cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Dietrich Fischer-Dieskau
Bakgrunn
Fischer-Dieskau var sønn av Albert, en rektor, og Dora, en lærerinne. Dietrich Fischer-Dieskau begynte å synge allerede som barn og tok timer i stemmebruk fra han var 16. Da han ble innrullert i hæren i 1943 hadde han avsluttet gymnasiet og et semester på Berlin-konservatoriet. Han ble tatt som krigsfange av amerikanerne i Italia i 1945 og ble repatriert etter to år.
Stenorhinini
Kilder
.
Dietrich Fischer-Dieskau
Karrière
Karrièren startet opp i januar 1948, da han – fremdeles som student hos Hermann Weissenborg – første gang sang Schuberts Winterreise for RIAS. Samme år ble han ansatt ved operaen i Berlin, og i 1949 utgav han sin første plate med Brahms-sanger. Det året gjestet han operascener i München og Wien. I 1951 debuterte han på festspillene i Salzburg under Wilhelm Furtwängler, og samme på festivalen i Edinburgh. I 1952 fulgte hans første turné i USA, og i 1954 opptrådte han for første gang på festspillene i Bayreuth.
I 1980 ble han tildelt Ernst von Siemens' musikkpris, og var fra 1983 professor ved Universität der Künste i Berlin. I 1993 avsluttet han sin aktive karrière som sanger.
Priser og utmerkelser (utvalg)
Fischer-Dieskau ble tildelt ordenen Pour le Mérite.
Bilisuma Shugi
Bilisuma Shugi (født 19. juli 1989) er en bahrainsk friidrettsutøver som konkurrerer i langdistanseløp. Han representerte landet sitt under Sommer-OL 2012 i London, der han ble utslått i de innledende rundene på 5 000 meter.
Darwinuloidea
Darwinuloidea er den eneste overfamilien i underordenen Darwinulocopina, som igjen er en av fem undergrupper av ordenen Podocopida av muslingkreps, som er små krepsdyr. Denne gruppen består ellers av 1 familie med bare en eller to slekter - og maksimalt tre arter (per 2013).
Nærmere taksonomisk plassering
Taksonomien av muslingkreps er omstridt og inneholder vanskelig systamiserte grupper. En moderne oppdatering av systematikken gis av Martin and Davis, som følgende oversikt følger ned til nivået orden, mens lavere nivåer i enkelte tilfeller følger Catalogue of Life: , men i hovedregelen WoRMS-databasen.
Romanifolkets Kulturforening
Romanifolkets Kulturforening (RKF) er en norsk ideell organisasjon som ble grunnlagt den 26. juli 2021. RKF sitt hovedsete befinner seg i Bergen, og foreningen har derfor Vestlandet som sin landsregion. RKF har medlemmer over hele Skandinavia, men majoriteten av medlemmene bor i Norge (2023).
Formål
RKF har til formål å drive med formidling av romanifolket sin historie og bevaring av romanifolket sin kultur.
RKF sitt fokus er hovedsakelig delt mellom historieformidling og kulturbevaring, dette er et dualistisk fokus som på mange måter er to sider av samme mynt.
Eksterne lenker
__INDEKSER__
Lille Orlando
Lille Orlando er en roman av den norske forfatteren Finn Carling, utgitt i 1986.
Rammefortellingen i romanen er en middelaldrende mann som forteller historier til sin voksne datter. Tittelhistorien om Orlando skildrer et barn som oppdras til å mestre ensomhet ved at foreldrene stenger ham inne i et rom, alene, flere timer daglig.
Aftenpostens anmelder Johan Fr. Heyerdahl mente at «Carling avdekker våre hemmeligheter og avslører vår mekaniske tilværelse, tomheten, ensomheten. Kanskje er det først og fremst likegyldigheten han søker å blottstille». Skribenten Ragnar W. Nord peker på at «I "Lille Orlando" trer livsløgnen i forgrunnen mens engasjement og ansvar stilles utenfor. Det er et hovedmotiv i romaner fra senere år, mennesket tør ikke være menneske av den grunn at det blottstiller seg selv overfor den andre, og derfor fanges i et nett av ensomhet det ikke kan bryte ut av»
Maria Cordsen
Etter et par mindre roller spilte hun den kvinnelige hovedrollen som Ida i TV-serien Fredløs i 2021. Samme år hadde hun en av tre roller i 100% Flået Kærlighed. Den ene av de mannlige motspillerne er Besir Zeciri, som også var med i Fredløs. 100% Flået Kærlighed er en avgangsfilm fra Den Danske Filmskole og ble tatt ut til La Cinef (beste studentfilm) i Filmfestivalen i Cannes i 2022.
Oleg Moliboga
Oleg Olekijovisj Moliboga (russisk: Олег Олексійович Молибога født 27. februar 1953 i Dnipropetrovsk i nåværende Ukraina) var en sovjetisk volleyballspiller som deltok i De olympiske leker i 1976 i Montréal og 1980 i Moskva. Moliboga ble olympisk mester i volleyball under OL i 1980 i Moskva. Han var med på det sovjetiske laget som vant volleyballturneringen for menn foran Bulgaria og Romania. Sovjetunionen vant semifinalen mot Romania 3–0 og finalen mot Bulgaria 3–1. Moliboga spilte seks kamper i OL-turneringen.
Carolle Zahi
Carolle Zahi (født 12. juni 1994 i Bingerville) er en ivorianskfødt fransk friidrettsutøver som konkurrerer i sprintløp. Hun representerer klubben AS77, og har konkurrert for Frankrike internasjonalt siden november 2015 da hun ble fransk statsborger. Hun har gull på 100 meter fra Lag-EM i friidrett 2017 som fremste internasjonale meritt.
Før 2016
Zahi vant 100 meter ved det franske ungdomsmesterskapet i 2011, og fikk bronse på 60 meter i det franske juniormesterskapet innendørs i 2012. I 2013 kom hun på fjerdeplass på 60 meter i det franske juniormesterskapet innendørs, og fikk bronse på 100 meter i det franske juniormesterskapet utendørs. Hun vant 60 meter i det franske U23-mesterskapet innendørs i 2014, og kom på fjerdeplass i det franske mesterskapet innendørs. Utendørs vant hun 100 meter i det franske U23-mesterskapet i 2014, og fikk også gull på 4 x 100 meter stafett. I det franske mesterskapet i friidrett 2014 kom hun på åttendeplass på 100 meter, og fikk sølv på 4 x 100 mete stafett.
I 2015 kom hun på sjetteplass på 60 meter i det franske mesterskapet innendørs, og hun vant samme øvelse i det franske U23-mesterskapet innendørs. Hun kom på andreplass på 100 meter i den nasjonale konkurransen under Meeting Areva, bak Stella Akapo, og fikk sølv på 100 meter og gull på 4 x 100 meter stafett ved det franske mesterskapet for seniorer. I det franske U23-mesterskapet i 2015 vant hun 100 og 200 meter.
