cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Peter Wilson (australsk fotballspiller)
Biografi
Ofte sett på som en av de tøffeste forsvarerne i moderne tid, var Wilson en dominerende skikkelse i det australske laget på 70-tallet. Født i England i 1947, flyttet Wilson til Australia i 1969 for å bli med South Coast United etter å ha mislyktes i å bryte seg inn i førstelaget for den engelske klubben Middlesbrough. Han startet sin karriere som back, men skader på en annen spiller flyttet ham til sweeper-rollen der han hadde sin største suksess.
Mellom 1970 til 1979, satte han rekord med 116 spilte kamper for landslaget (selv om ikke alle disse kampene er godkjente av FIFA som offisielle kamper), og var kaptein på Australias landslag fra 1971, inkludert VM i fotball 1974. Da han signerte med Sydney-klubben Western Suburbs, reiste Wilson 257 kilometer fire ganger i uken til trening. Han spilte også med Marconi og APIA Leichhardt og i senere år var han manager for både South Coast og APIA.
Peter Wilson lever nå alene nær Wollongong i New South Wales. Etter å ikke ha snakket offentlig, for mer enn to tiår, sporet en australsk avis ham ned og fortalte, at han bodde i et fjell bortgjemt sør for Sydney. «There's nothing I want to say», sa han. «I've got nothing to add.»
Professor Kreybergs fond for eksperimentell patologi
Professor Kreybergs fond for eksperimentell patologi er et norsk forskningsfond opprettet i 1964 av Leiv Kreyberg, som da var professor og overlege ved Institutt for generell og eksperimentell patologi ved Rikshospitalet i Oslo.
Han var født i 1896 og valgte å gå av med pensjon ett år før aldersgrensen på 70 år, altså i 1965, og tok selv plass i styret som dets femte medlem.
Fondet deler hvert skuddår på skuddårsdagen ut en pris, Professor Kreybergs pris, til den beste avhandlingen innenfor eksperimentell patologi i den foregående fireårsperioden. Prisutdelingen foregår i Universitetets Gamle Festsal i Oslo, der prisvinneren holder et foredrag om det emnet avhandlingen beskjeftiger seg med.
Historikk
Statuttenes §1 angir at fondet ble opprettet ved gavebrev av 5. mars 1964 fra professor dr. med. Leiv Kreyberg.
I fondet inngår det tidligere opprettede «Fond for vitenskapelig arbeid ved Institutt for generell og eksperimentell patologi» ved Rikshospitalet i Oslo.
Fondet var altså opprinnelig tenkt som en oppmuntring til en (ung) patolog som hadde sitt virke ved instituttet, men ved opprettelsen av Professor Kreybergs fond for eksperimentell patologi ble tyngdepunktet lagt på å belønne en forsker som bidro til utviklingen av faget.
Statuttene ble i 1964 vedtatt av Det akademiske kollegium den 13. mars og stadfestet av Sosialdepartemetet den 23. april. Endringer i vedtektene, såkalte omdanninger, ble i det etterfølgende vedtatt av Det akademiske kollegium og stadfestet av Sosialdepartementet, senere av Fylkesmannen i Oslo og Akershus.
Basketball under Arktiske vinterleker 2016
Basketball under Arctic Winter Games 2016 ble arrangert fra 7. til 11. mars 2016 i AHL Gym i Nuuk på Grønland.
Professor Kreybergs fond for eksperimentell patologi
Historikk
Flere av styrets fem medlemmer skulle i henhold til de opprinnelige statuttene oppnevnes av Det akademiske kollegium etter forslag fra de respektive institusjoner medlemmet skulle hentes fra. I årenes løp har endringer i stillingsstruktur og -funksjon ved Rikshospitalet i Oslo nødvendiggjort endringer i statuttene.
Det akademiske kollegium ble i 2003 omgjort til Universitetsstyret. Endringer i statuttene etter 2005 stadfestes av Stiftelsestilsynet.
Basketball under Arktiske vinterleker 2016
Det ble konkurrert i lagkonkurranse for gutter junior og jenter junior.
Professor Kreybergs fond for eksperimentell patologi
Økonomi og prisens størrelse
Fondets kapital og dets forvaltning omtales i statuttenes §2.
Fondets kapital utgjorde ved opprettelsen kr. 115,000,- plassert i verdipapirer. Opprinnelig ble fondet forvaltet av Universitetet i Oslo og formannen i fondets styre, men i 1991 ble forvaltingen lagt til UNIFOR. Fondets inntekter skal hvert år tillegges kapitalen. Hvert fjerde år kan inntil 1/10 av fondet utdeles som prisbelønning.
Basketball under Arktiske vinterleker 2016
Resultat etter finaler
Alaska slo Nordvestterritoriene 94-46 i finalen, og Nunavut slo Yukon 60-53 i bronsefinalen. Toppscorere i turneringen for jenter ble Angelline Isabella Nageak (94) for Alaska, foran Kendyl Carson (89) for Alaska og Linda Howard (80) for Nunavut.
Professor Kreybergs fond for eksperimentell patologi
Økonomi og prisens størrelse
Ved endringer i statuttene føres tradisjonelt fondets aktuelle kapital pr 1. januar det året endringen finner sted inn i vedtektene under §2.
Per 1. januar 2021 utgjorde fondets kapital kr. 5,073,152.
Kriterier og målgruppe
Kriteriene for prisen omtales i statuttenes §3.
Den opprinnelige ordlyden var: «Fondets disponible avkastning skal anvendes til en belønning, «Professor Kreybergs pris», som utdeles hvert 4.de år på skuddårsdagen til forfatteren av den beste avhandlingen innenfor den eksperimentelle patologi i den forløpne 4-års periode. Veterinærpatologiske og zoologiske arbeider kan komme i betraktning, ifall morfologisk-histologisk metodikk er anvendt, men under ellers like forhold skal human patologiske arbeider foretrekkes. Ved bedømmelsen skal det være særlig meriterende at forskeren har vist oppfinnsomhet og originalitet i sine metoder og at han har kunnet arbeide med enkle og billige hjelpemidler.» Det eneste absolutte kravet er altså at morfologisk-histologisk metodikk er anvendt (vevsmikroskopi: morfe=form, histos=vev).
