cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Crash (2004)
Innspilling
Dette var Haggis' regidebut, og han hadde fått et budsjett på $6,5 millioner. Men, budsjettet ble i strammeste laget under innspillingen, og av denne grunn måtte Haggis være kreativ med hva som kunne spares inn. Enkelte scener ble spilt inn i hans eget hus, flere av bilene er enten hans eller staben sine og et sett ble lånt fra TV-serien Monk. Sandra Bullock betalte for eksempel reisene sine til og fra settet selv. Til tross for økonomiske problemer ønsket skuespillerne likevel å jobbe med Haggis, selv om de kunne få bedre betalte roller andre steder.
Mottakelse
Filmen fikk mye skryt da den kom ut, og publikum strømmet til. Dette gjorde at den tjente inn over $50 millioner alene i USA, som gjorde den veldig suksessfull i forhold til budsjettet. Men, ikke alle var like begeistret, og filmen har blitt kritisert for å gi et todimensjonalt portrett av hovedpersonene og for å vise at de rasistiske fordommene i filmen hans er sanne.
Handling
Filmen følger flere personer og handlinger i løpet av en kort periode i Los Angeles:
Sande (Møre og Romsdal)
Sande er en kommune på Søre Sunnmøre i Møre og Romsdal. Den ligger lengst ut mot havet sørvest i fylket, rett nord for Stad, og omfatter sørvestlige del av Gurskøya og en del mindre øyer mot vest, de største er Sandsøya (12 km²), Kvamsøya (8 km²) og Voksa (1,4 km²). Den grenser i nord og øst mot Herøy kommune, i sør (over fjorden) mot Vanylven og over Vanylvsgapet i sørvest mot Stad kommune. Kommunen ble skilt ut fra Herøy i 1867. Grensene ble endret i 1965 da Skredestranda i tidligere Rovde kommune og et mindre område av Herøy kommune ble lagt til kommunen, og den omfattet også Åram på fastlandet som fra 2002 tilhører Vanylven.
De 2 442 innbyggerne (2023) fordeler seg slik: Gurskøya (2 014 innb), Sandsøya (196 innb.), Kvamsøya (205 innb.) og Voksa (27 innb.). Uoppgitt grunnkrets: 11.
Fra Årvik går det ferje til Koparnes på fastlandet. Fra Larsnes går det ferje til Åram, Voksa og Kvamsøya. Sandsøya er forbundet med Voksa. Sande er knyttet til fastlandet via en undersjøisk tunnel som går mellom Eika i Ulstein og Ørsta/Volda. Det er et aktuelt tema med en fastlandsforbindelse mot sør (Rovdefjordsambandet).
En viktig arbeidsgiver er Myklebust Verft i Gursken.
Avisa Vestlandsnytt i Fosnavåg dekker både kommunene Herøy og Sande.
Som følge av kommunesammenslåinger er Sande den befolkningsmessig nest minste kommunen i Møre og Romsdal fra 2020, men kommunen er involvert i mye interkommunalt samarbeid. Avstanden fra Larsnes til andre kommunesenter er: Ulsteinvik (Ulstein) - 27 km. Hareid - 36 km. Fosnavåg (Herøy) - 37 km. Fiskåbygd (Vanylven) - 21 km + ferje.
Tusenårssted
Kommunens tusenårssted er friluftsområdet «Kongsvollen» på Sandsøya. Kongsvollen ligger nært sjøen og er arena for «Spelet om Kong Arthur», som var kommunens tusenårsprosjekt.
«Spelet om Kong Arthur» er et humoristisk spill som er bygget over sanget om Kong Arthur som kom til øya «Doll» (Dolsøy) som er et tidligere navn på Sandsøya. Sagaspillet er blitt en vesentlig kulturfaktor i og for Sande kommune, og har siden vært fremført hver sommer med stor publikumstilslutning.
21 Jump Street
21 Jump Street var en amerikansk kriminalserie som gikk på Fox fra 1987 til 1991. Serien handlet om en gruppe unge politibetjenter ved en politistasjon i USA.
Serien startet 12. april 1987 og holdt på til 27. april 1991 i USA. Det ble sendt totalt 103 episoder (5 sesonger), på ca. en time hver. En spinnoff med navn Booker basert på karakteren Dennis Booker ble laget, men varte kun en sesong, fra september 1989 til juni 1990.
Serien ble sendt på norsk TV og den ga Johnny Depp (Tom Hanson) en bra start på skuespillerkarrieren, ved å bli et tenåringsidol. Dette irriterte Depp, men han hadde en kontrakt som han ble først løst fra etter den fjerde sesongen, og han forlot da serien sammen med Dustin Nguyen.
Plot
Serien handlet om en gjeng med unge politibetjenter, som på grunn av sitt unge utseende gjorde det mulig for dem å jobbe sivilt som spanere på både high school og college med å fakke unge lovbrytere. Typiske temaer var alkoholisme, rasisme, homofobi, narkotikamisbruk, aids, seksualforbrytelser og promiskuitet. Hver episode hadde ble som oftest avsluttet på sluttet av episoden. Serien hadde et sterkt grunnleggende moralsk budskap, og hadde ofte på korte klipp etter episodene amerikansk TV, med meldinger innenfor emnet i episoden, spilt inn med skuespillerne fra serien.
Gjesteskuespillere
Skuespillere som deltok i gjesteroller var blant andre: Bridget Fonda, Sherilyn Fenn, Jason Priestley, Josh Brolin, Maia Brewton, Mindy Cohn, David Paymer, Brad Pitt, Christina Applegate, Vince Vaughn, Pauly Shore, Blair Underwood, John Waters, Shannen Doherty, Rosie Perez, Gregory Itzin, Kareem Abdul-Jabbar, Tim Russ, og Thomas Haden Church.
Filmadaptasjon
I 2012 kom filmen 21 Jump Street basert på TV-serien, men med andre hovedrollekarakterer (spilt av Channing Tatum og Jonah Hill). Phil Lord og Chris Miller har regien. I tillegg fikk Johnny Depp en cameorolle i filmen som sin opprinnelige karakter Tom Hanson.
MGM-31 Pershing
MGM-31 Pershing var en serie med tre amerikanske ballistiske missiler, de to første, Pershing I og IA var definert som kortdistanse (SRBM), mens den siste versjonen, Pershing II var mellomdistanse (MRBM). Pershing-missilene ble utviklet og produsert av Martin Marietta og den første versjonen erstattet det eldre missilet Redstone.
Fjone kraftverk
Fjone kraftverk er et vannkraftverk ved Nisser i Arendalsvassdraget i Nissedal kommune i Vestfold og Telemark fylke.