2016
Hun fikk sølv på 60 meter i det franske mesterskapet innendørs, og ble tatt ut til å delta i VM i friidrett innendørs 2016, der hun løp 60 meter. Hun løp på 7,36 i innledningsheatet, som var 25. beste tid, og kun én hundredel fra å gå videre til semifinalene. I juni vant hun 100 meter ved U23-middelhavsmesterskapet i friidrett 2016, med tiden 11,28. Frankrike vant der 4 x 100 meter stafett, med Zahi på laget.
2017
I april deltok hun på det franske laget i Stafett-VM i friidrett 2017. Hun deltok på 4 x 100 meter, der Frankrike kom på femteplass. I juni vant hun 100 meter under Meeting International de Montreuil, med ny personlig rekord på 11,18 sekunder. Hun representerte Frankrike under Lag-EM i friidrett 2017 (Super League), og vant der 100 meter. Hun deltok også på 4 x 100 meter stafett, men der ble det franske laget diskvalifisert. Hun senket sin personlige rekord på 100 meter til 11,17 under Meeting de Paris 2017, og videre til 11,13 da hun vant 100 meter under det franske mesterskapet i friidrett. I VM i friidrett 2017 fikk hun 28. beste tid i forsøksheatene på 100 meter, og gikk ikke videre til semifinalene. På 4 x 100 meter stafett fikk de niende beste tid, og var en hundredel unna plass i finalen.
2018
På 60 meter innendørs senket hun sin personlige rekord til 7,15 da hun vant Meeting de Nantes 2018 og kvalifiserte seg til VM i friidrett innendørs 2018. I februar fikk hun sølv på 60 meter under Fransk mesterskap i friidrett innendørs 2018. I VM innendørs i Birmingham satte hun ny personlig rekord i forsøksheatet, med 7,11 sekunder, og fikk der best tid av alle deltakerne. Hun kvalifiserte seg til finalen etter å ha løpt på 7,17 i semifinalen, og endte på sjuendeplass i finalen med 7,19 sekunder.
Hun deltok i Middelhavslekene 2018 i Spania, og vant der 200 meter med ny personlig rekord på 23,02 sekunder, og Frankrike vant også 4 x 100 meter stafett. Hun vant 100 og 200 meter under Fransk mesterskap i friidrett 2018, og deltok i EM i friidrett 2018, der hun kom på sjuendeplass på 100 meter og femteplass på 4 x 100 meter stafett.
2019
Zahi kom på tredjeplass på 60 meter under Indoor Meeting de Paris 2019.
Abraham Kiplimo
Abraham Kiplimo (født 14. april 1989) er en ugandisk friidrettsutøver som konkurrerer i langdistanseløp. Han representerte landet sitt under Sommer-OL 2012 i London, der han ble utslått i de innledende rundene på 5 000 meter.
Marilyn Monroe i populærkulturen
Som en av de mest kjente kulturpersonlighetene i det 20. århundre blir Marilyn Monroe ofte imitert og referert til i populærkulturen. Ifølge nekrologen hennes i The New York Times spilte filmene hennes inn 200 millioner dollar. Monroe regnes som både et symbol på femininitet, glamour og sex. Historien hennes kan regnes som et symbol for USA i seg selv, ettersom hun både representerer den amerikanske drømmen og den fortapte lille foreldreløse jenta. Hun kan også regnes som et symbol på Hollywood, ettersom hun både representerer glamouren og fallgruvene i filmbyen. Selv om hun også er et symbol på 1950-tallet, er hun ikke fastlåst i dette tiåret. Billy Wilder, som regisserte henne i Gresskar i nød (1955) og Noen har det hett (1959), har uttalt: «Unik er et oppbrukt ord, men i hennes tilfelle gjelder det. Det kommer aldri til å komme noen annen som henne, og gudene vet at det har vært mange imitatorer.»
Bilde av Monroes ansikt har blitt brukt på frimerker i land som USA, Den demokratiske republikken Kongo, Mali, Tanzania, Montserrat, Gambia og Madagaskar. Det amerikanske frimerket ble utgitt i 1995 og er per 1999 det nest mest solgte minnefrimerket, med bilde av en person, etter at Elvis Presley ble avbildet i 1993. I 1999 ble Monroe kåret til en av de 100 viktigste menneskene i det 20. århundre av Time. Samme året ble hun kåret til tidenes sjette største kvinnelige filmlegende av Det amerikanske filminstituttet. I 2005 ble hun kåret til en av århundrets ti største ikoner av Variety. I 2009 ble hun kåret til en av de 40 største filmgudinnene av den britiske utgaven av Glamour. Magasinet beskrev henne som «den ultimate filmgudinnen» og «sannsynligvis verdens mest ikoniske kvinne». Monroe var også den eneste kvinnen på Forbes' topp-13-liste over mesttjenende avdøde kjendiser fra 2001 til 2008.
Monroes utseende
Monroes utseende oppsummeres ofte som blondt hår, en veldreid kropp og skjønnshetsflekk på kinnet. Hennes mest kjente posering bestod av halvlukkede øyne og en halvåpen munn. Hun regnes som et symbol for både femininitet og glamour. Utseendet hennes har blitt kopiert helt siden hun var i live. Ettersom Monroe hadde filmkontrakt med 20th Century Fox lanserte konkurrerende filmselskaper sine versjoner av henne. Metro-Goldwyn-Mayers versjon var Joi Lansing, Universal Pictures' versjon var Mamie Van Doren og RKO Pictures' versjon var Barbara Nichols. Columbia Pictures lanserte både Kim Novak, Cleo Moore og Beverly Michaels. Da Monroe begynte å stille større krav til kontroll over sin egen karriere forsøkte også Fox å erstatte henne, først med Sheree North. Da dette ikke fungerte falt valget på Jayne Mansfield, men heller ikke dette lyktes. Britiske Diana Dors ble utropt til «Storbritannias Marilyn Monroe».
Sangerinnen Debbie Harry har uttalt at utseendet hennes er inspirert av Monroe. Sangerinnen og skuespillerinnen Madonna lot seg også inspirere av Monroes utseende i begynnelsen av karrieren. De to ble ofte sammenlignet, og Madonna stilte opp på bilder for Vanity Fair i 1991 der hun gjenskapte flere av Monroes poseringer. Madonna har uttalt at hun har sympati med Monroe, men synes ikke de kan sammenlignes: «Marilyn Monroe var et offer, og det er ikke jeg.» Modellen Anna Nicole Smith uttalte selv at hun ønsket å bli «den neste Marilyn Monroe». Hun stilte ved flere anledninger opp på bilder som var inspirert av Monroe, inkludert en anti-pels kampanje for People for the Ethical Treatment of Animals i lignende stil som Monroe hadde da hun fremførte «Diamonds Are a Girl's Best Friend». På 2000-tallet har skuespillerinnen Scarlett Johansson ofte blitt sammenlignet med Monroe. Johansson har uttalt at hun beundrer Monroe, men ikke ser noen likheter mellom dem utover at de begge er feminine blondiner med en veldreid kropp.
