cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Viktor von Weizsäcker
Viktor Freiherr von Weizsäcker (født 21. april 1886 i Stuttgart, død 9. januar 1957 i Heidelberg) var en tysk lege. Han var grunnlegger av den psykosomatiske medisin og den medisinske antropologi. Han var sønn av politikeren Karl von Weizsäcker, bror av Ernst von Weizsäcker og onkel til Richard von Weizsäcker og Carl Friedrich von Weizsäcker.
Grigorij Zinovjev
Grigorij Jevsejevitsj Zinovjev (1883–1936) var en sovjetisk politiker. Han ledet Komintern fra stiftelsen i 1919 til 1926.
Bakgrunn
Ovsej-Gersjon Aronovitsj Radomyslovskij Apfelbaum ble født i Jelizavetgrad (nå Kropyvnytskyj i Ukraina). Foreldrene var jødiske melkebønder som underviste ham hjemme. Gregorij var tidlig i livet kjent som Apfelbaum eller Radomyslovskij, og tok senere en rekke andre tilnavn/kallenavn, som Sjatski, Grigorjev, Grigorij og Zinovjev. Det ble de to siste navnene som ble de mest kjente.
Liv og virke
Zinovjev sluttet seg til det russiske arbeiderpartiet i 1901, og etter splittelsen mellom bolsjeviker og mensjeviker fulgte han bolsjevikene. I 1905 ble han redaktør for avisa Proletary, og i 1908 ble han arrestert for sine politiske synspunkter, men frigitt grunnet dårlig helse. Deretter sluttet han seg til Lenin i Sveits, og forble en av hans nærmeste medarbeidere.
Zinovjev reiste sammen med Lenin med på det toget som Tyskland gav fritt leide og lot passere under første verdenskrig fra Sveits gjennom Tyskland og som via Sverige nådde den russiske grensen ved Haparanda våren 1917 (Finland var et storfyrstedømme innen Russland på denne tid og ikke en egen stat). Tsar Nikolaj II var blitt avsatt og var erstattet av Kerenskij-ministeriet etter februarrevolusjonen i mars 1917. Men Kerenskij nektet, som tsaren, å slutte fred med sentralmaktene. Keiser Vilhelm II håpet at Lenin og hans kommunistiske følge skulle styrte det nye styret eller i det minste distrahere Russland innenfra, noe som ville gagne sentralmaktene på Østfronten. Dette gjorde Lenin og Zinovjev over all (både egen og tysk) forventning i og med oktoberrevolusjonen. Det nye bolsjevikstyret valgte å slutte fred med Tyskland (og de øvrige sentralmaktene) i mars 1918 ved å inngå freden i Brest-Litovsk.
I september 1918 uttrykte Zinovjev under et møte med kommunister i Petrograd, etter historikeren Robert Conquests vurdering, en implisitt beredskap til massemord. «Vi må vinne 90 av Russlands 100 millioner for vår sak. De øvrige har intet de skulle ha sagt; de må tilintetgjøres.»  Disse ordene fra en så fremstående leder mener historikeren Richard Pipes innebar dødsdommen over millioner av mennesker. Rundt samme tid hadde Zinovjev ifølge Izvestija allerede den offentlige proklamasjon av den røde terror latt 512 gisler henrette i Petrograd
I Lenins sykdomsperiode og etter hans død allierte Zinovjev seg med Kamenev og Stalin, senere også Nikolaj Bukharin, i kampen mot venstrefløyen, ledet av Trotski. Han foreslo endog å ekskludere Trotski, uten å få støtte for dette fra Stalin. Særlig var spørsmålet om industriell reisning og forholdet til bøndene av stor betydning. Da imidlertid Trotski var utmanøvrert havnet han sammen med Kamenev i opposisjon til Stalin. Han inntok også deler av venstrefløyens politikk, og dannet i 1926 Den forente opposisjonen. Samme år ble han også avsatt som formann for Komintern. Året etter ble han ekskludert fra partiet, men etter omfattende selvkritikk ble han tatt til nåde igjen i 1928, et tidspunkt da den gamle venstreopposisjonens standpunkter var i ferd med å bli overtatt av Stalin og flertallet.
Endelikt
Han fikk aldri senere noen fremtredende posisjon i stat eller parti, og i 1932 ble han ekskludert for andre gang. Etter å ha blitt tatt til nåde året etter ble han i 1934 ekskludert for tredje gang og også arrestert for medvirkning til mordet på Sergej Kirov. Sammen med blant andre Kamenev ble han dømt han døden for landsforræderi og konspirasjon i den første Moskvaprosessen. Han ble henrettet i kjelleren under Lubjankafengselet.
Han ble rehabilitert i 1988.
Zinovjevs historikk over Russlands kommunistiske parti, Die Geschichte der kommunistischen Partei Rußlands, ble brent av nasjonalsosialistene under de landsomfattende bokbålene i Tyskland 1933.
I likhet med sin nære venn og medarbeider Kamenev var Zinovjev først og fremst en praktiker. Selv om Marxist Internet Archives har lagt ut en håndfull artikler av ham er disse først og fremst knyttet opp til aktuelle hendelser. Det er få, om noen, av hans arbeider som anses å ha mer enn historisk verdi.
Økonomisk sone
Økonomisk sone er en havsone der en kyststat har suverene rettigheter over naturressursene i sjøen, på og under havbunnen.
Israel Epstein
Israel Epstein (født 20. april 1915 i Warszawa i Russland – nå Polen, død 26. mai 2005 i Beijing; kinesisk: 伊斯雷尔·爱泼斯坦, pinyin: Yīsīléi'ěr Àipōsītǎn) var en polskfødt kinesisk journalist og forfatter. Han var medlem av det kinesiske kommunistiske parti, tok kinesisk statsborgerskap og var medlem av Det kinesiske folks politisk konsultative konferanse.
Liv og virke
Hans far ble satt i fengsel av tsarens regjering på grunn av sitt virke i arbeiderbevegelsen, hans mor ble forvist til Sibir. Etter utbruddet av første verdenskrig arbeidet Israel Epsteins far i Japan. Da den tyske arme stod foran Warszawas porter flyktet resten av denne jødiske familien til Asia, nådde Kina i 1917 og slo seg ned i Tianjin i 1920.
Som 15-åring begynte Israel Epstein som journalist for de engelskspråklige avisene Peking Times og Tientsin Times. Senere arbeidet han også for United Press og andre utenlandske medier om japanernes okkupasjon av Kina. I 1933 ble han kjent med journalisten Edgar Snow. I 1938 ble han medlem av China Defense League, som var grunnlagt av Song Qingling (Sun Yat-sens enke).
