cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Wallander – Skytteren
Handling
En skarpkytter skaper frykt Ystad og hans offer er personer som har tilknytning til en juvelkupp. Snart forstår Wallander at det finnes koblinger til en kriminell organisasjon. I et mislykket forsøk på å skyte de to siste som er koblet til kuppene dras Wallanders kollega, Pontus inn i en jakt på liv og død. Wallander tvinges nå å lede en etterforskning hvor et navn har blitt lagt til skytterens liste – Pontus Ung. Samtidig dukker Pontus far opp som vil få Pontus til å slutte som politimann, Pontus far er advokat og veldig krevende. Pappen har med seg Pontus ikke planlagte sønn (for Pontus del), Anton.
Sportsklubben Brann
Sportsklubben Brann (forkortet SK Brann) er en norsk fotballklubb som holder til i Bergen. Klubben ble stiftet 26. september 1908 som Ski- og Fotboldklubben Brann. Brann Stadion har vært hjemmebanen til SK Brann siden innvielsen 25. mai 1919.
Sportsklubben Brann har vunnet tre seriemesterskap, sju norgesmesterskap og har deltatt i den europeiske Cupvinnercupen som kvartfinalist i 1996/97-sesongen. Klubben tok seg til 32-delsfinale i UEFA-cupen i 2007/08-sesongen.
I 2014 rykket Brann ned til 1. divisjon etter å ha tilbrakt 28 sammenhengende sesonger i Eliteserien. Klubben rykket direkte opp til Tippeligaen i den påfølgende sesongen, etter å ha havnet på andreplass i 1. divisjon. Brann tok sølv i Tippeligaen 2016 og bronse i Eliteserien 2018.
Bergens Tidende omtalte 2021-sesongen som «det verste året i Branns historie siden krigen».
I 2023 vant Brann Norgesmesterskapet i fotball for menn 2022/23-sesongen. Det gjør at Brann kvalifiserer seg til 3. kvalifiseringsrunde i enten Europa League 2023/24 eller Europa Conference League 2023–2024.
Starten
Ski- og Fodboldklubben Brann  ble stiftet 26. september 1908 av Christen K. Gran og Birger Gjestland. Den første kampen ble spilt mot Bergens Fotboldklub 1. januar 1909 i en kamp som endte 1–1. Allerede i august samme år skulle også den første seieren komme, da Stavanger Idrettsforening ble slått 3–2 i Stavanger.
I løpet av de ti første årene hadde klubben allerede fått et navn i Fotball-Norge. Både i 1917 og 1918 nådde klubben cupfinalen, med begge endte imidlertid med tap.
Sportsklubben Brann sikret seg i 1917 et 30 mål stort areal, og den 25. mai 1919 sto Brann Stadion klart på Nymark. Det nye stadionet ble innviet med kamp mot, og endte med 2–6 tap for Brann.
Branns første nasjonale mesterskap kom i 1923 og et nytt fulgte to år senere. Brann vant 2–1 over Lyn i den første finaletriumfen, mens Sarpsborg ble slått 3–0 i finalen i 1925.
Til tross for at Brann fortsatte å dominere den lokale fotballen, ble det etter hvert vanskeligere å hevde seg nasjonalt etter at mange av lagets støttespillere la opp. Laget kom ikke lengre enn til kvartfinale de neste årene, og etter 1931 måtte Brann vente til etter krigen før klubben igjen kom så langt.
Storhetstid
Sportsklubbens virkelige storhetstid kom på 1960-tallet med to seriemesterskap og to av klubbens og landets største profiler: Roald «Kniksen» Jensen og Rolf Birger «Pesen» Pedersen.
Seriegullet ble innkassert både i 1962 og 1963. I 1964 forlot nøkkelspillere som blant andre «Kniksen» klubben, og det endte med nedrykk. Klubben var ikke oppe igjen i den øverste divisjon før i 1968. I 1963-sesongen samlet Brann et gjennomsnittlig tilskuertall på hele 15 486, en rekord som sto fram til Rosenborg passerte den i 2003.
