cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Wiens historie
1800-tallet
I 1873 ble det avholdt verdensutstilling i byen. Utstillingen var den femte i sitt slag i den tysktalende verden og temaet for utstillingen var kultur og utdannelse. Målet var å bevisstgjøre befolkningen i forhold til kultur. Til utstillingen oppførte man blant annet bygningen Rotunden i parken Prater.
Royal Copenhagen
Oppstarten
Produksjonen startet opp fra nyttår i 1776, og det hadde hele tiden vært planen at de blå underglasurdekorerte porselenet skulle være bærebjelken i bedriften. Dette var billig å framstille sammenlignet med det prestisjetunge bråketmalte overglasurdekorerte porselenet. Man forventet derfor at det blå ville selge godt. Fabrikken kopierte for det meste tyske modeller til sine serviser, spesielt serviser fra den tyske Meissenfabrikken.
De første problematiske årene
I de første årene hadde imidlertid fabrikken kvalitetsproblemer med porselenet sitt, som slett ikke holdt den kvalitet de forventet. Porselenet ble ofte grått og misfarget av urenheter. Derfor ble det også solgt mye mindre enn forventet, noe som raskt førte til økonomiske problemer. For å løse de tekniske problemene ble det eksperimentert med både blåfargen og sammensetningen av massen. Den første blåfargen kom trolig fra blåfargeverk i Tyskland, kanskje fra Sachsen eller lignende. I november 1776 ble imidlertid blåfarge bestilt fra Blaafarveværket i Modum (grunnlagt av Christian VII i 1776 etter funn av kobolt der i 1772), som trolig levert sin første ordre til fabrikken tidlig i 1777. De økonomiske problemene løste seg den 21. april 1779, gjennom at kongemakten overtok eierskapet for fabrikken og det økonomiske ansvaret.
Wiens historie
Utvidelser under Frans Josef I
Wiens befolkning ble tidoblet fra ca 130 000 i 1801 til over to millioner i 1910. Følgelig var bolignøden større enn i noen annen europeisk by. I 1910 bodde knapt 1% av Wiens befolkning i husstander på bare én familie. Bare 7% disponerte et bad. Mindre enn en fjerdedel hadde toalett. Mange var Bettgeher (= sengegåere), dvs at de ikke leide et rom, bare en sengeplass. Mange slet med tuberkulose og tarminfeksjoner på grunn av den sviktende drikkevannsforsyningen.
Royal Copenhagen
De første problematiske årene
Opprinnelig tok fabrikken alle råvarene den trengte fra Bornholm. Tekniske problemer med brenningen skyldtes imidlertid i stor grad at kvaliteten på kaolinleiren ikke var god nok. Kaolin ble oppdaget på Bornholm i 1755 og ble hentet derfra. Det viste seg at den ikke var ren nok, og fabrikken manglet gode nok prosedyrer til å rense den selv. Porselenet ble derfor ikke alltid skikkelig hvitt, men ofte grått eller urent, og mye ble der til skrap. Da feltspat ikke fantes i store nok mengden på Bornholm ble dette etter hvert hentet fra Arendal i Norge. Kritt til glasuren ble hentet fra Møns Klint. Kjemikeren Johan Koren Blyt (1750–1824) fra Voss/Bergen ble i 1782 ansatt som laborant for å håndtere blandingen koboltblåfargene, men han fratrer stillingen i 1796, fordi en annen kjemiker, Ludvig Manthey (1769–1842), som kom fra en stilling som professor i kjemi, ble ansatt i stillingen som «adjungerende kunstforstandig administrator» (teknisk leder), en stilling han anså seg godt kvalifisert for selv. Blyt ble tilbudt 50 riksdaler i lønnskompensasjon som plaster på såret, men han avslår fordi lønnsøkningen ville innbefattet at han måtte lære opp en arvtager til å blande farger, noe han anså som en personlig ervervet hjemlighet og ikke hadde noe ønske om å dele med fabrikken. Det resulterer i at han blir uvenner med Müller og slutter senere samme året, etter å ha blitt innvilget pensjon. Episoden satte trolig fabrikken noe tilbake i jobben med å finne løsningen på problemene med misfarget porselen, siden Blyt tok med seg all kompetanse rundt blandingen av blåfargene da han sluttet. Fabrikken måtte derfor finne en erstatter til laboratoriet, selv om Manthey var godt kvalifisert. Manthey avanserte siden til sjef for hele fabrikken i perioden 1801–1811.
Napoleonskrigene
I 1790-årene endret behovet for dekormalere seg. Fabrikken hadde to typer malere som hånddekorerte porselenet; såkalte blåmalere og bråketmalere. Rundt århundreskiftet ble det klart at de såkalte bråketmalerne ikke lenger var like betydningsfulle for produksjonen som i de første årene. I et brev til ledelsen datert 31. desember 1799 klager de sin nød. Malerarbeidene var akkordbetalt og inntektene strakk ikke lenger til for flere av dem. Malerne var også bekymret for framtiden sin ved fabrikken. Følgende ordlyd kommer fram i brevet:
I 1780 var det 28 slike malere ved fabrikken. I 1794 var imidlertid antallet falt til 22, i 1798 til 13, og i 1822 var det kun 2 igjen. Samtidig lå antallet blåmalere relativt stabilt rundt 10. Endring var nødvendig og fabrikken ansetter tyskeren G.F. Hetsch som ny kunstnerisk leder fra 1828. Det fører til store endringer og oppblomstring for fabrikken.
I en tid hentet fabrikken kaolin fra Limoges i Frankrike, men Napoleonskrigene satte en stopper for importen da den engelske flåten i 1807 blokkerte danske farvann. Ved et tilfelle ble også fabrikken hardt skadd av kampene, og det skal ha påført driften et tap på rundt 9,500 riksdaler. Verre var det imidlertid at krigen i stor grad hemmet tilgangen på råvarer. Et forslag fra desember 1808 om innskrenkninger i driften ble avvist, men i 1810 måtte den stanses nesten helt. Da var det spesielt vanskelig med ved til brensel, og i 1811 og 1812 forsøkte man derfor å bruke torv til å fyre ovnene med, men uten særlig hell. Fabrikken hadde imidlertid noe lager av fransk kaolin, men gikk trolig tomme i 1812. Kaolin måtte derfor igjen hentes fra Bornholm og resultatene ble på nytt utilfredsstillende. I 1815 ble det imidlertid bygget et nytt anlegg for slemming, og den forbedrede slemmemetoden viste seg så vellykket at fabrikken i 1817 kunne takke nei til å gjenoppta leveransene av fransk kaolin fra Limoges. Grålige og urene produkter kan allikevel sees fram mot 1820-årene. Danmark var imidlertid på den tapende parts side i Napoleonskrigene. Det medfører at danskekongen må avstå Norge til svenskekongen. Fabrikken taper samtidig tilgangen på billig trevirke til ovnene og kobolt til blanding av blåfargene.
