cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Asperger syndrom
Medikamenter
Ved medisinering må det tas ekstra hensyn ettersom bivirkninger kan være vanligere, og samtidig vanskeligere å vurdere, hos personer med Aspergers syndrom. Personer med lidelser i autismespekteret blir ofte rutinemessig ekskludert fra i studier av medikamenters virkning ved komorbide tilstander. Uregelmessigheter i stoffskiftet og økt risiko for type 2 diabetes har vært kilder til bekymring ved bruk av medikamentene. Bekymringen har også vært knyttet til alvorlige, nevrologiske langtids-bivirkninger. SSRI kan føre til manifestasjoner av atferdsmessig aktivisering som økt impulsivitet, aggresjon og søvnforstyrrelser. Antipsykotika kan gi økt risiko for ekstrapyramidale symptomer som uro og dystoni og økt prolaktinnivå. Sedasjon og vektøkning er vanlig ved bruk av olanzapin, som også har vært knyttet til diabetes. Sedative (dempende) bivirkninger hos barn i skolealder kan gjøre det vanskeligere for barn å lære. Personer med Aspergers syndrom kan være ute av stand til å erkjenne og beskrive følelser, eller de tolererer ikke bivirkninger som for de fleste ikke ville vært problematiske.
Prognose
Det finnes dokumentasjon for at så mange som 20 % av alle barn med Aspergers syndrom «vokser ut» av tilstanden og ikke fyller de diagnostiske kriteriene som voksne. I 2006 fantes det ingen tilgjengelige studier om langtidsprognosen hos personer med Aspergers syndrom, og det finnes ingen systematiske, langtids oppfølgingsstudier av barn med Aspergers syndrom. Personer med Aspergers syndrom synes å ha normal forventet levealder, men har en økt forekomst av komorbide psykiske lidelser som depresjon og angst, noe som kan påvirke prognosen. Selv om de reduserte sosiale evnene er der livet ut, er utviklingen generelt mer positiv enn for personer med mer uttalte autismespekterforstyrrelser. Selv om de fleste elever med Aspergers syndrom har matematiske evner på linje med gjennomsnittet, har noen en begavelse for matematikk. En Asperger-diagnose har ikke hindret personer fra store prestasjoner som å vinne nobelpriser.
Selv om mange kan gå i vanlige skoleklasser, vil barn med Aspergers syndrom ofte ha behov for særskilt opplæring på grunn av sosiale vansker. Tenåringer med Aspergers syndrom kan ha problemer med egenomsorg, generell organisering og forholdet til jevnaldrende. Til tross for høyt kognitivt potensial fortsetter de fleste unge voksne med Aspergers syndrom å bo hos familien, selv om noen gifter seg og finner selvstendig arbeid. Angst og bekymring kan oppstå ved fare for brudd i rutiner og ritualer, og å mislykkes i sosiale sammenhenger. Slike former for stress kan vise seg i uoppmerksomhet, tilbaketrekning, tvangstanker, hyperaktivitet, aggressiv eller opposisjonell atferd. Depresjon er ofte et resultat av kronisk frustrasjon etter gjentatte ganger å ha mislyktes i sosialt samspill med andre. Kliniske erfaringer antyder at frekvensen av selvmord kan være høyere blant dem med Aspergers syndrom, men dette har ikke blitt bekreftet av systematiske empiriske studier.
Undervisning er viktig for at familien skal kunne utvikle strategier for å forstå styrker og svakheter hos familiemedlemmet som er rammet. Dersom diagnostisen stilles i ung alder, er prognosen bedre, noe som gjør det gjør det mulig å komme tidlig inn med tiltak. Intervensjoner i voksen alder kan også være verdifulle, men er noe mindre effektive.
Epidemiologi
Forsøk på å tallfeste forekomsten av tiltanden gir svært varierende resultater. En gjennomgang av epidemiologiske studier av barn fra 2003 fant en prevalens mellom 0,03 til 4,84 av 1000, hvor forholdstallet mellom autisme og Aspergers syndrom varierte fra 1,5:1 til 16:1. En del av variansen i estimatene kan forklares med forskjeller i de diagnostiske kriteriene. For eksempel fant en relativt liten studie fra 2007 at av 5484 åtte år gamle barn i Finland fylte 2,9 barn per 1000 ICD-10 kriteriene for en diagnose på Aspergers syndrom. 2,7 av 1000 fylte Gillberg og Gillbergs kriterier, 2,5 av 1000 fylte DSM-IV kriterer, 1.6 av 1000 fylte Szatmari et al.s kriterier og 4,3 av 1000 fylte kriteriene hvis man benyttet kriteriene fra alle de fire diagnosesystemene. Gutter synes å ha høyere sannsynlighet for å utvikle Aspergers syndrom enn jenter. Estimater av kjønnsforholdet varierer fra 1.6:1 til 4:1 ved Gillberg og Gillbergs kriterier.
Angstlidelser og depresjon er de vanligste komorbide tilstandene hos personer med Aspergers syndrom og har tilsammen en forekomst beregnet til 65 %. Depresjon er vanlig hos ungdom og voksne, mens barn har økt sannsynlighet for symptomer knyttet til ADHD. En studie av menn med Aspergers syndrom fant økt forekomst av epilepsi, og høy grad (51 %) av nonverbale lærevansker. Aspergers syndrom er assosiert med tics, Tourettes syndrom og bipolar lidelse. Det stereotype atferdsmønsteret ved Aspergers syndrom har mange likhetstrekk med symptomer på tvangslidelser og tvangspreget personlighetsforstyrrelse. Selv om mange av studiene er basert på pasienter fra en psykiatrisk klinikk og ikke benytter standardiserte mål, virker det rimelig å konkludere med at komorbide tilstander er relativt vanlig.
Historie
Tilstanden er oppkalt etter den østerrikske barnelegen Hans Asperger (1906-1980) og er en relativt ny diagnose innen autismespekteret. Asperger synes som barn ut til selv å ha ha hatt noen av symptomene innen tilstanden som er oppkalt etter ham. Fotografier tatt under hans banebrytende arbeid viser en mann med et alvorlig ansikt og intenst blikk. I 1944 beskrev Asperger fire barn fra sin praksis som hadde vansker med sosialt samspill. Barna manglet nonverbale kommunikasjonsevner, de var ikke i stand til å vise empati overfor jevnaldrende, og de var fysisk klønete. Asperger kalte tilstanden «autistisk psykopati» og beskrev forstyrrelsen som først og fremst preget av sosial isolasjon. I motsetning til dagens Aspergers syndrom kunne autistisk psykopati være til stede hos mennesker med alle nivåer av intelligens inkludert de med psykisk utviklingshemning. Nazistisk eugenikk argumenterte for tvangssterilisering og drap av sosiale avvikere og psykisk utviklingshemmede. Asperger kalte sine unge pasienter for «små professorer», og mente at noen av dem ville være i stand til eksepsjonelle prestasjoner og kunne bli originale tenkere senere i livet. Han forsvarte derfor noen av barnas rett til å leve siden de kunne være nyttige for det nazistiske samfunnet og forsøkte i etterkrigstiden å fremstille det som om han hadde kjempet for menneskeverdet til alle med forstyrrelsen, men i ettertid er det blitt avslørt at han også sendte de barna som hadde de alvorligste problemene til Am Spiegelgrund, der de senere ble avlivet. Hans artikkel om tilstanden ble utgitt på tysk under andre verdenskrig og ble i liten grad lest andre steder enn i Tyskland.
