cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Bačka Palanka
Etymologi
Navnet kommer av palisade (tysk: Palanke, fransk: panlanque, ungarsk: palánk). Under tyrkerkrigene betegnet dette en liten permanent festning som var laget av grav, mur og palisader. Flere navn på steder i Bosnia, Serbia og Makedonia viser til denne typen forsvarsverk på Balkan.
Geografi
Byen ligger på Donaus venstre bredd, ca 45 kilometer oppstrøms fra Novi Sad. Kommunen omfatter landsbyene Obrovac, Karađorđevo (Gestüt), Tovariševo, Mladenovo, Čelarevo, Gajdobra, Nova Gajdobra, Silbaš, Parage, Despotovo og Pivnice og i tillegg to landsbyer i Okrug Srem (Neštin og Vizić).
Byen er forbundet med den kroatiske byen Ilok med en 740 meter lang bro over Donau.
Sport
Byens fotballag er FK Bačka Bačka Palanka.
Randi Hagen Spydevold
Hagen Spydevold fikk advokatbevilling i 2000, og ble samme år partner i advokatfirmaet Holmen & Co i Oslo. Hun har vært sakfører i flere profilerte immigrasjons- og asylsaker, deriblant forløpet omkring de såkalte MUFene og søstrene Khadije og Menije Ravandost.
Spydevold har selv blitt siktet for menneskesmugling i forbindelse med Ravandost-saken.
Robert Koch
Heinrich Hermann Robert Koch (født 11. desember 1843 i Clausthal, død 27. mai 1910 i Baden-Baden) var en tysk lege og bakteriolog. Han er kjent for sine mange bidrag innenfor bakteriologi, især beskrivelsen av mikrobene som forårsaker tuberkulose (Mycobacterium tuberculosis), kolera og miltbrann. Han mottok Nobelprisen i fysiologi eller medisin i 1905.
Biografi
Koch ble doctor medicinae i 1866 og distriktslege i Wollstein (Posen) i 1872. Ved siden av sin virksomhet som lege, gjorde han omfattende forskning angående miltbrannens årsak, Zur Ätiologie des Milzbrandes (1876). Etter at han offentliggjorde sine studier om sårinfeksjonssykdommer i 1878 (Untersuchungen über die Ätiologie der Wundinfektionskrankheiten), ble han i 1880 fast medlem av Reichsgesundheitsamt i Berlin. Der fortsatte han arbeidet med miltbrannen, og endret læren om desinfisering fullstendig. En viktig oppfinnelse av Koch var å dyrke bakterier på faste eller stivnede medier, noe som gjorde det mulig å få fram omstillingen av ulike arter av bakterier, og dermed relativt enkelt og trygt isolere sykdommsbringende mikroorganismer  fra en blanding av flere mikroorganismer. I tillegg oppdaget han tuberkelbasillen og beviset på at dette er  årsaken til tuberkulose (Beiträge zur Ätiologie der Tuberkulose, 1882).
I 1883 ble Koch sendt til Egypt og Østindia som leder for den tyske kolerakommisjonen, og oppdaget i forbindelse med det kolerabasillen. Ved hjemkomsten i 1884 mottok Koch en donasjon på 100,000 riksmark fra den tyske riksdagen. I 1885 ble Koch utnevnt til professor i infeksjonsmedisin ved universitetet i Berlin og gjenopptok sitt arbeid med tuberkulosen, med den hensikt å finne et botemiddel. Ved den internasjonale medisinske kongressen i Berlin i 1890 gjorde han en meddelelse om tuberkulinet som vakte stor oppmerksomhet og ga forhåpninger, som dessverre aldri ble fullbyrdet. Senere forskning viste at tuberkulinet er en god hjelp for å stille en tidlig diagnose på tuberkulose.
I 1891 opprettet Robert Koch Das Königlich Preußische Institut für Infektionskrankheiten. I perioden 1891 til 1904 var Koch sjef for dette instituttet for infeksjonssykdommer i Berlin. Senere ble dets navn endret, og instituttet oppkalt etter ham.
I 1896 ble han kalt til Tysk Øst-Afrika for å undersøke en pest blant storfeet. Selv om han ikke lyktes i å oppdage denne sykdommens smitteemne, fant han i stedet et middel som kunne gjøre dyrene immun for det samme. Derpå fulgte Kochs undersøkelser om pesten hos mennesker, om sykdommen som forekommer blant storfe og hester i tropene, samt om texasfeberen. Koch samlet også rike erfaringer angående malariaen, og kort tid etter hjemkomst fra den forrige reisen ble han sendt som sjef for en malariaekspedisjon til Italia og tropene. Der kunne han blant annet bekrefte riktigheten av Ronald Ross' resultat om måten for sykdommens overføring i tillegg til at han oppnådde atskillige nye, praktiske og betydningsfulle resultater.
Mycobacterium tuberculosis
Mycobacterium tuberculosis, på foreldet norsk også kalt tuberkelbasillen, er en syrefast bakterie som forårsaker de fleste tilfeller av tuberkulose. Den ble første gang beskrevet 24. mars 1882 av Robert Koch som senere fikk Nobelprisen for sin oppdagelse.
Mycobacterium tuberculosis er en Gram-positiv obligat aerob mycobakterie, som deler seg hver 16.-20. time. Den er ekstremt langsomt voksende i forhold til andre bakterier, hvor man som regel måler delingstid i minutter (f.eks. E. coli, som deler seg hvert 20. minutt). Dets genom er sekvensert.
Utseendemessig er Mycobacterium tuberculosis en liten stav som kan motstå svake desinfeksjonsmidler og kan overleve i tørr fase i flere uker, men vokser kun innenfor en organisme. Bakterien kan påvises mikroskopisk ved dets karakteristiske utseende ved fargning, idet den tar til seg visse fargestoffer etter å ha blitt behandlet med en sur oppløsning. Derfor blir bakterien klassifisert som en syrefast stav. Den vanligste fargeteknikken, Ziehl-Neelsen-farging, gjør at bakterien får et rødt utseende mot en blå bakgrunn. Syrefaste staver kan også synliggjøres med fluoriserende mikroskopi og ved auramin-rhodamin-farging. Årsaken til at den er syrefast, ligger i bakteriens tykke voksaktige cellevegg. Denne celleveggen forklarer også hvorfor en M. tuberculosis-infeksjon (tuberkulose) danner tuberkulomer som er betennelsesknuter (granulom) av tuberkelbasillen og makrofager. Denne komponenten kalles på engelsk for cord factor.
Det er vanskelig å dyrke frem bakterien, de typiske vekstkulturer er Löwenstein-Jensen medium og Middlebrook medium.