Kreyberg var selv nøysom i det daglige og oppfinnsom i sin metodebruk, men han gikk ikke av veien for å ta dyre hjelpemidler i bruk om nødvendig. For eksempel skulle det være platina i barberbladene på laboratoriet til skjæring av snitt til mikroskopi, og han utviklet i samarbeid med en av sine laboranter, Vivi Jareg, en metode til farging av vev som inneholdt safran i tillegg til hematoksylin og eosin (The Kreyberg-Jareg stain) for lettere å skille mellom celler og omkringliggende bindevev.
Men han stilte strenge krav til sine medarbeidere om å unngå unødig sløsing. Dette betyr imidlertid ikke at han med «enkle og billige hjelpemidler» mener å si at det er den avhandlingen som har vært gjennomført med de enkleste og billigste hjelpemidlene som skal belønnes, men at det skal virke særlig meritterende om kandidaten, i tillegg til å levere den beste avhandlingen også har kunnet arbeide med enkle og billige hjelpemidler, eller at «enkle og billige hjelpemidler» ved oppfinnsomhet og originalitet i metodebruken har ført frem til et prisverdig resultat. Han ville belønne særskilt «øyet som ser» eller det som også kalles the prepared mind.
Styrets oppnevning og sammensetning
Styret har fem medlemmer. Tre av medlemmene ble opprinnelig oppnevnt av Det akademiske kollegium og godkjent av Sosialdepartemetet 23. april 1964.
Styret oppnevnes nå av Universitetsstyret og godkjennes av Stiftelsestilsynet. Styremedlemmene oppnevnes for en femårsperiode, og gjenoppnevning kan finne sted.
Styrets sammensetning omtales i vedtektenes §6.
Den opprinnelig ordlyden er «Fondets styre skal bestå av professor Kreybergs etterfølgere som professor i generell og eksperimentell patologi som formann, og dessuten 4 medlemmer oppnevnt av Det akademiske kollegium: en professor i patologi etter forslag fra Norges Veterinærhøgskole, en professor i zoologi etter forslag fra Det matematisk-naturvitenskapelige fakultet, et medlem etter forslag fra Det medisinske fakultet ved Universitetet i Bergen, samt professor Kreyberg så lenge han ønsker å være medlem av styret, deretter et medlem etter forslag fra Det medisinske fakultet ved Universitetet i Oslo.»
I statuttene fra 1964 heter det videre at styrets femte medlem etter at Kreyberg ikke lenger var med, skulle oppnevnes etter forslag fra Det medisinske fakultet ved Universitetet i Oslo. Det var altså ikke spesifisert hvilken kompetanse medlemmene oppnevnt etter forslag fra henholdsvis Det medisinske fakultet ved Universitetet i Bergen og Oslo skulle ha. Men det må forutsettes at flere av styrets medlemmer behersker morfologisk metodikk.
I stiftelser var det slik at når et styremedlem falt fra midt i en styreperiode, ble et nytt medlem oppnevnt av styret selv hvis vedtektene ikke anga noe annet.
Styrets formann (leder)
Styrets formann skulle i henhold til de opprinnelige statuttenes §6 være professor Kreybergs etterfølgere i stillingen som professor og overlege ved daværende Institutt for generell og eksperimentell patologi ved Rikshospitalet i Oslo, og det var derfor unødvendig å angi forsalgsstiller til dette vervet i statuttene. Styrets formann skulle da heller ikke oppnevnes av Det akademiske kollegium, som kun vedtok eventuelle endringer før de gikk til Sosialdepartemetet/Fylkesmannen til godkjenning.
Den eksperimentelle patologien var en del av Universitetets virksomhetsområde, mens den generelle delen var en del av sykehusdriften med rutinevirksomhet innenfor diagnostikk (histopatologi og cytologi). Johan Torgersen var på tidspunktet for opprettelsen overhode ved Avdeling for autopsi (obduksjoner) på Rikshospitalet.
Stillingen som professor og overlege i patologi ved Rikshospitalet innebar på denne tiden med andre ord et krav til solid kompetanse innenfor vitenskapelig virksomhet såvel som undervisningskompetanse og bred erfaring med histopatologisk diagnostikk. For å få kompetanse innenfor generell patologi, må man ha flere års praksis med rutinevirksomhet på en patologiavdeling, men man får ikke nødvendigvis kompetanse innenfor eksperimentell patologi uten ekstra tid og midler til disposisjon.
Flere trinn med omorganisering har medført endringer i såvel stillingsstruktur som fordeling av kompetanse innenfor generell og eksperimentell patologi. I 1971 sørget Kreybergs arvtager Olav Hilmar Iversen for at Avdeling for autopsi ble slått sammen med den delen av instituttets virksomhet som angikk generell patologi (diagnostikk - makropatologi: undersøkelse av organer og kirurgisk fjernet vev med uttak av snitt egnet for videre studier under mikroskop, og mikroskopi av vevsbiter og celleutstryk). Den eksperimentelle patologien ble da skilt ut som et eget institutt med eget budsjett.
Man fikk altså et Institutt for eksperimentell patologi og en Avdeling for generell patologi med separate overhoder. Dermed opphørte stillingen som overhode for generell og eksperimentell patologi (overlege og professor). Begge stillinger kunne innehas av personer med såvel professor- som overlegekompetanse, men etter hvert har stillingsstrukturen endret seg så mye at det ikke finnes mange patologer med denne kombinerte kompetansen.
Forandringene reflekteres i at ordlyden i statuttenes §6 har vært endret flere ganger.
Stillingen som tilsvarer den stillingen Kreybergs arvtager Olav Hilmar Iversen hadde da han overtok som styreformann i 1964, eksisterte ikke lenger da han gikk av med pensjon i 1990. Han ble likevel sittende som styreformann til sin død i desember 1997. Han var seniorstipendiat fra 1990-93 og tok en ny doktorgrad i -91. Iversens siste prisutdeling var i forbindelse med en markering av året da Kreyberg ville fylt 100 år i 1996.