Lorna Wing populariserte begrepet Aspergers syndrom i engelskspråklige medisinske miljøer i en publikasjon fra 1981 om en rekke case-studier av barn med de samme symptomene. Uta Frith oversatte Aspergers originalartikkel til engelsk i 1991. Diagnostiske kriterier ble skissert av Gillberg og Gillberg i 1989 og ved Szatmari et al. samme år. Aspergers syndrom ble en standardisert diagnose i 1992, da den ble inkludert i den tiende utgaven av Verdens helseorganisasjons diagnostiske manual, ICD-10. I 1994 ble diagnosen lagt til i den fjerde utgaven av den amerikanske psykiatriforeningens diagnosesystem DSM-IV.
Hundrevis av bøker, artikler og nettsteder beskriver nå Aspergers syndrom. Prevalensestimatene har økt dramatisk for autismespekterlidelser, hvor Aspergers syndrom nå er anerkjent som en viktig undergruppe. Om tilstanden skal sees som forskjellig fra høytfungerende autisme er et grunnleggende problem som krever videre studier. Det er stilt spørsmål ved den empiriske gyldigheten både av DSM-IV- og ICD-10-kriteriene for diagnosen.
Kulturelle aspekter
Internett har gjort det mulig for personer med Aspergers syndrom å kommunisere med hverandre på en måte som tidligere ikke var mulig fordi de som var rammet bodde spredt og var få. Internettsider som Wrong Planet har gjort det lettere for enkeltpersoner å få kontakt med andre.
Mennesker med autisme har tatt til orde for et nytt syn på autismespekterforstyrrelser som komplekse syndromer heller enn sykdommer som må kureres. Tilhengere av dette synet avviser forestillingen om at det finnes en «ideell» hjernekonfigurasjon og at eventuelle avvik fra normalen er patologiske. Synspunktene er grunnlaget for interesseorganisasjoner som oppfordrer mennesker med autisme til å være stolte av seg selv på lik linje med andre og kreve de samme rettigheter. Kontrasten mellom holdningene til voksne med Aspergers syndrom, og pårørende til barn med tilstanden, kan være stor. Mens voksne med selvidentifisert Aspergers syndrom vanligvis ikke ønsker å bli helbredet, søker foreldre med barn som har Aspergers syndrom vanligvis hjelp og ønsker behandling for sine barn.
Enkelte forskere har hevdet at Aspergers syndrom kan ses på som en alternativ kognitiv «stil» og ikke som en lidelse eller en funksjonshemming, og mener at tilstanden bør fjernes fra diagnosesystemet på samme måte som homofili ble fjernet. I en artikkel fra 2002 skrev Simon Baron-Cohen om mennesker med Aspergers syndrom: «I den sosiale verden er det ingen stor fordel å ha et presist øye for detaljer, men i de verdener som handler om matematikk, data, katalogisering, musikk, lingvistikk, ingeniørfag og vitenskap kan et øye for detaljer føre til suksess fremfor fiasko.» Baron-Cohen oppga to grunner til at det fortsatt kan være nyttig å se på Aspergers syndrom som en funksjonshemming: å sikre særskilte støttetiltak, og å gjenkjenne emosjonelle vansker knyttet til redusert empati.
Kjente personer med Aspergers syndrom
Kjente personer med diagnosen inkluderer:
Videre har det også vært spekulert på om flere viktige historiske personer, deriblant professor Asperger selv, Albert Einstein, Isaac Newton, Thomas Jefferson, Jeremy Bentham, Adolf Hitler, Glenn Gould, Ludwig Wittgenstein, hadde Aspergers syndrom. Disse spekulative diagnosene, spesielt de posthume sådane, er kontroversielle da de bare er basert på biografisk informasjon og i blant ikke tar opp dokumenterte trekk som skulle tale mot en sådan tilstand. Aspergeraktivister bruker ofte slike spekulasjoner som argument for positive sider ved syndromet, og mot en «kurering» av tilstanden.
Lysgårdsbakkene
Lysgårdsbakkene hoppanlegg er et skihoppanlegg på Lillehammer i Innlandet. Bakkene ligger ved Kanthaugen ovenfor Stampesletta på Lillehammer, og ble bygd til OL på Lillehammer i 1994. Anlegget består av to hoppbakker med størrelse K123 (HS140) og K90 (HS98), pluss stolheis. Arenaen sto ferdig i desember 1992, og har en tilskuerkapasitet på ca. 40 000.
Bakkerekorden i den store bakken er 146 meter, satt av Simon Ammann (Sveits) i verdenscupen 6. desember 2009. I det samme rennet hoppet Gregor Schlierenzauer (Østerrike) 150,5 meter, men falt. Normalbakkens bakkerekord på snø er 107,5 meter, satt av Karl Geiger (Tyskland) i verdenscupen 6. desember 2013. Bakkerekorden på plast er 106,5 meter, satt av Daniela Iraschko (Østerrike) i kontinentalcupen 11. september 2010.
Historie
Lysgårdsbakkene erstattet Balbergbakken ved Fåberg. Under søkeprosessen til OL var planen å bruke Balbergbakken under OL, men planene ble endret i 1989, etter at Lillehammer hadde fått mesterskapet. Lysgårdsbakkene sto ferdig i desember 1992, og hadde første gang verdenscuprenn i mars 1993 (prøve-OL).
Dagens hoppanlegg ligger i heistraseen til det som i mange tiår var Lillehammer skisenter, et alpinanlegg med tre slalåmbakker. Dette ble nedlagt da Lysgårdsbakkene ble bygget i 1992. Sletta ligger i dag på det som var det gamle alpinanleggets parkeringsplass.
Storbakken ble i 2006 utbygd fra K120 (HS134) til K123 (HS138). Normalbakken hadde alt fra starten av plastmatter som muliggjorde helårsbruk; i 2007 fikk også storbakken dette.
