet til reaksjonen:
Metoksygruppen virker som orto/para-dirigerende gruppe.
Anisol er brukt i parfyme og kjemisk syntese, og er et insektferomon.
Anisol reagerer med eddiksyreanhydrid til 4-metoksyacetofenon og eddiksyre som et biprodukt. Reaksjonen av anisol med P4S10 danner Lawessons reagens – et viktig kjemikalie i fosfor-svovel kjemi.
Zenon fra Elea
Liv
Svært lite er kjent om Zenons liv. Det viktigste kilden til biografisk informasjon om ham er skrevet et århundre etter hans død. Det er Platons dialog som ble kalt for Parmenides. I dialogen beskriver Platon et besøk til Athen som Zenon og Parmenides på en tid da Parmenides var «rundt 65», Zenon var «nesten 40» og Sokrates var «en meget ung mann». Hvis man antar at Sokrates’ alder var rundt tyve år, og hans fødselsåret var 470 f.Kr. vil det gi en antatt fødselsår i ca. 490 f.Kr. for Zenon.
Platon forteller at Zenon var «høy og rettskaffen å se på» og var «i sin ungdoms dager ... etter sigende elsket av Parmenides».
Andre kanskje langt mindre pålitelige detaljer om Zenons liv er gitt ved Diogenes Laërtius i hans Liv og meninger av eminente filosofer (gresk: Βίοι καὶ γνῶμαι τῶν ἐν φιλοσοφίᾳ εὐδοκιμησάντων), hvor det blir rapportert at han var sønn av Teleutagoras, men ble den adopterte sønnen til Parmenides, var «dyktig i å argumentere begge sider av ethvert spørsmål, den allsidige kritiker», og at han ble arrestert og kanskje drept i hendene på en tyrann på Elea.
Verker
Selv om mange antikke forfattere viser til Zenons skrifter har ingen av dem overlevd intakt.
Platon sier at Zenons skrifter ble «brakt til Athen for første gang ved anledningen av» besøket til Zenon og Parmenides, og Platon lar også Zenon si at dette verket «var ment å beskytte argumentene til Parmenides». Platon har Sokrates gjøre en parafrase av «første påstand av det første argumentet» av Zenons verk som følgende: «om væren er mange, må det både være likt og ulikt, og det er umulig, for hverken kan det vært like være ulikt, heller ikke det ulike likt».
I henhold til Proklos på side 29 i hans Kommentar på Platons Parmenides har Zenon skrevet «ikke mindre enn førti argumenter som avslører motsigelser», men kun ni er kjent i dag.
Zenons argumenter er kanskje de første eksempler på en bevismetode kalt for reductio ad absurdum, bokstavelig mening er å redusere inntil det absurde. Parmenides skal ha sagt å ha vært den første som benyttet denne argumentsstilen, og ble snart kjent som epicheirema. I bok VII av hans Topica sier Aristoteles at et epicheirema er en dialektisk syllogisme (slutning). Den er forbinder stykker av fornuft med hva en motspiller har framlagt som sant. Motspilleren forsøker å bryte ned den dialektiske syllogismen. Denne destruktive metoden for argument blir opprettholdt av ham i en slik grad at Seneca den yngre kommenterte det noen få århundrer senere: «Om jeg overtok etter Parmenides er det intet tilbake, unntatt Ett; om jeg overtok etter Zenon, er ikke en gang Ett tilbake.»
Zenons paradokser
Zenons paradokser har forvirret, utfordret, påvirket, inspirert, opprørt, og muntret filosofer, matematikere, leger og skolebarn i to tusen år. Den mest kjente er den såkalt «argumenter mot bevegelse», beskrevet av Aristoteles i hans Fysikken. Denne kalles for
I praksis vet vi jo likevel at Akilles vil ta igjen skilpadden.
Poenget til Zenon er at vi har et vanntett logisk argument som fører til en gal konklusjon. Såfremt det er mulig for oss å ta utgangspunkt i udiskutable premisser, for deretter å foreta gyldige, logiske slutninger frem til en konklusjon som åpenbart er gal, så trues alle våre forsøk på rasjonell tenkning over virkeligheten med kaos. Dette er noe man har opplevd som svært frustrerende. Her må det være en logisk brist. Men ingen har til dags dato greid å vise hva denne bristen skulle bestå i.
Martin Richard Flor
Martin Richard Flor (født 15. juni 1772, død 29. februar 1820) var en norsk skolemann, økonom og naturhistoriker.
Oppvekst
Han var født på øya Tåsinge syd for Fyn i Danmark den 15. juni 1772, som sønn av sognepresten Georg Johan Flor (1738–1803) og Anna Elisabeth Dreyer (1754–1828). Slekten Flor er gammel frisisk sjømanns- og presteslekt, såvidt vites ikke forbundet med den norske slekten ved samme navn.
Flor ble satt i Odense katedralskole i 1788, og to år senere dimittert til Københavns Universitet, der han i 1790 med professor Chr. Kratzenstein som privatpreseptor avla examen artium (førsteeksamen) med karakteren laudabilis. Året etter avla han examen philosophicum (anneneksamen) med samme karakter, men kan ikke sees å ha forfulgt universitetsstudiene videre. I stedet fulgte forelesningene ved det private Naturhistorieselskabet i København, opprettet i 1789. Her hørte han blant annet den Bergensfødte professor Martin Vahls forelesninger i botanikk.
Christiania katedralskole
I år 1800 befant Flor seg blant alumnene i det første kullet ved det såkalte Seminarium pædagogicum eller Seminariet for de lærde Skoler i København. Seminariet var en lærerskole opprettet i forbindelse med regjeringens omfattende reformer av det høyere skolevesenet. Det skulle utdanne fagspesialister for de reformerte skolene. Allerede etter én måned ble Flor imidlertid gitt den ledige stillingen som lærer i naturhistorie ved Christiania katedralskole (i tillegg underviste han i perioder i fysikk). Han tiltrådte som adjunkt, men ble året etter forfremmet til overlærer. Denne stillingen beholdt han frem til sin død.