Absolute Worlds Building #4 og Building #5 har kallenavnet «Marilyn Monroe» grunnet formene deres. Monroes feminine kropp brukes ofte som et eksempel på at kvinner på hennes tid hadde lov til å være «naturlige» og «kvinnelige». Akademikeren Sarah Churchwell påpekte imidlertid i sin bok om Monroe, The Many Lives of Marilyn Monroe (2004), at selv om Monroe hadde mer former enn flere av dagens kjente kvinner, var inntrykket at hun «fikk lov til å være stor» feil. Hun brukte blant annet som eksempel at en anmelder som så Hurra for kjærligheten! (1960) kritiserte Monroes vekt og mente at hun burde settes på slankekur.
Zezhou
Zezhou (kinesisk: 泽州县; pinyin: Zézhōu Xiàn) er et fylke i provinsen Shanxi i Folkerepublikken Kina. Det er del av byprefekturet Jincheng.
Marilyn Monroe i populærkulturen
Monroe som sexsymbol
Monroe regnes som ett av tidenes største sexsymbol. Hun spilte ofte på sex, både på film, bilder og ved offentlige opptredener. Mange hevder at hun var med på å endre oppfattelsen av hva som var akseptabel oppførsel, både på skjemen og i det private. Selv uttalte hun blant annet: «[Sex] er en del av naturen. Jeg følger naturen.». Men hun ønsket ikke bare å bli ansett som et sexsymbol, og ville ha muligheten til å spille mer seriøse roller. I sitt siste intervju, med Life-journalisten Richard Meryman sommeren 1962, uttalte hun: «Det er problemet, et sexsymbol blir en ting. Jeg bare hater å være en ting. Men dersom jeg skal være et symbol for noe vil jeg heller at det skal være sex enn noen av de andre tingene de har symboler for!»
Da det i 1952 ble avslørt at Monroe hadde stilt opp på nakenbilder i 1949 stod hun ovenfor en mulig skandale. Monroe innrømmet imdlertid at bildene var av henne, men insisterte på at hun ikke skammet seg over dem. Hugh Hefner kjøpte ett av bildene og publiserte det i den første utgaven av Playboy i desember 1953. Et påkledd bilde av Monroe, tatt under Miss America-paraden i 1952, ble brukt på magasinets forside. Monroe ble kalt «personifiseringen av naturlig sex». I 1998 kåret Playboy henne til århundrets mest sexy kvinnelige stjerne. Året etter ble hun kåret til århundrets mest sexy kvinne av People.
Zezhou
Kulturminner
Qingliantempelet (Qinglian si, 青莲寺), Jadekeiserens tempel (Yuhuang miao, 玉皇庙), templene Jincheng Erxian miao 晋城二仙庙, Zezhou Dai miao 泽州岱庙, Beiyi cheng Yuhuang miao 北义城玉皇庙, Zhoucun Dongyue miao 周村东岳庙, Dayang Tangdi miao 大阳汤帝庙 og Biluo si 碧落寺 står på Folkerepublikken Kinas liste over kulturminner.
Marilyn Monroe i populærkulturen
Monroe som sexsymbol
Feministen Susan Griffin brukte Monroe som eksempel på overgrep mot kvinner i et patriarkalsk og pornografisk samfunn i boken Pornography and Silence: Culture's Revenge Against Nature (1981). Hun skrev imidlertid også: «Vi har sterke beviser for at uansett hva hun var, så var hun en rebell mot samfunnets seksuelle dobbeltmoral.» Akademikeren Sarah Churchwell argumenterte i boken The Many Lives of Marilyn Monroe (2004) for at Monroe banet vei for postfeminismen, ettersom hun viste at seksuell framferd kan operere som en form for feminin styrke. Feministen Gloria Steinem skrev i sin bok om Monroe, Marilyn (1986), at Monroe gjorde opprør mot det å bli ansett mer som en kropp enn en hjerne. Steinem undret seg også over om Monroe kunne ha blitt reddet av den tiden som fulgte etter hennes død, da kvinner ble satt mer pris på for deres hjerne og hjerte, og ikke bare kroppen.
Zezhou
Samferdsel
Kinas riksvei 207 løper gjennom fylket. Denne viktige trafikkåren begynner i Xilinhot i Indre Mongolia nær grensen til Mongolia, løper sørover og ender i Hai'an, en by som ligger i Xuwen fylke sør på Leizhouhalvøya i provinsen Guangdong.
Marilyn Monroe i populærkulturen
Monroe i litteratur
Det har blitt anslått at det er skrevet mellom noen få hundre og over 600 bøker om Monroe, og nye bøker blir utgitt hvert år.
Den første engelskspråklige biografien om henne var The Marilyn Monroe Story, skrevet av Joe Franklin and Laurie Palmer, som ble utgitt i 1953. Den første grundige biografien om Monroe var Marilyn Monroe, skrevet av Maurice Zolotow, som ble utgitt i 1960. Biografier som er blitt skrevet i årene etter Monroes død inkluderer Norma Jean: The Life of Marilyn Monroe (1969) og Legend: The Life and Death of Marilyn Monroe (1984), skrevet av Fred Lawrence Guiles, Goddess: The Secret Lives Of Marilyn Monroe (1985), skrevet av Anthony Summers, Marilyn Monroe: The Biography (1993), skrevet av Donald Spoto, Marilyn Monroe (1998), skrevet av Barbara Leaming, The Last Days of Marilyn Monroe (1998), skrevet av Donald H. Wolfe, Marilyn Monroe: Private and Undisclosed (2007), skrevet av Michelle Morgan og The Secret Life of Marilyn Monroe (2009), skrevet av J. Randy Taraborrelli.
I tillegg er det skrevet skjønnlitteratur basert på hennes liv, inkludert The Symbol (1966), skrevet av Alvah Bessie, The Missing Person (1981), skrevet av Doris Grumbach, Marilyn's Daughter (1986), skrevet av John Rechy, The Immortals (1992), skrevet av Michael Korda, The Marilyn Tapes (1995), skrevet av Edward Gorman, Blond (2000), skrevet av Joyce Carol Oates, og The Life and Opinions of Maf the Dog, and of His Friend Marilyn Monroe (2010), skrevet av Andrew O'Hagan. Norman Mailer beskrev sin bok om Monroe, Marilyn: A Biography, fra 1973, som en «romanbiografi» ettersom den var en blanding av fakta og fiksjon. Han skrev senere Of Women and Their Elegance (1980), som også handlet om Monroe.