§6 ble endret i 1990. Det ble da nødvendig å innføre i statuttene en forslagsstiller til vervet som styreformann, som så skulle oppnevnes av Det akademiske kollegium, på linje med de øvrige foreslåtte styremedlemmene.
Fra den opprinnelige teksten «Fondets styre skal bestå av professor Kreybergs etterfølgere som professor i generell og eksperimentell patologi som formann, ...» ble ordlyden endret til «Fondets styre oppnevnes av Det akademiske kollegium og skal bestå av en formann som skal være professor I ved Institutt for patologi, Rikshospitalet, og samtidig avdelingsoverlege ved Rikshospitalets Avdeling for patologi, etter forslag fra Instituttgruppe for laboratoriemedisin ved Rikshospitalet. Instituttgruppen bør foreslå den professor som etter sin interesse og sitt spesialområde best kan ivareta donators ønske om oppfinnsomhet og originalitet, bruk av relativt enkle og billige hjelpemidler og en hovedvekt på morfologisk-histologisk metodikk innenfor eksperimentell patologi.»
Teksten ble på ny endret i 1996 (godkjent av Fylkesmannen i Oslo og Akershus 29. april 1996) under Iversens styre. Nå heter det: «Fondets styre oppnevnes av Det akademiske kollegium og skal bestå av en formann som skal være professor I eller II ved Institutt for patologi, Rikshospitalet, og samtidig være overlege ved Rikshospitalets Avdeling for patologi, etter forslag fra Instituttgruppe for laboratoriemedisin ved Rikshospitalet. Gruppen bør foreslå den person som etter sin interesse og sitt spesialområde best kan ivareta donators ønske om oppfinnsomhet og originalitet, bruk av relativt enkle og billige hjelpemidler og betydningen av å legge hovedvekt på morfologisk-histologisk metodikk innenfor eksperimentell patologi.»
I de opprinnelige statuttene har §3 og §6 klare og adskilte funksjoner. §3 angir kriteriene for prisen, mens §6 omhandler bedømmelseskomitéens kompetanse. Med disse endringene har en tolkning av kriteriene i §3 sneket seg inn i §6, noe som neppe har vært oppretters intensjon. I den grad styret ønsker å utvikle og tolke kriteriene, kan dette best skje i utlysningsteksten. Styrets oppgave er å ivareta donators vilje og ånd nedfelt i de opprinnelige statuttene så langt det lar seg gjøre.
Visse tilpasninger tvinger seg likevel frem, og en ny revisjon i pakt med endringer i stillingsstrukturen og oppdeling av de ulike funksjoner innenfor patologifaget ved Oslo Universitetssykehus (OUS) er på trappene. Donators vilje var at styrets leder skulle ha solid og bred kompetanse innenfor såvel generell som eksperimentell patologi og undervisning. Hvordan dette best kan ivaretas i fremtiden, avhenger av tilfanget av personer med slik kompetanse på et høyt vitenskapelig nivå.
Etter Olav Hilmar Iversens død tok Finn P. Reinholt over som styreformann, men ga seg etter eget ønske etter tre perioder. Da styret forut for prisutdelingen i 2012 trådte sammen, var det ingen som hadde påtatt seg vervet, og styret måtte i all hast oppnevne professor Frode Lars Jahnsen, en av de få gjenværende patologer med relevant kompetanse såvel innen eksperimentell patologi som diagnostikk. Fra fondets opprettelse i 1964 til 1920 har det altså hatt i alt tre styreledere.
Øvrige styremedlemmer
Leiv Kreyberg var allment naturvitenskapelig interessert og hadde stort utbytte av kolleger innenfor zoologi og veterinærpatologi, som også ble hans personlige venner. I det første styret satt foruten ham selv og hans etterfølger i stillingen ved Rikshospitalet, Olav Hilmar Iversen som formann, professor i veterinærpatologi Rolf Rumohr Svenkerud (f. 1914) fra Veterinærhøgskolen, professor John O. Krog (f. 1918) fra Zoofysiologisk institutt, Universitetet i Oslo (etter å ha vært ansatt ved Institutt for eksperimentell medisinsk forskning ved Ullevål sykehus) og professor i patologi Erik Waaler (f. 1903) fra Universitetet i Bergen. I 1975 ble sistnevnte etterfulgt av professor i patologi Svein Thunold (f. 1933). Da Svenkerud døde i 1983, kom professor i veterinærpatologi Knut Nordstoga (f. 1927) inn fra Veterinærhøgskolen.
Etter omdanning av statuttene i 1990 het det i §6: «Det akademiske kollegium oppnevner også følgende tre medlemmer [...]».
Professor i zoofysiologi Johan B. Steen (f. 1934) kom inn i styret i 1991 etter John Olav Krog og ble etterfulgt av professor Olav Sand fra Institutt for biovitenskap i 2004. Sistnevnte ble ved en feil ikke spurt om han ønsket gjenoppnevning etter 2008 og ble erstattet med professor Tore Slagsvold til prisutdelingen i 2012.
Professor i patologi Ole Didrik Lærum (f. 1940) fra Universitetet i Bergen kom inn i styret i 1994 og ble etterfulgt av professor Olav Karsten Vintermyr til prisutdelingen i 2012. Vintermyr trakk seg etter eget ønske etter to perioder og ble etterfulgt av Lars Helgeland kort før prisutdelingen i 2020.
Tradisjonelt har styremedlemmene sittet til pensjonsalder eller til de selv har valgt å fratre.
Ved omdanningen i 1996 ble §6 endret (se over). Vedrørende styremedlemmet fra Bergen ble det da føyd til et ledd: «... fortrinnsvis en professor i patologi.» Kreyberg selv stilte ikke dette kravet til medlemmet fra Bergen, og heller ikke til styrets femte medlem, som etter ham selv, i de opprinnelige vedtektene fra 1964, skulle oppnevnes etter forslag fra Det medisinske fakultet ved Universitetet i Oslo.