MGM-31 Pershing
Raketten var oppkalt etter den kjente amerikanske generalen John J. Pershing. Pershing-programmet varte i over 30 år, fra den første testversjonen i 1960 til Pershing II ble destruert i 1991 som avtalt mellom USA og Sovjetunionen ifølge INF-avtalen. De to første versjonene, Pershing I og IA ble benyttet av US Army og Vest-Tysklands Luftwaffe, mens Pershing II kun ble benyttet av US Army.
Fjone kraftverk
Det er installert en peltonturbin på 50 MW. Midlere årsproduksjon er på 135 GWh.
Det produseres normalt bare vinterkraft.
Rolleivstadvatn pumpe
I 1969 ble det bygget et pumpeverk ved Rolleivstadvatnet som pumper vann til Sandvatn som igjen renner ned til Napevatn. Rolleivstadvatn er oppdemmet og drenerer naturlig til Gjuvåi i Fyresdal kommune.
Eier er Skagerak Kraft.
Jacob Tanner
Tanner ble født på gården Leirgrovvik i daværende Bolsøy herred, som eldste sønn av en sveitsisk sveisermeierist og en norsk bondedatter. Han avla artium i 1886 (ved Molde gymnas) og teologisk embetseksamen i 1892. Året etter emigrerte Jacob til USA, hvor han virket som professor og sogneprest til begynnelsen av 1960-årene.
I 1924 ble Tanner redaktør i Lutheraneren, tidsskriftet til den norske evangelisk-lutherske kirke i USA (NLCA), hvor han satt i styret for grunnleggende kristendomsundervisning.
Fra 1925 til 1938 var han professor i teologi ved Luther Seminary i Saint Paul, Minnesota.
Bibliografi (utvalg)
Minst to av hans bøker er oversatt til kinesisk.
Jacob Tanner skrev sin selvbiografi i 1960. Han døde ved et pleiehjem i Minnesota, 98 år gammel.
Anders Larsen Bakke
Anders Larsen Bakke (født Anders Larsen Karlsrud 13. desember 1815, død 25. februar 1899 ) var en norsk sjømann, snekker, bonde, gründer, meieripionér og produktutvikler. Etter at han i 1848 kjøpte gården Østre Bakke i Våle i Vestfold, skiftet han etternavnet fra Karlsrud til Bakke. På gården startet han med meieri- og ysteridrift. Og det var her han utviklet etter mange eksperimenter jarlsbergosten. Dette ble omtalt offentlig første gang i Amtsberetning 1855 for Jarlsberg og Larvik amt. På sine eldre dager flyttet han til Vestre Holm i Våle, og hans etterkommere tok derfor Holm som slektsnavn.
Arbella Stuart
Arbella Stuart (navnene ble også stavet Arabella og Stewart; født 1575, død 27. september 1615) var en engelsk kvinne av adelig slekt som i en periode ble regnet som en mulig etterfølger til Elizabeth I av England.
Hun var eneste barn av Charles Stuart, 1. jarl av Lennox og Elizabeth Cavendish. Hennes besteforeldre på farssiden var Matthew Stuart, 4. jarl av Lennox og Margaret Douglas, mens de på morssiden var sir William Cavendish og Bess av Hardwick. Faren var en yngre bror av Henry Stuart, Lord Darnley, Maria I av Skottlands andre prinsgemal.
Tronarving
I en periode før 1592 ble Arbella regnet som en naturlig kandidat til å etterfølge Elizabeth I på tronen. Men mot slutten av 1592 og på våren 1593 begynte Lord Burghley og hans sønn Robert Cecil å vende oppmerksomheten mot Jakob VI av Skottland.
I 1603, etter Jakobs tiltredelse på den engelske tronen, var det et komplott hvor blant annet Walter Raleigh var involvert for å styrte ham og sette Arbella på tronen. Da hun ble invitert til å bekrefte sin deltagelsen i et brev til Filip III av Spania varslet hun i stedet Jakob.
Ekteskapsforhandlinger
På grunn av hennes status som mulig tronarving var det mye snakk om et passende ekteskap for henne i barndommen. For Den katolske kirke var det ønskelig at hun giftet seg med et medlem av huset Savoia. Det ble foreslått ekteskap med Rainuto Farnese, eldste sønn av Alexander Farnese og Maria av Portugal. Det skal ha vært paven som stod bak dette. Men han bestemte seg etter hvert for å få henne gift med sin bror, en kardinal som ble avsatt slik at han kunne gifte seg. Heller ikke dette kom det noe ut av. Et problem med planene er at ingen visste om Arbella var katolikk eller protestant; hun røpet ikke dette, og enhver som snakket med henne trodde at hun hadde samme tro som dem selv.
Mot slutten av Elizabeth Is regjeringstid gikk det rykter om at hun ville gifte seg med Edward Seymour. Hans bestefar, Edward Seymour, 1. jarl av Hertford, rapporterte dette til dronningen. Arbella nektet for å ha forsøkt å gifte seg uten dronningens samtykke.
I 1588 forsøkte Esmé Stewart, 1. hertug av Lennox å få henne gift med Jakob VI av Skottland, og i 1604 sendte Sigismund III av Polen en ambassadør til England for å be om hennes hånd. Heller ikke dette ble det noe av. Det kan se ut til at Arbella forsøkte å flykte i 1604, og kom i unåde hos Jakob på grunn av dette. Hun var ute av syne frem til 1608, da hun igjen var i nåde hos kongen.
Ekteskap
I 1610 fikk hun igjen problemer på grunn av planer om å gifte seg med William Seymour, 2. hertug av Somerset. Han var barnebarn av Catherine Grey, som var Lady Jane Greys yngre søster og Mary Tudors barnebarn. Selv om paret først nektet for at de hadde ekteskapsplaner giftet de seg i hemmelighet den 22. juni 1610 i Palace of Placentia. Man mener at de fikk en datter.
Jakob I fengslet dem på grunn av ekteskapet; han ble satt i Tower of London, og hun i Thomas Perrys hjem i Lambeth. De fikk en viss frihet, og flere brev mellom Arbella og kongen er bevart. Da kongen oppdaget at hun også skrev til Seymour bestemte han at hun skulle sendes til biskop William James av Durham, men da hun hevdet å være syk ble avreisen utsatt.
Paret brukte utsettelsen til å planlegge flukt. Hun kledde seg som en mann og flyktet til Lee i Kent. Seymour klarte ikke å nå frem til henne der før skipet de skulle være med seilte mot Frankrike. Han kom seg ut av Tower, men måtte ta neste skip til Flandern. Arbellas skip ble tatt igjen av kongens menn før det nådde Calais, og hun ble plassert i Bell Tower i Tower of London. Hun så aldri sin mann igjen, og døde i Tower i 1615.