Monroe på film
I Gresskar i nød (1955) spilte Monroe en rollefigur som man aldri får vite navnet på. Det ble imidlertid inkludert noen referanser til Monroe selv. Rollefiguren hennes har stilt opp på et «kunstnerisk» bilde i U.S. Camera, noe som kan tolkes som en referanse til Monroes nakenbilder fra 1949. Da rollefiguren Tom MacKenzie (Sonny Tufts) spør om blondinen som er ute på kjøkkenet, svarer rollefiguren Richard Sherman (Tom Ewell): «Åh, det skulle du likt å vite! Kanskje det er Marilyn Monroe!» I Åh, for en mann (1957) var rollefiguren Rita Marlowe (Jayne Mansfield) en parodi på Monroe. Gudinnen (1958) var løst basert på livet til Monroe. Hovedrollen som Emily Ann Faulkner ble spilt av Kim Stanley. I Ungkarsleiligheten (1960) møter den mannlige hovedrollen C. C. Baxter (Jack Lemmon) en jente i en bar «som ser ut som Marilyn Monroe». Hun ble spilt av Joyce Jameson. Filmen var regissert av Billy Wilder. I Monroes siste fullførte film, Uten feste (1961), var rollefiguren hun spilte, Roslyn Taber, basert på henne selv. Manuset var skrevet av hennes ektemann, Arthur Miller.
Flere biografiske filmer om Monroe er blitt utgitt etter hennes død. Goodbye, Norma Jean (1976) fokuserer på Monroes vei til å bli filmstjerne. Hovedrollen ble spilt av Misty Rowe. Oppfølgeren Goodnight, Sweet Marilyn (1989) handler om Monroes død, men inneholdt også en rekke tilbakeblikk til den første filmen. Paula Lane spilte hovedrollen. Marilyn: The Untold Story (1980) er produsert av Lawrence Schiller, som hadde tatt bilder av Monroe under innspillingen av Something's Got to Give (1962). Monroes makeupartist gjennom 16 år, Allan «Whitey» Snyder, hadde ansvaret for sminken. Catherine Hicks spilte hovedrollen og ble Emmy-nominert for rolletolkningen sin. Marilyn and Me (1991) handler om Monroes angivelige forhold til Robert Slatzer. Rollen som Monroe ble spilt av Susan Griffiths. Marilyn & Bobby: Her Final Affair (1993) handler om det angivelige forholdet mellom Monroe og justisminister Robert Kennedy. Rollen som Monroe ble spilt av Melody Anderson. Norma Jean & Marilyn (1996) fremstiller Monroe som to ulike personer, Norma Jean Dougherty, spilt av Ashley Judd, og Marilyn Monroe, spilt av Mira Sorvino. Begge hovedrolleinnehaverne ble nominert til både Golden Globe og Emmy for deres rolletolkninger. Miniserien Blonde (2001) er basert på Oates' roman Blond. Hovedrollen ble spilt av Poppy Montgomery. Filmen My Week with Marilyn (2011) handler om innspillingen av Prinsen og korpiken i England i 1956. Den er basert på Colin Clarks to memoarer, The Prince, the Showgirl and Me (1995) og My Week with Marilyn (2000), der han forteller om sine erfaringer som assistent under innspillingen av filmen. Michelle Williams spilte rollen som Monroe. Filmen ble nominert til en rekke priser, inkludert BAFTA for beste britiske film og Golden Globe for beste komedie- eller musikalfilm.
Monroe i TV-serier
I 1964, to år etter Monroes død, var det Monroe-aktige rollefigurer i to nye situasjonskomedier: Den pene blondinen Marilyn Munster (Beverley Owen, senere Pat Priest) i The Munsters, som var det «sorte fåret» i monsterfamilien, og den yppige, rødhårende skuespillerinnen Ginger Grant (Tina Louise) i Gilligan's Island. Monroe er blitt referert til i TV-serier der handlingen foregår på den tiden hun fortsatt var i live. I M*A*S*H-episoden «Bombshells» starter rollefigurene Hawkeye (Alan Alda) og Charles (David Ogden Stiers) et rykte om at Monroe kommer for å takke staben for pleien av søskenbarnet sitt. I Mad Men-episoden «Maidenform» inspirerer Monroe og Jackie Kennedy reklamekampanjen for Playtex, og noen av rollefigurene diskuterer om de er «en Jackie» eller «en Marilyn». I episoden «Six Month Leave» blir flere av kontorjentene hos Sterling Cooper preget av Monroes død. I Quantum Leap-episoden «Goodbye Norma Jean» blir rollefiguren Sam Beckett (Scott Bakula) sendt tilbake i tid til 1960 for å hjelpe Monroe (Susan Griffiths) med å fullføre en filminnspilling.
Monroe er blitt parodiert en rekke ganger i TV-serier. I I Love Lucy-episoden «Ricky's Movie Offer», kler rollefiguren Lucy (Lucille Ball) seg ut som Monroe. Edie Adams imiterte ofte Monroe i The Ernie Kovacs Show. Monroe er også blitt brukt i flere sketsjer i Saturday Night Live. Det angivelige forholdet hennes til president Kennedy er blitt referert til flere ganger. Teri Garr spilte Monroe i en sketsj med president Kennedy (Joe Piscopo) i 1983. Madonna spilte henne i en sketsj med president Kennedy (Randy Quaid) og justisminister Kennedy (Anthony Michael Hall) i 1985. Madonna fremførte også sangen «Happy Inauguration, Mr. President», i samme stil som Monroes fremførelse av «Happy Birthday, Mr. President», i en sketsj om Bill Clintons (Phil Hartman) innsettelse som president i 1993. Abby Elliott spilte henne i en sketsj om den fiktive miniserien The Roosevelts, en parodi på Kennedy-klanen, i 2011. Monroes mest kjente filmøyeblikk er også blitt referert til. Mary Gross sang «Downers Are a Girl's Best Friend», i samme stil som Monroes fremførelse av «Diamonds Are a Girl's Best Friend», i 1981. Charlize Theron spilte henne i en sketsj om innspillingen av t-banerist-scenen i Gresskar i nød (1955) i 2000.
Monroes vedvarende popularitet, 50 år etter sin død, var også utgangspunktet for dramaserien Smash, som hadde premiere i 2012. Serien handler om utviklingen av en ny Broadway-musikal om Monroes liv. Steven Spielberg er en av sjefsprodusentene for serien.