De to bakkene deler slette. Sletta i Lysgårdsbakkene ble brukt under åpnings- og avslutningsseremoniene under OL i 1994. Under åpningsseremonien ble OL-ilden bragt inn i arenaen med et skihopp. Ole Gunnar Fidjestøl ble valgt ut til å hoppe med OL-ilden, men han falt og skadet seg under trening med fakkelen to dager før seremonien. Dermed ble det reserven Stein Gruben som hoppet med fakkelen under åpningsseremonien. Sletta ble også brukt til åpningsseremonien til ungdoms-OL i 2016. Nøyaktig 22 år etter forrige olympiske åpningsseremoni på Lillehammer.
Sammen med Holmenkollbakken i Oslo og Granåsen i Trondheim er Lysgårdsbakkene nasjonalanlegg for skihopping i Norge. Det arrangeres verdenscuprenn i den store bakken hvert år, delvis som en del av det såkalte Nordic Tournament.
Mennenes kontinentalcup har hatt sommerrenn i Lysgårdsbakkene siden 2004 (i normalbakken 2004-2006, i storbakken siden 2007). Kvinnenes kontinentalcup har hatt sommerrenn i normalbakken siden 2008. Det første rennet i kvinnenes verdenscup ble arrangert i normalbakken på Lillehammer 3. desember 2011. Det har også flere ganger vært arrangert verdenscuprenn i kombinert i Lysgårdsbakkene. Anlegget brukes mye til trening både sommer og vinter.
NM har blitt arrangert i Lysgårdsbakkene i 1993 (normalbakke og lagkonkurranse), 1997 (storbakke), 2003 (storbakke, normalbakke, lag), 2005 (storbakke, normalbakke, lag) og 2009 (storbakke). Lysgårdsbakkene var arena for NM på plast, stor bakke i 2007 og 2008.
Lysgårdsbakkene fikk i 1993 utmerkelsen Betongtavlen, som deles ut av Norsk Betongforening i samarbeid med Norske arkitekters landsforbund.
Den gamle Lysgårdsbakken
Lysgårdsbakken var også navnet på en tidligere hoppbakke, som også lå i Kanthaugen, i nærheten av stedet der dagens hoppbakker ligger. Den bakken ble bygd i 1901-02 og åpnet 15. februar 1903. Lysgårdsbakken ble brukt under det første hovedlandsrennet (NM) på ski, i 1909, og hadde også hovedlandsrennet 1927 og NM i 1948. Lengste stående hopp i åpningsrennet var 26,5 meter; bakkerekorden ble forbedret til 30 meter under hovedlandsrennet i 1909. Under mesterskapet i 1927 satte Sigmund Ruud ny bakkerekord med 50,5 meter. I 1948 kom bakkerekorden opp i 70 meter ved Jens Østby.
Stillaset i den gamle Lysgårdsbakken brøt sammen vinteren 1966.
Bakkerekorder i storbakken
Anerkjente bakkerekorder satt i verdenscupen og OL.
Grete Roede
Grete Schultz Roede (født Margarete Schultz, 21. januar 1939 i Oslo, død 7. desember 2019 på Stabekk ) var en norsk forretningskvinne.
Hun var eier og leder av selskapet Grete Roede AS, som driver kurs for slankere, noe som ga henne kallenavnet «Norges slankedronning». Roede startet virksomheten i 1974 med bakgrunn i egne vektproblemer. Hun solgte rettighetene til kurskonseptet og firmanavnet til datteren Jeanette Roede (Lev Lurt as), Erik Roede (Erik Roede as) og Rune Ludviksen (Åkerhagen as) i januar 2001 og døpte deretter sitt nye selskap om til Margaux AS. Trioen døpte deretter sitt selskap om til Grete Roede AS for å sikre kontinuiteten.
I 2007 fikk Roede diagnosen basalcellekreft, den mest vanlige formen for hudkreft. Hun gjennomgikk flere behandlinger og ble erklært kreftfri i 2014. I 2016 ble hun diagnostisert med eggstokkreft med spredning. Hun døde 7. desember 2019 på Hospice Stabekk, 80 år gammel.
Utmerkelser
Grete Roede har blitt tildelt en rekke priser:
Viggo Valle
Viggo Egil Valle (født 26. juli 1954 på Fredvang i Lofoten) er en norsk journalist og medieprofil i NRK. Han er kjent som programleder for radioprogrammet Påskelabyrinten som går hver påske på NRK P1, som han har ledet siden oppstarten i 1987. Han er fetter til politikeren Ågot Valle.
Han har tidligere vært programleder for TV-programmene Billetten og OL-quiz og han har jobbet som webredaktør for blant annet Newton og Schrödingers katt. Valle jobber i NRK Radio, der han blant annet har vært programleder for Stjerneklart i NRK P1. Høsten 2013 var han programvert for Frokostradioen på den digitale radiokanalen NRK P1+.
Valle startet utdanningen på elektrolinja på NTH i 1974, men sluttet og gikk over til programingeniør-utdanningen i NRK i 1977. Etter at han fullførte utdanningen i 1979, har han jobbet i NRK. Valle driver enkeltpersonforetaket Valle Media.
Høsten 2008 ga han ut boken Der ingen skulle tro at noen kunne bo og våren 2016 kom boka Påskelabyrinten, begge utgitt på Kagge Forlag.
Etter 23 år i Hommelvik, har han siden høsten 2007 vært bosatt i Stjørdal.
Pretoria
Pretoria er den administrative hovedstaden i Sør-Afrika. Pretoria ligger i provinsen Gauteng om lag 70 kilometer nord for Johannesburg. Byen har rundt én million innbyggere, og ca. 1,7 millioner med omkringliggende områder. Pretoria inklusive de omkringliggende områdene utgjør den administrative enheten Tshwane og styres av en borgermester og et byparlamentarisk system. Pretoria har sitt eget flagg. Byen er en av de ledende universitetsbyene i Sør-Afrika.
Historie
Pretoria ble grunnlagt i 1855 av boerlederen Marthinus Wessel Pretorius, som oppkalte byen etter sin far Andries Pretorius. Den eldre Pretorius var blitt nasjonalhelt for boerne etter sin seier over zuluene i det berømte slaget ved Blood River. Pretoria ble hovedstad i den Den sørafrikanske republikk (ZAR) kort tid etter.
Boerkrigen fra 1899 til 1902 førte til at Den sydafrikanske republikk og Oranjefristaten ble underlagt den britiske Kappkolonien og Natal-kolonien. Disse ble i 1910 til Den sørafrikanske union, hvor Pretoria ble administrativ hovedstad.