Tuberkulose kan også skyldes andre mykobakterier som M. bovis og andre. Disse inngår i det såkalte tuberkulosekomplekset.
Spissvingedvergmåler
Spissvingedvergmåler (Eupithecia lanceata) er en sommerfugl i gruppen av de egentlige målere (Geometridae). Den hører til den artsrike slekten dvergmålere (Eupithecia) og er funnet nord til Sør-Trøndelag i Norge.
Utseende
En liten (vingespenn 17 – 21 mm), slank, lyst gråbrun måler. Den kan kjennes igjen på at forvingen er noe tilspisset med et bredt, svartkantet, lysbrunt tverrbånd i midten som har et markert, V-formet innhakk på innerkanten. Forvingen er brunhvit, gulbrun ved roten. Det brede tverrbåndet midt i vingen har en oval, svart flekk nær ytterkanten. Utenfor dette er det et smalere, brunt tverrbånd. Bakvingen er gråhvit. Larven er naken, lysbrun med lyse lengdestriper og en smal, brun ryggstripe.
Utbredelse
Arten finnes i Europa, unntatt lengst i sør, og i det nordlige Asia. I Norge er den funnet på Østlandet og Sørlandet, det finnes dessuten funn fra Hordaland og Sør-Trøndelag.
NYPD Blue
NYPD Blue er en amerikansk kriminal- og dramaserie som gikk på ABC fra 1993 til 2005. Serien handlet om etterforskningsavdelingen ved det fiktive 15. politidistrikt i New York-politiet. Den ble en av de lengstlevende krimseriene i USA. Den fikk kritikk for sin bruk av, ihvertfall etter amerikanske kringkastingsnormer, grovt språk og en del nakenhet. Utvidet bruk av håndholdt og ustødig kamera er også et av seriens varemerker.
I Norge ble serien sendt på TV 2 fra 1994.
Sesong 1
John Kelly og Andy Sipowicz arbeider som etterforskere sammen i New York. Sipowicz er en alkoholiker, som drikker både på jobben og utenfor tjenesten. Hans atferd forårsaker tvil om at partnerskapet mellom Kelly og Sipowicz kommer til å vare særlig mye lenger. Kelly blir stadig mer irritert på grunn av Sipowicz sin oppførsel. I tillegg til alkoholismen, oppfører seg Sipowicz ofte veldig negativ, fiendtlig og homofobisk.
I den aller første episoden blir Sipowicz skutt av en mistenkt, som han hadde angrepet og ydmyket tidligere. Dette fører til at han forsøker å kvitte seg med alkoholen, og redde jobben. Deres sjef, Arthur Fancy, slår Kelly sammen en annen ung politimann - James Martinez. Kellys personlige liv er like vanskelig som hans profesjonelle liv. Han går motvillig gjennom en skilsmisse fra hans kone, Laura. Han er samtidig i forhold med en annen politibetjent, Janice Licalsi.
For å komplisere saken ytterligere er Licalsis far også ansatt i politiet. Men han står samtidig på lønningslisten til mafia-sjefen Angelo Marino. Licalsi, i et forsøk på å beskytte faren sin, har blitt beordret til å drepe Kelly. I stedet myrder hun Marino, og konsekvensene risikerer å skade både Kelly og Licalsi. I mellomtiden forsøker Sipowicz å bli nykter, og begynner et forhold til Sylvia Costas. Samtidig begynner en annen etterforsker, Greg Medavoy, en gift ektemann, en affære med deres nye administrative assistent, Donna Abandando.
Sesong 2
Etter en affære med en journalist, som han mistenker har brukt informasjon som han avslørte for henne etter et intimt øyeblikk for å øke hennes egen karriere, begynner Simone et forhold til en annen politibetjent - Diane Russell. Sipowicz, som igjen sliter med alkoholisme, forstår av Russells oppførsel at hun også har et alkohol-problem. Diana begynner å gå til møter gjennom Anonyme alkoholikere.
Sesong 4-5
Gina Colon (spilt av Lourdes Benedicto) blir skrevet inn i TV-serien, og gifter seg til slutt med Martinez. Etterforsker Jill Kirkendall (spilt av Andrea Thompson) er i et forhold med Russell. Sipowicz har blitt diagnostisert med prostatakreft. Forholdet mellom Simone og Russell går opp og ned, og inkluderer blant annet Russells avsløring om at hun hadde blitt seksuelt misbrukt som barn av faren hennes.
Sesong 6-8
Etter å ha giftet seg med Russell, dør Simone på grunn av hjerte-problemer, og en påfølgende infeksjon forårsaket av komplikasjoner etter en hjerte-transplantasjon. En ny etterforsker, Danny Sorenson (spilt av Rick Schroder) ankommer TV-serien. Ytterligere to viktige hendelser finner sted i løpet av sesong seks: Dolores Mayo (spilt av Lola Glaudini) dør på grunn av en heroin-overdose. I tillegg dør Sylvia Costas, som ved et uhell blir skutt under en rettssak.
Sesong 9-12
Den neste sesongen begynner med at liket etter den savnede Danny Sorenson blir oppdaget. John Clark Jr. (spilt av Mark-Paul Gosselaar) blir forfremmet til etterforsker etter hans heroiske handlinger i en skuddveksling som endte med dødsfallet til drapsmannen som hadde myrdet Danny Sorensen og en annen undercover føderal agent. Sipowicz blir også forfremmet omtrent samtidig. I løpet av sesong ni blir en ny etterforsker introdusert: Rita Ortiz.
Sesongen hadde et kontinuerlig fokus på Sipowicz som en av de viktigste hovedpersonene. Romantikk utviklet seg mellom Sipowicz og Connie McDowell. De gifter seg til slutt, og etter å ha adoptert datteren til McDowells søster (etter søsteren ble drept av ektemannen hennes, Connies svoger) og de får senere deres eget barn. Rodriguez blir skrevet ut halvveis i den 11. sesongen, etter at han blir skutt og nesten drept. Eddie Gibson erstatter Rodriguez som avdelingens kommandør.
I de aller siste episodene dreide historiene seg om den forestående pensjonist-tilværelsen til etterforsker Medavoy. Sipowicz blir forfremmet, og senere overtar han kommandoen over hele avdelingen.
14. etappe i Tour de France 2009
14. etappe av Tour de France 2009 ble kjørt lørdag 18. juli og var en 199 km lang etappe som gikk fra Colmar til Besançon.
