cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Clytra bodemeyeri
Clytra bodemeyeri tilhører gruppen av insekter med fullstendig forvandling (holometabole insekter), som gjennomgår en metamorfose i løpet av utviklingen. Larvene er radikalt forskjellige fra de voksne i levevis og i kroppsbygning. Mellom larvestadiet og det voksne stadiet er et puppestadie, en hvileperiode, der billens indre og ytre organer endres.
Ischnolea
Ischnolea er en slekt av biller som tilhører den artsrike underfamilien Lamiinae i familien trebukker (Cerambycidae).
Utseende
Middelsstore, slanke, grå- eller brunlige trebukker. Antennene er lengre enn kroppen. Pronotum er nærmest tønneformet, uten pigger eller tenner langs kanten. Dekkvingene er jevnbrede med markerte "skuldre", litt avsmalnet i den bakerste delen. De har ofte en lys, X-formet tegning.
Levevis
Larvene lever inne i død ved, gjerne små kvister av løvtrær. De kan også finnes inne i store urter, for eksempel arter av vortemelk-slekten. Disse artene er ikke spesialiserte og en art kan ofte utnytte flere ulike vertsplanter.
Utbredelse
Slekten er utbredt i Sør-Amerika.
Jenny Bindon
Jenny Bindon (født 25. februar 1973) er en newzealandsk fotballspiller. Under Sommer-OL 2012 i London deltok hun for landet sitt der laget hennes ble utslått i kvartfinalen.
Takao Itō
Itō ble japansk mester i stor bakke i 1975 og 1978, og i normalbakke i 1979. I VM i skiflyging i Oberstdorf 1973 var han en av flere som falt på hopp som var lengre enn verdensrekorden. Den første treningsdagen hoppet han 176 meter, 11 meter lengre enn den gjeldende rekorden. Den første renndagen, som også ble den eneste, hadde han et stygt fall og brakk kragebeinet, og endte sist av de 51 deltakerne.
Det ble også 51. plass (av 60 deltakere) i normalbakken i VM i Falun i 1974. VM i skiflyging i Bad Mitterndorf (Kulm) i 1975 ga 35. plass av 40 deltakere. I OL i Innsbruck i 1976 ble han nummer 22 i storbakken og 24 i normalbakken. I VM i Lahtis i 1978 ble det 37. plass i normalbakken og 42. plass i storbakken, og han var på Japans lag som ble nummer 9 og nest sist i lagkonkurransen, som var prøvegren.
I den tysk-østerrikske hoppuka ble han nummer 44 sammenlagt i 1974/75 og 48 i 1976/77. Han deltok også i 1973/74. I verdenscupen 1979/80 ble han nummer 79 sammenlagt, med 9. plass i storbakken i Sapporo som beste plassering i enkeltrenn.
Gitte Brøgger Led
Gitte Brøgger Led (født 21. september 1983 i Ejby) er en dansk tidligere håndballspiller som la opp etter 2012/13-sesongen. Hun har spilt venstrekant for klubbene og  samt det danske håndballandslaget.
He Zi
He Zi (kinesisk: 何姿, pinyin: Hé Zī, født 11. desember 1990 i Nanning i Guangxi i Kina) er en kinesisk stuper, som for det meste konkurrerer i 3meter. Hun vil representere Kina under Sommer-OL 2012 i London, der hun ble kvalifisert via VM i svømming 2011, der hun tok gull i synkron.
Andreas Kempf (turner)
Andreas Kempf var en amerikansk turner og friidrettsutøver som deltok i turn under Sommer-OL 1904. Han representerte klubben Kansas City Turnverein.
Serena Williams
Serena Jameka Williams (født 26. september 1981 i Saginaw i Michigan) er en amerikansk tennisspiller. Hun er en yngre søster av tennisspilleren Venus Williams. Serena bor i Palm Beach Gardens i Florida. Hun har også to andre søstre, Esha og Lyndrea.
Serena vant sin første tennisturnering da hun var fire og et halvt år gammel. Før hun var 10 år hadde hun deltatt i 49 turneringer,og vunnet 46 av dem.
Serena har vunnet prisen "WTA player of the year" tre ganger og vært nummer 1 på rankingen til sammen 123 uker (første gang i 2002). Hun har aldri tapt i første runden av en grand-slam turnering før (de fire største turneringene i verden). Hun har vunnet 34 grand-slam titler, 19 i singel, 13 i double (alle med søster Venus Williams) og to i mixeddouble. Serena har vunnet 37 WTA turneringen i karrieren og 20 double turneringer. Hun har tjent over 30 millioner dollar på tennis, den mesttjenende i historien for damer. hun har en kampstatistikk på 83 % vinn.
Hun ble profesjonell i september 1995, 14 år gammel. I 1997, da hun var ranket som nummer 304 i verden, slo hun både Monica Seles og Mary Pierce i turneringen Ameritech Open i Chicago, Illinois. Hun endte sesongen som nummer 99 i verden.
Tidlig i livet
Williams ble født i Saginaw, Michigan og er datter av Richard Williams og Oracene Price. Hun er den yngste av Prices fem døtre. Hun har halvsøstrene Yetunde (død 14. september 2003), Lyndrea og Isha Price, og hennes eldre søster Venus som også er en profesionell tennisspiller. Da barna var små, flyttet familien til Los Angeles-forstaden Compton, der Serena begynte å spille tennis da hun var fire år gammel. Williams og søsteren Venus ble hjemmeskolert av faren, og han fungerte også som trener og coach for jentene.
Familien flyttet fra Compton til West Palm Beach da Williams var ni, slik at hun kunne delta ved tennisakademiet til Rick Macci, som ville gi ytterligere coaching. Macci oppdaget det eksepsjonelle talentet til søstrene. Han var ikke alltid enig med søstrenes far, men respekterte at "han behandlet sine døtre som barn, tillot dem å være små jenter". Richard sluttet å sende sine døtre til nasjonale junior-tennis turneringer da Serena var 10, siden han ville ha dem til ta det rolig og fokusere på skolearbeidet. En annen ting var rasisme, som han angivelig hadde hørt foreldrene til hvite spillere snakke om Williams søstrene på en nedsettende måte under turneringer. På den tiden, hadde Williams en 46-3 rekord på USA Tennis Association junior tour og var rangert som nummer 1 blant under 10 spillere i Florida. I 1995, Richard trakk døtrene ut av Maccis akademi, og overtok fra da av all coaching hjemme hos familien. På spørsmål i 2000 om å ha fulgt den vanlige veien til å spille regelmessig på junior kretsen ville vært gunstig, svarte Williams: "Alle gjør ting forskjellige. Jeg tror at for Venus og meg, prøvde vi bare å gå en annen vei og det fungerte for oss".
