cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Ladislav Hlad
Biskop
Han ble forrådt etter en ny prestevielse, og arrestert den 10. august 1958. I interneringsleiren Ruzyně, nær Prahas lufthavn, ble han forhørt og torturert, og den 6. januar 1960 dømt til ni års fengsel for agitasjon av folket. Mot slutten av 1962 ble han og medfangene biskop Ján Vojtaššák og biskop Stanislav Zela satt i isolasjon.
I 1963 fikk han amnesti og ble løslatt av president Antonín Novotný. Fra 1966 bodde den beinamputerte og nesten lammedebiskop Hlad på pleiehjem for eldre prester, først i Senohraby og så i Moravec.
Biskop Ladislav Hlad døde 16. desember 1979 i Moravec. Han ble gravlagt i Plzeň. I 1990 ble han rehabilitert.
Episkopalgenealogi
Hans episkopalgenealogi er:
Lisa Powell
Lisa Powell (født 8. juli 1970) er en australsk landhockeyspiller.
Hun representerte Australia under Sommer-OL 1996 i Atlanta, hvor laget hennes tok gull.
Hun tok også gull under Sommer-OL 2000.
Song and Dance
Song and Dance er en musikal som består av to ulike akter; i den første akten fortelles en historie utelukkende gjennom sang (Song), og i den andre akten fortelles en historie utelukkende gjennom dans (Dance). Mot slutten av andre akt knyttes de to historiene sammen. Musikken til begge aktene er komponert av Andrew Lloyd Webber, men i akt to bygger komposisjonene på den 24. av Paganini s 24 Capricci.
Andre akt er en ballett som har samletittelen Variations, et verk som Andrew Lloyd Webber komponerte til sin bror, cellisten Julian Lloyd Webber. Dette verket bygger på Caprice i A moll nr. 24 av Niccolo Paganini.
I 1982 ble kombinasjonen av de to verkene urfremført i Londons teaterdistrikt West End som musikalen Song and Dance. Oppsetningen ble spilt 781 ganger før den ble tatt av programmet.
Californias guvernør
Californias guvernør er delstatsoverhode og regjeringssjef i den amerikanske delstaten California. Guvernøren har ansvar for å iverksette og håndheve delstatens lover og foreslå delstatsbudsjett for den lovgivende forsamlingen, og er øverstkommanderende for California National Guard og California State Military Reserve. Embedet som guvernør ble opprettet i 1849, året før California ble en delstat.
Guvernøren velges av Californias innbyggere for en periode på fire år, og kan gjenvelges én gang.
Bytårnet (Moss)
Bytårnet i Moss står på Skarmyra og er et utsiktstårn fra 1920. Det ble reist i forbindelse med Moss bys 200-årsjubileum og er tegnet av arkitekt Rudolf Emanuel Jacobsen.
Tårnet er utført i sten og er 16 meter høyt. Øverst er en gesims og kobbertak med spir. Innvendig fører en trapp opp til utsiktsplattformen.
Bytårnet ble plassert rett ved minneeika fra 1914. Eika ble plantet 17. mai 1914 av ordfører Bjørn Kristensen i forbindelse med grunnlovsjubileet samme år.
Sportsklubben Borgg
Sportsklubben Borgg (stiftet 14. august 1925) var et idrettslag fra Oslo. Klubben ble opprinnelig stiftet som Ski- og Ballklubben Borgg 1. juni 1920 og hadde tilhold i strøket omkring Borggata på Tøyen. «Gamle Borgg» drev med fotball, men gikk i dvale høsten 1923 etter mislykkete forsøk på å bli tatt opp i Norges Fotballforbund. Etter at Arbeidernes Idrettsforbund ble dannet i 1924, ble det tatt til orde for å gjenoppta aktiviteten, og 14. august møtte 23 personer opp i Folkets Hus og rekonstituerte klubben. Det ble bestemt å endre navn til Sportsklubben Borgg, samt å regne stiftelsesdatoen fra rekonstrueringen.
Borgg var blant de ledende foreningene innen marsj og kappgang i AIF. Marsjidretten hadde stor appell i mellomkrigstiden, blant annet som masseaktivitet i arbeideridrettsforbundet. Klubben var den første innen AIF som begynte med denne idretten og arrangerte fra 1926 årlige marsjkonkurranser for AIF-medlemmer. Borggs konkurranse fungerte inntil 1935 som uoffisielt AIF-mesterskap. I toppåret 1932 var det 391 påmeldte deltakere.
Klubbens kvinnegruppe tok i 1936 opp nettball (forløperen til volleyball), som en av de første klubbene i Norge. Borgg drev for øvrig med bandy, fotball, friidrett og skisport og hadde i 1935 150 medlemmer. Like etter krigen var Borggs marsjgruppe virksom, men klubben gikk etter hvert i oppløsning.
Granmattevever
Granmattevever (Pityohyphantes phrygianus) er en av edderkoppene i gruppen mattevevere og dvergedderkopper (Linyphiidae).
Utseende
Granmattevever er den eneste norske arten fra denne slekten, så forveksling med andre arter skulle ikke by på et problem. Men flere av dvergedderkoppene er ganske like hverandre, samtidig som de kan være fargevariable av utseende. For sikker artsbestemmelse kreves ofte nærmere undersøkelse av de kjønnsmodne edderkoppens kjønnsorganer, hos hunner epigynet og hos hanner pedipalpenes siste ledd.
Gibraltars fotballforbund
Gibraltars fotballforbund (Gibraltar Football Association – GFA) er særidrettsforbundet for fotball i Gibraltar med tilholdssted på Victoria Stadium. GFA er landets øverste fotballorgan og er ansvarlig for å avholde nasjonale serie- og cupmesterskap samt landskamper for herrer i ulike aldersklasser. Forbundet ble grunnlagt allerede i 1895 og ble medlem av UEFA i mai 2013. Fotballforbundet ble en del av FIFA i 2016.
GFA arrangerer blant annet Gibraltar Premier Division (landets øverste divisjon) og Rock Cup (det nasjonale cupmesterskapet). Nåværende fotballpresident er Gareth Latin.
Mesterligaen 2014/2015
Mesterligaen 2014/2015 var den 60. utgaven av en europeisk turnering organisert av UEFA, og den 23. siden formatet og navnet ble endret til dagens Mesterliga. Turneringen foregikk fra juni 2014 til finalen ble spilt 6. juni 2015 på Olympiastadion i Berlin.
