cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Iced Earth
Historie
Deres neste vokalist Matt Barlow, skulle imidlertid vise å være et langtidsmedlem. I perioden 1994 til 2003 var han vokalist på samtlige fire studioalbum som ble gitt ut. Han forlot Iced Earth i 2003 for å bli politibetjent ved sikkerhetsdepartementet i Georgetown. Barlow hadde gått lei av å bare spille i et band og ønsket å forfølge et ønske om å jobbe i politiet.
Kidnappingen av Jaycee Lee Dugard
Jaycee Lee Dugard (født 3. mai 1980) er en amerikansk kvinne som er kjent for å ha vært kidnappet i 18 år. Hun ble 10. juni 1991, da hun var 11 år gammel, kidnappet fra en bussholdeplass i nærheten av hennes eget hjem i South Lake Tahoe. 26. august 2009 ble hun sluppet fri. De to kidnapperne var Phillip Garrido (født 1951) og hans kone Nancy Garrido (født 1955). Dugard oppgis å ha fått to døtre med Phillip Garrido, som var 11 (Angel) og 15 (Starlet) år da hun ble sluppet fri fra fangenskap.
Iced Earth
Historie
Samme år forlot Tim «Ripper» Owens Judas Priest da Rob Halford returnerte. Tim Owens ble så det nye faste medlemmet av Iced Earth og i 2004 ga de ut albumet The Glorious Burden. Iced Earth jobber for tiden med deres to neste studioalbum. Framing Armageddon (Something Wicked Part 1), er ventet å komme i september 2007 og Something Wicked Part 2 (med arbeidstittelen Revelation Abomination) er ventet å komme våren 2008.
13. april 2007 gjorde det tyske rocke-bladet Rock Hard det kjent at eks-vokalist Matt Barlow hadde returnert til heavy metal-verden i det dansk-amerikanske power metal-bandet Pyramaze.
Iced Earth startet sin Something Wicked European Tour 2007 på Sweden Rock i juni, og 22. oktober spilte Iced Earth på Rockefeller i Oslo med Turisas.
I desember 2007 returnerte Matt Barlow, og Tim «Ripper» Owens var nødt til å forlate Iced Earth. Kort tid etter at dette ble kjent ble bassisten Dennis Hayes fjernet fra bandbiografien, noe som kan bety at bandet har funnet eller skal finne en ny bassist.
Musikken
Musikken til Iced Earth blir ofte beskrevet som Iron Maiden kombinert med 80-tallets thrash metal.
Tekstene til Iced Earth handler ofte om temaer som historie og teologi, fantasy, hevn og lidelse. Tre av deres studioalbum har vært konseptalbum. Night of the Stormrider tar for seg historien om en mann som blir lurt av religion, og hevner seg på menneskeheten, The Dark Saga er basert på tegneserie-figuren Spawn og Horror Show er basert på grøsserklassikere. The Glorious Burden er i stor grad basert på historiske hendelser og slag.
Iced Earth er kjent for å avslutte cd-en med et episk stykke, ofte en trilogi. Burnt Offerings avsluttes med den 16 minutter lange Dante's Inferno, som henter inspirasjon fra den guddommelige komedie. The Dark Saga, Something Wicked This Way Comes og The Glorious Burden avsluttes alle med en trilogi. Den mest markante av disse er Gettysburg-trilogien på The Glorious Burden som varer i 31 minutter. Sangene tar for seg en dag i slaget ved Gettysburg hver, og bandet hadde leid inn et helt orkester og trommekorps til opptakene.
Kidnappingen av Jaycee Lee Dugard
Den 2 juni 2011 ble Phillip Garrido dømt til 431 års fengsel, mens hans kone ble dømt til mellom 36 år og livstid.
Mausund skole
Mausund skole er en barne- og ungdomsskole på Mausund i Frøya i Trøndelag. Skolen sto ferdig i 1957, og ble tatt i bruk i 1958. Skolen ble påbygd i 1977 og fikk nytt kjøkken. I 1991 fikk Mausund skole nytt tekstilrom, og etter påbygninga ble det nytt lærerværelse, legekontor og tre nye klasserom.
Fylkesvei 8032
Fylkesvei 8032 går mellom Klubbukt og Lyngsletta i Hammerfest kommune.
Frem til 2019 hadde veien betegnelsen fylkesvei 134 (Finnmark).
Mausund skole
Fra 1999 har også elever fra Sula gått på Mausund skole grunnet nedleggelse av Sula skole.
I løpet av de siste 15–20 årene elevtallet blitt kraftig redusert. Skolen har gått fra å være 5 delt, 4 delt, til 3 delt. Elevtallet har i løpet av de siste årene stabilisert seg rundt 21. Nå er skolen tredelt: 1.–4. trinn, 5.–7. trinn, og 8.–10. trinn (2016).
Erich Priebke
Erich Priebke (født 29. juli 1913 ved Hennigsdorf i Brandenburg i Tyskland, død 11. oktober 2013 i Roma ) var en tysk SS-offiser som er blitt holdt medansvarlig for massakrene i Ardentinerhulene utenfor Roma i Italia i mars 1944. Her ble 335 sivile italienere – derav 75 jøder – drept som hevn etter at italienske partisaner hadde drept 33 tyske soldater. Han kom seg imidlertid unna etter Tysklands kapitulasjon i 1945, og bodde i Argentina i over 50 år.
I 1994, 50 år etter massakren, følte Priebke seg såpass trygg at han stod åpent frem og fortalte om hendelsen til en reporter fra ABC News. Dette vakte stor harme fra folk som ikke på langt nær hadde glemt hendelsen, og dette ble starten på en rettslig prosess som skulle ta over fire år.
Italia kapitulerer
Under andre verdenskrig var Italia og Tyskland allierte. Blant annet måtte Hitler ordne opp i det mislykkede angrepet som Mussolini førte på Albania våren 1941. I løpet av 1943 snudde krigslykken seg for fascistene. Mussolini ble avsatt, og kong Viktor Emanuel utnevnte en ny regjering. Da de allierte gikk i land på det italienske fastlandet, ga regjeringen ordre om at soldatene skulle legge ned sine våpen. Italia hadde kapitulert.
Massakren ved Ardentinerhulene
Det var under denne tyske okkupasjonen at en gruppe italienske partisaner aksjonerte mot tyskerne en marsdag i 1944. 33 tyske soldater ble drept. Straks Hitler fikk vite om dette beordret han at represalier skulle iverksettes innen 24 timer. Øverste leder for de tyske styrkene i Italia, generalfeltmarskalk Albert Kesselring, sørget derfor for at ti italienske sivile skulle henrettes for hver drepte tyske soldat. De fleste av de henrettede italienerne ble plukket ut blant internerte fanger, men andre, deriblant en rekke jøder, ble hentet fra sine hjem eller grepet på gaten.