Et utbrudd bestående av Hayden Roulston, Martijn Maaskant, George Hincapie, Nicolas Roche, Daniele Bennati, Frederik Willems, Christophe Le Mével, Sébastien Minard, Daniele Righi, Sergej Ivanov, Gerald Ciolek og Albert Timmer fikk et forsprang på inntil ni minutter. Sergej Ivanov angrep rundt en mil før må, og kom alene til mål. Feltet kom inn rundt fem og et halvt minutt senere, fem sekunder for sent til at George Hincapie kunne overta den gule trøya. I tillegg til Hincapie kom også Le Mével inn på topp-ti sammenlagt.
Mark Cavendish vant spurten om 13.-plassen foran Thor Hushovd, men ble senere diskvalifisert, og Hushovd økte ledelsen i kampen om den grønne trøya til 18 poeng. Team Columbia mente avgjørelsen var feilaktig og hevdet blant annet at gjerdet på Hushovds høyre side var sterkt medvirkende til at Hushovd ble hindret, men juryens avgjørelse kunne ikke ankes.
Omtrent 40 km etter start ble en kvinnelig tilskuer i 60-årene drept og to andre skadet etter en kollisjon med en av politiets motorsykler.
1. sprint (Pulversheim)
Etter 34 km
2. sprint (Dannemarie)
Etter 67 km
1. klatring (Côte de Lebetain)
3. kategori stigning etter 90,5 km
2. klatring (Côte de Blamont)
3. kategori stigning etter 111,5 km
Eksterne lenker
2009 Tour de France, Stage 12 to Stage 21
Pakistan under Sommer-OL 2012
Pakistan deltok under Sommer-OL 2012 i London som ble arrangert i perioden 27. juli til 12. august 2012. Tjueen utøvere, nitten menn og to kvinner deltok i fire sporter, friidrett, landhockey, svømming og skyting. Det var sekstende gangen Pakistan deltok i et sommer-OL, de vant ikke noen medaljer. Landhockeyspilleren Sohail Abbas var landets flaggbærer under åpningsseremonien.
Encinitas
Encinitas er en by nord i San Diego County helt ved sjøen. I 2000 hadde byen 58 014 innbyggere. Encinitas ligger 40 km nord for San Diego, og 150 km sør for Los Angeles i California.
Distrikt
Encinitas er delt inn i fem områder:
Daniels bok
Daniel (arameisk og hebraisk: – Dāniyyêl; gresk:  – Daniḗl) er en bok i den jødiske Tanákh som også er inkludert i de kristnes Det gamle testamentet. Boken forteller hvordan Daniel og hans tre jødiske følgesvenner ble bortført i landflyktighet til Babylon for å bli undervist i babylonsk språk og kultur og hvordan deres posisjon ble opphøyet til hoffet til den babylonske herskeren Nebukadnesar II. Fortellingene ved hoffet strekker seg over hendelser som skjedde under styrene til Nebukadnesar, Belsassar og mederen Dareios. Boken avsluttes med Daniels drømmer i form av fire guddommelige profetiske visjoner og framtidssyn.
Begynnelsen på Daniels bok er skrevet på hebraisk, det øvrige er skrevet i bibelsk arameisk, mens avslutningen er igjen skrevet på hebraisk. Boken består av en rekke fortellinger fortalt i tredjeperson (kapitlene 1-6) fulgt av fire apokalyptiske visjoner i førsteperson (kapitlene 7-12).
Den jødiske Tanákh plasser Daniels bok sammen med Ketubimskriftene, og Daniel er i den rabbinske litteraturen ikke listet sammen med profetene i den jødiske kanon. I kontrast er Daniel inkludert blant de fremste profeter i den kristne kanon i Det gamle testamente.
Det kritiske syn som det er størst enighet om, forstår forfatteren av teksten som en anonym forfatter som levde i den makkabeiske perioden under Antiokos IV Epifanes i løpet av 100-tallet f.Kr. og som satte sammen oldtidslegender med en pseudepigrafi bestående av «visjoner». Mer konservative bibelforskere har imidlertid opprettholdt den historiske jødisk-kristne tradisjonen at Daniel, hovedpersonen i fortellingen fra 500-tallet f.Kr., også er den historiske forfatteren av teksten.
Daniels liv
Etter Nebukadnesars beleiring av Jerusalem i 597 f.Kr. ble kongens hoffsjef beordret til velge ut «noen israelitter som var av kongeætt eller av fornem familie, unge gutter som var uten feil på kroppen og vakre å se til, kyndige i all slags visdom, kunnskapsrike og lærenemme, skikket til å gjøre tjeneste i kongens slott. Han skulle lære dem opp i kaldeernes skrifter og språk.» Fire stykker ble plukket ut og de fikk alle nye navn og Daniels navn ble Beltsasar. Hans tre venner ble hetende Sjadrak, Mesjak, og Abed-Nego. «Gud ga de fire guttene kunnskap og kyndighet i alle skrifter og all slags visdom. Og Daniel skjønte seg på alle slags syner og drømmer.»
Kong Nebukadnesar fikk en drøm som plaget ham. Han truet med å slå i hjel alle drømmetydere hvis de ikke kunne tyde drømmen for ham. Det kunne ingen, men da Daniel hørte om drømmen gikk han til kongen og ba om en tidsfrist. Gud var med Daniel og lot mysteriet bli «åpenbart for Daniel i et syn om natten...» Da han fortalte kongen hva han hadde sett i nattsynet og tolket kongens drøm, «Da kastet kong Nebukadnesar seg ned med ansiktet mot jorden og tilba Daniel. Han befalte at de skulle bære fram offer og røkelse for ham (...) Så ga kongen Daniel høy rang og mange store gaver. Han gjorde ham til hersker over hele provinsen Babel og til øverste leder for alle vismennene der.»
Kongen lot framstille en billedstøtte og forlangte at alle i riket skulle kaste seg ned og tilbe den. De som nektet ble kastet i en brennende ovn. Noen anklaget Daniels tre venner for å nekte å adlyde kongens bud, men de tre mennene fryktet ikke ovnen: «Om den Gud som vi dyrker, kan berge oss ut fra ovnen med flammende ild og fra din hånd, konge, så vil han berge oss. Og om han ikke gjør det, skal du vite, konge, at vi likevel ikke vil dyrke din gud og ikke tilbe gullstatuen du har reist.» Rasende kastet kongen de tre mennene i ovnen, men de ble ikke brent da en engel vernet dem. Nebukadnesar utstedte da en ordre om at ingen måtte uttale seg hånlig mot guden til de tre.
Nebukadnesar forteller deretter om enda en drøm som han har hatt og forlangte at Daniel skulle tyde den. Daniel ble forferdet for han vet at drømmen brakte dårlig nytt for kongen. Daniel sa til kongen at «Du skal jages bort fra menneskene og holde til blant dyrene på marken. Du skal spise gress som oksene, og med dugg fra himmelen skal du vætes. Sju tider skal fare over deg inntil du forstår at Den høyeste rår over menneskenes rike og gir det til hvem han vil.» Det skjedde som Daniel hadde sagt.