Den 14. oktober 1931 fikk Pretoria offisielt bystatus.
Den 24. mai 1994 ble Nelson Mandela innsatt som Sør-Afrikas første demokratisk valgte president i Pretoria.
Foreslått navneendring
I mai 2005 godkjente South African Geographical Names Council (SAGNC) at byen skal skifte navn til Tshwane, som allerede er navnet på kommunen den tilhører. Tshwane Metro Council påstår at navnet betyr «vi er den samme», men ingen lingvistiske kilder støtter dette. Navneendringen er imidlertid ikke blitt godkjent av kulturministeren, Pallo Jordan. Saken blir fremdeles utredet fra departementets side. Hvis ministeren godkjenner navneendringen gjennomføres en høringsrunde. Ministeren kan deretter sende saken tilbake til SAGNC, før han presenterer sin anbefaling for parlamentet, som vil endelig avgjøre saken. Mange fra den hvite, afrikaans-talende minoriteten har protestert mot navneendringen. De fremhever at vedtaket om å endre navn viser manglende respekt for deres kultur og historie, og flere organisasjoner har varslet at en navneendring vil bli bestridt i rettsvesenet dersom den gjennomføres. Den lange prosessen gjør det usannsynlig at navnet blir endret i nær fremtid, hvis i det hele tatt.
Tshwane Metro Council har drevet massiv markedsføring av «Tshwane» som «Africa's leading capital city» siden 2005, selv om navneendringen ikke er godkjent eller på noen måte trådt i kraft. Dette har ført til ytterligere kontrovers. Sør-Afrikas Advertising Standards Authority (ASA) bestemte at slik reklame bevisst villedet folk og måtte trekkes tilbake fra alle medier. Til tross for avgjørelsen fra ASA, fortsatte Tshwane Metro Council sin annonsekampanje. Som konsekvens har ASA forlangt at Tshwane Metro Council betaler for annonser hvor de innrømmer å ha villedet offentligheten. Etter at Tshwane Metro Council nektet å følge dette pålegget, la ASA ned forbud mot at Tshwane Metro Council fikk sette inn annonser i noen sørafrikanske medier som omtaler Pretoria som «Tshwane». ASA har også anledning til å ilegge andre sanksjoner, slik som å nekte Tshwane Metro Council å sette inn noen form for annonser i sørafrikanske medier, slik som stillingsannonser og kunngjøringer. Selv etter denne avgjørelsen har Tshwane Metro Council fortsatt å sette opp Tshwane-reklamer, men kun på kommunens egne reklametavler og busstopp innenfor kommunen. I august 2007 ble et internt notat lekket til media, der lederen for Tshwane Metro Council søkte råd fra guvernøren i Gauteng om kommunen kunne kalles «City of Tshwane» i stedet for bare «Tshwane», og dermed omgå det faktum at en endring av bynavnet til Tshwane ikke er godkjent.
Alexander Rossi
Alexander Rossi (født 25. september 1991 i Auburn, California) er en amerikansk racerfører som konkurrerer i formelbil-racing. Fra september 2015 kjører han i Formel 1 for Marussia. Han har også blant annet kjørt i GP2 og Formel Renault 3,5 liter.
Fullstendige GP3-resultater
(Forklaring) (Resultater i uthevet skrift indikerer pole position, resultater i kursiv indikerer raskeste runde)
Fullstendige GP2-resultater
(Forklaring) (Resultater i uthevet skrift indikerer pole position, resultater i kursiv indikerer raskeste runde)
Fullstendige resultater i Formel Renault 3,5 liter
(Forklaring) (Resultater i uthevet skrift indikerer pole position, resultater i kursiv indikerer raskeste runde)
Fullstendige Formel 1-resultater
(Forklaring) (Resultater i uthevet skrift indikerer pole position, resultater i kursiv indikerer raskeste runde) Noter til tabellene:
Lee Yong (aker)
Lee Yong (født 23. juni 1978) er en sørkoreansk aker som har kvalifisert seg for å delta i akekonkurransen under Vinter-OL 2010 i Vancouver i Canada. Han har konkurrert siden 1997 og endte på 43.-plass i FIL World Luge Championships 2007 i Igls, Østerrike i klassen singel menn.
William Barr
William Pelham Barr (født 23. mai 1950 i New York) er en amerikansk forretningsadvokat og republikansk politiker. Han var USAs justisminister fra februar 2019 til 23. desember 2020, utnevnt av president Donald Trump. Barr var også justisminister under president George H.W. Bush fra november 1991 til januar 1993.
Familie og yrkesliv
Han kommer fra en katolsk akademikerfamilie av irsk og jødisk herkomst som sønn av Mary (født Ahern) og Donald Barr fra New York. Han vokste opp på Upper West Side på Manhattan. Han giftet seg i 1973 med Christine Moynihan. De har tre døtre.
Barr har bachelorgrad i offentlig politikk fra Columbia University fra 1971, mastergrad i offentlig politikk og sinologi fra samme universitet fra 1973 samt kandidatutdannelse i jus med summa cum laude fra George Washington University fra 1977. Han var analytiker for etterretningstjenesten CIA 1973–1977, assistent for dommer Malcolm Wilkey ved U.S. Court of Appeals for the District of Columbia Circuit 1977–1978 og advokat i advokatfirmaet Shaw, Pittman, Potts & Trowbridge LLP 1978–1989, unntatt tiden som innenrikspolitisk rådgiver i president Ronald Reagans stab 1982–1983.
USAs justisminister 1991–1993
I 1989 ble han utnevnt til assisterende justisminister (administrativ leder) i Justisdepartementet under president George H.W. Bush, og fikk etter sigende anerkjennelse for sin profesjonelle ledelse av administrasjonen. Videre ble Barr forfremmet til visejustisminister i 1990, og etterfulgte Dick Thornburgh som justisminister i 1991. Thornburgh trakk seg for å stille til Senatet, og Barr ble konstituert som justisminister. Barrs håndtering av en gisselsituasjon i et føderalt fengsel skal ha imponert presidenten, som nominerte ham til justisminister og fikk Senatets godkjennelse noen uker etter.
Som justisminister var Barr en sterk tilhenger av vide fullmakter for presidenten, og forsvarte USAs invasjon av Panama og arrestasjonen av Manuel Noriega, og fremholdt at FBI kunne operere på utenlandsk territorium uten samtykke fra vertslandet for å arrestere mistenkte terrorister og narkotikasmuglere. Barr ble beskrevet som en konsekvent, konservativ politiker, og som elskverdig med en tørr og selvironisk humor. Han arbeidet særlig med bekjempelse av voldskriminalitet, regulering av finansinstitusjoner, borgerrettigheter og antitrustlovgivning.