Ved skolen la Flor mye arbeid i å bygge opp omfattende naturhistoriske samlinger, men idag i er kun få gjenstander bevart. En av de første sakene Flor tok fatt i etter at han kom til Norge, var å etablere en botanisk hage i Christiania. Først forsøkte han å gjøre et anlegg ved Katedralskolens rektorgård Sinsen (i Niels Treschows tid), men fikk etter avtale med Bernt Anker overta Paléhagen (nå Christian Frederiks plass) som botanisk anlegg for skolen. Hagen ble drevet frem til 1814, da Universitetets botaniske hage på Tøyen etterhvert kom i drift. Flor sådde ut 260 arter i 1810, hele 279 arter i 1811, 159 arter i 1812 og 258 arter i 1813, blant dem «mange tilforn i Norge ikke dyrkede Væxter». Paléhagen var landets første offentlige botaniske hage, og siden skoleelevene også dyrket kjøkkenvekster der, regnes den dessuten som landets første skolehage. Etter tiden som botanisk anlegg ble hagen landets første offentlige park.
Krigsskolen
Som følge av en donasjon ble Krigsskolen i 1802 satt istand til å ansette en naturhistorielærer. Valget falt på Flor, som også ble ansatt som bibliotekar for skolens 6000 bind store offentlige boksamling (biblioteket, som omfattet Bernt Ankers store samlinger, gikk tapt i en brann i 1942). Også her bygde han opp et betydelig naturhistorisk museum, hvorav svært lite er bevart ved skolen. Flor beholdt begge stillingene ved Krigsskolen frem til 1817.
Flors pedagogikk
Flor var en typisk opplysningstidsmann. Han var tilsynelatende deist, og hans pedagogiske overbevisninger er klart reformpedagogiske i tradisjonen etter Rousseau. Flor er blitt trukket frem som en av periodens mest overbeviste filantropinister, og forsøkte i sitt virke å ta ibruk prinsipper fra filantropinene i Dessau og Schnepfenthal. Ved katedralskolen forsøkte han blant annet å få istand en ordning med skolelege, gymnastikk- og seksualundervisning, samt et nytt karaktersystem.
Søndagsskolen
Til Flors pedagogiske syn hørte overbevisningen om at alle samfunnslag skulle få undervisning. Allerede i 1802 var han blant stifterne av en søndagsskole for byens håndverkere. Her kunne de på sin fridag lære seg å lese, skrive og regne, samt naturhistorie og en del andre fag. Flor ble ved skolen som lærer frem til 1812.
Christiania borgerskole
I 1806 var Flor dessuten blant initiativtagerne til en forberedelsesskole, senere Christiania Borgerskole, som bestod frem til 1932. Her kunne handelsborgerskapets barn få undervisning i regning, skriving, lesing, moderne fremmedspåk, gymnastikk og andre fag som kunne være nyttige for dem i deres liv som handelsmenn. Undervisning for håndverkere og bønder ivret han også for i sitt virke som kommisjonær i Selskapet for Norges vel.
Mosepresten
Flor befant seg i København da engelskmennene bombet byen i september 1807, og etter at han kom tilbake til Christiania, stilte han seg til Regjeringskommisjonens disposisjon. Under Den engelske handelsblokaden fryktet regjeringen hungersnød i de norske bygdene, og alle alternativer ble vurdert for å avverge den forestående katastrofen. Som botaniker interessert i nytteplanter mente Flor at han hadde funnet løsningen: Med støtte i tidens botaniske autoriteter gikk Regjeringskommisjonen på Flors anbefaling inn for å utbre kunnskap om islandslav (Cetraria islandica) som kornerstatning.
Sammen med to av byens farmasøyter (Hans Henrich Maschmann og Jacob Christlieb Schandorff) brukte Flor våren 1808 på eksperimenter med islandslav og andre surrogater, mens sommeren og høsten gikk med til to omfattende folkeopplysningsreiser. Det ble tilsammen to reiser på to måneder hver, kun adskilt ved en ukes hvile i Christiania. For dette arbeidet fikk han av bøndene tilnavnet Mosepresten.
Den første reisen gikk over Ås, Drøbak, Røyken, Hurum, Svelvik, Strømmen, Lier, Drammen, Tangen, Eiker, Hokksund, Kongsberg, Flesberg og Sandsvær; opp Numedal til Svene, Rollag, Nore og Oppdalen; tilbake til Kongsberg, Hokksund og Eiker; videre til over Snarum til Modum; opp Hallingdal til Nes, Ål og Gol; ned igjen over Sigdal til Modum, Norderhov, Haug, Soknedalen og Strømsoddbygda; Ådalen, Hole, Krokskogen og tilbake til Christiania over Jevnaker, Gran, Hakadal og Nittedal.
Den andre reisen gikk over Skedsmo til Ullensaker, Eidsvoll, Elverum, Trysil, Stor-Elvdal, Tylldal, Tynset og Kvikne; tilbake til Tynset, videre over Tolga til Lille Elvdalen og Nedre Foldalen; over Dovre til Gudbrandsdalen og Lesja, Vågå, Ringebu, Lillehammer, Hamar og Ringsaker, og til slutt over Eidsvoll og Ullensaker til Christiania.
Selv om Flor og hans budskap om islandslavens fortreffelighet ble dårlig mottatt av dem som ble forventet å leve av laven, kunne Flor siden konstatere at «at Kunskab i Botaniken har i Fortiden været og er i Nutiden et Middel, hvorved et ikke ringe Tal af vore Landsmænd ere blevne reddede fra Hungersnød og dennes ødeleggende Følger». Denne overbevisningen danner på mange måter utgangspunktet for hans omfattende arbeid for nasjonal selvforsyning i årene frem mot 1814.
Selskabet for Norges vel
Flor var et aktivt medlem av Aker sogneselskap og av Selskabet for Christiania Byes Vel, og da Selskabet for Norges Vel ble opprettet i 1809, var han blant initiativtagerne. Det var her han kom til å nedlegge sin største innsats. I en årrekke – frem til 1814 – kom Selskabet for Norges vel til å fungere som en slags norsk folkerepresentasjon og «skyggeregjering» med betydelig politisk innflytelse.