Ian Smith
Ian Douglas Smith (født 8. april 1919 i in Selukwe, nå Shurugwi, i Sør-Rhodesia, død 20. november 2007 i Cape Town i Sør-Afrika) var statsminister i den britiske kronkolonien Sør-Rhodesia fra 1964 til 1965 og fra 1965 til 1979 statsminister i et uavhengig Sør-Rhodesia, som skiftet navn til Rhodesia i 1970 (nå Zimbabwe), styrt av landets hvite mindretall. Han var populær hos mange av landets hvite innbyggere, mens landets svarte majoritet stort sett oppfattet ham som en representant for det verste innen rasistisk undertrykkelse.
Ian Smith undertegnet koloniens ensidige uavhengighetserklæring (Unilateral Declaration of Independence – UDI) fra Storbritannia 11. november 1965. Storbritannia kalte erklæringen en opprørshandling og Samveldet av nasjoner innførte økonomiske sanksjoner. I 1968 stemte FN for å gjøre sanksjonene obligatoriske, men de var stort sett lite effektive så lenge som landet ble støttet av Sør-Afrika og hadde gode handelsrelasjoner med andre land. I et forsøk på å distansere landet fra Storbritannia, erklærte Ian Smith landet for en republikk i 1970 – Rhodesia – men dette førte ikke til internasjonal anerkjennelse. Smith fortsatte å administrere et stort sett segregert sosialt samfunn som i prinsippet var et apartheid-regime. Uavhengigheten ble aldri godkjent av andre land enn apartheid-regimet i Sør-Afrika, da det hvite mindretallet kun erklærte selvstendighet for å holde på et hvitt mindretallsstyre.
Furtei
Furtei (sardisk: Futèi) er en italiensk kommune i provinsen Sud Sardegna i regionen Sardinia. Den har 1 629 innbyggere og ligger rundt 90 meter over havet.
HMAS «Australia»
Ett skip i Royal Navy og to skip i Royal Australian Navy har båret navnet «Australia» etter landet Australia. Et fjerde australsk skip skulle også bære det navnet. Men overføringen av det ble avlyst.
Ian Smith
I 1976/77 fant den resultatløse Rhodesiakonferansen sted i Genève. I mars 1978, da Smith-regimet var på sammenbruddets rand, signerte Ian Smith en avtale med tre svarte ledere, med biskop Abel Muzorewa i spissen. Disse lovte sikkerhet for den hvite delen av befolkningen. Landet ble formelt sett igjen en koloni i en overgangsperiode. Som en følge av avtalen ble det avholdt valg i april 1979. Partiet United African National Council (UANC) vant valget, og 1. juni 1979 ble partileder Abel Muzorewa innsatt som statsminister, og landet skiftet navn til Zimbabwe-Rhodesia. Avtalen lot de hvite fortsette å ha kontroll over landets politi, sikkerhets-styrker, embetsverket og rettsvesenet, samt sikret de hvite omkring en tredjedel av setene i parlamentet.
Liv
Smith kom fra en familie med skotsk bakgrunn. Da han ble født var landet den britiske kolonien Sør-Rhodesia. (Nord-Rhodesia ble til Zambia). Han studerte ved Rhodes University i Sør-Afrika. Under annen verdenskrig var han flyger i britiske Royal Air Force i Europa og Nord-Afrika. Senere var han stasjonert i Kristiansand rett etter at tyskerne kapitulerte. I 1945 vendte han hjem til sin tobakksfarm i Rhodesia.
Ian Smith etablerte seg som bonde. Giftet seg med ei enke fra Sør-Afrika som hadde to barn. Sammen fikk de sønnen Alec. I 1978 giftet Alec seg med den norske kvinnen Elisabeth. Sammen fikk de barna Kjersti, Inger og Tom Erik. Alec blir hjemmeværende husfar, mens kona Elisabeth fortsetter sin stilling i Det Norske Utenriksdepartement. De bodde i Rhodesia/Zimbabwe inntil den politiske situasjonen ble for vanskelig.
Smith var tidlig i 1960-årene en av grunnleggerne av Rhodesian Front, som gikk inn for koloniens nasjonale uavhengighet, men som var mot en umiddelbar innføring av flertallsstyre. Ettersom han konsekvent motsatte seg å la de svarte, som var i stort flertall i landet, ta del i regjeringsmakten under løsrivelsen i 1964, ble den formelle uavhengighetserklæringen året etter ikke anerkjent internasjonalt. Sør-Rhodesia ble ilagt internasjonale økonomiske sanksjoner. Nye forhandlinger med Storbritannia førte ikke frem. I 1969 vedtok regjeringen Smith en grunnlov, og året etter ble landet utropt til republikk, med navnet Rhodesia.
Etter økende gerilja-motstand, åpnet Smith for forhandlinger med geriljabevegelsene i midten av 1970-årene.
I årene etter Zimbabwes uavhengighet i 1980 var Smith leder for opposisjonen i egenskap av leder av The Republican Front. Hans støtte innen de hvite befolkningsgruppene avtok etterhvert, men i 1985 vant hans parti 15 av de 20 parlamentstaburetter som var forbeholdt det hvite mindretallet. To år etter avskaffet president Robert Mugabe denne kvoteordningen. Ian Smith trakk seg kort etter tilbake fra politikken og tilbake til sin farm. Under Mugabes styre ble han stadig utsatt for sterkere beskyldninger fra Mugabe og hans parti om å ha ødelagt landet. Ian Smith nøt høy anseelse også etter uavhengigheten, til tross for det omstridte regimet han hadde ledet.
Memoarer
Ian Douglas Smith: Bitter Harvest: The Great Betrayal and the Dreadful Aftermath, London: Blake Publishing, 2001, (ISBN 1-903402-05-0)
Redningstjeneste
Redningstjeneste (engelsk search and rescue, forkortet SAR), også kalt søk og redning, er søk etter og bistand til folk som er i nød eller overhengende fare. Søk og redning kan gjennomføres både på land og over hav, og med ulike metoder og fremkomstmidler, slik som helikopter, båt, landbaserte motoriserte fremkomstmidler eller til fots.
Historie
En av verdens tidligste veldokumenterte redningsinnsatser fulgte 1656 havariet av det nederlandske handelsskipet Vergulde Draeck utenfor Australia. Overlevende sendt etter hjelp, og som respons ble tre forskjellige redningsoppdrag forsøkt, uten hell.
Norge
Norsk redningstjenestes organisering er fastsatt i kongelig resolusjon «Organisasjonsplan for redningstjenesten» av 19. juni 2015. Redningstjenesten koordineres administrativt av Justis- og beredskapsdepartementet og omfatter land-, sjø- og luftredningstjeneste. Den utøves som et samvirke mellom offentlige, frivillige og private aktører under ledelse av to hovedredningssentraler (HRS) og underordnede lokale redningssentraler (LRS).
Redningstjenesten i Norge er bygget på følgende grunnleggende prinsipper:
Varsling
Redningstjenesten kan varsles på flere måter når personer har behov for akutt bistand.