Koeffisienttabell for Europaspill i 2013-2014
Totalt deltok 76 eller 77 lag, fra de 52 av de 54 medlemsforbundene i UEFA. De ulike landene fikk deltakelse iht. UEFA-koeffisientene, basert på de resultatene lag fra de ulike forbundene har oppnådd i Mesterligaen og Europaligaen i sesongene 2008/09 til 2012/13:
Deltakende lag
Ligaplasseringen som danner grunnlaget for deltakelsen i parentes.
Første kvalifiseringsrunde
I første kvalifiseringsrunde deltar fire seriemestere fra de nasjonale ligaene som var rangert fra 48-54. De tre lagene som vinner over to kamper avanserr til andre kvalifiseringsrunde. Kampene ble trukket 23. juni 2014. Første runde blir spilt 1. og 2. juli, med returkamper 8. eller 9. juli 2014.
Andre kvalifiseringsrunde
I andre kvalifiseringsrunde deltar de tre vinnerne fra første kvalifiseringsrunde sammen med 31 seriemestere fra de nasjonale ligaene som er rangert fra 17-47 (unntatt Liechtenstein). Dette utgjorde totalt 34 lag, og de 17 vinnerne over to kamper avanserer til tredje kvalifiseringsrunde. Kampene ble trukket 23. juni og ble spilt 15.-16. juli, med returkamper 22.-23. juli 2014.
Tredje kvalifiseringsrunde
Inn i tredje kvalifiseringsrunde kom det også ti lag som ikke var nasjonale mestere, men fra land med så høy UEFA-koeffisient at de har flere lag med i turneringen. Disse spilte mot hverandre i den såkalte League Route, mens de 20 nasjonale mestrene spilte mot hverandre i den såkalte Champions Route, med de 17 vinnerne fra andre kvalifiseringsrunde.
På grunn av den spente situasjon mellom Ukraina og Russland ble det bestemt at lag fra disse to landene ikke skulle trekkes mot hverandre. Kampene ble trukket 18. juli og spilt 29.-30. juli, med returkamper 5.-6. august 2014.
Taperne i denne runden gikk inn i play off-runden i Europaligaen i fotball for menn 2014/15.
Play off
Trekningen av play off-runden ble foretatt 8. august og første kamp blir spilt 19. og 20. august, og med returkamper 26. og 27. august 2014.
Play off-runden blir også delt i to seksjoner, en for de 10 vinnerne som kvalifiserer seg gjennom Champions Route i tredje kvalifiseringsrunde (kampene 1-10) og en for de øvrige, ikke nasjonale mesterne gjennom League Route. Lagene seedes i henhold til klubbkoeffisienten 2013/2014. Et seedet lag blir trukket mot et ikke-seedet lag, likeledes hvem som skal ha første hjemmekamp.
De tapende lagene i begge seksjoner går inn i gruppespillet i Europaligaen.
Sluttspill
Kampene i sluttspillet spilles over to kamper hvorav en kamp spilles hjemme og en borte, bortsett fra finalen som spilles på en nøytral arena.
Åttendedelsfinaler
I trekningen av åttendedelsfinalene så er det er det disse reglene som gjelder.
Kvartfinaler
Trekningen av kvartfinalene skjedde den 20. mars 2015. Den første kampen ble spilt den 14. og 15. april, og returoppgjøret ble spilt den 21. og 22. april 2015.
Semifinaler
Den første kampen ble spilt den 5. og 6. mai, og returoppgjøret ble spilt den 12. og 13. mai 2015.
David Harte
David Harte (født 3. april 1988) er en irsk landhockeyspiller.
Han representerte Irland under Sommer-OL 2016 i Rio de Janeiro, der han endte på tiendeplass med det irske landslaget.
Klomattevever
Klomattevever (Oryphantes angulatus) er en av edderkoppene i gruppen mattevevere og dvergedderkopper (Linyphiidae).
Utseende
Klomattevever er en liten edderkopp. Kroppen er todelt i en bakkropp (abdomen) og en forkropp (prosoma eller cephalothorax). Forkroppen er bredt oval, litt flat og forholdsvis liten. Bakkroppen hos hunnen er stor og kuleformet. Avstanden fra det fremste øyet til hodets fremkant er forholdsvis stor, mye mer enn to ganger øyets diameter.
Klomattevever er den eneste norske arten fra denne slekten, så forveksling med andre arter skulle ikke by på et problem. Men flere av dvergedderkoppene er ganske like hverandre, samtidig som de kan være fargevariable av utseende. For sikker artsbestemmelse kreves ofte nærmere undersøkelse av de kjønnsmodne edderkoppens kjønnsorganer, hos hunner epigynet og hos hanner pedipalpenes siste ledd.
Robert Pattinson
Robert Douglas Thomas Pattinson (født 13. mai 1986 i London i England) er en britisk skuespiller. Han vokste opp i London-forstaden Barnes, og ble kjent som Fredrik Djervell (Cedric Diggory) i filmen Harry Potter og Ildbegeret.
Biografi
Skuespillerkarrieren hans startet i Barnes Theatre Club, og etter en tid der bestemte han seg for å prøve å bli profesjonell skuespiller. Han fikk småroller i flere filmer, men gikk under radaren for de fleste kinogjengere og anmeldere.
Da det ble kunngjort at Robert Pattinson skulle spille vampyren Edward Cullen fra Stephenie Meyers bokserie Twilight, fikk hans tidligere filmroller ny oppmerksomhet. Han mottok også sin første filmpris. Mange Twilight-fans var skeptiske til Pattinson i rollen som Edward Cullen, men da den første traileren ble sluppet, snudde skepsisen. Filmen Twilight – Evighetens kyss var den første filmen som ble laget på grunnlag av fire bøker i Twilight-serien, og Pattinson uttalte i intervjuer at han ønsket å være med i så mange filmer som mulig. Filmen hadde premiere i USA 12. desember 2008, og norgespremiere 9. januar 2009.
Den 23. mars 2009 begynte innspillingen av film nummer to, New Moon. Pattinson har en mindre rolle i denne filmen, ettersom rollefiguren hans bare er med i starten og slutten av handlingen. Det skyldtes at vampyren Edward erstattes av Jacob Black (som spilles av Taylor Lautner) i Bellas liv. På denne produksjonen spilte Pattinson inn noen scener i Italia, og noen i Vancouver, Canada.