Belsassar ble konge og holdt en stor fest for tusen stormenn. Han hentet gull- og sølvkar som hans far Nebukadnesar hadde stjålet fra tempelet i Jerusalem. De drakk vin av dem og priste avguder. Da kom, det til syne en hånd som skrev en tekst på en murvegg med en fremmed tekst. Ingen av kongens åndemanere, stjernetydere eller tegntydere klarte å lese teksten, så Daniel ble igjen tilkalt for å tyde skriften:
Daniel sa om skriften: «mene, mene, tekel ufarsin. Og dette er tydningen av ordene: Mene – talt. Gud har talt ditt kongedømmes dager og gjort slutt på det. Tekel – veid. Du er veid på vekten og funnet for lett. Peres – delt opp. Riket ditt er delt opp og gitt til mederne og perserne.»
Den samme natten døde kongen og mederen Dareios grep tronen. Daniel ble innsatt som én av tre ministre og utmerket seg så mye av de andre ble misunnelige. De får kongen til å forby å tilbe andre enn kongen og straffen var å bli kastet i løvehulen. Daniel blir tatt i å be til Gud og ble tatt til fange og den nye kongen føler seg nødt til å kaste Daniel løvehulen selv om han prøver å omgjøre straffen.Daniels bok 6:1-17 Når kongen kommer til hulen neste dag er Daniel fortsatt i live. Daniel sa at «Min Gud sendte sin engel og lukket løvenes gap så de ikke skadet meg. For jeg er funnet uskyldig for ham.» Kongen befalte da at de mennene som hadde anklaget Daniel selv skulle kastes ned i løvehulen, og ikke alene, men sammen med sine hustruer og sine barn. «De hadde ikke nådd bunnen av hulen før løvene kastet seg over dem og knuste hvert bein i kroppen på dem.» Daniel hadde deretter stor fremgang, ble det sagt.
Forfatterskap
Blant jøder og kristne har man så langt tilbake som man dokumentere vært overbevist om at Daniels bok har blitt skrevet under landflyktigheten i Babylon på 500-tallet f.Kr. Denne oppfatningen ble først betvilt av filosofen Porfyrios (233-305 e. Kr.) som i 15 bind rettet et voldsomt angrep på kristendommen og blant annet mot Daniels bok. Porfyrios forsøkte å sortere ut alt som var overnaturlig fra Bibelen, og hevdet at Daniels bok var skrevet av en palestinsk jøde og måtte være skrevet etter Antiokus IV Epifanes (som styrte i 175-164 f.Kr.) ettersom den i detaljer beskrev historiens gang fra landflyktigheten og fram til denne tid i kapittelet 11. Denne kritikken ble tilbakevist av kirkefedrene, men ble uansett tatt opp igjen av filosofen Spinoza. Daniels boks ektehet ble siden ikke dratt i tvil for alvor før på begynnelsen av 1700-tallet. To retninger har siden dominert debatten; den ene fastholder at Daniel var guddommelig inspirert av Gud og profeterte Guds budskap; og den andre anser at boken har vært et forfalskning (eller skrevet under falske forutsetninger) av en ukjent jøde i Antiokus' tid, særlig grunnet de nøyaktige gjengivelser. Den sistnevnte holdningen har siden vært toneangivende blant moderne teologer.
Makkabeisk forfatter
Den tradisjonelle oppfatningen er at Daniel selv er den opprinnelige forfatteren av Daniels bok, men det blir avvist av forskere som ikke aksepterer bokens profetier. Disse forskerne ser på Daniels bok som en pseudepigrafi datert til rundt 165 f.Kr. og som handler hovedsakelig om den makkabeiske perioden og styret til Selevkidrikets kong Antiokos IV Epifanes på 100-tallet f.Kr. De som deler denne oppfatningen inngår i den makkabeisk tese i analysen av Daniels bok. Fortellingene i kapitlene 1-6 er betraktet som en litterær sjanger av legender som er eldre enn visjonene i kapitlene 7-12. Visjonene i den siste halvdelen av Daniels bok er teoretisert til å ha blitt skrevet av en anonym forfatter i makkabeiske perioden og som satte sammen legendene med visjonene til en bok på 100-tallet f.Kr. I henhold til dette synet er dens hensikt ikke å bli lest som en profeti av Vestens politiske historie ellers om en eksatologisk framtid.
Den britiske teologen Norman W. Porteous var den første til å postulere at en anonym forfatter skrev boken i løpet av forfølgelsene under Antiokos IV. I henhold til denne teorien tilskrev den anonyme forfatteren disse hendelsene til Daniel som profetier som den anonyme forfatteren var vitne til på 100-tallet f.Kr. Den britiske lingvisten Paul Roche har observert at forfatteren omgir seg med feiltakelser og anakronismer og benytter seg av Daniel som symbol på troende jøder som tjener Jahve, og benytter seg av ulike hedenske konger som symbol på hedendommen. Samtidig anerkjennes det at forfatteren av Daniels bok er kjent med kongehistorien i Midtøsten fra 500- til 100-tallet f.Kr. men ettersom forfatteren også framviser et ufullstendig og feilaktig syn på de historiske detaljer på andre halvdel av 500-tallet f.Kr., Daniels tid, støtter slik ubalanse teorien om at boken ble skrevet på en langt senere dato enn hva den tradisjonelle oppfatningen hevder.
Porteous og Roche er enige om at Daniels bok er komponert av folkelige fortellinger som ble benyttet for å befeste jødisk tro i løpet av en tid med store forfølgelser og undertrykkelse av det hellenistiske Selevkidriket rundt fire århundrer etter det babylonske fangenskapet. James VanderKam og Peter W. Flint har forklart fortellingene om Daniel og hans tre venner i Babylon under landflyktigheten som en oppmuntring for leserne om å forbli trofaste og troende på Gud og nekte å inngå kompromisser med undertrykkerne, og tilbød en utsikt til triumf over ondskap og avgudsdyrking (andre religioner enn den jødiske). Disse temaene kan ha oppmuntret Qumran-konvenanterne som ble forfulgt av andre jøder og dessuten truet av hellenismen (den greske kultur). En konservativ tilnærming ved Joyce G. Baldwin har imidlertid argumentert for at «gamle, autentiske fortellinger ville ha gitt trøst til de som led i senere generasjoner langt mer overbevisende enn en bok med nye lignelser.»