Barr gikk av samtidig med resten av Bushs regjeringsapparat i 1993, etter at Bush hadde tapt mot Bill Clinton i presidentvalget.
Tilbake til næringslivet
Etter tiden som justisminister innehadde han toppstillinger i næringslivet i over 14 år. Han var viseadministrerende direktør og juridisk rådgiver i GTE Corporation fra 1994 til selskapet fusjonerte med Bell Atlantic og dannet telekommunikasjonsselskapet Verizon Communications i 2000. Barr ledet blant annet et vellykket arbeid for deregulering av bransjen, og førte selv flere saker for føderale appelldomstoler og USAs høyesterett. Han var viseadministerende direktør i Verizon 2000–2008, deretter advokat i advokatfirmaet Kirkland & Ellis LLP i Washington, D.C. og frittstående konsulent.
Barr var styremedlem i mediekonsernet Time Warner fra 2009 til 2018.
USAs justisminister 2019–2020
Barr ble i desember 2018 nominert av president Donald Trump som ny justisminister. Barr markerte seg som en entusiastisk støttespiller for president Donald Trump, og mente at Barrack Obamas helsereform, «Affordable Care Act», var i strid med grunnloven. Barr markerte seg også da spesialetterforsker Robert Mueller la frem sin rapport, og offentliggjorde et kort memo i forkant som tok litt av brodden av de mer alvorlige punktene i rapporten. Donald Trump tapte over 50 saker om påstått valgfusk etter at han tapte valget i 2020, og Barr uttalte offentlig at det ikke forekom valgfusk av et slik omfang at valget ville fått et annet resultat.
15. desember 2020 ble det offentlig at Barr ville fratre sin stilling 23. desember, mindre enn en måned før han uansett måtte ha sluttet fordi Trumps presidentperiode var over.
I sin memorarer publisert i 2022 fremstiller Barr seg som bolverk mot Trump.
Voksen
En voksen er en person som blir regnet som fullt utvokst og klar til å delta i samfunnet, for eksempel gjennom arbeidsliv, økonomisk ansvar og politisk deltagelse. I moderne tid vil dette gjerne si etter at man når myndighetsalderen (juridisk), i mer tradisjonelle samfunn gjerne fra man når puberteten (biologisk).
Olav Stedje (album)
Olav Stedje er et musikkalbum med Olav Stedje, utgitt i 1982.
Hermann August Scheibler
Hermann August Scheibler (født 9. januar 1854, død 25. april 1929) var en tysk-norsk boktrykker.
Liv og levnet
I vandreårene som typograf kom han til Norge, hvor han i 1879 fikk ansettelse som setter hos W.C. Fabritius. Her avanserte han raskt til faktor i 1885. I 1897 ble han også medeier i firmaet.
Da Fabritius i 1899 ble gjort om til aksjeselskap, ble Scheibler disponent og daglig leder, etter hvert med sønnen Hroar Sverre Scheibler (1888-1974) som juniordisponent.
Hermann August Scheibler har gjort seg bemerket som forfatter av bøker om trykkekunstens historie og om trykkeribransjen. Han arrangerte også utstillinger over typografi og grafiske trykksaker. Mye av Scheiblers grunnsyn når det gjelder skriftkulturen er uttrykt i følgende setninger fra forordet til hans hovedverk Bogtrykkerkunstens og avisernes historie (1910):
Euaesthetotyphlus
Euaesthetotyphlus er en slekt av biller som hører til familien kortvinger (Staphylinidae).
Utseende
En liten (2 millimeter), smal, blind, lysbrunlig kortvinge. Arten ligner overflatisk på gruppen Leptotyphlinae, men skiller seg fra disse ved å ha korte og klubbeformede antenner. Hodet har en markert, ganske tykk "hals", pronotum er avrundet trapesformet, dekkvingene ganske små, bakkroppen lang og smal.
Levevis
Arten lever i huler.
Norsk Terrier Klub
Norsk Terrier Klub (sic) (NTK) ble stiftet 18. desember 1933, og er topporgan for terriere i Norge.
Klubbens formålsparagraf lyder:
NTK er samarbeidende klubb med Norsk Kennel Klub (NKK) og er spesialklubb for følgende terrier-raser:
airedaleterrier, amerikansk staffordshireterrier, australsk terrier, bedlingtonterrier, borderterrier, bull terrier, cairn terrier, ceskyterrier, Dandie Dinmont terrier, engelsk toyterrier, glatthåret foxterrier, ruhåret foxterrier, irish glen of imaal terrier, irsk terrier, Jack Russell-terrier, kerry blue terrier, lakelandterrier, manchesterterrier, miniatyr bullterrier, norfolkterrier, norwichterrier, parson russell-terrier, sealyhamterrier, skotsk terrier, skye terrier, irish softcoated wheaten terrier, staffordshire bullterrier, tysk jaktterrier, welshterrier og west highland white terrier.
Holtålen
Holtålen er en kommune i Trøndelag. Den grenser i nord til Selbu, i nordøst til Tydal, i sør til Røros og Os, og i vest til Midtre Gauldal kommune. Kommuneadministrasjonen ligger i Ålen.
Navn
Just Qvigstad noterte det sørsamiske navnet halt-ālie.
Geografi
Bebyggelsen ligger stort sett nede i øvre del av Gauldalen. To fjell-daler, Aunegrenda (nord for Haltdalen) og Hessdalen (sørvest for Ålen), er eneste bygdesamfunn i Holtålen som befinner seg utenfor Gauldalen. Kommunens innbyggere kalles «holtålinger».
Samfunn
Holtålen ble opprettet som Holtålen formannskapsdistrikt i 1837. I 1855 ble Ålen skilt ut som egen kommune. Holtålen hadde etter delingen 809 innbyggere. I 1937 skiftet kommunen navn til Haltdalen kommune.
Ved kommunesammenslåing 1. januar 1972 mellom Haltdalen (778 innb) og Ålen kommuner (1 944 innb), gjenoppsto det gamle navnet, Holtålen kommune. 21. april 1989 ble en del av Røros overført til Holtålen (gnr 1 bnr 4).
F (lokomotiv)
F er et elektrisk lokomotiv bygget av ASEA for Statens Järnvägar i Sverige mellom 1942 og 1949. Lokomotivet hadde topphastighet på 135 km/t, en ytelse på 2580 kW og ble produsert i 24 eksemplarer. Typen F var i bruk i over 40 år i SJ, fra 1942 til i 1983.
Holtålen
Samfunn
Kommunen tilhører Holtålen lensmannskontor i Sør-Trøndelag politidistrikt og hører under Sør-Trøndelag tingrett.
