cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Nasjonalisme
Andre verdenskrig
Under andre verdenskrig førte krigen til en voldsom vekst i nasjonalisme. Både motstandsbevegelsen og Nasjonal Samling (NS) gjorde krav på å være de «ekte» forvaltere av nasjonen og norskhet. Krigsutviklingen og tyskernes militærdiktatur førte til at over 90 % av befolkningen kom til å regne motstandsbevegelsen som «gode nordmenn» mens NS ble regnet som landsforrædere. Historikeren Øystein Sørensen har vist at NSerne ikke hadde noe enhetlig syn på nasjonalisme, men var splittet i en norsk-nasjonalistisk fløy, og en pan-germansk (nazistisk) fløy.
I dag
Etter hvert som innvandringsfiendtlige bevegelser som Norsk Front og Folkebevegelsen Mot Innvandring har begrepet nasjonalisme også blitt brukt om disse, men begrepsbruken her skiller seg sterkt fra hvordan begrepet tradisjonelt har blitt benyttet.
Kritikk av nasjonalisme
I ekstreme former kan nasjonalismen gå over i sjåvinisme. Nynazister bruker ofte gamle nasjonale symboler og navn fra norrøn tid. Nasjonale symboler kan f.eks. være språk, flagg, sanger, historier osv. Fascismen er også kjent for å utnytte nasjonal retorikk i sin argumentasjon. Erling Falk som var tilknyttet Arbeiderpartiet og i årene 1927-29 var tilknyttet Norges Kommunistiske Parti. skiller tydelig mellom disse størrelsene og uttaler følgende:
Underforstått: Fascistisk retorikk som bruker nasjonalisme/fedrelandskjærlighet som argument mot en bestemt del av folket, misbruker nasjonalfølelsen.
April Bowlby
April Michelle Bowlby (født 30. juli 1980 i Vallejo i California) er en amerikansk skuespiller, kjent for sin rolle som Kandi i CBS' sitcom Two and a Half Men. Hun er også kjent for sin rolle som Stacy i tv-serien Drop Dead Diva, som gikk i seks sesonger.
Familien hennes flyttet til Manteca i California da hun var i førskolealderen. Hun studerte ballett, fransk og marinbiologi ved Moorpark College, før hun bestemte seg for å bli skuespiller. Hun studerte drama med Ivana Chubbuck.
Bowlby bor i Los Angeles. Hun er singel og har ikke barn.
Ignalina kjernekraftverk
Reaktorer
Ignalina kjernekraftverk, (kalt IAE i Litauen, Ignalinos Atomine Elektrine), består av to, med vannkjølte nøytronmoderatorer av grafitt, kanaltype. Den sovjetbaserte reaktoren var opprinnelig den kraftigste reaktoren i verden, med en elektrisk kraftkapasitet på 1500 MW, men har nå blitt forbigått av andre kjernereaktorer. Etter tsjernobylulykken ble reaktorene nedgradert til 1360 MW. Disse reaktorene er av tilsvarende type som de som stod i Tsjernobyl kjernekraftverk, derav EUs insistering for å stenge de ned da Litauen ble medlem i EU.
Reaktor nr. 1 gikk på nett i 1983, og ble stengt ned i 31. desember 2004. Reaktor nr. 2 gikk på nett i 1987 og ble stengt ned 31. desember 2009. Reaktor nr. 2 gikk vanligvis av nett for årlig vedlikehold i 30 dager i august/september. Iflg. en pressemelding fra Ignalina kjernekraftverk, den 6. juni 2009 kl. 09:15 UTC+3, ble det automatiske systemet for nedstenging aktivert og reaktor nr. 2 ble stengt ned. Ingen radioaktivitet ble sluppet ut. Kraftverkets ledelse bestemte at reaktoren skulle forbli nedstengt i 30 dager, for å gjennomføre det årlige vedlikeholdet i juni, i stedet for 29. august – 27. september som opprinnelig planlagt. Det preventive vedlikeholdet varte til 5. juli 2009. Planer om å bygge en tredje og fjerde reaktor ved Ignalina ble aldri fullført, på grunn av motstanden mot kjernekraft etter tsjernobylulykken. Reaktor nr. 3 ble påbegynt, men ble senere revet igjen.
Historie
Forberedelser for byggingen av kraftverket startet i 1974, grunnarbeidene tok til fire år senere og 1986 stod reaktor nr. 2 ferdig. Opprinnelig var reaktor nr. 2 planlagt satt i drift i 1986, men den kommersielle driften ble utsatt et år på grunn av tsjernobylulykken. Konstruksjonen av reaktor nr. 3 ble utsatt, og i 1989 ble arbeidene med å demontere og rive reaktorene påbegynt. Byen Visaginas ble kunstig bygd for å imøtekomme kraftverkets arbeidere. Der var ingen landsby på dette stedet tidligere, noe som gjør den til en av de mest prominente «greenfield investment», en situasjon som oppstår når et stort kraftverk, by eller industrielt objekt blir bygd i et øde område uten eksisterende infrastruktur. Lokasjonen som ble valgt var rett ved siden av den største innsjøen i Litauen, Drūkšiai, for å sikre vann til kjøling av rørene. En del av denne innsjøen ligger i dag i Hviterussland. Noen miljøforkjempere er bekymret for at denne innsjøen er for liten for et så stort kraftverk, og hevder at den gjennomsnittlige temperaturen i vannet har steget med et par grader celsius, noe som kan ha en negativ påvirkning på innsjøens økosystem.
Nedstenging
På grunn av sin inngang i EU, gikk Litauen i 1999 med på å stenge de eksisterende reaktorene ved kraftverket. Før nedstengingen av reaktor nr. 1, stod kraftverket for 80 % av Litauens elektrisitet. Stengingen av kraftverket ble møtt med stor motstand blant det litauiske folk. Kraftverket er en viktig inntektskilde for mange lokale innbyggere, og for å kompensere for dette, ble det startet et prosjekt for å øke turismen og starte andre mindre virksomheter. Andre var redde for at prisene på elektrisitet ville skyte i været, og at Litauen ville bli sittende igjen med gigantiske kostnader knyttet til nedstenging av kraftverket, og det radioaktive avfallet. Sammen med Frankrike er Litauen et av de landene som er avhengige av kjernekraft for å få tilgang til nok elektrisk kraft og EU har derfor gått med på å betale betydelig støtte i forbindelse med avviklingskostnader. EU har gått med på å betale 70 millioner euro frem mot 2009, samt 40 millioner euro til et internasjonalt fond for avvikling av de to reaktorene.