Tilstedeværelsen av tre lånord som kun opptrer i Daniels bok kapittel 3 har fått de som støtter en sen datering til å hevde at boken må ha blitt skrevet etter Aleksander den stores erobring av Orienten, fra 330 f.Kr. De mener det ville være umulig for greske lånord å ha funnet sted to århundrer tidligere. Lånordene er alle relatert til musikalske begreper. Frank Gaebelein har argumentert at ved at ingen andre greske lånord eksisterer støtter teorien om at Daniels bok ikke ble skrevet i den hellenistiske sivilisasjonen. Gaebelein hevdet at «det er ufattelig at greske begreper for regjering og administrasjon ikke ville ha blitt adoptert inn i arameisk i løpet av det andre århundre f.Kr.» Selv John Goldingay, en framtredende talsmann for en sen datering, innrømmer at «greske ord nødvendiggjør neppe en meget sen datering.» Den tidligste kjente bruken av det greske ordet symphonia er datert tilbake til Pythagoras, født på 500-tallet f.Kr., som har benyttet begrepet. Adjektivisk bruk av symphonia i betydningen «unisont» eller «i samklang» er funnet i Hymni Homerica, ad Mercurium 51; begge tilfeller dateres fra 500-tallet f.Kr.
Bruken av arameisk var også populært på 100-tallet f.Kr. og ble i omfattende grad snakket av jøder i Israels land i Midtøsten. Med oppdagelsen av dødehavsrullen 4QDanc i Qumran, datert til 125 f.Kr., har ikke forsikret kritikerne at Daniels bok ble skrevet på 100-tallet f.Kr. Selv kritikeren G.R. Driver anerkjenner at «tilstedeværelsen og populariteten til Daniel-manuskriptet ved Qumran» er i konflikt «med det moderne synet som fremmer sen datering av Daniel-komposisjonen.» [Wegner, 116] Denne skriftrullen inneholder den eldste referansen til Daniel, kun som en forkortet tekst: en bønn av Daniel ved (9:4b-19). Strengt talt kvalifiserer ikke 4QDanc som en kopi av boken.
Eksempelvis Kenneth Kitchen, Louis F. Hartman og Alexander Di Lella daterer den arameiske delen mer bredt innenfor den persiske perioden (det vil si før 330-tallet f.Kr.), basert på andelen persiske lånord. Det er rundt 19 persiske lånord som inntreffer i de arameiske delene av Daniels bok.
Tekstkilder
Det er tre hovedversjoner av Daniels bok: versjonen med tolv kapitler bevart i Den masoretiske bibelteksten og to lengre greske versjoner (den opprinnelige Septuaginta-versjonen, ca. 100 f.Kr., og den senere Theodotions versjon, ca. 100-tallet e.Kr.). Begge de greske versjonene inneholder apokryfiske kapitlene som ikke finnes i den masoretiske teksten.
Greske versjoner
Theodotions oversettelse er langt nærmere den masoretiske teksten og ble så populær at den erstattet den opprinnelige Septuaginta-versjonen av Daniels bok i alle unntatt to manuskripter av selve Septuaginta. Septuaginta-versjonen synes å være mer enig med Qumran-fragmentene enn de hebraiske/arameiske masoretiske tekstene som er reflektert i moderne oversettelser.
Dødehavsrullene
Totalt åtte kopier av Daniels bok har blitt funnet ved Qumran: to i Grotte 1, fem i Grotte 4, og en i Grotte 6. Ingen er fullstendige grunnet forvitring, men til sammen har de bevart teksten fra elleve av Daniels boks tolv kapitler. Det tolvte kapitlet er funnet i Florilegium 4Q174. Alle åtte manuskripter ble kopiert innenfor 175 år, fra 125 f.Kr. (4QDanc) til rundt 50 e.Kr. (4QDanb).
Syv av de åtte rullene inneholdt opprinnelig hele boken om Daniel i kortformen som den er i den masoretiske teksten, men intet av den lengre formen som er bevart i Septuaginta. Ingen de åtte rullene avslører noen betydelig uenighet med den masoretiske teksten, men James C. VanderKam har observert at 1QDana er den som står nærmeste den tradisjonelle teksten.
Fire av rullene som har bevart relevante seksjoner (1QDana, 4QDana, 4QDanb, and 4QDand) følger alle den samme det tospråklige vesen i Daniels bok hvor boken åpner i hebraisk, bytter til arameisk ved 2:4b, deretter går tilbake til hebraisk ved 8:1.
Lingvistisk analyse
De tolv kapitlene i Daniels bok kan bli delt inn i tre seksjoner basert på dets lingvistiske struktur:
Arameisk andel
Forskere har spekulert om den tospråklige litterære strukturen i Daniels bok. Kapitlene 2 til 7 er på arameisk og resten er på hebraisk. En av de teorier som fremmes mest hyppig er at hele boken (unntatt 9:4-20) var opprinnelig skrevet på arameisk med deler oversatt til hebraisk, antagelig for muligheten at det lettere ville bli akseptert. Mange arameismer i den hebraiske teksten synes å støtte hypotesen om en unøyaktig innledende oversettelse til hebraisk.
I henhold til den amerikanske bibelforskeren John J. Collins i hans kommentar fra 1993, Hermeneia Commentary, er det arameiske språket i Daniels bok fra en senere form enn hva som er benyttet i Samaria-korrespondense, men noe tidligere enn den form som ble benyttet i Dødehavsrullene, hvilket betyr at de arameiske kapitlene 2-6 kan ha bli skrevet før den hellenistiske perioden enn hva som er tilfelle med resten av boken, og hvor visjonen i kapittel 7 er den eneste arameiske delen som er datert til tiden til Antiokos IV Epifanes. Den hebraisk delen er, uansett opprinnelig hensikt, identisk med den som er funnet i Dødehavsrullene, det vil si at kapitlene 1 og 8-12 eksisterte før slutten av 100-tallet f.Kr.
I motsetning til det over sier Expositor's Bible Commentary (Zondervan, 1990) at språket i Daniels bok, sammenlignet med hebraisk og arameisk tekster fra den hellenistiske perioden, «viser seg å være ganske utvetydig for enhver forsker at dateringen til 100-tallet f.Kr. og opphavet i Palestina av Daniels bok ikke kan bli opprettholdt lenger uten å forbryte seg overfor språkvitenskapen.» Den legger til at de alvorlige feiltagelsene til Septuaginta i å gjengi mange persiske og akkadiske begreper, som kontorene nevnt Daniels bok 3:3, viser en uvitenhet overfor ord fra den gamle fortid, allerede glemt i den hellenistiske perioden, indikerer at Daniels bok ble skrevet på slutten av 500-tallet.