Filmmusikken til denne filmen ble lansert på CD den 4. november 2008. På CD-en finner man en sang som Robert Pattinson har laget. Tittelen på sangen er «Never Think», og Pattinson fremfører den selv. I media har denne fremførelsen blitt sammenlignet med uttrykket til sangeren Van Morrison, som Pattinson har omtalt som sitt største forbilde. Pattinson skulle egentlig skrive vuggevisen til Bella Swan i den første Twilight-filmen, men hans bidrag ble forkastet, og oppdraget gikk til noen andre. CD-en med filmmusikken til Twilight - New Moon solgte svært bra.
Like etter New Moon startet filmingen av The Twilight Saga – Eclipse, som på norsk heter Formørkelsen. Den filmen hadde kinopremiere 30. juni 2010. I filmen spilte Robert mot Taylor Lautner, og filmen handler om at Bella må ta et valg mellom de to. Den 18. november 2011 hadde The Twilight Saga – Breaking Dawn del 1 kinopremiere i Norge. Oppfølgeren The Twilight Saga: Breaking Dawn - Part 2 hadde premiere i 2012.
Blåberget
Blåberget er et fjell i Dovre kommune i Innlandet. Det har en høyde på 1 665 meter over havet.
Fjellet ligger i Dovrefjell-Sunndalsfjella nasjonalpark, rett sør for Vålåsjøen.
EM i vannpolo for kvinner 1987
EM i vannpolo for kvinner 1987 (europamesterskapet i vannpolo) ble arrangert i Strasbourg i Frankrike i 1987.
Giustino (Vivaldi)
Giustino (RV 717) er en opera av Antonio Vivaldi fra 1724 til en libretto av Nicolò Beregan. Operaen ble komponert for karnevalsesongen i Roma i 1724.
Mendenhall Peak
Mendenhall Peak er en fjelltopp (2130 moh) 0,5 nautiske mil (0,9 km) vest for Mount Wrather øst i Thiel Mountains. Navnet ble foreslått av Peter Bermel og Arthur Ford, begge ledere for gruppen fra US Geological Survey (USGS) som kartla Thiel Mountains i 1960-61. Det ble kalt opp etter Walter C. Mendenhall, den femte direktøren i U.S. Geological Survey fra 1931-43.
Karen Marsden
Karen Marsden (født 28. november 1962) er en australsk landhockeyspiller.
Miki Núñez
Miguel «Miki» Núñez Pozo (født 6. januar 1996 i Terrassa i Spania) er en spansk sanger som representerte Spania i Eurovision Song Contest 2019 i Tel Aviv i Israel, med sangen «La venda». I 2018 deltok han i den tiende sesongen av talentkonkurransen Operación Triunfo, der han endte på sjetteplass.
Operación Triunfo og Eurovision Song Contest
Før Operación Triunfo, studerte Miki gitar og piano samt administrasjon og ledelse. Han var også vokalist i coverbandet Dalton Bang, som han turnerte med i Catalonia. I 2018 prøvesang Miki for den tiende sesongen av realitykonkurransen Operación Triunfo, og endte opp som en av 18 finalister til den første tv-sendte programmet. Han nådde semifinale-rundene og endte til slutt på en sjetteplass.
Raghuram Rajan
Raghuram Rajan (født 3. februar 1963 i Bhopal i Madhya Pradesh ) er en indisk økonom, som siden 4. september 2013 til 4. september 2016 var sentralbanksjef for Indias sentralbank. Han vr sentralbankens 23. leder i rekken, og overtok etter Duvvuri Subbarao.
Tidlig liv og utdanning
Rajan er sønn av en tidligere indisk diplomat, og tilbragte derfor deler av barndommen i utlandet. Hans familie er tamiler.
Han fullførte sin bachelorgrad innen elektroteknikk ved Indian Institute of Technology i Delhi i 1985. Etter dette tok han et MBA-studium ved Indian Institute of Management i Ahmadabad, og han har senere også tatt Ph.D innen sosialøkonomi ved Massachusetts Institute of Technology i 1991, med en doktorgradsavhandling med tittelen «Essays on Banking». Etter doktorgraden sin ble han tilknyttet Booth School of Business ved University of Chicago, som professor.
Yrkeserfaring
I 1991 begynte han som Assistant Professor ved Booth School of Business, University of Chicago. Senere fikk han tittelen Distinguished Service Professor i finans. Senere ble han også tilknyttet andre utdanningsinstitusjoner; han ble gjesteprofessor ved Handelshøyskolen i Stockholm og Kellogg School of Management ved Northwestern University i 1996.
Rajan overtok som sentralbanksjef for Indias sentralbank 4. september 2013. I hans periode som sentralbanksjef har Indias økonomi gått fra nedgang i BNP til vekst på 9,6 prosent, inflasjonen sank fra 9,8 til 5,8 prosent, og verdien av den indiske rupien steg i verdi. Han gikk av 4. september 2016, da hans periode var over, og han ble da erstattet av visesentralbanksjef Urjit Patel. Han er også nestformann i styret i Den internasjonale oppgjørsbanken.
Type A og Type B personlighetsteori
Type A og type B personlighetsteori (også kjent som "Jacob Goldsmiths teori" og opprinnelig lansert i 1950-åra) er en teori som beskriver to kontrasterende personlighetstyper langs et kontinuum. Det ene ytterpunktet langs dette kontinuumet er type A-personligheter som er karakterisert av sterkt konkurranseinstinkt, utålmodighet og en fiendtlig holdning overfor andre personer, mens det andre er type B-personlighet som er den mer avslappete og tilbakelente typen og skal etter teorien være motsetningen til type A-personlighet.
Man skal med andre ord ut fra teorien kunne plassere seg langs dette kontinuumet, der de aller fleste mennesker vil plassere seg et sted mellom ytterpunktene A-personlighetstype og B-personlighetstype. Teorien er nært knyttet til helsepsykologien hvor det har vært undersøkt hvordan personer som har en høy eller lav grad av type A-personlighet påvirkes helsemessig. Det har i undersøkelser blitt funnet at sjansen for å utvikle koronar hjertesykdom var forhøyet i forhold til de som hadde en type B-personlighet, men samtidig har andre undersøkelser ikke kunnet bekrefte en slik sammenheng. Overraskende nok har det likevel vist seg at når et hjerteinfarkt først er oppstått, vil prognosen for å bli bedre være høyere ved type A-personlighet enn type B-personlighet (som også kan få hjerteinfarkt). En teori for årsaken til dette funnet kan være at personer som har type A-personligheten lettere lar seg aktivisere og setter seg mål i rehabiliteringen for å gjenvinne tidligere funksjonsnivå igjen. Selv om teorien har vært mye omdiskutert i det vitenskapelige og medisinske miljøet har teorien overlevd som en måte å beskrive noens personlighet på. Personlighetsbeskrivelser etter A- og B-type personlighet er ofte forbundet med årsaksforklaring av koronar hjertesykdom eller andre helseproblemer, men helseproblemer oppstår ikke alltid som et direkte resultat av teorien. Dette innebærer at teorien ikke har tilstrekkelig forklaringkraft til å vise at det er en kausal sammenheng mellom personlighetstype A eller B og eventuelle helseplager som utvikles gjennom livsløpet, men brukes likevel som en tentativ hypotese om at det er mulig det kan være en sammenheng her, om enn svak.