EU ønsker primært at medlemslandene blir mindre avhengige av russisk olje og gass, og støtter derfor bygging av nye kjernekraftverk. Men, EU ser på Ignalina kjernekraftverks manglende sikkerhetsmessige tilfredsstillende bygninger som en stor risiko. Europakommisjonen frykter at en ulykke ved enten Ingalina eller Kozloduy, i Bulgaria, vil føre til at det europeiske folk vender seg mot kjernekraftverk, slik som mange gjorde etter tsjernobylulykken i 1986.
Tekniske data
Kruonis vannkraftverk i nærheten ble brukt som avlastningskraftverk ved nedetid på Ignalina.
Nytt kraftverk
På grunn av frykt for en fremtidig mangel på elektrisk kraft i regionen, ble der på 1990-tallet og på begynnelsen av 2000-tallet diskutert muligheten for å bygge et nytt kjernekraftverk på det samme området. Under et møte i Trakai den 27. februar 2006, signerte statsministerene i Litauen, Latvia og Estland et kommuniké, hvor de inviterte statlig eide energiselskaper i sine respektive land til å investere og designe et nytt kjernekraftverk i Litauen. Den 28. juni 2007, vedtok Litauens parlament en lov om å bygge et nytt kjernekraftverk, den formelle starten på prosjektet. Den 30. juli 2008, ble kraftselskaper i Litauen, Estland, Latvia og Polen enige om å etablere, som vil være ansvarlig for byggingen av det nye kjernekraftverket med en kapasitet på 3,000 – 3,200 MW. Myndighetene i Litauen er fortsatt forpliktet til Visaginas prosjektet, og håper motta tilbud på bygging av det nye kraftverket mot slutten av 2009, eller i starten av 2010, med en ferdigstillelse av kraftverket i 2015 – 2018. De fire landene forhandler nå om hvor stor del av kapasiteten hvert av landene skal ha. Men dette kan først avgjøres etter at reaktortype har blitt valg. Disse forhandlingene er ventet å være ferdig i 2010.
Stordalsskardet
Stordalsskardet  er et fjell i Sirdal kommune i Agder. Det har en høyde på 1336 meter over havet og er det syvende høyeste fjellet i Vest-Agder av fjellene med primærfaktor på minst 50 meter.
David Vogt (musiker)
David Godfrey Chelsom Vogt (født 3. september 1979) er en norsk fiolinist og vokalist i rockegruppen Real Ones. Han er også med i bandene MAO, Kniv og Taffel, Novgorod og One Way Out.
Vogt er gift med Guri Solberg som har vært programleder for blant annet Skal vi danse og Absolutt Underholdning.
Odd Sagør
Odd Georg Sagør (født 2. juli 1918 i Meldal, død 24. juni 1993 i Trondheim) var en norsk politiker (Ap), kommunal tjenestemann og assurandør, mest kjent som ordfører i Trondheim kommune 1963–1970, forbruker- og administrasjonsminister i Bratteli-regjeringen 1973–1976 og rådmann i Trondheim 1976–1986. Han har blitt beskrevet som «en fullblodspolitiker med holdninger og oppfatninger som hadde blitt grunnleggende preget av arbeiderklassen på Lademoen, der han vokste opp. Sagør var renhårig og til å stole på, men en slugger når det gjaldt å få igjennom saker han så som viktige».
Han var medlem av Trondheim bystyre 1946–1970, herunder varaordfører 1960–1963 og ordfører 1963–1970. Sagør var også medlem av Sør-Trøndelag fylkesting og fylkesutvalg 1964–1970.
Sagør var ansatt i Trondheim kommune som finansrådmann 1970–1973 og rådmann 1976–1986. Før dette hadde han diverse lederstillinger i Norges Brannkasse. Han var utdannet innen handel, regnskap, revisjon og administrasjon.
Endre Røsjø
Endre Røsjø (født 31. august 1944 i Oslo) er en norsk investor basert i London og gründer av radiostasjonen P4, investeringsselskapet Centennial ASA og Scandinavian Investment Holding AS.
Røsjø er utdannet ved Norges Handelshøyskole (NHH) og har en MBA med distinction fra Harvard Business School. Han ble utdannet siviløkonom i 1968. I oktober 2015 opprettet Endre Røsjø et stipend til støtte for NHH-studenter som kommer inn MBA-studiet ved Harvard Business School
Han investerte 1,4 milliarder islandske kroner (ca. 64 millioner norske) i MP Bank på Island.
Kurdistan Regional Government skrev en avtale om utvikling av oljereserver i 2003 og som ble undertegnet av oljeavdelingen i Norsk Hydro AS. Denne avtalen, som var den eneste uten signing-on kontant bonus, kansellerte CEO Reiten. I 2004 fikk Røsjø og Peter Galbraith rettigheter til ti prosent av fremtidige oljeinntekter for å hjelpe å få på plass en avtale om oljeutvinning for DNO i krigssonen i Kurdistan, utenom de sentrale myndigheter i Irak.
Endre Røsjø bidro i 2012 til refinansieringen av Villa Organic. Villa Organic ble senere solgt til Salmar ASA.
Røsjø er bosatt i London og har eiendommer bl.a. i Frankrike.
NORMOVCON
Norwegian Movement Control (NORMOVCON) var en norsk militær avdeling utplassert i Kroatia, Bosnia-Hercegovina, Serbia og Makedonia i årene 1992–1996. Avdelingen var en del av UNPROFOR (senere UNPF og UNCRO) og hadde ansvaret for transportkontroll. Hovedansvaret var flyplassene i Zagreb, Split, Sarajevo, Beograd og Skopje. I tillegg ble det utført transportkontroll i forbindelse med båt, bil og jernbane. Hovedkvarteret ble i 1992 plassert i Sarajevo, men måtte senere flyttes til Pleso, en tidligere jugoslavisk militærleir ved flyplassen i Zagreb, på grunn av krigshandlingene.
NORMOVCON ble kjent i store deler av verden på grunn av sitt avdelingskontor på flyplassen i Sarajevo som etter hvert fikk tilnavnet «Maybe Airlines» på grunn av hyppige kanselleringer og svært usikre flytider.
Plaza de Santo Domingo
Plaza de Santo Domingo er en plass i Mexico by. Den befinner seg nordvest i byens historiske sentrum. Ved plassen ligger kirka Iglesia de Santo Domingo, som blei bygd av Dominikanerordenen på 1500-tallet. Plassen avgrenses av Calle República de Cuba i sør, Calle República de Brasil i øst og Calle Belisario Domínguez i nord. I vest ligger bygninga med buegangene som kalles Portales de los Evangelistas.
Man tror at Plaza de Santo Domingo er anlagt på stedet hvor huset til Cuauhtémoc befant seg.
Snekker Andersen og julenissen
Snekker Andersen og julenissen er en barnebok av Alf Prøysen, først publisert i desembernummeret av Kooperatøren 1957, deretter som fortelling i boka Alle tiders gullhøne i 1959 med tegninger av Nils Aas
Historien ble utgitt som separat bildebok i 1971 med illustrasjoner av Hans Normann Dahl. I 1992 kom en utgave hvor Jens Ahlbom illustrerte boka.