Monroe i teater og opera
I 1975 hadde balletten Marilyn: A Ballett, koreografert av Adam Darius, premiere i London. I 1983 hadde musikalen Marilyn!, skrevet av Jacques Wilson og Mort Garson, premiere på Adelphi Theatre i samme byen. Samme året hadde musikalen Marilyn: An American Fable, skrevet av Patricia Michaels, Jeanne Napoli, Doug Frank, Gary Portnoy, Beth Lawrence og Norman Thalheimer, premiere på Broadway. Begge musikalene ble imidlertid dårlig mottatt. I 1986 hadde teaterstykket Strawhead, skrevet av Norman Mailer og Richard Hannum, premiere. Det var en fiktiv fortelling om Monroes siste dager. Mailers datter, Kate Mailer, spilte rollen som Monroe. Hun promoterte teaterstykket ved å stille opp på forsiden av Vanity Fair utkledd som Monroe. Teaterstykket ble imidlertid ingen kommersiell suksess. I 1993 ble operaen Marilyn, skrevet av Ezra Laderman og Norman Rosten, fremført på New York City Opera. I 2000 hadde teaterstykket Miss Golden Dreams, skrevet av Joyce Carol Oates, premiere på Contemporary American Theater Festival i Shepherdstown. Manuset var basert på Oates' roman Blond, som hadde blitt utgitt samme året. I 2006 hadde musikalen Marilyn and Ella, skrevet av Bonnie Greer, premiere på Edinburgh Festival Fringe. Den handlet om vennskapet mellom Monroe og Ella Fitzgerald. Musikalen ble senere skrevet om og satt opp på Theatre Royal Stratford East i 2008. Musikalen Blood Brothers, fra 1983, har to sanger med tittelen «Marilyn Monroe».
Monroe i musikk
I 1952 spilte Ray Anthony inn sangen «Marilyn». Han presenterte sangen til henne på en fest arrangert i hans hjem i Hollywood. Blant de mest kjente musikalske hyllestene til Monroe som fulgte er Elton Johns «Candle in the Wind», som ble utgitt i 1973. Roy Orbison spilte inn sangen «Wild Hearts Run Out Of Time» til soundtracket til filmen Alt er relativt (1985), der en av rollefigurene er basert på Monroe. Han skrev sangen sammen med Will Jennings, som senere uttalte at Monroe hadde vært inspirasjonen bak sangen. I Nicki Minajs sang «Marilyn Monroe» fra 2012 blir Monroe referert til flere ganger. Minaj har kalt Monroe ett av sine idoler. Pharrell Williams' sang «Marilyn Monroe», fra 2014, handler derimot ikke om Monroe, men at han ønsker en annerledes type skjønnhet. Det har feilaktig blitt antatt at Def Leppards «Photograph» fra 1983 handler om Monroe, til tross for at vokalisten Joe Elliott har avkreftet dette. I musikkvideoen til sangen vises bilder av Monroe og en jente kledd ut som henne i Gresskar i nød (1955).
Madonna imiterte Monroes fremførelse av «Diamonds Are a Girl's Best Friend» i musikkvideoen til sangen «Material Girl» fra 1985. Fremførelsen er både en hyllest til og en parodi av originalen. Monroe nevnes også i sangen «Vogue» fra 1990. Flere av Madonnas sceneforestillinger under Blond Ambition World Tour i 1990 var også inspirert av Monroe. I musikkvideoen til «Give Me All Your Luvin'» fra 2012, som Madonna sang med Nicki Minaj og M.I.A., kler de tre seg ut som Monroe. Mariah Carey underholdt amerikanske soldater i lignende stil som Monroe gjorde i Korea i musikkvideoen til sangen «I Still Believe» fra 1999. Hun gjenskapte også scenen der Monroe svømte naken i filmen Something's Got to Give (1962) i musikkvideoen til sangen «Don't Forget About Us» fra 2005. Kylie Minogue fremførte «Diamonds Are a Girl's Best Friend» i samme stil som Monroe under åpningen av Fox Studios i Sydney i 1999.
Det angivelige forholdet mellom Monroe og president Kennedy er blitt referert til av flere artister. Sangen «Marilyn & John» fra Vanessa Paradis' debutalbum M&J, som ble utgitt i 1988, handler om dette. Paradis har uttalt at Monroe er en av hennes største inspirasjonskilder. Det antas at Lady Gaga refererer til forholdet mellom Monroe og Kennedy i sangen «Government Hooker» fra 2011. Lana Del Rey kledde seg ut som både Monroe og presidentfruen Jackie Kennedy i musikkvideoen til sangen «National Anthem» fra 2012.
Flere bandnavn er også inspirert av Monroe. Brian Warner fikk sitt artist- og bandnavn, Marilyn Manson, ved å kombinere navnene til Marilyn Monroe og Charles Manson. Norma Jean er oppkalt etter Monroes fødenavn. The Misfits er oppkalt etter Monroes siste fullførte film, Uten feste (1961). Bandets vokalist, Glenn Danzig, spilte også inn sangen «Who Killed Marilyn?» i 1981, men sangen har også blitt inkludert på flere av samlealbumene til The Misfits.
Monroe i kunst
Det mest kjente kunstverket av Monroe er sannsynligvis Andy Warhols «Marilyn Diptych» fra 1962.
Monroe har ellers blitt tolket i en rekke kunstverk, inkludert Willem de Koonings «Marilyn Monroe» (1954), Jean-Jacques Lebels «Taking a Real Good Peek at Marilyn's Amazing Offer: Mass Produced Like All Show Biz's Ice Cubes in the Shapes of Luscious Nudes» (1961), Peter Phillips' «For Men Only, Starring MM and BB» (1961), Allan D'Arcangelos «Marilyn» (1962) og «Marilyn Found» (1962), James Rosenquists «Marilyn Monroe, I» (1962), Christos «Wrapped Magazines» (1962), Wolf Vostells «Marilyn Monroe» (de-coll/age,1962), Mimmo Rotellas «Marilyn Monroe» (1962), Nam June Paiks «Memory of the 20th Century» (1963-1994), Tom Wesselmanns «Little Great American Nude # 24» (1965), Richard Hamiltons «My Marilyn» (1965), Salvador Dalís «Mao Monroe» (1967), Robert Indianas «The Metamorphosis of Norma Jean Mortenson» (1967), Robert Rauschenbergs «Test Stone #1» (1967), Ray Johnsons «Marilyn Monroes's Mother's Potato Masher» (1972/81/87), Richard Lindners «Marilyn Was Here» (1976), Audrey Flacks «Marilyn: Golden Girl» (1978), Michael Rothensteins «Marilyn I» (1978), Richard Serras «Marilyn Monroe-Greta Garbo» (1981), Keith Harings «Untitled» (1981), Cindy Shermans «Untitled» (1986), Roger Shimomuras «Heroine, Hammer, Hibachi» (1987), Peter Blakes «Marilyn Monroe Over a Painting No. 1» (1989–1990), «Marilyn Monroe Wall No. 2» (1990), «MM Red Yellow» (1990), «M for Marilyn Monroe» og «H.O.M.A.G.E. – JJ MM RR KS» (1991), Leonid Sokovs «Marilyn and Stalin» (1990), Raymond Pettibons «No Title (Happy Birthday to)» (1990-2003), Ed Paschkes «Pink Lady 2» (1993), John Stezakers «Untitled» (1993), Charles Fazzinos «Forever Marilyn»-serie (1998) og «Love and Kisses, Marilyn» (2008), Gina Lollobrigidas «My Friend, Marilyn Monroe» (2003) og David LaChapelles «Amanda Lepore as Andy Warhol's Marilyn (Blue)» og «Amanda Lepore as Andy Warhol's Marilyn (Red)» (2007).