1995-1999: Profesjonell debut
Williams første profesjonelle turnering var i september 1995 ved Bell Challenge i Quebec by. Hun tapte i første runde av kvalifiseringen mot nr. 149 i verden Annie Miller på mindre enn en time og tjent 240 USD i premiepenger.
Williams spilte ikke en turnering i 1996. Det følgende året, tapte hun i de kvalifiserende rundene av tre turneringer før hun vant sin første hoved-tablå kamp i november på Ameritech Cup Chicago. Rangert som nr. 304, sjokkerte hun nr. 7 i verden Mary Pierce og nr. 4 Monica Seles, sine første seire over Topp 10 spillere, og blir den lavest rankete spilleren i den åpne æraen å beseire to Top 10 motstandere i en turneringen. Hun tapte i semifinalen mot nr. 5 Lindsay Davenport. Hun avsluttet 1997 ranket som nr. 99.
Williams begynte 1998 i Medibank International Sydney. Som en kvalifiseringsspiller ranket som nr. 96, slo hun nr. 3 Davenport i kvartfinalen før hun tapte for Arantxa Sánchez Vicario i semifinalen. Williams gjorde sin debut i hovedtablå i en Grand Slam-turnering i Australian Open, hvor hun beseiret sjette seeded Irina Spîrlea i første runde før hun tapte for søsteren Venus i andre runde, i søstrenes første profesjonelle kamp. Williams kom til seks andre kvartfinaler i løpet av året, men tapte dem alle, inkludert sin første kamp mot nr. 1 Martina Hingis i Lipton International Players Championships i Key Biscayne og hennes andre kamp mot Venus i Italian Open i Roma. Hun klarte ikke å nå kvartfinalen i noen Grand Slam-turnering resten av året, tapte i den fjerde runden av det franske Åpne for Sánchez Vicario og tredje runde i både Wimbledon og US Open, til Virginia Ruano Pascual og Spîrlea, henholdsvis. Hun vant imidlertid mixed double titler i Wimbledon og US Open med Max Mirnyi. Williams vant sin første profesjonelle tittel i double i Oklahoma City med Venus, og de ble den tredje søstreparet å vinne en WTA tittel noensinne. Williams søstrene vant to double titler sammen i løpet av året. Serena avsluttet året ranket som nr. 20 i single.
2000-2003
I 2000 vant hun gullmedaljen i double under OL i Sydney sammen med søsteren Venus. I 2001 endte hun for tredje år på rad blant de 10 fremste på verdensrankingen. I 2002 vant hun French Open, Wimbledon og US Open. I løpet av året vant hun 8 titler. Hun toppet verdensrankingen i ett år, og vant i denne perioden 5 av 7 Grand Slam-titler. Wimbledon-finalen i 2002 var historisk, for første gang på 118 år møttes et søskenpar i finalen. Det var andre gangen i Wimbledon-turneringens historie dette skjedde, forrige gang var i første finalen i 1884 da søstrene Maud Watson og Lilian Watson gjorde om singletittelen.
September 2003, en uke før bursdagen til Serena, ble storesøsteren Yetunde, skutt og drept. Det tok lang tid før Serena var tilbake i sitt rette seg, og var ikke tilbake i topp ti før i 2007.
2004-2006
Serena trakk seg fra Australian Open i 2004 for å lege en skade i venstre kne. Hun kom til finalen i Wimbledon igjen, men tapte for 17 år gamle Marija Sjarapova fra Russland. 30. juli trakk hun seg fra kvartfinalen mot russiske Vera Zvonareva med en skade i venstre kne. Den samme skaden tvang henne til å sløyfe OL i Athen.
I Australian Open ble hun slått ut i tredje runde. Litt senere falt hun ut av topp 50-listen for første gang på mange år. Hun er for tiden ikke rangert blant verdens 100 beste spillere, og det er usikkert om hun vil komme tilbake i den absolutte verdenstoppen.
2007-2008
I 2007 kom hun til finalen i Australian Open gjennom å beseire tsjekkiske Nicole Vaidišová med 7-6, 6-4 i semifinalen. I finalen møtte hun russiske Marija Sjarapova som hun vant over i to strake sett; 6-1, 6-2. I mars vant hun på hjemmebane i Miami. I finalen beseiret hun Justine Henin (BEL) og kom fra 0-6, 0-2 og vant kampen 0-6, 7-5, 6-3, og med det sin femte sier i Miami. Etter noen skadeskutte og tøffe år endte hun året som nummer 7 på rankingen.
I 2008 vant hun doubletittelen i Wimbledon sammen med sin søster Venus. Under OL 2008 i Beijing tok hun sin andre olympiske tittel i double. Sammen med sin søster Venus beseiret de det spanske doubleparet Anabel Medina Garrigues og Virginia Ruano Pascual med 6-2, 6-0. Hun vant singlefinalen i US Open over serbiske Jelena Janković med 6-4, 7-5. Hun endte året som nummer 2 på rankingen.
2009
I 2009 vant Serena Australian Open i januar i singel, og i double med Venus. Hun Leverte deretter noen semifinaler i blant annet Dubai og Paris indoors. I French Open ble det et knepent tap mot Svetlana Kuznetsova (RUS) 6-7, 7-5, 5-7 etter å ha ledet 3-1 i avgjørende sett. Det ble en opptur i Wimbledon hvor hun vant i både singel og double med Venus. Hun reddet forøvrig matchball mot Elena Dementieva (RUS) i semifinalen i singel, og slo Venus i singlefinalen 7-6, 6-2. Søstrene fikk med seg en turneringsseier i Stanford i double før det like etter ble seier i Us Open double. I single endte det med tap for Kim Clijsters (BEL) 4-6, 5-7. Serena vant den siste turneringen av 2009, WTA Championships, mot søster Venus 7-6, 6-2 i finalen og endte med det året som nummer 1 på rankingen for andre gangen i karrieren.
2010
2010 ble et skadeskutt år for Serena williams som bare spilte 6 turneringer. Hun vant Australian Open i singel og double med Venus. I kvartfinalen i singel mot Victoria Azarenka (BLR) lå hun under 0-4 i avgjørende sett og vant. Serena var ute med skade til mai hvor hun spilte Madrid, Roma og French Open. Det ble henholdsvis 2. runde, semifinale, og kvartfinale i singel. I double vant hun med Venus Madrid og French Open for andre gang med søsteren. I Wimbledon en måned etter vant hun i singel med komfortable 6-3, 6-2 over russiske Vera Zvonareva og vant dermed sin 13. grand-slam tittel i singel, mest av alle nåværende spillere, og femteplass i historien. På en restaurant i München 14. juli, kort tid etter finalen, skar hun seg på et glass i foten og måtte operere. Hun hoppet kort tid etter inn i en oppvisningskamp for Justine Henin (BEL). Der spilte hun mot Kim Clijsters (BEL) i Belgia foran et rekordstort publikum på nærmere 40 000. Skaden ble verre etter denne kampen og Serena måtte trekke seg fra resten av 2010 sesongen. Hun har også trukket seg fra 2011 Australian Open hvor hun er tittelforsvarer i singel og double. Dette kan føre til at hun faller ut av topp 20 rankingen for første gang på fire år.