F (lokomotiv)
Lokomotivets historie
På 1930-tallet ble standarden på den Västra stambanan mellom Stockholm og Göteborg forbedret slik at den høyeste hastigheten ble økt til 120 km/t. På den tiden hadde ikke SJ lokomotiver som kunne nå denne hastigheten, og derfor startet et intensivt arbeid med å konstruere et hurtig lokomotiv i samarbeid med ASEA. Alternativene var enten den utprøvde koppelstangsdriften eller de nyere rammeverk– og boggielokomotivene. SJ valgte å bestille tre rammeverkslokomotiver de kunne teste ut med akselrekkefølgen 1'Do1', som vil si at lokomotivet hadde fire drivhjul. Av utseende var F-lokomotivet så å si identisk med typen D, bortsett fra koppelstengene og den helsveisede lokomotivkassen.
Holtålen
Kommunens tjenester
I Holtålen er det to skoler: Haltdalen Oppvekstsenter og Hov skole. I Holtålen finnes også Holtålen helsesenter.
F (lokomotiv)
Lokomotivets historie
De tre prøvelokene som ble levert i 1942 hadde ulike typer kraftoverføringer og løpeakselkonstruksjoner for testing. Etter at prøvene var overstått ble ytterligere 21 lokomotiver levert utover på 1940-tallet. Disse skilte seg ut ved at de blant annet fikk bare to frontruter til førerkabinen istedenfor de opprinnelige tre. De tre første prøvelokomotivene ble i ettertid bygget om slik at de ble like de seneste leveringene.
Holtålen
Samferdsel
Rørosbanen og Fv30 går gjennom Holtålen.
F (lokomotiv)
Lokomotivets historie
Lokomotivene av litteraet F ble satt inn i hurtige fjerntog på strekningen mellom Malmö og Stockholm, mellom Malmö og Göteborg, mellom Stockholm og Göteborg samt mellom Stockholm og Oslo. Da Rc–lokomotivene kom på slutten av 1960-tallet og utover på 1970-tallet ble flertallet av disse flyttet til blant annet Ostkustbanan og strekningen mellom Göteborg og Kalmar. I perioden mellom 1978 og 1983 ble de fleste lok av typen F utrangert og skrapet. Den siste regulære trafikken med denne typen var i lokaltog i Stockholmsområdet. I den samme perioden ble det også vedtatt å senke topphastigheten fra 135 km/t til 100 km/t etter gjentatt kritikk fra lokførerne mot lokomotivets dårlige gangegenskaper i sporet. Av totalt 24 produserte lokomotiver ble kun tre stk bevart hos jernbaneinstitusjoner i Sverige.
Holtålen
Prestegjeld
Kommunen hører inn under Haltdalen prestegjeld som tilhører Gauldal prosti i Nidaros bispedømme. Den norske kirke har tre menigheter (kirkesogn) i Haltdalen prestegjeld: Haltdalen, Ålen og Hessdalen. I Holtålen finnes Ålen kirke, Haltdalen kirke samt Hessdalen kirke. Tidligere lå også Haltdalen stavkirke i kommunen.
Martis
Martis (sardisk: Màltis, Màlti) er en italiensk kommune i provinsen Sassari i regionen Sardinia. Den har 517 innbyggere og ligger rundt 295 meter over havet.
Holtålen
Næringsliv
Kjøli gruve ligger i Holtålen kommune. Gruveområdet ligger øverst i Gauldalen, ca. fire mil nordøst for Røros, om lag 1070 moh. Gruven var drevet på kobberkis og ble første gang åpnet i 1766 og siste gang nedlagt i 1941. I kommunen ligger også Killingdal gruver. Den ble første gang åpnet i 1674 og siste gang nedlagt i 1986. Åpningen ligger på 902 moh, mens nederste delen av gruven ligger 544 muh. Gruva er Nord-Europas dypeste gruve.
Kommunen eier 1/3 av Gauldal Energi.
Historie
Sommeren 2011 ble kommunen rammet av en stor flom som forårsaket store skader i Ålen sentrum.
Severdigheter
I kommunen ligger fjellbygda Hessdalen som blant annet er kjent for sine spesielle lys-fenomener på himmelen.
I kommunen ligger også Rugelråen. Det er en canyon som er ca. 6 km lang som går gjennom øvre del av Ålen. Elven Rugla renner gjennom Rugelråen.
Oscar Wilde
Oscar Fingal O’Flahertie Wills Wilde (født 16. oktober 1854 i Dublin, død 30. november 1900 i Paris) var en irsk forfatter, dramatiker og dikter. Han var en av de mest vellykkede dramatikere i det senviktorianske London, og en av de mest kjente personer i sin samtid. Han var kjent for sitt vidd og sine skarpe kommentarer, men hans karriere ble ødelagt da han ble dømt til fengsel for «homoseksuelle forbrytelser». I dag er hans best kjent for sine epigrammer, for sin eneste roman, Bildet av Dorian Gray, sine skuespill, og omstendighetene rundt hans fengsling og tidlige død.
Wildes foreldre var suksessfulle anglo-irske intellektuelle. Wilde snakket flytende fransk og tysk fra tidlig av. Ved universitet studerte han den klassiske litteraturen, filosofi, historie og språk. Han viste seg som en framstående klassisist, først i Dublin, deretter ved Universitetet i Oxford. Han ble kjent for sitt engasjement for estetisk filosofi, ledet av hans to veiledere, Walter Pater og John Ruskin. Etter universitet flyttet Wilde til London, til de fasjonable kulturelle og sosiale sirkler. Som talsmann for estetikken forsøkte han seg på ulike litterære aktiviteter; han utga en bok med dikt, foreleste i USA og Canada om den nye «engelske renessanse i kunsten», og vendte tilbake til London hvor han arbeidet som journalist. Kjent for sine bitende vittigheter, prangende klesstil og glitrende konversasjonsevne, ble Wilde en av de mest bemerkelsesverdige personlighetene i sin samtid.
Ved slutten av 1890-tallet redefinerte han sine tanker om kunstens overlegenhet i en rekke av dialoger og essayer, og tok opp temaer som dekadanse og skjønnhet i sin eneste roman, Bildet av Dorian Gray (1890). Muligheten til å konstruere estetiske detaljer med nøyaktighet og kombinere dem med større sosiale temaer fikk ham til vende seg mot dramaet. Han skrev Salome (1891) på fransk i Paris, men det ble refusert i England grunnet det absolutte forbudet mot bibelske emner på engelsk scene. Uforstyrret frambrakte Wilde fire sosietetskomedier tidlig på 1890-tallet, som gjorde ham til en av de mest vellykkede dramatikere i det senviktorianske London.