Styrets femte medlem
Mens Leiv Kreyberg selv satt i styret, ble det kort tid forut for prisutdelingen i 1976 foretatt en omdanning av §6 om styrets sammensetning med en endring som vedrørte styrets femte medlem. Opprinnelig ordlyd var «... samt professor Kreyberg så lenge han ønsker å være medlem av styret, deretter et medlem etter forslag fra Det medisinske fakultet ved Universitetet i Oslo.» Etter omdanningen het det «... samt professor Kreyberg så lenge han ønsker å være medlem av styret, deretter en av professor Kreybergs sønner.» Oppretter legger ikke andre føringer inn i statuttene. På denne tiden, og fortsatt i 2020, gjaldt at i stiftelser der ikke annet er angitt i vedtektene, utnevner et sittende styremedlem selv sin etterfølger (eller ber selv noen andre gjøre det, for eksempel styret).
Når Leiv Kreyberg på denne måten vedtektsfester at en av hans to sønner skal etterfølge ham i styret, kan det oppfattes som en gest til dem begge, som hver på sin måte bidro i hans arbeide. Den eldste, Hans Jacob A. Kreyberg, var professor i sosialøkonomi. Han hadde, foruten å være med sin far i Saniteten under 2. verdenskrig, også arbeidet som statistiker ved WHOs tuberkulosekontor i København, og dessuten bidratt med studier til å fastslå årsakssammenheng mellom tobakksrøyking og lungekreft på befolkningsnivå. Den andre, Peter Christian, var spesialist i barne- og ungdomspsykiatri. Han fulgte opp familietradisjonen som lege i tredje generasjon etter far og farfar (P.C. Kreyberg, L. Kreyberg, P.C. Kreyberg) ved å bidra i revidert utgave av Legebok for sjøfolk, som utkom i 1976.
Hvordan sønnene skulle løse dette seg imellom, overlot donator til dem. Hans Jacob var ikke spesielt interessert i vervet, og da Leiv døde i september 1984, var hans eldste sønn død året i forveien. Det ble med andre ord Peter Christian som overtok som styrets femte medlem og var blitt tiltrodd å selv utpeke sin etterfølger.
Leiv Kreyberg var meget opptatt av slektsbånd. Endringen i §6 i 1976 kunne også tyde på at han ønsket at hans vilje og ånd ble ivaretatt for fremtiden i fondet, og at dette best kunne skje gjennom slektsbånd til donator. Han unnlot imidlertid selv å legge videre føringer for sin etterfølger i styret, som på ny endret ordlyden i 1990, før stafettpinnen ble sendt videre. Samtlige styremedlemmer frem til han døde var kolleger og dessuten hans personlige venner.
Peter Christian Kreyberg trakk seg imidlertid ut etter eget ønske etter prisutdelingen i 1992. §6 hadde da, ved omdanning i 1990, fått ny struktur og ny ordlyd. Nestsiste ledd i §6 lød nå, under eget avsnitt: «Styrets femte medlem skal være en av professor Kreybergs direkte etterkommere, fortrinnsvis en patolog, hvis slik finnes, for øvrig helst en lege.» Det ble heller ikke nå gitt føringer for valg av etterfølger. Oppretter hadde selv ikke tildelt familien som sådan en rolle. Skikken var fortsatt at når annet ikke var sagt, utpekte medlemmet selv sin etterfølger, som heretter skulle være en direkte etterkommer etter donator. Blant professor Kreybergs ti barnebarn var det på dette tidspunkt to leger, som begge sa seg villige til å overta vervet. Det ble kastet mynt og kron, og mynten falt på Sidsel Elisabeth Kreyberg (f. 1954), datter av Hans Jacob, som nylig var blitt spesialist i patologi.
I 2020 ble det etter initiativ fra syv av de åtte gjenlevende barnebarna, utenom sittende styremedlem, søkt styret om omdanning av §6 slik at de direkte etterkommerne etter Leiv Kreyberg «i nærmeste ledd» skulle stå som forslagsstillere til vervet som styrets femte medlem. Forslaget ble vedtatt med en litt annen ordlyd ettersom det ble klart at om to gjenlevende etterkommere i nærmeste ledd ikke ble enige seg imellom, ville mynt- og kron-metoden på ny kunne komme til anvendelse, noe familien i nærmeste ledd ikke fant at var en akseptabel løsning.
Søknaden ble først avslått i Stiftelsestilsynet med den begrunnelsen at oppretter selv ikke hadde tildelt familien en slik rolle, hvilket ville vært naturlig å vedtektsfeste om dette var hans ønske. Avslaget ble anket av styrets formann «og medlemmer av familien Kreyberg» og på ny avslått av Stiftelsestilsynet. Klagenemdssekretariatet, som avgjør slike saker i siste instans, kom imidlertid til at temaet ikke hadde vært av vesentlig betydning for oppretter, og omgjorde beslutningen fra Stiftelsestilsynet til fordel for klager med den begrunnelse at dette var å betrakte som et rent administrativt spørsmål der styrets flertall fikk siste ord i saken.
Etter omdanning i 2020 er ordlyden: «Fondets styre oppnevnes av universitetsstyret ved Universitetet i Oslo. Styret skal bestå av: [...] - en av professor Kreybergs direkte etterkommere, fortrinnsvis en patolog, hvis slik finnes, for øvrig helst en lege etter forslag fra et flertall av professor Kreybergs etterkommere.»
Styremedlemmer oppnevnes for én periode ad gangen og kan når som helst fratre etter eget ønske. Perioden er på fem år ettersom prisutdeling skjer hvert fjerde år.
Kunngjøring og deling av prisen
Praktiske forhold knyttet til utlysning og utdeling av prisen omtales i §4 og §5.
I 1990 er det føyd til en passus i §4: «Fondet kunngjøres så tidlig som mulig i vårsemesteret året før skuddår, med søkefrist 1. september i året før skuddår.»
I 1996 ble fristen forskjøvet frem til 1. juli etter hvert som patologifaget ble stadig tettere integrert i andre fag og tilfanget av avhandlinger økte.