Uavhengighet gjennom vitenskap
I de første årene etter at det ble opprettet arbeidet Selskapet for Norges vel aktivt for å etablere Norge som en selvforsynt økonomisk enhet, mest mulig uavhengig av den overordnede danske statsøkonomien. Blant dets medlemmer hersket det en eksplisitt og uttalt forventning om stadig økonomisk vekst i takt med den naturvitenskapelige utforskningen av landet. Denne veksten skulle styrke nasjonen både økonomisk og politisk, og dermed fikk naturvitenskapene en tydelig politisk-økonomisk dimensjon. I dette arbeidet var Flor den ledende skikkelsen. Som medlem både av selskapets naturvitenskapelige og dets industriklasse var han aktivt med på å forme dets økonomiske politikk, som tok sikte på å skille Norge ut som en egen økonomisk enhet ved hjelp av importerstatning og effektivisering av de norske næringene.
Landets økonomi skulle gjøres selvstendig og uavhengig av utlandet, som man i det minste midlertidig – under blokaden – var avskåret fra. Det måtte, slik Flor så det, bygges ut en selvforsynt, selvstendig og uavhengig norsk økonomi på den norske naturens egne premisser.
Det første støtet til denne virksomheten skyldtes den umiddelbare nøden som følge av den engelske handelsblokaden, men da den kom i ordnede former innen Selskapet for Norges vel, ble ambisjonene samtidig større. Innenfor rammene av handelsblokaden og tidens økonomiske teori (kameralismen), med dens vekt på en isolasjonistisk og proteksjonistisk politikk, kunne det dannes et nytt og selvstendig grunnlag for en norsk nasjonalhusholdning. Det naturvitenskapelige arbeidet som opprinnelig skulle forhindre hungersnød ble derfor i hendene på Selskapet for Norges vel ikke bare et redskap for å bedre livsvilkårene for den norske befolkningen, men et politisk pressmiddel mot den eneveldige danske kongemakten.
Studenterbevæpningen
Etter Kielfreden i 1814 falt mye av interessen for Selskapets arbeid bort. Blokaden var hevet, utenlandshandelen var åpnet igjen, og det var ikke lenger nødvendig å markere politisk avstand til København. Det store problemet var vilkårene i fredsslutningen: at landet skulle overlates til Sverige. Flor kastet seg med stor iver inn i kampen for et selvstendig Norge. «Frihed eller Død», utbryter han i et brev, «før ville vi leve hidset som Uafhengighedens Forsvarere, end leve her som Slaver; før ville vi døe som frie norske Mænd, end leve som svenske Slaver». Han lot seg derfor velge til leder for Studenterbevæpningen, et halvmilitært korps bestående av akademiske borgere. Korpset kom imidlertid aldri i strid.
Lektor ved Det kgl. Frederiks Universitet
I september 1811 hadde kongen bestemt at det skulle opprettes et universitet i Norge. I de første planene var Flor en selvsagt kandidat til et professorat i botanikk eller økonomi. Da midlene ikke strakk til, ble i stedet den noen år yngre botanikeren Christen Smith i 1814 ansatt som professor i botanikk og statsøkonomiske vitenskaper. Smith begynte ikke sin lærervirksomhet umiddelbart; han la ut på en flerårig reise, og i mellomtiden vikarierte Flor, som dermed ble universitetets første foreleser i botanikk. Da Smith døde under en ekspedisjon på Kongoelven i 1816, ble Flor ansatt i hans sted som lector botanices. Dermed fikk Flor sammen med den botaniske gartneren Johan Siebke ansvar for oppbyggingen av botanisk hage på Tøyen samt universitetets botaniske museum. I tillegg holdt han de botaniske forelesningene for medisin- og farmasistudentene, samtidig som han beholdt overlærerstillingen ved katedralskolen.
Flors forfatterskap
Flor hadde et omfattende landøkonomisk forfatterskap, og skrev om forskjellige nyttige emner i tidsskriftene Den norske Bondeven og Budstikken, samt i innbydelsesskriftene ved Katedralskolen. I tillegg utgav han en rekke folkeopplysningsskrifter for regjeringens og Selskapet for Norges vels regning. Hans mest kjente skrift er trolig Bidrag til Kundskab om Naturvidenskabernes Fremskridt i Norge (1813) som endog er trykt opp som faksimile (i 1965) og har stor kildeverdi for vitenskapshistorien. Hans reformpedagogiske lærebøker for borgerskolene kom i en rekke opplag frem til 1838. Han er dessuten kjent som forfatteren av den første norske lokalfloraen, Systematisk Characteristik over de i Christiania Omegn vildvoxende Planter, som have tydelige Blomster (1817), og den første norske læreboken for medisinstudiet, Systematisk Characteristik over nogle Lægedomsplanter (1819). Det bør også nevnes at Flor var en av hovedmedarbeiderne i arbeidet med Kraft og Nyerups Almindeligt Forfatterlexicon (1820), og at han sammen med dikteren og økonomen Christen Pram samlet og redigerte Bernt Ankers litterære etterlatenskaper for utgivelse (Manuskriptene ble dog aldri trykt). Han var dessuten en av redaktørene bak utgivelsen av Christen Smiths dagbøker fra Kongoekspedisjonen i 1816 (1819).
.
Digital zoom
Digital zoom er en funksjon for å velge bildeutsnitt i et digitalkamera. I motsetning til optisk zoom velges ikke utsnittet ved hjelp av kameraoptikken, men ved hjelp av programvare.
Martin Richard Flor
Minnedikt
Etter hans død skrev flere av Flors tidligere elever minnedikt over sin gamle lærer. Maurits Hansen og Conrad Nicolai Schwach skrev de mest minneverdige.