TV og film
Hver julaften siden 1973 har NRK sendt historien som stillbilde-film av boka der Svein Erik Brodal leser.
Spillefilmen Snekker Andersen og Julenissen (2016) var regissert av Terje Rangnes. Trond Espen Seim og Anders Baasmo spiller hovedrollene som henholdsvis snekker Andersen og Julenissen. Det samme teamet laget også filmen Snekker Andersen og Julenissen: Den vesle bygda som glømte at det var jul (2019), hvor de kombinerte Snekker Andersen-universet med Prøysens barnebok Den vesle bygda som glømte at det var jul (1966/1976).
Lars Harald Alstadsæter
Lars Harald Alstadsæter (født 6. september 1957) er assisterende distriktsdirektør i NRK. Han var distriktsredaktør i NRK Østafjells fra 1991 til 2010. Han er utdannet journalist og samfunnsplanlegger.
Snekker Andersen og julenissen
TV og film
To av Dahls tegninger ble i 2012 brukt som motiv på norske julefrimerker, jfr Liste over kunstverk på norske frimerker.
Lars Harald Alstadsæter
Alstadsæter har arbeidet som journalist i flere NRK-redaksjoner. I 1991 ble han ansatt som redaktør i NRKs nyopprettede distriktskontor i Vestfold. Da NRK i 2003 slo sammen distriktskontorene i Buskerud, Telemark og Vestfold til et felles regionalt kontor, ble han redaktør for NRK Østafjells. NRK Østafjells er NRKs største distriktskontor. I 2010 ble Alstadsæter ansatt i distriktsdirektørens ledergruppe ved NRKs hovedkontor på Marienlyst i Oslo og er pr 2017 assisterende distriktsdirektør.
Alstadsæter er cand. mag med spesialisering innen offentlig administrasjon og planlegging, og medier og kommunikasjon fra Høgskulen i Volda.
Han bor i Andebu kommune i Vestfold.
Kharkiv
Kharkiv er det viktigste industrielle, kulturelle og utdanningsmessige senter i Ukraina. Industri og forskning er spesialisert mot våpenproduksjon og maskintilvirkning og det er hundrevis av industriselskaper i byen. Byen har tunnelbane med 35 kilometer spor og 28 stasjoner.
Under Russlands invasjon av Ukraina 2022 ble store deler av byen ødelagt. Blant annet ble barnehager, skoler, fødeklinikker, sykehus og bolighus utsatt for hardt russisk bombardement. Russland har nektet for å angripe sivile mål, og har istedet hevdet at de utfører høypresisjonsangrep mot strategiske mål.
Historie
Kharkiv ble grunnlagt cirka 1650 og ble på midten av 1700-tallet det russiske Ukrainas hovedstad. Universitetet ble grunnlagt i 1804. Industrialiseringen i andre halvdel av 1800-tallet førte til en kraftig befolkningsøkning og sosiale spenninger. Byen ble et sterkt støttepunkt for den ukrainske nasjonale bevegelse, og under revolusjonen i 1905 var det voldsomme oppløp i byen. Mellom 1920 og 1934 var Kharkiv hovedstad i den ukrainske SSR.
Under annen verdenskrig ble byen erobret flere ganger av både tyske og sovjetiske styrker. Byen ble sterkt rasert under kamphandlingene, men ble gjenoppbygd til et viktig industrisentrum etter krigen.
Næringsliv
I sovjettiden ble Kharkiv ikke bare Ukrainas industrielle hovedsentrum, men også hele Sovjetunionenes tredje viktigste sentrum for industri og handel. Etter Sovjetunionens sammenbrudd bortfalt mye av den militært orienterte produksjonen.
Etter årtusenskiftet kom industrien for alvor i gang med sin tilpassing til markedsøkonomiske forhold. Det ble etterhvert (2013) konsentrert mer enn 380 industriforetak i byen, med ca 150.000 ansatte. Foretakene spenner over et spektrum fra maskinindustri til elektroteknologi, instrumentproduksjon og energi.
Statseide foretak som Turboatom og Elektrotjazhmasj dekker 17% av verdensmarkedet for tungt kraftproduksjonsutstyr (for eksempel turbiner). Det produseres en rekke flytyper i Antonovfabrikken. Den gamle stridsvognfabrikken Malysjev produserer ikke bare pansrede kampkjøretøyer, men også skurtreskere. Khartron er Ukrainas og hele SUS-områdets ledende for romfarts- og andre kontrollsystemer.
Kharkiv er også sete for en av Ukrainas største banker, UkrSibbank, som i desember 2005 ble med i BNP Paribas-gruppen.
Severdigheter
Blant de eldste byggverk i Kharkiv er Maria-vern-klosteret fra 1689. Her blander typisk russisk sakralbygg i stein med en komposisjon som er typisk for de trekuplede ukrainske trekirker.
Det finnes videre en rekke bygninger fra 1700-tallet, som for eksempel Maria-innsovelses-kirken og det tidligere Katarinapalasset, som nå huser en høyskole.
Det prektige nyklassisistiske teater er tegnet av den russiske arkitekt Konstantin Thon.
Karakteristisk for byens sentrum er Frihetsplassen, som dekker over elleve hektar og ble anlagt mellom 1920 og 1930. Markante bygninger mot plassen er Derzjprom og universitetet.
Skrubbeskard
Skrubbeskard  er et fjell i Sirdal kommune i Agder. Det har en høyde på 1295 meter over havet og er det tiende høyeste fjellet i Vest-Agder av fjellene med primærfaktor på minst 50 meter.
Kharkiv
Severdigheter
De mange teatrene og museene i byen gir innblikk i ukrainsk bildende kunst. Særlig kan nevnes det historiske museum og museet for bildende kunst.
Boureima Ouattara
Boureima Ouattara (født 13. januar 1984), kalt «Bo», kom til Strømsgodset i 2003, og debuterte for SIF mot Ham-Kam på bortebane den 4. mai 2003. Ouattara pådro seg en alvorlig kneskade i 2005, og ble frigitt av SIF etter 2006-sesongen.
Han har spilt flere U- og A-landskamper for Burkina Faso.
Danger Money
Danger Money er den andre utgivelsen av gruppen UK, som på dette tidspunktet bestod av John Wetton, Eddie Jobson og Terry Bozzio. Utgivelsen ble gitt ut av E.G. Records og Polydor og kom ut i mars 1979. Spor tre, fire og seks hadde blitt spilt på turneen gjennom 1978 av bandets originale besetning med Bill Bruford og Allan Holdsworth. En tidlig versjon av spor seks inkluderte introen som siden skulle utgjøre en del av albumets tittelspor. Fra innspillingen av denne utgivelsen ble det laget en ny versjon av «In the Dead of Night», og denne ble utgitt som en B–side av singler tatt fra albumet. Denne versjonen eksisterer for øvrig bare på LP–versjonen.