I §4 heter det «Fondets styre peker ut det arbeidet som skal belønnes, men forskere kan også selv søke om å komme i betraktning.»
Kreyberg mente selv at prisen med tiden ville bli like stor som Jahreprisen ettersom den kun ble delt ut hvert fjerde år. Mens Jahreprisen innen nordisk medisin i 2021 er på henholdsvis én million og 400,000 kroner (til yngre forskere opp til 40 år), kan Kreybergs pris ut fra kapitalbeholdningen pr. 2021 være på inntil 500,000 kroner.
Professor Kreybergs pris kan til sammenligning sies å være smalere anlagt enn Jahreprisen. På den annen side er det etter hvert tilkommet langt flere kandidater fra fagfelt utenfor patologien enn på oppretters tid, og det er også flere ikke-medisinere (og ikke-veterinærer) som i sine arbeider benytter morfologisk-histologisk metodikk, og dette er prisens eneste absolutte kriterium om en skal ta statuttene bokstavelig. Prisen har da også flere ganger vært delt ut til ikke-patologer og ikke-medisinere som ved sin forskning har bidratt til å løfte patologifaget.
I 1991, kort før prisutdelingen i 1992, ble det foretatt en endring av statuttenes §4 og §5. Det ble åpnet for at prisen kunne deles i en førstepris og en annenpris.
§4 ble endret til «Fondets styre peker ut det arbeid/de arbeider som skal belønnes, men forskere kan også søke om å komme i betraktning. [...]».
§5 ble endret til: «Fondets styre avgjør hvilket arbeid/hvilke arbeider som skal belønnes to måneder før utdelingen av prisen(e). Hele beløpet kan deles ut som én pris, men kan også deles i en førstepris på 2/3 av det disponible beløp, og en annenpris på 1/3. Forfatteren/forfatterne underrettes om at belønningen(e) vil bli utdelt på skuddårsdagen, og at det forutsettes at prismottakeren/prismottakerne i tilslutning til utdelingen(e) holder foredrag om det emne som arbeidet/arbeidene beskjeftiger seg med. Forut for foredraget/foredragene skal et medlem av fondets styre gi begrunnelse for utdelingen(e). [...]»
Arrangementet i Gamle Festsal
Prisutdelingen har tradisjonelt funnet sted i Universitetets Gamle Festsal, der styret kommer samlet inn i prosesjon og tar plass på de forreste stolene.
Et medlem i styret, som oftest styrets formann, gir en begrunnelse for prisen(e). Dersom styrets avgjørelse har vært enstemmig, blir dette meddelt.
Deretter holder prisvinneren et foredrag om det emnet det prisbelønte arbeidet omhandler (eventuelt begge prisvinnere).
Middagen
Mens Leiv Kreyberg levde, arrangerte han etter prisutdelingen en middag i Videnskapsakademiets lokaler. Gjestene ble busset fra Universitetsplassen til Videnskapsakademiet, der han foruten prisvinneren også inviterte dennes eventuelle ledsager, foreldre, veileder, representanter fra Universitetet, fondets styremedlemmer, tidligere prisvinnere, enkelte egne venner og kolleger, sin kone Emmie, sine egne fire barn og svigerbarn, og etter hvert noen av barnebarna.
Som jeger og fisker på landstedet på Hitra serverte han selvskutt hjort, selvfisket ørret (gravet) og til dessert multer eller karamellpudding. Han valgte selv ut viner til forrett, hovedrett og dessert. Før middagen var det sherry, etter var det kaffe avec, og verten selv kunne finne på å by på en sigar.
Etter professor Kreybergs død (på Hitra) i september 1984 ble tradisjonen med middag i Videnskapsakademiet videreført. Neste prisutdeling var i 1988, og forut for utdelingen i 1992 kom en passus om middagen inn i statuttenes §5 i 1991 (da det også ble åpnet for at prisen kunne deles): «I tilslutning til utdelingen(e) arrangeres det en middag med deltakelse av prisvinner(e) med aller nærmeste familie, styret og representanter for universitetet.»
Senere er styremedlemmene invitert med ledsager, og også tidligere prisvinnere er blitt invitert. Ved prisutdelingen på skuddårsdagen i 1996 ble Kreybergs 100-årsdag den 22. mai det året markert med et foredrag i Videnskapsakedemiet ved styremedlem Ole Didrik Lærum før middagen. Styret besluttet da å avrunde familiens deltagelse i festlighetene ved å invitere gjenlevende barn og svigerbarn etter Leiv Kreyberg, alle barnebarna og det eldste av oldebarna, som fylte 18 år det året.
Etter Leiv Kreyberg er det kommet 10 barnebarn og 20 oldebarn. Statuttene angir ikke hva som eventuelt skulle kvalifisere for deltagelse i middagen.
Mellomarmensk
Mellomarmensk eller kilikisk armensk var et armensk språk som ble brukt i den andre perioden innen armensk litteraturhistorie. Flere litterære verk ble publisert på dette språket mellom det tolvte og det 18. århundret. Det utviklet seg fra gammelarmensk og utviklet seg videre til moderne armensk. Språket var offisielt i Det armenske kongedømmet Kilikia.
Gammelarmensk var hovedsakelig et syntetisk språk, men mellomarmensk utviklet seg til å bli mer analytisk på grunn av innflytelse fra nærliggende språk, som var både analytiske og agglutinerende. På grunn av dette regnes mellomarmensk som en overgangsperiode mellom gammelarmensk og moderne armensk. Selv om moderne armensk i prinsippet utviklet seg fra mange armenske dialekter i det 19. århundret, mange som gjerne var veldig ulike, gikk likevel språket som en helhet vekk fra gammelarmensk, både som språk og som tradisjon. I det 14. århundret, under perioden med mellomarmensk, ble to nye bokstaver ble lagt til i alfabetet («օ» og «ֆ»), som førte til at det armenske alfabetet dermed hadde 38 bokstaver.
Eugene Magee
Eugene Magee (født 1. april 1986) er en irsk landhockeyspiller.