At 75 av ofrene var jødiske gjorde også denne massakren til den største enkelmassakren av jøder i Italia. Dette er en av årsakene til at en rekke jødiske organisasjoner har fronet arbeidet med å få brakt de ansvarlige for retten.
I medias søkelys
I 1994 lagde reporteren Sam Donaldson en reportasje om Priebke til ABCs nyhetsshow «Primetime». Her stod Priebke frem og fortalte om sin rolle i massakren. Men han unnskyldte sine handlinger med at han kun fulgte ordrer fra Herbert Kappler. Oberstløytnant Kappler var sjef for SD og Gestapo i Roma. I et vitnemål etter krigen forklarte Kappler at Priebke hadde blitt beordret til å sørge for at alle ofrene skulle bli brakt til hulene for å henrettes, og til å kontrollere navnelisten over dem som skulle bli drept. I 1948 ble Kappler dømt til livstid for sine ugjerninger av en militær domstol, men fikk i 1977 hjelp av sin kone til å flykte fra sitt fangenskap i Roma.
En fri mann
Priebke skulle også ha blitt anklaget for sin rolle i massakren, men han klarte å flykte fra en britisk fangeleir i nordøst-Italia i 1946 og to år senere ankom han Argentina. Her ble han værende.
Priebke fortalte Donaldson at ofrene – deriblant gutter på fjorten og menn på syttifire – ikke var noe annet enn «terrorister». Han innrømmet at det var han som utferdiget listen over dem som skulle henrettes, deriblant rundt sytti jøder. I tillegg til massakren mener man at Priebke var ansvarlig for frakten av 6 000-7 000 jøder fra Italia til Auschwitz, og for å ha torturert politiske fanger.
Utleveringen av Priebke
Donaldsons reportasje om Priebke viste både hvor åpent han kunne leve i Argentina og hvor lite anger han følte for sine handlinger. Dette fikk folk til å reagere. Italia søkte om å få utlevert Priebke, og det tok ikke lang tid før han ble arrestert av argentinske myndigheter. På grunn av sin alder og dårlige helse ble han ikke fengslet, men satt i husarrest i sitt hjem i Bariloche, et skiområde, hvor han har bodd åpent siden 1949.
Prosessene rundt utleveringen møtte flere forsinkelser. Priebkes advokater forlangte blant annet at alle italienske dokumenter skulle oversettes til spansk, en prosess som kunne tatt to år. Den argentinske retten avviste til slutt denne prosessen, men anker og andre forsinkelser førte til at behandlingen av saken tok nesten et år. Forsvarsadvokatene argumenterte med at det ikke forelå noe rettslig grunnlag for utlevering ettersom grensen på 15 år for forelding av drapssaker var løpt ut.
Hecheng (Huaihua)
Hecheng (kinesisk: 鹤城区; pinyin: Hèchéng Qū) er et bydistrikt i kinesiske provins Hunan.
Erich Priebke
Utleveringen av Priebke
I mars 1995, etter ni måneder med utsettelser, fikk presidenten for den jødiske organisasjonen B’nai B’rith et løfte fra blant annet den argentinske presidenten at saken skulle bli avsluttet og Priebke skulle bli sendt til Italia på slutten av måneden. Til tross for disse løftene bestemte den argentinske høyesteretten at saken skulle overføres til den lokale retten i Bariloche hvor saken opprinnelig ble tatt opp. Dette åpnet mulighetene for flere år med forsinkelser fra fremtidige anker, mens en aldrene Priebke kunne leve i ro og mak i sitt hjem i husarrest.
Hecheng (Huaihua)
Det tilhører byprefekturet Huaihua, og har et areal på 729 km² og teller ca. 330 000 innbyggere (2003).
Det ligger langs elven Yuan Shui (沅水).
Erich Priebke
Utleveringen av Priebke
I mai 1995 godkjente en føderal dommer den italienske begjæringen om utlevering på grunnlag av at forbrytelser mot menneskeheten ikke kunne foreldes. Men ankene fortsatte, og det gikk rykter om at retten kanskje ville omgjøre kjennelsen.
I august samme året avgjorde en ankedomstol at Priebke ikke skulle utleveres, på grunnlag av at saken var foreldet. For å legge press på den argentinske regjeringen begjærte Tyskland en utlevering samme dag. En aktor fra Italias militærvesen, Antonio Intelisano, argumenterte med at FN-avtaler som Argentina har gått med på, tilsier at krigsforbrytelser og forbrytelser mot menneskeheten ikke kan foreldes.
Til slutt, etter 17 måneder med forsinkelser, bestemte argentinsk høyesterett at Erich Priebke skulle utleveres. Han ble satt på et direktefly som brukte 18 timer fra Bariloche til Ciampino, en militær flyplass ikke langt fra Ardentinerhulene hvor massakren foregikk.
Priebke i retten
I retten erklærte Priebke seg ikke skyldig. Han benektet ikke de faktiske omstendigheter, men han nektet straffeskyld. Priebke la skylden for massakren på de italienske sivile som stod bak angrepet der 33 tyske soldater ble drept. Ordren kom direkte fra Hitler, og han mente at det var en «legitim represalie».
Det kom også frem at Priebke selv hadde skutt to italienere. Dette fremgikk også av et vitnemål han avla i 1946 før han klarte å rømme:
"Rundt midt på dagen den 24. mars 1944 dro mellom 80 og 90 menn fra Avdeling III og IV til Ardentinerhulene, Roma. (…) Da jeg ankom, så jeg dem ved hulen. Alle var bundet med tau med hendene bak på ryggen, og navnene deres ble lest opp, og de gikk inn i hulen i grupper på fem og fem. … Jeg gikk inn med den andre eller tredje gruppen og drepte en mann med en italiensk maskinpistol. Mot slutten drepte jeg en annen mann med den samme maskinpistolen. Henrettelsene sluttet da det ble mørkt om kvelden… Etter skytingen ble hulene sprengt igjen."
Det ble ikke bevist at det forelå de skjerpede omstendighetene som er nødvendig for å overstyre Italias regel om tretti års foreldelsesfrist. Priebke ble derfor frifunnet på alle punkter den 1. august 1996. Retten ga ordre om at Priebke skulle løslates øyeblikkelig, men senere kunne den italienske justisministeren fortelle at Priebke kunne bli arrestert på nytt. Det kom an på en avgjørelse hvorvidt man skulle utlevere ham til Tyskland hvor han hadde mordanklager mot seg. Tidligere hadde italienske myndigheter sagt at Priebke ikke kunne bli arrestert på nytt, på grunn av avtaler som ble gjort i forbindelse med utleveringen fra Argentina, men etter et møte med de dømmende myndighetene gikk justisministeren ut og fortalte om regjeringens hensikter.