2012
Serena starter året med å delta i en turnering i Brisbane, Australia, hvor hun kommer til kvartfinale før hun må trekke seg på grunn av enda en skade. Hun klarte likevel å bli frisk til årets første grand slam, som endte med et skuffende tap i 4. runde for Ekatarina Makarova. Videre var hun ute med enda en skade i noen måneder før hun spilte sin tredje turnering for året i Charleston. Der knuste hun absolutt all motstand, blant annet Stosur i semi med 6-1, 6-1, og Safarova i finalen 6-0, 6-1, og vant sin første turnering for året. Videre vant hun sin neste turnering, den også på grus, i Madrid. Hun knuste der også all motstand, blant annet verdensener Azarenka og Sharapova, begge med resultatet 6-1, 6-3. Uken etter var det turnering i Roma hvor hun kom til semifinale, men der måtte hun trekke seg grunnet enda en fotskade. Da hun skulle starte sin første kamp i French Open hadde hun vunnet 17 strake kamper, og var storfavoritt. Til alles overraskelse tapte hun allerede i 1. runde for franskmennenes Virginie Razzano i en thriller. I det hun beskrev som et av de tøffeste tapene i sin karriere, gikk hun videre og vant sin neste turnering. Det var ingen annen turnering enn Wimbledon. Hun vant også doubletittelen der med søster Venus, og søstrene står nå med 5 singletitler hver på gresset, og 5 doubletitler sammen. Hun rykket opp til 4. plass på rankingen med Wimbledontittelen.
Under OL 2012 i London tok hun sin tredje olympiske tittel i singel.
Venus Williams
Serena har spilt mot sin søster Venus 12 ganger i Grand Slam-turneringer og 11 ganger i andre turneringer (inkludert 11 finaler). Hun leder i head-to-head-serien, 13-10 (inkludert de siste fire på rad). De er de eneste kvinnene i historien å ha spilt mot hverandre i fire sammenhengende Grand Slam-finaler. Foreløpig Venus har 43 karriere tennis titler, mens Serena har 37.
Spillestil
Williams er primært en baseline spiller. Hennes spill er bygget rundt å ta umiddelbar kontroll over ballvekslingen med en kraftig og konsekvent serve (regnet å være best i kvinnenes spill), retur av serve, og kraftfulle slag fra både hennes forehand og backhand. Hennes serve er teknisk veldig god og har blitt målt så hardt som 129 mph (206,5 km/t), den nest raskeste (etter hennes søster Venus) all-time blant kvinnelige spillere.
Williams solide volley, spesielt drive-volleyen og smashen hennes gir henne fordeler på nettet.Hun produserer god dropvolleyer, et slag som ikke mange spillere bruker.
Selv om Williams' forehand er blant de mest kraftfulle slagene i kvinnenes tennis, regnes backhanden hennes som en av, om ikke den, beste på Women's Tennis Association (WTA) tour. Williams kan slå en vinnende backhand fra alle posisjoner på banen, ned linjen eller cross, selv når hun er på defensiven eller på annen måte under press. Williams slår hennes backhand med en åpen fotstilling, og bruker samme åpne fotstilling på hennes forehand.
Williams' aggressive spillestil resulterer i et relativt høyt antall upressede feil. Denne "høy risiko" stil er balansert i en del av hennes server, som kombinerer stor kraft og plassering med svært høy stabilitet.
Selv om mange tenker på Williams som bare en offensiv spiller, spiller hun også meget godt i forsvar og er en av de raskeste på beina i verden av tennisdamene.
Priser
1998
1999
2000
2001
Forbes The Celebrity 100 (No.71)
2002
2004
2005
2006
2007
2008
2009
2010
Grand Slam-titler
US Open: French Open: Wimbledon: Australian Open:
Bielski-partisanene
Bielski-partisanene var en gruppe jødiske motstandskjempere i Hviterussland under andre verdenskrig.
Etter angrepet på Sovjetunionen begynte tyske styrker å drepe kommunister og jøder i de okkuperte delene av landet. Av den jødiske Bielski-familien i Novogrudok i Hviterussland ble far, mor og to sønner drept i ghettoen der i desember 1941. Men fire sønner rømte inn i skogene sammen med 13 venner fra ghettoen, og de ble kjernet i en partisan-gruppe.
Den naturlige lederen for gruppa var Tuvia Bielski, som var veteran fra den polske hæren. Han sendte melding til jødene i ghettoene i området om å sende folk ut i skogen til ham. Til å begynne med var det bare få som kom, men de neste to årene vokste gruppa til over et tusen menn, kvinner og barn. De væpnet seg med våpen som sovjetiske styrker med vilje hadde satt igjen til partisanvirksomhet.
Bielski-partisanene avviste ingen, selv om de ikke var i stand til å delta i væpnede aksjoner, fordi dette også måtte være en familie-leir for at flest mulig jøder fra området skulle overleve. Alle slags virksomheter ble satt igang i leiren, blant annet en skole, en sykestue og verksteder. Håndverkere som laget og reparerte ting, og fungerte som en logistikk-base for sovjetiske partisangrupper i området også.
Bielski-partisanene spredde skrekk blant tyske kollaboratører i området, både det hviterussiske frivillige hjelpepolitiet og lokale innbyggere som hadde sveket eller drept jøder. Samtidig drev de sabotasje mot okkupasjonsmakten.
Tyskerne utlovet en stor dusør til den som klarte å fange Tuvia Bielski, og gjennomførte store opprenskningsaksjoner mot alle partisangruppene i området i 1943. Noen av disse gruppene led store tap, men Bielski-partisanene kom seg unna til et mer fjerntliggende område i skogene, der de fortsatt ga vern til alle som kom.
Bielski-partisanene var allierte med sovjetiske partisaner i nærheten, under general Platon (Vasilij Yehimovitsj Tsjernysjev), men ønsket likevel å holde på selvstendigheten sin på grunn av den særegne dobbeltfunksjonen de hadde – både vern av jødiske liv og kamp mot fienden.