Digital zoom
Et bildeutsnitt som er valgt ved hjelp av digital zoom benytter bare en del av bildesensoren, avhengig av zoomforholdet. Det inneholder derfor færre bildepunkter enn ett fullt bilde, og dermed mindre bildeinformasjon. Vanligvis blir utsnittet omregnet til fullbilde ved å interpolere pixelopplysningen fra bildesensoren. Det samles ikke noe ekstra informasjon – optikken på kameraet forblir zoomet til kameraets innstilte effektive brennvidde.
Martin Richard Flor
Minnedikt
Martin Richard Flor
Digital zoom
Dersom hele bildesensoren blir lagret i et tapsfritt bildeformat i stedet for å bruke digital zoom er det mulig å oppnå like gode resultater med et bildebehandlingsprogram som med digital zoom.
Ask gods
Tidlig historie
Gården er trolig blant de eldste på Ringerike, kanskje etablert i tiden omkring år 0. Navnet stammer utvilsomt fra det norrøne uttrykket askr, som viser til tresorten ask (Fraxinus excelsior), et blomstrende løvtre i oljetrefamilien. Slike beskrivende enstavelsesord er ofte opphavet til navnene på våre aller eldste gårder. Asks størrelse og strategiske plassering på et fruktbart område i nær tilknytning til vann og skog, bidrar sterkt til troen på at denne gården tilhører Ringerikes eldste. Den nevnes imidlertid ikke i historiske kilder før mye senere.
Martin Richard Flor
Minnedikt
Av Maurits Hansen
Sneen blinker over Jorden, / Stormen hviner kold i Norden, / Isen dækker Elv og Strand; / Stille slumre Floras Spæde, / Død er Somrens lyse Glæde, / Slukt er Solens stolte Brand.
Ask gods
Tidlig historie
Den 14. mars 1418 nevnes Ask som en gård på Ringerike i et gammelt diplom (DN. V 370, 1419), da en Arne Saulasun skal ha bodd der. Den 24. juni 1466 nevnes gården i et diplom (DN. V 621, 1466) å ligge i Norderhov sogn, øst av Tyristrand. Ask nevnes videre som en gård i Strandefjerdingen under Norderhov i et diplom (DN. II 712, 1492) datert 20. januar 1492. Videre nevnes gården i Norske Regnskaber og Jordebøger fra det 16de Aarhundrede, bind IV, fra 1528 og framover, samt i Norske riksregistranter av 1649.
Martin Richard Flor
Minnedikt
Floras Ven saa vildt og bange / Hører Stormens Dødningsange, / Gyse maa i Vintrens Kuld; / Ingen Blomst ham Trøst tilsmiler, / Ak, de alle døde hviler / Dybt i Jordens frosne Muld.
Ask gods
Tidlig historie
Etter sammenslåingen av tidligere Tyristrand, Ådal, Norderhov, Hønefoss og Hole kommuner tilfalt imidlertid den gamle storgården den nye storkommunen Ringerike, fra 1. januar 1964.
Martin Richard Flor
Minnedikt
Ingen fatte kan hans Smerte, / Ingen lette maa hans Hjerte, / Ingen hælder han sig til; / Mørk og eensom han omvanker; – / Da forvilde sig hans Tanker, / Vaaren han opsøge vil.
«Arme Vandrer! Vaaren kommer, / Og den glade lyse Sommer, / Og din Floras rige Pragt!» / O, du meer ei kan fornemme / Trøstens vennehulde Stemme; / Modløs staaer du og forsagt.
Klaffebro
Klaffebro er en type bevegelig bro med en kontravekt som kontinuerlig balanserer spennet som kan løftes opp i loddrett eller nesten loddrett posisjon.
Schulzhytta
Schulzhytta er en betjent turisthytte som ligger på setergrenda Stormoen i Skarvan og Roltdalen nasjonalpark i Selbu kommune i Trøndelag. Den eies og drives av Trondhjems Turistforening og er oppkalt etter Carl Schulz, Trondhjems Turistforenings første formann.
Ask gods
Eierskap
Odelstingspresident og sorenskriver Jens Jensen Gram (d. 1824) kjøpte gården på auksjon i 1816 for 16 000 riksdaler. Dagens hovedbygning ble bygd av generalmajor Johan Georg Boll Gram (sønn av førstnevnte og hans kone Reinholdine Gram, født Boll) og sto ferdig i 1874. Han var selv med og designet bygningen, som har klare likhetstrekk med Oscarshall. Generalmajoren døde imidlertid selv i 1873, slik at det var enken Frederikke Gram, født Stabell, som ble sittende med gården og som flyttet inn i det nye våningshuset. Det var først etter at dette ble reist at gården ble kjent under (til)navnet Ask gods. Familien Gram var kjent for å være svært gjestfri, og mange kunstnere tilbragte mye tid på gården. Christian Skredsvig bodde der et par måneder vinteren 1878–79, og Peter Chr. Asbjørnsen og Jørgen Moe vanket mye der, som venner.
Klaffebro
Klaffebroer åpnes og lukkes for gjennomgående skipstrafikk. Fordelen ved denne type broer er at skip og båter kan passere under broen uten at en behøver å tenke på seilingshøyder under broene. For moderne klaffebroer styres som oftest mekanismen med elektrisk styring. Denne type broer har vært i bruk siden eldgamle tider. Men det var ikke før i 1850 at en konstruerte dem slik at det var mulig å åpne forholdsvis lange og tunge spenn på en hurtig og effektiv måte.
Martin Richard Flor
Minnedikt
Haabets Grønt for Sjelen blegner, / Kraftens Blomst i Hjerte segner, / Og Fornuftens Sol er slukt; / Vanvid mørk omkring dig svinger, / Paa de sorte Ravnevinger, / Med den vilde Ørneflugt.
Guido Reni
Guido Reni (født 4. november 1575 i Bologna, død 18. august 1642 i Bologna) var en italiensk maler i barokken. Han var en kolorist og tegner og regnes som den som fullendte den eklektiske klassisismen. Renis ofte melodramatiske fremstillinger av motiv i et så vidt spekter som «Kristus», «Lucretia» og «Kleopatra» var svært ettertraktede.