Kun nødnummer 112 kan ringes fra låst mobiltelefon og uten SIM-kort. Andre nødnummer behandles som vanlige telefonnummer av mobilentelefonen.
Cæsar (sanger)
Cæsar alias Bjarne Bøgesø Rasmussen (født 15. mai 1938, død 22. april 2000) var en dansk protestsanger, kjent for sanger som Storkespringvandet (1966), Flickan fin fin og I Holmens gade, i røvens kælder. Han debuterte i det spirende miljøet for folkemusikk i Indre København, og via Karl Emil Knudsen fra det danske plateselskap Sonet og Thøger Olesen, kom karrieren raskt i gang. En rekke av hans «skurviser» vakte dog forargelse i det «pene» Danmark, og ble først for alvor akseptert og gjenutgitt få år før hans død.
Cæsar har noen ganger opptrådt som filmskuespiller. Hans største rolle var i musikalen Jeg er sgu min egen, hvor han blant annet sang Stilleleg for voksne i duet med Daimi. Han laget også en rekke barneplater i samarbeide med Peter Abrahamsen.
I mange år var det ikke så stor offisiell interesse for Cæsar, hvor han i stedet underviste i gitarspill.
Han er begravet på Sundby Kirkegård.
Cæsar er representert i Danmarks kulturkanon med sangen «Duerne flyver» fra Jeg er sgu min egen, som er listet under populærmusikk. Melodien er ved Bent Fabricius-Bjerre og tekst av Klaus Rifbjerg.
Vättlefjäll
Vättlefjäll er et skogsområde og en gammel statsallmenning som avgrenses av Göta älv-dalen i vest, Alefjäll i nord, sjøen Mjörn i nordøst og Lärjeåns-dalen i sør. Området strekker seg igjennom Gøteborg- og Lerum kommuner i Västergötland. I den sørlige delen finnes Vättlefjälls naturreservat som er et Natura 2000-område.
Opprinnelig kommer navnet Vättlefjäll fra den herredsallmenning som de bofaste innbyggerne i Vättle härad helt siden middelalderen kunne benytte til å skaffe seg byggematrialer og ved.
Like for like
Like for like (originaltittel Measure for Measure) er et skuespill av William Shakespeare. Det er antatt det ble skrevet i 1603 eller 1604. Det ble opprinnelig utgitt i First Folio i 1623, hvor det er oppført som komedie. Stykkets første dokumenterte framføring var i 1604. Hovedtema er rettferdighet, «dødelighet og nåde i Wien». Nåde og dyd er framtredende, i og med at stykket ikke ender tragisk. Like for like er ofte beskrevet som et av Shakespeares "problemstykker". Det var, og fortsetter å være, klassifisert som komedie, til tross for sin dramatiske tone.
Handling
Stykket handler om en hertug i Wien som mislykkes i å holde orden i byen. Han gir makten til den moralske og strenge Angelo. Angelo bestemmer seg for å stenge alle bordeller. Han henretter også en ung mann ved navn Claudio, som har gjort sin kjæreste Julia gravid utenfor ekteskap.
Claudios søster Isabella, som er klar for å avlegge kyskhetsløfte og gå i kloster, ber Angelo om å skåne brorens liv. Angelo blir svært tiltrukket av Isabellas renhet og stiller et ultimatum: Om hun ligger med ham, skåner han hennes brors liv. Dermed stiller han Isabella som vil bli nonne, overfor et dilemma.
Diderich Hegermann
Diderich Hegermann (født 6. desember 1763 i Altona i Slesvig-Holsten, død 7. februar 1835 ) var en norsk offiser, godseier og statsråd. Han var medlem av Riksforsamlingen på Eidsvoll i 1814.
Bakgrunn og yrkesliv
Hegermann var født i Altona som sønn av Cay Ditlev Hegermann og Anna Esther Stuhlmann. Da han var et halvt år gammel, flyttet foreldrene til Frederikshald (Halden), hvor han vokste opp.
Han skrev krigsskolens historie i 1796, og var delvis ansvarlig for reorganiseringen av denne rundt århundreskiftet.
Hegermann representerte Oplandske Infanterie Regement ved riksforsamlingen på Eidsvoll. Han sluttet seg der til selvstendighetspartiet og ble også medlem av konstitusjonskomitéen. Grunnsetningen om alminnelig verneplikt skal ha blitt innført på initiativ fra Hegermann. Allerede den 18. april spilte Hegermann en viktig rolle som forsamlingens president med bruk av sin dobbeltstemme. Christian Magnus Falsen hadde fremmet flere forslag, og det siste var at forsamlingen skulle heves etter vedtakelse av konstitusjon og valg av konge. Det sto 55 mot 55 stemmer. Dette var i realiteten en prøve på det senere valget av Christian Frederik som konge. Med Hegermanns dobbeltstemme til slutt fikk Falsen flertall, og styrkeforholdet ble klart til fordel for selvstendighetslinjen.
Hegermann tjenestegjorde som oberst under svenskenes angrep på Norge i 1814. Han ledet forsvaret ved Langnes skanse, en av de få vellykkede norske militære operasjonene under felttoget, og sikret derved at den norske hæren kunne ta seg relativt intakt over Glomma. Hegermann har derfor en god del av æren for at kong Christian Frederik unngikk betingelsesløs kapitulasjon ved Mossekonvensjonen.
Hegermann ble utnevnt i 1815 til statsråd for hær og flåte, et embete han flere ganger forsøkte å bli løst fra. Først i 1817 ble han innvilget avskjed i nåde.
Boen Gård
I 1815 giftet Hegermann seg med Hanna Susanne Christiane Isachsen, enke etter handelsmannen Daniel Isaachsen som bygde lystgården Boen Gård i Tveit. Han kjøpte ut arvingene etter Isaachsen og stedet var i familien Hegermanns eie frem til 1939.
Bieggavákgáisá
Bieggavákgáisá er et fjell sør i Porsanger kommune i Troms og Finnmark. Det har en høyde på 1 120 meter over havet og er det sjette høyeste fjellet i Finnmark av fjellene med primærfaktor på minst 50 meter. Fjellet ligger i det sørøstre hjørne av Stabbursdalen nasjonalpark, og toppen er grensepunkt for nasjonalparken.
Peter Yoshiro Saeki
Peter er hans kristne dåpsnavn, som benyttes ikke alltid i omtale av ham. I hans bøker oppgis forfatternavnet hans som P. Y. Saeki.
Strømsnes
Strømsnes kan vise til:
Askekors
Grunnform, alternativ form
En geistlig tegner et kors med aske blandet med litt vann på pannen til hver enkelt av de troende, mens han sier noen ord som minner om menneskets dødelighet og/eller behovet for omvendelse. Det tradisjonelle formularet er: «Kom ihu, menneske, at du er støv og skal vende tilbake til støv; gjør bot så du kan ha evig liv».