E. C. Lucas er mer forsiktig i sin bedømmelse av de lingvistiske argumentene. Ved evalueringen av Collins' tilnærming betrakter han at «den omfattende geografiske spredningen som materialet kommer fra og den ubetinget antagelsen at de lingvistiske utviklingene ville ha skjedd enhetlig over hele dette området» som en svakhet, og konkluderer at «karakteren i hebraisk og arameisk kunne støtte en dato på det 400- eller 300-tallet for en bevart skriftlig form av boken, men det krever ikke en dato til 100-tallet f.Kr.» Han er enig med Collins at det er «klare forskjeller» mellom den form for hebraisk som er avdekket i Qumran, og den som er funnet i Daniels bok.
Utenlandske lånord
Tre greske musikkbegrep finnes i kapittel 3 av Daniels bok og viser til instrumenter: κιθαρις (kithara), ψαλτηριον (psalterium) og συμφωνια (symphonia). Frank Gaebelein observerer at «greske handelsmenn og slaver tjenestegjorde i babylonske og assyriske periodene, en del av dem var uten tvil kyndige i gresk musikk og musikalske instrumenter.»
Det er også påvist 19 persiske lånord som opptrer i den arameiske andelen av Daniels bok. Perserne benyttet arameisk som administrasjonsspråk i riket. Følgelig ble deres eget persiske språk påvirket av arameisk. Slik innflytelse sørget for at arameisk fikk mange persiske lånord som kan bli sett i senere historiske tekster. Ettersom Daniel var en statsmann i løpet av de persiske erobringene, kan Daniels bok ha bli skrevet i en tid da persisk hadde sinn største innflytelse på arameisk, noe som er antatt å ha vært på midten av 500-tallet f.Kr.
Bruken av Kaldea
Daniels bok bruker ordet «kaldeianere» både om en etnisk gruppe og om astrologer generelt. I henhold til Montgomery og Hammer er bruken av «kaldeanere» om astrologer en anakronisme da den tiden hvor det hevdes at Daniel levde, nybabylonisk og tidlig persisk tid, er det referert til kun som en etnisitet. Sammenlign med de senere kaldeiske orakler.
Beleiringen av Jerusalem 597 f.Kr.
I henhold til Daniels bok 1:1-2: «I det tredje året Jojakim var konge i Juda, kom Nebukadnesar, kongen i Babel, til Jerusalem og beleiret byen. Herren overga Juda-kongen Jojakim i hans hender, sammen med noe av utstyret fra Guds hus. Nebukadnesar tok det med til Sinear-landet, til sin guds hus. Han satte tempelutstyret i skattkammeret til sin gud.»
I henhold til De babylonske krøniker, en rekke nedtegnelser på leirtavler om betydelige hendelser i babylonisk historie, utgitt av Donald Wiseman i 1956, er det etablert at Nebukadnesar II erobret Jerusalem for første gang den 2. Adar (16. mars) 597 f.Kr. Før Wisemans utgivelse hadde Edwin Thiele fastslått fra bibelske tekster at Nebukadnesars innledende erobring av Jerusalem skjedde våren 597 f.Kr. mens andre forskere, inkludert William F. Albright, daterte hendelsen til 598 f.Kr.
Nebukadnesar eller Nabonidus
Tre arameiske fragmenter av Dødehavsrullene kjent som Bønnen til Nabonidus (4QPrNab, tidvis oppgitt som 4QOrNab) synes å tilsvare vanviddet som Nebukadnesar led av i henhold til Daniels bok kapittel 4.
Fragmentene beskriver en babylonisk konge (stavet N-b-n-y) som er rammet av Gud med en «ond sykdom» for en periode på syv år; han er helbredet og hans synder tilgitt etter en mellomkomst av en jødisk landflyktig som er beskrevet som en «spåmann»; han utgir en skriftlig proklamasjon som lovpriser «Den aller høyeste Gud», og snakker i første person.
Disse tynne fragmentene dukket opp i en samling av Dødehavsruller i besittelse av myndighetene i Jordan, og som ble første gang utgitt av Milik i 1956. Lenge før dette hadde forskere spekulert om Nabonidus' landflyktighet i Tayma (også skrevet Teima eller Tema) var bakgrunnen for fortellingen om Nebukadnesars (lands)forvisning og galskap slik som det er beskrevet i Daniels bok kapittel 4.
Det er også en rekke forskjeller mellom Bønnen til Nabonidus og redegjørelsen om Nebukadnesars galskap:
En del ord og fraser i Bønnen til Nabonidus har blitt konkludert fra sammenhengen ettersom teksten er fragmentert. Forskernes generelle konsensus er at Daniels bok 4 har lånt fra tradisjonene og legendene om Nabonidus. Andre forskere har dog fremmet det motsatte syn at Bønnen til Nabonidus viser tegn på avhengighet av Daniels bok. Matthias Henze har faktisk forslått at fortellingen om Nebukadnesars vanvidd har lånt fra det mesopotamiske eposet om Gilgamesj. Han argumenterer for at forfatteren av Daniels bok har benyttet elementer fra beskrivelsen av villmannen Enkidu som flakker rundt på steppene med vill dyr. Det er også en mulighet for at en referanse til Nebukadnesars vanvidd finnes i kileskriften BM 34113.
Belsassars historiske korrekthet
Nye bevis fra Babylon har verifisert eksistensen til Belsassar, det navnet som først ble oppgitt i Daniels bok 5:1, foruten også hans medregent under fraværet til sin far Nabonidus i Temâ. Det er imidlertid ingen bevis for at Belsassar noen gang offisielt holdt tittelen som konge da han aldri er kalt for det i Nabonidus-sylinderen. På sylinderen ber Nabonidus guden Sin som følgende:
På linje med uttalelsen at Nabonidus «overlot kongedømmet» til Belsassar i sitt fravær er det bevis for at Belsassars navn ble benyttet sammen med hans far i eder, at han var istand til å godkjenne forordninger, sanke avlinger fra bondegårder, og motta det «kongelige privilegium» om å spise den maten som var ofret til gudene.
Mederen Darius' historiske korrekthet
Erobreren av Babylon var Gobryas, guvernør av Gutium, en general av Kyros den store, konge av Persia. Konsensus blant forskerne er at det ikke finnes en slik person som mederen Darius, nevnt i Daniels bok 6:1, kjent fra andre kilder som skal ha erobret Babylon. Forfatteren av Daniels bok har arvet et skjema om fire kongedømmer hvor Media hadde forrang før Persia. John J. Collins har foreslått at det er meget sannsynlig at mederen Darius ble diktet opp for å passe inn i dette skjemaet.