Schulzhytta
Schulzhytta er plassert midt i mellom de to fjellmassivene rundt Fongen (1441 moh.) og Skarvan (Storskarven 1171 moh.).
Pimenta Bueno
Pimenta Bueno er en kommune i delstaten Rondônia i nordregionen av Brasil.
Ask gods
Eierskap
Kunstmaleren Harald Vibe, som kom dit fra Christiania, eide godset en liten periode, fra 1919 til 1922. Han hadde kjøpt den av sin bror Georges Vibe fra Horten, som selv kjøpte godset av Thor Odegard Omejer i 1916 for 1 000 000 norske kroner.
Martin Richard Flor
Minnedikt
«Her du ei kan Flora finde; / Hisset smiler din Veninde, / Nævner blidt din Dyrkers Navn.» / Ravnen hvæser hæst og iler; – / Vildt den arme Vandrer smiler, / Styrter sig i Bølgens Favn.
Skjaldens Vemodstaarer rinde; / Ei han sjunger til dit Minde / Som om Vahl den store Skjald; / Men naar Vaarens hulde Spæde / Blidt din stille Gravhøi klæde, / Adams Qvad han synge skal.
Ask gods
Eierskap
Axel Løvenskiold (1912–1980) kjøpte godset i 1937 og det er fortsatt i familiens eie. Han var gift med Lucie Paus (1917–2006), datter av fabrikkeier Nicolay Nissen Paus, og godset ble overtatt av sønnen, kaptein (Carl) Axel Løvenskiold (1942–1991), gift med Anne Cathrine født Mustad (født 1946). Godset eies i dag av deres sønn Fredrik Clarin Løvenskiold (født 1978). Fredriks storebror, Carl Axel (født 1976), overtok i 2009 Overud gård. Flere malte portretter fra familien Paus og en del av inventaret fra Pausvillaen på Bygdøy befinner seg på Ask.
Malerier
En samling malerier fra slektene Løvenskiold og Paus befinner seg på Ask. Blant disse er malerier fra slutten av 1600-tallet av Hans Povelsson Paus og ektefellen Susanne Paus, et maleri av stattholder Severin Løvenskiold, og malerier av Axel og Lucie Løvenskiold malt av Ville Aarseth.
Martin Richard Flor
Minnedikt
Av C. N. Schwach
Ask gods
Husmannsplasser
Under Ask har det ligget en rekke husmannsplasser, men disse har ikke blitt skikkelig kartlagt i moderne tid. En av plassene het Danmark og lå i lia opp mot Aklangen, men den ble lagt ned og revet omkring 1960.
Leif Iversen
Leif Iversen (født 13. desember 1911 på Raudeberg, død 18. mai 1989) var en norsk tollarbeider, ligningssjef og politiker (H). Han var fylkesordfører i Sogn og Fjordane og ordfører i Nord-Vågsøy.
Ask gods
Naturminner
På Ask gods ligger et av Buskeruds naturminner, kalt Ask gods naturminne. Det består av et eiketre og to furutrær som står på eiendommen. Disse ble etablert som et kulturminne den 26. februar 1954.
Leif Iversen
Iversen arbeidet ved tollen i Måløy havn før han ble ordfører i Nord-Vågsøy i 1937. Han tok da over etter sin far, Karl Iversen som hadde sittet siden 1922. Med unntak av krigsårene satt Leif Iversen som ordfører i Nord-Vågsøy frem til 1965 da Nord- og Sør-Vågsøy slo seg sammen til Vågsøy kommune. Han var på nytt ordfører i den sammenslåtte Vågsøy kommune fra 1968 til 1969. Han satt også i fylkestinget i Sogn og Fjordane fra 1938 til 1979, igjen med unntak av okkupasjonsårene. Han var fylkesordfører fra 1968 til 1975. Iversen satt dermed i politisk ledende verv i nær 40 år, det lengste av noen person i Sogn og Fjordane.
Iversen satt i styret som stod ansvarlig for byggingen av Måløybrua.
Kobbertrespringer
Kobbertrespringer (Philodromus collinus) er en av edderkoppene i gruppen trespringere (Philodromidae).
Friidrett under Asialekene 1974
Friidrett under Asialekene 1974. Friidrett var en av flere sporter under de sjuende Asialekene som ble arrangert i Teheran i Iran i perioden 1. til 16. september 1974. Det var totalt 35 øvelser, 21 for menn og 14 for kvinner. Japan ble beste nasjon med ti gullmedaljer foran Kina med fem.
Guido Reni
Liv og verk
Reni ble født i en musikerfamilie i Calvenzano i nærheten av Bologna. Som niåring ble han satt i lære hos Denis Calvaert, der også Francesco Albani og Domenichino var lærlinger. Reni og Albani sto hverandre nære, men dette ble forvandlet til rivalitet alt ettersom de vokste opp. Innen Reni fylte tyve år, sluttet han seg til den rivaliserende Accademia degli Incamminati under Ludovico Carraccis ledelse. I 1602-1614 besøkte han Roma sammen med Albani. I pave Paul Vs tid nøt han stor oppmerksomhet og anseelse.
Schulzhytta
Hytta utgjør en del av fjellturen Norge på tvers fra Stjørdal til svenskegrensa, sammen med Kvitfjellhytta, Prestøyhytta, Ramsjøhytta, Storerikvollen og Nedalshytta.
Maida Vale undergrunnsstasjon
Maida Vale undergrunnsstasjon er en stasjon i Londons undergrunnsbane. Den ligger på Bakerloo-linjen mellom Kilburn Park og Warwick Avenue.
Skagastølsbreen
Skagastølsbreen er en isbre som ligger mellom Store Dyrhaugstindane og Skagastølsryggen i Hurrungane, vest i Jotunheimen. Stien til Skagastølsbu fra nord krysser Skagastølsbreen.
Kobbertrespringer
Utseende
Kobbertrespringer er en langbeint edderkopper. Kroppen er ganske flattrykket og er todelt i en bakkropp (abdomen) og en forkropp (prosoma eller cephalothorax). De åtte øynene er ganske små.