Asken kan også drysses i korsform over den troendes hode, og dette ligger nærmest den eldste formen benyttet i riten. Dette minner mest om den gamle tradisjonen med å drysse aske på hodet som et symbol på anger overfor Gud.
Askekorset på pannen
Når askekorset påføres på pannen, er det fordi et merke på pannen i Bibelen kan være et symbol på eierskap. Ved å la pannen bli merket med korsets tegn symboliserer man at man tilhører Jesus Kristus, som døde på korset. Dette er en synliggjøring av det åndelige merke eller segl som blir påført en kristen ved dåpen, når han blir forløst fra syndens og djevelens slavekår og går i rettferdighetens og Kristi tjeneste.
Bibelsk inspirasjon,teologi
Det er også en synliggjøring av måten rettferdighetens vei er beskrevet i Johannes' Åpenbaring i Det nye testamente, der vi leser om Guds tjenere (de trofaste kristne, symbolisert ved de 144.000 mannlige jomfruer):
Dette står i motsetning til innseglet til de som følger dyret, som har nummeret 666 på sine panner eller hender. Referansen til innseglingen av Guds tjenere til deres beskyttelse i Johannes' Åpenbaring henspiller på et parallelt avsnitt i Esekiels bok (i det gamle testamente), der Esekiel også ser et innsegl på Guds tjenere til deres beskyttelse.
Hva denne tekst faktisk sier, men som gjerne omskrives i oversettelser, er at det skal settes en tav på pannene til de rettskafne innbyggerne av Jerusalem. Tav er en av bokstavene et tidlig form av det hebraiske alfabet, for i gammel skrift - i paleohebraisk skrift - så den ut som den greske bokstaven 'chi', som faktisk er to kryssede streker (som en «X») og som er den første bokstaven i ordet «Kristus» på gresk christos. De jødiske rabbier hadde bemerket sammenhengen mellom 'tav' og 'chi', og dette er utvilsomt det merket som menes i Åpenbaringen når Guds tjenere segles med det.
De tidlige kirkefedrene benyttet seg av denne tav-chi-Kors-Christos-sammenhengen og utviklet den i sine prekener. I Esekiel så de et profetisk forvarsel om seglingen av de kristne som Kristi tjenere. Dette er også en del av bakgrunnen for den katolske praksis å gjøre korsets tegn, som i de første århundrer (som kan dokumenteres fra det andre århundre av) ble praktisert ved å tegne et lite kors på pannen med tommelen, slik katolikker gjør i dag ved lesingen av Evangeliet under messen.
Asken symboliserer også døden og minner på den måten om menneskets forgjengelighet. Mens presten bruker tommelen til å merke en av de troende med asken, sier han: «Kom i hu menneske, av støv er du kommet, og til støv skal du vende tilbake», som er det samme som Gud sa til Adam (1. Mos. 3,19; jfr. Job 34,15, Salmene 90,3, 104,29, Fork 3,20). Dette er de samme ord som brukes i en begravelse, som er basert på Guds ord til Adam i 1. Mos 3. kapittel og Abrahams bekjennelse; «Jeg er bare støv og aske» (1. Mos. 18,27). Det er ment å påminne om menneskets forgjengelighet og behov for å vende om før dette liv er over og man møter sin dommer.
Aske i tidlig kristendom og frem til moderne tid
De kristne fortsatte lenge atter at de ikke lenger hadde hjemstavn i den jødiske kontekst å bruke aske som et ytre tegn på anger. Tertullian (c. 160 – c. 225) sa at syndbekjennelsen burde ledsages av å ligge i sekk og aske. Historikeren Eusebius (c. 260/265 – 339/340) forteller om en angrende apostat som dekker seg selv i aske da han tryglet pave Zephyrinus om å restituere ham og gi ham kommunion. Siden senantikken måtte mennesker som var pålage en kirkebot ikle seg botsklær ved innledningen av Fastetiden og så bli overstrødd med litt aske. I kirken i Gallia ble de - etter inspitasjon av fordrivelsen av Adam og Eva fra Edens have (1. Mos 3) – «fordrevet» fra kirken. På Skjærtorsdag ble de så atter tatt inn i fellesskapet ved mottafelsen av den hellige kommunion. Selv om denne skikk gikk tapt mot slutten av 900-tallet, hadde da selve askebestrøelsen etablert seg, og det for alle de troende, etter at det først var enkelte som bad om å motta den i solidaritet med de som skulle gjøre kirkebot, og etterhvert alle. Det tidligste bevis for skikken som noe alment er fra en liturgisk bok skrevet i Mainz ca. 960.
Middelhav
Middelhav og innhav er begreper som blir brukt i oseanografien om havområder som hovedsakelig er omsluttet av landområder eller øyer.
Askekors
Aske i tidlig kristendom og frem til moderne tid
Den første velsignelsesbønn over asken for dette formål stammer fra 1000-tallet, og forskriften at asken skulle komme fra de brente palmegrener som var blitt benyttet ved forrige års palmesøndagsprosesjon, stammer fra 1100-tallet. På synoden i Benevent (1091) anbefalte pave Urban II at alle i kirken skulle bestrøs med asken.
Middelhav
Mange havområder kan karakteriseres som både middelhav og innhav, men ordet «innhav» har en noe smalere definisjon enn «middelhav». Innhav er kun omsluttet av land, med en eller flere smale passasjer til andre hav. Middelhav kan også være omsluttet av øyer i tillegg til fastlandsområder (f.eks. Det australasiatiske middelhav).
Middelhav
Middelhav deles inn i to typer:
Askekors
Aske i tidlig kristendom og frem til moderne tid
Til å begynne med var det mennene som fikk askekorset strødd på hodet mens kvinnene fikk det tegnet på pannen. (Man skal huske at kvinner gikk med tildekket hode.) Men senere er denne kjønnsforskjellen så godt som bortfalt.
Middelhav
Interkontinentale middelhav
Dette er store middelhav som ligger mellom kontinenter. Eksempler:
Innhav
Et innhav er et mindre havområde som er nesten fullstendig omgitt av land. Navnet kan også brukes om særdeles store innsjøer. Innhav er forbundet med andre hav gjennom smale streder eller sund. Siden det er en grense for hvor mye vann som kan gå gjennom disse, er sammensetningen av vannet i innhavene ofte annerledes fra vannet man finner i storhavene. Eksempler på innhav er Middelhavet, Svartehavet, Østersjøen og Hudsonbukta.
White Willow
White Willow er et norsk progressiv rock-band, etablert i 1993 av Jacob Holm-Lupo, Jan Tariq Rahman, Alexander Engebretsen, Eldrid Johansen, Sara Trondal, Tirill Mohn og Audun Kjus.