John Jackson (landhockeyspiller)
John Jackson (født 21. februar 1986) er en irsk landhockeyspiller.
Han representerte Irland under Sommer-OL 2016 i Rio de Janeiro, der han endte på tiendeplass med det irske landslaget.
Danni Roche
Hun representerte Australia under Sommer-OL 1996 i Atlanta, hvor laget hennes tok gull.
Rotmattevever
Rotmattevever (Labulla thoracica) er en av edderkoppene i gruppen mattevevere og dvergedderkopper (Linyphiidae).
Utseende
Rotmattevever er en liten til mellomstor dvergedderkopp, mellom 3,4 og 6,4 millimeter lang. Kroppen er todelt i en bakkropp (abdomen) og en forkropp (prosoma eller cephalothorax). Forkroppen er bredt oval, litt flat og forholdsvis liten. Den har en mørkere langsgående midtflekk og er smalt mørk også helt ytterst langs sidekantene. Bakkroppen har et klart lyst og mørket mønster, hos hunnen er den stor og kuleformet. Avstanden fra det fremste øyet til hodets fremkant er forholdsvis stor, mye mer enn to ganger øyets diameter. Beina er tydelig ringet, det vil si de har ringer i lysere og mørkere farger.
Rotmattevever er den eneste norske arten fra denne slekten, så forveksling med andre arter skulle ikke by på et problem. Men flere av dvergedderkoppene er ganske like hverandre, samtidig som de kan være fargevariable av utseende. For sikker artsbestemmelse kreves ofte nærmere undersøkelse av de kjønnsmodne edderkoppens kjønnsorganer, hos hunner epigynet og hos hanner pedipalpenes siste ledd.
Iraj Nouri
Han flyktet fra Iran, og fikk tilhold i Norge som politisk flyktning på FN-kvote under Iran–Irak-krigen.
Angrep (avis)
Angrep var en norsk venstresideavis, utgitt i Horten i årene 1934–1935. Den kom ukentlig.
Midt på 1930-tallet var Horten som mange andre norske byer preget av krisetider, stor arbeidsløshet og skjerpet politisk strid. De politiske uenighetene førte sommeren 1934 til at redaktøren i den lokale Arbeiderparti-avisen Horten Arbeiderblad, Viktor Mostad, ble avsatt. Dermed fikk byen en ny avis, startet med utgangspunkt i Arbeidsløses forening, med Mostad som redaktør. Siden sluttet avisen - og Mostad - seg til Norges Kommunistiske Parti.
I arbeidet med avisen samarbeidet han tett med en annen markant Horten-aktivist, Asbjørn Sunde. I et par utgaver sto Sunde som redaktør for avisen, ellers markerte han seg i spaltene, tidvis under signaturen «assu».
Første nummer av Angrep kom ut 28. juli 1934, selv om sterke krefter prøvde å hindre det. Byens boktrykker hadde lovet å trykke avisen, men trakk seg i siste øyeblikk. Han hadde andre, innflytelsesrike kunder han måtte ta hensyn til. For å få trykt avisen måtte Mostad og Sunde helt til Central Trykkeriet i Sarpsborg på den andre siden av Oslofjorden. I Horten voldte selv skiltet over døra i redaksjonslokalene problemer. Det røde skiltet med teksten «Angrep for Frihet og Rett» i hvite bokstaver ble for sterkt for husverten. Det måtte ned, ellers ville avisen bli kastet ut av lokalene.
På denne tiden eksisterte det tre andre aviser i byen: Gjengangeren med et opplag på rundt 1500, Horten Arbeiderblad (rundt 1200) og  Hortens blad  (rundt 500). Angrep trykte første nummer i hele 1800 eksemplarer, - og ble utsolgt! Neste nummer kom i et opplag på 2000. Avisen kom «som et forfriskende regnvær i lummerheten, og folk grep bladet med begjærlighet» som det het i Angreps egen oppsummering.
Avisen skilte seg definitivt fra de andre avisene. Den rettet skytset direkte mot det lokale borgerskap og de lokale myndigheter, og skjelte ut både lokale handelsmenn, politimester og ordfører. Språkføringen var krass. Etter at Sunde og en delegasjon fra de arbeidsløse var blitt nektet å legge fram sin sak for bystyret bringer avisen følgende tittel: «Horten bystyre: nekter de arbeidsløse foretrede. Ordfører Sollie mister hodet og skriker på politiet. De hensynsløse hyener er for feige til å høre de arbeidsløses krav».
Angrep var startet helt uten startkapital, og ble i utgangspunktet spådd en rask død. I motsetning til byens tre andre aviser ble Angrep nektet annonser fra det offentlige, og ikke en gang det høye opplaget kunne sikre nok annonser fra Hortens handelsstand. Om økonomien sviktet, satte den spor etter seg i politikken.
Avisen fikk bestillinger fra Mjøndalen og ble bedt om å gi spalteplass til de arbeidsløse på Kongsberg, mens arbeidsløse i Fredrikstad ba om hjelp fra Mostad for å starte en lignende avis. I Vestfold ble den i 1935 solgt i alle fylkets Narvesen-kiosker.
I Horten presenterte avisen alt i første nummer et helt konkret program for å fremme de arbeidsløses interesser, og høsten 1934 sto den i spissen for organiseringen av Arbeidernes Samlingsliste foran kommunevalget.
Avisredaktør Mostad sto på førsteplass på lista, Sunde som nummer to. Da Mostad ble valgt inn fikk ordføreren nok et problem i fanget. På denne tiden fastslo nemlig norske lover at ingen som hadde mottatt forsorg kunne inneha et offentlig verv. Regelen rammet både den oppsagte avisredaktøren og de to neste på lista. Ved første kommunestyremøte 10. desember «løste» ordføreren – i samråd med justisministeren - problemet ved å innkalle fjerdemann på lista. Mostad, Sunde og de arbeidsløse hadde en annen løsning: Mostad møtte rett og slett opp, inntok sin plass i salen og tok ordet. Det hele endte i håndgemeng. Mostad ble slept ut av politiet. Publikum sang Internasjonalen. «De arbeidsløses representant, Viktor Mostad, blir kastet ut fra Horten Bystyre efter at hele byens politikorps var mobilisert», meldte Angrep i sin forsidetittel.