A.P. Møller og Hustru Chastine Mc-Kinney Møllers Fond til almene Formaal
A.P. Møller og Hustru Chastine Mc-Kinney Møllers Fond til almene Formaal er et dansk fond som ble stiftet av A.P. Møller i 1953. Fondet er hovedaksjonær i selskapet A.P. Møller – Mærsk.
Olav Sunde
Sunde vant bronsemedalje i sommer-OL 1928 i Amsterdam med et kast på 63,97 meter. I sommer-OL 1932 i Los Angeles avsluttet han på niendeplass med et kast på 60,81 meter. Sunde var norsk flaggbærer i dette sommer-OL. Han vant ni norske mesterskap mellom 1927 og 1937.
Port-au-Prince-jordskjelvet 1770
Port-au-Prince-jordskjelvet 1770 fant sted kl 19.15 den 3. juni 1770 nær Port-au-Prince i Saint-Domingue, den franske kolonien som nå er landet Haiti. Det anslås å ha hatt en styrke på 7,5 Mw. Det innebærer at det var meget sterkere enn jordskjelvet i 2010 ( 7,0 Mw).
Olav Sunde
Sundes personlige beste kast var på 67,04 meter, oppnådd på Bislett stadion i juni 1932.
Port-au-Prince-jordskjelvet 1770
Jordskjelvet var kraftig nok til å ødelegge Port-au-Prince, og det raserte alle bygninger mellom Miragoânesjøen og Petit-Goâve, vest for Port-au-Prince. På Cul-de-Sac-sletten, en forsenkning som strekker seg fra under Port-au-Prince og østover inn i Den dominikanske republikk, inntraff det voldsomme kvikkleireras. Grunnen under Port-au-Prince ble flytende (likvifisert), og dermed brøt alle bygningene der sammen, også dem som hadde overlevd jordskjelvet i 1751. Én landsby, Croix des Bouquets, sank ned under havoverflaten. Sterke skjelvinger ble følt så langt unna som i Cap-Haïtien, om lag 160 km fra det antatte episenteret ved Léogâne. Noen skorsteiner på Jamaica raste sammen. Jordskjelvet genererte en tsunami skyllet i land langs Gonâvebukta, og noen steder trengte den kanskje 7,2 km inn i landet i Cul-de-Sac-forsenkningen (skjønt det kan ha vært i sammenheng med leirraset der).
Etter jordskjelvet døde mange flere. Tusenvis av slaver rømte under kaoset, noe som utløste økonomisk sammenbrudd. Kanskje 15.000 slaver døde under den hungersnøden dette førte til. I tillegg døde 15.000 mennesker av det som antas å ha vært miltbrann utløst av dårlig kjøtt kjøpt fra spanske handelsmenn.
Frankenstraße undergrunnsstasjon
Frankenstraße er en undergrunnsstasjon på Nürnbergs undergrunnsbanenettverk. Frankenstraße er på linjen U1 og forsterkerlinjen U11. Fra stasjonen åpnet i 1974 og frem til utvidelsen til Aufseßplatz undergrunnsstasjon sto ferdig i september 1975 var Frankenstraße endestasjon for linje U1.
Steffen Martinsen
Steffen Martinsen (født 16. august 1988) er en norsk fotballspiller som i dag spiller for Svelvik. Tidligere klubber er Skiold, Lyn og Strømsgodset. 7.mars 2008 gikk han på en toårig utlånsavtale til Svelvik fra Strømsgodset.
Phillis Wheatley
Phillis Wheatley (født 1753, død 5. desember 1784) var den første publiserte afroamerikanske poet og forfatter. Hun var født i Gambia eller Senegal, røvet som slave syv år gammel, fraktet over Atlanterhavet på slaveskip og kjøpt av familien Wheatley i Boston som lærte henne å lese og skrive, og som oppmuntret hennes poesi.
Utgivelsen i 1773 av Wheatleys diktsamling Dikt om ulike emner, religion og moral (Poems on Various Subjects, Religious and Moral) gjorde henne kjent, og framstående personer som George Washington roste hennes tekster, i hans tilfelle særlig det rosende diktet om ham selv. Wheatley reiste også til England for et besøk på fem uker, fulgt av hennes slaveeiers sønn. Hun ble rost i et dikt av Jupiter Hammon, en annen afroamerikansk poet. Wheatley ble satt fri av sine eiere etter at hun hadde fått suksess med sine dikt, og etter at hennes herre hadde dødd. Kort tid etter giftet hun seg, men både hun og hennes ektefelle ble fengslet for gjeld i 1784, og Wheatley havnet deretter i fattigdom, inntil hun døde av sykdom i 1784.
Tidlig liv
Selv om datoen og stedet for hennes fødested ikke er tilfredsstillende dokumentert er det antatt at Phillis Wheatley ble født i 1753 et sted i Vest-Afrika, mest sannsynlig i dagens Gambia. Hun ble fraktet til Massachusetts på slaveskipet The Phillis, som var eid av Timothy Finch og hvor Peter Gwinn var kaptein. Hun ankom Boston den 11. juli 1761,
Da hun var åtte, ble hun solgt til en rik handelsmann og skredder i Boston, ved navn John Wheatley. Han kjøpte henne som tjener for sin hustru Susanna. De kalte piken for Phillis, etter slaveskipet, og som vanlig fikk piken etternavn etter sin slaveeier.
Phillis begynte sin utdannelse ved å bli undervist av Wheatleys atten år gamle datter Mary. John Wheatley, som var kjent som framskrittsvennlig over hele New England, og resten av Wheatley-familiens åpne sinn tillot Phillis å få en hittil enestående utdannelse, ikke bare for en slave, men for en kvinne uansett etnisitet og sosial klasse. Da hun var tolv var Phillis allerede i stand til å lese klassikerne på gresk og latin, og vanskelige avsnitt fra Bibelen. Forbauset over hennes litterære dyktighet gjorde familien Wheatley hennes utdannelse til en viktig interesse, og overlot husholdningsarbeidet til andre slaver hos familien. Påvirket av verkene til Alexander Pope, John Milton, Homer, Horatius og Vergil, begynte hennes studier å gravitere mot egen diktning.
Senere liv
I 1773 ble Phillis Wheatley sendt til London sammen med Nathaniel Wheatley for at det skulle ha en positiv effekt på hennes helse. Hennes besøk gikk ikke ubemerket hen. Hun hadde audiens med Lord Mayor of London (et besøk hos kong Georg III var planlagt, men Phillis reiste hjem før det skjedde) og andre betydningsfulle medlemmer av det britiske samfunn. En samling av hennes dikt ble utgitt i London i løpet av hennes besøk. Wheatley ble satt fri fra slaveriet, men ikke gitt de fulle rettighetene til en fri kvinne før den 18. oktober 1773.