På høyden av sin berømmelse og suksess, mens hans mesterverk, Hvem er Ernest (engelsk: The importance of being Earnest, 1895), fortsatt gikk på teateret i London, saksøkte Wilde markien av Queensberry for injurier. Markien var far til Wildes mannlige elsker, lord Alfred Douglas. Anklagen bar en dom på to år i fengsel. Rettssaken avdekket bevis som fikk Wilde til å trekke sine anklager og førte til at han ble arrestert og anklaget for grov uanstendighet med andre menn. Etter ytterligere to rettssaker ble han dømt og fengslet i to år med hardt straffarbeid. I 1897, i fengsel, skrev han De Profundis, som ble utgitt i 1905, et langt brev som diskuterte hans åndelige reise gjennom hans rettssaker, dannet et mørkt motstykke til hans tidligere filosofi om nytelse. Ved hans løslatelse reiste han øyeblikkelig til Frankrike, for aldri å komme tilbake til verken Irland eller Storbritannia. Der skrev han sitt siste verk, Balladen om Reading Gaol (1898), et langt dikt som ga gjenklang av de harde rytmene i fengselslivet. Han døde fattig og motløs i Paris, 46 år gammel.
Biografi
Oscar Wilde, som ble født i Dublin, hadde protestantiske anglo-irske foreldre, Sir William Wilde og Jane Francesca Wilde, født Elgee. Moren, som var en fremgangsrik forfatter og irsk nasjonalist, skrev under navnet «Speranza» (italiensk for «håp»). Hun hevdet å være beslektet med Dante Alighieri, og at etternavnet Elgee var en forvanskning av hans, men dette var fri fantasi. Wildes far var Irlands ledende øye- og ørekirurg, og skrev bøker om arkeologi og folklore. Han var også en respektert filantrop, og i 1844 fikk han en stall beliggende i Mark Street ombygd til et sykehus for ubemidlede, St Mark's Ophthalmic Hospital for Diseases of the Eye and Ear. Det ble sagt at han hadde lykkes med å operere en engelsk prinsesse for skjeløydhet, men da han skulle gjenta suksessen med George Bernard Shaws far, oppnådde pasienten bare at det opererte øyet skjelte til motsatt side.
Der var tre barn i ekteskapet - William (f. 1852), Oscar født to år senere, og Isola («øy» på italiensk, med tanke på Irland), født i 1857. Familien bodde svært fornemt i Merrion Square nr 1. Imidlertid ble privatlivet forstyrret av den unge kvinnen Mary Travers, som spredte brosjyrer med påstand om at da hun tidligere var dr Wildes pasient, hadde han bedøvet henne med kloroform og voldtatt henne i konsultasjonsrommet sitt. Fru Wilde skrev til Travers' far at han måtte få stoppet datterens oppførsel. Mary Travers anmeldte da fru Wilde for injurier, og fikk i desember 1864 medhold i retten; men fru Wilde ble bare dømt til å betale Travers en farthing (= en fjerdedels penny) i oppreisning.
Våren 1867 ble den så vidt ti år gamle Isola, som var på besøk hos slektninger på landet, syk med feber og døde. Familien kom seg aldri over sorgen, og Wilde hadde hele livet med seg en konvolutt med en lokk av lillesøsterens hår. Han mistet også begge halvsøstrene sine. Faren hadde tre barn utenfor ekteskap – Henry Wilson (f. 1838) delte etterhvert farens praksis med ham, mens Emily (f. 1847) og Mary (f. 1848) ble adoptert av farens eldre bror. Jentene omkom i november 1871 da de var på ball, og den ene danset en siste vals med verten. Hun kom for nær peisen, slik at krinolineskjørtene hennes tok fyr. Søsteren forsøkte å hjelpe, men da tok også kjolen hennes fyr. Verten tullet frakken sin rundt søstrene og skubbet dem ut i snøen; men livene deres sto ikke til å reddes.
Utdannelse
Oscar fikk hjemmeundervisning til han var ni år gammel, hvorpå han begynte på Portora Royal School i Enniskillen i grevskapet Fermanagh (1864–1871). Deretter studerte han klassisk litteratur ved universitetet i Dublin til 1874, hvor han vant Berkeleys gullmedalje for sin innsats. Han fikk et stipend til universitetet i Oxford, hvor han studerte videre til 1878, og ble belønnet med et stipend til Magdalen College i Oxford. Efter Wildes død fant vennene hans en panteseddel på medaljen. Edward Carson var en flittigere student enn Wilde, og kom mer enn tyve år senere til å gå løs på ham i retten i London. Wilde var så sikker på at han ville lykkes i å få stipendet, at han ikke gadd å ta eksamen det tredje året han var ved Trinity. I stedet hjalp han sin lærer i klassisk filologi, John Mahaffy, med å lese korrektur på Mahaffys bok Social Life in Greece from Homer to Menander. Her hadde Mahaffy gjort det uvanlige for sin samtid å skrive om homofili. Boken ble utgitt i november 1874 og inneholdt en takk for hjelpen fra «herr Oscar Wilde fra Magdalen College». På grunn av kritiske kommentarer ble avsnittet om homofili og takken til Wilde fjernet fra andre utgave.
Dagen etter tyveårsdagen sin ankom Wilde Oxford, der han studerte videre til 1878, og gjorde seg bemerket med uttalelser som: «For hver dag finner jeg det mer og mer vanskelig å leve opp til det blå porselenet mitt.» Men han var også en fremragende student med toppkarakterer til begge de store eksamener i 1876 og 1878, og ved muntlig eksamen ble det sagt at eksaminatorene brukte mer tid på å gratulere ham med prestasjonene hans enn på utspørring om de skriftlige besvarelsene. Han skrev senere at de to store vendepunktene i livet hans var da faren sendte ham til Oxford, og da samfunnet sendte ham i fengsel. Sommeren 1875 reiste han til Italia med professor Mahaffy, der han beskrev katedralen i Milano som «et grufullt feilgrep», og ikke hadde råd til å bli med helt til Roma. 19. april 1876 døde faren, og Wilde fikk det enda trangere økonomisk. Hans far hadde vært generøs mot mødrene til de uekte barna sine og belånt eiendommene, men Wildes halvbror betalte ned på gjelden, slik at familien fortsatt kunne bo i hjemmet. For Wilde var det en stor sorg at ikke faren fikk oppleve hans strålende eksamensresultater to måneder etterpå: «Min far ville gledet seg sånn over det. Det fratok meg helt gleden over karakterene.»