I 1951 inviterte Song Qingling ham og hans hustru Elsie Fairfax-Chomeley tilbake til Kina, for å ta ansvaret for det engelskspråklige tidsskriftet hun hadde grunnlagt, China Reconstructs. Han forble tidsskriftets sjefredaktør til han gikk i pensjon.
I 1957 ble han kinesisk statsborger. Israel Epstein var del av en begrenset gruppe vesterlendinger, kanskje ett hundretall, som ble gitt kinesisk statsborgerskap. Blant de andre var wieneren Richard Frey, amerikaneren Ma Haide (George Hatem), lærerinnen Käthe Zhao fra Berlin og sveitserinnen Olga Lee, den newzealandske journalist Rewi Alley og den tyske fotograf Eva Siao. I 1964 ble han medlem av kommunistpartriet.
Under kulturrevolusjonen ble Israel Epstein satt i fengsel fra 1968 til 1973, men etter løslatelsen ble han fullstendig rehabilitert: Mao, Zhou Enlai og Deng Xiaoping mottok ham regelmessig. I 1983 var han blant de «tolv internasjonale eksperter» som ble medlemmer av Det kinesiske folks politisk konsultative konferanse.
Oppstue
Oppstue, på dialekt kalt «Uppstuggu», er en vanlig bygningstype i Oppdal.
Israel Epstein
Liv og virke
Han ble begravet på æresgravlunden Babaoshan i Beijing, og ved begravelsen deltok blant annet Hu Jintao, Wen Jiabao, Jia Qinglin og Li Changchun.
«Svärdet»
«Svärdet» var det nest største krigsskip i Sverige ved begynnelsen av den skånske krig 1675-1679. Skipet hadde en bestykning på 86 kanoner. I 1676 ble det senket under et slag mot danske og nederlandske skip utenfor Öland.
Oppstue
Oppstuen er et rom som ligger over de øvrige rommene og er røstet på tvers. Høyden er slik at gesimsen på oppstua går klar av mønet på hovedtaket. Rommet har gitt navn til bygningstypen med slikt rom.
Israel Epstein
Eksterne lenker
Tysk
«Svärdet»
Krigsskipet
«Svärdet» ble bygget og sjøsatt i Bodekull under ledelse av den engelske skipsbyggeren Robert Turner, som også bygget fregatten «Stenbocken». Skipskonstruktøren Jacob Voss hadde ansvaret for byggingen som var etter engelsk stil; Turner og hans kolleger Francis Sheldon og Thomas Day innført det. Disse tre skipsbyggerne tok i bruk den engelske metoden for bygging og utformning av de større orlogsskiper og dermed bygge tredekkers linjeskip av en størrelse til da ukjent i Sverige. «Kronan» og «Rixnyckelen» var sammen med «Svärdet» tredekkers skip.
Oppstue
Digitaltmuseum.no beskriver at oppstua vanligvis var et klesloft (loft til å oppbevare klær på), men på mindre plasser uten eget bur kunne maten lagres i oppstua sammen med kleskistene.
Israel Epstein
Eksterne lenker
Engelsk
Oppstue
Idag bygges en del hus og hytter med oppstue hvor oppstuen har oppholdsrom som soverom, loftsstue eller lignende. Tidligere lå oftest oppstuen på enden av huset, mens mange nyere oppstuer ligger symetrisk midt på huset.
«Svärdet»
Krigsskipet
En liste over bestykning på skipene datert 1668 viser at «Svärdet» hadde 30 kanoner på nederste dekk, 28 på midtre dekk og 24 på øverste dekk. Listen bekrefter at det var en tredekker eller en todekker med tungt bestykket skanse; bestående av halvdekk og hyttedekk på akterskipet og bakken (forskipet). De fleste illustrasjoner av skipet, som et maleri av en ukjent kunstner i Kalmar domkirke viser linjeskipet med tre dekk.
Maleriet i kirken viser også ornamenter på akterspeilet; to løver øverst på et speil holdt et nedvendt gyllent sverd.
«Svärdets» endelikt
Under slaget ved Öland den 1. juni 1676 avfyrte admiral Claes Uggla et fatalt signalskudd for å hindre at hans eskadre foran ham skulle spre seg akkurat idet den allierte dansk-nederlandske fellesflåten under generaladmiral Tromp i tre kolonner skulle når den svenske linjen. Resultatet var kort forklart katastrofalt, med flaggskipet «Kronan» på havets bunn og den svenske flåten splintet i stykker under vill flukt står Uggla og bare fem til seks skip tilbake under voldsomme angrep av de allierte.
Etter en og en halv time med hard kamp var Uggla under kraftig press med master skutt ned eller sterkt skadet og tre alvorlige grunnskudd hadde brutt gjennom underskroget. Etter han hadde overgitt seg brøt kapteinen på det nederlandske brannskipet «t`Hoen» ordrer og uten å lyttet på tilrop satt «Svärdet» i brann ved kl. 14 om ettermiddag tre timer etter sjøslaget hadde startet. To timer senere sank skipet. Danskerne og nederlenderne forsøkt å reddet de mange svenskene som kom seg på vannet, men de ladede kanoner som eksplodert ett for ett og høy sjø gjorde det vanskelig så bare rundt femti overlevde av mannskapet på 650 ombord. Det sist man så var at skipet var kraftig redusert da det kom omsidig under vannet.
Vraket etter «Svärdet» er fremdeles ikke funnet eller i det minst hemmeligholdt av de som fant regalskipet «Kronan» i dag, men mest sannsynlig på dypere farvann på mer utilgjengelige bunnforhold utenfor Öland. Den 15. november 2011 ble det meldt at et skip som sannsynligvis er «Svärdet», ble funnet ved Öland.
Karl von Weizsäcker
Karl Hugo Freiherr von Weizsäcker (født 25. februar 1853 i Stuttgart i Kongedømmet Württemberg, død 2. februar 1926 samme sted) var en württembergsk politiker og statsmann.
Bakgrunn
Weizsäcker var sønn av teologen Karl Heinrich von Weizsäcker. Han studerte ved Universität Tübingen, hvor han var medlem av studenterforeningen Akademische Gesellschaft Stuttgardia, preget av sydtysk liberalisme. Weizsäcker ble gift med Paula von Meibom i 1879. Deres sønner var diplomaten Ernst von Weizsäcker og medisineren Viktor von Weizsäcker. Han var farfar til fysikeren og filosofen Carl Friedrich von Weizsäcker og politikeren Richard von Weizsäcker, Tysklands president fra 1984 til 1994.
Karriere
Som kongelig ministerialdirigent ble Weizsäcker 24. februar 1897 opphøyet i den personlige adelstanden. I 1916 ble han opphøyet i friherrestanden.
Fra april til november 1900 var han kulturminister i regjeringen Mittnacht i Kongedømmet Württemberg, og fra desember 1900 til desember 1906 i regjeringene Schottenstein og Breitling.