Sommeren 1944, da den store sovjetiske sommeroffensiven tok til i Hviterussland og området ble frigjort, kom «Kalinin»-gruppen inkludert Bielski-partisanene med 1230 menn, kvinner og barn ut fra skogen og marsjerte inn i Novogrudok i triumf. De hadde overlevd på grunn av Bielski-partisanene og deres insistering på både å redde folk og å gjøre motstand samtidig.
Asael Bielski meldte seg til tjeneste i Den røde armé og falt i slaget ved Königsberg senere samme året. Tuvia Bielski reiste etter krigen tilbake til Polen, og utvandret deretter til Palestina i 1945. De overlevende Bielski-brødrene slo seg til slutt ned i USA.
Det må nevnes at Bielski-partisanene fra polsk side har blitt beskyldt for krigsregelbrudd som væpnet ran og deltaking i en massakre i den polske landsbyen Naliboki.
Meteorologiåret 1958
Meteorologiåret 1958 er en oversikt over hendelser, prisvinnere, fødte og avdøde personer med tilknytning til meteorologi i 1958.
Liste over nordkoreanske filmer
Liste over nordkoreanske filmer er en kronologisk liste over filmer som er produsert i Nord-Korea fra september 1948 til i dag. For tidligere koreanske filmer, se Liste over koreanske filmer. For filmer produsert i Sør-Korea fra september 1948 til i dag, se Liste over sørkoreanske filmer
Jan Kofroň
Jan Kofroň (født 8. juni 1944 i det tyskokkuperte Praha i Böhmen-Mähren) ble i mai 2008 den første gifte prest i den romersk-katolske kirke av latinsk ritus i Tsjekkia ordinert etter 1989. Han virket som sekretær for biskop Václav Maly og senere som sykehusprest.
Hemmelig prestevielse under kommunistregimet
Etter 1989, da kommunismen falt og de kirkelige forhold kunne normaliseres, så imidlertid den offisielle kirke på noen hemmelige ordinasjoner med tvil og ba om en ny, såkalt betinget (sub conditione) ordinasjon for prester som var blitt presteviet under omstendigheter man var usikker på. Ugifte prester kunne da slutte seg til den romersk-katolske kirke av vestlig (latinsk) ritus, gifte prester kunne tjenestegjøre i den gresk-katolske kirke. Men Jan Kofroň ønsket seg ikke en slik løsning.
En ny prestevielse (kondisjonell)
Pave Benedikt XVI gjorde et unntak for Kofron, som var gift, og tillot hans kondisjonelle prestevielse og innlemmelse direkte i den romersk-katolske kirke av den vestlige ritus.
Den 12. mai 2008 ble Kofroň av biskop Malý så presteviet sub conditione i kirken St. Benedikt i Praha, i henhold til normer av Den hellige stol i 1992. ''«For oss er dette i hovedsak et gjennombrudd. Roma tillot det spesifikt for dette tilfellet,»'' sa Tomáš Roule, sekretær for daværende erkebiskop av Praha, kardinal Miloslav Vlk. Kofroň skulle så først og fremst virke som sjelesørger for syke og eldre.
Han har med sin hustru Věra (født 11. august 1944) fire barn, hvorav den eldste, Johana Bronková, ble journalist i den tsjekkiske del av Vatikanradioen. På spørsål om sølibatskravet innen den latinske ritus, har Jan Kofroň ytret at det ikke burde være obligatorisk.
Han bor og virker som prest i Praha 8-Bohnice, hvor han er rektor for kirken St. Václav på området tilhørende et psykiatrisk sykehus.
Tilfellet Raban: På tiden for hans kondisjonelle ordinasjon, virket det allerede en gift prest av vestlig ritus i Tsjekkia, skjønt der var bakgrunnen annerledes. Det dreier seg om presten Miloš Raban (død 2011), som ble presteviet i Roma, og i 1985, og da etter dispensasjon fra sølibatet gitt av pave Johannes Paul II etter «vanlig» (men sjelden) prosedyre. Han hadde sitt virke i menigheten i Raspenava nord i landet.
Danmarkshavn
Danmarkshavn er en bemannet værstasjon som ligger på Germania Land i Nordøst-Grønland biosfærereservat, verdens største biosfærereservat. Stedet har vært den nordligste bosettingen på Grønlands østkyst som vanlige båter kan nå uten hjelp av isbryter.
Stasjonen har en permanent bemanning på 8 personer. Bemanningen gjør målinger av lufttrykk, temperatur, fuktighet, vindretning og vindhastighet, og tilgjengeliggjør disse dataene for internasjonale værselskaper via satellitt. Dette måles i 2 meters høyde. I tillegg slipper de en radiosonde to ganger i døgnet, som stiger til ca. 35 km høyde, og gir informasjon om atmosfæren.
Stasjonen eies av Danmarks Meteorologiske Institut (DMI), og drives i dag av Tele Greenland. Driften betales likevel av International Civil Aviation Organization (ICAO). Stasjonen ble modernisert i 2001.
Historie
Stasjonen ble anlagt i 1906 som hovedkvarter for en dansk ekspedisjon under ledelse av Ludvig Mylius-Erichsen. Ekspedisjonens skip «Danmark» lå forankret og i to vinterperioder innefrosset i isen ved Danmarkshavn, mens medlemmene kartla Nordøstgrønland. Det ble oppført et hus som sto ubenyttet inntil værstasjonen ble anlagt i 1948.
Svetlana Kratsjevskaja
Svetlana Ivanovna Kratsjevskaja (russisk Светлана Ивановна Крачевская, ukrainsk Svitlana Ivanivna Kratsjevska (Світлана Іванівна Крачевська); født 23. november 1944 i Odessa) er en ukrainsk kulestøter som vant sølvmedalje for Sovjetunionen under OL 1980 i Moskva med et støt på 21.42 meter. Vinneren var Ilona Slupianek som fikk opp ett kast på 22.41 meter.
Herredømme
[[Fil:Sangiovanniintop.jpg|thumb|Englehierarkiet er fremstilt i kuppelen i Baptisteriet til Domkirken i Firenze.
Pseudo-Dionysius Areopagitten utviklet en lære om englene der han plasserer dem i det Himmelske hierarki etter deres funksjon og i hvilken avstand de er fra det guddommelige.
Herredømme er ifølge den kristne forfatteren/tekstsamlingen Pseudo-Dionysius Areopagitten fra 500-tallet en del av den andre orden i Englenes hierarki. De er også brukt som et ikonografisk tema i kirkekunst.
Beskrivelse
Herredømme har en av de mest krevende og farefulle oppgaver blant englene, da de er ansvarlig for grensen mellom Himmelen og Jorden.
De har ansvaret for å beskytte verdenen fra demon-infiltrasjoner. De skal beskytte våre sjeler fra de onde skapningene og være ministre for Gud i hans hevn over det onde i verden.