George R. Law har samlet en liste over sannsynlige kandidater til hvem mederen Darius kan være:
Daniel profeten
Tilsvarende det tradisjonelle synet i jødedommen, har konservative kristne sett på Daniels bok som skrevet av profeten Daniel selv. Han skal ha skrevet boken en gang rundt 536 f.Kr. etter å ha blitt holdt i fangenskap i rundt 70 år. Men i motsetningen til jødedommen betrakter disse kristne Daniels visjoner som profetiske. Daniel spådde, hevdes det, at rikene til Babylonia og Persia ville bli etterfulgt av grekere under Aleksander den store. Daniel forutså også at det greske, hellenistiske riket ville bli delt opp blant Aleksanders fire generaler ved hans død. Daniel spådde deretter at det jødiske folket ville lide store forfølgelser under en myndighetsperson som ville komme til makten etter Aleksanders død. Mange kristne har tolket denne herskeren som Antiokos IV Epifanes, den greske herskeren av Syria. I historien forfulgte Antiokos jødene nådeløst i tiden 176-164 f.Kr., noe som førte til det makkabeiske opprør i 167 f.Kr.
I Matteusevangeliet 24:15 gir Jesus vitnesbyrd til Daniel: «Når dere ser at det motbydelige som ødelegger, det som profeten Daniel har talt om, står på hellig sted – la den som leser opp, tyde det!» I den hebraiske delen av Daniels bok, kapittel 8-12, snakker Daniel om denne styggedommen ved ensomheten i de to siste kapitlene, men det klargjør ikke hvem som skrev de arameiske delene av kapitlene 2-7.
Kristen eksatologi
«Sangen om tre hellige ungdommer» er del av matutin, morgenbønn, i den ortodokse kirke, i katolisismen er laudes, morgenbønn, på søndager og festdager.
De ulike episodene i den første halvparten av Daniels bok er benyttet av kristne som moralfortellinger, og er ofte forstått som bebudelser av hendelser i Det nye testamente.
Den apokalyptiske seksjonen er viktig for kristne for bildet «kom en som var lik en menneskesønn» (Daniels bok 7:13), og Jesus er presentert ved å benytte den samme ordlyden i Johannes' åpenbaring 1:13. Forbindelsen med Daniels visjoner (i motsetningen til anvendelsen i Esekiels bok) er gjort uttrykkelig i Evangeliet etter Matteus og Evangeliet etter Markus. I henhold til evangeliene benyttet Jesus betegnelsen «menneskesønnen» som det foretrukne navnet på seg selv. Kristne ser tidvis på dette som et krav fra Jesus at han er Messias. I henhold til en del kristne teologer representerer «menneskesønnen» det tilsvarende henvisningen «Den høyestes hellige» (Daniels bok 7:18) og Jesus benyttet tittelen «menneskesønnen» som en særskilt referanse til seg selv. Senere jødiske tolkninger har fremmet dette som en jødisk Messias. Slike tolkninger opptrer i likhetene mellom Enoks bok og Fjerde Esra.
I avsnittet om trengselstiden, «det motbydelige som ødelegger» (Markus 13:14 & Matteus 24:15) benytter Jesus seg av Daniels profeti om en ødeleggende helligbrøde i tempelet, «På motbydelighetens vinger kommer han som ødelegger», (Daniels bok 9:27) og «Noen av hans hærstyrker kommer og vanhelliger tempelborgen, avskaffer det daglige offeret og stiller opp det motbydelige som ødelegger» (Daniels bok 11:31) som henviser tilsynelatende til en framtidig hendelse, ødeleggelsen av Jerusalem i år 70 e.Kr. I henhold til Jesus' ord, vil denne hendelsen involvere riving av tempelet, flukt fra Judea, og det vil skje i Jesus' egen generasjon (Markus 13:2-4). Mange kristne har i dag benyttet denne spådommen på nytt for den endelige prøvelse umiddelbart foregående Dommens dag. En del betrakter profetien om de sytti ukene, til å være særlig påtagelig grunnet hva de tolker som en profetisk nøyaktighet.
Tradisjonelle gravsteder
Flere steder har blitt lokalisert for graven til Daniel, minst seks ulike steder, men graven i Susa i Iran er den som er oftest nevnt, først gang fremmet av Benjamin av Tudela som besøkte Asia i årene 1160 og 1163. Andre steder er Babylon, Kirkuk og Muqdadiyah i Irak, Malamir (Izeh) i Iran, og Samarkand i Usbekistan.
Fotnote
<references group='lower-alpha'/>
Soulside Journey
Soulside Journey er den første plateutgivelsen til Darkthrone, som etterhvert skulle bli blant de best kjente norske black metal-bandene.
Albumet skiller seg markant fra bandets øvrige album, i og med at det er deres eneste death metal-utgivelse, før de senere ble en integrert del av det norske black metal-miljøet.
Pussig nok gikk Fenriz her under navnet «Hank Amarillo». På senere opplag av albumet vises imidlertid bandmedlemmenes psevdonymer i stedet.
Karianne Arntzen
Karianne Arntzen (født 19. mai 1967 i Sandnes) er en norsk musiker og låtskriver.
Hun begynte å lage melodier og egne tekster på dialekt i 1995, og i 1999 fikk hun utgitt en låt på en samle-CD for kvinnelige artister (Stiff Nipples vol. 2). Hun har samarbeidet med ulike musikere opp igjennom, og i 2004 startet hun Karianne Arntzen Band. Musikken deres blir kalt «visepopjazz», og i juni 2005 fikk bandet opptre på talentscenen på festivalen Norwegian Wood. Bandet har spilt en rekke konserter landet rundt siden debuten. Arntzen fikk fonogramstøtte fra Fond for utøvende kunstnere i desember 2006, og ga ut albumene I går kveld (2007) og Sant (2011), begge på Via Music. . Bandet bestod (i 2011) av Vidar Schanche (gitar), John Lilja (kontrabass), Stene Osmundsen (trommer) og Gjermund Sivertsen (tangenter).
Karianne Arntzen har også arbeidet som tekstforfatter for en rekke andre norskspråklige artister. I 2016 ble Hilde Selvikvåg nominert til Spellemann i visekategorien, med albumet "Slepp meg fri", hvor Arntzen har skrevet syv av tekstene.
Ola Selvær
Ola Selvær (født 23. juni 1945 i Stavanger) var en norsk fotballspiller i Viking FK. Han spilte to seriekamper i 1. divisjon i 1963–1964, men de ble hans eneste serieopptredener for klubbens A-lag. Han er siden blitt en anerkjent musikkprodusent i Stavanger. Han har også vært medlem av dansebandet Staccato siden bandet ble startet i 1960.