Året etter ble begge avisens menn dømt til 24 dagers fengsel, i en rettssak nesten like turbulent som kommunestyremøtet. De høyst sprikende vitneforklaringene gjorde det vanskelig å bevise hva som var skjedd, og bidro til at dommene ikke ble mer alvorlige. Sunde ble låst inn i Hortens Hjælpefengsel 21. mai, men slapp ut allerede 1. juni. Mostad unngikk hele fengselsstraffen. I Oslo hadde nemlig Arbeiderpartiet og Johan Nygaardsvold i mars 1935 dannet regjering. Noe av det første den gjorde var å oppheve den forhatte loven som hindret folk på «forsorgen» i å ha verv. I Horten raste politimester Henrik Meyer da han måtte sette fri den forhatte Sunde.
Selv om avisen og den tidligere AP-redaktøren Mostad politisk endte opp med tilslutning til NKP, ble Angrep aldri noen typisk partiavis. Til det var avisen for frispråklig, og de to sentrale personene bak den for mye innrettet på aksjonsrettet politikk.
Akropolismuseet
Det er betraktet som et av de mest betydningsfulle arkeologiske museer i Hellas og blant de viktigste i verden. Museet ble formelt åpnet for offentligheten den 20. juni 2009 Bortimot 4 000 objekter er utstilt på et areal på 14 000 m2.
Historie
Det første arkeologiske museum var også på Akropolis. Det ble fullført i 1874 og fikk en moderat utvidelse på 1950-tallet. Imidlertid førte de suksessive utgravningene av Akropolis til at mange nye kulturgjenstander stadig ble avdekket, og mengden av de nye gjenstandene overgikk betydelig kapasiteten til museet.
En ekstra motivasjon for å bygge en ny museumsbygning var at tidligere, da Hellas kom med anmodninger om tilbakelevering av Parthenonskulpturene fra Storbritannia, som hadde anskaffet seg disse marmorgjenstandene på kontroversielt vis, ble det antydet fra britiske myndighetspersoner at Hellas ikke hadde et egnet sted hvor de kunne bli tatt vare på og utstilt. Opprettelsen av et galleri for Parthenonskulpturene har vært en hovedmotivasjon for formgivningen av et nytt museum.
Konkurranse for et nytt museum
Den første arkitektoniske konkurransen for utformingen av et nytt museum ble holdt i 1976 og var begrenset til deltagelse fra Hellas. Både tevlingen i 1976 og en ny som ble holdt i 1979 klarte ikke å komme opp med et endelig resultat ettersom lokaliseringen for de foreslåtte konstruksjonene ble vurdert som uegnet.
I 1989 ble en tredje tevling for formgivningen av et nytt Akropolismuseum annonsert og denne gangen var den åpen for internasjonal deltagelse. Det ble gitt et valg mellom tre mulige lokaliseringer. Arkitekturkonkurransen ble vunnet av de italienske arkitektene Manfredi Nicoletti og Lucio Passarelli. Etter utsettelser gjennom hele 1990-tallet begynte konstruksjonen av museet basert på det tredje designet å komme i gang ved stadiet for utgravninger av fundamentene, men disse ble stoppet grunnet følsomme arkeologiske levninger som ble avdekket. Det førte til annullering av konkurransen i 1999. I ettertid, lokaliseringen av det nye museum var ganske likefram: det var stor plass bestående av de ubenyttet politikaserner for «Leir Makrygianni» på motsatt side av Dionysosteateret. Kasernene var blitt bygget på offentlig land og det var kun behov for ekspropriere et begrenset antall private hus for å frigjøre nødvendig plass. Hovedbygningen i de gamle kasernene, den nyklassisistiske Wilhelm von Weiler-bygningen har blitt renovert og huser Museum og Senter for studier av Akropolis.
En fjerde konkurranse ble igangsatt uten forskrifter for bevaringer av det antikke stedet. Det ble endret til en viss grad etter lokale og internasjonale kampanjer avdekket denne mangelen, og hensyn til bevarelse ble en del av den endelige tevlingen. De nye planene ble justert slik at bygningen ble opphøyd fra grunnen på søyler. Konkurransen var åpen og ble vunnet av den New York-baserte arkitekten Bernard Tschumi i samarbeid med den greske arkitekten Michael Photiadis. Plasseringen av museet var plassert ved foten av Akropolis, og utgravninger på museumsområdet avdekket to lag med beskjedne, private hus og verksteder langs en vei, det ene laget fra antikk tid og det andre fra bysantinsk tid. Straks utformingen og stratigrafet var etablert, ble egnete steder for fundamentet til søylene etablert. Disse var designet for hvile på det underliggende grunnfjellet og på valser som er i stand til å tåle et jordskjelv i en størrelsesorden av 10 på Richters skala.
Lokalisering
Akropolismuseet er lokalisert ved den sørøstlige skråningen av Akropolishøyden ved den gamle veien som førte opp til det hellige berget i antikk tid. Det er plassert 280 meter unna selve Parthenontempelet og kun 400 meters gangavstand fra det. Museet er det største moderne bygning reist så nært et antikt sted, skjønt mange andre bygninger har i de siste 150 årene blitt bygget nærmere Akropolis. Inngangen til bygningen er ved Dionysiou Areopagitou-veien og er direkte tilstøtende til Akropoli metrostasjon på linje 2 for Athens tunnelbane.
Museumsbygningen
Designet til Bernard Tschumi ble valgt som vinnerprosjektet i den fjerde arkitekturkonkurransen. Hans formgivning består av tre hovedkonsepter: lys, bevegelse og et tektonisk og programmerbar element. Til sammen bidrar disse karakteristika til å vende «stedets begrensninger til en arkitektonisk mulighet ved å tilby et enkelt og presist museum» og med den matematisk og begrepsmessige klarheten og renheten til antikkens greske bygninger.