Den argentinske regjeringen sa klart ifra at de ikke ville la ham returnere til Argentina hvis han gikk fri. Dette utspillet baserte de på lover som sa at folk som kunne «forstyrre allmenn ro og orden» ikke skulle ha tilgang til riket.
Dommerpanelet stemte 2 mot 1 for å dømme den 83 år gamle Priebke for å ha tatt del i represaliemordene, men de frikjente ham for å ha handlet med grusomhet og overlegg, fordi han bare fulgte ordre.
Reaksjonene fra familiemedlemmene uteble ikke. De ble stengt ute fra rettssalen da dommen ble lest opp. Da de så senere fikk vite hvordan domsavsigelsen lød, begynte de å komme med utrop mot forsvarerne. De mente dette var en oppfordring til «morgendagens forbrytere», og at dommerne ikke verdsatte menneskeliv. «Med dette tillater Italia overgrep og kriminalitet mot menneskeheten», sa Shimon Samuels, leder i Simon Wiesenthal-senteret.
Anken
Selv om Priebke var blitt frikjent, kunne han likevel ikke føle seg trygg fordi aktor valgte å anke frikjennelsen.
Dagen etter ba Tyskland om at Italia måtte holde Priebke fengslet inntil deres krav om å få ham utlevert til Tyskland var behandlet. De ville ha ham stilt for retten for drapet på de to ofrene som Priebke egenhendig hadde skutt.
Utenfor rettshuset hadde det oppstått en del tumulter som politiet hadde problemer med. Da det ble kjent at Priebke hadde blitt arrestert igjen, roet dette seg. Reaksjonene kom ikke bare fra vanlige folk, men fra både pressekorps, politikere og til og med den italienske statsministeren, Romano Prodi, reagerte. Han foretok – sammen med en stor folkemengde – en tur til Ardennerhulene for å minnes de døde.
Italiensk høyesterett kom frem til at den forrige retten som hadde frikjent Priebke, var inhabil, og lot derfor aktors anke slippe igjennom. Det ble blant annet stilt spørsmål om hvorfor det ikke ble tatt hensyn til Nürnberg-dommen. Den har slått fast prinsippet om individets personlige ansvar for sine gjerninger. Grunnen til at Priebke hadde blitt løslatt var at han hadde handlet etter ordre. Han hadde påstått at dersom han hadde nektet å adlyde ordre ville han selv blitt stilt for tysk krigsrett og henrettet. Dette ville ikke ankedomstolen godta.
I mars 1997 ble det slått fast at Priebke ikke kunne utleveres til Tyskland. Grunnen til dette var at han nå ble stilt for en ny rettssak for akkurat det samme som Tyskland ville ha ham stilt for. Han skulle ikke kunne stilles for retten to ganger for den samme forbrytelsen.
Den 14. april 1997 begynte den nye rettssaken for Priebke. Her tok man ikke like mye hensyn til at Priebke handlet etter ordrer. Priebke selv ble dømt til 15 år, mens en annen som var med på massakren, Karl Hass, ble dømt til 10 år. Aktor hadde lagt ned påstand om livstid for Priebke og 24 år for Hass. Men det skulle vise seg at straffen skulle bli enda mildere. Pga. et amnesti som ble gitt noen år tidligere, ble straffene deres redusert med 10 år. Priebke måtte sone 5 år, mens Hass kunne forlate retten som en fri mann. I tillegg kunne Priebke trekke fra den tiden han hadde sittet i husarrest og varetekt i Italia. Dermed ble straffen maksimum to eller tre år.
Priebke anker saken
Priebke nektet straffeskyld, og anket saken videre. Ankedomstolen pekte på at Hass og Priebke hadde utført drapene med overlegg og grusomhet. Retten mente derfor at begge burde dømmes til livsvarig fengsel. Selv hevdet Priebke at han var offer for et intenst hat, og at han fikk skylden for alle misgjerninger som ble gjort under andre verdenskrig: ''Jeg ga Argentina 50 år av mitt liv, og de vil ikke ha meg. (...) Jeg kjempet for Tyskland under krigen, og nå vil de stille meg for retten for å ha utført deres ordrer.''
Priebke anket saken inn for menneskerettighetsdomstolen i Strasbourg.
Europas eldste fange
I juni 2007 ble han sluppet ut av husarresten under forutsetning av at han møtte på arbeid. Han hadde nemlig fått en deltidsjobb hos sin advokat Paolo Giachini. Beslutningen møtte kraftige folkelige protester og Priebke ble snart satt i arrest igjen.
I 2011 var Erich Priebke 98 år. Dette tok italienske myndigheter hensyn til ved å spare ham for de strenge forholdene som et vanlig fengsel byr på - siden 1998 ble han holdt i husarrest – den samme løsningen som ble valgt for hans medsammensvorne og overordnede Karl Hass, som døde i 2004. Myndighetene håpet utvilsomt at Priebkes død skulle sette et endelig og naturlig punktum for den videre behandlingen av hans sak. Både Herbert Kappler og Walter Reder måtte tilbringe henholdsvis 30 og 37 år i italiensk fengsel før friheten ventet.
Elektronikk
Elektronikk er den delen av elektroteknikken som beskjeftiger seg med å styre elektroner i såkalt forsterkende, eller aktive, komponenter. De viktigste aktive komponentene er radiorør og transistorer. Elektronikk behandler hovedsakelig elektrisk strøm og spenning, samt lys, men også magnetisme, varme og elektromagnetiske felt. I dagligtale benyttes gjerne begrepet også om apparater som inneholder elektroniske komponenter, for eksempel radio, fjernsyn og datamaskiner.
De viktigste komponentene som anvendes i elektronikken er motstand, kondensator og transistor (eller tidligere vakuumrør), samt spole, transformator og diode.
Det gjøres et skille mellom elektronikk og elektrisk og elektromekanisk vitenskap og teknologi, som omhandler produksjon, distribusjon, lagring og omgjøring av elektrisk energi til og fra andre energiformer med kabler, motorer, generatorer batterier, brytere, reléer, transformatorer og andre passive komponenter. Dette skillet startet omkring 1906 da Lee De Forest fant opp trioden, som gjorde elektrisk forsterking av svake radiosignaler og lydsignaler mulig med en ikke-mekanisk innretning. Fram til 1950 ble dette feltet kalt «radioteknologi» fordi design og teori først og fremst var i bruk i radio radiosendere og -mottakere og vakuumrør.