Brann vant Norgesmesterskapet i 1972 og i 1976 – et halvt århundre siden sist klubben vant mesterskapet. I Cupvinnercupen i 1973 nådde Brann andre runde, etter å ha slått Gzira fra Malta 9-0 sammenlagt i den første runden.
I andre runde ble det Nordirske laget Glentoran for sterkt, og vant sammenlagt 4–2. I 1977 endte Branns ferd i Europa igjen i den andre runden. I første runde vant Brann 5–0 sammenlagt over islandske IA Akranes, men den nederlandske klubben FC Twente vant 4–1 sammenlagt runden etter.
Prestasjoner og europeisk suksess
90-tallet var preget av skandaler på styrerommet, varierende resultater på banen og høyt pengeforbruk. Fem trenere hadde i løpet av 90-tallet ansvaret for klubben, og hele styret ble avløst. Klubben oppnådde likevel gode resultater i serien, med 4.-plass i 96, 3.-plass i 1999 og 2.-plass i 1997.
I Europacup-sammenheng spilte Brann i 1996/1997-sesongen av UEFAs cupvinnercup til tross for å ha tapt finalen mot Rosenborg. (RBK spilte i den mer prestisjefulle Mesterligaen i stedet). I turneringen kom Brann til kvartfinalen etter å ha slått ut det nederlandske storlaget PSV Eindhoven etter 2–1 i Bergen og 2–2 i Eindhoven, men ble til slutt slått ut av Liverpool etter 1–1 hjemme og 0–3 borte.
Opptur og nedtur
Brann kom med i kvalifiseringsrundene til Mesterligaen for første gang i historien, etter å ha endt på andreplass i Tippeligaen 2000. Brann trakk det bulgarske laget Levski Sofia i 2. kvalifiseringsrunde, men etter hederlige 0–0 på bortebane røk Brann ut før eventyret begynte med 1–1 på hjemmebane i returkampen. Avansement var Branns eneste reelle mulighet til å betjene den stadig økende gjelden, og i tiden som fulgte ble resultatene svakere i takt med at nøkkelspillere ble solgt. Sommeren 2002 sto Brann ribbet for profiler etter at Harri Ylönen, Svante Samuelsson, Azar Karadas, Raymond Kvisvik og Thorstein Helstad hadde forlatt klubben. Få hadde troen på medalje dette året, men svært få hadde sett for seg kvalifisering mot Sandefjord om retten til å spille i Tippeligaen 2003. Brann beholdt likevel plassen etter 0–0 borte og 2–1 hjemme. Like etter trakk trener Teitur Thordarson seg, og hans erstatter ble den gamle Brann-spilleren og daværende assistenttrener Mons Ivar Mjelde.
Veien til seriegull og tap i UEFA-cupen
Trenerskiftet førte til en ny giv i hele klubben, og i tiden som fulgte finansierte Bergens-bedrifter og rike velgjørere nye spillere til klubben, samtidig som Brann fikk slettet sin store gjeld hos Handelsbanken ved å selge 51 % av Brann Stadion AS til Stor-Bergen Boligbyggelag. Mjelde ledet «nye» Brann til bronse og cupmesterskap i 2004 da Brann slo Lyn 4–1 i finalen. Det var Branns første tittel på 22 år. Bengt Sæternes ble finalens store helt med tre mål.
Etter en middelmådig sjetteplass i Tippeligaen 2005, var Brann tilbake i toppen i 2006. Klubben var serieleder fra 9. til 21. serierunde, men kunne ikke matche Rosenborgs sluttspurt med ti seire og to uavgjorte på de siste tolv kampene. Det ble dermed sølvmedaljer til Brann, for fjerde gang i klubbens historie. Sesongen medførte også et tap for det svenske amatørlaget Åtvidabergs FF i UEFA-cupens 2. kvalifiserende runde. Dobbeltoppgjøret endte 4-4, og svenskene avanserte på bortemål.