Museets samlinger er utstilt på tre nivåer mens et fjerde midtre nivå huser plass for butikklokaler, kafé og kontorer. På det første nivået er det funn fra skråningene av Akropolis. Den lange og rektangulære hallen har et gulv som er skråstilt og minner om ankomsten til Akropolis. Deretter kommer den besøkende til en stor trapesformet hall som oppbevarer funn fra arkaisk tid. På samme gulv er det også kulturgjenstander og skulpturer fra andre bygninger på Akropolis som tempelet Erekhtheion, tempelet for Athene Nike, og den seremonielle portalbygningen Propyleene, og andre funn fra romersk og tidlig kristen tid i Athen. Imidlertid for å beholde den kronologiske orden vil den besøkende først bli dirigert til det øverste nivå som stiller ut Parthenonskulpturene.
Museets øverste nivå står på skrå på de nedre nivåer for å oppnå den samme hovedorientering som det antikke tempelet på Akropolis. Avstandene mellom søylene på Parthenonhallen er den samme som det antikke tempelet, og bruken av glassvegger på alle fire ytre vegger gjør det mulig å benytte naturlig lys for å kaste lys over Parthenonmarmoren slik de også gjorde i det antikke tempelet. De 48 søylene i Parthenonhallen marker omrisset av det antikke tempelet og utgjør en søylegang for visningen av Parthenonmarmoren. For å lette visningen er marmorens fronton (gavlfelt) satt opp i øyehøyde ved enden av søylegangen; metopene er vist på søylene, to per søyle, og utgjør et kontinuerlig bånd rundt veggene av et rektangulært rom på innsiden av søylene, slik som i det antikke tempelet, dog ikke like høyt, noe som igjen er gjort for lette visningen. Fra nordsiden av Parthenonhallen kan man se det antikke tempelet over på Akropolis.
Ettersom museet er reist over et omfattende arkeologiske funnsted er gulvet, utenfor og innenfor flere steder gjennomsiktig ved bruk av glass slik at de besøkende kan se utgravningene under. Museet har også et amfiteater, et virtuelt teater og en hall for midlertidige utstillinger.
Mail coach
Mail Coach var en firehjuls hestetrukket vogn av type stagecoach, ment for posttransport over hele Storbritannia. Vognen var i bruk fra slutten på 1700-tallet, men ble mot slutten av 1800-tallet erstattet av tog og lokomotivtrukkede postvogner.
Historie
Den engelske postfrakten startet i året 1635 da postrytteriet kom i tjeneste, noe som sørget for raskere brevtransport enn til fots, men det kunne allikevel være tidskrevende. Dessuten løp de kongelige postrytterne en risiko for overfall og overgrep underveis mot sitt mål på den engelske landsbygda, ettersom landeveirøveri ikke var en uvanlig kriminell aktivitet på de engelske øyene. Samtidig hadde diligencefarten tatt seg opp, og mot slutten av 1700-tallet var de hestetrukkede diligencekjøretøyene blitt et raskt transportmiddel, også i privat regi.
John Palmer, en teatersjef i Bath, hadde skaffet seg erfaring innen organisering av persontransport ved å arrangere turnétransport mellom teatre for skuespillere, musikere og annen personell. Han mente derfor at vogntransport i en lignende arrangering kunne forbedre postsystemet, som mer eller mindre hadde kjørt seg fast. Etter å ha tatt kontakt med The Post Office i 1782, skulle han bli en forkjemper for reformer innenfor det kongelige postverket. William Pitt fattet interesse for Palmers ideer og besluttet i kraft som Chancellor of the Exchequer å tillate et eksperimentelt prosjekt hvor Palmer for egen regning skulle frakte post fra Bristol kl. 16 om ettermiddag den 2. august 1784. Vognen nådde endemålet i London etter bare 16 timer, under halvparten av reisetiden med hest og rytter, som kunne ta 38 timer. Pitt var imponert over Palmers eksperiment, og besluttet derfor at det skulle opprettes postdiligencelinjer. Fra våren 1785 kom det linjer ut fra London mot Norwich, Liverpool og Leeds. Ved slutten på året var det åpnet enda flere diligencelinjer, til Dover, Portsmouth, Poole, Exeter, Gloucester, Worcester, Holyhead og Carlisle. Det ble også besluttet at privatpersoner kunne investere i posttjenesten, gjennom kontrakter med postkontoret som overlot finanseringen av vogn, kusk og hest til privatfirmaer. Palmer, som var blitt belønnet med en stilling i postvesenet som direktør med ansvar for postdiligencene, manglet ikke villige diligenceselskaper som ettertraktet en fast sum for tjenesten i tillegg til passasjertakster de kunne kreve inn på egenhånd.
Til å begynne med var de første postvognene, som på engelsk het Mail coach, lite standardisert, men fra 1787 nedla postkontoret strenge føringer på hvordan det skulle være, med basis i vognmakeren John Besant og hans partner John Vidlers patenterte vogndesign. Besant hadde monopol på all bygging av diligencene ment for postdiligencelinjene, og på begynnelsen av 1800-tallet ble det besluttet å male vognene i svarte og mørkebrunrøde farger.
Postdiligencene fortsatte på de britiske veiene, som med tiden ble utbedret, og ble ikke utfordret før jernbanens ankomst. Postkontoret var rask med å innse potensialet i det nye transportmidlet, og satt inn den første postvognen på et tog mellom Liverpool og Manchester den 11. november 1830. Etter hvert som jernbanen ble bygget ut, ble postdiligencene erstattet med postvognene, og den siste lange ruten, som var mellom Norwich og London, ble nedlagt i 1846. De siste lokale postdiligencelinjene ble også lagt ned da jernbaneselskapene bygget ut et omfattende lokaltrafikkmønster over hele landet.
Mail Coach i tjeneste
Mail coach-vognen var en firehjuls diligence som ofte ble trukket av et spann på fire hester. Vognkassen var noe avrundet med en kuskebenk forut, en sittebenk på taket og en sittebenk bare for vakten lengst bak over lasterommet, hvor brev og postpakker ble lagt for reisen. Til å begynne med var passasjerene innendørs i kupéen i vognkassen, men det ble tillatt å ha passasjerer på utsiden, først ved siden av kusken, deretter på sittebenken på taket bak kuskeplassen. Sittebenken lengst bak var reservert for vakten fra postkontoret, som ikke hadde lov til å ha passasjerer ved siden av seg. Reiseopplevelsene var ikke alltid positive, spesielt for de med sitteplasser på utsiden, og man var nødt til å stige av når bratte bakker skulle forseres.