Når lys tas i bruk kalles teknologien optoelektronikk. Den bruker i hovedsak lysdioder (LED), optokoplere og fotosensorer samt kilder, vendere og mottakere for signalmodulert lys i lysbølgeledere. Fotosensorer kan være enkle og reagere på lysmengde eller -farge, eller sammensatte for retningsbestemmelse eller avbildning av objekter som i digitalkameraer.
Moderne apparater er i stand til å fremstille komponenter med ekstremt små dimensjoner og plassere et stort antall komponenter på et enkelt lite krystall. Her er det først og fremst transistorer og motstander, men også kondensatorer og dioder det dreier seg om. Slike komplekse komponenter blir kalt integrerte kretser, og slike finnes i både digitale og analoge utførelser, samt i blandinger.
Ledere som forbinder komponenter er så godt som alltid av kobber. Det er få unntak, som sølv når små tap er påkrevd, og aluminium inne i integrerte kretser. Komponentene forbindes ved smelting av et forbindelsesmetall, kalt loddetinn. Loddetinn består av 38% bly, 2 % kopper og 60 % tinn og smelter ved 185 °C, lavere enn enkeltmetallene. I 2006 ble det forbudt å bruke bly i loddetinn (Restrictions of Hazardous Substances, RoHS). Tinn for lodding tilføres da små mengder kopper og sølv og av og til andre stoffer. Smeltetemperaturen er 217-220 °C når blyet utelates.
Historie
I 1873 oppdaget Frederick Guthrie det grunnleggende prinsippet bak av termioniske dioder. Guthrie fant at et positivt ladet elektroskop kunne utløses ved å bringe en jordet hvitglødende metallbit nær det (men ikke berøre det). Det samme gjelder ikke for et negativt ladet elektroskop, noe som indikerte at strømmen bare var mulig i én retning. Thomas Edison gjenoppdaget prinsippet uavhengig av Guthrie i 1880. John Ambrose Fleming hadde vært ansatt av Edison, men jobbet i Marconi Company da han i 1904 tok patent på det første vakuumrøret. Denne oppfinnelsen har av flere blitt kalt «en av de viktigste utviklingene innen elektronikkens historie», og banet vei for ytterlige framskritt i årene som fulgte. I 1906 tok både østerrikeren Robert von Lieben og amerikaneren Lee De Forest uavhengig av hverandre ut patenter på teknologi som skulle bli viktige for utviklingen av trioden. Med slik teknologi var man i stand til å forsterke radiosignaler med en ikke-mekanisk innretning. Utviklingen skjøt virkelig fart under andre verdenskrig hvor man så utviklingen av komponenter som magnetroner og klystroner.
Dagens elektronikk benytter seg i stor grad av halvledere. Den første patentet på en innretning som skulle erstatte trioden ble tatt ut allerede i 1925, men denne manglet en fungerende prototype. Produksjonen av materialer som fungerte godt som halvledere var heller ikke kommet langt nok til at teknologien kunne utvikles effektivt. Det var ikke før John Bardeen, Walter Brattain og William Shockley presenterte den første transistoren i 1948 at arbeidet med halvledere i elektronikkomponenter skjøt fart. Trioen fikk også nobelprisen i fysikk for denne prestasjonen i 1956.
Fordi transistoren var mindre spenningskrevende og plasskrevende, mer solid og rimeligere å produsere tok det ikke lang tid før den utkonkurrerte trioden. Etterhvert som stadig mer effektive halvledere så dagens lys ble komponentene stadig mindre, og i dag er det plass til flere millioner komponenter per kvadratmillimeter.
Elektroniske komponenter
En elektronisk komponent er en fysisk enhet i et elektronisk system som brukes til å påvirke elektronene eller deres tilknyttede felt på en måte som er i samsvar med den tiltenkte funksjonen til systemet. Komponentene er vanligvis ment å bli koblet sammen, vanligvis ved å bli loddet til et kretskort, for å skape en elektronisk krets med en bestemt funksjon (for eksempel en forsterker, radiomottaker, eller elektronisk oscillator). Komponenter kan pakkes enkeltvis, eller i mer komplekse grupper som integrerte kretser. Noen vanlige elektroniske komponenter er kondensatorer, spoler, motstander, diodeer, transistorer, etc. Komponenter kategoriseres ofte som aktive (f.eks transistorer og tyristorer) eller passive (f.eks motstander og kondensatorer).
Vakuumrør var en av de tidligste elektroniske komponentene. De dominerte elektronikken før 1950. Siden den gang har transistorene så godt som helt tatt over. Vakuumrør er fortsatt i bruk i enkelte spesialiserte apparater som rørforsterkere, katodestrålerør, spesialist-lydutstyr og noen mikrobølgeenheter.
Analog og digital elektronikk
I prinsippet er all elektronikk analog, men oppdelingen mellom analog og digital elektronikk er likevel meget nyttig. Begge former for elektronikk er i rivende utvikling og nye utførelser av komponenter av alle slag ser stadig dagens lys. Særlig i den digitale verden stiger mulighetene mens prisene faller.
Analog elektronikk
I analog elektronikk er signalstyrken generelt av en slik natur at den ikke benytter nivåer som danner grenser, som ved klipping. Analog elektronikk benytter seg av kontinuerlige endringer i strøm og spenning. Radioer og audioforsterkere er eksempler på bruk av analog elektronikk. Disse er gjerne bygd opp av passive komponenter som motstander, kondensatorer og spoler og aktive komponenter som for eksempel transistorer og operasjonsforsterkere. Transistorer og operasjonsforsterkere har ofte stor spredning i parametre som forsterkning og båndbredde, så det blir ofte benyttet negativ tilbakekobling for å kontrollere forsterkning, båndbredde, osv.
Digital elektronikk
Digital elektronikk har to forskjellige betydninger. Når det gjelder ett enkelt signal går det alltid til en grense gitt av elektronikken som signalet befinner seg i. 0 er ofte jordnivå, 1 er ofte spenningsforsyningens nivå, og overgangen mellom disse er hurtig. Signalet klippes stadig på nytt. Den andre betydningen ser en i en annen målestokk som gjelder organiseringen av flere enkeltsignaler, som for eksempel i bytes á åtte enkeltsignaler (bits).