Guido Reni
Liv og verk
Reni fikk i oppdrag å male det pavelige kapellet på Quirinalen, men syntes at pavens ministre betalte ham for lite, og han forlot Roma for Bologna. Paulus V arrangerte et bosted for ham. En annen gang forlot han Roma for Napoli, der han fikk i oppdrag å male Gennarus kapell. På denne tiden styrte og stelte en kunstnergjeng bestående av Corenzio, Caracciolo og Ribera, og disse motsatte seg i høy grad at kunstnere utenfra utførte oppdrag i Napoli. Reni vendte tilbake til Roma. Til slutt forlot han Roma for Bologna etter en reprimande fra kardinal Spinola under pave Urban VIII.
Martin Richard Flor
Minnedikt
Kort er Norges Sommer; Floras Børn / Kun en føie Stund mod Solen smile; / Længe dækker Sneen Krat og Tjørn, / Og de Hulde Smaae i Slummer hvile. / Er det Skjæbnens Lov, at Norge skal / Og saa kort hver Floras Dyrker favne? / Og at Fredriks Musatempelhal / Brat skal hver Gudindens Yndling savne?
Kobbertrespringer
Utseende
Artene i denne slekten er ganske like hverandre, samtidig som de kan være fargevariable av utseende. For sikker artsbestemmelse kreves ofte nærmere undersøkelse av de kjønnsmodne edderkoppenes kjønnsorganer, hos hunner epigynet og hos hanner pedipalpenes siste ledd.
Levevis
Kobbertrespringer er en aktiv jeger og bygger ikke fangstnett, men jakter ute i det fri. Den lever ofte i trær og kan være godt kamuflert når den sitter stille på barken. Den noe flattrykte kroppen gjør at den kan skjule seg under løs bark og lignende. Hunnen spinner en eggsekk av edderkoppsilke, hvor hun legger eggene og selv vokter over dem til de klekkes.
Martin Richard Flor
Minnedikt
Han, som siden drog til Congos Strand, / Steeg eengang med Dig til Goustads Tinde / Skar sit Navn med dit i samme Gran / Til den broderlige Vandrings Minde. / Granen sank for Vinterstormens Harm, / Og paa fjerne Kyst din Broder døde; / Træt Du styrted’ Dig i Dødens Arm, / Gik, din broderlige Ven at møde.
Ei Europa lydt dit Navn gjentog, / Kun en mindre Kreds din Idræt kjendte; / O men den skal vidne sandrue dog: / At dit Hjerte varmt for Flora brændte. / Mangen Yngling, som Du ledet har / Gjennem din Gudindes vide Rige, / Vidne skal: at reen din Villie var, / Og dit Hjerte fromt og varmt tillige.
Og ei Flora ene tjente Du, / Thi til almeent Vel din Id Du vendte; / Og med lige varm og nidkjær Hu / Ceres og Pomona tidt Du tjente. / Mangen Bonde, ledet ved dit Raad, / Mindes skal dit Navn med Tak og Ære; / Mangt et Træe skal vidne om din Daad, / Og paa bugnet Green dens Frugter bære.
Samler eder da i Søstre tre! / Flora, Ceres og Pomona kommer! / Og, naar Solen smelter Vintrens Snee, / Smykker Graven Vaar og Høst og Sommer! / Vaar og Sommer over Gravens Muld / Blomster smaae i Krands sig huldt forene! / Men om Høsten dække den med Guld / Tunge Ax og gyldne Abildgrene!
Portrett
Et samtidig portrett av Flor, bestilt av John Collett og i sin tid opphengt i hans Floratempel på Ullevål gård sammen med portretter av Martin Vahl og Carl von Linné, finnes idag ved Botanisk museum, Tøyen.
Flors skrifter
Følgende bibliografi er den mest fullstendige over Flors skrifter. Halvorsens forfatterleksikon oppfører til sammenligning kun halvparten av dem.
Eksterne lenker
Flor omtales ellers flere steder i
Schulzhytta
Historie
Mellom 1937 og 1946 ble det besluttet at det skulle bygges en egen turisthytte i Fongen-traktene. Carl Schulz sponset prosjektet med en pengegave på 10 000 kr, og det ble i 1946 besluttet at den nye hytta skulle stå på Stormoen.
Guido Reni
Liv og verk
I Bologna etablerte Reni en omtalt og produktiv malerskole. Han ble nå hovedsakelig i Bologna, men foretok en reise til Ravenna, der han sammen med tre lærlinger utsmykket kapellet i katedralen med sitt berømte maleri «Israelittene samler mammon».
Hans kanskje mest kjente verk er «Aurora», en 280 × 700 cm stor freske utført for Casino Rospigliosi i Roma fra 1612 til 1614.
Schulzhytta
Historie
I lang tid har Schulzhytta vært selvbetjent selv i sommersesongen. Sommeren 1993 ble Marit Kjøsnes Renå vertinne og tok opp igjen tradisjonen som vertskap, og siden da har turisthytta vært delvis betjent. I 2004 ble Skarvan og Roltdalen nasjonalpark opprettet, som Schulzhytta ligger plassert midt inni.
Klaffebro
Nikolajevskijbroen i St. Petersburg var den første store klaffebroen. Den ble åpnet i 1850.
Skansenbroen, som er en jernbanebro langs Dovrebanen, ble bygd som klaffebro. Denne type klaffebro har en kontravekt opphengt i et stangparallellogram, samt motorer og tannhjul for å løfte og senke klaffen på broen. Broen er konstruert av Joseph B. Strauss, som også var ansvarlig for den verdenskjente broen Golden Gate Bridge i San Francisco. Broen ble tatt i bruk for jernbanetrafikk 22. mars i 1918 og er den første av sin type i Norge.
Fortuna Bay
Fortuna Bay er en bukt på nordkysten av øya Sør-Georgia. Bukta er om lag fem km lang og to km bred og avgrenses av Cape Best og Robertson Point.