Inni selve vognkassen var det plass for opptil seks personer. Kusken plukket opp passasjerer som skulle til ulike destinasjoner langs ruten så lenge det var ledige plasser, for å bringe inn ekstra inntekter. Etter at postkontoret anskaffet seg egne diligencekjøretøyer ble det satt en øvre grense på passasjertallet, og billetten ble fordyret i forhold til de private passasjerdiligencene. Det var viktig for kusken å overholde ruten, og dermed måtte han opprettholde en gjennomsnittlig reisehastighet som i begynnelsen var på 11 til 13 km/t, i dronning Victorias tid opptil 16 km/t i daglys. Trette hester ble erstattet med uthvilte hester hver 10 til 15 engelsk mil (16–24 km), og noen ganger var oppholdstiden på stoppstasjonen så kort at vakten bare kastet fra seg den tiltenkte lasten og snappet til seg posten fra postmesteren.
Som vern mot røveroverfall var vakten bevæpnet med en muskedunder og to pistoler, utkledt i Post Office-uniform i mørkbrunrødt og gull. Postdiligencen var dermed et vanskelig mål for landeveisrøvere som ofte forvekslet disse med de private og mindre bevoktede diligencene. Vakten var også utstyrt med et horn man blåste i for å varsle om egne ankomst til både det lokale posthuset og til tollbetjentene som var forpliktet til å åpne byportene og la være å fortolle disse. Alle andre hestekjøretøyer måtte vike når det kom hornsignal. Det var ikke enkelt for verken kusken eller vakten på postdiligencen, og det hendte at vaktene frøs i hjel i vintervær, dessuten måtte vakten passe på at tidskjemaet ble overholdt.
For å gjøre postdiligencen enkel å identifisere var det ikke nok med de pålagte fargene. (rødt for hjulunderstellet, mørkebrunrødt for dørene og nedre paneler av vognkassen, svart for øvre paneler av vognkassen og bagasjerom forut og bakover.) Under kuskesetet og vaktsetet hadde man foreboot og hindboot, som oversettes til bagasjerom i moderne automobiler. Det fremste bagasjerommet, som hadde kongelige monogram på seg, tjente som brevrommet mens det bakre bagasjerommet, som hadde vognnummeret på seg, rommet postkassen med verdisakene. På døren var ordene Royal Mail og Royal Arms malt på.
For hestene var livet som trekkdyr for postdiligencen hardt og kortvarig, den vanlige tjenestetiden var på tre år, og det var på det meste 150 000 hester som sto til rådighet for postdiligencene over hele Storbritannia. Det mest foretrukne valget blant hesterasene for diligencetjenesten var den varmblodige Cleveland Bay-rasen. På de mange skysstasjonene kunne man huse et stort antall hester, som på kroen Swan with Two Necks i Ladd Lane hvor 200 hester hadde sin stall. Postkontoret overlot ansvaret for hestene til privatdrevne staller ofte eid av forretningsmenn som William Chaplain, som i 1838 disponerte 1800 hester over hele landet.
Galleri
Flere eksempler har blitt bevart for ettertiden, blant annet i London Science Museum.
Australia
Den første postlinjen på det australske kontinentet, som hadde blitt underlagt det britiske imperiet, ble åpnet i 1828, først med postrytteriet som kartla de første postrutene, deretter med hestevogner som dro ut fra Sydney. De første syv postkontorene med postruter tilbake til hovedpostkontoret i Sydney ble åpnet i Penrith, Parramatta, Liverpool, Windsor, Campbelltown, Newcastle og Bathurst. Den første diligenceruten over større avstander mellom Sydney og Melbourne ble startet i 1837. Fra 1855 begynte jernbanen å spre seg utover det australske landet, og erstattet etter hvert postdiligencene som ble redusert til føderuter for jernbanen ut til fjerntliggende strøk.
Diligencen som på den amerikanske ville vesten fulgte etter inntektsinnbringende kundegrupper ut på det store og golde australske innlandet, blant annet gullgravere som i de første tiårene etter 1851 dro ut på søk etter gull. Den amerikanske Freeman Cobb som dro til Australia, var raskt med å innse potensialet og startet et firma som til å begynne med het «American Telegraph Line of Coaches», senere Cobb & Co som adopterte den amerikanske praksisen, blant annet ved å importere amerikanskbygde stagecoach-hestekjøretøyer. I 1863 klarte Cobb & Co å vinne til seg den første kontrakten for posttransport innenfor koloniterritoriene New South Wales og Victoria. Dette skyldes effektiviteten firmaet hadde opparbeidet seg, og som skulle vedvare fram til 1924, da den siste postdiligencen kjørt ut, avsluttet 70 års virksomhet.
I 1870-tallet var Cobb & Co et av de største diligenceselskapene i verden med 42 000 kilometer hver uke. Men ikke bare hadde jernbanen overtatt, det hadde også hendt naturkatastrofer som rammet dyreholdet, ettersom en viktig kundegruppe var de mange fedriftsbedriftene med sau og kveg, som i 1900-årene opplevde sterke tørker med etterfølgende massedød for sau- og kvegflokkene. Æraen for Cobb & Co tok slutt i det nye århundret, men de australske postdiligencene forble unike fordi vegtilstandene var for røffe for de britiskbygde diligencekjøretøyene med springfjær, så amerikanskbygde diligencekjøretøyer basert på Concord Stage Coach med lærreimer som holdt opp vognkassen ble foretrukket.
Den australske Mail coach hadde en lett konstruksjon sammenlignet med det amerikanske motstykket, med bagasjerom under kuskesetet, firkantet vognkasse og ovalformede bjelker som hvilte ovenpå lærreimene mellom akslene. Det kunne være opptil 17 passasjerer om bord, med et hestespann på fire til fem hester som trekkraft.
Mads Wiel (1643–1716)
Mads Jensen Wiel (født 1643 i Nakskov i Danmark, død 28. april 1716 i Strand i Modum) var danskfødt og kom som ung mann til Norge, hvor han bygde opp en stor trelastforretning og ble stamfar til en tallrik slekt. Han var en foregangsmann innenfor norsk skipsfart og industri og en av de første som startet egentlig fabrikkdrift her i landet.
Wiel vokste opp i Nakskov på Lolland og ble utdannet som forretningsmann av sin rike stefar Gjord Rasmussen, som han hadde et godt forhold til. Da han var rundt 20 år gammel, flyttet han til Norge og slo seg ned på Strømsø i Drammen. 1670 var han ansatt ved Tollboden i Drammen under Daniel Knoff og fra 1671 var han fullmektig hos Knoffs etterfølger Albert Schumacher. 1675–84 innehadde han den viktige fiskale stillingen som inspektør for trelasttienden på Strømsø.