Fra 4. desember 1906 til 6. november 1918 var han president for statsministeriet (statsminister).
Kort etter hans fratreden som statsminister ble under novemberrevolusjonen det württembergske monarki avviklet. Weizsäcker trakk seg da personlig ut av politikken, men gav sin støtte til Gottlob Egelhaaf i hans forehavende å grunnlegge den württembergske landsavdeling av Deutsche Volkspartei (DVP).
Polen under Sommer-OL 1960
Polen under Sommer-OL 1960. 195 sportsutøvere fra Polen deltok i 17 sporter under Sommer-OL 1960 i Roma. Polen kom på niendeplass med fire gull-, seks sølv- og elleve bronsemedaljer. Roeren Teodor Kocerka var flaggbærer unde åpningsseremonien.
Dick Fosbury
Richard Douglas «Dick» Fosbury (født 6. mars 1947, død 12. mars 2023) var en amerikansk friidrettsutøver som revolusjonerte høydehopp ved å innføre en ny hoppteknikk. Denne teknikken, som innebærer at utøveren hopper med hodet først og ryggen nærmest lista, har fått navnet «Fosbury flop».
Manfred Eigen
Manfred Eigen (født 9. mai 1927 i Bochum, død 6. februar 2019 ) var en tysk biofysiker, og leder for Max-Planck-Gesellschaft for biofysikalsk kjemi i Göttingen. Han var også æresdoktor ved Braunschweigs tekniske universitet og var ordfører for Studienstiftung des deutschen Volkes i 1982 til 1993.
Han ble tildelt Nobelprisen i kjemi sammen med Ronald George Wreyford Norrish og George Porter i 1967.
Dick Fosbury
Fosbury begynte å eksperimentere med den nye teknikken i sekstenårsalderen, da han syntes de eksisterende teknikkene virket for kompliserte. Han vant det amerikanske studentmesterskapet med den nye teknikken, i tillegg til den amerikanske OL-uttakingen. Under OL 1968, som ble arrangert i Mexico by, tok han gull og satte ny olympisk rekord, et klart bevis på den nye teknikkens potensial.
Til tross for stor skepsis i starten, vant den nye teknikken raskt popularitet, og er i dag så å si enerådende blant dagens høydehoppere.
Boksitogorsk
Boksitogorsk (russisk: Бокситого́рск) er en by i Leningrad oblast i Russland. Den ligger ved elva Pjardomlja, ei sideelv til Sias, rundt 245 km øst for St. Petersburg. Innbyggertall: 18 128 (folketelling 2002), 21 839 (folketelling 1989).
Byggingen av bosetningen Boksiti ble påbegynt i 1929, med bakgrunn i utvinning av bauxittmalm i området. I 1935 fikk stedet status som bymessig bosetning, og ble samtidig omdøpt til sitt nåværende navn. Bystatus ble gitt i 1950.
Preah Khan
Preah Khan (khmer: ប្រាសាទព្រះខ័ន) er et tempel i Angkor, Kambodsja, bygd i det 12. århundre for kong Jayavarman VII. Det ligger nordøst for Angkor Thom og like vest for Jayatataka baray, som det var tilknyttet. Det var sentrum for en stor organisasjon med nesten 100 000 embetsmenn og tjenestemenn. Tempelet har et flatt i design, med en grunnleggende plan av rektangulære gallerier på rekke rundt en buddhistisk helligdom omgitt av flere midre hinduistiske templer og en rekke senere tillegg. I likhet med det nærliggende Ta Prohm har Preah Khan i stor grad fått stå urestaurert, med mange trær og annen vegetasjon somvokser blant ruinene.
Historie
Preah Khan ble bygd på stedet der Jayavarman VII seiret over det invaderende Chamfolket i 1191. Det kan ha blitt bygget på stedet der de kongelige palassene til Yasovarman II og Tribhuvanadityavarman stod. Steler funnet i tempelet har gitt vesentlig informasjon om historien og driften av stedet: hovedbildet, av bodhisattva Avalokitesvara i form av kongens far, ble innviet i 1191 (kongens mor hadde tidligere blitt minnet på samme måte i Ta Prohm). 430 andre guder hadde også helligdommer på området, som hver fikk tildelt av mat, klær, parfyme og selv myggnett; tempelet inneholdt en formue av gull, sølv, smykkesteiner, 112 300 perler og en ku med forgylte horn. Institusjonen kombinerte rollene som by, tempel og buddhistisk universitet: det var 97 840 embetsmenn og tjenere, inkludert 1000 dansere og 1000 lærere. Tempelet er fortsatt i stor grad urestaurert: den første ryddingen av området var fra 1927 til 1932, og delvis gjenoppbygging ble forsøkt i 1939. Siden da har frittstående statuer har blitt fjernet for bevaring, og det har vært ytterligere restaureringsarbeid, men konservatorene har forsøkt å balansere restaurering og vedlikehold mot den overgrodde tilstanden tempelet var i da det ble oppdaget.
En av konservatorene, Maurice Glaize, skrev:
"Tempelet var tidligere overgrodd med spesielt glupsk vegetasjon og helt rasert, og sto fram som bare kaos. Ryddearbeidet ble foretatt med en konstant respekt for de store trærne som gir det helhetlige bildet en hyggelig presentasjon uten å konstituere noen umiddelbar fare. Samtidig har noe delvis gjenoppbygging gjenopprettet ulike bygninger som var tilstrekkelig bevart og som var av spesiell interesse for deres arkitektur eller dekorasjon." Siden 1991 har området blitt opprettholdt av World Monuments Fund. Det har fortsatt den forsiktige tilnærming til restaureringen, og stoler på at å gå videre ville innebære for mye gjetting, og foretrekker å respektere det naturens inngripen i templet. En av de tidligere ansatte har sagt: «Vi driver i utgangspunktet et glorifisert vedlikeholdsprogram. Vi er ikke villige til å forfalske historien.» Det har derfor begrenset seg hovedsakelig til stabiliseringsarbeide på den fjerde østlige gopuraen, ildhuset og dansernes hall.
Tempelet
Den ytre veggen til Preah Khan er lateritt og bærer 72 garudaer med 50 meters mellomrom som alle holder nagaer. Tempelområdet er omgitt av en vollgrav som måler 800 x 700 m og har et areal på 56 hektar (138 dekar). Øst for Preah Khan er en landgangsplatform på kanten av Jayatatakabarayen som nå tørket inn, som målte 3,5 x 0,9 km. Dette ga også tilgang til tempelet Neak Pean i sentrum av barayen. Som vanlig er Preah Khan orientert mot øst, så dette var hovedinngangen, men det finnes andre innganger mot hver av himmelretningene. Hver inngang har en gangvei over vollgraven med dekorasjoner lik de som finnes i Angkor Thom.