Akademikeren S. Paige Baty skrev i boken American Monroe: The Making of a Body Politic (1995) at et bilde av Monroe var ideelt å reprodusere fordi hun var et lett gjenkjennelig ikon, men at hun også er et ikon fordi hun blir reprodusert. Akademikeren Susan Doll argumenterte i boken Marilyn: Her Life & Legend (1991) for at Monroes bilde ofte brukes i kunsten for å vise dets kraft og fremkalle ideer omkring seksualitet, kommersialisme og utnyttelse i samfunnet.
Den rumenske revolusjonen i 1989
Forløp
Det startet med en demonstrasjon i Timișoara i protest mot regimets forsøk på å kneble den frittalende pastoren László Tőkés som hørte til den ungarske minoriteten i Romania.
Det ble skutt mot demonstrantene og over 70 sivile mistet livet. Uroen spredde seg til andre byer, blant annet hovedstaden București, hvor Nicolae Ceaușescu ble buet ut under et massemøte han selv kalte inn til 21. desember 1989 utenfor bygget til Sentralkomiteen.
Etter en ukelang uro i Timișoara ble det sammenkalt en massemønstring til støtte for Ceaușescu i București den 21. desember 1989, men den endret raskt karakter og ble fiendtlig mot regimet og gikk over i kaotiske tilstander.
Diktator Ceaușescu maktet ikke å kontrollere mengden og tok tilflukt i bygningen hvor han ble resten av dagen. Den neste dagen var det opprør i byen og befolkningen konfronterte politiet og militæret på barrikadene. Ubevæpnet hadde de ingen sjanse mot militærapparatet som arresterte hundrevis, men opprøret spredte seg til andre rumenske byer.
Den 22. desember forsøkte Ceaușescu å tale til befolkningen på nytt, men deres raseri fikk dem til å storme bygningen. Ekteparet Ceaușescu som flyktet fra București i helikopter, men endte opp i hærens varetekt. Etter å ha blitt tiltalt og dømt av skinnprosess av en rettssak for folkemord ble ekteparet Ceaușescu henrettet den 25. desember 1989. Hva som skjedde i denne revolusjonen har skapt debatt som fortsatt pågår og det er blitt fremmet en rekke teorier om motivasjonene og selv handlingene til de mest involverte.
Revolusjonen i 1989 førte til mer enn 1000 døde i Timișoara og București.
Kommunistpartiet ble opprinnelig forbudt av Ion Iliescu, men han trakk snart tilbake denne beslutningen, og kommunismen er således ikke forbudt i dagens Romania. Ceaușescus mest upopulære politikk, som forbud mot abort og prevensjon, var blant de første lovene som ble endret etter revolusjonen.
Mius
Mius (Миус) er en elv i Øst-Europa som renner gjennom Ukraina og Russland. Den starter i Donetskhøydedraget i Donetsk oblast og fortsetter gjennom Luhansk oblast (begge i Ukraina) og så Rostov oblast i Russland og inn i den vel 30 kilometer lange Miuslimanen i Azovhavet, vest for Taganrog. Den er 258 kilometer lang og har et nedbørfelt på 6 680 km².
Under 2. verdenskrig anla tyskerne en tungt befestet forsvarslinje langs elven, kalt Miusfronten, og her var det voldsomme kamper under slaget ved Rostov i 1943.
Yangcheng
Yangcheng (kinesisk: 阳城县; pinyin: Yángchéng Xiàn) er et fylke i provinsen Shanxi i Folkerepublikken Kina. Det er del av byprefekturet Jincheng.
Befolkningen var på 396,174 innbyggere i 1999.
Korlyrikk
Korlyrikk er en lyrisk sjanger i hellenistisk litteratur. Blomstringstiden startet med den spartanske poeten Alkman på 600-tallet f.Kr. og endte med Timotheos fra Milet tidlig på 400-tallet f.Kr.
Korlyrikk var uttrykkelig skrevet for å framføres av kor, mens motsatsen, monodisk lyrikk, var skrevet for soloframføring.
Det er usikkert om korlyrikken ble framført med musikk og/eller var koreografert. Vanligvis var sjangeren knyttet til kultpraksis. Typiske temaer er myter, etikk, religion og dikterens funksjon.
Betydelige representanter:
Acharya
Acharya (sanskrit आचार्य ācārya m., pali ācariya) er en tittel for en religiøs leder (guru) som ved sitt eget levned fremstår som et forbildet. Acharya har forskjellige implikasjoner innen hinduismen, buddhismen og jainismen.
I hinduismen betegner ācārya en åndelig lærer som innfører sine disipler i vedaene. Begrepet benyttes også om skriftlærde, og kan etterhenges direkte etter personnavnet, som for eksempel Shankaracarya (Śaṅkarācārya) for Shankara.
I buddhismen betegner ācariya den åndelige lærer som innfører sine disipler i dhamma. Derimot er det upajjhāya / upajjhāyaka som underviser disiplene i vinaya ( ordensreglene).
Den høyeste åndelige leder i den buddhistiske orden Arya Maitreya Mandala fører tittelen Acharya.
I jainismen er en ācāryaden åndelige leder for en gruppering tiggerasketer. Acharyaen blir utnevnt eller valgt og må undervise i jainiskeske tekster og jainistisk praksis.
Eskil Wold
Eskil Wold (født 4. september 2002 i Asker) er en norsk ishockeyspiller som spiller løper for moderklubben Frisk Asker. Wold er sønn av Vidar Wold, som var målvakt for Frisk Asker.
Svømming under Sommer-OL 2012 – 50 meter fri kvinner
Rekorder
Før denne konkurransen, var de eksisterende verdens- og olympiske rekorder som følger:
Følgende rekorder ble satt under konkurransen:
Académie Royale
Académie Royale (kongelig akademi) var betegnelsen for lærde selskap som ble opprettet i Frankrike for det meste på initiativ av kong Ludvig XIV og som hadde som mål å fremme vitenskap og kunst. Etter den franke revolusjons utbrudd forbød Nasjonalkonventet den 8. august 1793 samtlige akademier.