I 1775 utga hun et dikt som feiret og smigret George Washington, kalt «To His Excellency George Washington». I 1776 ble hun invitert av Washington til hans hjem, som takk for diktet, og Thomas Paine publiserte diktet i Pennsylvania Gazette grunnet hennes besøk. Mens Wheatley støttet den amerikanske revolusjonen, kom krigen til å bli skadelig for utgivelsen av hennes dikt, ettersom leserne var blitt feid vekk i krigens sinne. Tiden var ikke lenger inne for poesi.
I 1778 var Wheatley juridisk fri fra slaveriet under hennes herre John Wheatley. Tre måneder senere giftet hun seg med John Peters, en fri, svart kolonialhandler. Hennes ekteskap var ustabilt, på grunn av dårlige levevilkår og dødsfallet til to små barn. Wheatley var ikke i stand til å få utgitt et nytt bind av sin poesi, grunnet finansielle omstendigheter, tapet av patroner etter at hun var fri, og grunnet revolusjonskrigen.
Fitz Hall
Fitz Benjamin Hall (født 20. desember 1980 i Walthamstow i London) er en engelsk tidligere fotballspiller som avsluttet karrieren for Watford FC i 2014. Hall var på utlån til Newcastle United ut 2009–2010-sesongen.
Phillis Wheatley
Senere liv
John Peters ble satt i gjeldsfengsel i 1784, og etterlot seg en pengelens hustru med et sykt, nyfødt barn. Wheatley klarte å skaffe seg arbeid som vaskehjelp ved et pensjonat, og ble nødt til å utføre tungt arbeid hun tidligere hadde sluppet som slave. Wheatley døde alene den 5. desember 1784, kun 31 år gammel. Hennes lille sønn døde tre og en halv time etter henne.
Poesi
I 1768 skrev Wheatley diktet «To the King's Most Excellent Majesty», hvor hun roste Georg III for å ha gjenopptatt skatteloven (Stamp Act). Etter hvert som den amerikanske revolusjonen begynte å utvikle seg til amerikanerne fordel, vendte hennes diktning seg imidlertid til temaer som ble sett fra kolonialistenes synvinkel.
I 1770 skrev Wheatley en poetisk hyllest til George Whitefield som vekket stor beundring. Wheatleys poesi sentrerte i stor grad rundt kristne temaer, og mange av diktene var tilegnet berømte personligheter. Over en tredjedel består av elegier, resten handler om religiøse, klassiske og abstrakte emner. Kun svært sjelden nevner hun sin egen situasjon i sine dikt. Et av de som refererer til slaveri er «On being brought from Africa to America»:
Mange hvite amerikanere fant det vanskelig å tro at en afrikansk kvinne kunne skrive poesi, og Wheatley måtte forsvare sin litterære dyktighet i retten i 1772. Hun ble forhørt av en gruppe opplyste borgere i Boston, blant dem John Erving, prost Charles Chauncey, John Hancock, Thomas Hutchinson, guvernøren av Massachusetts, og hans løytnantguvernør Andrew Oliver. De konkluderte at hun hadde skrevet diktene som var tilskrevet henne, og signerte en attest som ble publisert i forordet av hennes bok Poems on Various Subjects, Religious and Moral utgitt i Aldgate i London i 1773. Boken ble utgitt i London, ettersom utgiverne i Boston hadde avslått å utgi diktene. Wheatley og hennes eiers sønn, Nathanial Wheatley, dro til London, hvor Selina Hastings, grevinne av Huntingdon og jarlen av Dartmouth bidro til utgivelsen.
I 1778 skrev den afroamerikanske poeten Jupiter Hammon en ode til Wheatley. Hammon nevner aldri seg selv i diktet, men det synes at i valget av Wheatley som subjekt, anerkjente han deres felles bånd og tilknytning.
Stil, struktur og påvirkninger
Wheatley, som de fleste forfattere, skrev om hva hun kjente eller hadde erfart. Hun mente at poesiens kraft var umåtelig. John C. Shields noterte at de poesi som formet hennes kunnskap ikke bare var en litterats gjennomgang av hva hun hadde lest, men hadde betydning for Wheatleys personlige tanker og forestillinger. Shields skrev at «Wheatley hadde mer på sinnet enn kun konformitet. Det vil bli vist senere at hennes allusjoner til solguden og daggryets gudinne, alltid opptrer som om de var i nær sammenheng med hennes søken for poetisk inspirasjon, er av sentral betydning for henne.»
For eksempel i hennes dikt «Ode to Neptune» uttrykker hennes liv på mange vis. Språket i diktet begynner ustø og kaotisk, men stemningen er dristig dog skremmende (antagelig en refleksjon på hennes egne erfaringer). Mot slutten av diktet synes språket og holdning å vekke en følelse av rolig og fredfylt reise som tjente stor betydning. Dette diktet er arrangert i tre vers på fire linjer hver i jambisk tetrameter fulgt av en konkluderende tetrameter i jambisk pentameter. Rimskjemaet er ababcc. Hennes struktur eller poesiform avbilder skrivingens tone og hva leseren viser å få fra diktet i både litterær betydning og i en historisk analyse
Hun er kjent for å ha brukt tre ulike elementer for gjøre sin poesi meningsfull: Kristendom, klassisisme, og hierofantisk soldyrkelse. Det hierofantisk soldyrkelse er hva som hun antagelig førte med seg fra Afrika. Det er dyrkelsen av solguder, og er betydningsfullt grunnet det faktum at hennes foreldre var soldyrkere. Det er også hvorfor hun viser til ulike poetiske vendinger for solen flere steder. Ordet Aurora opptrer åtte ganger, Apollon syv, Phoebus tolv, og Solen to ganger. Ordet lys er av stor betydning for henne ettersom det markerer hennes historie. Det betydningsfulle i hennes tekster er at det alluderer fortiden som hun la seg bak seg, men ved å gjenskape disse erfaringene for leseren gir hennes tekster en emosjonell appell som fanger leseren inn.
Men ordet sol, på engelsk sun, kan også bli skrevet som Son (sønn), noe tilføyer et ordspill på Kristus' sønn som hentyder på hennes bibelske tanker i diktningen. Andre bibelske referanser er blant annet referansene til musene. Mens andre forfattere ofte kaster denne hentydningen tungt rundt seg benytter Wheatley kun frasen «heav'nly muse» i to av sine dikt: : «To a Clergy Man on the Death of his Lady» og «Isaiah LXIII», hvilket signaliserer hennes oppfatning av den kristne guddom og de bibelske effekter som inspirerte hennes verk. Det viser også hvor viktig de bibelske aspekter av hennes poesi faktisk var. Likevel er det hennes bruk av klassiske kilder som markerer hennes originalitet. Klassisisme er bruken av språket som opprettholder de formelle aspektene av språket, men som avstår fra standarden. Derfor er Phillis Wheatley, som den første afroamerikaner poet, ikke bare en prestasjon i seg selv, men å plassere seg selv utenfor standarden og finne en skrivestil som fungerte for henne er modig. Forskeren Shields oppsummerer Wheatleys diktning ved å se at de fleste av hennes dikt er «grublende og reflekterende framfor briljante og skinnende».