Arnold Krogs betydning
I mars 1884 var det slutt for den gamle fabrikken i Købmagergade og produksjonen flyttes til nye, tidsriktige lokaler på Aluminias eiendom i Smallegade på Frederiksberg, under ledelse av Philip Schou. Kun én av de gamle blåmalerne ble med til den nye fabrikken. Schou ansetter den danske kunstneren og arkitekten Arnold Krog (1856–1931) som kunstnerisk leder samme året, en stilling han tiltrer fra 1. januar 1885.
Krog viste seg snart kritisk til den produksjonen fabrikken hadde på det tidspunktet og gikk i gang med å omstrukturere og modernisere den. Han var særlig kritisk til overglasurdekorasjonen som var tilnærmet heldekkende, fordi han mente det skjulte de kvaliteter han anså som det flotteste med porselenet. Han fikk også en idé om å ta produksjonen tilbake i retning mot tiden rundt 1780, da porselenet var svakt grågrønt og urent. Krog gjorde også endringer med den musselmalte dekoren, som var eller skulle vær bærebjelken i produksjonen. Etter hvert ble også stilen på blådekoren gjort tynnere og mindre framtredende. Han tegner også «Musselmalt halvblonde» i løpet av de første årene, med originalen fra 1775 som utgangspunkt. Serviset blir satt i produksjon fra 1888, og det produseres fortsatt. På ettervinteren i 1887 starter også Porsgrunds Porselænsfabrik sin produksjon av porselen i Norge.
Dansk underglasurporselen vekker stor oppmerksomhet på verdensutstillingen i Paris i 1889 og tildeles Grand Prix. Det internasjonale gjennombruddet er med det sikret. Arbeidet intensiveres i de påfølgende årene, og kulminerte med nye priser, utmerkelser og utmerkelser på verdensutstillingen i Paris i 1900. Det nye århundret begynner med et sug etter å igjen bryte grensene og søke etter nye idiomer for en moderne tid. På porselensfabrikken følger flere dyktige kunstnere sine egne veier. Med sin frodige og fargerike Alumina-fajanse i typisk dansk art nouveaustil, skaper Christian Joachim og Harald Slott-Møller en gullalder for dansk fajanse. Skulptøren Gerhard Henning vekker oppsikt med sine elegant raffinerte porselensfigurer, forseggjort dekorert overglasur i orientalsk eventyrmodus. I skarp kontrast melder det seg også interesse for robust steintøy, en sjanger hvor Patrick Nordström viser vei med sine banebrytende eksperimenter med steintøysglasurer. Siden 1885 har Kongelig dansk hatt butikk på Amagertorv i København. Den flytter nå til den gamle renessansebygningen på Amagertorv nummer 6, en rådmannsgård fra 1616, hvor den står til dags dato.
Krogs mange nye musselmalte modeller blir så populære at selv tyskerne plagierer dem, noe den danske ledelsen ikke kan godta. Det fører til rettssaker på midten av 1920-årene, og Danmarks høyesterett ga fabrikken medhold i at kopiering av Krogs modeller var et lovbrudd, noe som fører til erstatningsansvar. Derimot konkluderer retten med musselmønsteret er å betrakte som et felleseie alle kan benytte seg av. Det skal sies at de tyske kopiene var så like Krogs modeller at bare fabrikkmerket på undersiden kunne skille mellom originaler og kopier. Også mange andre serviser får tegnet nye deler eller blir helt omtegnet av Krog, som betydde svært mye for Royal Copenhagens renommé.
To dominerende stilarter markerer årene mellom de to verdenskrigene, art déco og funksjonalisme. Begge påvirker tydelig dansk porselen, selv om dette fortsatt gjennomsyres av en typisk dansk tolkning, med andre ord, tillegg av like mye sunn fornuft, menneskelighet og harmoni.
Etterkrigsåra og «dansk design»
Etter andre verdenskrig er folk mer optimistiske og ønsker seg en ny og bedre verden. Samtidig resulterer demokratiseringen av samfunnet i økt bevissthet om og bredere interesse for dekorativ kunst og brukskunst generelt. Nå skal alle ha muligheten til å skaffe seg vakre og funksjonelle gjenstander. I Danmark fører dette til en definitiv stil preget av enkel letthet og naturlig eleganse. Med sine internasjonale konnotasjoner blir såkalt «dansk design» stilen på 1950–1960-tallet, over hele verden. Dette er en stil som best beskrives som funksjonell, minimalistisk og bærekraftig. På de danske porselensfabrikkene er stilen tilpasset med stor virtuositet og kompetanse, både i steintøy og porselen. Blant periodens anerkjente kunstnere, keramikere og designere er Axel Salto, Thorkild Olsen, Gertrud Vasegaard, Nils Thorsson, Magnus Stephensen og Erik Magnussen. To serviser fra denne perioden vitner om to forskjellige parallelle designlinjer: billedhuggeren Henning Koppels servise fra tidlig i 1960-årene, der sjenerøse, organiske former i glanshvitt porselen antyder luksus, men forblir enkle og funksjonelle; og arkitekten Grethe Meyers stramme, funksjonelle fajanseservise «Blue Line» – i sobergrå glasur og med en enkel blå linje, som nærmest var forutbestemt til å bli det mest populære danske serviset i et moderne formspråk.
Bezjetsk
Bezjetsk (russisk: Бежецк) er en by i Tver oblast i Russland. Den ligger ved elva Mologa, 120 km nordøst for Tver.
Royal Copenhagen
Produksjonen flyttes til Thailand
I 2004 flyttes hele direksjonen og deler av produksjonen til Glostrup. I 2003 hadde imidlertid Royal Copenhagen startet prøver i Thailand med tanke på å flytte produksjonen til dit, siden produksjonskostnadene var blitt for høye i Danmark. Det ble etablert en mindre maleravdeling i Patra, i provinsen Saraburi cirka 100 km nord for sentrum av Bangkok. Samtidig underviser to danske instruktører ti thailandske studenter, som ble hentet fra kunsthøgskolen i Bangkok, i maleteknikken de må mestre. Prøvene var en suksess og i 2004 ble det kjøpt tomt i Patra, der en mindre malerfabrikk ble satt opp. Den skulle fokusere på håndmalt porselen og var en storskalatest for malearbeidene. Også denne ble en suksess. I 2009 ble det endelig bestemt å flytte mesteparten av produksjonen til Thailand, men den endelig beslutningen om å stenge ned den danske produksjonen ble først tatt noe senere. Siden har selskapet ekspandert kraftig i Thailand, hvor staben gikk fra 60 ansatte i 2004 til 330 ansatte i 2012. Størrelsen på bygningsmassen ble økt fra 800 m² i 2004 til 10 000 m² i 2012. Alle anleggene er bygget fra grunnen av og tilpasset Royal Copenhagens spesifikke produksjonsbehov.