I oktober 1795 grunnla man som arvtaker Institut national des sciences et des arts, en av forløperorganisasjonene til Institut de France. Under dette som paraply er samtlige av de gamle akademier gjenopprettet som statlige institusjoner.
Akademiene
De følgende akademier ble opprettet:
Dystoni
Dystoni er en hjernesykdom som gir ufrivillige bevegelser. Dystoni er en medisinsk betegnelse både på et symptom og en sykdomsgruppe. Dystoni gir ufrivillige muskelsammentrekninger som kan skyldes ulike bakenforliggende sykdommer, ulike arvelige faktorer eller ukjente faktorer. Den største gruppen av dystonier kalles isolerte dystonier, det vil si dystoni uten andre symtpomer enn kanskje skjelving, denne gruppen kan være genetisk, men oftest finner vi ingen årsak til dystonien. Isolerte dystonier rammer ofte nakkemuskelatur med ufrivillige, spasmeliknende bevegelser som gir plagsomme vridende bevegelser, skjelvende bevegelser og smerter i affiserte muskler. Mange pasienter får diagnosen «kink i nakken» eller muskelspenninger og går lenge udiagnosiserte. Det er viktig å kjenne igjen denne sykdommen slik at pasientene raskt kan komme i gang med riktig behandling, både i form av botulismetoksin-behandling og fysioterapi. Med riktig behandling kan pasientene få betydelig mindre plager og få et bedre funksjonsnivå. Fysioterapibehandling for pasienter med dystoni må tilpasses den enkelte da ulike muskler er affiserte.
Klassifikasjon og prevalens
Selve ordet dystoni betyr feil spenning i muskulaturen. Dystoni er en nevrologisk tilstand med ufrivillige bevegelser. Dystoni skyldes ofte at dype kjernestrukturer, basalgangliene, sender ut for mye signaler til musklene slik at musklene blir for aktive. Musklene blir da ukontrollerbare og ulike deler av kroppen inntar vridende, repeterende og rare stillinger. Dette kan gi gjentatte ufrivillige bevegelser som muskelsammentrekninger/spasme-liknende bevegelser, unormal kroppsholdning eller skjelvinger.
Dystoni er en tilstand med mange ulike uttrykksformer avhengig av hvilke muskler og hvor mange muskler som rammes. I tillegg hvor mye hver muskel spenner seg. Noen har lette symptomer og andre kan ha mer alvorlige symptomer. Dystoni kan man få grunnet svært mange ulike årsaker. Årsaken til isolert dystoni er ofte ukjent, men enkelte former er arvelig. De fleste som har isolert dystoni finner vi likevel ikke årsaken til. Alle med nyoppdaget dystoni skal gjennom utredning for om mulig å finne en bakenforliggende årsak til feilstillingen. Som hovedregel bør alle med nakkedystoni utredes med MR av hodet og nakken, det skal i tillegg tas diverse blodprøver og lege med erfaring innen feltet skal vurdere ulike behandlingsalternativer. Det finnes også enkelte former for dystoni som kan respondere godt på ulike medikamenter (spesielt Levodopa). Dystoni er den nest hyppigste nevrologiske bevegelsesforstyrrelse som gir ufrivillige bevegelser. Estimert prevalens er 30/100,000. Sannsynligvis er dette underestimerte prevalenstall, og det er grunn til å anta at den samlede forekomsten av alle former for dystoni er mellom 50 og 100 per 100,000, det vil si ca. 2,500 og 5,000 personer i Norge.
Dystonier kan klassifiseres på ulike måter og under vises til de vanligste inndelingene:
Ved hjelp av de fire ulike punktene over, sykehistorie, nevrologisk undersøkelse og supplerende undersøkelser vil legen kunne si mere om årsaken til dystonien og hvilken type dystoni som foreligger.
Tre hovedårsaker:
Hensikten med å dele inn i symptomstart før og etter 20–40 år er at de som begynner tidlig oftere er arvelige enn de som begynner senere. Det å dele inn i hva som er årsaken til dystoniene er viktig da behandlingen kan være ulik. De arvelige nevrodegenerative er viktige å skille fra de isolerte, ofte ikke progressive dystoniene. Dette da de degenerative dystoniene har en mer alvorlig prognose og gir økende plager. Isolerte dystonier regnes ikke som tilstander som ødelegger hjernen og rammer en veldig liten del av hjernen, basalgangliene, og regnes som tilstander hvor likevekten i et svært finstemt system er endret. De gjentatte ufrivillige bevegelsene/muskelsammentrekningene forårsakes av en forstyrret funksjon i basalgangliene. Det er videre viktig å gjøre en god utredning da flere av disse tilstandene kan behandles svært godt symptomatisk og enkelte kan kureres.
Videre er det viktig å finne ut hvilke kroppsdeler som er rammet for å hjelpe til med riktig behandling og vurdere funksjon. Dessuten kan det å vite hvor dystonien rammer si noe om hvilken type dystoni det er.
Årsaker
Det finnes mange grunner til å få dystoni, og følgende noen kontrollspørsmål kan være til hjelp for å kartlegge dystonien videre:
Symptomer ved isolert dystoni
Dystoni forverres av stress, tretthet, psykiske påkjenninger, men bedres oftest av hvile. Enkelte dystonier forekommer kun ved enkelte aktiviteter, slik som skriving, spilling av et instrument etc. Da er det viktig å kartlegge bevegelsesmønsteret under disse aktivitetene og hjelpe til slik at man unngår for ensidig bruk av noen muskler. Dystoni vil ubehandlet som regel føre til forbigående eller permanent sviktende funksjon. Problemer med å jobbe, drive med aktiviteter slik som lesing, skriving, bruk av PC, bilkjøring er vanlig. Fordi de ufrivillige bevegelsene er synlige opplever mange pasienter stigmatisering og kan utvikle sekundær angst og depresjon, med sosial isolasjon som følge. I de mest alvorlige tilfellene av dystoni affiseres også gangfunksjon, tale, svelging, spising og drikking. Enkelte pasienter har dystoni som rammer hele kroppen.
Utredning
Utredningen er først og fremst sykehistorie og funn ved nevrologisk undersøkelse. Barneleger eller nevrologer med spesiell kjennskap til denne diagnosen er de beste til å stille diagnosen. De fleste pasienter bør ta orienterende blodprøver (enkelte ganger inkludert kobber og cerruloplasmin) og MR av hjernen og ryggmarg. MR av hjernen er en viktig del av utredningen ved dystoni, sammen med blodprøver. Av og til bør også spinalpunksjon gjennomføres. I tillegg kan analyse av bevegelsesmønstrene og videoanalyse av bevegelsene være nødvendige metoder som benyttes i utredningen.