I den digitale elektronikken blir kretsene laget slik at spenningen i kretsen bare kan ha to stabile diskrete verdier (for eksempel 0 og 5 volt) som da tilsvarer de logiske verdiene '0' og '1'. Digital elektronikk er oppbygd av transistorer. Historisk har det eksistert ulike logikkfamilier, for eksempel TTL og NMOS, men i dag er nesten all digital elektronikk basert på CMOS. CMOS-teknologien er sammensatt av komplementære felteffekttransistorer. De komplementære transistorene kan settes sammen til større byggeklosser som invertere, logiske porter og multipleksere. Disse byggesteinene kan på et høyere nivå settes sammen til enda større funksjonsblokker som for eksempel register, tellere og aritmetiske enheter, som i sin tur kan kombineres med andre enheter til mikrokontrollere, grafikkprosessore og lignende. På denne måten har elektronikkonstruktører mange ulike hierarki av abstraksjonsnivå å holde seg til. De ferdige enhetene implementeres i form av FPGAer eller ASICer.
Byggesteiner:
Høyintegrerte enheter:
Utdanning
Mange universiteter og høgskoler i landet tilbyr kurs innenfor elektronikk, både på bachelornivå og masternivå. Tidligere kunne man utdanne seg til høgskoleingeniør og sivilingeniør i elektronikk, men disse titlene er i dag byttet ut med Bachelor i ingeniørfag (3 år etter videregående skole) og Master i ingeniørfag (2 år etter Bachelor).
En ufullstendig liste over elektronikkutdanning i Norge:
Quedas do Iguaçu
Quedas do Iguaçu er en kommune i delstaten Paraná i sørregionen av Brasil.
Fritz Fries
Carl Friedrich Fries, populært kalt Fritz Fries (født 3. mars 1887 i Siegen, død 25. mai 1967 i Garmisch-Partenkirchen) var en tysk gründer, sosialdemokratisk politiker, medlem av den prøyssiske Landdagen og en regjeringspresident i Regierungsbezirk Arnsberg.
Querência do Norte
Querência do Norte er en kommune i delstaten Paraná i sørregionen av Brasil.
Asbjørn Johannessen
Asbjørn Johannessen (født 1965 i Tromsø) er en norsk jazzmusiker (altsaxofon) utd. ved jazzlinja (NTNU) i Trondheim mellom 1991 og 1996.
Visjon
Ordet visjon kan ha flere betydninger:
Asbjørn Johannessen
Johannessen har bl.a medvirket i
1983 Tromsø Storband 1983 «Collage» – nordnorsk pop-/ jazzrockband 1987 Bodega Band – Studentersamfundet i Trondhjem 1989 Stett – nordnorsk jazzsekstett 1989 Nordkalottstorbandet under ledelse av Simo Salminen 1990 S. Møller storband – Studentersamfundet i Trondhjem 1992 turné med jazzlinja (NTNU) med bl.a Øyvind Brække, Stian Carstensen, Torbjørn Engan, Svein Olav Herstad, Per Mathisen, Kjersti Stubø 1993 Kongsberg Jazzfestival: jamkomp sammen med Maria Kannegaard, Ingebrigt Flaten og Fredrik Wallumrød 1995 Ingebrigt Flaten kvartett med Håvard Wiik og Magnus Forsberg 1995 Moldejazz: «Sonus in obscuri» m/ Erling Aksdal
1996 Dølajazz: gjestesolist med James Dickenson trio egne band: 1992 Asbjørn Johannessen kvintett med Øyvind Brække, Svein Olav Herstad, Ingebrigt Flaten og Torbjørn Engan
1992-1996 «Very Early» trio med Vigleik Storaas og Bjørn Alterhaug. I starten med Harald Johnsen feat. Ernst-Wiggo Sandbakk. 1995-1996 Konserterende øvingstrio med Steinar Raknes og Paal Nilssen-Love
Diskografi
1981 Norgez Bank «Energi mot Apati» (12" EP) 1985 «Tonomania» Toneheim folkehøyskole (12" LP) 1987 Bodega Band – vol. IV, Plateselskapet, Studentersamfundet i Trondhjem BBLP 004 (12" LP) 1993 S. Møller Storband (EC) 2001 Distant reports – Jazz from North Norway, Gemini Records GMCD 103 (innspilt kutt med «Very Early» fra 19. januar 1996)
Polycom
Polycom (nasdaq: PLCM) er en amerikansk produsent av utstyr for telekommunikasjon, videokonferanser og andre unified communications-løsninger. Selskapet har ca. 3200 ansatte på verdensbasis, og har hovedkvarter i Pleasanton i California.
Huangshigang
Huangshigang (kinesisk: 黄石港区; pinyin: Huángshígǎng Qū) er et bydistrikt i Huangshi i den kinesiske provins Hubei.
Det har et areal på 34,9 / 25,92 / 30 km² og teller 206 849 / 196 569 innbyggere (2004).
Administrative enheter
Distriktet består av fem subdistrikter: Shenjiaying 沈家营街道, Huangshigang 黄石港街道, Hongqiqiao 红旗桥街道, Shengyanggang 胜阳港街道, Huahu 花湖街道
Maktoum bin Rashid al-Maktoum
Maktoum bin Rashid al-Maktoum (født 1943 i Dubai, død 4. januar 2006 i Gold Coast i Queensland i Australia) var De forente arabiske emiraters visepresident og statsminister, i tillegg til å være emiren av Dubai.
Han var statsminister for første gang fra 9. desember 1971 til 25. april 1979, da han ble byttet ut med sin far, sjeik Rashid bin Saeed al-Maktoum. Da faren døde 7. oktober 1990 ble han nok en gang statsminister, og tok også over rollen som overhode i Dubai. Han beholdt begge disse stillingene frem til han døde 4. januar 2006.
Maktoum var også fungerende president i De forente arabiske emirater i en veldig kort periode, fra 2. til 3. november 2004, dvs. i perioden etter sjeik Zayed bin Sultan al-Nahayans død og sjeik Khalifa bin Zayed al-Nahayan ble utnevnt til president den 4. november 2004.
Maktoum døde om morgenen 4. januar 2006 av et hjerteinfarkt mens han var på besøk i Australia. Hans bror, sjeik Mohammed bin Rashid al-Maktoum, tok over som overhode i Dubai.
Ferdinand Finne
Ferdinand Oscar Finne (født 12. oktober 1910 i Kristiania, død 31. desember 1999) var en norsk maler, grafiker, scenograf og forfatter.
Bakgrunn og arbeid
Ferdinand Finne var sønn av Esther Lucy Egeberg (1887–1962) som var sønnedatter av Ferdinand Julian Egeberg (1842–1921), kammerherren som innstiftet Egebergs ærespris. Esther ble i 1908 gift med høyesterettsadvokat og fekter Severin Finne (1883–1953). De fikk fire barn før de ble skilt. Da foreldrene skilte seg var Ferdinand fortsatt barn. Ferdinand Finne var bror av arkitekten Hans-Gabriel (Tommy) Finne (1916–2012).