Han representerte Irland under Sommer-OL 2016 i Rio de Janeiro, der han endte på tiendeplass med det irske landslaget.
Let the Boogie Do the Talking
Let the Boogie Do the Talking er en konsert-DVD fra det norske boogierock-bandet Backstreet Girls. Den ble spilt inn til bandets 25-årsjubileum. På Rockefeller 4. april 2009.
DVD-en ble gitt ut av Voices of Wonder i 2010.
Haganes
Haganes er et tettsted i Øygarden kommune på østsiden av øya Sotra.
Haganes er omgitt av bratte fjellskrenter, noe som gjør stedet til et yndet klatremål. Nede i dalsøkket er det anlagt et parkområde som også inneholder en bane for frisbeegolf. Ytterst i viken er det stor båthavn, mens det i indre del befinner seg mange naust.
Luis Alberto Lacalle
Luis Alberto Lacalle de Herrera (født 13. juli 1941 i Montevideo) er en uruguayansk advokat og politiker som var president i Uruguay fra 1990 til 1995. Han er medlem av Nasjonalpartiet (Partido Nacional) og hører til den konservative fløyen i partiet.
Jutta Limbach
Jutta Limbach (født 27. mars 1934 i Berlin, død 10. september 2016 samme sted) var en tysk jurist og politiker for SPD. Hun var fra 1994 til 2002 president for Tysklands Bundesverfassungsgericht som den første kvinne i stillingen, og fra 2002 til 2008 president for Goetheinstituttet. Limbach var justisminister i Berlins byregjering fra 1989 til 1991 (Momper) og fra 1991 til 1994 (Dieppgen III).
Limbach var professor ved Freie Universität i Berlin, medlem av rådet for De tyske bokhandlernes fredspris og det tyske språkrådet. Hun var på tale som ny president for Tyskland da Johannes Rau gikk av i 2004.
Limbach var barnebarn av Elfriede Ryneck, SPD-politiker og medlem av den forfatningsgivende nasjonalforsamling i Weimar i 1919.
Basisdemokratische Partei Deutschland
Basisdemokratische Partei Deutschland (også kalt Die Basis) er et tysk politisk parti som ble opprettet i 2020 som en reaksjon på myndighetenes innførsel av smitteverntiltak for å bekjempe covid-19-pandemien.
I tillegg til å fronte konspirasjonsteorier om covid-19 har partiet hatt innslag av nynazisme og antisemittisme. I 2021 ble Artur Helios bøtelagt etter å ha vist Hitler-hilsen under et valgkamparrangement i kretsen han stilte som kandidat for. Partileder Reiner Fuellmich er også bøtelagt for å ha uttalt at det ikke var Adolf Hitler som stod bak Holocaust, men det amerikanske finanssystemet.
Feltstudium
Feltstudier er en forskningsmetode kombinert av observasjon og intervju. Forskeren skal helst holde sin forskersatus skjult, for å få en naturlig observasjon av miljø. Man er opptatt av praksis i kultur og en nær og levende beskrivelse av fenomen i sitt naturlige miljø.
Luciano Narsingh
Luciano Narsingh (født 13. september 1990) er en nederlandsk fotballspiller som fra 30. juni 2021 er klubbløs.
Han var også en del av Nederlands tropp til EM i fotball 2012.
Hans bror, Furdjel Narsingh, spiller for SC Cambuur.
Klubbkarrière
Narsingh begynte sin fotballkarriere hos den lokale klubben AVV Zeeburgia før han dro videre til ungdomsakademiet hos AZ Alkmaar. Etter dette dro han til Ajax Amsterdam, hvor han sammen med sin eldre bror, Furdjel Narsingh, over flere år spilte seg oppover i klubbens ungdomsakademi. Begge brødrene ble frigitt av klubben i 2006, og de gikk til hver sin klubb.
SC Heerenveen
I 2008 skrev Narsingh under en kontrakt med SC Heerenveen som varte frem til 2013. Laget var på dette tidspunktet ledet av manager Trond Sollied. Narsingh fikk sin førstelagsdebut i Eredivisie den 29. oktober 2008, da han kom inn som innbytter for Danijel Pranjić i kampen mot Vitesse Arnhem. I Eredivisie 2011–2012 noterte han seg for 20 målgivende pasninger, som ved sesongslutt var flest av alle.
Internasjonal karrière
Narsingh fikk sin landslagsdebut for i en vennskapskamp mot  den 30. mai 2012. Han ble siden tatt ut i den nederlandske troppen til EM i fotball 2012 i Polen og Ukraina av landslagstrener Bert van Marwijk.
Primordial
Primordial betyr opprinnelig eller ikke utviklet, og kan vise til:
Ulvenvannet
Ulvenvannet er en innsjø i Asker og Lier kommuner Viken. Det er et av Dikemarkvannene.
Peter Wilson (skytter)
Peter Robert Russell Wilson (født 15. september 1986 i Dorchester, Dorset) er en britisk skytter som deltar i øvelsen dobbeltrap. Wilson satte nye verdensrekord i øvelsen med 198 av 200 treff i et verdenscupstevne i Tucson, Arizona i mars 2012. Under Sommer-OL 2012 vant han øvelsen etter å ha tatt ledelsen fra starten.
Ulvenvannet
Innsjøen ligger 181 meter over havet, øverst i Årosvassdraget, ved Dikemark. Vannet får tilsig fra Padderudvannet og Grobruelva fra Lierskogen, og har utløp til Verkensvannet. Etter oppdemming av Verkensvannet flyter vannene sammen på samme nivå, slik at den tidligere Poverudelva mellom vannene nå er et sund.
Det er badeplass ved vannet, med toalett og badeflåte.
Det er også populært å fiske i vannet, her er både abbor, gjedde, mort og sørv. Videre finnes stor suter, det er tatt eksemplarer på nesten 3 kg. Vannet har også en stamme stor ørret, men bestanden er liten og tåler ikke uttak.