Behandling
For de fleste pasienter med dystoni er behandlingen symptomatisk i form av botulismetoksin-injeksjoner i de overaktive musklene. . Noen pasienter trenger i tillegg lindrende medikamenter (bensodiasepiner, anticholinergika og/eller smertestillende). Hos de pasientene som er hardest rammet kan også (dyp hjernestimulering) bli aktuelt.
Fysioterapi er en viktig ikke-medikamentelle/støttende behandling. Det finnes noen grupper som skal prøve ut annen type medisin, for eksempel ved mistanke om Dopa-responsiv dystoni, anfallsvise dystonier etc. Kunnskap om og kjennskap til dystoni er generelt liten både blant leger, fysioterapeuter og annet helsepersonell. Dette medfører at mange med dystoni ikke får stilt diagnosen før det har gått flere år fra de første plagene kom. Flere får dermed ikke tilgang på medisinsk og fysikalsk behandling som kan bedre funksjonsevnen og livskvaliteten. Med riktig behandling kan pasientene helt eller delvis delta i arbeidslivet og ha betydelig mindre plager og smerter.
Tyskland under Vinter-OL 1932
Tyskland under Vinter-OL 1932. Tjue sportsutøvere fra Tyskland, alle menn, deltok i tre sporter under Vinter-OL 1932 i Lake Placid. Tyskland kom på niendeplass med to bronsemedaljer. De deltok i bobsleigh, ishockey og kunstløp.
Dystoni
Fysioterapi og nakkedystonier
Kunnskapen om fysioterapi og treningsmetoder for dystoni er mangelfull i Norge og også ellers i verden. Den baseres seg på erfaring og få randomiserte studier. Lav aerob intensitet med fokus på bedret kroppsholdning, styrkende øvelser av ikke aktiv muskulatur og stabilitetstrening av nærliggende muskler, samt bevegelighet og tøyning, er viktige elementer i treningen/fysioterapi behandlingen. Ulike tøyningsteknikker er også viktig for å unngå forkortelse av muskler. For å redusere ko-kontraksjon og overaktive muskler under treningen brukes ofte visuell biofeedback for pasienter med nakkedystoni for å finne midtlinjen, redusere tonus i aktive muskler, bevare riktige stillinger og opprettholde funksjonelle stillinger. Bruk av laserlykt/pannelampe og speil er derfor hjelpemidler som benyttes i visuell biofeedback-trening. Traksjonsbehandling og tunge styrkeøvelser på dyston muskulatur er i dag kontraindisert og forverrer dystonien. Midtlinjetrening, visuell biofeedback og øvelser for å tøye dystone muskler er den best dokumenterte behandlingen. Dessuten kan enkle pendelbevegelser med armene når nakken skal tøyes gjøre det lettere for pasientene å komme ut i ytterstillinger for å tøye muskulatur som er stive og forkortede.
Det er viktig å tilpasse trening og fysioterapi til hvilke muskler som er affiserte. Selv om mye av fysioterapibehandlingen er lite dokumentert er det gjennom årelang erfaring sett at pasienter blir bedre av fysioterapi med fokus på midtlinjetrening, stabilisering og aktive tøyninger.
Oppsummering
Dystoni gir ufrivillige muskelsammentrekninger og plagsomme spenninger i muskulatur og skyldes mange ulike årsaker. Ofte blir ingen årsak funnet og det kalles da ideopatisk dystoni og den er ofte isolert (ingen andre symptomer). Nakkemuskler er hyppigst rammet av dystoni. Det er viktig med systematisk kartlegging av affisert muskulatur og grundig vurdering med tanke på hva som forbedrer og forverrer dystonien. Injeksjoner med botulismetoksin i riktige muskler og aktive tøyninger for å dempe plagsomme muskelforkortinger og styrking av passiv muskulatur er svært viktige elementer i behandling av dystoni.
Bin Mahmoud
Bin Mahmoud er en bydel i Qatars hovedstad Doha. Den er et viktig boligområde og befinner seg sentralt i byen, like sørvest for Corniche.
Kabinpersonale
Kabinpersonale er en yrkesgruppe som tar seg av passasjerenes sikkerhet, trivsel og velvære i kabinen i luftfartøyer. Den omfatter tre ulike yrker: stuerter, flyverter/flyvertinner og pursere.
Stuerten er ansvarlig for serveringen ombord, mens purseren har hovedansvaret for servicen og rapportvirksomheten. I mindre besetninger vil en flyvert eller flyvertinne med lang erfaring ta seg av dette. På større flyvninger kan det være en chief purser som leder hele kabinpersonalet.
Arbeidsoppgavene og størrelsen på besetningen varierer etter flyvning, flytype og flyselskap, og er forskjellige ved ruteflyvning og charterflyvning og innenlands- og utenlandsflyvning.
Program for kunstnerisk utviklingsarbeid
Program for kunstnerisk utviklingsarbeid, forkortet PKU, er et nasjonalt program med et overordnet ansvar for å stimulere og fokusere på kunstnerisk utviklingsarbeid i Norge. PKU ledes av et programstyre oppnevnt av Kunnskapsdepartementet. Programmet består av to deler: stipendiatprogrammet og prosjektprogrammet.
I 2003 ble det nasjonale «Stipendprogram for kunstnerisk utviklingsarbeid» igangsatt, ledet av et programstyre oppnevnt av Utdannings- og forskningsdepartementet (UFD).
I Stortingsmelding nr. 20 (2004-2005) Vilje til forskning, signaliserte UFD at departementet ville vurdere om det var mulig å utvikle gode indikatorer for kunstnerisk utviklingsarbeid. (s. 153). Signalene ble fulgt opp i St.prp.nr.1 (2005–2006).
Høsten 2005 fikk Universitets- og høgskolerådet (UHR) i oppgave av departementet å gjennomføre en studie for å se på om det var mulig og hensiktsmessig å utvikle resultatbaserte indikatorer for kunstnerisk utviklingsarbeid. UHR nedsatte en arbeidsgruppe, ledet av professor Harald Jørgensen ved Norges musikkhøgskole.
Begrepet «kunstnerisk utviklingsarbeid» hadde ikke vært definert i noen offisiell sammenheng tidligere, så arbeidsgruppen formulerte en definisjon som grunnlag for sitt arbeid:
«''Kunstnerisk utviklingsarbeid dekker kunstneriske prosesser som fører fram til et offentlig tilgjengelig kunstnerisk produkt. I denne virksomheten kan det også inngå en eksplisitt refleksjon rundt utviklingen og presentasjonen av kunstproduktet.''
Dette er en vid definisjon som også dekker prosesser og produkter i disipliner som arkitektur og design.»