Wiel drev også private forretninger og ble i 1684 borger på Strømsø, samme året ble Strømsø herjet av en stor brann der Wiel led stor økonomisk skade og ble satt ned i en lavere skatteklasse. Men Wiel viste seg å være en svært dyktig forretningsmann og allerede i 1700 var han Strømsøs største trelasteksportør da han årlig eksporterte mer enn 70 000 bord skurlast. Samme året tok Kronen ut et tvangslån av Wiel på 1000 riksdaler, noe som var dobbelt så mye som Strømsøs nest rikeste mann.
Wiel bygde opp en betydelig flåte på seks skip som han var enten eier og deleier i. Han kjøpte opp tømmer av bønder og skogeiere ved Drammensvassdraget og skar mye av dette på sin egen sag, på Modum. Ellers kjøpte han mye ferdigskåret trelast, som han eksporterte på egne skip. og var hel- eller deleier i seks skip. Et av skipene var et defensjonsskip, med 60 kanoner. De mindre skipene seilte til England, Nederland og Frankrike, mens defensjonsskipet, som kunne holde sjørøvere unna, ble brukt til seiling til Spania. Wiel var kjent for å ha nye og gode norskbygde skip.
Wiel tjente godt i perioden 1701–09, da Danmark-Norge var nøytralt og eksporterte trelast til alle de krigførende parter. Grunnet av svenske kapringer fra 1709 led han store tap. Som reder var Wiel ellers en forsiktig mann, skipene hans lå om vinteren i opplag i Svelvik. Han drev også bankiervirksomhet og en innbringende krambodhandel. Han eide også et tobakksspinneri og drev sammen med halvbroren Gerhard Treschow et såpekokeri og en oljemølle i Christiania. 1712 fikk han privilegier på å opprette slike fabrikker også i København og Bergen, og han ble dermed en industriell pioner. Slektvingene etter Mads har i mange generasjoner etter drevet trelasthandel, og er fremdeles eiere av store skogeiendommer.
Proklamasjon
En proklamasjon er en offentlig erklæring, avgitt i høytidelige former til et lands borgere.
Eksempler på kjente proklamasjoner er den irske påskeproklamasjonen av 1916 og den amerikanske emansipasjonserklæringen av 1863.
I engelsk rett er en proklamasjon en kongelig erklæring (kongelig proklamasjon), gitt under riksseglet, som gjør noe kjent for offentligheten, slik som en krigserklæring, en erklæring om unntakstilstand, sammenkallelse eller oppløsning av Parlamentet eller ikrafttredelsen av en lov. Slike proklamasjoner, avgitt med grunnlag i monarkens utøvende makt, er bindende for borgerne «where they do not either contradict the old laws or tend to establish new ones, but only confine the execution of such laws as are already in being in such matter as the sovereign shall judge necessary». Kongelige proklamasjoner som ikke er avgitt under monarkens utøvende makt, men som enten påkaller borgerne til å oppfylle en plikt de ved lov er bundet av eller til å avstå fra handlinger som allerede er forbudt ved lov, er gyldige; ulydighet mot slike proklamasjoner er ikke et lovbrudd i seg selv, men en straffskjerpende omstendighet ved lovbruddet.
Hege Newth
Hege Newth (født 11. november 1966) er generalsekretær i Norsk PEN, bosatt i Oslo.
Newth er utdannet innen litteratur og skrivekunst og har en variert og omfattende bakgrunn som skribent, redaktør og prosjektleder for diverse litterære- og ytringsfrihetsrelaterte prosjekter. Hun arbeidet bl.a. for Norsk Forum for Ytringsfrihet med databasen «Beacon for Freedom of Expression», en bibliografisk database om sensur og ytringsfrihet.
Hun er barnebarn av forfatterne Fritjof og Lalli Knutsen, datter av forfatterne Philip og Mette Newth og søster til astrofysiker Eirik Newth og tømrermester Torstein Newth.
Myljonuten
Myljonuten (også kalt Mellomnuten) er et fjell i Ål kommune i Viken. Det har en høyde på 1 665 meter over havet.
Eli Telhaug
Bakgrunn
Telhaug er utdannet siviløkonom fra Norges Handelshøyskole i 1986. Hun jobbet i Finansdepartementet fra 1987 til 2007 og var avdelingsdirektør og ekspedisjonssjef. Hun har også vært ansatt ved Statsministerens kontor. Hun har vært styremedlem i Norges Eksportråd, Verdipapirsentralen og Oslo Børs I 1993-94 satt hun i utvalget som skulle utrede prising av statlig informasjon og som leverte NOUen «Til informasjonens pris» Hun var assisterende departementsråd i Kunnskapsdepartementet fra 2007 til 2012, hvor hun hadde ansvar for Kristin Halvorsens saker i tiden departementet hadde Tora Aasland som egen minister for høyere utdanning. Telhaug var prosjektleder for lærerrekrutteringskampanjen Gnist. I juni 2012 ble hun utnevnt til departementsråd i Barne-, likestillings- og inkluderingsdepartementet, en stilling hun hadde fram til mai mars 2016, da hun gikk over til Arbeids- og sosialdepartementet.
Katrine Boorman
Katrine Boorman (født 6. august 1960) er en engelsk skuespiller og film- og teaterregissør. Hun er datter til britisk filmregissør John Boorman.
Sommarlovsmorgon
Sommarlovsmorgon ("Sommerferiemorgen") er et barneprogram som sendes av Sveriges Television hver morgen i den svenske skolens sommerferie (til og med 2010 sendtes det bare mandag–fredag). Siden 2007 sendes en reprise om kvelden. I Sommarlovsmorgon sendes også andre filmer/TV-serier.
Tidligere sendtes også programmet Jullovsmorgon i juleferien (siste programmet sendtes julen 2008/2009).
Kelvin Felix
Kelvin Edward Felix (født 15. februar 1933 i Roseau i Dominica) er katolsk emeritert erkebiskop av Castries på Saint Lucia og den første kardinal fra det være seg Dominica eller Saint Lucia noensinne.
Bakgrunn
Kelvin Felix reiste i 1950 fra sin hjemlige øy for å begynne ved presteseminaret St. Augustine i Tunapuna i Trinidad og Tobago.
Prest
Han ble presteviet 8. april 1956, og var den første katolske prest noensinne som var blitt presteviet på øya Dominica. Fra 1956 til 1962 var Felix sjelesørger i sitt hjemland, og deretter tok han videreførende utdannelse i Canada, USA og i Storbritannia.