White Willow spiller musikk inspirert av så vidt forskjellige band og artister som 10cc, The Beach Boys, Fleetwood Mac, Steeleye Span, Steely Dan, Genesis, King Crimson, Soft Machine, Fairport Convention, Sandy Denny, Magma, Weather Report, Nick Drake og Joni Mitchell. Billboards Guide to Progressive Music nevner bandet som «en av de mest betydningsfulle progressive gruppene i vår tid». Fløyte, Mellotron og analoge synthesizere samt kvinnelige vokalister er vesentlige komponenter i White Willows lydbilde.
Medlemmer
Tidligere medlemmer
Aphrodite (album)
Aphrodite er det ellevte studioalbumet av australske sangeren Kylie Minogue, utgitt den 30. juni 2010. Albumet var hennes første studioalbum på tre år etter utgivelsen av X.
Albuminformasjon
Albumet ble frontet av singelen «All the Lovers» som kom ut på forhånd, og ble utgitt over hele verden i juli 2010. «All the Lovers» var en av de siste sangene som ble skrevet for albumet, og denne ble senere valgt som førstesingle. På Aphrodite er Stuart Price viktigste produsent, mens låtskrivere er Minogue, Stuart Price, Calvin Harris, Kish Mauve og mange andre. Price bidro til albumet med en kreativ økt med Minogue i New York i slutten av 2009. Albumet inneholder ingen ballader, men noen slike sanger ble spilt inn under innspillingen av albumet. Sangen «Better than Today» ble fremført av Minogue på hennes nordamerikanske turné For You, For Me Tour før gjennomføringen av innspillingen.
Aphrodite debuterte på Top 10 på albumlister i flere europeiske land. Albumet nådde førsteplass på UK Albums Chart og var hennes femte album som oppnådde førsteplass på listen. I USA ble dette hennes nestbestselgende album med salg av over 18 000 eksemplarer i løpet av den første uken, og albumet nådde nummer nitten på Billboard 200. I Australia ble albumet hennes tiende Top 10-studioalbum og nådde nummer to på ARIA Charts. I Tyskland ble albumet hennes tredje å nå Top 10, hennes første siden Fever. Aphrodite ble sertifisert platina av Australian Recording Industry Association og British Phonographic Industry for salg av over 70.000 og 300.000 eksemplarer.
Forsatspapir
Forsatspapir eller forsats (fra tysk Vorsatz, 'satt foran') er det papiret i ei bok som er limt mellom de innvendige boksidene og bokomslaget. Når ei bok blir bundet inn, er dette et dobbeltark som klebes til permen foran og bak (det siste kalles av og til ettersatspapir). Arkene (forsatsspeilet) limes fast i permen og er dermed med på å holde permen og boksidene (også kalt materien eller bokblokka) sammen. Det løse bladet kalles flyvebladet.
Forsatspapiret har ofte en annen kvalitet og farge enn papiret ellers i boka. Det kan også ha et eget trykk, gjerne med et dekorativt mønster. I gamle dager var forsatspapiret ikke sjeldent marmorert. I god typografi har forsatspapiret god opasitet og en farge som harmonerer med papiret ellers i boka og med overtrekket. Dublert forsats er forsatspapir som er lik overtrekkspapiret på boka.
Bart Swings
Bart Swings (født 12. februar 1991) er en belgisk skøyteløper som konkurrerer i hurtigløp. Han representerte landet sitt under Vinter-OL 2014 i Sotsji, der hans beste individuelle resultat var nummer 4 på 5,000 meter.
Han tok sølv under Vinter-OL 2018.
Sammenlagt i Verdenscupen
Oppdatert etter sesongen 2020/21. Sort-markert rubrikk = ikke avholdt konkurranser for sesongen.
– = ikke deltatt på distansen for nevnte sesong.
Rauma
Rauma er en kommune i Romsdal i Møre og Romsdal. Den grenser i nord og øst til Molde, i sørøst til Lesja, i sør til Skjåk, i sørvest til Fjord, og i vest til Vestnes. Over fjorden til nordvest ligger Molde kommune. I kommunen ligger bygdene Måndalen, Innfjorden, Isfjorden, Eidsbygda, Rødven, Åfarnes og Mittet. I selve Romsdalen ligger bygdene Medalen og Verma, strandstedet Veblungsnes og kommunesenteret Åndalsnes.
Rauma kommune ble opprettet 1. januar 1964 ved sammenslåing av herredene Eid, Grytten, Hen, Voll og deler av Veøy (unntatt Sekken, Nesjestranda og Veøya). Kommunevåpenet ble godkjent i 1983. Symbolikken skal gjenspeile Raumas topografiske forhold og viser tre stiliserte fjell, som tre oppovervendte spisser, på en blå bakgrunn. Kommunens tusenårssted er Jernbanetorget, sentralt beliggende på Åndalsnes. Togkapellet, Rallarmonumentet, et rullebrettanlegg og en gjestehavn finnes i samme område.
Geografi
Rauma har en allsidig natur med mange ulike naturtyper. I ytre deler av kommunen, som Vågstranda og Åfarnes er naturen litt slik som ved kysten. Fjellene er lavere og liene slakkere. Ytre deler av kommunen har oseanisk klima, og vintrene er relativt milde, mens somrene er noe kjøligere. I indre deler av kommunen er liene brattere og mange fjell har loddrette vegger. De indre delene er preget av relativt tørt innlandsklima med for eksempel omkring 700 mm årlig nedbør på Verma, mot omkring 1500 mm langs fjorden. Ved fjorden er middeltemperaturen i januar omkring 0 C. Landskapet og naturen i indre strøket er preget av dype daler og høye fjell. Vinterstid er det vanligvis mye snø og kaldt, mens det om sommeren er varmt på grunn av soloppvarmingen mellom de bratte fjellsidene. Store deler av kommunen er fjellområder, som østover og innover platået mot Dovrefjell. Mer enn halvparten av kommunens areal ligger høyere enn 900 moh.
Det høyeste fjellet, Pyttegga med 1999 moh, ligger sør i kommunen på grensa til Fjord, dette er også det høyeste fjellet i fylket. Andre kjente fjelltopper er Romsdalshorn, Trollveggen, Vengetind, Bispen, Dronninga, Kongen og Karlskråtind - samlet i et forholdsvis lite område nederst i Romsdalen og sidedalen Isterdalen.
I kommunestyret den 30. mai 2006, vedtok Rauma kommune en «visjon», som ledd i merkevarebyggingen av kommunen. Den lyder slik: Vi skal bli verdens beste kommune for naturglade mennesker. Dette har medført økt bevisstgjøring og bruk av naturen. Turistnæringen har hatt en bevisst markedføring mot naturbaserte opplevelser, blant annet ved tilrettelegging av Romsdalseggen som tursti. Tidligere var det et utbredt fiske etter laks i de større elvene, men etter at flere elver ble smittet av lakseparasitten Gyrodactylus salaris, er laksefisket sterkt redusert.