Selv om flere thailandske malere er ansatt, har produksjonstakten blitt redusert. Det brukes nå ekstra tid på hvert element, noe som forbedrer kvaliteten på designet. Produksjonen har også blitt bedre. I 2011 produserte fabrikken 1,8 millioner enheter med porselen, men den har en kapasitet på inntil 4 millioner enheter. I forbindelse med flyttingen til Thailand var Royal Copenhagens største bekymring behovet for å opprettholde samme kvalitetsnivå. For å gjøre dette brukes nøyaktig de samme materialene. I tillegg må hver vare gjennom en streng godkjenningsprosess før den produseres. Designene blir først gjort i Danmark og så sendt til Thailand. Et udekorert, uglasert produkt lages og sendes til Danmark for vurdering. Etter dette lages en glasert prøve uten dekorasjoner. Også dette må godkjennes. Til slutt sendes en komplett prøve med full dekorasjon til godkjenning. Først etter å ha passert dette stadiet kan full produksjon starte.
Bezjetsk
Bezjetsk ble først nevnt på 1100-tallet som Bezjitsji, og den lå da under Novgorod. Tidlig på 1400-tallet ble distriktet Bezjetskij Verkh annektert av Storfyrstedømmet Moskva.
Royal Copenhagen
Produksjonen flyttes til Thailand
Royal Copenhagen har som målsetning å forbli i Danmark. Luksusmerket «Flora Danica» blir fortsatt designet og malt lokalt i Danmark. Designsenteret ligger også der, noe som sikrer at stilen og formen fortsatt beholder sin arv. Per 2012 hadde selskapet rundt 200 ansatte i Danmark. I 2008 hadde Royal Copenhagen en katalog med 3,000 produkter. Etter den globale finanskrisen i 2009 ble det besluttet å refokusere virksomheten. Etter dette lagerførte Royal Copenhagen rundt 750 varer. Nedskaleringen hadde som mål å styrke selskapets viktigste porselensmerker.
Produktene
«Musselmalt», også kalt «strohblumenmuster» (tysk) og «stråmønstret» (norsk), og «Flora Danica» er utvilsomt de to mest kjente servisenekonseptene fra Royal Copenhagen, men på langt de eneste. Begge disse ble opprinnelig tegnet i 1775. Det musselmalte kom imidlertid til Danmark fra Meissenfabrikken i Tyskland, der det kan hevdes å ha oppstått i perioden 1720–1740, men tyskerne kalte det opprinnelig for «indianische dekore». Underglasurmalte blå varer utgjør den største andelen av den enorme samtidsproduksjonen til Royal Copenhagen.
En del serviser inngår i konseptet Royal Copenhagen Exclusives, som bare forhandles i Royal Copenhagens egne butikker og på selskapets egne internettsider. I tillegg til de tre musselmalte variantene og «Flora Danica» gjelder dette også «Alfabetkollektionen» (1884/2014), «Blå palmette» (2004), «HAV» (KiBiSi 2019), «Multifarvet elements» (Louise Campbell 2008), «Royal creatures» (GamFrates), og «Hvid helblonde» (Arnold Krog 1888).
Bezjetsk
Syv kilometer sørvest for byen ligger den store flybasen Dorokhovo.
Royal Copenhagen
«Flora Danica»
«Flora Danica» er utvilsomt det mest berømte serviset fra Royal Copenhagen, kanskje i hele verden. Den danske floraen, som håndmales på delene, stammer fra det botaniske planverket med samme navn, Flora Danica, som ble påbegynt i 1761. Det finnes ikke to helt like deler, siden alt blir gjort for hånd av et fåtall trente kunstnere. Den håndmalte danske naturen gjengis også i full størrelse på delene. Derfor vil også to ellers like motiver alltid bli litt forskjellige. Hver del brennes minst 8 ganger. Blant alle delene som inngår er «Prinsessen på erten» utvilsomt det mest overdådige og kompliserte stykket. I dag kan kundene velg blant 3,000 ulike motiver og 40 ulike former.
Bezjetsk
Demografi
Befolkningsutvikling: ! År || Befolkning || Kilde
Royal Copenhagen
«Flora Danica»
«Flora Danica» serviset består, til tross for at det ikke ble gjort helt ferdig, av utrolige 1,802 deler, inkludert alle smådeler som figurer, eggeholdere og lignende. 54 av figurene er er av bønder i norske nasjonaldrakter. Delene ble i hovedsak håndmalt av Johann Christoph Bayer (1738–1812), og de mer enn 700 motivene ble hentet han fra bokverket Flora Danica, som ble påbegynt alt i 1761. Det befinner seg nå på Rosenborg slott i København. Cirka 1,530 deler av det opprinnelige serviset er bevart. Serviset ble kun brukt ved spesielle gallatilstelninger, bursdager, bryllup og lignende. Likevel har noen deler gått tapt; ved et enkelt tilfelle i 1841 gikk 32 tallerkener i stykker.
Produksjonen av «Flora Danica ble gjenopptatt da Christian IXs datter Alexandra skulle gifte seg med den senere kong Edward VII. En komité av damer, «fra de bedre lag i samfunnet», bestemte i 1862 å gi et servise av «Flora Danica» som bryllupsgave til paret. Dette nye serviset var på mange måter forskjellig fra det opprinnelige. Nå kunne man nemlig velge motiver fra alle plansjene som opprinnelig dannet grunnlaget for det opprinnelige serviset, pluss fra 1,440 nye plansjer fra Danmarks flora. Mønsteret ble gjenopplivet i 1863, og siden dette har det meget eksklusive serviset vært i produksjon.
«Flora Danica» er trolig også verdens mest kostbare servise. En kaffekopp kostet 7,600 kroner og en suppeterrinen 86,000 kroner i 2020. Et kaffe- og middagsservise til tolv personer vil trolig koste godt over 1,000,000 kroner. Både det danske, norske og britiske kongehusene har «Flora Danica». Kong Olav samlet på «Flora Danica», og nye deler til serviset sto alltid høyt på hans ønskeliste. Samler gjør også dronning Sonja og datteren prinsesse Märtha Louise. Märtha Louise fikk de første delene til sitt «Flora Danica» alt til konfirmasjonen sin.
«Flora Danica» inngår i Danmarks kulturkanon, som er en essensiell liste over Danmarks kunst- og kulturarv. Listen ble opprinnelig publisert den 24. januar 2006 og besto opprinnelig av 108 verk.
Et moderne servise med «Flora Danica» består av 75 forskjellige enheter, og dekoren varierer i mer enn 700 ulike motiver i alle mulige fargenyanser.
«Musselmalt»
«Musselmalt» er et meget elegant og spesielt populært servise, som dekoreres for hånd med koboltblå farge i underglasuren. Serviset finnes i tre varianter og inngår i konseptet Royal Copenhagen Exclusives, som bare forhandles i Royal Copenhagens egne butikker og på selskapets egne internettsider.
«Musselmalt riflet» ble skapt i 1775 og revidert av Arnold Krog i 1885. Der har vært svært populært og det er det minst kostbare alternativet av de tre variantene. En 27 cm tallerken i serviset «Musselmalt riflet» koster per 2022 DKK 959,00. «Musselmalt helblonde» (altså med stel åpen blondekant) er det mest eksklusive av de tre, og det mest kostbare. Det ble også skapt i 1775 og revidert av Arnold Krog i 1885. Hullene i kanten blir stukket ut for hånd, og både maling og glasering av delene gjøres for hånd. Delene i serviset avsluttes med en hel blondekant rundt, noe som gir serviset et overdådig og delikat preg. En 27 cm tallerken i serviset «Musselmalt helblonde» koster per 2022 NaN. En mellomting mellom de to er «Musselmalt halvblonde», som er en mellomting både i overdådighet og kostbarhet, men allikevel et svært eksklusivt servise. Halvblonde ble designet av Arnold Krog i 1888. En 27 cm tallerken i serviset «Musselmalt halvblonde» koster per 2022 DKK 1199,00.
Opprinnelsen til det musselmalte danske serviset var et lignende servise laget ved Meissenfabrikken i Tyskland. Det danske serviset regnes som det eldste serviset til Royal Copenhagen, som på den tiden ble kalt Kongelig Dansk Porcelænsfabrik. Delene blir produsert med en delvis riflet overflate (et såkalt muslingmønster) og håndmalt med en tiltalende dekor av stiliserte koboltblå blomster i underglasuren. Serviset finnes også som både glasert og uglasert porselen uten dekor.
«Unika»
«Unika» er som navnet indikerer, unike håndlagde kunstgjenstander, som kan være laget i forskjellige keramiske kvaliteter og av en mange forskjellige kunstnere opp gjennom årene. Det meste er dekorativ kunst, selv om noen av produktene også kan ha en viss nytteverdi. Det kan være urner, vaser, boller, fat, skrin, platter, lysestaker, figurer og lignende. Annenhåndsverdien på sånne gjenstander kan i noen tilfeller bli svært høy. En gulvvase i porselen, 66,5 cm høy og 35,0 cm bred (art déco), skapt og signert av kunstneren Thorkild Olsen i 1926 og i perfekt stand, har et prisforlangende pålydende DKK 35 000,00 hos Antik K i Knabrostræde 13 i København.
Originalene til juleplatter er «Unika», men de blir sjelden salgsvare. Royal Copenhagen introduserte juleplatter for første gang i 1908. Danske Oluf Jensen skal ha dekorert den aller første juleplatten, og motivet var «Jomfru Maria og Jesubarnet». Den plettfrie prøveversjonen av denne platten, som også er merket av kunstneren som «prøve» på undersiden, ble nylig (2022) lagt ut for salg hos Antik K i København. Prisforlangende var DKK 150 000,00.
Ichilo
Ichilo er ei elv i Bolivia, på østsiden av Andesfjellene. Den har sitt utspring i departementet Santa Cruz i 2 437 meters høyde, hvor den kalles Alto Ichilo (Øvre Ichilo).
Ichilo er 632 km lang, med et nedslagsfelt på 15 660 km².
Håndball-EM 1998 for menn
Håndball-EM 1998 for menn var det tredje europamesterskapet i håndball for menn, og ble arrangert i Italia i mai-juni 1998.
Atle Pedersen Rønsen
Atle Pedersen Rønsen (født 13. august 1988) er en norsk skihopper som representerer Eidsvoll IF.
Han debuterte internasjonalt i et FIS-renn (sommer) i Rælingen i 2004. I kontinentalcupen har han én seier, i storbakken i Liberec 20. desember 2008. Sammenlagt i kontinentalcupen ble han nummer 27 i sesongen 2008-09. Han debuterte i verdenscupen med 29.-plass i Oslo 14. mars 2010.
Rønsen deltok i junior-VM i 2006 og 2008. I Kranj i 2006 ble han nummer 12 i det individuelle rennet, mens han var på det norske laget som ble nummer 4 i lagkonkurransen i Zakopane i 2008.
Alan White
Alan White (1949–2022) var en britisk trommeslager, best kjent som medlem av progressiv rock-bandet Yes og for sitt samarbeide med blant andre John Lennon, George Harrison og Ginger Baker.
White begynte å spille piano som seksåring, men byttet senere til trommer. Han spilte offentlig for første gang som 13-åring. På 1960-tallet spilte han i en lang rekke band, og ble ofte brukt som studiomusiker. Hans første smak av suksess kom i 1967 sammen med The Alan Price Set, og i 1968 da han ble med i Ginger Baker's Airforce.
Gjennombrudd
Gjennombruddet kom da han i 1969 ble kontaktet av John Lennon som ville ha ham med i Plastic Ono Band. Konserten Live Peace in Toronto ble spilt inn og utgitt samme år.
Han spilte også trommer på albumet John Lennon/Plastic Ono Band i 1970, og senere samme år ble George Harrison gjort oppmerksom på Whites talenter, og fikk ham med på sitt album All Things Must Pass. Han spilte også på Lennons soloalbum Imagine og singelen «Instant Karma!» i 1971.
Trommeslager i Yes
I 1972, mens White var med Joe Cocker på turné, fikk han en invitasjon fra Yes om å erstatte Bill Bruford, som nettopp hadde forlatt bandet til fordel for King Crimson. Bare tre dager etter sitt første møte med Jon Anderson og Chris Squire, spilte han på sin første Yes-konsert. Han lærte seg de viktigste låtene til Yes, inkludert det komplekse albumet Close to the Edge, på den korte tiden. White og Yes ga hverandre en frist på tre måneder for å finne ut om de passet sammen, og White var medlem av bandet fra da til sin død i 2022.
Prosjekter utenfor Yes
Alan White ga ut sitt eneste soloalbum, Ramshackled, i 1976. I tillegg til trommene, var White god på piano, og bidro til komposisjon av Yes-låter. Han bodde sine siste år i Seattle i USA, der han hadde flere prosjekter på gang, blant annet bandene White og Circa:. Han spilte på Circa:s første album før han sluttet i bandet.
Turneer og nye album med Yes
Fra høsten 2008 til februar 2009 var han opptatt med turneen In the Present sammen med Yes. Denne turneen ble etter to måneder avlyst på grunn av at Chris Squire ble innlagt på sykehus, og ble operert i et ben. White medvirket på en konsert til minne om John Lennon den 18. april 2009 sammen med blant andre en friskmeldt Squire. White var i store deler av 2009 og 2010 på turné sammen med Yes. Høsten 2010 gikk han og resten av bandet i platestudio for å spille inn låter til det nye albumet Fly from Here. Albumet ble produsert av Trevor Horn, og utgitt sommeren 2011. Hans siste innspillnger med Yes var på albumene Heaven & Earth i 2014 og The Quest i 2021.
Pterostichus minor
Pterostichus minor er en av billene i delgruppen (underfamilien) Pterostichinae i familiegruppen løpebiller. Systematikken følger Carabidae of the World.
Utseende
Pterostichus minor er 7-8,7 mm lang og brunlig svart på farge. Dekkvingene kan noen ganger ha en svak blålig farge. Antennens første ledd er lysere neste røde. Brystskjoldet har to tydelige groper i hvert bakhjørne.
Levevis
Pterostichus minor lever på fuktige steder, ofte langs elvebredder eller strender. Larvene og de voksne (imago) lever som predatore.
Den tilhører gruppen av insekter med fullstendig forvandling (holometabole insekter), som gjennomgår en metamorfose i løpet av utviklingen. Larvene er radikalt forskjellige fra de voksne i levevis og i kroppsbygning. Mellom larvestadiet og det voksne stadiet er et puppestadie, en hvileperiode, der billens indre og ytre organer endres.
Optimalitetsteori
Optimalitetsteori (OT) er en generativ lingvistisk teori som postulerer at observerbare språklige enheter oppstår gjennom en interaksjon mellom motstridende avgrensinger (engelsk constraints). Teorien ble opphavlig foreslått i 1993 av de amerikanske lingvistene Alan Prince (1946–) og Paul Smolensky (1955–) og John J. McCarthy (1953–).
Teorien har tre grunnleggende komponenter, som knytter sammen en dypstruktur (DS) / underliggende representasjon (UR) og en overflatestruktur (OS) / fonetisk representasjon (FR):
Godzilla vs. King Ghidorah
Godzilla vs. King Ghidorah (ゴジラVSキングギドラ) er en japansk film fra 1991 regissert av Kazuki Omori. Dette er den attende filmen om det klassiske filmmonsteret Godzilla.
Handling
I 1992 skriver science fiction-skribent Kenichiro Terasawa en bok om Godzilla. I februar 1944 ble en gruppe japanske soldater reddet av en mystisk dinosaur, når de ble truet av amerikanske soldater. Han tror at denne dinosauren senere ble mutert til Godzilla etter en hydrogenbombe-test på øya. Yasuaki Shindo, en velstående forretningsmann som befalte de japanske soldatene på øya Lagos, bekrefter at dinosauren faktisk eksisterte. I mellomtiden lander en UFO på Fuji-fjellet. Når det japanske militæret etterforsker saken, blir de møtt av Wilson, Grenchiko, Emmy Kano og android M-11. De besøkende, kjent som "futurianerne" forklarer at de er mennesker fra år 2204, hvor Godzilla har ødelagt Japan fullstendig.
Futurianerne planlegger å reise tilbake i tid, til 1944, og fjerne dinosauren fra øya Lagos før øya blir bestrålt i 1954. De tror at dette kan forhindre mutasjonen av skapningen som ble til Godzilla. Emmy føler sympati for folket i Japan, og avslører sannheten bak futurianernes oppdrag: I fremtiden er Japan en økonomisk supermakt som har overgått USA, Russland og Kina. Futurianerne reiste tilbake i tid for å endre historien og forhindre Japans fremtidige økonomiske dominans ved å bruke kong Ghidorah for å ødelegge hele Japan. Samtidig planla de å utradere Godzilla fra historien, slik at monsteret aldri kan utgjøre noen trussel mot planene deres.
Thiago Alcântara
Thiago Alcántara do Nascimento (født 11. april 1991) er en italiensk-født spansk-brasiliansk fotballspiller som spiller for den engelske klubben Liverpool FC.
Thiago Alcantara ble forfremmet til FC Barcelona 17. januar 2011, etter fire år på Barcelonas reservelag, Barcelona Atlétic. Thiago hadde da allerede debutert for Barcelona.
Hans bror er Al-Arabis og s Rafael Alcântara. Hans far er den tidligere fotballspilleren og fotballtreneren Mazinho. Hans mor Valeria Alcântara er tidligere volleyballspiller.
Tidligere karriere
Thiago Alcántara ble født i den italienske byen Bari i 1991. Familien flyttet imidlertid tidlig, da henholdsvis til Spania og Brasil fordelt på ulike år. Dermed ble Thiago født i ett land, mens oppveksten foregikk i to andre land. Han viste tidlig talent og startet sin karriere i Flamengo. I en alder av 5 år flyttet han til Spania med faren, for å spille for Ureca.
Barcelona
Thiago ble oppdaget av den katalanske stormakten FC Barcelona i 2004, og signerte til slutt en kontrakt. Han fikk ikke sin debut for førstelaget før i 2009. Han entret banen på bekostning av islendingen Eidur Gudjohnsen etter drøye timen i et oppgjør mot RCD Mallorca. Thiago fikk en del tillit i pretemporada foran sesongen 2009/2010. Han scoret imidlertid sitt første mål mot Racing Santander i 2010.
Bayern München
Den 14. juli 2013 skrev Thiago under kontrakt for FC Bayern München for en overgangssum på 25 millioner euro. 28. april 2017 skrev han under en ny kontrakt med Bayern München til 2021. Thiago avsluttet karrieren i Bayern München med seier i mesterligafinalen 2019/20, klubbens tredje tittel etter seier i Bundesligaen og den tyske cupen.
Liverpool
Den 18. september 2020 skrev han under for Liverpool.
Landslaget
Han ble tatt ut i s EM-tropp til EM i Frankrike 2016.
Han ble tatt ut i s tropp til VM i fotball 2018 i Russland.
Han ble tatt ut i s EM-tropp til EM i fotball 2021.
Thomas Homewood
Thomas Homewood (født 25. september 1881, død 1945) var en britisk sportsutøver som deltok i de olympiske leker 1908 i London.
Homewood vant en olympisk bronsemedalje i tautrekking under OL 1908 i London. Han var med på det britiske laget Metropolitan Police K Division som kom på tredjeplass i tautrekkingkonkurransen. De tapte i semifinalen mot City of London Police som siden vant finalen over Liverpool Police og ble olympiske mestere. Metropolitan Police K Division vant bronsefinalen over Sverige. Det var fem lag som deltok, alle medaljene ble vunnet av britiske lag.
La Coche vannkraftverk
Byggingen av kraftverket og demningene var ferdig i 1975. Installert vannkrafteffekt er 285 MW, fordelt på 4 francisturbiner. Total effekt er potensielt 320 MW.
Jean-Baptiste Say
Jean-Baptiste Say (født 5. januar 1767 i Lyon, død 15. november 1832 i Paris) var en fransk økonom og forretningsmann. Han hadde klassisk liberale synspunkter og argumentert for konkurranse, frihandel og fjerning av begrensninger på forretningsvirksomhet. Han er best kjent for Says lov, også kjent som markedsloven, som han populariserte. Akademikere er uenige om det overraskende subtile spørsmålet om hvorvidt det var Say som først uttalte det vi nå kaller Says lov.
Says lov
Says lov sier at tilbudet alltid vil finne sin etterspørsel, d.v.s. at det kan ikke finne sted til noen situasjon med for lav «samlet etterspørsel» i en økonomi. Dette skyldes at når det blir produsert varer og tjenester, vil det også bli skapt inntekter som vil bli brukt til å etterspørre tilsvarende mengder varer og tjenester andre steder. Dette synet bygger på at markedsmekanismene fungerer, og at en laissez-faire politikk derfor er fornuftig. For eksempel ved et tilbudsoverskudd i vare- og tjenestemarkeder vil vareprisene synke, tilsvarende i kapitalmarkedene vil renten synke, og ved arbeidsledighet vil lønningene synke. På den måten holdes det alltid balanse mellom tilbud og etterspørsel, og selv om det kan være midlertidig etterspørselsvikt i enkelte markeder, hevdes det at den samlede etterspørselen i økonomien som helhet være i overensstemmelse med det samlede tilbudet.
Say selv formulerte aldri en slik lov. Han mente ikke at tilbud skaper sin egen etterspørsel. Han skriver heller ikke noe slikt i Traité d’économie politique. Says poeng var i stedet at etterspørselen oppstår i kraft av ens produksjon: Man kan ikke kjøpe en vare eller tjeneste før man har penger, og penger man du først når du har solgt en vare eller tjeneste.
Skatval skole
Skatval skole er en offentlig barneskole på Skatval i Stjørdal kommune i Trøndelag. Skolen og den tilhørende idrettshallen, Skatvalshallen, ble tatt i bruk den 3. januar 1994, idet man slo sammen barnetrinnene på Alstad, Vinge og Ragnheim skoler og mellomtrinnet på Moen skole, alle på Skatval.
Skolens elever sogner til Halsen ungdomsskole for videre skolegang.
Orrefors
Orrefors er fremfor alt kjent for glassverket med samme navn, se Orrefors glasbruk.
Idrettsplassen i Orrefors heter Orrevallen, den er hjemmebane for fotballaget Orrefors IF.
Kommunikasjon
Orrefors ligger ved riksväg 31 mellom Nybro og Vetlanda. Nærmeste jernbanestasjon er Nybro ved Kust till Kust-banen. Orrefors var tidligere stasjon ved banen mellom Nybro og Sävsjöström, men persontrafikken opphørte i 1985. De nærmeste flyplassene med regulær persontrafikk ligger i Kalmar og Växjö.
Veere
Veere er en historisk by med byrettigheter fra 1355 og kommune som ligger i regionen Walcheren i den nederlandske provinsen Zeeland. I det 17. og 18. århundre var Veere en viktig havn og handelsby, dengang lå det rundt 750 hus innenfor bymurene, noe som har blitt redusert til rundt 300 i begynnelsen av det 21. århundre. Byen ligger nordøst for Middelburg ved Veerse Meer og kanalen gjennom Walcheren. Kanalen forbinder byen og Veerse Meer med Middelburg, Vlissingen og Westerschelde. Fra 1997 er Veere også navnet på den kommunen som ble til da Veere ble slått sammen med Domburg, Mariekerke, Valkenisse og Westkapelle. Til kommunen hører Veere, Vrouwenpolder, Oostkapelle, Domburg, Westkapelle, Aagtekerke, Grijpskerke, Serooskerke, Gapinge, Meliskerke, Zoutelande, Biggekerke, Koudekerke og Dishoek. Videre ligger også stedet Zanddijk i kommunen, men dette er ikke definert som egen kjerne. Fylkesveiene N57 og N287 er hovedtrafikkårene til Veere kommune. Kommunen Veere legger beslag på den største delen av Walcherens vestside, og dens rådhus ligger i Domburg. Turisme er viktig for Veere kommune, badestedene Zoutelande, Westkapelle og Domburg er særlig populære blant tyske turister. Domburg er også kjent som et av stedene der kunstmaleren Pieter Cornelis Mondriaan malte flere av sine bilder.
Linje 1 (New Yorks undergrunnsbane)
Linje 1 (1 Broadway - Seventh Avenue Local er en undergrunnslinje på New Yorks undergrunnsbane. Den har fargen rød på rutekart. Linjen betjener 38 stasjoner mellom Van Cortlandt Park – 242nd Street i The Bronx og South Ferry i Lower Manhattan.
Veere
Etymologi
Opprinnelig var navnet Kampveere eller Campveere – noe som betyr fergested for fergen mellom Walcheren og Campen på Noord-Beveland. Da Campen ble oversvømt og tapt i 1530, ble fergestedet flyttet til Kamperland. Fergeleiet lå ved Campveerse Toren, et av tårnene i byens festningsverk. I 1961 stengte Deltaprosjektet forbindelsen mellom Veerse Gat og Nordsjøen. Ikke bare var dette slutten på Veeres historie som sjø- og fiskerhavn, men fergeforbindelsen med Kamperland ble også innstilt.
13. og 14. århundre
Stedet het opprinnelig Campveere da fergen mellom Walcheren og stedet Kampen på Noord-Beveland klappet til kai her. I og rundt fergestedet slo fiskere, håndverkere og handelsmenn seg ned, og fra 1296 ble det handlet mye ull med de engelske havnene Boston og Newcastle. Etter at grev Florens V av Holland ble drept i 1296 fikk Wolfert sine eiendommer tilbake. Ved at han holdt grev Jan, sønn av den drepte grev Florens, fanget på slottet Sandenburgh i flere år ble Wolfert den mektigste adelsmannen i grevskapene Holland og Zeeland. Wolfert av Borsele ble drept av hollandske adelsmenn i Delft i 1299.
I 1355 fikk Veere byrettigheter, og senere i det 14. århundre ble det reist bymurer og utgravd vollgraver. Landsiden hadde fem byporter, mens man på sjøsiden hadde bygget forsvarstårn. Et av disse tårnene, Campveerse Toren, ble senere omgjort til herberge av Maximiliaan av Bourgondie.
15. og 16. århundre
Da den barnløse Maximiliaan døde var hans eiendommer belastet med stor skyld takket være hans levemåte. Eiendommene, og dermed tittelen, ble testamentert til en nevø, som så seg nødt til å selge markgrevskapet for å betale skylden. Eiendommen skiftet hender mer enn en gang, uten at skylden ble betalt, men til sist ble den auksjonert bort i den Haag 29. juni 1581. Kjøper var prinsen av Oranien som dermed også kjøpte tittelen Markgreve av Veere. Dette kostet ham 168 690 gylden.
Et markgrevskap ga gode inntekter, for eksempel fra skatter på vin, øl og sild og fergen mellom Veere og Noord-Beveland. Vilhelm ga Veere og Vlissingen tittelen frie grevskapsbyer som hadde rett til å ha representanter i Statenvergadering («fylkestinget») i Zeeland. Videre fikk byene en større jurisdiksjon med hensyn til for eksempel rettssaker, noe som betydde at Middelburg ble mindre viktig.
17. og 18. århundre
Markgrevskapet gikk i arv innen huset Oranien-Nassau frem til Vilhelm III av Oranien døde i 1702. Mellom 1702 og 1747 var området et stridens eple mellom Johan Willem Friso av Nassau-Dietz og Fredrik I av Preussen. I 1751 ble Vilhelm IV av Oranien-Nassau innsatt som markgreve. Etter dette, med unntak av en periode da Nederland lå under Frankrike, har tittelen tilhørt huset Oranien-Nassau. 30. april 1981 ble dronning Beatrix av Nederland innsatt som markgrevinne.
Under den Bataafse Republikken (1795–1806) ble Veere redusert fra en blomstrende handelsby til en fiskerhavn.
Nyere tid
Fra 1870 ble Veere igjen mer brukt som havn for fiskebåter, og rundt denne tiden begynte også turistene å oppdage byen. Veere var kjent som en død by, noe som hadde tiltrekningskraft på kunstnere og turister. Etter at Veerse Gatdemningen stengte Veerse Gats forbindelse med Nordsjøen i 1961, flyttet fiskerflåten bort og Veere opparbeidet seg etterhvert et navn som havn for fritidsbåter og vannsport.
Severdigheter og bygningshistorie
Veeres historie vises blant annet gjennom et antall fredede bygninger:
Fra en til tre kirker
Da Veere sluttet seg til Prinsen av Oranien i 1572 ble protestantismen innført og den katolske kirkens utsmykning ble solgt. De grote kerk ble delt i to: Skipet og transepten ble skilt fra koret. Koret ble fra da av kjent som den lille kirken (kleine kerk) og den skotske kirken (Schotse kerk). Dessverre gikk kirkebygningen, som etterhvert hadde blitt delt i tre mindre kirker, tapt ved brann i 1686. Kirkene ble gjenoppbygget mellom 1688 og 1699.
De Schotse kerk
De Schotse Kerk (no. den skotske kirken), ble skilt fra Grote kerk da protestantene overtok bygget i 1572. Andre navn var tredje hall eller Schotse hal (den skotske hallen). I 1799 ble den skotske menigheten oppløst og kirkebygningen solgt til den lutherske menigheten. Frem til 1832 var den i deres eie, og i 1837 hadde vedlikeholdet blitt så kostbart at man så seg nødt til å rive den.
Begravelser og kirkegård
Opprinnelig ble Veeres døde begravet inne i det som i dag er den lille (kleine) kirken, og fra omtrent 1450 inne i Grote kerk. Kirkegården hadde stenlagte veier og var omgitt av en mur, dessuten var den forbeholdt de familiene som ikke hadde et gravsted inne i kirken. Ved siden av å sørge for gravene var graverne også ansvarlige for at det var ro og orden i og rundt kirken. Dette betydde for eksempel både at de måtte grave gravene dype nok, men også at de viste bort lekende barn og jaget hunder og griser. På 1600-tallet ble det flere ganger gitt dem i oppdrag å sørge for at gjødselhauger ikke ble plassert på eller rundt kirkegården, og i 1812 ble muren rundt kirkegården til slutt gjort høyere for å få bukt med dette problemet.
I koret på Grote kerk ble den skotske grevinnen av Buchan, Mary Stuart begravet 20. mars 1465. Hun var gift med herren til Veere, Wolfert IV av Borsele. Det antas at hennes gravmonument ble ødelagt og gikk tapt sammen med en del andre da kirken brant i 1686. Først i begynnelsen av det 19. århundre sluttet man å begrave mennesker inne i kirken.
Fra det 16. århundre hadde Veeres skotske innbyggere en egen kirkegård. Etter at skottene i 1641 sluttet å begrave sine døde inne i kirken ble alle døde jordfestet her. Dette fortsatte frem til cirka 1785.
Het stadhuis
Stadhuis (no.:Rådhuset), med adresse Markt 5, ble bygget i det 15. århundre og tårnet (med klokkespill) ble bygget på slutten av det 16.. Evert Spoorwater ledet byggingen som fant sted mellom 1474–1477. Andries Keldermans fra Mechelen laget nisjene for statuene som ble plassert i fasaden og Michiel Ywijnszoon fra Mechelen stod for statuene.
Sandfjorddalselva
Sandfjorddalselva er ei elv i Båtsfjord kommune i Finnmark. Den har sitt utspring på Syltefjordfjellet og renner derfra mot øst til munningen i Syltefjord-Sandfjorden ved den fraflyttede bygda Ytre Syltefjord. Elva er 9,74 kilometer lang.
Mesteparten av nedbørfeltet ligger innenfor Makkaurhalvøya naturreservat.
Randy Jones (bobsleigh)
Randal Jones (f. 1969) er en amerikansk bobkjører som deltok i de olympiske vinterleker 1994 i Lillehammer, 1998 i Nagano og 2002 i Salt Lake City.
Jones vant en olympisk sølvmedalje i bobsleigh under vinter-OL 2002 i Salt Lake City. Han var med på det amerikanske laget som kom på andreplass i firerbob, bak Tyskland. De andre på laget var Todd Hays, Garrett Hines og Bill Schuffenhauer
Veere
Het stadhuis
Bygningen huset ikke bare møter, mottakelser og byens arkiver men også rettsmøter. Ved siden av plattingen foran rådhuset måtte dømte stå til skue med skammens sten hengende rundt halsen. Veeres kommunestyre møttes her for siste gang 30. desember 1996, og fra 2000 blir kommunen styrt fra Domburg. Bortsett fra å inneholde museet  De Vierschaar med en del av kommunens kunstsamling, brukes rådhuset også til bryllup.
De Schotse Huizen
I 1799 forlot skottene Veere, og huset ble stående tomt mens det forfalt stadig mer. I 1824 fikk de Struys en listfasade istedenfor den opprinnelige, men forfalne, trappefasaden. Albert Ochs, en engelsk millionær, kjøpte de Struys i 1896, og i 1881 reddet Victor de Stuers het Lammetje fra riving ved å overta det for 800 gylden. De Stuers overdro huset til den nederlandske stat, og i 1906 fikk Albert Ochs bruksrett til begge husene. Staten fikk senere de Struys av Ochs' datter Alma Oakes på betingelse av at det skulle brukes som museum. Stiftelsen Museum de Schotse Huizen ble opprettet i 1950 og ikke lenge etter ble museet åpnet.
De Campveerse Toren
De Campveerse Toren ble bygget som en del av byens festningsverk rundt år 1500. Sammen med de Kruittoren (no.: kruttårnet) dominerte det innseilingen til havnen frem til 26. februar 1630 da de Kruittoren kollapset og falt i Veerse Gat. Det antas at tidevannet hadde gravd bort grunnen under det. I 1615 ble en fyrlykt plassert i de Campveerse Toren for å hjelpe sjøfarende å finne innseilingen til havnen i mørket.
Ved siden av å være en del av byens festningsverker, ble tårnet fra begynnelsen av det 16. århundre brukt til å motta byens gjester. Det var da kjent som et herberge med to store, vakre saler med store vinduer og utsikt over de fleste øyene i Zeeland. Flere kjente personer har blitt mottatt her, som for eksempel grevene av Egmond en Hoorne i 1563 og Vilhelm I av Oranien og Louise de Coligny som lot bryllupsmiddagen servere her 21. juni 1575. Etter 1870 hadde tårnet ry som losji for forfattere og malere. Charles de Coster, en flamsk forfatter, fant her inspirasjon til en bearbeidelse av middelalderlegenden Till Eulenspiegel. Det var i 2004 et av Nederlands eldste eksisterende herberger.
Da Veere mistet status som «festningsby» i 1861, var tårnet så forfallent at det gotiske taket ble revet. Tårnet fikk etterhvert et flatt tak som ble brukt til utsiktspunkt. Dette kaltes De Belvedère. I 1950 fikk de Campveerse Toren sitt opprinnelige tak tilbake.
Sisternen, også kjent som De Veerse wensput
Vanntanken fikk i 1551 et åttekantet bygg med naturstein til beskyttelse. Tre av sidene er lukket mens de øvrige har tudorbuer som bæres av slanke søyler. Etter at husene i Veere ble tilknyttet den offentlige vannledningen i 1938, fungerer sisternen ikke lengre som vannkilde, men som ønskebrønn der turister kaster mynter – og Veeres barn plukker dem opp igjen.
I Veere kalles sisternen av og til for fontenen, dette er et minne etter drikkefontenen som ble føyd til i 1566. Navnet har overlevd selv om det er lenge siden fontenen ble fjernet.
Forbundet Steinerskolene i Norge
Forbundet Steinerskolene i Norge er en paraplyorganisasjon som representerer steinerskoler i Norge. Organisasjonen er et sentralt forum for samarbeid mellom skolene og representerer dem overfor utdanningsmyndighetene i mange sammenhenger. Forbundet har sitt tilhold på Berle, Professor Dahls gate 30 i Oslo.
Institutt for sammenliknende politikk
Institutt for sammenlignende politikk er et statsvitenskapelig institutt ved Det samfunnsvitenskapelige fakultet ved Universitetet i Bergen (UiB), der ansatte forsker og underviser i fagområdet sammenliknende politikk. Sammenliknende politikk ble på slutten av 1960-årene etablert som fag og forskningsområde av Stein Rokkan og hans medarbeidere ved UiBs Sosiologisk institutt. I 1980 ble fagmiljøet i sammenliknende politikk skilt ut i et eget institutt. Instituttet holder til i samme husrekke som Sosiologisk institutt og Institutt for politikk og forvaltning.
Forskningsfelt
Ansatte på instituttet driver forskning og undervisning knyttet til politisk utvikling, demokrati og demokratisering i bred forstand. Fagets opprinnelige konsentrasjon om europeiske forhold har etter hvert dreid i lys av den globale politiske utvikling til interesse for temaer knyttet til demokrati og demokratisering også i Asia, Afrika og Latin-Amerika. Instituttets forskningsgrupper er organisert rundt temaene europeisk politikk, institusjoner og institusjonsutvikling i nye demokratier, kjønn og velferd, samt metode og politisk atferd.
Instituttets historie
Institutt for sammenliknende politikk ble vedtatt opprettet av Det akademiske kollegium 14. juni 1979 og har eksistert som egen enhet med dette navnet siden 1. januar 1980. Mannen som er kjent som grunnleggeren av instituttet, Stein Rokkan, var imidlertid allerede i 1966 utnevnt som professor i sosiologi ved Universitetet i Bergen. Faget sammenliknende politikk ved Universitetet i Bergen var opprinnelig en seksjon ved det bredt sammensatte Sosiologisk institutt. I tillegg til sosiologi og sammenliknende politikk omfattet dette også fagene sosialøkonomi, informasjonsvitenskap og samfunnskunnskap. Sosiologisk institutt skiftet i 1977 navn til Institutt for sosiologi og statsvitenskapelige fag. I noen år besto Instituttet av avdelinger for sosiologi, offentlig administrasjon og organisasjonskunnskap, og sammenliknende politikk. Fra 1980 ble avdelingene skilt ut som egne, selvstendige institutter.
Utdanning
Institutt for sammenliknende politikk tilbyr utdanning i statsvitenskap på bachelor-, master- og phd-nivå. Utdanningen i sammenliknende politikk er kjent under merkenavnet "sampol".