2007: Første seriegull siden 1963
Seriegullet i 2007 sikret Brann retten til å spille kvalifisering til Mesterligaen i 2008. Brann gikk først videre på bortemålsregelen etter 2–2 mot latviske Ventspils, men ble slått ut i tredje og siste utslagsrunde etter 1–3 mot Marseille. I forsøket på å nå gruppespillet i UEFA-cupen, slo Brann først Deportivo 2–0 på hjemmebane, men ble slått ut også her etter 0–2 på bortebane og et påfølgende tap 4–5 på straffer. I oktober 2008 ble klubben og Mons Ivar Mjelde enige om å avslutte samarbeidet ved årets slutt. Mjelde er den treneren som har sittet lengst i Brann siden andre verdenskrig, totalt seks sesonger.
Den 21. november meldte klubben at den var blitt enig med Steinar Nilsen, og han overtok treneransvaret fra og med 1. januar 2009 Første sesong som trener i SK Brann endte med kvartfinale i cupen og sjetteplass i serien. Han ble imidlertid enig med klubben om å avslutte samarbeidet den 22. mai 2010 etter dårlige resultater i serien, samt et utløsende 0–1 tap mot 2.-divisjonslaget og bynabo FK Fyllingsdalen i cupens andre runde.
Nedrykk og opprykk, etterfulgt av seriesølv
2015 var et dramatisk år for SK Brann. Klubbens økonomi ville ikke tåle underskuddet ved å ligge i førstedivisjon lenger enn et år. Først ble Kjell Tennfjord klubbens kortest sittende styreleder da han trakk seg etter 75 minutter grunnet uenigheter på årsmøtet. Senere fikk Rikard Norling sparken etter 10. serierunde. På dette tidspunktet lå Brann få poeng fra direkte nedrykk til 2. divisjon etter 0–4-tap mot Levanger. Bare dager etterpå kom tidligere Hødd-trener Lars Arne Nilsen inn som trener og gjennomførte en snuoperasjon som medførte at Brann tapte kun 3 av de restende kampene den sesongen. To av tapene var de siste gjenstående kampene etter at opprykket var sikret. Sesongen endte med 2.-plass på tabellen bak Sogndal; direkte opprykk førte til at oppholdet i 1. divisjon varte bare et år.
Påfølgende sesong var klubben levnet små sjanser om å kjempe om sølvtøy. Dette kom tydelig frem da sesongen startet med blandede resultater i serien og tap i første runde i cupen. Likevel endte sesongen svært positivt ut med seriesølv, der klubben blant annet slapp inn færre mål enn i de siste 25 årene i seriesammenheng.
Skandaleåret 2021
I 2021 rykket Brann ned fra Eliteserien etter en sesong som har blitt stemplet som skandale. Det var sterkt preget av nedrykk, men også den store nachspiel-skandalen 9. august der 12 spillere drakk alkohol på Brann Stadion og hadde en ulovlig fest som var imot de daværende koronareglene. Dette førte til at Kristoffer Barmen ble løslatt fra sin kontrakt og at Mikkel Andersen terminerte kontrakten sin. Etter 14 kamper spilt hadde Brann 7 poeng og var nederst på tabellen, på nedrykksplass og 6 poeng unna trygg plass. Da ble den daværende treneren Kåre Ingebrigtsen sparket, 19. juli 2021. Når han ble ansatt som Brann-trener lovet han gullkamp i 2021, men dessverre for alle i Brann kom han ikke i nærheten av målet sitt. Assistenttreneren Eirik Horneland overtok som midlertidig trener. Brann signerte spillere som blant anet tidligere Brann-spillere Bård Finne og Sivert Heltne Nilsen i sommerovergangsvinduet. Med totalt 8 signeringene og en ny trener tok Brann opp kampen om plass i Eliteserien 2022-sesongen. Brann gjorde det merkbart bedre etter trenerbyttet og tok 19 poeng på de 16 gjenværende kampene i Eliteserien. Nedrykkrivalene Odd, Stabæk og Mjøndalen tok henholdsvis 14, 13 og 9 poeng på sine 16 kamper. Brann klarte å karre seg til tredje-sisteplass og playoff-finale om Eliteserieplass i den siste kampen. Der møtte de FK Jerv. Det endte med nedrykk etter en thriller av en kamp som endte 1-1 etter ordinær tid og 4-4 etter ekstraomganger. Selv om Brann dominerte kampen og kunne scoret 4-5 mål, var det faktisk Jerv som tok ledelsen. Brann tapte 7-8 i straffekonken. Da ble det nedrykk til OBOS-ligaen. Før den tid hadde Eirik Horneland allerede fått jobben som hovedtrener i Brann på permanent basis.