Fortuna Bay har fått sitt navn etter hvalfangstskuta «Fortuna» som Carl Anton Larsen brukte under en hvalekspedisjon til øya. Hvalfangstskuta ble bygd av Framnæs Mekaniske Værksted i Sandefjord og sank i innseilingen til Grytviken i mai 1916 etter å ha grunnstøtt.
Ocean Harbour ligger 35 km i sørøst og var tidligere kjent som New Fortuna Bay.
Samuel Morton Peto
Samuel Morton Peto, første baronett (født 4. august 1809 i Woking i Surrey, død 13. november 1889) var en britisk entreprenør som levde på 1800-tallet. Til å begynne med bygget han vel ansette bygninger i London, for siden å bli en av de ledende kontraktørene for den voksende jernbanen på den tiden. Peto var også politisk aktiv.
Karl Iversen
Karl Iversen (født 29. januar 1876 i Naustdal, død 16. mars 1961) var en norsk gårdbruker og politiker fra Raudeberg på Vågsøy.
Han var herredskasserer og medlem av herredsstyret i Selje før Nord- og Sør-Vågsøy ble utskilt som egne herreder i 1910. Deretter var han medlem av Nord-Vågsøy herredsstyre og formannskap. Han var ordfører i Nord-Vågsøy fra 1918 til 1925 og fra 1929 til 1937, da han ble avløst av sin sønn, Leif Iversen.
Han var også styreformann i Sogn og Fjordane sjøtrygdelag, revisor i Nord-Vågsøy sparebank og fiskerioppsynsmann.
Wilhelm Dinesen
Wilhelm Dinesen (pseudonym Boganis; født 19. desember 1845, død 28. mars 1895) var en dansk forfatter, offiser, eventyrer og politiker.
Han var sønn av Dagmar Alvilda Dinesen og Adolph Wilhelm Dinesen. Han vokste opp på herresetet Katholm på Djursland som andre sønn i en søskenflokk på åtte. Han deltok som 18-årig sekondløytnant i kampene ved Danevirke, Sankelmark og Dybbøl i Andre slesvigske krig i 1864. Han skrev senere boken ''Fra 8. Brigade'' om opplevelser fra denne krigen. Fra nyttår 1871 sluttet Dinesen seg til den franske hær i den fransk-tyske krig og opplevde nederlaget i Paris under Pariserkommunen. Om dette skrev Dinesen ned den eneste danske øyenvitneskildring Paris under Communen.
I perioden 1873–1874 oppholdt Dinesen seg i skogene i Wisconsin hvor han livnærte seg som jeger. Han levde i perioder blant indianere og lærte deres levevis og natursyn å kjenne. Indianerne ga ham navnet Boganis (dvs. hasselnøtt), som han senere benyttet som pseudonym til Jagtbreve og Nye Jagtbreve.
Han bosatte seg senere på Rungstedlund og giftet sig med Ingeborg Westenholz i 1881. De fikk fem barn deriblant Karen Blixen og Thomas Dinesen.
Wilhelm Dinesen skrev hele livet gjennom, men fikk særlig anerkjennelse for Boganis' Jagtbreve, som ble trykket løpende i avisen Politiken.
På 1880-tallet jaktet han også hjort på Hitra i Norge sammen med Grev Frijs av Frijsenborg.
Han ble valgt inn i Folketinget som løsgjenger (partiløs) i 1892 og arbeidet her med fredningssaker, jaktlovgivning og forsvarspolitikk inntil sitt selvmord i 1895, eller «fridøden», som det het i de finere kretser dengang.
Warwick Avenue undergrunnsstasjon
Warwick Avenue undergrunnsstasjon er en stasjon i Londons undergrunnsbane. Den ligger i en del av Maida Vale kjent som Little Venice.
Javaneshorn
Beskrivelse
Javaneshorn er på størrelse med det indiske panserneshornet, med en kroppslengde på opp mot 4 meter (normalt 2-3 meter) og en mankehøyde på cirka 170 cm. Vekten ligger normalt mellom 0,9 og 2,3 tonn. Mellom de to kjønnene er det ingen markante forskjeller, bortsett fra at hannenes horn er større. Det kan bli 25 cm, mens hunnenes bare utgjør en liten knopp eller mangler helt.
Voksne dyr er nakne og har grå hud. Ved hver fot finnes det tre tær som er utrustet med hover.
Utbredelse og systematikk
Til tross for navnet finnes javaneshornet ikke bare på øya Java. Tidligere strakte utbredelsesområdet også over deler av det sørasiatiske fastlandet fra Bangladesh, over Burma, Thailand og Laos til Vietnam. Dessuten eksisterte dyret på Sumatra. I henhold til nyere informasjon skal det også på 1500-tallet ha eksistert i sørlige Kina. I dag er dog bare en liten populasjon igjen.
På grunn av jakt har antallet stupt drastisk, nå vet man bare om to populasjoner igjen. Den største av disse befinner seg på Ujung Kulon nasjonalpark på Java. Arten teller ifølge Bibhab Talukdar, som leder IUCN/SSC Asian Rhino Specialist Group (AsRSG), færre enn 50 individer.
Inndeling
Inndelingen følger IUCN/SSC Asian Rhino Specialist Group (AsRSG) og IUCNs rødliste.
Økologi
Habitatet utgjøres av tett tropisk regnskog i lavlandet. Javaneshornet trenger vann samt plasser med løs leire. Utenfor paringstiden lever det ensomt og er nattaktiv. Etter drektigheten, som varer rundt 6 måneder, fødes vanligvis et ungdyr. Egget hviler en tid etter befruktningen og derfor er tiden mellom paringen og fødselen bortimot 15 måneder. Ungen dier i bortimot et år og den blir ytterligere to år hos moren. Kjønnsmodenheten skjer for hunndyr etter 5 til 7 år mens det for hanndyr skjer først etter rundt 10 år. Normal livslengde er mellom 35 og 40 år.
Status og trussel
Javaneshornet er truet av umiddelbar utryddelse. Arten er truet delvis av ødeleggelse av dens habitat, men den største trusselen skjer grunnet markedet for dyrets horn, særlig til Kina hvor det feilaktig hevdes at hornet har legende virkning.