Det ble også trodd at Herredømme er de som hjelper oss over til himmelen når vi dør. På grunn av deres nærhet til de nedre regioner, er det flere fallende engler blant herredømme enn de andre ordnene i Englehierarkiet.
Tele Greenland
Tele Greenland AS er Grønlands post- og teleselskap.
Pr 2006 hadde de 570 ansatte, hvorav 370 jobbet i teledivisjonen og 198 i postdivisjonen. De har hovedkontor i Nuuk (Godthåb), og eies av Grønlands hjemmestyre.
Grønlands teleinfrastruktur, som består av både en digital radiokjede og satellittforbindelser, gir telefoni, TV, radio og internett til alle byer og bygder i Grønland. Mobiltelefoni er tilgjengelig i alle bygder med mer enn 70 innbyggere.
De driver også værstasjonen Danmarkshavn i Nordøst-Grønland biosfærereservat, som er verdens største biosfærereservat.
Xiapu
Xiapu (kinesisk: 霞浦县; pinyin:  Xiápǔ Xiàn) er et fylke i provinsen Fujian i Folkerepublikken Kina. Det er del av byprefekturet Ningde.
I 1999 var folketallet på 508,127 innbyggere.
Administrative enheter
Storkommuner: Kommuner:
Deqing (Huzhou)
Deqing (kinesisk: 德清县; pinyin:  Déqīng Xiàn) er et fylke i provinsen Zhejiang i Folkerepublikken Kina. Det ligger i byprefekturet Huzhou.
I 1999 var folketallet på 422,681 innbyggere.
Porselen
Området er av betydning innen den kinesiske porselens historie.
Samferdsel
Kinas riksvei 104 løper gjennom fylket. Den begynner i Beijing, løper sørover via Dezhou og så til Jinan, Xuzhou, Nanjing, Hangzhou, Wenzhou og ender opp i Fuzhou.
Zagymnus
Zagymnus er en slekt av biller som tilhører den artsrike underfamilien Cerambycinae i familien trebukker (Cerambycidae).
Dragana Cvijić
Dragana Cvijić (født 15. mars 1990 i Beograd) er en serbisk håndballspiller. Hun spiller for det serbiske landslaget og for den rumenske klubben.
Zagymnus
Utseende
Middelsstore, slanke trebukker. Grunnfargen er svart, med røde eller oransje tegninger. Oversiden er ikke påfallende hårete og litt blank. Antennene er kortere enn kroppen, omtrent halvparten så lange. Dekkvingene har to fine, opphøyde lengderibber.
Utbredelse
Gruppen er utbredt i det sørlige Nord-Amerika og Mellom-Amerika, fra Georgia i nord til Belize i sør, også på Cuba.
Linda Pradel
Linda Pradel (født 4. juni 1983 i Trappes) er en fransk profesjonell håndballmålvakt som spiller for den franske klubben og det det franske kvinnelandslaget. Hun har tidligere spilt for de franske klubbene og, samt den spanske klubben.
Hun ble tatt ut i troppen til Olivier Krumbholz foran Håndball-EM 2006, Håndball-VM 2009 og Håndball-EM 2012.
Christian Scharning
Christian Scharning (født 24. februar 1977) er en norsk journalist, DJ og programleder.
Har siden 2016 jobbet med regi på dokumentarserien THIS IS IT, som følger et avgangskull fra Kles- og Kostymedesign ved Kunsthøgskolen i Oslo (KHiO). Serien har premiere på NRK i april 2018.
Mellom 2007 og 2012 drev han det månedlige klubbkonseptet «Klubb Trash Kassett» på utestedet Blå i Oslo.
Essie Davis
Esther «Essie» Davis (født 19. januar 1970) er en skuespiller fra Australia. Hun er født og oppvokst i Hobart, Tasmania, og er datter av den lokalt velkjente kunstneren George Davis.
Hun hadde sin første erfaring som skuespiller ved studentteateret Old Nick Company ved University of Tasmania sist på 1980-tallet, og har senere hatt roller i flere Hollywood-filmer. Hun har sin skuespillerutdannelse fra National Institute of Dramatic Art (NIDA) i Sydney. Hennes skuespillerkarriere startet etter rollen i den australske filmen Dad and Dave: On Our Selection (1995), hvor kjente skuespillere som Geoffrey Rush, Leo McKern og Joan Sutherland også spilte. Hennes mest berømte filmroller er i The Matrix Reloaded og The Matrix Revolutions, Richard Flanagans tasmanske film The Sound of One Hand Clapping fra 1998, og Pike med perleøredobb.
I 2003 vant hun Laurence Olivier Award for beste birolle for sin rolle i det britiske skuespillet A Streetcar Named Desire av Tennessee Williams. I 2004 hadde hun hovedrollen i Broadway-oppsetningen av Tom Stoppards Jumpers, som hun fikk en Tony-nominasjon for. I 2005 hadde hun rollen som Fru Nellie Lovett i BBCs produksjon av Sweeney Todd sammen med Ray Winstone. I filmen Hey, Hey, It's Esther Blueburger fra 2008 spiller hun Esthers kontrollerende mor. Samme år spilte hun i filmen Australia sammen med Nicole Kidman og Hugh Jackman, regissert av Baz Luhrmann. I 2008 spilte hun Maggie i Katt på hett blikktak for Melbourne Theatre Company.
Hun vendte tilbake til Tasmania for å lansere The Tasmanian Theatre Company i 2008 og for å støtte det lokal teatermiljøet og oppmuntre unge til å delta i kunstnerisk arbeid.
Marc-André Bédard (skiskytter)
Marc-André Bédard (født 19. februar 1986 i Saint-Gabriel-de-Valcartier i Québec) er en canadisk skiskytter.
Bédard begynte med langrenn som barn, men skiftet til skiskyting da han var 14 år gammel. Hans forbilde var OL-vinner Myriam Bédard, og i et intervju sa han at hans drøm var å vinne OL-gull, slik som hun gjorde i OL i Lillehammer i 1994.
Siden 2004 har han deltatt i europeiske mesterskap jevnlig. Han har deltat i Europacupen og europeiske mesterskap. Hans debut var i en stafett, og han debuterte individuelt i 2006. Han deltok i Junior-VM i 2004, 2005 og 2007, og fikk to sølvmedaljer og en bronsemedalje fra disse mesterskapene, sammen med sine lagkamerater Jean-Philippe Leguellec og François Leboeuf, samt Maxime Leboeuf, Brendan Green og Yannick Letailleur.
Han vant sitt første europacupløp den 12. mars 2008 i sprinten. Han skjøt fullt hus i dette løpet. Han ble med dette den tredje canadiske skiskytteren som vant en internsajonal konkurranse; Myriam Bédard er både olympisk mester og verdensmester, mens Sandra Keith vant ett europacuprace i 2003.