Men nedturen ble kortvarig. Året etter rykket Brann opp igjen etter å ha satt poengrekord i OBOS ligaen. 20 mai 2023 vant Brann også cupen etter en 2-0 seier over Lillestrøm i finalen.
Historie
SK Brann sin første fotballkamp ble spilt på en fotballbane på Møhlenpris, 1. nyttårsdag 1909, med et tilskuertall på 200 mennesker. I 1917 sikret klubben seg arealer i Fridalen. Klubben kjøpte opp 30 mål i første omgang, med en prislapp på 4500 kroner per mål. 25. mai 1919 åpnet Brann Stadion. Det norske herrelandslaget var motstander i den første kampen på Brann sin nye arena.
I 1927 var den økonomiske situasjon svært vanskelig for klubben og en redningsaksjon fra private investorer var nødvendig for å beholde eierskapet av Brann Stadion. Gjelden for anlegget var på 275 000 kroner før redningsaksjonen.
På grunn av lite aktivitet under andre verdenskrig visnet standarden på både gressbanen, løpebanen og tribunene på Stadion. Bergen kommune hadde på dette tidspunkt overtatt arenaen, men med sine 800 betalende medlemmer tok SK Brann tilbake eierskapet i 1946.
Etter cupmesterskapet i 1972 var behovet for en oppgradering av arenaen stor. For å finansiere en oppgradering solgte klubben deler av områdene rundt stadionet til Bergen kommune. I 1973 var nye flomlys på plass til en verdi av 826 000 kroner.
Den totale publikumskapasiteten på Brann Stadion er i dag 16 750 tilskuere.
Sparebanken Vest-tribunen
Sparebanken Vest-tribunen er hovedtribunen på Stadion, og har en kapasitet på 4354 sitteplasser. I tillegg er det flere fasiliteter som konferansesenter, messehall, pressehall, arrangementssal og VIP-losjer. Andre fasiliteter inkluderer spillergarderobe og mediefasiliteter.
BOB-tribunen
Kortsiden mot øst sto ferdig i 2006 og har en kapasitet på 3898 sitteplasser i tillegg til 12 plasser for funksjonshemmede. Klubbens supporterbutikk ligger plassert på utsiden av tribunen og både administrasjonen og en medisinsk klinikk har lokaler i bygget. Historisk kjent som "klokkesvingen".
På baksiden av tribunen ble det i 1995 reist en statue av den kjente fotballspilleren Roald «Kniksen» Jensen.
Tidligere sponset, og navngitt av lokalavisen Bergens Tidende til og med 2016. Byttet navn og sponsor før 2017-sesongen til BOB-tribunen for ny sponsor, BOB BBL (Bergen og Omegn Boligbyggelag).
Supportere
Brann er blant de norske fotballklubbene med høyest publikumssnitt på sine hjemmekamper. I 2015 slo klubben ny publikumsrekord i 1. divisjon med 10 124 tilskuere i snitt, noe som også var det tredje høyeste i norsk fotball.
Som eneste norske fotballklubb har Brann en supporterklubb i USA, kalt Brann.US. Den amerikanske supporterklubben bruker Legends Bar på Manhattan som sin faste møteplass for kamper.
Rivalisering
SK Brann har en sterk rivalisering med Rosenborg, Vålerenga, Viking og Lillestrøm. I tillegg var den lokale klubben Fyllingen (i dag FK Fyllingsdalen) i samme divisjon som Brann i 1990, 1991 og i 1993, noe som førte til en sterkere lokal rivalisering mellom de to klubbene. På grunn av få lokale klubber som har konkurrert i samme divisjon som Brann, er klubbens største rivaler fra andre større byer.