Samferdsel
Rauma kommune med tettstedet Åndalsnes, er knutepunktet mellom byene Molde og Ålesund og den indre delen av Romsdal. Åndalsnes er også knutepunkt for vei- og jernbanetrafikk mellom store deler av fylket og Østlandet.
Raumabanen, med Åndalsnes stasjon, er den eneste jernbanestrekning i Møre og Romsdal. Raumabanen knytter Møre og Romsdal til Dovrebanen, som går mellom Trondheim og Oslo.
E 136 gjennom Romsdalen fortsetter til Ålesund. På 1990-tallet ble det utført et omfattende sikringstiltak på E 136, mellom Åndalsnes og Måndalen ved at Innfjordtunnelen og Måndalstunnelen ble bygget. Fra Åndalsnes går Fv64 på nordsiden av Isfjorden til Molde med forbindelse til Kristiansund. Sørover, gjennom Isterdalen og over Trollstigen går Fv63 over til Valldal på Sunnmøre.
Granard
Granard (irsk: Gránard) er en liten by i den østlige delen av grevskapet Longford i Irland. Den ligger like sør for grensen mellom vannskillene til Shannon og Erne, på punktet der riksvei N55 og regionalvei R194 møtes. I henhold til folketellingen av 2016 har byen en befolkning på 816 innbyggere.
Historie
Området hvor dagens by er i dag har hatt en bosetning siden tidlig middelalder, sannsynligvis på grunn av sin høye beliggenheten med utsikt over det omkringliggende landskapet. Det er nevnt i det gamle irske eposet Táin Bó Cúailnge som et av stedene der den legendariske dronning Medb og hæren hennes stoppet på deres reise for å ta Donn Cuailnge («den brune oksen fra Cooley).
Rauma
Næringsliv
Jordbruk har tradisjonelt vært den viktigste næringen i Rauma, men antall gårdsbruk er sterk redusert fra siste halvdel av 1900-tallet. Særlig i bygdene langs fjordene og lengst ned i dalene finnes de største gårdbrukene, de fleste driver med husdyrhold og/eller grasproduksjon. Det er litt produktiv skog i Rauma, med en skogavvirkning på omkring 3700 m3 i 2003.
Granard
Historie
Navnet på landsbyen er i seg selv så gammelt at det er uklart selv på irsk; 1000-tallets forfattere av Lebor na hUidre (som inneholder den eldste skrevne versjonen av Táin) omtaler den ved hjelp av en glosse (forklaring av et enkeltord) som Gránairud Tethba tuaiscirt .i. Gránard indiu («Gránairud av nordlige Teathbha, det vil si dagens Gránard»). I følge Tripartite Life of Saint Patrick («Det tredelte livet til sankt Patrick») utnevnte Patrick Guasacht, en sønn av sin tidligere mester Milchú (eller Dál mBuinne), til første biskop av Granard, men bispedømmet overlevde ikke som en egen enhet. Etternavnet Sheridan ble først registrert i Granard på 800-tallet.
Rauma
Næringsliv
Den moderne norske konfeksjonsindustrien (industriell ferdigproduksjon av sko og klær) hadde sin begynnelse i Isfjorden omkring 1860. I begynnelsen var råvarene lokale og med bakgrunn i tradisjonelt skomaker- og skredderhåndverk som var utbredt i indre Romsdal. Omsetningen skjedde blant annet gjennom den såkalte nordlandshandelen. På Veblungsnes ble Rauma Ullvarefabrikk etablert i 1927. O.A. Devolds Sønner ble etablert av en utflyttet romsdaling med tilknytning til haugianerne. I 1900 var det registrert 80 sysselsatte skredderier og 90 skomakere bare i Isfjorden. Omkring 1930 var over 30 % av befolkningen i Hen sysselsatt eller tidligere sysselsatt i næringen. I 1950 var 2500 ansatte i 150 konfeksjonsbedrifter i Romsdal. Rundt 1940 var omkring 900 personer sysselsatt i næringen i nåværende Rauma kommune. I Måndalen ble konfeksjonsfabrikken Wenaas etablert, som ga opphav til eiendomsselskapet Wenaasgruppen. Det er lite igjen av den tradisjonelle konfeksjonsindustrien i Rauma.
Granard
Historie
Granard er kjent for en normannisk festning av typen motte-and-bailey fra 1100-tallet som ble bygget av Risteárd de Tiúit (anglifisert som Richard de Tuit). Den står 166 m over havet, som ligger i toppen av landsbyen. og ble inntatt av kong Johan I av England under hans straffeekspedisjon mot Hugh de Lacy i 1210. Det var også blant festningene som ble brent av skotske Edward Bruce under hans invasjon av Irland 1315–1318. En statue av sankt Patrick ble reist på ruinene av festningen i 1932 for å minnes 1500-årsjubileet for helgenens ankomst til Irland for andre gang. På grunn av beliggenheten mellom de tre elvene og nær innsjøen Lough Sheelin, er det også et senter for ørretfiske. Gaynorene (Mag Fhionbharra, fra Fionnbharr Ó Géaradháin) var en gang de irsk-gæliske herrene i Granard.
Rauma
Næringsliv
Viktige industrinæringer er innen tekstil, møbel, transport, betong, plast og ulik verkstedindustri. Tollpost Globe hadde opphav på Åndalsnes. Plastindustrien består blant annet av Westnofa (kjent under merkenavnet Wonderland). På Øran Vest ble det på 1970-tallet bygget en Condeep-plattform.
Granard
Historie
Granard var stedet for en årlig harpefestival fra 1781 til 1785. Dette hadde vært på grunn av den økonomiske støtten fra James Dungan, en irsk kjøpmann som da bodde i København, og en innfødt fra Granard, som hadde hørt om lignende arrangementer som ble organisert i Skottland. Mange av harpistene som vant priser på disse festivalene, blant annet Charles Fanning, Arthur O'Neill og Rose Mooney fortsatte med å opptre på Belfast Harp Festival i juli 1792. Det har vært en gjenoppliving av festivalen siden 1981.
Rauma
Næringsliv
Kommunen har tre større kraftverk. Størst er Grytten kraftverk, som henter noe av vannet fra Mardalsfossen i Eikesdalen. Utbygningen av Grytten, ble forsøkt stoppet i Mardøla-aksjonen i 1970. Planer for kraftutbygging av Rauma med Ulvåa var et stort stridsspørsmål på 1970-tallet og utbyggingen ble ikke noe av.
Granard
Historie
Under den irske uavhengighetskrigen ble en politimann, distriktsinspektør Philip Kelleher skutt og drept av to maskerte menn i baren på Greville Arms Hotel i Granard den 31. oktober 1920. Som represalier kom en motorkonvoi av britiske styrker inn i landsbyen fire dager senere og ødela systematisk noen av de viktigste forretningslokalene i byen.