Anerkjennelse og arv
Ved utgivelsen i 1774 av Wheatleys bok ''Poems on Various Subjects ble hun «den mest kjente afrikaner på jordens overflate.» Voltaire hevdet i et brev til en venn at Wheatley hadde vist at svarte folk kunne skrive poesi. John Paul Jones spurte en medoffiser om han kunne avlevere en del av hans personlige skrifter til «Phillis den afrikanske yndlingen til De ni (musene) og Apollon». Hun ble også som kjent æret av George Washington og andre av USAs grunnlovsfedre.
Wheatleys bok er i dag sett på som bidragsytende for å skape tradisjonen afroamerikansk litteratur. Hun er beæret som den første afroamerikanske kvinne som utga en bok og den første som levde av sin skriving. Det er en bygning i hennes ære ved Universitetet i Massachusetts Boston.
I 2002 listet forskeren Molefi Kete Asante henne på hans liste av de hundre fremste afroamerikanere.
Arne Herjuaune
Arne Herjuaune (født 7. oktober 1945 i Malvik, død 21. mars 2017 samme sted ) var en norsk skøyteløper. Han representerte Trondhjems Skøiteklub.
Herjuaune deltok i vinter-OL for Norge i 1968 i Grenoble med femteplass på 500 meter. Han deltok også i det uoffisielle VM på skøyter, sprint i 1971 (ISU Sprint Championships) med tiendeplass.
Ion Gheorghe Maurer
Ion Gheorghe Maurer (uttales IPA: ˈjon ˈɡe̯orɡe ˈmaurər; født Jean Georges Maurer; 23. september 1902 i București, død 18. februar 2000 samme sted) var en rumensk advokat og kommunistisk politiker, kjent som folkerepublikkens formelle statsoverhode (president) fra 1958 til 1961 og som landets statsminister fra 1961 til 1974.
Bakgrunn, tidlig karriere
Ion Gheorghe Maurer, hvis bestefar hadde emigrert fra det fsa ungarske Transilvania til Romania, var sønn av en lærer og en fransk mor. Andre kilder påstår at hans far var fra Alsace og hadde vært fransklæreren til prins Carol (senere kong Carol II av Romania). Maurer studerte rettsvitenskap ved Universitetet i București og senere i Paris, var utdannet som advokat og arbeidet også en periode som dommer.
Han forsvarte venstreorienterte for retten i Romania i 1930-årene. I 1936 ble han medlem av Det rumenske kommunistpartiet (PCR) og ble selv arrestert og dømt to ganger for sine antifascistiske aktiviteter.
Politisk karriere
Han var medlem av kommunistpartiets sentralkomité fra 1945 til 1974, og av eksekutivkomitéen fra 1965 til 1974. Som tilhenger av Gheorghe Gheorghiu-Dej, den dominerende politiske skikkelsen i Romania like etter andre verdenskrig, ble han tildelt flere viktige embeter, blent dem en rekke ministerposter i den nye kommunistiskaeregeringen. Han var blant annet statssekretær for kommunikasjon og offentlige arbeider i ministeriet under Gheorghiu-Dej i den førstr Petru Groza-regjeringen. I 1946-1947 var han medlem i Romanias delegadjon ved fredskonferansen i Paris (under ledelse av Gheorghe Tătărescu) og var en kort tid rådgiver for Ana Pauker i utenriksmilisteriet, innen han ble avskjediget for bristende politisk overbevisning. Han ble tatt bort fra politikkens frontlinje det påfølgende tiåret, og arbeidet for Instituttet for juridisk forskning.
Han støtte Gheorghiu-Dejs nasjonalistiske politikk, og fikk etterhvert større betydning. Det første større embetet var utnevnelsen av Maurer som utenriksminister i juli 1957, et embete han beholdt til januar 1958.
Toppolitiker: Han ble utnevnt til formann i nasjonalforsamlingens presidium i 1958, og satt i dette vervet frem til 1961, da han ble valgt til statsminister for en 13-årsperiode. Etter Gheorghiu-Dejs død i 1965, var han en viktig bidragsyter til å få Nicolae Ceaușescu til makten, men Maurer selv ble satt i skyggen av Ceaușescu etter at sistnevnte kom til makten.
Maurer, som var gift to ganger og som hadde to døtre med sin første kone, Dana Gavrilovici, og en sønn, Jean Maurer, med sin annen kone, døde den 18. februar 2000 i București i en alder av 97 år.
Û
I Unicode kodes û som U+00DB (&#XDB;) og U+00FB (&#XFB;).
Onni Pellinen
Onni Pellinen (født 14. februar 1899 i Hankasalmi, død 30. oktober 1950 i Istanbul) var en finsk bryter som deltok i de olympiske leker 1924 i Paris, 1928 i Amsterdam og 1932 i Los Angeles.
I de to foregående olympiske leker, 1924 i Paris og 1928 i Amsterdam, kom han på tredjeplass i lett tungvekt gresk-romersk stil.
Masseeffekt
Masseeffekten til et materiale angir arealvekten til et materiale sammenlignet med arealvekten til valset panserstål (RHA=Rolled Homogenous Armour).
Hasenbuck undergrunnsstasjon
Hasenbuck er en undergrunnsstasjon på Nürnbergs undergrunnsbanenettverk. Hasenbuck er på linjen U1 og forsterkerlinjen U11.
Jon A. Lea
Jon Arvid Lea (født 9. september 1948) er en norsk statsviter og offentlig tjenestemann. Han var tidligere direktør for Direktoratet for samfunnssikkerhet og beredskap (DSB). Han ledet DSB fra det ble opprettet i 2003 til han gikk av i 2015, etter to åremålsperioder.
Han er utdannet cand.polit. i statsvitenskap og har arbeidet som prosjektleder i Sosialdepartementet, underdirektør og fra 1994 avdelingsdirektør i Arbeids- og administrasjonsdepartementet.
Jon A. Lea var konstituert fylkesmann i Hedmark i 1997 og fylkesmann i Buskerud i årene 1999 til 2001. Deretter var han fram til 2003 direktør for videregående opplæring i Vestfold.
Mario Gruppioni
Mario Gruppioni (født 13. september 1901, død 19. januar 1939) var en italiensk bryter som deltok i de olympiske leker 1932 i Los Angeles.
Gruppioni vant en olympisk bronsemedalje i bryting under Sommer-OL 1932 i Los Angeles. Han kom på tredjeplass i vektklassen lett tungvekt opp til 87,0 kg i gresk-romersk stil, bak svenske Rudolf Svensson og Onni Pellinen fra Finland.
19. etappe av Giro d’Italia 2010
19. etappe av Giro d'Italia 2010 ble kjørt den 28. mai 2010. Etappen var den første delen av finalen av denne utgaven av Giroen, der sammenlagtkonkurransen skulle avgjøres på to harde fjelletapper og en avsluttende tempoetappe. Det tok en drøy time før et brudd klarte å etablere seg. Ni ryttere, blant dem William Bonnet, Xavier Tondo og Leonardo Duque kjørte sterkt på en lettere del på etappen og fikk etterhvert opparbeidet seg en ledelse på 8 minutter og 27 sekunder på hovedfeltet.
Da veiene begynte å gå opp gikk forspranget ned. Opp fjellet Mortirolo slo bruddet sprekker og i hovedfeltet stakk Stefano Garzelli i fra. Acqua & Sapone hadde Francesco Failli med i utbrytergruppen og han slapp seg ned til sin kaptein for å hjelpe ham opp stigningen, og de to italienerne var kun halvannet minutt bak teten på toppen. Opp neste stigning lå Garzelli alene i front, men da tok Liquigas-Doimo ansvar og satte opp tempoet i hovedfeltet. Det høye tempoet førte til mannefall i gruppen og førte sammenlagtkanonene opp til Garzelli. Flere og flere rytter måtte slippe teten og tilslutt satt kun tre italienere igjen, Ivan Basso, Vincenzo Nibali og Michele Scarponi.
Mye regn gjorde den tekniske nedstigningen enda vanskeligere. David Arroyo la inn en fantastisk innsats for å forsvare trøya si og passerte både Carlos Sastre og Cadel Evans i den lange utforkjøringen. Han tok tilslutt igjen Aleksandr Vinokurov og de to lå på ett tidspunkt bare 46 sekunder bak italienerne i tet.
Rundt 12 kilometer før mål samlet Sastre, Evans, Garzelli, Arroyo, Vinokurov og John Gadret seg i en gruppe, forsatt bare drøye 40 sekunder bak tettrioen, men et dårlig samarbeid opp Aprica gjorde at avstanden bare økte fremover.
Et halvhjertet spurtforsøk fra Basso var ikke nok til å overliste Scarponi som sikret seg sin tredje etappeseier i Giro d'Italia. Basso tok over ledelsen i sammendraget.
Martti Miettunen
Martti Juhani Miettunen (født 17. april 1907 i Simo, død 19. januar 2002 i Helsingfors) var en finsk politiker for Centerpartiet. Han var Finlands statsminister fra 14. juli 1961 til 13. april 1962 og igjen fra 30. november 1975 til 15. mai 1977 (to regjeringer).
19. etappe av Giro d’Italia 2010
Eksterne lenker
2010 Giro d'Italia, Stage 12 to Stage 21
Martti Miettunen
På 1950-tallet var Miettunen medlem av flere regjeringer og var samferdselsminister, landbruksminister og finansminister. Fra 1958 til 1973 var han landshøvding i Lapplands län. Miettunen dannet sin første regjering i 1961, en mindretallsregjering med ministre fra Agrarförbundet (senere kalt Centerpartiet). Han var igjen landbruksminister fra 1968 til 1970. I 1975 ble han kalt til å bli statsminister på nytt for å løse en langvarig regjeringskrise. Miettunen dannet 30. november 1975 en flertallsregjering bestående av Centerpartiet, Socialdemokraterna, Svenska folkpartiet, Liberala folkpartiet og Demokratiska Förbundet för Finlands Folk (DFFF). Regjering ble kalt «nödlägesregering». Sosialdemokratene og det venstreorienterte DFFF forlot imidlertid regjeringen og 29. september 1976 dannet Miettunen en ny mindretallsregjering bestående av Centerpartiet, Svenska folkpartiet og Liberala folkpartiet. Hans tredje regjering varte til 15. mai 1977.
Ole Tjøtta
Ole Tollefsen Tjøtta (født 23. april 1880 på Klepp, død 20. september 1930 samme sted ) var en norsk kunstmaler, med motiver hentet fra Jæren. Han brukte også navneformene Ole Thjøtta, Ole Tjøte og Ole Tollefsen.
Oppvekst og studieår
Ekteparet Hulda og Arne Garborg hjalp det unge kunstnertalentet, slik at han kunne reise til Christiania for å få opplæring. Omkring 1900 var han elev ved Den kongelige Tegneskole, forløperen til Statens håndverks- og kunstindustriskole. Han var også elev med Harriet Backers malerskole, i 1902.
I 1902 debuterte Tjøtta på Statens høstutstilling.
I Christiania fikk han hjelp av industrilederen og kunstsamleren Olaf Schou og Erik Werenskiold  til å reise til København, der han oppholdt seg ved Laurits Tuxens malerskole i 1903-07. Tilbake til Norge brakte han maleriet «Bondebegravelse», som nå er i eie hos Stavanger kunstmuseum. I 1909-10 var han elev av Christian Krohg ved Statens kunstakademi i Christiania.
USS «George Washington» (CVN-73)
USS «George Washington» er et amerikansk hangarskip i Nimitz-klassen. Skipet er oppkalt etter George Washington, USAs første president. Kjølen ble strukket ved Newport News Shipbuilding 25. august 1986, og skipet ble døpt 21. juli 1990.
Ole Tjøtta
Liv og arbeid
Hovedmotiv for Tjøtta var hele tiden jærhuset og landskapet på Jæren. Tjøtta hadde to separatutstillinger i Stavanger Kunstforening, og han bidro også til en rekke kollektivutstillinger.
USS «George Washington» (CVN-73)
Skipet var det siste i USAs marine som opererte med fly av typen Grumman F-14 Tomcat.
Ole Tjøtta
Liv og arbeid
Depresjon gjorde av Tjøtta ikke var aktiv som maler i perioden 1912-17. De siste leveårene malte han med pastellkritt, arbeid av svært vekslende kvalitet.
USS «George Washington» (CVN-73)
Skipet kan ta omtrent 80 fly, og har flydekk på omtrent 18 000 m². Fire flyheiser brukes til å frakte fly fra hangarer til flydekket. Av våpen fører hun to 20 mm Phalanx CIWS og to utskytningsenheter for Sea Sparrow luftvernmissiler. I 2005 ble en ekstra CIWS og en ekstra Sea Sparrow-utskyter fjernet for å gi plass til to RIM-116 Rolling Airframe Missile, som også er luftvernmissiler.