I henhold til beregninger fra 2002 gjenstår det kun 60 dyr av arten i Indonesia. Selv disse fåtallige dyrene er utsatt for ulovlig krypskyting. Om dette fortsetter vil dyret snart være utryddet. For å beskytte arten ble det i 1980 opprettet på den vestlige delen av Java en nasjonalpark.
Store Dyrhaugstinden
Store Dyrhaugstinden er et fjell i Hurrungane i Jotunheimen i Luster kommune i Sogn og Fjordane. Fjellet er det største av Dyrhaugstindane og har en høyde på 2 150 meter over havet.
Cynthia
Cynthia er et kvinnenavn med gresk opprinnelse. Navnet betyr «kvinne fra Kýnthos».
Etymologi
Cynthia er en latinsk form av greske Kynthia (gresk: Κυνθια), «kvinne fra Kýnthos». Kýnthos er et fjell på øya Dílos i Kykladene i Hellas. Kynthia var tilnavnet til den greske månegudinnen Artemis, siden hun og broren Appollo ble født der. Den greske personifiseringen av månen, Selene, og den romerske gudinnen Diana ble av og til også kalt Cynthia.
Cindy er en kortform av navnet.
Utbredelse
Cynthia ble først brukt som personnavn på 1300-tallet, men ble ikke vanlig i den engelskspråklige delen av verden før på 1700-tallet. Navnet var mest populært i USA i 1950- og 1960-årene.
Kjente personer med navnet
Personene i listen er ordnet kronologisk etter fødselsår.
Kølleflekket skogblomsterflue
Kølleflekket skogsblomsterflue (Dasysyrphus friuliensis) er en middelstor flue som tilhører familien blomsterfluene. Den er en vanlig blomsterflueart i Norge om sommeren. Den finnes over hele landet.
Utseende
En middelsstor (9-11 mm), gul og svart blomsterflue. Ansiktet er gult med en bred, svart midtstripe. Antennene er korte og mørke, pannen svart. Fasettøynene er fint og utydelig hårkledte. Thorax er svart, ikke særlig blank, med mørke, oppstående hår. Scutellum er grågult. Bakkroppen er langt oval, matt svart med tre par kølleformede, lysgule flekker som går ut til sidekanten. Beina er slanke, mørkt brungule, den indre delen av baklårene mørk. Vingene er glassklare med svart vingemerke.
Levevis
Larvene lever av bladlus på bartrær, trolig mest arter i slekten Cinara. Disse fluene finner man særlig på enger i nærheten av barskog. De besøker mange slags blomster, og flyr i mai-august.
Utbredelse
Denne vidt utbredte arten finnes over mesteparten av den palearktiske sone. I Norge er den trolig vanlig over hele landet. Artens utbredelse er litt usikker da den tidligere har blitt forvekslet med andre, lignende arter.
August Weismann
Weismann fremsatte "kimplasmateorien" (germ plasm theory), som sier at (hos noen flercellete organismer) vil nedarving kun foregå ved kimplasma, det vil si kjønnsceller (gameter) som eggceller og sædceller. Andre celler i kroppen — somatisk celle — er ikke del av arvestoffet. Effekten er enveis: Kjønnsceller produserer somatiske celler, og flere kjønsceller; kjønnscellene er ikke påvirket av noe som de somatiske cellene lærer eller noen egenskaper som kroppen tilegner seg i livet. Genetisk informasjon kan ikke passere fra soma til germ plasma og videre til neste generasjon. Dette kalles Weismannbarrieren.
Denne ideen, hvis den stemmer, utelukker nedarving av tilegnede egenskaper som foreslått av Jean-Baptiste Lamarck, og som Charles Darwin regnet som svært sannsynlig årsak til naturlig seleksjon. Endelig bevis for dette ville faktisk bestå i at overføring av somatisk til kjønnscelle faktisk ikke virker. Weismann, som ikke kjente til kompleksiteten til moderne genetisk teori, var ikke i stand til å bevise dette.
Weismannbarrieren er ofte forvekslet med Sentrale dogme til molekylbiologi som feilaktig er hevdet å være en gjentagelse Weismanns ide av Francis Crick. Det sentrale dogme hevder faktisk at DNA lager DNA og RNA kopier i en organisme, men RNA kan ikke lage DNA. Dette har vist seg ikke å stemme. De to ideene er sammenkoblet fordi nedarving av ervervede egenskaper, hvis det forekommer, forutsetter modifikasjon av DNA i gametene, eller kjønnsceller, og en måte dette kan skje på er ved kopiering fra RNA. Men det ville være feil å anta at dette er den eneste måten, og de to ideer er ganske forskjellige, akkurat som for naturlig seleksjon og Lamarckisme ikke er i konflikt, siden naturlig seleksjon bare utgjør halvparten av Darwins evolusjonsteori, mens den andre halvdelen er genetisk endring, en mekanisme som for en stor del var et mysterium for Darwin, som ikke kjente til tilfeldig mutasjon eller dets årsaker.
Weismanns ideer ble fremsatt før gjenoppdagelsen av Gregor Mendels arbeid, og selv om Weismann var tvilende til Mendelisme, oppdaget yngre arbeidere raskt denne sammenhengen.
Weismann er svært anerkjent i dag. Ernst Mayr regnet ham for å være den viktigste utviklingstenker mellom Darwin and utviklingssyntesen around 1930-40 (Mayr 1982).
Marimjelleslekta
Marimjelleslekta (Melampyrum) er en slekt av ettårige blomsterplanter. Slekta føres nå til snylterotfamilien, men før omveltningene i maskeblomstfamilien hørte slekta til her.
Marimjellene har motsatte, oftest lansettformede blad, og fireflikede blomsterbeger med samblada, ensymmetrisk krone med underleppe og overleppe. Marimjellene er halvparasitter og sprer sine frø ved hjelp av maur. Når marimjeller tørker om høsten, svartner de.