Spillerstall
''Oppdatert 7. august 2023.''
Flest obligatoriske kamper
''Kun obligatoriske liga- og cupkamper. Royal League og kvalifiseringskamper for opp- og nedrykk nevnes som "Andre". Oppdatert 23. juli 2023. ''
Styreledelse
Per januar 2022 har klubbstyret følgende sammensetning:
Sportslig ledelse
Per 2016 hadde klubben følgende sportslige ledelse
Hovedtrenere
Kronologisk oversikt over klubbens hovedtrenere etter andre verdenskrig:
Waldemar Sorychta
Waldemar Sorychta er en tysk heavy metal musiker og plateprodusent.
I 2000 var han gitarist for bandene Grip Inc. and Eyes of Eden og var tidligere medlem av bandene Voodoocult and Despair. Han har produsert alle albumene for bandene han var medlem av, og album av bandene Tiamat, Samael, Moonspell, Therion, og Lacuna Coil.
Frank Tønnesen
Frank Tønnesen (født 28. april 1972), best kjent under artistnavnet Tønes, er en norsk visesanger, gitarist og låtskriver fra Sokndal.
Papiamento
Papiamento er et kreolspråk som snakkes på Aruba, Bonaire og Curaçao (ABC-øyene) i første rekke, men også på andre øyer i Karibia. Språket er i hovedsak basert på spansk, engelsk, portugisisk og nederlandsk, med mindre innslag fra arawak og vestafrikanske språk.
Frank Tønnesen
Han ga ut sitt første album, Rett te håves, i 1996 og har gitt ut totalt ni album og fem EP-er. I tekstene bruker han Sokndal-dialekt. I 2012 ga han ut albumet Sån av Salve. For utgivelsen ble han tildelt Prøysenprisene for 2012 og vant Spellemannprisen 2012 i klassene vise og tekstforfatter. For albumet ble han også nominert til Nordic Music Prize for 2012. I 2013 fikk han Dialektprisen. Han fikk Spellemannprisen 2015 i klassen vise for Vindbrest og Spellemannprisen 2021 i klassen viser og visepop for Thilda Bøes Legat.
Sammen med blant andre Ingvar Hovland har Tønnesen flere ganger skrevet og spilt revyer i Egersund. I 2018 debuterte han med romanen Vi kan ikke ta med alt dette hjem på Pelikanen forlag. I tillegg til musikkarrieren jobbet Tønnesen i 20 år på Titania fram til januar 2015.
Gheorghe Hagi
Gheorghe Hagi (født 5. februar 1965) er en rumensk fotballklubbeier, -trener og tidligere -spiller.
Han ble i 2000 kåret til «århundrets beste fotballspiller» i Romania, men ble av det franske sportsbladet L'Équipe kåret til nest beste rumenske fotballspiller gjennom tidene, etter Nicolae Dobrin. Hagi ble kalt «Karpatenes Maradona».
Papiamento
Historie
De historiske røttene til papiamento er fortsatt lite kjente. Det diskuteres hvorvidt språket har sprunget ut fra portugisisk eller fra spansk. grunnet likheten mellom disse to språkene er det ofte svært vanskelig å avgjøre om et enkelt ord kom fra det ene eller det andre. I tillegg hevder enkelte at språket har en arawak-spansk bakgrunn og i hovedsak har utviklet seg lokalt, først og fremst på Aruba, mens andre hevder bakgrunnen er afro-iberisk, og at språket først utviklet seg på Curaçao og spredte seg videre til Aruba derfra.
Gheorghe Hagi
Hagi debuterte på i en privatlandskamp mot  i 1983. Han representerte senere sitt land i tre EM- og tre VM-sluttspill. Til sammen spilte han 125 A-landskamper for Romania, og scoret 35 landslagsmål. Hans største øyeblikk i landslagstrøya kom i VM i 1994 da han ledet Romania til seier over i åttendedelsfinalen i en kamp mange regner som turneringens beste kamp. Romania røk ut mot i kvartfinalen etter straffesparkkonkurranse. Samme år kom han på fjerdeplass i bladet France Footballs kåring av årets spiller i Europa.
På klubbnivå spilte Hagi i flere europeiske toppklubber. Etter å ha startet fotballkarrieren i Farul Constanța, og deretter et opphold i București-klubben Sportul Studențesc, ble Hagi hentet til Steaua București i 1986. Her var han med på å vinne Europacupen for serievinnere i 1987, samt tre rumenske ligatitler.
Papiamento
Historie
Historiske og lingvistiske tegn i språket tilsier uansett at papiamentos eldste bestanddeler var portugisiske og vestafrikanske, mens de nederlandske og spanske delene av språket kom til senere. Selve navnet på språket kommer fra papear (portugisisk, «å snakke»).
Teorier om lokal utvikling
Det er fler ulike teorier om lokal utvikling av språket. En av disse antyder at papiamento oppsto lokalt i Karibia fra et portugisisk-afrikansk pidginspråk som ble brukt til kommunikasjon mellom afrikanske slaver og portugisisktalende slavehandlere. Av politiske og religiøse årsaker var storparten av disse slavehandlerne jøder av portugisisk opprinnelse.
Gheorghe Hagi
Hagi var en playmaker på midtbanen. På det rumenske landslaget gikk stort sett alt spillet gjennom Hagi. Han var også en svært temperamentsfull spiller som flere ganger fikk se det røde kortet. Han ble blant annet utvist i kvartfinalen mot i EM 2000, som også skulle vise seg å bli hans siste landskamp.
Papiamento
Teorier om lokal utvikling
Den jødisk-portugisiske befolkningen på ABC-øyene økte kraftig etter 1654 da Portugal tok tilbake de Nederlandsk-okkuperte områdene nordøst i Brasil. De fleste av de portugisisktalende jødene i dette området flyktet da av frykt for å bli straffet for kollaborasjon.
Gheorghe Hagi
Han er far til KRC Genks Ianis Hagi.
Papiamento
Teorier om lokal utvikling
Nøyaktig hvilken rolle sefardiske jøder har hatt i den tidligste utviklingen av papiamento er uklar, men man vet at jøder var viktige i den senere utviklingen av språket. papiamento er lingvistisk likt ladino, språket de tidlige sefardiske samfunnene brukte på Den iberiske halvøy. Mange av de tidlige europeiske beboerne på Curaçao var sefardiske jøder fra Portugal og Spania, og man kan derfor gå ut fra at Ladino ble brukt også her. Språket er så blitt påvirket av andre handelsmenn og skiftende regimer, og videreutviklet seg, mens det ble tatt i bruk innenfor handel, og ble beboernes faste språk.
Teori om afrikansk opphav
En yngre teori hevder at opphavet til papiamento ligger hos de afro-portugisiske kreolspråkene som oppsto over hundre år tidligere langs vestkysten av Afrika og på Kapp Verde-øyene. Fram til slutten av 1600-tallet kom de fleste av slavene som ble bragt til Karibia fra portugisiske handelsstasjoner i disse områdene. Rundt disse havnene vokste det fram en rekke blandingsspråk, hvorav flere har store likheter med papiamento. Ifølge denne teorien ble papiamento utleder fra disse allerede eksisterende pidgin- og kreol-språkene, da slaver og handelsmenn forflyttet seg over Atlanterhavet.
Dagens status
Mange papiamento-talende snakker også nederlandsk, engelsk eller spansk. Venezuelansk spansk er en sterk påvirkning i dag, spesielt i Aruba. 7. mars 2007 ble papiamento gjort til offisielt språk på De nederlandske Antiller.
Arnaldo da Silva
Arnaldo da Silva (født 26. mars 1964) er en brasiliansk tidligere friidrettsutøver (sprinter).
da Silvas fremste meritt er at han sammen med Robson da Silva, Édson Ribeiro og André da Silva inngikk i Brasils lag på 4 x 100 meter stafett under OL 1996, som tok bronsemedaljene etter Canada og USA.
I tillegg til stafettmeritten var han i kvartfinalen i tre verdensmesterskap (VM 1987 på 200 meter og VM 1991 og 1993 på 100 meter).
Thomas Cathinco Bang (1863–1929)
Thomas Cathinco Bang (også kalt Cath. Bang) (født 24. april 1863, død 16. februar 1929) var en norsk disponent, konsul og politiker (Høyre). Han var Kristianias (Oslos) ordfører i 1910, etter å ha vært viseordfører siden 1908.
Bang ble student i 1884, og utdannet seg deretter til forretningsmann. Fra 1890 var han grosserer i Kristiania og drev med eksport av granitt og trelast, og da Tofte Cellulosefabrikk ble stiftet i 1898 ble han selskapets disponent og senere administrerende direktør. Han var også i mange år formann i Granitteksportørernes forening.
Han var i perioden 1899-1909 konsul for Portugal, og ble i 1910 generalkonsul for Japan. Bang mottok St. Olavs Orden, Æreslegionen og et par fra Portugal.
Thomas Cathinko Bang var sønn av (samme navn) Thomas Cathinco Bang (1827–1902) og Lydia Christiane Midelfart (1836–1905). Faren ble stortingspresident, statsråd, amtmann og var 1872 rådmann i Drammen. Og (forvirrende nok) hadde farens bror også navnet Thomas Bang (1834–1925) og jobbet som sorenskriver, rådmann og amtmann på samme sted. Cath. Bang var gift med Louise Catharine Nathalie Bjelke (1871–1951), og de fikk tre barn: Eilif Hvide Bang, Else Bang og Cathinco Bang.
Matthew Cook
Matthew Cook (født 10. november 1987 i Edmonton, død 4. april 2010) var en canadisk kjelkehockeyspiller. Han fikk påvist kreft i sin venstre fot da han var 18 år gammel, og fordi kjemoterapibehandlingen ikke fungerte måtte de amputere foten under kneet.
Cook begynte å spille kjelkehocket på Edmonton Impact i 2007, og debuterte på det canadiske landslaget ved VM i kjelkehockey 2009, der Canada fikk bronse.
De fem klassikere
Musikk-klassikeren omtales noen ganger som en sjette klassiker i serien, men den var gått tapt innen Han-dynastiets tid, sannsynligvis under bokbrenningene under Qin-dynastiet i 221 f.Kr.
1143 Odysseus
1143 Odysseus er en gresk jupitertrojan og ligg i L4-lagrangepunktet til Jupiter. Den ble oppdaget 28. januar 1930 av Karl Wilhelm Reinmuth ved Landessternwarte Heidelberg-Königstuhl i Heidelberg.
Koppskatt
Koppskatt (tysk Kopf, hode) var en personskatt som innkrevdes ofte med det samme beløpet per skattepliktig hode, uansett økonomisk betalingsevne. Skatten hadde dermed ingen fordelingseffekt. Koppskatten var mye utbredt i middelalderen, men er nå med unntak av Storbritannia forlengst gått ut av bruk i vestlige land. Den var brukt i Norge i 1891 som politisk virkemiddel for utvidelse av stemmeretten, som da knyttet til et census-system.
I Norge ble sølvskatt og andre former for koppskatt krevd inn som en «engangsskatt» etter direktiv av 19. juni 1645 og flere ganger i 1680- og 90-årene. Fra 23. september 1762 til 14. november 1772 ble det innkrevd årlig koppskatt av alle unntatt militære («ekstraskatten»). Fra 1773 til 1782 ble koppskatten «frivillig», hver person skulle betale «etter evne».
I Storbritannia ble en koppskatt, Community charge, innført i 1989 (Skottland) og 1990 (England og Wales). Dette førte til kraftige reaksjoner, og utløste koppskattopptøyene. Det var planer om å innføre den også i Nord-Irland, men på grunn av opptøyene valgte man å ikke gjøre det. Fra 1993 ble den erstattet av Council tax, som selv om den er basert på et koppskattlignende prinsipp i langt større grad tar hensyn til forskjeller i inntekt og formue.
Breviar
Breviar eller breviarium (fra latin brevis: «kort», breviarium, «sammendrag») er en katolsk bok som inneholder tekstene for tidebønn. I utvidet forstand kan ordet brukes (tilbakevirkende) om andre gamle kristne trossamfunns tilsvarende eller lignende bønnesamlinger.
Det katolske breviar utviklet seg etter hvert som det ble flere munker og klerikere som ikke kunne delta i klostrenes fellesbønn fordi deres oppgaver var av en slik karakter at de måtte oppholde seg annetsteds på dagtid (eller enda lengre) enn i slike fellesskap. De måtte da få med seg noe som de kunne støtte seg til når de privat oppfylte denne forpliktelse.
Etymologien av det latinske opphavet antyder at allerede fra gammel tid ble det brukt en sammentrengt, til dels forkortet samling med bønner, skriftstykker og lignende. Til tross for betegnelsen ble disse etter hvert lange, og pave Gregor VII fikk dem forkortet til Breviarium Romanum i 1074, som man i de påfølgende århundrer søkte å gi ensgyldighet, uten at det lyktes. Enheten ble først gjennomført ved pave Pius V som i 1568 utga den reviderte Breviarium Romanum, som senere fikk nye revisjoner i 1602 og 1631.
Et breviar består av fire deler, en for hver av de fire årstidene; hver av disse avsnitt er også inndelt i fire deler: Psalterium, salmer for de sju ukedagene; Proprium de tempore for kristusfestene; Proprium de sanctis for helgenfesterne; Commune sanctorum for de fester der ikke har særlige bønneformularer. Dertil kommer enda flere tillegg: bønner til jomfru Maria og for de avdøde, bodssalmene, bordbønn, reisebønn og lignende. Også den gresk-katolske kirke har sitt breviar, men som kalles horologion (gresk: Ὡρολόγιον, timenes bok).
Liste over konger av Man
Listen over konger av Man omfatter monarkene som styrte Man i Irskesjøen fra 1164 til 1504. Før dette ble øya styrt av kongen av Man og øyene, og senere av lorden av Man.
Skotsk styre
1265–1275 var Man underlagt Skottland, med Alexander III som konge.
1275–1290 var Man underlagt Skottland, med Alexander den tredje og Margaret av Skottland som monarker.
Engelsk styre
1290–1293 var Man underlagt England, med Edvard I som konge.
Skotsk styre
1293–1296 var Man underlagt Skottland, med Johan Balliol som konge.
Engelsk styre
1296–1313 var Man underlagt England, med Edvard I og Edvard II som konger.
Skotsk styre
I 1313 var Man underlagt Skottland, med Robert I som konge.
Konfliktperiode
Fra 1313 til 1333 var striden mellom Skottland og England om herredømme på Man av en slik karakter at øya i realiteten ikke ble styrt av noen av landene.
Herre av Mann (1504 – til i dag)
Sønn av Thomas Stanley, 2. jarl av Derby, tok ikke tittelen 'Konge', og han og hans etterfølgere ble isteden generelt kjent som 'Herre av Mann' (Lord of Mann). Imidlertid ble den latinske tittelen Rex Manniae et Insularum (Konge av Mann og Øyene) fortsatt benyttet fra tid til annen i offisielle dokumenter fram til mins 1600-tallet.
I 1765 ble tittelen gjeninnsatt i den britiske kronen, og således er tittelen i dag 'Herre av Mann' brukt (uansett kjønn på monarken) av Elizabeth II av Storbritannia.
Fiskeørn
Fiskeørn (Pandion haliaetus) er en rovfugl og eneste art i slekten Pandion, som videre inngår som eneste slekt i fiskeørnfamilien (Pandionidae). Enkelte steder er den også kjent som fiskejo eller fiskefalk, men fiskeørnfamilien inngår i gruppen av haukefugler (Accipitriformes). