cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Jarl av Oxford
De Vere familien – til tross for sin vedvarende tilstedeværelse i engelsk middelalder- og tidlig moderne historie – var aldri en familie spesielt rik på landeiendom. Av denne grunn var de sjelden sentrale på den nasjonale politiske scene. Blant de viktigste de Vere jarlene var Robert de Vere, 9. jarl av Oxford, som ble landsforvist i 1388 for sin sterke innflytelse på den upopulære kong Rikard II. Også John de Vere, 13. jarl av Oxford, spilte en vesentlig rolle i engelsk historie da han i 1485 hjalp Henrik VII komme til makten. Den De Vere som har fått mest oppmerksomhet i ettertid er nok allikevel Edward de Vere, 17. jarl av Oxford, som enkelte har hevdet var den egentlige forfatteren bak Shakespeares skuespill.
Petar II av Jugoslavia
Petar II av Jugoslavia (serbisk: Petar Karađorđević II / Краљ Петар II Карађорђевић) (født 6. september 1923 i Beograd i Jugoslavia, død 3. november 1970 i Denver i Colorado i USA) var Kongeriket Jugoslavias siste konge. Han regjerte fra 1941 da han ble gitt makten etter et militærkupp av hærgeneral Dušan Simović. Han var da bare 17 år gammel. Han mistet makten til kommunistene etter andre verdenskrig. Han giftet seg med prinsesse Alexandra av Hellas og fikk med henne kronprins Aleksandar.
Referanser
Regent fra 1934 til 1941: Pavle Karađorđević
Maoming
Maoming (kinesisk: 茂名; pinyin: Màomíng) er en by på prefekturnivå i provinsen Guangdong ved Kinas kyst mot Sørkinahavet.
Befolkningen anslås (2004) til 6 705 900, hvorav 346 000 i selve byen Maoming.
Her ligger Maoming kullkraftverk med 1.100 MW installert kapasitet.
Administrasjon
Byprefekturet Maoming har jurisdiksjon over 2 distrikter (区 qū), 3 byfylker (市 shì) og ett fylke (县 xiàn).
Redningsselskapets sommerskoler for barn
Redningsselskapets sommerskoler for barn er et norsk skoletilbud, hvor barn mellom ni og tolv år får opplæring i å ro, seile samt å kjøre motorbåt.
Barna lærer sjøvett via lek, læring samt opplevelser på og ved sjøen.
Sjøredningsselskapets sommerskole skal være et holdnings- og miljøskapende aktivitetstilbud til barn og unge, hvor barna får opplevelser rettet til sjø og sjøliv, oppleer mestring og lærer sjøvett.
Humppila
Humppila er en kommune i landskapet Egentliga Tavastland i Finland. Kommunen har cirka 2 500 innbyggere og et areal på 146,6 km² hvorav 0,65 km² er vann. Humppila er en finskspråklig kommune som grenser til kommunene Forssa, Jockis, Ypäjä, Loimaa, Punkalaidun og Urjala.
Moderne femkamp under Sommer-OL 1968
Moderne femkamp under Sommer-OL 1968. Moderne femkamp var med som olympisk øvelse for tolvte gang under Sommer-OL 1968 i Mexico by. Det var en individuell og en lagkonkurranse begge for menn. I lagkonkurransen kom Sveriges lag med Björn Ferm, Hans Jacobson og Hans-Gunnar Liljenwall på tredjeplass. På grunn av at Liljenwall hadde for høy alkoholpromille i blodet ble han og laget diskvalifisert. De ble dermed de første som mistet en olympisk medalje på grunn av positiv dopingtest.
UFC 87
UFC 87: Seek and Destroy var et MMA-arrangement i regi av UFC i Minneapolis, Minnesota, USA 9. august 2008. Dan Evensen ble på dette stevnet den første nordmannen til å gå kamp i UFC.
Stéphane Henchoz
Stéphane Henchoz (født 7. september 1974 i Billens) er en sveitsisk fotballtrener og tidligere fotballspiller som er hovedtrener for Neuchâtel Xamax.
Henchoz var midtstopper, og avsluttet karrieren sommeren 2008, da han spilte for Blackburn Rovers FC i Premier League.
Klubbkarriere
Henchoz ble først lagt merke til i den tyske klubben Hamburger SV. Etter at han signerte Blackburn Rovers FC i 1997, spilte han to gode sesonger i et lag som hadde dårlige resultater. Etter at Blackburn rykket ned på slutten av 1998/99-sesongen, ble Henchoz kjøpt av en annen Premier League-klubb. Liverpool FC kjøpte han for 3,5 millioner pund.
På Anfield ble Henchoz en fast spiller i startelleveren under hans fem og et halvt år lange opphold på Merseyside. Han viste seg å være en veldig god signering og var populær blant Liverpool-fansen. Han dannet et effektivt og godt midtstopperpar sammen med Sami Hyypiä. Dette partnerskapet spilte en viktig rolle i Liverpools historiske The Treble i 2001.
Hans to siste sesonger for «The Reds» var mye preget av skader, men han spilte godt i de periodene han var skadefri. Gérard Houllier foretrakk Igor Bišćan som midtstopper da Henchoz slet med skader. Han ble satt på benken, og spilte høyreback de få gangene han fikk sjansen.
Da Gérard Houllier ble erstattet av Rafael Benítez som manager, prøvde spanjolen ut Jamie Carragher som en ny makker til Hyypiä. Dette førte til slutt at Henchoz’ karriere tok slutt. Carragher spilte tidligere som høyreback, men storspilte som midtstopper. Henchoz valgte da å signere en seks måneders kontrakt med Celtic. Ved utløpet av den kontrakten gikk han tilbake til Premier League, og skrev under for nyopprykkede Wigan Athletic.
Hans Wigan-karriere varte imidlertid kun ett år, og de to siste årene i karrieren spilte han for gammelklubben Blackburn Rovers. Han ble lite brukt, men steppet ofte inn ved skader og spilte godt. Mai 2008 ble han løst fra kontrakten av daværende manager Mark Hughes.
Landslagskarriere
Han spilte 72 A-landskamper for, og var med i troppen til EM 1996 og EM 2004.
Knut Nikolai Tønnevold Ugland
Knut Nikolai Tønnevold Ugland (født 2. oktober 1986) er en norsk forretningsmann og milliardær fra Grimstad.
Bakgrunn
Ugland er eneste barn av Johan Jørgen Uglands eneste datter Gerd Jorun Ugland. Han tok etternavnet Ugland rett etter han ble myndig. Han har studert økonomi og administrasjon ved Universitetet i Agder.
Arv
I 2010 ble det kjent at han hadde arvet 55 prosent av bestefarens Johan Jørgen Uglands formue på over tre milliarder kroner via aksjer i bestefarens shippingimperium, som i 2010 hadde 1000 ansatte, og i 2008 et overskudd på 530 millioner. Frem til Tønnevold var 35 år ble arven styrt av et forvaltningsråd med de tre medlemmene Ellen Ugland, Jørgen Lund, og Øystein Beisland. Etter at Ellen Ugland døde 6. desember 2010 arvet han verdier på 1,35 milliarder kroner etter henne, og ble så sittende med alle aksjene i bestefarens rederimperium, som hadde en anslått verdi på tre milliarder kroner. Med i arven var også boligen på Ugland Gård, med alt innbo fra Ugland-slekten.
Fotball
Ugland var keeper i Fotballklubben Jerv. Som ungdom gikk han på Norges Toppidrettsgymnas og prøvde seg i klubbene Lyn, Skeid og Korsvoll.
Asiamesterskapet i friidrett 1975
Asiamesterskapet i friidrett 1975 var det andre Asiamesterkapet i friidrett, det ble arrangert i Seoul i Sør-Korea. Det var 23 øvelser for menn og 16 for damer. Japan ble beste nasjon med 15 gullmedaljer foran India med ni.
Dongguan
Dongguan (kinesisk: 东莞; pinyin: Dōngguǎn) er en by på prefekturnivå i provinsen Guangdong ved Kinas kyst mot Sørkinahavet. Befolkningen anslås (2004) til 381 000.
Byen ligger nær Shenzhen og Hongkong og tar del i den sterke økonomiske veksten i området rundt Perlefloden.
Navnet Dongguan kommer fra «guancao», et gresslag som det er meget av i området. Dongguans historie går tilbake til Zhide-styret under Tang-dynastiet (757). Her står det mer enn tusen år gamle Xichen-tårnet, og her er Ke-hagen som er en av de fire vidgjetne hagene i Guangdong-provinsen. Dongguan har også sjøfartsmuseum, Weiyuan-batteriet, og Humenbroen over Perlefloden. Det var ved Humen at keiserens kommissær Lin Zexu brente opp konfiskert opium i 1839, en hendelse som utløste første opiumskrig.
Næringsliv
Dongguan er preget av lettindustri. De mange fabrikkene gjør at byprefekturet betraktes som Kinas mest produktive, Det produseres fremfor alt elektrisk utstyr, farmasøytiske produkter, matvarer, tekstiler og sko. Dongguan hat ca. 2 000 skofabrikker; i de fire produksjonssentraene til den største skoprodusenten, Pou Chen, arbeider ca. 160 000 arbeidere (2007). Dongguan har også stor computerindustri.
Ut over dette er området rikt på wolfram, tinn og kobber.
Administrative enheter
Byprefekturet Dongguan er administrativt oppstykket litt annerledes enn systemet er forøvrig i Folkerepublikken. Deler av prefekturet dekkes av fire subdistrikter:
Men byprefekturet styrer også 25 storkommuner som ikke er organisert under bydistrikter eller fylker. De storkommunene som er umiddelbart understilt byprefekturet er:
Jernbane
Beijing-Hongkong høyhastighetsjernbane har stoppested her.
Den viktige jernbanelinjen Jingjiubanen har stoppested her på sin ferd fra Beijing vestbanestasjon til Kowloon i Hongkong. Denne linjen løper gjennom blant annet Hengshui, Heze, Shangqiu, Xinzhou (ved Wuhan), Jiujiang, Nanchang, Heyuan, Huizhou og Shenzhen.
Vei
Kinas riksvei 107 fører gjennom området. Den løper fra Beijing til Shenzhen (rett ved Hongkong, og er på sin vei innom provinshovedstedene Shijiazhuang, Zhengzhou, Wuhan, Changsha og Guangzhou.
Hausjärvi
Hausjärvi er en kommune i landskapet Egentliga Tavastland i Finland. Hausjärvi er en finskspråklig kommune som grenser til kommunene Hyvinge, Tavastehus, Janakkala, Kärkölä, Mäntsälä og Riihimäki.
Synchronous Digital Hierarchy
Synchronous Digital Hierarchy (SDH) eller SONET er en metode for å kommunisere digital informasjon ved å bruke lasere eller lysdioder (LED) over optisk fiber. Metoden ble utviklet for å erstatte Plesiochronous Digital Hierarchy (PDH)-systemer for å transportere store mengder telefon- og datatrafikk samt for å tillate bruk av utstyr fra forskjellige leverandører.
Hausjärvi
Kommunen har en befolkning på 8 820 innbyggere (2015) og et areal på 398,78 km² hvorav 8,98 km² er vann.
Grane prestegjeld
Grane prestegjeld var et prestegjeld i Indre Helgeland prosti i Sør-Hålogaland bispedømme i Nordland.
Den 25. februar 1927 ble Grane et sogn i Vefsn prestegjeld, sammen med Vefsn og Drevja.
Synchronous Digital Hierarchy
Det finnes flere nesten identiske standarder som beskriver synkrone optiske nettverk:
Både SDH og SONET er i utstrakt bruk idag, hvor SONET benyttes i USA og Canada mens SDH benyttes i resten av verden. Selv om SONET ble utviklet før SDH, blir den idag ansett som en variasjon av SDH på grunn av SDH sin utbredelse.
Grane prestegjeld
Ved kongelig resolusjon av 5. februar 1965 ble Grane sogn utskilt som Grane prestegjeld.
Prestegjeldet ble faset ut i forbindelse med omstruktureringene i Den norske kirke på 2000-tallet.
Synchronous Digital Hierarchy
Synkrone nettverk skiller seg fra PDH i det at de eksakte dataratene som benyttes til å overføre dataene er sterkt synkronisert i hele nettverket, noe som muliggjøres ved hjelp av atomklokker Denne synkroniseringen gjør det mulig for nettverk som strekker seg over flere land å operere synkront, noe som betraktelig korter ned behov for bufring mellom hvert element i nettverket.
Både SONET og SDH kan brukes for å kapsle inn eldre standarder, slik som PDH-standarden, eller de kan benyttes for å understøtte ATM eller såkalte Packet over SONET/SDH (POS) nettverk. På grunn av disse egenskapene er det unøyaktig å beskrive SDH eller SONET som kommunikasjonsprotokoller. De beskrives best som generelle transportmetoder for å flytte både tale og data.
SONET/SDH båndbredder
Legg merke til at de typiske båndbreddene starter på OC-3 og går oppover i multipler av 4. Det vil si at OC-24 og OC-1536 samt andre rater som OC-9, OC-18, OC-36 og OC-96 kan finnes definert i noen standarder, men vil stort sett ikke være tilgjengelig på kommersielt utstyr.
OC-3072 er fortsatt under utvikling (2006) og har enda ikke blitt satt i produksjon.
Exclusive Books Boeke Prize
Exclusive Books Boeke Prize er en sørafrikansk bokpris, opprettet etter modell av den britiske bokprisen Man Booker Prize. «Boeke» er flertall av «bok» på afrikaans og prisen har bare blitt vunnet av to romaner skrevet på engelsk.
Prisen har blitt gitt ut siden 1995 og 11 av de 14 første vinnerne var debutromaner. Bøkene blir vurdert av et panel bestående av bokkritikere (40 i 2008).
Chandra Prakash Mainali
Chandra Prakash Mainali (nepali चन्द्र प्रकाश मैनाली) (født 1953) er en nepalsk politiker. Han var leder i Samyukta Bammorcha (engelsk forkortelse ULF-N), den minste partneren i Sjupartialliansen for demokrati i Nepal, og NKP (ML), det viktigste av flere små kommunistpartier som danna ULF-N.
Leder i Jhapeli-gruppa
C. P. Mainali var en av de sentrale lederne i Jhapeli-gruppa, ei kommunistgruppe i distriktet Jhapa på grensa til India. Jhapeli-gruppa forsøkte å sette i gang et maoistisk bondeopprør i samarbeid med indiske naxalitter, og skal ha drept åtte godseiere som de definerte som klassefiender før opprørsforsøket blei slått ned våren 1971.
Opprøret blei altså slått ned nesten før det begynte. Militær undertrykkelse i distriktet fortsatte i flere år, og flere medlemmer av Jhapeli-gruppa fikk lange fengselsstraffer. Dette hindra ikke at tilhengere strømte til Jhapeli-gruppa etter revolusjonsforsøket. Gruppa blei av revolusjonær ungdom over hele Nepal betrakta som en organisasjon som ikke bare snakka om revolusjon, men handla.
Mainali blei legendarisk både for sin rolle i ledelsen av opprøret, og for å lede en flukt fra fengselet der fangene grov en tunnel til friheten.
Fra 1975 gikk Jhapeli-gruppa inn i den partibyggende organisasjonen All Nepal Communist Revolutionary Coordination Committee (Marxist-Leninist) (ANCRCC (ML), der Mainali også var den politiske lederen.
Generalsekretær i NKP(ML)
Rekruttering og sammenslåing med flere andre grupper gjorde at ANCRCC (ML) i 1978 kunne stifte Nepals Kommunistiske Parti (m-l). NKP (ML) var i utgangspunktet et revolusjonært parti som bygde på marxismen-leninismen Mao Zedongs Tenkning, og hadde som mål å mobilisere bønder og arbeidere til en væpna nydemokratisk revolusjon etter Maos modell. Mainali blei partiets første generalsekretær. I mesteparten av denne perioden var det ingen som kunne utfordre hans autoritet i partiet.
Året etter stiftelsen brøyt det ut et stort opprør, i første omgang blant studenter i byene, retta mot det kongelige diktaturet, som offisielt var kjent som Panchayat-demokratiet. Dette opprøret tvang kong Birendra til å gjennomføre ei folkeavstemning i 1980 mellom fortsatt (men noe demokratisert) kongelig diktatur og flerparti-demokrati. I massebevegelsen for demokrati samarbeida NKP (m-l) med andre kommunistpartier, særlig med det da dominerende Nepal Kamyunishta Parti (Chautho Mahadhiveshan) og NKP (Pushpa Lal), om meget vellykka massemobilisering.
Sjøl om kongen vant folkeavstemninga (kanskje ved hjelp av valgfusk) gikk NKP (ML) sterkt fram. På begynnelsen av 1990-tallet hadde det tatt over rolla som Nepals største kommunistparti.
Avsatt og ekskludert
I 1982 blei C. P. Mainali avsatt som generalsekretær. Utgangpunktet var at han foreslo at partiet skulle gå inn for å samarbeide med andre partier for å styrte kongen, og i ei overgangsperiode etter at diktaturet var styrta støtte flerpartidemokrati. Seinere skulle revolusjonen fortsette til et virkelig nydemokratisk stadium etter maoistisk modell, der det ikke lengre var plass for andre partier enn det ledende kommunistpartiet. Ettersom partiets politikk mindre enn 10 år seinere utvikla seg mye lengre i å støtte flerpartidemokrati enn dette, kan det virke merkelig at dette forslaget faktisk førte til at Mainali først blei avsatt som partileder og seinere ekskludert, sammen med mange tilhengere og hele partiavdelinger. I spissen for bevegelsen for å renske ham ut sto Bamdev Gautam, som seinere skulle bli en leder på høyrefløya i det moderate kommunistpartiet UML og samarbeide med Mainali om et utbrudd fra det partiet.
Mainali blei i en periode satt i husarrest og bevokta av partimedlemmer.
Ny generalsekretær i de neste 6 åra blei Jhala Nath Khanal. Under ham begynte også partiet et oppgjør med maoismen. Det gjorde at Mainali, som hadde blitt fjerna for høyreavvik, snart sto fram som en leder for venstrefløya i NKP(ML).
Mainali mot Bhandari
Mainali kom inn i partiledelsen igjen i 1985, som ledd i et forsøk på å forsone fløyene i partiet. Men han sto i motsetning til hovedretninga i partiets utvikling på hele 1980-tallet.
I 1986 blei Madan Kumar Bhandari generalsekretær i NKP (ML). Han var også en tidligere maoistisk revolusjonær som hadde utvikla seg i moderat retning. Han blei teoretikeren bak partiets nye linje som avløste Maos nydemokratiske revolusjon – isteden snakka Bhandari om folkets flerparti-demokrati. Bhandari blei også den første generalsekretæren i det store moderate kommunistpartiet, vanlig kjent som UML, som blei danna på grunnlag av NKP (ML) og andre partier i 1991. Hans politiske linje blei lagt til grunn for det nye partiets program. Mainali, som blei med over i det nye partiet, sto i opposisjon til Bhandari, og blei anføreren for de i UML som forsøkte å holde fast på noe av NKP (m-l)s opprinnelige revolusjonære grunnlag. Han gikk mot Bhandaris nye politikk både før og etter Bhandaris død i 1993. Dette fikk han bare støtte for fra et begrensa mindretall i UML.
Mainali, Gautam og det nye NKP(ML)
Mainali ble oppnevnt til minister for lokal utvikling og forsyning i UMLs mindretallsregjering i 1994.
I den store parlamentsgruppa etter valget i 1994 leda han en slags venstreopposisjon. Mens ledelsen støtta avtalen med India om utbygging av elektrisitetsverk i Nepal i 1996, var Mainali og hans tilhengere mot. Her sto han sammen med Bamdev Gautam, som ellers sto politisk og ideologisk på høyresida i partiet, nær Bhandari og partilederen som fulgte etter ham, Madhav Kumar Nepal. Men Gautam sto i sterk personlig motsetning til Nepal, og rivaliserte med ham om makta i partiet. I 1998 førte fraksjonskampen i partiet til at Mainali og Gautam sammen organiserte en splittelse som førte til danninga av et nytt parti, som tok det gamle navnet NKP (ML). Det nye NKP(ML) tok med seg om lag halve parlamentsgruppa, mange kjente ledere og store deler av partiorganisasjonen (bl.a. et flertall i Kathmandudalen, og gjorde slutt på UMLs posisjon som parlamentets største parti etter 1994. NKP(ML) brukte en revolusjonær retorikk og kritiserte UML for høyre-opportunisme. Men partiet inneholdt ei blanding av folk som hadde stått til høyre og venstre i UML, og det blei organisert rundt et politisk framstøt for å danne fellesregjering med en av fraksjonene i det høyremonarkistiske partiet RPP. Partiet blei straks innvikla i regjeringsintrigene som skandaliserte alle de store partiene i det nepalske parlamentet.
Det nye NKP(ML)s nederlag og oppløsning
Det voksende parlamentariske kaoset utløste nyvalg i 1999. I dette valget led NKP (ML) knusende nederlag. Det fikk 6,4%, men ingen representanter innvalgt i motsetning til tre mindre kommunistpartier som kom inn. UML gikk også tilbake, men gjenvant sin posisjon som nasjonalforsamlingas nest største parti. Mainali hadde heller ikke i det nye NKP (ML) klart å få flertall for sin politikk – dette partiet fortsatte også å bygge på Bhandaris teorier, som blei stemt igjennom som partiprogram mot Mainalis forslag. Etter nederlaget i 1999 så heller ikke flertallet noen hensikt i å opprettholde partiet. Leda av Bandev Gautam gikk de fleste av de kjente partilederne og mesteparten av medlemmene tilbake til UML i januar 2002.
Det rekonstituerte NKP (ML)
C. P. Mainali tilhørte et lite mindretall som ikke ville gå tilbake til UML. De rekonstituerte det nye NKP (ML), som fra nå av var redusert til å bli et av de mange nepalske kommunistiske småpartiene. I det nye partiet blei Mainali partileder igjen. Per 2021 var han forsatt partiets generalsekretær.
Mainali som leder av ULF-N
For å kjempe mot den antidemokratiske utviklinga under kong Gyanendra, danna NKP (ML) sommeren 2002 sammen med fire andre kommunistiske småpartier fellesorganisasjonen Samyukta Bammorcha (United Left Front – Nepal (ULF-N), Den Forente Venstrefronten – Nepal). Ingen av de fem partiene som seinere ved sammenslåinger ble redusert til tre, fikk noen gang valgt inn representanter i parlamentet. Mainali var leder av organisasjonen fra starten fram til 30. mars 2006, da han blei erstatta av Prabhu Narayan Chaudhari fra Nepals Kommunistiske Parti (forent marxistisk). Samyukta Bammorcha blei medlem av Sjupartialliansen for demokrati i Nepal etter kong Gyanendras statskupp 1. februar 2005. Organisasjonen var den minste partneren i alliansen.
I Nepals overgangsparlament, som blei konstituert 15. januar 2007, blei C. P. Mainali utpekt som en av de tre nye representantene for (ULF-N).
Konsumentverket (Sverige)
Konsumentverket er en svensk statlig myndighet opprettet i 1973. Myndigheten overvåker forbrukerspørsmål og har også til oppgave å utferdige forskrifter om hvordan forbrukerrettslige regler om for eksempel angrerett og prismerking skal tillämpas. Generaldirektøren er konsumentombudsmannen. I 2005 ble det besluttet at Konsumentverket skal flyttes fra Stockholm til Karlstad.
Claudia Acte
Claudia Acte var en kvinnelig frigjort trell i antikkens Roma og var elskerinnen til keiser Nero.
10. etappe i Tour de France 2009
10. etappe av Tour de France 2009 ble kjørt tirsdag 14. juli og gikk fra Limoges til Issoudun. Ruten var 194,5 km lang.
Etappen ble kjørt uten radiokommunikasjon mellom ryttere og sportsdirektører. Siden det var Frankrikes nasjonaldag var det ventet at franske ryttere var ivrige til å gå i brudd. Fire mann kom seg tidlig avgårde: Franskmennene Thierry Hupond, Benoît Vaugrenard og Samuel Dumoulin og russeren Mikhail Ignatjev. De fikk aldri noe stor forsprang, og ble tatt igjen like før mål. Etappen endte i en massespurt, og Mark Cavendish tok sin tredje etappeseier.
Kurt Asle Arvesen gikk i bakken med over 100 km igjen av etappen. Han hadde tydelig vondt, men kom seg til mål og etter sykehusbesøk ble det konstatert kragebeinsbrudd. Han stilte ikke til start på den neste etappen, men dro hjem til Norge for å bli operert.
1. sprint (Laurière)
Etter 44 km
2. sprint (Aigurande)
Etter 122,5 km
3. sprint (Saint-Août)
Etter 167,5 km
1. klatring (Côte de Salvanet)
4. kategori stigning etter 12,5 km
2. klatring (Côte de Saint-Laurent-les-Églises)
4. kategori stigning etter 27,5 km
3. klatring (Côte de Bénévent-l'Abbaye)
4. kategori stigning etter 58,5 km
Polsk blod – en balletdanserindes roman
Handling
Musikeren “Wolo” er forelsket i den vakre bondepiken “Anjuta”. Hun tvinges av sin stemor som driver en ulovlig kro, å danse for sine berusede gjester. Wolo som ser Anjuta danse forsøker å overtale stemoren til å la Anjuta utdanne seg til danserinne. Anjuta gjennomfører en glitrende opptaksprøve til ballettskolen med Wolo som akkompagnatør. For å skille Anjuta og Wolo tilbyr greve Orsky seg å bekoste Wolos utdanning til fiolinist utenlands.
Om filmen
Filmen hadde premiere 14. november 1916 på Paladsteateret i København i Danmark. Den svenske premieren var den 20. november 1916 på kinoen Röda Kvarn i Stockholm. Innspillingen fant sted i Svenska Biografteaterns ateljé på Lidingö med visse avsnitt filmet på Röda Kvarns scene og øvre foajé, eksteriørscenene ble filmet på Kungliga Vetenskapsakademien i Frescati og ved Mölna gård på Lidingö med foto av Julius Jaenzon. Filmen ble solgt foruten til Danmark, der den hadde sin urpremiere, til Norge, Finland, Storbritannia, Nederland, Frankrike, Sveits, Spania, Tyskland, Østerrike, Ungarn, Russland, Balkanlandene, Argentina, Brasília, Chile, Cuba og USA. To kopier av filmen som ble sendt med et fartøy til England forsvant da fartøyet ble torpedert og senket høsten 1917. Filmen ble lenge ansett som forsvunnet, men i 1995 ble en ufullstendig kopi av filmen funnet i Zaragoza i Spania. Filmen ble restaurert og rekonstruert ved hjelp av stillbilder og copyrightruter. Det finnes nå i en visningskopi av filmen i det svenske Filminstitutets arkiv.
Jharkhand
Jharkhand (hindi: झारखंड) er en delstat i det østlige India. Den ble fra 15. november 2000 skilt ut fra Bihar som den grenser mot i nord. I øst grenser den mot Vest-Bengal, i syd mot Orissa, i vest mot Chhattisgarh og Uttar Pradesh. Hovedstad er Ranchi. Noen andre større byer i delstaten er Bokaro, Dhanbad, Jamshedpur og Dumka. Området er også kjent som Vananchal.
Jharkhand er hjemsted for et stort antall språk i tre store språkfamilier; sadri, hindi, urdu og bengali utgjør de indoariske språk, og korku, santali, mundari, bhumij, paharia og ho utgjør munda-språkene. I tillegg brukes de dravidiske språk, som er representert av korwa, oraon og sauria paharia.
Frans Josef I av Østerrike-Ungarn
Frans Josef I av Østerrike (tysk Franz Joseph, også kjent som I. Ferenc József av Ungarn, født 18. august 1830 på Schönbrunn slott i Wien, død 21. november 1916 samme sted) var keiser av Østerrike (1848–1916) og konge av Ungarn (1867–1916).
Han besteg tronen i Østerrike etter at hans onkel, Ferdinand I av Østerrike, abdiserte som følge av uroligheter i 1848. Hans far hadde frasagt seg retten til tronen tidligere. Frans Josef ble beseiret i krigen mot Sardinia i 1859 og mot Preussen i 1866. Tapene var med på å frembringe forfatningsreformen Ausgleich i 1867, noe som blant annet innebar at det ungarske kongedømmet ble gjenopprettet i union med Østerrike. Med 68 år på tronen er Frans Josef den monarken som har regjert i nestlengst tid som myndig i verdenshistorien, kun overgått av dronning Elisabeth II av Storbritannia.
Bakgrunn
Han var sønn av erkehertug Franz Karl av Østerrike og prinsesse Sophie av Bayern, og barnebarn av keiser Frans II.
Hans undervisning ble ledet av grev H. Bombelles, og han viste tidlig en sjelden språkferdighet, så at han lærte seg alle rikets hovedspråk. Da han som keiserens fullmektige i oktober 1847 deltok i erkehertug Stefans innsettelse som palatin i Ungarn, vakte han oppsikt ved sin tale på ungarsk.
Veien til makten
I april 1848 ble han sendt til Radetzkys hær i Italia, og viste flere ganger uforferdet mot. Etter at keiserhuset i oktober samme år var flyktet til Olmütz for oppstanden i Wien, gjenopptok man tanken om å la Franz Joseph avløse sin onkel Ferdinand som keiser, og den 2. desember ble planen utført, slik at man kunne få en hersker som ikke var bundet ved forgjengerens løfter til de forskjellige folkeslag.
Hans første rådgivere var fyrst Felix Schwarzenberg og grev Stadion, som ville gjennomføre en konstitusjonell helstat med likestilling for alle folkeslag og tidssvarende omdannelse av forvaltning og rettspleie, men uten aktelse for landenes historiske rettigheter. En fellesforfatning på dette grunnlag ble utstedt 4. mars 1849, og snart etter gav seieren ved Novara fred i Italia og gjenopprettet Østerrikes makt her, mens et møte i Warszawa med keiser Nikolaj I gav Franz Joseph en russisk hjelpehær til å undertrykke Ungarns frihetskamp. Men disse seirer førte regjeringen inn på et strengt militærregimente, og snart oppgav man alle planer om politisk frihet og om oppfyllelse av nasjonalitetenes ønsker. I 1851 ble de frisinnede ministre fjernet, og fra 1. januar 1852 ble eneveldet gjeninnført; et strengt sentraliserings- og fortyskningssystem ble regjeringens program. I 1855 gav konkordatet den katolske kirke ikke bare utstrakt selvstendighet, men også store forrettigheter fremfor andre trossamfunn og viktig innflytelse i staten. Josef IIs politikk overfor kirken ble således oppgitt for at keiseren kunne vinne kirkens støtte overfor sine folk.
Svekket maktstilling
Utad hadde Østerrike vist sin makt ved å gjenopprette forbundsdagen i Tyskland i 1850, pånøde Danmark Helstaten i 1852 og verge Montenegro mot tyrkerne, og under Krimkrigen 1853—56 syntes det også å holde avgjørelsen i sin hånd som megler mellom Russland og Vestmaktene. Men i virkeligheten hadde dets uklare holdning stilt det alene i Europa. Dette viste seg klart under krigen 1859, som Franz Joseph selv fremskyndet ved sitt hårdnakkede krav om Sardinias avvæpning. Etter nederlaget ved Solferino, der han nær var blitt tatt til fange, traff han i Villafranca personlig avtale med Napoleon III om fred imot Lombardias avståelse. Hans håp om å redde sine forbundsfellers herredømme i Midt-Italia strandet derimot på innbyggernes motstand.
Nå fulgte en rekke år da det ene politiske forsøk fulgte etter det annet, men alle mislyktes. Først i 1859,grep man til materielle fremskritt (næringsfrihet, jødenes likestilling), men folkestemningen ble like så lite forsonet ved det som ved amnestiet i 1857. Nå ble det gjort tilløp til en føderalistisk statsordning (Oktoberdiplomet 1860) med gjenopprettelse av de enkelte lands historiske rettigheter, men skrittet ble ikke gjort fullt ut og vakte bare desto sterkere krav. Deretter ble i februar 1861 konngjort en konstitusjonell helstat med avgjort overvekt for tyskheten, men derimot reiste ungarerne en så hårdnakket motstand at til sist hele forfatningslivet stanset i 1865.
Han lot seg deretter trekke med til krigen mot Danmark i 1864, men gavnet derved alene Preussen uten å oppnå varit forbund med denne gamle medbeiler. Møtet i Gastein i august 1865 med kong Vilhelm I avgjorde foreløpig tvisten om Elbhertugdømmenes fremtidige stilling, men den brøt snart ut igjen og førte i 1866 til en krig både med Preussen og Italia, fordi Franz Joseph hårdnakket hadde vegret seg fra å avstå Venezia, skjønt dets besittelse ikke lengre var holdbar. Krigen ble et enda større nederlag enn 1859 og medførte tapet både av Venezia og av stillingen i Tyskland.
Personalunionen
Nå erkente han endelig nødvendigheten av å føye ungarernes krav om monarkiets tvedeling og å gjennomføre det konstitusjonelle system også i Østerrike (Ausgleich). Den 8. juni 1867 ble han kronet han i Budapest til Ungarns konge og skjenket den vanlige kroningsgave, 100.000 gylden, til understøttelse for enker og barn etter falne deltagere i den ungarske frihetskamp. Senere måtte han også bøye seg for dets parlamentariske statsskikk og godkjenne dets stilling som selvstendig rike. I Østerrike helte han i de første 12 år etter 1867 fortrinnsvis til tyskerne, men under hans barndomsvenn grev Taaffes styre, 1879—93, nådde de slaviske folkeslag lengre frem mot nasjonal likestilling. Likeledes ble konkordatet oppgitt i 1871 som følge av kunngjørelsen av pavens ufeilbarhet.
Alliansepolitikk
Utad svaiet hans politikk betydelig. Møtet i Salzburg i august 1867 med Napoleon III bebudet en tilnærmelse til Frankrike (Franz Joseph deltok også i 1869 sammen med keiserinne Eugenie ved Suezkanalens åpning). Da krigen i 1870 utbrøt, holdt han seg imidlertid tilbake, og i 1871 kom i Gastein en utsoning i stand med den tyske keiser, hvorpå i september 1872 i Berlin ble inngått trekeiserforbundet mellom de tre østlige stormakters herskere, altså en tilbakevenden til forholdene 1830—47. I 1873 mottok han i Wien besøk av kong Victor Emanuel II av Italia og gjengjeldte det følgende år i Venezia, hvor han ble hedret med megen hjertelighet av sine tidligere undersåtter. Da trekeiserforbundets inderlighet kjølnet under Den russisk-tyrkiske krig (1877-1878) og særlig ved den påfølgende tilknytning av Bosnia og Hercegovina til Østerrike-Ungarn, sluttet han i 1883 et nytt tremaktsforbund med Tyskland og Italia, og dette dannet inntil 1915 grunnlaget for monarkiets holdning.
Finsterforst
Finsterforst er et folk metal-band fra Tyskland som ble opprettet sent i 2004 av Tobias Weinreich (Bass), Sebastian Scherrer (Keyboard), Marco Schomas (Vokal) og Simon Schillinger (Gitar)
Frans Josef I av Østerrike-Ungarn
To drapsforsøk
Den 18. februar 1853 ble han ved et attentat i Wien såret med et knivstikk av en ungarer ved navn Libenyi, og den 17. august 1882 ville en italiener av tysk byrd, Oberdank, drepe ham i Triest med Orsinibomber, men ble fengslet i tide.
Innenrikspolitikk
Fra tidlig tid øvet han stor personlig innflytelse på monarkiets styre og etterstrebet med klokskap og måtehold å løse den vanskelige oppgave å opprettholde likevekten dels mellom Østerrike og Ungarn, dels mellom de innbyrdes stridende folkeslag. Han kunne imidlertid ikke unngå mer enn én gang å måtte ta overordentlige skritt for å holde det sammensatte regjeringsmaskineri igang, særlig i Østerrike ved fastsettelsen av finansloven 1902 og 1904, men også i Ungarn 1905—06 ved et års tid å styre utenfor loven. Også lyktes det ham først i 1907, etter ti års fruktesløse forhandlinger, å oppnå fornyelse av den økonomiske forbindelse mellom Østerrike og Ungarn samt forhøyelse av dettes årlige tilskudd til fellesutgiftene.
Hårdnakket vegret han seg for å løsne hærens enhet og innrømme ungarsk kommandospråk for ungarske avdelinger, idet han sterkt hevdet det tyske begrep «krigsherre». Mens han i 1905 gav støtet til at innførelsen av alminnelig valgrett kom til alvorlig drøftelse i Østerrike (den ble innført av riksrådets underhus 1907), strebet han forgjeves å tilveiebringe en utsoning mellom tyskere og tsjekkere i Böhmen, men lot vite han var villig til større innrømmelser til de slaviske folks nasjonale krav, enn hva før hadde vært mulig å oppnå.
Mange jubileer
Det falt også i hans lodd å ha lengre regjeringstid (68 år) enn noen samtidig fyrste. Mens hans første jubileum i 1873 for 25 års regjering ble feiret med stor høytidelighet, var det annet i 1888 etter hans eget ønske markert kun ved grunnleggelse av milde stiftelser. Ved det tredje i 1898 bortfalt alle festligheter på grunn av keiserinne Elisabeths mord knapt tre måneder før. Dessuten kunne han i mai 1896 åpne Ungarns tusenårsfest og i april 1898 feire femtiårsdagen for dets statsordnings omdannelse, samt juni 1907 40-årsdagen for sin kongekroning, samt i desember 1908 sitt eget 60-års regjeringsjubileum. Mange av Europas fyrster gjestet ham i løpet av året, alle de tyske fyrster med keiser Vilhelm i spissen 7. mai og danskekongen Frederik VIII på selve høytidsdagen.
Fornyet imperialisme
Knapt to måneder før, i oktober 1908, kunngjorde han at Bosnia ble innlemmet i monarkiet, uten nærmere å fastsette dets statsrettlige stilling. Denne tilsidesettelsen av Berlintraktaten av 1878 vakte uvilje hos flere regjeringer og syntes en tid å skulle utløse en krig med Serbia, men ble godkjent i april 1909 av alle stormaktene, etter at et forlik var kommet i stand med Tyrkia.
I juli 1914 stilte Franz Joseph — etter at den østerrikske tronfølger Franz Ferdinand var blitt skutt av serbiske sammensvorne (skuddene i Sarajevo) — vidtgående krav til den serbiske regjering, uten hensyn til dens statsrettslige selvstendighet. I siste instans skulle dette føre til første verdenskrig, hvis endelige utgang han ikke opplevde.
Familie
Franz Joseph ektet den 24. april 1854 Elisabeth av Bayern, datter av hertug Maximilian av Bayern (født 24. desember 1837, død 10. september 1898 - drept ved knivstikk). Han hadde med henne
I 1889 døde tronfølgeren Rudolf under den begivenheten som går under navnet Mayerlingdramaet og på en tur til Genève i 1898 ble keiserinne Elisabeth myrdet av en italiensk anarkist. Etter at sønnen døde overtok erkehertug Franz Ferdinand, keiserens nevø, som arving til tronen.
Død
Under første verdenskrig døde den 86 år gamle keiseren på Schönbrunn slott i Wien. Etter Frans Josefs død overtok hans grand-grandnevø erkehertug Karl tronen. I 1918 ble monarkiet avskaffet.
Kirkebakken (Vestfold)
Kirkebakken er et område like ved Oslofjorden sør for Horten i Vestfold og øst for Skoppum. På Kirkebakken ligger Borre kirke, Borrestranden, Midgard historisk senter og Borrehaugene med gamle gravplasser fra vikingtiden. Kirkebakken var også kommunesentrum i gamle Borre kommune som nå er slått sammen med Horten.
Frans Josef I av Østerrike-Ungarn
Titler
Konge av Lombardia-Venetia, av Dalmatia, Kroatia, Slavonia, Lodomeria og Illyria; konge av Jerusalem etc., erkehertug av Østerrike; storhertug av Toscana og Kraków, hertug av Lorraine, of Salzburg, Steiermark, Kärnten, Krain og av Bukovina; storfyrste av Transilvania; markgreve av Mähren; hertug av Øvre og nedre Schlesien, av Modena, Parma, Piacenza og Guastalla, av Auschwitz (Oświęcim) og Zator, av Teschen (Cieszyn/Český Těšín), Friuli, Ragusa (Dubrovnik) og Zara (Zadar); fyrstlig greve av Habsburg og Tyrol, av Kyburg, Gorizia og Gradisca; fyrste av Trent (Trento) og Brixen; markgreve av Øvre og Nedre Lausitz og i Istria; greve av Hohenems, Feldkirch, Bregenz, Sonnenberg, etc.; herre av Trieste, av Cattaro (Kotor), og i Wendish Mark; Storvojvode av Vojvodedømmet Serbia etc.
Litteratur
Leksikonartikler
Vang prestegjeld
Vang prestegjeld kan vise til:
Deutschlandlied
«Das Lied der Deutschen», også kalt «Deutschlandlied», har vært Tysklands nasjonalsang siden 1922. I 1952 ble det i en korrespondanse mellom daværende forbundskansler Konrad Adenauer og forbundspresident Theodor Heuss, bestemt at den tredje strofen av sangen skulle være landets nasjonalhymne.
Melodien er komponert av Joseph Haydn i 1797 og ble først brukt som en hyllest til Franz II, den siste keiser av Det tysk-romerske rike (fra 1804 keiser av Østerrike), «Gott erhalte Franz den Kaiser» («Gud velsigne keiser Franz»). Deler av melodien ble gjenbrukt i ''Strykekvartet i C-Dur Op. 76, Nr. 3; Hob. III:77''. Denne er derfor tidvis omtalt som Keiserkvartetten.
Historien bak teksten
Den nåværende teksten ble skrevet av den liberale litteraturprofessoren og dikteren August Heinrich Hoffmann von Fallersleben. Fallerslebens tekst, med åpningsordene «Deutschland, Deutschland über alles, über alles in der Welt» («Tyskland, Tyskland framfor alt, framfor alt i verden») er en appell til de talløse tyske fyrstene om å sette til side alle egeninteresser og arbeide for et samlet Tyskland. Dette ble oppfattet som revolusjonært på denne tiden, siden kravet om et samlet Tyskland vanligvis ble fremmet i forbindelse med krav om ytringsfrihet og andre liberale rettigheter som truet de enkelte fyrstenes makt.
Første vers i sangen omtaler den delen av Europa hvor tysktalende folk bodde på den tiden. Etsch viser til Adige i Italia, og Maas løper gjennom Frankrike, Belgia og Nederland. Nemunaselva (Memel) ligger i Litauen, og «Beltet» er det danske Lillebælt.
Weimarrepublikken
Sangen ble fort enormt folkekjær, og ble nasjonalsang i 1922 etter forslag fra Tysklands første president, Friedrich Ebert (SPD). Den erstattet da «Heil dir im Siegerkranz», som var basert på den engelske «God Save the King». (Siden Wilhelm II var svært begeistret for å reise, ble tittelen i hans tid parodiert til Heil dir im Sonderzug («Vær hilset i spesialtog»). Betydningen ble fordreiet og misbrukt av de allierte i propagandaøyemed under andre verdenskrig. Spesielt var det strofen «Deutschland, Deutschland über alles, über alles in der Welt» som ble utnyttet. De forsøkte å gi inntrykk av at dette betød at Tyskland skulle herske over resten av verden, selv om dette ikke hadde noe med Fallerslebens intensjon med sangen å gjøre. Mange andre nasjonalsanger inneholder denne type formuleringer.
Under første verdenskrig var det skikk å avslutte nasjonalsangen med å rope: «Gott strafe England!» (Måtte Gud straffe England!)
Forbundsrepublikken Tyskland
Etter 1949 ble Deutschlandlied igjen brukt offisielt i Vest-Tyskland, men det var ikke noen formalisert ordning. Forskjellige forslag til nasjonalsang ble lagt fram, blant annet Beethovens Ode an die Freude (som senere ble europeisk nasjonalsang, se Europahymnen) og den nyskrevne Hymne an Deutschland. Samme år vedtok DDR nasjonalsangen Auferstanden aus Ruinen med tekst av Johannes R. Becher og musikk av Hanns Eisler. Fordi teksten nevner tysk enhet, ble den ikke sunget etter 1971, bare spilt instrumentalt.
Da Forbundsrepublikken Tyskland (Vest-Tyskland) i 1949 vedtok sin nye grunnlov (Grundgesetz) fikk landet et flagg, men ingen nasjonalhymne. Deutschlandlied var som helhet ikke akseptabel og Theodor Heuss tok initiativet til å lage en helt ny nasjonalhymne. Det førte ingen steder. Forbundskansler Konrad Adenauer foreslo deretter i 1952 i et brev til president Heuss å bruke Deutschlandlieds tredje strofe, noe Heuss aksepterte.
Det stod enhver fritt å bruke hele sangen i andre sammenhenger. I 1991, etter Tysklands gjenforening, ble denne ordningen formalisert, slik at bare tredje strofe brukes i offisielle sammenhenger. Bruken av første og andre vers har variert. Da Tyskland vant fotball-VM i Bern i 1954, dominerte første strofe i feiringen. De konservative partiene CDU og CSU gjorde flere forsøk på å få første og andre vers i mer aktiv bruk på 1970- og 1980-tallet. CDU Baden-Württemberg foreslo i 1985 og 1986 at alle skoleelever i Tyskland skulle lære hele sangen. Hessens kulturminister Christean Wagner (CDU) bestemte i 1989 at alle skoleelever i Hessen skulle lære hele nasjonalsangen.