Digitalt læreverk
Digitalt læreverk refererer oftest til nettsteder som skal brukes som elektroniske lærebøker. På 90-tallet var ofte digitale læremidler CD-rom-produksjoner, ettersom tilgang og båndbredde på internett på denne tiden ofte var begrenset.
Tankard
Tankard er et thrash metal-band fra Tyskland. Bandet ble stiftet i Frankfurt am Main i 1982 av klassekameratene Andreas Geremia, Axel Katzmann og Frank Thorwarth. Bandet gikk i starten under navnet Vortex, før de skiftet navn til Avenger. Senere skiftet de igjen navn til Tankard (på norsk: «ølkrus») etter å ha kommet over ordet i ordboka. Humor og alkohol er viktige elementer i imaget til Tankard og kaller blant annet musikken de spiller på spøk for «alcoholic metal». Deres første konsert ble holdt i et lokalt klasserom 28. mars 1983. Den originale bassisten Bernhard Rapprich ble tvunget til å forlate bandet av faren som ikke ønsket at han skulle henge sammen med upassende fulle ungdommer. Bandet smuglet bl.a. inn øl på skolekonsertene i melkekartonger ettersom det var forbudt med alkohol på skolens område.
Digitalt læreverk
I Norge Fylkeskommunene med å utvikling av elektroniske læreverk i forbindelse med prosjektet Nasjonal Digital Læringsarena der alle elever i videregående skole skal ta i bruk læremidler som kunne vil finnes i elektronisk utgaver. I løpet av skoleåret 2007-2008 tilbys gratis nettbaserte læremidler i fagene norsk vg1, naturfag vg1 samt helse- og sosialfag vg1.
Plaza Garibaldi
Plassen betjenes av Garibaldi-Lagunilla metrostasjon.
Tankard
2. januar 2007 spilte Tankard for første gang i Norge. Konserten ble holdt på «South of Heaven» på Betong (Chateau Neuf).
Digitalt læreverk
Lisenser
Publisering av digitale læreverk reguleres av åndsverkloven. Spesielt for digitale læreverk er det utarbeidet internasjonale avtaler som sammensluttes i Creative Commons.
Ole Tjøtta
Liv og arbeid
I det gamle Apoteket Viben på Bryne har Tjøtta laget utsmykkingen i ekspedisjonen, i 1922.
USS «George Washington» (CVN-73)
Historie
Kontrakten for «George Washington» ble tildelt Newport News Shipbuildling 27. desember 1982. Kjølen ble strukket 25. august 1986, og hun ble døpt 21. juli 1990 av daværende presidentfrue Barbara Bush. Skipet ble satt i tjeneste ved Naval Station Norfolk 4. juli 1992.
Jomfruturen i 1994
Under jomfruturen i 1994 ble USS «George Washington» brukt ved feiringen av femtiårsdagen for invasjonen i Normandie. Hun var også en del av det amerikanske svaret på Saddam Husseins trusler om å invadere Kuwait for andre gang, og ble send til Den persiske gulf.
Ole Tjøtta
Liv og arbeid
På Time kirkegård er det en minnehaug over maleren.
Hafjell Alpinsenter
Hafjell Alpinsenter ligger i Øyer kommune omtrent 15 kilometer nord for Lillehammer. Det er et av Norges største alpinanlegg. Øverste startpunkt ligger 1 059 meter over havet og det har en fallhøyde på 864 meter. I Vinter-OL 1994 ble det arrangert slalåm og storslalåm i anlegget. Etter OL ble Hafjell riksanlegg for slalåm og storslalåm. Anlegget ble åpnet i 1988 og i 1991 var det ferdig utbygd for OL i 1994. Etter OL har anlegget blitt ytterligere utbygd og består idag av 33 løyper som betjenes av en gondolbane,fire stolheiser, elleve skitrekk og tre rullebånd. Lengste nedfart fra topp til bunn måler ca 7 km. En 6-seters stolheis, kalt 360°, åpnet i desember 2018. Den går nesten til toppen av Hafjell (1059/1065 moh). Terrengparken i Hafjell heter Hafjellparken og i 2013 ble den kåret til Norges beste terrengpark av DN. Hafjellparken består av Main Park, Frontyard og Backyard som retter seg mot ulike ferdighetsnivå for twintip og snowboard.
Det er mange alpinklubber som trener i anlegget, blant annet Lillehammer Skiklub og ØTI Hafjell Alpint.
Hafjell Bike Park er åpen vår, sommer og høst, og er et tilbud til downhillsyklister.
Real Ones
Real Ones er en pop/rockegruppe fra Bergen, Norge, som ble dannet da medlemmene var i 14-15-årsalderen i 1994, og består av en kvintett: Ivar Chelsom Vogt, Jørgen Sandvik, Kåre Opheim, Øystein Skjælaaen og David Vogt.
Gruppen, som synger utelukkende på engelsk, fremfører musikk som kan karakteriseres som folk-rock mot melodiøs pop, men som også er inspirert av psykedelia og orientalsk musikk.
På åpningskvelden til Kongsberg Jazzfestival i 2005 spilte bergensrockerne og visesangeren Ole Paus på samme scene. Bandet har fått to Spellemannpriser: Spellemannprisen 2008 i klassen popgruppe for albumet All for the Neighbourhood og Spellemannprisen 2013 i klassen popgruppe for Tonight Only Tonight / The Morning After.
Frank Strandli
Frank Strandli (født 16. mai 1972) er en norsk tidligere fotballspiller fra Kristiansand.
Strandli startet sin karriere for Start i hjembyen Kristiansand. Den engelske toppklubben Leeds United hentet Strandli til England – et opphold som ikke ble den store suksessen, selv om debutkampen mot Middlesbrough ble kronet med scoring. Det sies at Strandli er blitt kåret til Leeds dårligste spiller noensinne, men dette ryktet har det vist seg å være vanskelig å finne opphavet til. Etter noen gode sesonger hjemme i Norge, med spill for Brann og Lillestrøm, hentet greske Panathinaikos de to kameratene Erik Mykland og Frank Strandli. Karrieren ble avsluttet i danske Aalborg, hvor Strandli ble seriemester i 1999. Strandli ble deretter alvorlig skadet, hvor karrieren sto i fare. Og etter et sensasjonelt comeback i 2001, med seks mål på syv kamper, ble Strandli erklært fotballinvalid i 2002.
Strandli spilte 24 A-landslagskamper for Norge, og han scoret tre mål. Han har også 26 U21-landslagskamper (12 mål) og 10 G18-landskamper (1 mål).
Strandli spilte som eneste spiller samtlige av Norges kvalifiseringskamper til VM i 1998, men ble vraket til VM-troppen av Egil «Drillo» Olsen til fordel for Jahn Ivar «Mini» Jacobsen. Strandli uttalte til Fædrelandsvennen at han var «dypt skuffet over Drillo» som følge av vrakingen.