Peter Wilson (skytter)
Skytekarriere
Peter Wilson ble invitert til Sommer-OL 2008 i Beijing som en del av et nasjonalt rekrutteringsprogram for å forberede unge utøvere på hva de kunne møte senere i karrieren. OL-vinneren i dobbeltrap i 2004, Ahmed Al Maktoum fra De forente arabiske emirater har trent Wilson fra 2008. Han skyter for Southern Counties shooting club.
Wilson ble nummer fire under EM i 2011. Under et verdenscupstevne i Arizona i mars 2012 forbedret han verdensrekorden fra 196 til 198 av 200 treff. Da han tok sølv under et verdenscupstevne i Chile i mars 2012 skaffet han Storbritannia nok en kvoteplass til Sommer-OL 2012.
Etter et prøvestevne på OL-arenaen i april ble Wilson tatt ut på det britiske OL-laget. Gullmedaljen han tok i dobbeltrap 2. august 2012 var den første britiske OL-medaljen i skyting siden lagkamerat Richard Faulds vant øvelsen i Sommer-OL 2000 i Sydney 12 år tidligere.
Litteraturåret 1856
Litteraturåret 1856 er en oversikt over utgivelser, hendelser, prisvinnere og avdøde personer med tilknytning til litteratur i 1856.
Johan Nystrøm
Nystrøm sluttet tidlig med vektløfting og ble etterhvert keeper på høyt nivå. I pensjonistalder gjorde han comeback som vektløfter. 14. august 2010 satte han norsk rekord i klasse M8 (70-74 år) og vektklassen -85 kg med støt på 82 kg og sammenlagt 144 kg. (Rykket 62 kg på dette stevnet). Han løftet for Trondheim Atletklubb.
Bibliografi
Han ga ut boken ''Bare lænt... eller? (men sånn va det)'' i 2004 hvor han skriver om sin oppvekst under og etter Den andre verdenskrig. I 2020 var han medforfatter på Ingen nåde, eller Den siste terskel.
Sumpmattevever
Utseende
Sumpmattevever er en liten edderkopp, mellom 2 og 3 millimeter lang som voksen. Kroppen er todelt i en bakkropp (abdomen) og en forkropp (prosoma eller cephalothorax). Forkroppen er mørkere enn bakkroppen, bredt oval, litt flat og forholdsvis liten. Bakkroppen hos hunnen er stor, kuleformet og ganske skinnende (blank). Den har et flekket mønster, men dette kan være lite synlig hos noen individer. Avstanden fra det fremste øyet til hodets fremkant er forholdsvis stor, mye mer enn to ganger øyets diameter. Beina er ensfarget lyse, nærmest gule eller gulbrune.
Artene i denne slekten er ganske like hverandre, samtidig som de kan være noe fargevariable av utseende. For sikker artsbestemmelse kreves nærmere undersøkelse av de kjønnsmodne edderkoppens kjønnsorganer, hos hunner epigynet og hos hanner pedipalpenes siste ledd.
Norge under Europalekene 2023
Norge under Europalekene 2023 består av en tropp på 143 utøvere, som deltar under Europalekene 2023 i Kraków fra 21. juni til 2. juli 2023.
143 utøvere ble tatt ut til å representere Norge under lekene.
Beachhåndballspilleren Elisabeth Hammerstad og bordtennisspilleren Borgar Haug var flaggbærere for Norge under åpningsseremonien.
Sjumannsrugby
<section begin=MA5/>
Kvinner
---
Menn
---
Lazar (Samadbegishvili)
Lazar (georgisk: ეპისკოპოსი ლაზარე, Dmitri Samadbegishvili, georgisk: დიმიტრი ნიკოლოზის ძე სამადბეგიშვილი, født 20. juli 1955 i Tbilisi i Den georgiske sosialistiske sovjetrepublikk i Sovjetunionen, død 20. november 2020 i Tbilisi i Georgia) var biskop i den georgisk-ortodokse kirke, biskop av Bordzjomi og Bakurian (fra 2017 til 2020).
Prest
Den 7. mars 1982 ble han ordinert til diakon, og 21. mars samme år ble han ordinert til prest. Han tjente i kirker i Tbilisi og i Moskva. Fra 1995 til 1997 var han rektor for det teologiske seminar i Batumi, hvoretter han ble tonsurert som munk.
Siden 2003 var han som arkimandritt sjelesørger for georgisk-ortodokse troende i Regensburg i Tyskland. I 2008 fungerte han som rektor for menigheten til den georgisk-ortodokse kirke ved Vakhtang Gorgasali-kirken i München. Fra 2010 var han involvert i det georgiske patriarkats menigheter til dets vesteuropeiske bispedømme, i Hamburg, Graz, Wien, Linz og København.
Biskop
Den 3. juni 2014 ble han valgt til biskop for det daværende østerrikske og tyske bispedømme under det georgiske patriarkat. Den 11. juni samme år ble han bispeviet i Svetitskhoveli-katedralen i Mtskheta, av Catholicos-Patriark Ilia II av hele Georgia. Den 2. januar 2017 ble han overført til bispedømmet Bordzjomi i hjemlandet.
Tidlig i 2018 beskyldte den georgiske kirkeskribent Miron Sulakvelidze biskop Lazar for å vestliggjøre kirken.
Høsten 2020 ble han operert på sykehus. I november 2020 ble han innlagt på sykehus i Tbilisi på grunn av COVID-19, og som følge av belastningene fra denne sykdommen døde han den 20. november 2020.
Barbara McClintock
Barbara McClintock (født 16. juni 1902 i Hartford i Connecticut, død 2. september 1992 i Cold Spring Harbor på Long Island, var en amerikansk genetiker. McClintocks mest kjente oppdagelse er de såkalt hoppende genene (transposoner) hos mais. Hun fikk nobelprisen i fysiologi eller medisin i 1983. Hun er den eneste kvinnelige ene-mottaker av nobelprisen i denne kategorien.
I 1986 ble hun innvotert i National Women's Hall of Fame.