Annen bruk av melodien
I Storbritannia brukes samme melodi ofte til den katolske hymnen Tantum ergo, som synges i forbindelse med sakramentsandakter. Salmen Glorious things of thee are spoken går på samme melodi, med tekst av den tidligere slavehandleren og senere prest etter en religiøs oppvakning John Newton som også skrev teksten til Amazing Grace.
Hannes Finsen
Hannes Kristján Steingrímur Finsen (født 13. mai 1828 i Reykjavík, død 18. november 1892) var en islandsk jurist og embetsmann. Han var cand.jur. fra 1856. Finsen jobbet hos Islands representasjonskontor i København 1856–1858, og ble deretter fogd på Færøyene. Han ble valgt inn på Lagtinget fra Suðurstreymoy fra 1869, men fikk allikevel fast sete bare to år senere, da han ble øyenes amtmann i 1871. Finsen fratrådte i 1884, da han ble utnevnt til ny stiftsamtmann i Ribe amt.
Finsen var gift to ganger, og ble far til ti barn i sitt første ekteskap, deriblant Olaf Finsen, Niels Ryberg Finsen og Vilhelm Hannes Finsen.
Leid linje
Leid linje, er en fast etablert forbindelse for telekommunikasjon som en kunde leier av en nettoperatør mellom to bestemte steder. En forbindelse er normalt symmetrisk.
De leide linjene brukes bl.a. til sammenkobling av lokale nett for bedrifter med atskilte lokaliseringer, overføring av kringkastingssignaler og produksjon av offentlig telefonitjeneste, Internett, datatjenester og verdiøkende tjenester.
Det skilles vanligvis mellom analoge og digitale leide linjer. Nasjonal kommunikasjonsmyndighet skiller videre mellom følgende typer av digital overføringskapasitet:
De forskjellige leide linjene er definert av ITU i rekommendasjonen G.703, m.fl.
Selv om utleie av operatøraksess (som brukes av DSL-operatører for å levere bredbånd) etter definisjonen er en type leid linje, regnes dette som en annen tjeneste.
Kilde: Post- og teletilsynet
Tsjekkisk koruna
Tsjekkisk korunae eller tsjekkisk krone (Kč – koruna česká) er valutaen som benyttes i Tsjekkia i dag. Valutakoden er CZK, og hver krone kan deles opp i 100 haléřer (h – haléřů; 1 haléř). Valutaen har vært valutaen i Den tsjekkiske republikk siden 8. februar 1993, da både Tsjekkia og nabolandet Slovakia erstattet den tsjekkoslovakiske korunaen med en egen valuta etter delingen av Tsjekkoslovakia.
Valutaen utgis av Tsjekkias nasjonalbank (Česká národní banka – ČNB), som ble dannet i 1993 og har hovedkontoret i Praha.
The Ills of Modern Man
The Ills of Modern Man er det tredje studioalbummet fra det canadiske deathcore-bandet Despised Icon.
Vidde
En vidde er et åpent fjellområde som generelt ligger høyere enn tregrensen og har begrenset vekst av trær.
Roki-tunnelen
Roki-tunnelen (georgisk: როკის გვირაბი; ossetisk: Ручъы тъунел; russisk: Рокский тоннель) går gjennom fjellkjeden Store Kaukasus, og fører Nord-Ossetia i Russland sammen med Sør-Ossetia, en utbryterregion i Georgia.
Tunnelen, som den sovjetiske administrasjonen bygde, sto ferdig i 1984. Den er en av få veier som krysser det nord-kaukasiske området. Den ligger omtrent 3 000 meter over havet, og er 3 730 meter lang.
Mina Tander
Mina Tander (født 4. desember 1978 i Köln) er en tysk skuespiller.
Hun er av afghansk og tysk opprinnelse, og vokste opp i Köln med moren etter at faren døde da hun var seks år. Hun bor idag i Berlin.
Robert de Vere, 5. jarl av Oxford
'''Robert de Vere, 5. jarl av Oxford''' (født 1240, død 1296) var sønn og arving av Hugh de Vere, 4. jarl av Oxford. Han arvet jarledømmet fra sin far da denne døde i 1263. Robert tok del i opprørene mot kong Henrik III, ledet av Simon de Montfort. Som et resultat av dette ble hans eiendommer fratatt i 1265, men snarlig restituert. Da han selv døde i 1296 ble han etterfulgt av sin sønn Robert de Vere, 6. jarl av Oxford.
Orkester
Et orkester er et musikalsk ensemble, vanligvis innenfor klassisk musikk. Et lite orkester kalles et kammerorkester.
Et orkester av full størrelse kalles noen ganger for «symfoniorkester» eller «filharmonisk orkester»; det er ingen forskjell mellom disse forstavelsene, verken med tanke på instrumentsammensetning eller orkesterets rolle, men de kan være praktiske for å skille mellom forskjellige orkestre i samme by (for eksempel Oslo symfoniorkester og Oslo filharmoniske orkester). Et symfoniorkester har vanligvis over åtti musikere i staben, i noen tilfeller over hundre, men antallet musikere som brukes i en forestilling varierer etter hvilket verk som spilles. En annen form for orkester er "strykeorkester" og som navnet tilsier består det utelukkende av strykeinstrumenter. Et ledende kammerorkester kan ha førti eller femti medlemmer; noen er mye mindre enn det.
Symfoniorkesteret
Det typiske symfoniorkester består av fire instrumentgrupper. I partiturene står de i følgende rekkefølge:
Repertoar
Det vanligste og mest fremførte repertoaret til et symfoniorkester er vestlig klassisk musikk eller opera. Det er allikevel ikke uvanlig å benytte orkestre i populærmusikk.
Lederskap
I nyere tid blir musikerne vanligvis ledet av en dirigent selv om de tidlige orkestrene ikke hadde noen, men i stedet lot konsertmesteren eller cembalisten som spilte continuo inneha denne rollen. Noen moderne orkestre klarer seg også uten dirigent, særlig mindre orkester og de som spesialiserer seg på såkalt autentisk oppførelsespraksis av barokkmusikk og eldre.
Orkesterets historie
På 1400- og 1500-tallet hadde mange blant adelen i Italia ansatt musikere til dans og annen aktivitet ved hoffet. Det var derimot snarere utviklingen av teateret, og særlig operaen fra begynnelsen av 1600-tallet, som førte til at det ble mer og mer vanlig å skrive musikk for grupper av musikere, hvilket utgjør opprinnelsen til orkesterspill.