Moren giftet seg på nytt i England, og Ferdinand og to yngre søsken flyttet med moren dit. Etter noen år flyttet Ferdinand tilbake til Norge, på grunn av dårlige relasjoner til stefaren. Han reiste mye, først i England og i fjellet med sin gode venn Stein Grieg Halvorsen (født 1909). Som 20-åring studerte han silkefaget i Lyon og på den italienske øya Capri. Siden dro han til Paris for å lære om eksklusive klesmoter (haute couture). Dette ga ham deretter innpass som ekspeditør ved Kristianias ledende motehus Silkehuset.
Teateransettelse
Hans erfaring med tekstiler og hans skapende evner medvirket til at han i 1934 ble ansatt ved Nationaltheatret, der han etter hvert ble kostymesjef. Lenge etter at han sluttet i den stillingen hadde han igjen oppdrag for teateret med kostymer og sceneutstyr til forestillingen Kjære Løgnhals i 1995.
Skribent
Forut for annen verdenskrig skrev Finne artikler for aviser og interiørmagasiner. Han utga boka Store motekonger i 1939. Under arbeidet med den befant han seg i Paris der han kom i kontakt med en rekke kjente personer innen motebransjen, blant andre Coco Chanel (1883–1971).
Krigsinnsats
Ved krigsutbruddet i 1940 oppholdt Finne seg i London. Der meldte han seg til tjeneste ved den norske ambassaden. Han ble tilknyttet velferdstjenesten i Flyvåpenet og var en tid stasjonert i Little Norway i Canada. Da krigen nærmet seg slutten ble han forfremmet til major for sin innsats.
Billedkunstner
I London fikk Finne sin første profesjonelle undervisning i billedkunst av Oskar Kokoschka (1886–1980). Etter krigen var han elev ved Statens kunstakademi i Oslo der han han ble undervist av Per Krohg og Jean Heiberg. Etter et opphold i Paris, hos Fernand Léger, hadde han sin kunstnerdebut i 1954. Ferdinand Finne hadde da flyttet til Sørlandet, der han først holdt til på Saltholmen fyr utenfor Lillesand. Der skrev han også boka Øya og huset. Fra omkring 1960 bodde han i 25 år på Ibiza. Der skrev han Den grønne lagune og erindringsboka Såvidt jeg husker, utgitt 1974. Han ble også kjent med den ungarske svindleren Elmyr de Hory (1906–1976), og viet et kapittel i boka Vandrer mot en annen strand til De Hory, som via mellommenn hadde fått solgt flere svindelverk til Sonja Henie (1912–1969), slik at de havnet på Henie-Onstad kunstsenter (innviet 1968).
I 1990 hadde Finne en svært vellykket separatutstilling på Henie-Onstad kunstsenter, med 74 000 besøkende. Samme kunstsenter ble i 1993 satt til å forvalte «Ferdinand Finnes gledespris» til unge kunstnere. Tre av hans Ibiza-malerier ble i 1996 innlemmet i Nasjonalgalleriets kunstsamling.
Ellen Wibe
Ellen Margrethe Wibe (født 9. januar 1965) er en norsk kommunikasjonsrådgiver og tidligere politiker (FrP).
Hun er datter av Einar Wibe, skolesjef i Namsskogan kommune 1971–1993. Ellen Wibe gikk idrettsfag og allmennfag ved Namsos og Verdal videregående skoler 1981–1985, og arbeidet en tid som møbelselger i Namsos. Hun er høyskolekandidat i IT fra Nord-Trøndelag distriktshøgskole fra 1989.
Hun var formann i Fremskrittspartiets Ungdom i Nord-Trøndelag 1988–1989 og partiets 2. kandidat i Nord-Trøndelag ved stortingsvalget i 1989. Deretter var Wibe blant annet valgkampsekretær, leder i Fremskrittspartiets kvinneutvalg, generalsekretær i Fremskrittspartiets Ungdom 1989–1992 samt politisk nestformann i Fremskrittspartiet 1993–1994. Etter landsmøtet på Bolkesjø i 1994 var Wibe blant de unge liberalistene som brøt med partiet.
Wibe har siden vært selvstendig næringsdrivende og tilknyttet ulike selskaper som kommunikasjonsrådgiver.
Brødre (2015)
Brødre er en norsk dokumentarfilm som skildrer det tette forholdet mellom de to brødrene Markus og Lukas fra de er henholdsvis 8 og 5 år. Filmen er en oppvekstdokumentar som går over åtte år og utspiller seg i deres hjemtrakter på Sagene midt i Oslo og på hjemstedet til filmens regissør, på Smøla på Nordmøre. Brødrenes mor, Aslaug Holm, er filmens regissør og fotograf. Hun var fotograf i den prisbelønte Heftig og begeistret. Brødre hadde premiere 20. mars 2015. Filmen hadde opprinnelig navnet To brødre og hadde tiltenkt premiere i 2010.
Filmen og Aslaug Holm vant klassen for beste regi under Amandaprisen 2015. Den var i tillegg nominert i klassene beste dokumentarfilm og beste klipp (Aslaug Holm, Anders Teigen og Hilde Bjørnstad). Under Kanonprisen 2015 ble den nominert i klassen beste regi (Aslaug Holm) og beste klipp (Aslaug Holm, Anders Teigen og Hilde Bjørnstad). Filmen vant hovedprisene på Taiwan International Documentary Film Festival og på Hot Docs Canadian International Documentary Filmfestival i 2016.
Legio VI Victrix
Legio VI Victrix («Den seiersrike») var en romersk legion grunnlagt av Octavian i 41 f.Kr.. Den var en søsterlegion til Legio VI Ferrata, og ble muligens oppsatt med veteraner fra denne.
Legionens første kamp var i Perugia samme år som den ble opprettet. Den var også i kampe mot Sextus Pompeius, som okkuperte Sicilia og nektet å sende korn til Roma. I 31 f.Kr. kjempet den i slaget ved Actium mot Marcus Antonius. Neste år ble den sendt til Hispania Tarraconensis, hvor den deltok i krigen mot cantabrierne, som varte fra 25 f.Kr. til 13 f.Kr..
Tilnavnet Victrix ble gitt til legionen av Nero. Han var upopulær i regionen, og da guvernøren for Hispania Tarraconensis, Servius Galba, sa at han ville styrte Nero, støttet legionen Nero og utropte ham til keiser i leiren. Galba opprettet da VII Gemina, og marsjerte mot Roma, noe som utløste Neros selvmord.
Britannia
I 119 ble legionen flyttet til Britannia av Hadrian, slik at den kunne hjelpe til med å slå ned motstand mot det romerske styret der. Victrix spilte en viktig rolle i dette, og erstattet etterhvert den underbemannede IX Hispana. I 122 begynte Victrix arbeidet med Hadrians mur, som sikret fredeligere forhold i to århundre. Tyve år senere deltok de i byggingen av Den antoninske mur, men denne ble for det meste oppgitt innen 164.