I Vinter-OL 2010 i Vancouver deltok han i sitt første OL. Canada fikk her 10.-plass i stafetten.
Ria Percival
Ria Percival (født 7. desember 1989) er en newzealandsk fotballspiller. Under Sommer-OL 2012 i London deltok hun for landet sitt der laget hennes ble utslått i kvartfinalen.
Eksterne lenker
N
EM i fotball 2016
Europamesterskapet i fotball 2016 ble arrangert fra 10. juni til 10. juli 2016 i Frankrike. Det var det 15. EM i fotball og for første gang deltok så mange som 24 lag i mesterskapet. var regjerende mestre, men ble utslått av i åttendedelsfinalen. Italia ble så utslått av etter en lang og dramatisk straffesparkkonkurranse. Dermed møtte Tyskland vertsnasjonen i semifinalen, hvorpå Frankrike avanserte etter to mål av turneringens toppscorer Antoine Griezmann. I finalen møtte Frankrike, som hadde slått overraskelseslaget i den andre semifinalen. I en rimelig sjansefattig kamp scoret Portugal i andre ekstraomgang og vant turneringen.
Som vinnere kvalifiserte seg for FIFA Confederations Cup 2017 i Russland.
Søknadsprosessen
Fire søkere leverte bud om å arrangere mesterskapet før tidsfristen 9. mars 2009. Disse var Frankrike, Italia, Tyrkia og Sverige-Norge. 9. desember 2009 ble imidlertid søknaden til Sverige-Norge skrinlagt, ettersom regjeringene i Norge og Sverige ikke ville gi statsgaranti. Frankrike ble offentliggjort som arrangørland 28. mai 2010. I selve avstemningen ble Italia utslått i første avstemningsrunde, mens Frankrike slo Tyrkia med 7 mot 6 stemmer i den avgjørende avstemningen.
Kvalifisering
Kvalifiseringen foregikk fra september 2014 til november 2015. De 53 nasjonene som var med i kvalifiseringsspillet ble delt inn i 9 grupper for å konkurrere om 23 ledige plasser, da vertsnasjonen var automatisk kvalifisert. De to beste i hver gruppe, pluss beste gruppetreer ble kvalifisert direkte til EM-sluttspillet, mens de åtte andre gruppetreerne ble trukket ut til omspillet om de fire siste EM-plassene. Frankrike som vertsnasjon deltok også indirekte i kvalifiseringen for å sikre dem treningskamper. De ble automatisk satt opp i gruppen med fem lag, og spilte dermed på de "ledige datoene" mot de andre lagene i gruppen. Selv om lagets kamper skal ikke telte poengmessig i kvalifiseringen hadde kampene dermed likevel påvirkning på FIFA-rankingen. Trekningen av kvalifiseringsgruppene ble foretatt i Nice 23. februar 2014.
Kvalifiserte lag
13 av de 16 lagene (inkludert vertskapsnasjonen Frankrike) som kvalifiserte seg for EM 2012 kvalifiserte seg også for dette mesterskapet. Blant dem var England som ble det 6. laget i historien til å gjennomføre en plettfri kvalifisering (10 seire på 10 kamper), regjerende europamester Spania, og regjerende verdensmester Tyskland - som kvalifiserte seg for sitt 12. strake EM.
Romania, Tyrkia, Østerrike og Sveits returnerte etter fraværet i EM 2012. Andre som var tilbake etter en stund ute i kulden var Belgia (for første gang siden EM 2000 på hjemmebane) og Ungarn - for første gang på 44 år og 30 år etter deres siste mesterskap (VM 1986).
Fem lag kom til EM for første gang: Albania, Island, Nord-Irland, Slovakia og Wales. Nord-Irland, Slovakia og Wales hadde tidligere deltatt i VM, mens Albania og Island aldri tidligere hadde vært i noe stort mesterskap. Samtidig kvalifiserte Østerrike og Ukraina seg for første gang gjennom kvalifiseringsspill, siden deres tidligere opptredener i EM-sammenheng var som automatisk kvalifiserte vertskapsnasjoner i henholdsvis EM 2008 og EM 2012.
Skottland var det eneste laget fra De britiske øyer som ikke kvalifiserte seg, mens vinnerne fra EM 2004 - Hellas - havnet på bunnen av sin kvalifiseringsgruppe. To andre tidligere EM-vinnere, Nederland (1988) og Danmark (1992) klarte heller ikke å kvalifisere seg. For Nederland var første gang siden EM 1984 og første store turnering siden VM 2002 at de også måtte bli hjemme, og det var også påfallende at dette skjedde bare 16 måneder etter at de vant bronse i VM 2014.
Seeding og trekning
Trekningen av gruppene ble gjort 12. desember 2015. Lagene ble seedet basert på UEFA-koeffisienten etter gruppespillet, altså:
Seedingen var som følgende: (med rankingen i parentes)
Arenaer
Det første offisielle EM i fotball ble arrangert i Frankrike i 1960. Frankrike har arrangert flere store fotballturneringer; VM 1938, EM 1984 og VM 1998. Frankrike vant de to sistnevnte. Flere av stadionene for Euro 2016 har derfor vært i bruk i tidligere mesterskap, men er blitt renovert for dette mesterskapet.
Turneringformat
Med 24 lag vil man i stor grad følge samme format som for Fotball-VM fra 1986 til 1994, men som vanlig i EM-sammenheng uten bronsefinalen. Det vil dermed bli gruppespill med 6 grupper a 4 lag, deretter 8-delsfinaler, kvartfinaler, semifinaler og finalen, totalt 51 kamper.
Både eneren og toeren fra hver gruppe, samt de 4 beste (av 6) treerne går dermed videre fra gruppespillet til cupspillet. Trekningen av hvilken gruppe man havnet i hadde også en også en effekt for det videre cupspillet: Gruppevinnerne fra gruppe A, B, C og D, vil møte lag som havnet på 3.-plass i sin gruppe, mens gruppevinnerne fra gruppe E og F vil møte lag som havnet på 2.-plass i sin gruppe. Dermed hadde lag som havnet i gruppe E og F (og som siktet på å vinne gruppa) et lite "handikap" allerede før mesterskapet hadde begynt.
Ved lik poengsum i gruppespillet teller innbyrdes oppgjør foran målforskjell. Dette medførte bl.a at Italia havnet foran Belgia i gruppe E.
Tropper
Hvert land måtte melde inn 23 spillere totalt, hvorav tre av disse måtte være målvakter, senest innen ti dager før åpningskampen den 10. juni. Med 24 kvalifiserte lag utgjorde dette 552 påmeldte spillere ved turneringens start.