Bakgrunn
Barbara McClintock var det tredje av fire barn til legen Thomas Henry McClintock og Sara Handy McClintock. Allerede i tidlig alder var hun selvstendig, en egenskap som McClintock selv senere beskrev som hennes evne til å værr ensom. Fra om lag tre års alder til hun begynte på skolen bodde McClintock sammen med sin tante og onkel i Brooklyn i New York for å minske foreldrenes finansielle byrde mens faren etablerte sin praksis. Hun ble beskrevet som et avskilt og selvstendig barn og som guttete. Hun sto faren nær, men hadde et komplisert forhold til sin mor.
Barbara McClintock gjennomførte Erasmus Hall High School i Brooklyn der hun interesserte seg for naturvitenskapene. For å kunne fortsette sine studier begynte hun i 1919 på Cornell University.
Genetisk forskning
McClintock disputerte i 1927 som fil. dr. i botanikk ved Cornell University, der hun senere skulle lede forskningen innen cytogenetikken hos mais, det område som skulle dominere hennes forskerkarriere. Fra det sene 1920-tallet studerte McClintock kromosomer og de forandringer de gjennomgår når mais reproduserer seg. Hun utviklet metoder for å synliggjøre maisens kromosomer og kunne ved å studere disse i mikroskop påvise flere fundamentale genetiske mekanismer,som genetisk rekombinasjon ved overkorsning i meiosen, den mekanisme ved dannelsen av kjønnsceller der kromosomene kan utveksle informasjon.
Hun skapte det første genetiske kart for mais basert på lenkede gener, som sitter så nær hverandre at de oftest nedarves sammen. Hun koblet også deler av kromosomene til fysiske egenskaper og viste telomerernes og centromerernes funksjon, som er viktige for hvordan informasjonen bevares og føres videre. McClintock mottok fikk flere stipender såvel som at hun ble innvalgt i National Academy of Sciences i 1944.
I 1940- og 1950-årene oppdaget McClintock transposonet, som hun utnyttet til å vise hvordan genene påvirker fysiske egenskaper. Hun utviklet teorier for å forklare hvordan gener kan «stenges av» eller «settes på» mellom forskjellige generasjoner hos maisplanten. Etter at hennes forskning og dens implikasjoner ble møtt med skepsis, sluttet hun i 1953 med å publisere sine resultater.
For sitt arbeide ble hun tildelt flere priser, deriblant nobelprisen i fysiologi og medisin i 1983 for oppdagelsen av transposoner.
Peter Caruth
Peter Caruth (født 4. juni 1988) er en irsk landhockeyspiller.
Han representerte Irland under Sommer-OL 2016 i Rio de Janeiro, der han endte på tiendeplass med det irske landslaget.
Øystein Østgaard
Øystein Østbøll Østgaard (født 18. mai 1951) er en norsk lokalpolitiker. Han representerer Høyre og var fra 2011 til 2015 ordfører i Kongsvinger kommune.
Før han blei ordfører, har Østgaard blant annet vært næringssjef i Åsnes kommune, organisasjonsleder i Norges jeger- og fiskerforbund og direktør i Glåmdalsvekst AS.
Tvetervann
Mellom 1906 og 1908 ble det bygget kunstige dammer i nord og vest, dette for å lede drikkevann gjennom en 20 kilometer lang rørledning til Bjørndalsdammene i Fredrikstad. Vannet er fortsatt klausulert som drikkevannskilde, fra 1996 reservekilde som etterhvert vil fases ut. Den økologiske tilstanden er klassifisert som «moderat», vesentlig på grunn av forsuring.
Goat Fell
Goat Fell eller Goatfell (skotsk gælisk: Gaoda Bheinn) er det høyeste fjellet på øya Arran  i Firth of Clyde på vestkysten av Skottland. Det er 874 meter over havet. Det har også en primærfaktor på 874, og rangeres med det som nr 16. av fjell på De britiske øyer rangert etter primærfaktor. Etter britisk klassifisering av fjell regnes Goat Fell som en «corbett» og en «marilyn».
Panamerikansk juniormesterskap i friidrett 2007
Panamerikansk juniormesterskap i friidrett 2007 ble arrangert i São Paulo i Brasil i 2007.
Goat Fell
Fjellet er, i likhet med Brodick Castle like ved, i dag eid av National Trust for Scotland.
Goguryeo–Tang-krigen
Goguryeo–Tang-krigen (koreansk: hangul:, hanja: , revidert romanisering: Goguryeo-Dang Jeonjaeng; kinesisk: moderne hanzi: 唐与高句丽的战争, hanyu pinyin: Táng yǔ Gāojùlì de Zhànzhēng) var en militær konflikt mellom det koreanske kongedømmet Goguryeo og det kinesiske Tang-dynastiet som varte fra 645 til 668. Under krigens gang tok de to stridende nye allierte. Goguryeos alliansepartner Baekje falt først, deretter Goguryeo for en kombinert hær fra Tang og det koreanske kongedømmet Silla.
Bakgrunn
I 627 overtok Li Shimin (keiser Taizong) tangtrona etter et kupp 2. juli 626 der han drepte sine to brødre, Li Jiancheng og Li Yuanji, samt tvang sin far, Li Yuan, keiser Gaozu, til å abdisere. Like etter bestemte han seg for å erobre det koreanske kongedømmet Goguryeo. Kongedømmet Silla hadde henvendt seg flere ganger til tanghoffet for å få militær assistanse mot Goguryeo, som nå tanghoffet igjen begynte å vurdere ettersom en nå hadde overvunnet göktürkene i 628. Men Silla hadde fått en ny fiende etter å ha blitt angrepet av en allianse bestående av sitt nabokongedømmet vest på den sørlige delen av Koreahalvøya, Baekje i allianse med Goguryeo i 642 og 643, sistnevnte angrep kom for å blokkere den diplomatiske ruta mellom Silla og Tang-Kina. Kong Uija hadde blitt baekjekonge like før angrepene i 641, mens Goguryeo i 642 hadde fått en militærdiktator, Yeon Gaesomun som ny leder. Han hadde drept over 180 medlemmer av aristokratiet og på den måten fått tilgang til kongetrona. De to nyetablerte statslederne forberedte seg på krig og hadde etablert en gjensidig allianse med tanke på den kommende krigen mot Tang og Silla.