I 185 gjorde legionene i Britannia opprør, og fremmet sin egen keiserkandidat, Priscus, for å erstattet Commodus. Priscus lot seg ikke utrope til keiser, og Pertinax, som selv etterfulgte Commodus, slo ned opprøret. Kavalerigeneralen Lucius Artorius Castus, som er en av inspirasjonskildene til Arthurlegenden, gjorde tjeneste i Victrix under dette opprøret; det ser ut til at han var en av de som forble lojale mot Commodus.
Norsk matematisk forening
Norsk matematisk forening er en forening for norske matematikere og matematikkinteresserte. Foreningen ble stiftet den 2. november 1918, og Carl Størmer ble valgt som foreningens første formann.
Historie
Den utløsende årsaken til stiftelsen av foreningen var sannsynligvis at Poul Heegaard – en av hovedpersonene i de første årene – ble ansatt som professor. I starten av 1900-tallet hadde det matematiske miljøet i Norge vokst seg sterkt, og dermed var det også oppstått et behov for en samlende organisasjon. Gjennom blant annet reformer i skoleverket hadde matematikkfaget spesielt og realfagene generelt fått en sterkere posisjon enn tidligere.
Foreningens formenn
Siden starten i 1918 har foreningen hatt følgende formenn:
Normat
Helt fra starten ble det vedtatt at foreningen skulle utgi et matematisk tidsskrift, og i 1919 utkom det første nummeret av Norsk matematisk tidsskrift (Normat) med blant annet minneartikler over Ludvig Sylow og Elling Holst. Hovedmålene for tidsskriftet var at det skulle tilby interessant lesning for alle matematikkinteresserte i Norge, og det skulle gi mulighet for unge norske matematikere til å publisere arbeidene sine.
Abelkonkurransen
Da foreningen ble stiftet var det allerede fra starten et mål om å opprette en årlig matematikkonkurranse. Den første konkurransen ble arrangert i 1921, og den ble arrangert hvert år fram til starten av 1970-årene. På grunn av lav deltakelse døde konkurransen bort, og den ble gjenoppstartet i 1981 som en konkurranse for elever i videregående skole, i samarbeid mellom foreningen og Aftenposten.
I 1985 ble konkurranseformen endret til en massekonkurranse slik vi kjenner den i dag. Hver skole arrangerer en prøve på 100 minutter, og de ca. 20 beste samles til en finale. De 6 beste i finalen blir invitert til den internasjonale matematikkolympiaden. Fra 1994 har det blitt arrangert to runder på skolene før den nasjonale finalen. Dette har man gjort for å få en bedre utvelgelse til finalen, og for at de aller beste skulle testes med noen vanskeligere oppgaver. Denne formen er nå regnet som permanent.
Abelsymposiene
Fra og med 2004 har Norsk matematisk forening administrert de såkalte Abelsymposiene. Etter vedtak i Niels Henrik Abels minnefond skal disse symposiene avholdes en eller to ganger hvert år. Tema kan velges fra ren eller anvendt matematikk, og en kan også velge tema som har historisk eller pedagogisk betydning. Det faglige nivået på Abelsymposiene skal være meget høyt, og de skal tjene til å bygge kontakt mellom fagmiljøene i Norge og internasjonalt. Abelstyret har formulert følgende formål for Abelsymposiene:
Se også
Abelkonkurransen
Kai Andersen
Kai A. Andersen (født 14. september 1963) er en norsk fotballtrener fra Yven i Sarpsborg. Han er mest kjent for å ha trent Sparta opp fra 4. divisjon til 1. divisjon. Andersen trente klubben fra 1995 til 2007, og var da den treneren i norsk toppfotball som hadde sittet lengst. Etter dette har Andersen vært kriminalsjef på Sarpsborg politistasjon i Østfold politidistrikt.
Historie
Sparta vant NM i fotball i 1952, men hadde ligget lenge i lavere divisjoner da Andersen overtok. I 1994 berget Sparta med knappest mulig margin plassen i 4. divisjon, på bekostning av Skjeberg og Ørje. Andersen hadde da trent Yven i 5. divisjon noen år, og tok med seg den senere klubblegenden Berat Jusufi til Sparta. Jusufi ble i 2011 den første fotballspiller i Norge som har spilt i de fem øverste divisjonene uten å bytte klubb. Ryktene om Andersens seriøse opplegg og knallharde trening bredte seg. Sakte, men sikkert krøp Sparta oppover tabellen. I 1998 kom opprykket til 3. divisjon. Der etablerte Sparta seg umiddelbart som en toppklubb. Nåløyet opp fra 3. divisjon er imidlertid trangt. Til tross for at Sparta knapt tapte fotballkamper, var det først i 2003 at Sparta rykket opp. De mange årene i 3. divisjon hadde gjort Sparta skjerpet. Debutåret i 2. divisjon endte med 2.-plass, og i andreåret kunne ingen stoppe Sparta. Naboklubben SFK, som var klart best i byen fra 1960 til 2000, ble knust i to folkerike lokalderby. Ingen av de 2000 som var der, vil noensinne glemme den siste og avgjørende kampen mot Fram Larvik. I piskregn, kuling og 2 varmegrader vant Sparta 15-0! Fyrverkeri på torget og ny scoringsrekord i allnorsk fotball. Andersen etablerte også klubben i 1. divisjon i 2006, med 10.-plass i debutsesongen. Året etter fikk laget en fryktelig start med 2 poeng på de første 9 kampene. Laget hevet seg imidlertid mesterlig og var 7. best resten av sesongen. Dermed hentet laget inn Tromsdalens luke på 11 poeng og ble nr 13, noe som ga fornyet kontrakt i 1. divisjon fordi Raufoss ble fratatt lisensen. Sine siste uker som trener brukte Kai på å gå tungt inn for fusjonen mellom de store rivaler gjennom 80 år, SFK og Sparta. Den første treneren for den nye klubben ble Conny Karlsson, som på det tidspunktet hadde ført de seks siste klubbene han hadde trent til opprykk.
I 2011 tok Andersen på ny over som trener i Sparta i 4. divisjon. Dette er et nytt A-lag som ble opprettet i 6. divisjon da plassen i 1. divisjon ble gitt bort til Sarpsborg 08. I 2012 rykket Sparta opp i 3. divisjon, før Andersen ga seg som trener etter en 10.-plass, bare 3 poeng fra øvre halvdel. Året etter rykket klubben - med to poengs margin - ned fra nivå 4 for første gang siden 1983, da klubben med enda knappere margin rykket ned som dårligste nier av 12-lagsavdelingene på Østlandet.