Dommere
Følgende 18 hoveddommere ble valgt ut av UEFA den 15. desember 2015 :
Gruppe A
Utdypende artikkel
Gruppe B
Utdypende artikkel
Gruppe C
Utdypende artikkel
Gruppe D
Utdypende artikkel
Gruppe E
Utdypende artikkel
Gruppe F
Utdypende artikkel
Rangering av lag på tredjeplass
De fire beste blant lagene som endte på tredjeplass i gruppespillet, vil gå videre til sluttspillet sammen med de tolv lagene som endte på første- og andreplass.
Åttendedelsfinaler
Detaljer
Kvartfinaler
Detaljer
Semifinaler
Detaljer
Atesta
Atesta er en slekt av biller som tilhører den artsrike underfamilien Cerambycinae i familien trebukker (Cerambycidae).
Utseende
Middelsstore, slanke, blanke, mer eller mindre brunlige trebukker. Antennene er omtrent så lange som kroppen. Pronotum har rundede sider uten tenner på sidene og er lengre enn bredt. Dekkvingene er jevnbrede, gjerne med lysere tegninger. Beina er lange og tynne.
Levevis
Larvene lever i død ved, mest av løvtrær.
Vestavind (TV-serie)
Vestavind var en norsk dramaserie som gikk på NRK i 1994 og 1995. De fleste scenene ble spilt inn i Sauda, som var scene for det tenkte stedet Lovranger, og i Oslo. Serien fulgte forskjellige familier i forskjellige samfunnsklasser fra annen verdenskrig og frem til 1972. Vestavind ble beskrevet som Norges svar på den danske serien Matador.
Serien ble en suksess på NRK, og gjorde skuespillere som Sven Nordin, Bjarte Hjelmeland, Kim Haugen, Dennis Storhøi, Iren Reppen og Henrik Mestad til kjente navn i hele landet. Serien har blitt sendt i reprise i primetime høsten 1999. 1. januar 2014 ble alle episodene av serien tilgjengelige på NRKs Nett-TV.
Familier
Norvald Tveit skapte historien om familien på gården Nedrebø i nærheten av det fiktive tettstedet Lovranger på Vestlandet. Sivert Nedrebø (Per Jansen) er gift med Anna (Anne Marit Jacobsen), og sammen har de to barn, sønnen Hallvard (Lasse Lindtner) og Agnes (Hildegun Riise). I tillegg bor Siverts’ aldrende og allvitende mor, Marie (Wenche Foss), på gården, samt gårdskaren Bellest (Nils Sletta). I starten av serien jobber Hallvard i industrien i Lovranger, men utover i serien klatrer han oppover og sitter til slutt som utviklingssjef. Han gifter seg med Emma Engan (Liv Bernhoft Osa) og får barna Svein-Arne (Bjarte Hjelmeland) og Annie (Kjersti Elvik). Agnes har en romanse med den velstående Georg Ahlsen (Bjørn Skagestad) ved krigens slutt, og dette resulterer i at hun blir mor til Joakim (Henrik Mestad). Da hun senere velger å flytte til Oslo for å søke arbeid og for å konfrontere Georg, blir Joakim igjen hos besteforeldrene på Nedrebø. Agnes møter etter hvert Ivar Torgersen (Sven Nordin), som hun gifter seg med. Hun ønsker å hente Joakim til Oslo, men foreldrene hennes nekter. Agnes og Ivar får to tvillingdøtre, Gun (Iren Reppen) og Ann-Karin (Nina Woxholtt), og bosetter seg på Lambertseter. Mot slutten av serien skranter ekteskapet til Agnes og Ivar, og Agnes søker tilbake til Georg Ahlsen. Deres sønn Joakim gifter seg med nordlandsjenta Elna (Kjersti Holmen), og tar til seg hennes datter som sitt eget barn. I siste episode blir det dessuten kjent at Joakim og Elna skal ha barn.
Kjartan Fløgstad skrev om familien Engan, som var knyttet til industrivirksomheten i Lovranger. Algot Engan (Espen Skjønberg) har jobbet og slitt på fabrikken i hele sitt yrkesaktive liv, og har respekt som tillitsvalgt for arbeiderne. Han er enkemann og når serien starter bor han sammen med sin datter Emma (Liv Bernhoft Osa). Hennes romanse og senere ekteskap med ”oppkomlingen” Hallvard Nedrebø (Lasse Lindtner) faller ikke i god jord hos Algot. At Hallvard er sønn av Algots rival Sivert Nedrebø (Per Jansen) gjør ikke ting stort bedre.
Historien om den velstående familien Ahlsen på Frogner i Oslo ble skrevet av Lars Saabye Christensen. Alfred Ahlsen (Henrik Scheele) driver familiebedriften, en manufakturforretning. Han er sønn av Christine Ahlsen (Mona Hofland), som etter ektemannens død bor sammen med sønnen og hans familie. Alfred er gift med Monica (Liv Steen), og har sønnene Wilhelm (Håkon Høst Brunsell og Dennis Storhøi) og Christian (Sverre Solberg). Nå og da bor også Alfreds yngre bror, Georg (Bjørn Skagestad), hos dem, men han er en omflakkende sjel. Når Agnes Nedrebø (Hildegun Riise) en dag står på døren og forteller at Georg er far til hennes barn, tar Christine Ahlsen henne til seg og sørger for at Alfred gir henne på husrom og arbeid. Utover i serien møter Ahlsen økonomiske utfordringer, og forretningen blir nedlagt. Eldstesønnen Wilhelm slår seg imidlertid opp, om enn på noe spekulative måter. Han blir gift med Turid (Agnete Haaland) og de bygger seg villa i Holmenkollåsen. Ekteskapet er ikke det aller beste, og Turid har en affære med en bilmekaniker, Ivar Torgersens lillebror (Kim Haugen). Da hun blir gravid kommer dette for en dag, da Wilhelm forteller henne at han ikke kan få barn.
Torill Thorstad Hauger skrev om familien Torgersen i Vika i Oslo. Den bestod av Alf Torgersen (Joachim Calmeyer) og hans kone (Sidsel Sellæg), samt deres sønner (Sven Nordin og Kim Haugen). Yngstesønnen startet etter hvert et bilverksted, og moren, som med tiden ble enke, var vaskedame hos han.
Produksjon
Stein Ørnhøi var opprinnelig prosjektleder for Vestavind, men han trakk seg i 1991 etter uenighet om ledelse, økonomi og kunstnerisk profil. Han ble erstattet av Magne Bleness og Bitte Monn-Iversen. Samtidig som Ørnhøi trakk også de fire manusforfatterne Norvald Tveit, Lars Saabye Christensen, Kjartan Fløgstad og Torill Thorstad Hauger seg i solidaritet fra samarbeidet, dog etter at manus var ferdigstilt. Justeringer av manus under opptak skjedde da uten forfatterne. Hovedårsaken til at de trakk seg fra samarbeidet var fordi de ønsket Ørnhøi som produsent, og da han forsvant fikk de ikke være med å bestemme detaljer som scenografi, opptakssteder, etc.