I 1877 fikk Wilde anledning til å reise med professor Mahaffy til Hellas. På hjemveien møtte han venner i Roma, og var til privat audiens hos pave Pius IX. Dette kan kanskje forklare hvorfor halvbroren Henry, da han plutselig døde, etterlot Wilde bare 100 pund og halvdelen av en fiskerhytte i Connemara, på betingelse av at Wilde forble protestant i fem år til, mens storebroren Willie arvet 2000 pund. Reisen ble ellers årsak til at Wilde returnerte en måned for sent til Magdalen, og derfor ble utvist for resten av semesteret og bøtelagt. Han dro i stedet til London og anmeldte åpningen av Grosvenor-galleriet, den første offentliggjorte prosateksten hans. Siste året ved Magdalen arbeidet han hardt foran den avsluttende eksamenen sin, gikk ut som den beste i kullet, og mottok dessuten universitetets poesi-pris.
Ekteskap og familie
Da studietiden var over, dro Wilde tilbake til Dublin, hvor han møtte og forelsket seg i Florence Balcome. Hun ble siden forlovet med Bram Stoker, hvilket fikk Wilde til å skrive til henne at han kom til å forlate Irland for godt. Han dro i 1878 og kom bare to ganger tilbake til sitt hjemland, da kun for å holde foredrag. De neste seks årene tilbrakte han i London, Paris og USA, på turné med foredrag om estetikk. I perioden januar-oktober 1882 krysset han fra USAs østkyst til vestkysten og tilbake, og møtte Walt Whitman og Henry James. Whitman likte ham godt, mens James omtalte «Hosscar» som «en tiendeklasses kjeltring».
I London møtte han Constance Lloyd. De giftet seg 29. mai 1884 i St James' kirke i Sussex Gardens, London. Wilde hadde selv tegnet brudekjolen av gul sateng med puffermer, samt gifteringen. Bryllupsreisen gikk til hotell Wagram i rue de Rivoli i Paris. Vennen Robert Sherard, som Wilde hadde delt leilighet med i London, kom innom for å gratulere, og Wilde begynte opprømt å beskrive bryllupsnatten: «Det er vidunderlig, når en ung jomfru -.» Den forlegne Sherard fikk avbrutt ham.
Om Constance sa Wilde: «Hun snakker nesten aldri. Jeg undres alltid på hva tankene hennes er.»
Paret bosatte seg i rekkehuset Tite Street nr 34 (dengang nr 16) i Chelsea. Wilde skal senere ha fortalt til vennen Frank Harris at «da jeg giftet meg, var min kone en vakker jente, hvit og slank som en lilje, med dansende øyne og munter, trillende latter som musikk. Etter omtrent et år var den blomsteraktige ynden helt forsvunnet; hun var blitt tung, uformelig, vanskapt. Hun slepte seg rundt i huset med forgremmet, flekkete ansikt og heslig kropp, syk til hjertet på grunn av vår kjærlighet. Det var fryktelig. Jeg prøvde å være vennlig mot henne; tvang meg til å ta på og kysse henne, men hun led alltid av kvalme, og – åh! Jeg kan ikke huske det, det er motbydelig alt sammen...Jeg pleide å skylle munnen og åpne vinduet for å rense leppene mine i frisk luft.» Constances svangerskap virket ekle på Wilde, men han fortsatte å være glad i og bo sammen med henne. Hver onsdag holdt de åpent hus; de gikk ut i lag, og Wilde var en oppmerksom far. «Hun forstod meg ikke, og jeg var lei inntil døden av ekteskapelig samliv. Men hun hadde noen søte karaktertrekk, og var vidunderlig lojal mot meg.»
Hans senere følelser for sin kone reflekteres kanskje best i noen linjer fra Bildet av Dorian Gray: «Det er alltid noe latterlig ved følelsene hos de menneskene man har sluttet å elske.»
Paret fikk to sønner, Cyril (1885) og Vyvyan (1886). Da Wilde ble skandalisert og fengslet, tok Constance etternavnet Holland for seg og sine sønner; også broren hennes, Otho, skiftet navn til Holland. Cyril ble drept i første verdenskrig, mens Vyvyan overlevde og ble forfatter og oversetter. Han utgav sine memoarer i 1954; hans sønn Merlin har redigert og utgitt flere verk om sin farfar.
Wildes seksualitet
Wilde har blitt kategorisert som bifil og homofil, alt etter hvordan man definerer begrepene. Hans tilbøyelighet til forhold med yngre menn er nokså velkjent; det første var sannsynligvis med Robert Ross. I Wildes litteratur finnes et tidlig indisium på hans seksualitet i The Portrait of Mr. W.H. (1889), hvor han fremsetter en teori om at William Shakespeares sonetter ble skrevet ut fra dikterens forelskelse i en ung mann.
Skandale og rettssaker
Rettssaken startet 3. april 1895 og varte i tre dager, med Edward Carson som Queensberrys forsvarer. Galleriet var fylt av tilskuere, men ingen kvinner. Bare to vitner var innstevnet: Klubbens ansatte, som tok imot Queensberrys kort, og Wilde selv. Wilde oppgav sin alder som 39 år. Carson, som hadde vært ved Trinity College samtidig som Wilde, visste at hans gamle studiekamerat måtte være fylt førti, og påpekte dette. Nå kunne Carson understreke den store aldersforskjellen mellom Wilde og den seksten år yngre Douglas, samt de omtalte gateguttene. Carson spurte ham først ut om hans forhold til Douglas, men her forelå det ingen beviser. Han fortsatte så med Dorian Gray: «Har De noen gang forgudet en ung mann grenseløst?» «Nei, jeg har aldri forgudet andre enn meg selv.» På rettssakens andre dag ble Wilde utspurt om privatlivet sitt: «Drikker De champagne?» «Ja, sterkt mot min leges ordre.» «Vi har ingen interesse av Deres leges ordre.» «Ikke jeg heller.» Wilde begynte å slappe av, og da Carson spurte hvorfor han ikke hadde kysset Douglas' tjener, Walter Grainger, svarte Wilde at gutten var stygg å se på, og at han ikke hadde kysset ham av samme grunn som han ikke ville kysset en dørmatte. At Wilde hadde kysset gutten hvis han hadde vært attraktiv, avslørte Wilde. Nå trakk han etter råd fra sin advokat søksmålet, men Queensberry, som 5. april ble frikjent for anklagen om injurier, gav sine sakførere instruks om å oversende saksmappen til riksadvokaten. Pressen skrev at «ingen sunttenkende mann eller kvinne i den engelsktalende verden kan la være å føle dyp taknemlighet overfor markien av Queensberry, som har ødelagt de dekadentes yppersteprest [Wilde]».