Rauma
Næringsliv
Åndalsnes Avis er eneste avis, den utkommer tre ganger i uken. Radio Rauma FM er nærradio, med sendinger helt tilbake til 1990.
Granard
Mariakirken
Mariakirken (St Mary's Church) er bygget på en dominerende høyde med utsikt over byen. Den ble designet av John Burke fra Dublin på forespørsel fra Canon McGaver, og grunnsteinen ble lagt 8. september 1860. Stilen er nygotisk og planen er korsformet. Kirken ble formelt åpnet for tilbedelse 5. mai 1867.
Rauma
Næringsliv
I «hollendertida» på 1600-tallet ble det saget en del tømmer solgt hovedsakelig til nederlandske oppkjøpere. Deler av driften var basert på tømmer fra Lesja og Gudbrandsdalen. Virksomheten stanset opp da det bla knapphet på god skog.
Kommunen deler hvert år ut Rauma kommunes næringspris.
Kommunestyrevalget 2011
I perioden 2011-2015 var Lars Olav Hustad (H) ordfører og Oddbjørn Wærås (Ap) varaordfører. Kommunestyret: Ap 6, Sp 6, H 5, FrP 4, KrF 3, V 2, SV 1. Formannskapet: Ap 2, H 2, Sp 2, FrP 1, KrF 1, V 1.
Kultur
Rauma har et allsidig kulturliv. Rauma kulturhus på Åndalsnes, ble åpnet sommeren 2007 og har bibliotek, konsert- og kinosal. Innen musikk har folkemusikken lange tradisjoner, som blant annet blir tatt vare på av Rauma Spelemannslag. Trollblues finner sted i februar hvert. Årlig deler kommunen ut Rauma kommunes kulturpris.
Romsdalsmartnan
Martnatradisjonene i Romsdalen (Romsdalsmarkedet) er over kjent fra 1500-tallet, men er trolig eldre. Markedet ble etter tradisjonen holdt i oktober. Markedet ble beskrevet av blant andre Peder Claussøn Friis i 1590. Bøndene fra innlandsdalene (hovedsakelig Gudbrandsdalen, i mindre grad Hedmark ) kom til markedet og kjøpte blant annet tørrfisk, saltfisk, salt og andre varer fra kysten. Bøndene fra innlandet solgte blant annet korn og produkter av treskjæring og rosemaling. På Hans Strøms tid ble det solgt en god del saltet kveite på markedet, før Strøms tid var også pigghå et ettertraktet produkt. Bøndene fra Lesja og Dovre byttet til dels fiskeproduktene mot korn på Hedmarken og Toten om vinteren når det var sledeføre. Markedet var det viktigste mellom Lærdal og Trondheimsfjorden. På Vestlandet ble markedene avholdt sommer eller høst, mens innlandet hadde markeder om vinteren når det var sledeføre og vann og myrer var tilfrosset.
Billedkunst
Romsdalsnaturen har inspirert flere kunstnere, Johan F. Eckersberg, Adolph Tidemand og Thomas Fearnley er noen av disse. Halvard Hatlen (1899–1957) vokste opp i Isfjorden. Han har blant annet malt flere portretter i Hen kirke. Noen andre billedkunstnere med tilknytning til Rauma er Gunn Nordheim Morstøl, Britt Ragna Westhagen, Gunvor Amdam, Heidi Rødstøl og Guri Berg. Rauma Grafikkgruppe var aktiv fra 1995 til 2011, den var først og fremst et fellesverksted på Grøtta i Isfjorden. Gruppen bestod av Gunn Nordheim Morstøl, Åse Rangnes Søvik og Halvard Hatlen (1962).
Kirker
Grytten prestegjeld er prestegjeld i Rauma kommune, og underlagt Indre Romsdal prosti, i Møre bispedømme. Det er 12 kirker og kapeller i kommunen. Togkapellet er unikt og er innredet i en jernbanevogn på Åndalsnes. Kors kirke i Romsdalen er en liten kirke med dramatisk natur tett innpå. Andre nevneverdige kirker er den åttekantede Grytten kirke og Hen kirke i tykke gråsteinsmurer. Rødven stavkirke har en lang historie, nesten tusen år bakover i tid.
Kjente raumaværinger
Se Kategori: Personer fra Rauma, for alle personer fra Rauma med omtale på Wikipedia.
John Mogensen
John Mogensen (født 5. mai 1928, død 10. april 1977 ) var en dansk sanger, sangskriver og komponist.
I 1952 ble Mogensen medlem av sangkvartetten Blue Boys, senere startet han Four Jacks sammen med Poul Rudi, Otto Brandenburg og Bent Werther. Gruppen ble oppløst i 1963 og John Mogensen fortsatte som pianist på Oslo-fergene og skrev til andre, bl.a. «Du ser mig når jeg kommer» til Grethe Sønck og et par melodier til Jørgen Ingmann.
Med «Der er noget galt i Danmark» (1971) tok en stor solokarriere for alvor fart via en kontrakt med Jørgen Kleinert. Innspillinger i sin helt egen pop/country-stil gjorde lykke hos publikum opp gjennom 70-årene og han mottok i 1972 Nikolaj-prisen av Poul og Lise Reinau for sin originalitet og for sin kunstneriske innsats.
Mogensen hadde problemer med alkohol, noe som ble et stort problem mot slutten av hans karriere, hvor han avlyste flere og flere konserter. Dette skyldtes også at han hadde presentasjonsangst.
Han skrev også sanger som «Nede i møget» som handler om at han er fattig og sulten.
Siste ord
John Mogensen gjestet stamvertshuset Færgegaarden for siste gang den 10. april 1977. Her sa han til bartenderen Carsten Roslundh: «Old timer – jeg er færdig.» Til dette svarte Roslundh: «Gu' er du da ej færdig – du skal bare hjem til Ruth.» Kort etter falt Mogensen om, ble kjørt hjem til sitt hjem og døde av hjertestopp.
Fortolket etter sin død
Tross sin død gikk Mogensens musikk ikke av mote. Utallige gjenutgivelser er kommet ut etterpå. Den enkle «Så Længe Jeg Lever» regnes i dag for en standardmelodi. I 1980-årene var denne tittelen også navnet på en kabaret av Erik Thygesen og Jacob Christensen som turnerte i 12 år med bl.a Jytte Pilloni og Troels Jensen som medvirkende.
«Så længe jeg lever» er tatt opp i Danmarks kulturkanon.
I 2004 og 2005 utkom en gjeninnspilling av flere av John Mogensens sanger fortolket av det fynske heavyrock bandet Den Danske Mafia, dannet til formålet. Begge CD-er var på forhånd godkjent av John Mogensens kone, Ruth Mogensen. Datteren Minna Mogensen har også sendt ut en LP med sin fars sanger.