Produsent Magne Bleness døde midt i produksjonen i desember 1992, og produsent Bitte Monn-Iversen måtte forsette alene. Hun hentet da inn teatersjef og dramaturg Otto Homlung som kunstnerisk rådgiver.
Manus Lars Saabye Christensen, Kjartan Fløgstad, Torill Thorstad Hauger og Norvald Tveit
Manusbearbeidelse Per Bronken
Kunstnerisk rådgiver Otto Homlung
Musikk Egil Monn-Iversen
Produsenter Magne Bleness og Bitte Monn-Iversen
Scenografi Grethe Hejer og Kristin Sundt-Hansen
Foto Leiv Ove Bergundhaugen og Arne Borsheim
Bilderegi Otto Valsø
Redigering Knut Hansen, Arne Johnny Karlsson og Trond Nystedt
Innspillingsledelse Simen Bang-Hansen, Nikolai Bleness, Ole Martin Bryn, Dorte Wormdal
Script Brit Flatland, Randi Katrine Olsen, Ingrid Wiese
Lydansvarlige Frank Hanssen og Hans Brubak
Nordnorsk Kunstmuseum
Nordnorsk Kunstmuseum er et kunstmuseum i Tromsø, etablert 1. november 1985 som en stiftelse med mål om å skape interesse for, øke kjennskapen til og kunnskapen om billedkunst og kunsthåndverk i Nord-Norge.
Vestavind (TV-serie)
Produksjon
Lysdesign Bjørn Wilberg
Kostymedesigner Gerd Johnsrud
Nordnorsk Kunstmuseum
Utstillinger
Nordnorsk Kunstmuseum viser utstillinger med både historisk og samtidig kunst og kunsthåndverk, basert på museets egen kunstsamling, utstillingsspesifikke innlån, langsiktige deposita og donasjoner. Langsiktige deposita omfatter verk fra Nasjonalmuseet, KODE, SpareBank 1 Nord-Norges kunststiftelse, Sparebankstiftelsen DNB NOR, Tromsø Kunstforening, UiT - Norges Arktiske Universitet, Tromsø Museum og flere private samlinger.
Samlingen
Kunstsamlingen til Nordnorsk Kunstmuseum omfatter, per desember 2020, 2.175 verk og hele samlingen er publisert hos Digitalt Museum.
Blant de mest sentrale kunstnere i museets samling er François-Auguste Biard, Peder Balke, Knud Baade, Adelsteen Normann, Gerhard Munthe, Betzy Akersloot-Berg, Christian Krohg, Frida Hansen, Thorolf Holmboe, Sara Fabricius, Axel Revold, Thorvald Hellesen, Per Krohg, Einar Berger, Rolf Nesch, John Savio, Anna-Eva Bergman, Grete Prytz Kittelsen, Inger Sitter, Håkon Bleken, Iver Jåks, Joan Jonas, David Hockney, Jan Groth, Aage Gaup, Rose-Marie Huuva, Bjarne Holst, Inger Johanne Grytting, Britta Marakatt-Labba, Anne Katrine Dolven, Aslaug Juliussen, Inger Blix Kvammen, Olav Christopher Jenssen, Alf Salo, Knut Fjørtoft, Ole Jørgen Ness, Børre Sæthre, Vidar Koksvik, Marit Følstad, Sverre Malling, Thomas Falstad, Bjørn Båsen, Ingeborg Annie Lindahl og Rina Charlott Lindgren.
Donasjoner
Av museets samling er omtrent halvparten av verkene tilkommet gjennom kjøp, mens resten er gitt til museet som donasjoner fra samlere, kunstnere og institusjoner.
Av sentrale donasjoner fra kunstnere kan nevnes Johanne Marie Hansen-Krone, John Anton Risan, Olav Christopher Jenssen, Jan Groth, Inger Johanne Grytting , Marit Følstad , Ole Jørgen Ness , A K Dolven , Ivan Galuzin og Oleg Samoilov, Aslaug Juliussen , Kjell Varvin , Rose-Marie Huuva og Ingeborg Annie Lindahl.
Priser
30. mars 2017 ble Nordnorsk Kunstmuseum kåret til Årets museum 2017 av Norges Museumsforbund. Museumsperformancen Sámi Dáiddamusea, i samarbeid med RiddoDuouttarMuseat vant Kunstkritikerprisen 2018, Tromsø kommunes kulturpris 2017 og Norsk Publikumsutviklings pris for Neste praksis 2017. Museet har tidligere vunnet Kunstkritikerprisen i 2014 for utstillingen Peder Balke Visjon og revolusjon.
Institusjonshistorie
Nordnorsk Kunstmuseum fikk i 1995 status som knutepunkt-institusjon. "Knutepunkt-institusjonene skal, i henhold til intensjonene, være bærere av et nasjonalt kulturansvar og samtidig ha en regional og lokal tilknytning. Den største utfordringen for disse institusjonene var, og er, foruten å ivareta egen utvikling, produksjon og formidling, å utvikle ideer, tilbud og kompetanse som kommer hele regionen til gode. Knutepunktinstitusjonen skal også bidra til å styrke det faglige miljøet i landsdelen." skriver daværende direktør Anne Aaserud. Alle billedkunstinstitusjoner ble med St.meld. nr. 10 (2007-2008) definert ut av knutepunktordning og samlet under Det nasjonale museumsnettverket.
3. april 2002 flyttet museet fra Tromsø Kunstforenings lokaler i Musègata, til sine nåværende lokaler Sjøgata 1 ved Prostneset. Bygningen stod ferdig i 1915 og ble tegnet av arkitekt Søren Wiese Opsahl til å huse post- og telegrafkontor. Fra 1967 ble bygget tatt i bruk som politistasjon. Museet ligger i Tromsøs eldste gateløp med fasaden mot Roald Amundsens plass.
7. februar 2015 åpnet Nordnorsk Kunstmuseum filialen Kunsthall Svalbard i Longyearbyen, et dedikert utstillingsrom for visuell kunst som også skal drive omvisninger, formidling, verksteder og workshops. Kunsthallen ble offisielt åpnet av dronning Sonja, og den første utstillingen var Glacier av Joan Jonas.
Skivarp
Skivarp er et tettsted i Skurup kommune i Skåne län i Sverige. I 2010 hadde tettstedet 1 257 innbyggere.