Canadian Rocky Mountain Parks
Canadian Rocky Mountain Parks verdensarvsted ligger i Canadian Rockies. Det består av de fire nasjonalparkene:
Nasjonalparkene omfatter blant annet flere fjell, breer og varme kilder og utspring og flere større nordamerikanske vassdrag og elver som inkluderer:
Området ble erklært som en del av UNESCO sin liste over verdensarv i 1984 på grunn av dens mange fjellandskaper som inneholder både fjelltopper, isbreer, innsjøer, fosser, daler og kalksteinsgrotter samt verdensarvstedet og fossilområdet Burgess Shale.
Baneheia-saken
Baneheia-saken er en norsk straffesak, og justismord, som ble begått etter at to jenter ble voldtatt og drept i Baneheia i Kristiansand 19. mai 2000.
Lena Sløgedal Paulsen (født 14. mai 1990 – 10 år) og Stine Sofie Sørstrønen (født 10. mai 1992 – 8 år) ble voldtatt, knivstukket og drept i friluftsområdet Baneheia. I dom fra 2002 ble Viggo Kristiansen uskyldig  dømt for voldtekten og drapet på Paulsen og Sørstrønen. Saken mot Kristiansen ble besluttet gjenopptatt av Gjenopptakelseskommisjonen i 2021. Jan Helge Andersen ble dømt for voldtekten og drapet på Sørstrønen. Ugjerningene vekket sterke reaksjoner, og saken fikk bred og langvarig offentlig oppmerksomhet i Norge utover 2000-tallet.
Den 21. oktober 2022 meldte riksadvokat Jørn Sigurd Maurud at påtalemyndigheten ville legge ned påstand om frifinnelse av Viggo Kristiansen i gjenåpningssaken, basert på den nye etterforskningen utført av Oslo politidistrikt. Frifinnende dom i Borgarting lagmannsrett anses som en formalitet. Justisminister Emilie Enger Mehl bestemte at det skal gjennomføres gransking av saken. Dommen mot Kristiansen anses som et av de alvorligste justismord i nyere norsk historie.
Gjenopptakelseskommisjonen bestemte i juni 2023 at straffsaken mot Andersen skal gjenopptas etter at Viggo Kristiansen ble frikjent og det ene drapet ble da stående uoppklart. Kommisjonen var enstemmig i konklusjonen. Samtidig anmeldte Kristiansens advokat Andersen for falsk forklaring.
Bakgrunn
Stine Sofie bodde i Grimstad og Lena bodde i Kristiansand. Da drapet skjedde, var begge på besøk hos sine fedre som bodde i samme hus på Grim, rett nord for Kristiansand sentrum. Denne dagen gikk de for å bade i det populære friluftsområdet Baneheia. Jentene ble sist observert badende i 3. Stampe klokken 18:50.
Etter at de ikke kom tilbake, ble det satt i gang full ettersøkning etter jentene. Etter omfattende søk ble likene funnet søndag 21. mai 2000 klokken 20:37. De lå skjult i en fjellsprekk, vest for tjernet, dekket under granbar. Begge ble funnet med hendene låst på ryggen. Åstedet var ryddet.
Etterforskning i 2000–2001
Etterforskningen ble ledet av kriminalsjef Arne Pedersen ved Agder politidistrikt og Asbjørn Hansen fra Kripos. Jentene var blitt meldt savnet på en fredag og funnet den påfølgende søndagen. Dette ga gjerningspersonen et forsprang på politiet som startet etterforskningen uten konkrete mistenkte. I begynnelsen av leteaksjonen trodde politiet at jentene hadde gått seg vill, de gjorde derfor ikke nødvendige etteforskningstiltak. Bl.a. ble alle søppelbøttene i området tømt av renovasjonsetaten lørdag formiddag, om gjeringsmannen hadde kastet noe i en av søppelbøttene var dette tapt for politiet. Etter funnet av de døde jentene ble søppelbøttene på nytt undersøkt, da ble det funnet en blodig pose knyttet til drapene. Politiet overlot til kommunens tekniske etat å sortere avfallet fra søppeldunkene i Baneheia. De fikk ingen klare instrukser fra politiet, og blandet avfallssekkene. Det førte til at når det ble funnet en plastpose med blodspor, så var det umulig å fastslå med sikkerhet hvor i Baneheia denne ble kastet. En flaske som ble funnet like ved det som senere viste seg å være åstedet og sannsynligvis hadde tilhørt jentene ble heller ikke behandlet i henhold til sporsikring. Flasken var en 1,5l siesta-brus, en type brus som ikke ble solgt i Kristiansand. Flasken ble funnet av faren til en av de drepte allerede fredag kveld og kun 35 meter fra der de drepte jentene senere ble funnet. Funnet ble ikke ført i observasjons- og funn-loggen av Bård Austad, politimannen som ledet søket. Ingen ekstra søk ble utført i området der flasken ble funnet og flasken ble kastet bak i polititeltet sammen med annet søppel. Når man senere skjønte at flasken var et viktig bevis, var den så full av spor fra politiet at ingen spor fra gjerningsmannen ble funnet. Under leteaksjonen ble det lett etter antatt levende. Ved søk etter levende går letemannskapene med mye større mellomrom og søker mindre detaljert enn ved søk etter antatt omkomne. Ikke på noe tidspunkt under leteaksjonen ble det gitt ordre om å søke etter antatt omkomne. Selv ikke da det ble funnet blodige klær gjemt i en demning. Letemannskaper skal flere ganger ha passert tett forbi funnstedet uten å gjøre funn under leteaksjonen. De blodige klærne i demningen ble funnet søndag ca kl. 16.30 . En av letemannskapene så noen mosedotter som var dyttet inn i en åpning i demningen, dette var ikke en naturlig plass for mose og personen tok vekk mosen og fikk øye på jentenes badeklær. Via en annen varslet han om funnet, varslingen av funnet ble ikke loggført. Når det ikke kom noen fra politiet for å se på funnet, fant letemannskapene en brukt bærepose de puttet funnet oppi. I posen var det rester av brus og ketchup. Så ble funnet overlevert politiet. Det var tydelige blodspor på klærne. Politiet slo da diskret alarm.
At mange mennesker hadde beveget seg rundt i området i forbindelse med leteaksjonen vanskeliggjorde etterforskningen. Til tross for strenge krav til renslighet ved granskning av åsteder slo politiet opp en brukt presenning over åstedet, denne presenningen kom fra garasjon til en av politimennene. Et hårstrå fra en av åstedsgranskerne ble senere funnet på en av de drepte, noe som tyder på slapp bruk av beskyttelsesutstyr.
Politiet brukte i de neste ukene mye ressurser på å kartlegge hvem som hadde vært i området da drapene skjedde.