Halvveis langs veien som fører til den tredje inngjerede området, på nordsiden, er et ildhus (eller Dharmasala) lik det i Ta Prohm. Resten av det fjerde området, nå gjengrodd av skog, var opprinnelig byområdet, dette ble bygd av forgjengelige materialer og har dermed ikke har overlevd.
Jeanette Wolff
Jeanette Wolff (født 22. juni 1888 i Bocholt som Jeanette Cohen, død 19. mai 1976 i Berlin) var en tysk politiker (SPD), fagforeningskvinne og aktiv i jødiske organisasjoner.
Wolff engasjerte seg tidlig i politikk, først i hjembyen Bocholt i Westfalen og senere i Vest-Berlin. Hun var medlem av det tyske parlamentet fra 1952 til 1961. Hun var en av grunnleggerne av Gesellschaft für Christlich-Jüdische Zusammenarbeit in Berlin, og nestleder for Det jødiske sentralrådet fra 1965 til 1975, og hadde verv i DGB, tysk LO.
I 1967 ble hun tildelt ærestittelen Stadtälteste von Berlin, og året etter, da hun fylte 80 år, ble hun æresmedlem av Den internasjonale ligaen for menneskerettigheter.
Visby
Visby er den eneste byen på Gotland og er administrasjonssenter for både Gotland kommune og Gotlands län i Sverige. Tettstedet Visby hadde 22,593 innbyggere i 2010. Navnet kommer av vi, «offerplass», og by.
Historie
Ingen vet hvor langt tilbake byens historie går. Ifølge en teori skal byen ha blitt grunnlagt omkring 900, men allerede før dette tidspunktet fantes det et handelssentrum på stedet.
Fra 1995 har Visby stått på UNESCOs verdensarvliste.
Severdigheter
Mange minnesmerker fra Visbys storhetstid er i dag severdigheter:
Festivaler
Hvert år i august er det middelalderuke innenfor ringmuren. Det serveres mat og godbiter med oppskrifter fra middelalderen. Det lages også smykker og settes opp skuespill fra middelalderen.
Kommunikasjon
Visby lufthavn ligger like utenfor byen. Bilferja Visby—Nynäshamn, Visby-Oskarshamn og Visby-Öland (Grankullavik).
Kristen Andersen
Kristen Cæcilius Andersen (født 6. august 1907 i Kristiansand, død 25. juni 1986 i Oslo) var en norsk jurist som var professor i rettsvitenskap ved Universitetet i Oslo.
Andersen tok examen artium i 1925 og ble cand.jur. i 1930. Han arbeidet deretter i Trustkontrollen til han i 1936 ble stipendiat ved Universtietet i Oslo. I 1938 tok han doktorgraden. '' Rettens stilling til konkurranseregulerende sammenslutninger og avtaler. En oversikt over norsk og fremmed rett'' var tittelen på denne. 1. juli 1939 ble han utnevnt til professor ved UiO. Han hadde denne stillingen til han gikk av med pensjon i 1977, men under andre verdenskrig ble han i 1944 avsatt av nazistene fordi han hadde forlatt landet. Da underviste han i Uppsala, hvor 14 norske studenter samme år avla juridisk embetseksamen.
Heder
Kristen Andersen var medlem av Det norske Videnskaps-Akademi fra 1947. I 1973 ble han kommandør av St. Olavs Orden.
Federico Castelluccio
Federico Castelluccio (født 1964) er en italiensk-amerikansk kunstmaler og skuespiller, kjent fra tv-serien Sopranos.
Castelluccio er født i Napoli i Italia, men oppvokst i New Jersey da hans foreldre flyttet dit i 1968. Fra 2000 til 2002 spilte han rollen som Furio i tv-serien Sopranos. Han har utover dette hatt en gjesterolle i tv-serier som NYPD Blue (2003) og Lov og orden: New York (2008).
Han har utover tv hatt biroller i en rekke relativt ukjente filmer. Blant annet hadde han en større birolle i grøsseren Exit 0 (2019). Han har også skrevet manus, regissert og produsert noen kortfilmer.
Julius Weizsäcker
Julius Weizsäcker (født 13. februar 1828 i Öhringen, død 3. september 1889 i Bad Kissingen) var en tysk middelalderhistoriker. Hans bror var den protestantiske teologen Karl Heinrich von Weizsäcker (1822–1899).
Julius Weizsäcker tok sin habilisasjon i 1859 og virket som privatdosent i Tübingen før han i 1860 ble medarbeider ved den historiske kommisjon i München. I 1864 ble han professor i Erlangen, 1867 i Tübingen, 1872 i Strassburg, 1876 i Göttingen og 1881 i Berlin.
Julius Weizsäcker døde 3. september 1889 i Kissingen.
Viktige verker
På oppdrag fra den historiske kommisjon i München utgav han mellom 1867-1888 seks bind av tyske riksdagsakter fra Wenzel og Ruprecht Is regjeringstid.
Limited Edition Tour CD
Limited Edition Tour CD er den andre EP-en av System Of a Down, utgitt i 2000.
Jens Munthe Svendsen
Jens Munthe Blichfeldt Svendsen (født 27. februar 1869 i Volda, død 4. mai 1957) var en norsk billedhugger.
Hans verk var ofte religiøst inspirert, og ble i all vesentlighet gitt til Volda kommune (1949) og i dag utstilt ved den lokale Sparebank. Av byster nevnes den av Andreas Munch, reist på Halfdan Kjerulfs plass i 1912.
Pat Leahy
Patrick Joseph «Pat» Leahy (født 20. mai 1877 i grevskapet Limerick, død 29. desember 1927) var en irsk friidrettsutøver som deltok i de olympiske leker 1900 i Paris og 1908 i London.
Leahy kom på andreplass i høydehoppkonkurransen under OL 1900 i Paris med et hopp på 1,78. Amerikaneren Irving Baxter vant med 1,90 som var ny olympisk rekord. I lengdehopp ble han nummer tre bak Alvin Kraenzlein og Myer Prinstein og i tresteg kom han på fjerdeplass.
Leahy var en av sju brødre som alle drev med idrett, hans bror Cornelius Leahy vant en olympisk sølvmedalje under OL-1908 i London. I 1909 emigrerte Con og Pat til USA.
Broene til Slotsholmen
Broene til Slotsholmen forbinder via ni forskjellige ruter det øvrige København (dvs. Sjælland og Amager) med øya. I alt er det ni broer, hvorav bare den ene går til Amager.
De ni broene er (talt fra vest over nord til øst): Bryghus Bro, Prinsensbro, Marmorbroen, Stormbroen, Højbro, Holmens Bro, Børsbroen og Chr. IV's bro og Knippelsbro.
En tiende bro, Røde bro, ble nedlagt i 1726.
Knippelsbro
Klaffebroen Knippelsbro forbinder Slotsholmen med Christianshavn ved å føre Børsgade over Christians Brygge til Torvegade og ble oppført 1618–20. Den ble opprinnelig kalt for "Knippensbro" efter Hans Knip, som i 1641 var den første bropasseren, men skiftet senere til det nåværende navn.
Sammen med Langebro er den alene om å forbinde Indre By med Christianshavn, og den har derfor relativt stor trafikkmengde.
Marmorbroen
Marmorbroen er en buebro, som ligger i forlengelsen av Ny Vestergade/Dantes Plads og fører denne veien over Frederiksholms Kanal inn til ridebanen gjennom to paviljonger. Ved inngangen var det opprinnelig plassert en gitterport i jern for å markere at dette var hovedinngangen. Porten ble senere fjernet ettersom den begynte å ruste.
Stormbroen
Stormbroen er en liten buebro oppført i stein. Den forbinder Stormgade (mot Rådhuspladsen) med Vindebrogade (mot Kongens Nytorv). Broen er oppkalt etter Stormen på København i 1659. De svenske styrkene satte inn sitt hovedangrep ved nettopp dette punktet, hvor byvollen lå på daværende tidspunkt. Etter utallige nederlag var det her det endelig lyktes å slå svenskene. De etterlot seg 2.000 døde soldater foran vollen ved Stormgade.
Forskjellige kilder opplyser at broen opprinnelig ble oppført i 1681, men på broens sider er teksten "Opført MDCLX" (1660) meislet inn i broens stenfundament som et relieff. Den nåværende broen er utført i 1918 etter et prosjekt av Martin Nyrop fra 1898
Røde Bro (nedlagt)
Etter oppføringen av Prinsenbro og Stormbroen ble det bygget en bro utenfor Knabrostræde over til Slotsholmen. Broen het Røde bro, men ble bare kalt den nye bro, og den har gitt navn til Nybrogade. Broen ble nedlagt i 1726.
Ahmet Ertegün
Ahmet Ertegün (1923–2006) var en tyrkisk-amerikansk forretningsmann, sangtekstforfatter og filantrop. Han er mest kjent for å ha startet Atlantic Records. Senere var han med på å starte Bang Records.
Broene til Slotsholmen
Højbro
Højbro er en buebro i støpejern, som forbinder Højbro Plads med Slotsholmen. Den er tegnet av Vilhelm Dahlerup og bygget i 1878. Holmens Bro og Børsbroen var også opprinnelig utformet av Dahlerup, men Højbro er nå den eneste som er igjen.
Protektorat
Et protektorat er en stat som har avstått deler av sin suverenitet til en annen stat. Betegnelsen dekker en rekke forhold, men brukes typisk om stater som har avstått full eller delvis kontroll over utenrikssaker, men beholdt stor grad av selvstendighet i indre saker. Protektorat kan oppstå som følge av at den dominerende staten truer med eller benytter makt, eller når den svakere staten ser fordeler (vanligvis militær beskyttelse) i ordningen. Ofte er uttrykket brukt eufemistisk og statusen er nært beslektet med et lydrike.
Broene til Slotsholmen
Holmens Bro
Holmens Bro er en buebro i granitt oppført 1954 til avløsning for Dahlerups design fra 1878.
Protektorat
Et protektorat skiller seg fra biland og kolonier fordi protektoratet beholder sin suverenitet (skjønt ofte kun i navnet), protektoratets territorium er klart avgrenset fra den beskyttende statens og protektoratets borgere ikke blir undersåtter i den beskyttende staten. I begynnelsen er den beskyttende statens muligheter til å blande seg i protektoratets indre anliggender vanligvis regulert ved traktat. Protektoratet har imidlertid små muligheter til å motsette seg forsøk på større kontroll fordi det ikke har tilgang til diplomatiske kanaler.
Ahmet Ertegün
I 2007 ble han posthumt valgt inn i Blues Hall of Fame.
Protektorat
Eksempler
Protektorater har eksistert siden tidlige tider i forbindelse med større imperier, og det er kjente tilfeller i gresk og romersk historie. I første verdenskrig ble Egypt et protektorat under Storbritannias beskyttelse. Cuba var i all vesentlighet et protektorat under USA inntil 1934. De tyske koloniene i Afrika og Asia ble frem til første verdenskrig kalt Schutzgebiete. Under annen verdenskrig ble Böhmen og Mähren et tysk protektorat. I dag har ingen stater formelt status som protektorat, men det finnes flere kvasi-protektorater, inkludert Cookøyene, Marshalløyene, Mikronesiaføderasjonen og Niue. De tidligere tilsynsområdene under FN skilte seg fra protektorater i den forstand at de ble klargjort for endelig selvstendighet og at den dominerende statens kontroll var gjenstand for ettersyn av FNs tilsynsråd.
Demografi i Eritrea
Byer
Eritreas fem største byer:
Luis Federico Leloir
Luis Federico Leloir (født 6. september 1906 i Paris, død 2. desember 1987 i Buenos Aires) var en argentinsk biokjemiker. Han mottok Nobelprisen i kjemi i 1970.
George Porter
Porter fikk et stipendiat for å studere ved University of Leeds der han tok en bachelorgrad i kjemi. Deretter tjenestegjorde han i flåten under andre verdenskrigen. Porter fortsatte så sin utdannelse gjennom å forske ved University of Cambridge under Ronald George Wreyford Norrish, der han innledet samarbeid som skulle føre til at de fikk Nobelprisen.
Volker Beck (friidrettsutøver)
Volker Beck (født 30. juni 1956 i Nordhausen) er en tidligere tysk friidrettsutøver som var spesialist på 400 meter hekk. Han ble olympisk mester på denne distansen under OL 1980 i Moskva og er dermed den eneste tyske OL-vinnere i denne disiplinen. På grunn av at USA og mange vesteuropeiske land boikottet lekene, slapp han å møte blant annet storfavoritten Edwin Moses. Beck var også med på Tysklands lag på 4 x 400 m stafett. Laget vant sølvmedaljene etter Sovjetunionen.
Latvias riksvåpen
Latvias riksvåpen er et tredelt våpenskjold som ble laget for proklamasjonen av republikken Latvia 18. novermber 1918. Øvre felt er blått med en oppadstigende gull sol, nedre heraldisk høyre felt er sølv med en rød løve, nedre heraldisk venstre felt er rødt med en sølv gribb. Over skjoldet representerer tre gull stjerner regionene Kurland, Livland och Latgale. Et bånd i Latvias flaggs farger binder sammen eikekvister under skjoldet og skjoldholderne.
Den oppadstigende solen ble første gang benytte som nasjonalt symbol under første verdenskrig, kjennetegnet for Latvias skytterkorps i den sovjetiske hæren.
Den røde løven stammer fra hertugdømmet Kurland, der den ble båret første gang 1569.
Gribben stammer fra polsk overhøyhet over Livland og Latgale, og ble båret første gang 1566.
Sovjetrepublikken Latvia
Den latviske sosialistiske sovjetrepublikks våpen bygger på Sovjetunionens og var i bruk 1940-1991. Hveteaksene symboliserer jordbruk. havbølgene symboliserer maritim virksomhet. Den røde stjernen, samt hammer og sigd er kommunistiske symboler. Det røde banneret har Sovjetunionens motto «Arbeidere i alle land, foren dere» på latvisk (Visu zemju proletārieši, savienojieties!) og russisk. Latvijas PSR er republikkens navn, der PSR står for Padomju Sociālistiskā Republika.
Søylegang
En søylegang eller kolonnade er en lang rekke av søyler sammenføyet i entablementet, ofte frittstående, som de berømte elliptiske søylegangene Bernini la til fasaden av Peterskirken i Roma.
Tsingy de Bemaraha naturreservat
Tsingy de Bemaraha naturreservat (gassisk: Tsingin'ny Bemaraha) på Madagaskars vestkyst er naturreservat siden 1927, et verdensarvområde siden 1990, og deler av området er siden 1997 nasjonalpark. Nasjonalparkdelen ligger i sør, og utgjør 666 km². Naturreservatet som utgjør den nordlige delen utgjør 853 km².
Begrunnelsen for verdensarvstatus var naturområder av usedvanlig karakter, og habitat for truede arter.
Palaifatos
Palaifatos (gammelgresk: Παλαίφατος) er nevnt som forfatteren av verket Om utrolige hendelser fra det 4. århundre f.Kr.; en tekst som drøfter de greske mytene og forsøker å gi rasjonalistiske forklaringer. Verket består av 52 kapitler, hvorav de 45 første er ens bygget opp med en avvisning av myten.
Forfatterens identitet er ukjent, og i det bysantinske forfatterleksikonet Suidas drøftes det om han kan være «Palaifatos fra Paros» eller «Palaifatos fra Athen». Den siste, som er den mest sannsynlige kandidaten, var antagelig en elev av Aristoteles.
ORBO
Ole Reinert Berg-Olsen (født 4. mai 1982 i Bergen), kjent under artistnavnet ORBO, er en norsk vokalist, gitarist, låtskriver og produsent.
Han var frontfigur i det norske bandet ORBO & The Longshots som han selv startet i 2000. Han har vunnet tre Spellemannpriser, som artist i 2008/09 for albumet High Roller med ORBO & The Longshots, som låtskriver i 2009/10 for albumet Soul Deep av Noora Noor og som produsent og låtskriver for albumet «Inertia» av Gina Aspenes.
I 2013 samarbeidet han med den amerikanske musikeren Jace Everett og de to gav ut singelen «Evil Friend». I 2015 gav han ut singelen «Sands of Time» som ble skrevet etter et møte han hadde med Sir David Attenborough om klimaendringer. I 2017 gav han ut «Here She Comes» og i 2018 «Road to Riches».
Albumet Prairie Sun ble omtalt som «et mesterverk» og fikk blant annet terningkast 6 i Bergens Tidende. Den texanske rhythm & blues-artisten Delbert McClinton deltok på en duett.
Ole Reinert Berg-Olsen selv har forklart at han er influert av låtskrivere som John Lennon, Tom Petty, Bob Dylan, Kevin Welch, Justin Currie, Warren Zevon m.fl.
I perioden 2010–2012 turnerte Orbo i USA og hadde en rekke konserter i New York, Philadelphia, Washington, Los Angeles, Seattle, Memphis, Nashville m.m. og kom blant annet inn på AMA-Charts der albumet «Prairie Sun» nådde «Top 20»-plassering. Singelen «Highway Tears» fikk også god rotasjon på CMT (Country Music Television).
Han debuterte med albumet «Seven» som kom ut i 2004. Albumet ble produsert av Claudia Scott.
Etter dette dannet han bandet ORBO & The Longshots og albumet «Genuine Handmade Rock'n'Roll» ble spilt inn i hhv Sun Studio i Memphis og Compass Sound Studio i Nashville sammen med Erick Jaskowiak. Albumet ble svært godt mottatt i europeisk musikkpresse og fikk god omtale blant annet i Nederland, Sverige, Storbritannia og Belgia.
Albumet High Roller ble spilt inn i Electro Kitty Studio i Seattle i USA. Her deltok blant annet en strykekvartett fra Seattle Philharmonic Orchestra samt blåserrekken «The Kings of Swing». Albumet ble tildelt Spellemannsprisen.
I 2010 hadde ORBO & The Longshots holdt sammen som live band i ti år, og dette ble markert med live-platen «Live 10» som ble spilt inn i Bergen. Her spilte bandet en coverversjon av Traveling Wilburys sin sang «She's My Baby» som senere den amerikanske artisten Tom Petty spilte på sitt radioprogram og omtalte som en av de bedre coverversjonene av en låt han selv hadde skrevet.
EP-en «Prairie Moon» ble fulgt opp av albumet «Prairie Sun» ble utgitt i 2011. Begge deler ble spilt inn i Prairie Sun Recording Studios i California.
I 2013 gav Orbo ut sitt første norskspråklige album Steingard.
«Man O' War» kom ut i 2014 og handler om Napoleon. Singelen ble fulgt opp av albumet "Safe & Sound" samme år.
Borgerkrigen i Laos
Borgerkrigen i Laos var en konflikt mellom det laotiske styret og det kommunistiske Pathet Lao. Begge parter mottok stor støtte fra andre land, fremfor alt USA, Kina, Sovjetunionen og Nord-Vietnam. Laos var strategisk viktig for Nord-Vietnam under Vietnamkrigen, ettersom Ho Chi Minh-stien gikk gjennom Laos, og fungerte som forsyningslinje og dessuten var en alternativ vei til angrep på Sør-Vietnam som var avgjørende under hele krigen.
Urolighetene begynte like før den første indokinesiske krig sluttet. Som et resultat av krigen invaderte Nord-Vietnam Laos i 1958 for å sikre sine interesser i landet, og sørge for at Pathet Lao fikk overtaket.
Pathet Lao og Nord-Vietnam seiret i 1975, og Pathet Lao tok makten i Laos. Det nye styret begynte en forfølgelse av tidligere medlemmer av «Den hemmelige hær», som stort sett var hmong-folk (se Hmong-konflikten i Laos). Båndene mellom Vietnam og Laos er fremdeles sterke, og de to landene utøver idag en allianse.
Suidas
Suidas gikk lenge som forfatter av Suda, den første kjente alfabetisk ordnede ord- og begrepssamling. Suda («festning») regnes som det fremste leksikonet fra bysantinsk tid, hovedsakelig på grunn av det store omfanget med over 30,000 lemmata.
Fra 1930-årene er det blitt allment kjent at Suidas er en fantasifigur. Navnet beror sannsynligvis på en senere forveksling med leksikonets tittel.
Toralv Fanebust
Toralv Fanebust (født 13. august 1898, død 10. februar 1971) var en norsk journalist, skribent, redaktør og forfatter. Han var en sterk kritiker av landssvikoppgjøret etter tyskernes okkupasjon av Norge under den 2. verdenskrig.
Fanebust-saken
Toralv Fanebust hevdet i sitt blad §100 i en artikkel 10. oktober 1946 at den nylig avgåtte riksadvokat Sven Arntzen var skyldig i grovt uaktsomt angiveri ved at han i forbindelse med en skilsmissesak mellom forretningsmannen Bjørn Ivar Sundet Johanssen og dennes kone tok kontakt med nazistenes passmyndigheter. Det skjedde via lensmennene i Ullern og Nordstrand, hvor den siste var en kjent sympatisør med Nasjonal Samling (NS). Disse ble gjort oppmerksomme på at det var fare for at Johanssen skulle rømme landet i forbindelse med en planlagt utenlandsreise. En slik rømning var forbundet med dødsstraff.
Fanebust hevdet at Arntzen, som var aktiv i ledelsen av Milorg, visste eller burde ha visst at også Johanssen var aktiv i motstandsbevegelsen. Ved sin henvendelse til myndighetene forårsaket Arntzen ifølge Fanebust at Johanssen ble overvåket og i 1943 arrestert, avhørt og torturert. Dette kan ha ført til en opprulling av motstandsorganisasjonen XU, massearrestasjoner og henrettelser, og i vesentlig grad ha svekket det norske motstandsarbeidet. Disse påstandene ble tilbakevist i Stortingsmelding 64, 1950, ført i pennen av den etterfølgende riksadvokat Andreas Aulie, som samtidig bekrefter at Arntzens brev ble gjenfunnet i arkivet hos Passtelle. Det hersker derfor ikke tvil om at brevet ble skrevet og sendt, noe også Arntzen selv innrømmet, men konsekvensene er omdiskuterte. Riksadvokat Aulies begrunnelse for at brevet ikke kan ha utløst arrestasjonen av Johanssen er kronologisk, da brevet fra Arntzen skal ha kommet nazistene i hende for sent. Begrunnelsen er tvilsom, da brevet ifølge stortingsmeldingen ble mottatt av Passtelle den 5. august 1943, noe som var 18 dager før Johanssen påbegynte sin utenlandsreise. Arrestasjonen av Johanssen skjedde så den 6. oktober, altså mer enn to måneder etter at brevet kom frem til Passtelle.
Siegfried Fehmer, leder for Gestapos osloavdeling, oppga i forklaring til Oslo forhørsrett at saken mot Johanssen førte til at XU-medlemmene Bjarne Sem, Olav Eide, Lisa Nilsen og Bjørn Reinertsen ble tatt, og regnet med at denne saken var en av de viktigste som det tyske sikkerhetspolitiet behandlet i Norge. Dette ble bekreftet i forklaring til samme rett av den nevnte Olav Eide, som knyttet arrestasjonene og den påfølgende opprullingen av XU direkte til Arntzens brev.
Fanebust fant det urimelig at advokat Arntzen etter krigens slutt ble en av arkitektene bak de provisoriske anordningene som var grunnlaget for oppgjøret med landssvikerne, og som Fanebust mente var i strid med grunnloven. Videre ble Arntzen ikledd rollen som riksadvokat i landssvikoppgjørets innledende og kanskje viktigste fase, noe som Fanebust mente var uforenlig med det han oppfattet som Arntzens eget angiveri.
Kort tid etter at artikkelen ble trykket, ble Fanebust arrestert og varetektsfengslet. Hans hjem ble ransaket uten at det forelå rettskjennelse som grunnlag. Da han senere ble fremstilt for forhørsretten skjedde det uten advokatbistand, da det ikke var mulig å finne en advokat som ønsket å påta seg rollen som forsvarer. Aktoratet fikk rettens medhold i å underlegge Fanebust en psykiatrisk undersøkelse. Konklusjonen på denne ble at Fanebust ikke var sinnslidende, men en «kompromissløs sannhetssøker og prinsipprytter [...] samarbeidsvillig og moderat villig til å gjøre innrømmelser». Gjennom enkelte media ble Fanebust forsøkt stemplet som nazisympatisør. I virkeligheten hadde han tidlig avslørt nazismen og tydeliggjort det gjennom sine artikler før krigen brøt ut. Han hadde også, sammen med sin bror, løpt stor personlig risiko ved å skjule britiske agenter fra Kompani Linge under krigen. Dessuten hadde han lagt ned sin avis i protest straks tyskerne okkuperte Norge.
Heaven’s Gate
Heaven's Gate var en amerikansk dommedagssekt som trodde at dets tilhengere skulle hentes fra denne verden til en høyere tilværelse av et utenomjordisk romskip. 39 medlemmer i sekten begikk kollektivt selvmord den 26. mars 1997 gjennom fortæring av pentobarbital og etanol på Rancho Santa Fe i San Diego, California, USA, i forbindelse med at kometen Hale-Bopp passerte nær jorden.
Toralv Fanebust
Fanebust-saken
Toralv Fanebust ble i 1946 dømt til ni måneders fengsel for injurier.
Etter dommen
Toralv Fanebust forfattet under soningen av sin dom debattboken Cocktail. Etter soningen kjempet han frem til sin død mot det han oppfattet som urettferdige sider ved landssvikoppgjøret – i første rekke at de små ble satt fast mens de store slapp fri. Han sto fast i sine beskyldninger mot riksadvokat Sven Arntzen såvel som andre fremtredende jurister, og anså seg selv som et offer for justismord. Gjennom avisartikler og skriv utgitt på eget forlag søkte han oppreisning for seg selv såvel som rettferdighet for taperne i rettsoppgjøret. Dette førte til økonomisk ruin. Imidlertid lyktes han i å få sin sak opp nærmere 25 år etter at han ble dømt, men døde før den ble avgjort.
Ervīns Muštukovs
Ervīns Muštukovs (født 7. april 1984) er en latvisk ishockeyspiller.
Toralv Fanebust
Etter dommen
Fanebust-saken er i Riksarkivet unntatt offentlighet frem til 2025. Sentralt materiale, så som rettsboken fra behandlingen i Lagmannsretten, har forsvunnet fra saksdokumentene uten at noen så langt har kunnet redegjøre for dette. Fanebust hadde selv fire stenografer til stede under saken, men lyktes ikke med å få deres referat publisert på grunn av trusler om boikott av den trykkeribedrift som påtok seg oppdraget. En erklæring av boktrykker Oskar Gjærder bekrefter at trykkeriet ble presset til å avslutte arbeidet, mot trusler at selskapet ville oppleve «problemer med LO». Iflg advokatbekreftet vitneerklæring fra Boye & Hinna Boktrykkeri AS i Stavanger innrømmet man å ha mottatt brev fra politiet om at firmaet ikke måtte påta seg trykkearbeid for Fanebust. Riksadvokat Andreas Aulie går i en påtegning også langt i å bekrefte denne fremstillingen. Dette vil i så tilfelle innebærer at myndighetene i 1947 aktivt motarbeidet trykkefriheten i Norge ved å hindre rettsreferatene fra Fanebustsaken i å bli utgitt.
Ervīns Muštukovs
Han representerte landet sitt under Vinter-OL 2014 i Sotsji, der han kom på 8.-plass med det latviske laget.
Toralv Fanebust
Etter dommen
En detaljert fremstilling av saken finnes i boken KrigshistorienTM – Toralv Fanebust og sannheten. Den er forfattet av Frode Fanebust, sønnesønn av redaktøren.
Toralv Fanebust ga ut romanen Kvinnen og mennesket i 1961.
Folkets tempel
Folkets tempel (en: Peoples Temple) var en amerikansk nyreligiøs sekt grunnlagt av Jim Jones i 1955. Sekten er mest kjent for sitt kollektive selvmord i Guyana den 18. november 1978.
Jones la vekt på sin helbredelsesevne og sin guddommelige maktposisjon. Sekten emigrerte til Guyana der han etablerte et «sosialistisk mønstersamfunn» med tusen trofaste disipler og med seg selv som Messias. Høsten 1978 foretok kongressmedlemmet Leo I. Ryan kritiske undersøkelser på stedet sammen med et TV-team. Han ble drept sammen med flere i sitt følge. Samme natt bad Jim Jones alle sine disipler drikke gift, under en kollektiv seremoni. Noen få rømte unna. I alt 913, inklusive Jones selv, omkom i dette selvmordet.
Danmarks statsgjeld
Danmarks statsgjeld er den nominelle verdi av den danske stats innenlandske og utenlandske gjeld fratrukket dens innestående i Danmarks Nationalbank (sentralbanken) og aktiva i tre statlige fond.
Oljekrisen i 1973
I 1950-årene og 1960-årene var Danmarks statsgjeld av beskjeden størrelse. Den 16. oktober 1973 da de arabiske medlemmene av OPEC – OAPEC – vedtok å redusere produksjonen av olje som reaksjon på luftbroen med forsyninger til Israel under Jom kippur-krigen, fikk det stor betydning for Danmarks gjeldsforhold de neste tre tiårene. Den resulterende oljekrisen forårsaket store prisstigninger på olje og mange andre råvarer. Virksomheter bukket under og arbeidsløsheten vokste. Regjeringer over hele verden begynte å ta opp lån for å motvirke krisen.
Også Danmarks statsgjeld skjøt i været i et tidligere usett tempo, fra ni milliarder danske kroner i 1974 til 248 milliarder ved VCQM-regjeringens tiltreden 10. september 1982. I 1997 var den på 600 milliarder, tilsvarende 115 000 kroner pr. innbygger. I 2007 var den blitt redusert til 246 milliarder - 45 000 kroner pr. innbygger - etter en årrekke med store olje- og skatteinntekter og en konsekvent anvendelse av statens årlige overskudd til reduksjon av gjelden. 2008 ble siste år med overskudd, med et overskudd på 60 milliarder.
2009 – 2011: Statsgjelden økes
I 2009 gikk den danske stat med underskudd for første gang siden 1996 og statsgjelden vokste til ca. 334 milliarder danske kroner, tilsvarende 20 prosent av BNP. Finansloven for 2010 opererer med et underskudd som ytterligere vil øke statsgjelden til ca. 25 prosent av BNP. Dette innebærer et netto finansieringsbehov på henholdsvis 132 milliarder kroner og 109,5 milliarder kroner og representerer en fordobling av Danmarks statsgjeld på to år.
Tabell
Neon Regjeringens anslag.
Neon Sentralbankens anslag.
Jaroslav Babušiak
Jaroslav Babušiak (født 6. september 1984) er en slovakisk alpinist.
Babušiak representerte Slovakia under Vinter-OL 2006 hvor hans beste plassering var nr. 24 i slalåm. Han deltok også under Vinter-OL 2010, med 30.-plass i slalåm som beste resultat.
I universiaden i 2009 tok han sølv i Super-G.
Nürnbergprinsippene
Nürnbergprinsippene er et sett retningslinjer som ble satt opp for å definere hva som utgjør krigsforbrytelser, forbrytelser mot freden og forbrytelser mot menneskeheten samt når individer kan straffes for å ha begått slike forbrytelser. De har navn etter Nürnbergprosessen, hvor de ble laget som et juridisk grunnlag for straffeforfølgelse av ledende personer i Det tredje rike.
Prinsipp I
Enhver person som utfører en handling som utgjør en handling som er en forbrytelse under internasjonale lover er ansvarlig for denne, og kan straffes.
Prinsipp II
Det faktum at internasjonale lover ikke fastsetter straff for en handling som utgjør en forbrytelse under internasjonale lover, fritar ikke personen som utførte handlingen fra ansvar under internasjonale lover.
Prinsipp III
Det faktum at en person som utførte en handling som utgjør en forbrytelse under internasjonale lover handlet som statsoverhode eller ansvarlig offentlig tjenestemann fritar ikke personen fra ansvar under internasjonale lover.
Prinsipp IV
Det faktum at en person handlet etter ordre fra sin regjering eller en overordnet fritar ham ikke fra ansvar under internasjonale lover, såfremt et moralsk valg faktisk var mulig for ham.
Prinsipp V
Enhver person som er tiltalt for en forbrytelse under internasjonale lover har rett til en rettferdig prosess basert på fakta og loven.
Prinsipp VI
De følgende forbrytelser er straffbare som forbrytelser under internasjonale lover:
Prinsipp VII
Medskyldighet til en forbrytelse mot freden, krigsforbrytelse eller forbrytelse mot menneskeheten som beskrevet i prinsipp VI er en forbrytelse under internasjonale lover.
Axel Bäck
Axel Erik Bäck (født 23. desember 1987) er en svensk alpinist.
Han deltok for Sverige under Vinter-OL 2010 i slalåm, hvor han ikke fullførte.
AMD Am29000
AMD Am29000, også kalt AMD 29k og 29k, var en familie av 32-biter RISC mikroprosessorer og mikrokontrollere som ble utviklet av Advanced Micro Devices (AMD). Den første mikroprosessoren i familien ble lansert i mai 1988; den siste ble produsert frem til slutten av 1995.