Filosofi
Som hos de fleste andre fotballtrenere som lykkes, var også Andersens fremganger basert på en klar og tydelig filosofi. I et intervju i 2006 røpet Andersen noen hovedpunkter i sin filosofi:
Ulempen med de klare rollene er at visse spillere ikke passer til noen av rollene. Under Andersens tid i Sparta spilte Makhtar Thioune i de fleste posisjoner, deriblant spiss, kant og indreløper. Midtbanespillerne ble pålagt store defensive oppgaver i Andersens spillestil. Mest sannsynlig skyldes dette en tynn og uerfaren spillerstall og et valg Andersen måtte gjøre på grunn av helheten, Etter overgangen til Molde, hvor Thioune fikk blomstre i en friere rolle som ballfordeler bak spissene, ble Thioune raskt den suverent beste spilleren i Norge på VG-børsen.
Et positivt trekk var at Andersen tidlig ga tillit til unge, lokale spillere som senere vokste til å bli profilerte eliteseriespillere, deriblant Ole Jørgen Halvorsen, Joachim Thomassen, Joackim Jørgensen og Ole Christoffer Heieren Hansen. Alle fire spilte mye som tenåringer i 2006 og 2007, selv om det var uvanlig å bruke norske tenåringer i dette som var de såkalte boom-årene i norsk fotball.
Et kjennetegn ved spillestilen var den respektløse 4-3-3-formasjonen med offensiv fotball også på bortebane. Dette gjorde at Sparta skilte seg ut i 1. divisjon fra de andre bunnlagene som spilte mer kynisk og defensivt.
Duff Beer
Duff Beer er et fiktivt ølbryggeri i animasjonsserien Simpsons. Det er Homer Simpsons favorittmerke. Duff Beer er en parodi på en sterotyp amerikansk ølprodusent: dårlig kvalitet, billig og overannonsert. Bryggeriets offisielle maskot og talsmann er Duffman. Hovedkonkurrenten til Duff Beer er Fudd Beer, som er svært populær i Springfields naboby Shelbyville.
Mammografi
Mammografi er røntgenundersøkelse av melkekjertlene. Ved mammografi kan brystkreft og andre sykdommer påvises. I mange land i den vestlige verden er regelmessige mammografiundersøkelser tatt i bruk som screeningmetode for å påvise brystkreft på et tidlig stadium. Siktemålet er å kunne redusere antall kvinner som dør av brystkreft. Det er foreløpig usikkert om screening av kvinner under 50 år er nyttig. Bildene er vanskeligere å tolke hos yngre kvinner da det er mer fast vev (melkekjertler) i forhold til fettvev hos dem enn hos eldre kvinner.
Duff Beer
På 1990-tallet produserte australieren Lion Nathan et ekte ølmerke ved navn Duff Beer. Filmselskapet 20th Century Fox anla sak for brudd på varemerkeloven, og vant.
Mammografi
I Skandinavia har meget motstridende syn på mammografi ulmet i fagmiljøene de senere årene. I 2008 skal forskere evaluere mammografiprogrammet frem til 2010 for å undersøke om mammografi skaper reduksjon av dødeligheten av brystkreft.
Mammografi i Norge
I 1998 vedtok Stortinget å tilby offentlig mammografiscreening til alle kvinner i alderen 50–69 år. Målet er at minst 80 prosent av kvinnene som får innkalling via mammografiprogrammet skal møte opp.
Duff Beer
Øltyper
I forbudstiden i Springfield startet Duff Beer produksjon av et alkoholfritt øl kalt Duff Zero, og hevdet at folk drakk Duff Beer for den gode smaken, ikke rusen. Dette førte til at selskapet gikk konkurs i løpet av 30 minutter.
Irina Khazova
Iirina Viktorovna Khazova (russisk: Ирина Викторовна Хазова; født 20. mars 1984 i Sarov) er en russisk langrennsløper. Tidligere var hun kjent som Irina Viktorovna Artjomova, men da hun giftet seg tok hun navnet Khazova. Hun konkurrerer for skiklubben Dinamo, og har sin styrke i distanserenn, både i klassisk og fristil.
Duff Beer
Se også
Die Simpsons
Mammografi
Mammografi i Norge
En studie publisert i 2010 som evaluerte det norske mammografiprogrammet etter ti år, konkluderer med at kun 10% av reduksjonen i brystkreftdødelighet kan tilskrives mammografiprogrammet og at myndighetene bør revurdere nytten av programmet. En canadisk studie viser at mammografi ikke er mer effektiv enn egenundersøkelse av bryst alene med hensyn til å redusere dødelighet. En lederartikkel i bmj konkluderer med at data fra studier med langtidsoppfølging ikke gir støtte til mammografiscreening av kvinner under 60 og at politisk press og tro snarere enn vitenskapelige fakta kan ligge til grunn for screeningprogrammene. I en metaanalyse med åtte randomiserte studier og data for 600 000 kvinner i alderen 39 til 74 år konkluderer forfatterne med at overdiagnostisering og overbehandling ved mammografi ligger i størrelsesorden 30%. En norsk studie fra 2012 anslår at 23% av brystkrefttilfellene blant norske kvinner i alderen 50-69 år kan tilskrives mammografiscreening (og 27% skyldes bruk av legemidler med østrogen mot plager i overgangsalderen.)
Andre studier dokumenterer at det norske screeningprogrammet har gitt 28% reduksjon i dødelighet blant kvinner som deltar i programmet.
Irina Khazova
Khazova debuterte i verdenscupen i 2003, og hun tok sine første verdenscuppoeng i sitt andre renn. Under junior-VM i 2004 tok hun tre gullmedaljer, hvorav to individuelle. I desember 2004 gikk hun inn til en sjuendeplass på 15 km fristil, fellesstart, hennes første plassering blant de ti beste i verdenscupen. Hun kopierte denne plasseringen en gang i 2006, og begynte å plukke en god del poeng jevnt og trutt, uten at hun tok steget helt opp på pallen.
.xxx
Det finnes en alternativ implementering av .xxx fra New.net, en privat domeneregistreringstjeneste uten forbindelse til ICANN, via en alternativ DNS-rot. Et annet uoffisielt .xxx-TLD var tidligere tilgjengelig gjennom det alternative DNS-rot systemet som ble administrert av det nå nedlagte AlterNIC.
ICANN / ICM
Et gTLD (generisk toppnivådomene) for pornografisk materiale ble foreslått som et verktøy for å håndtere konflikten mellom de som ønsker å tilby og benytte seg av slikt materiale via Internett, og de som ønsker å hindre tilgang til det, for barn og unge eller for ansatte ved arbeidsplasser.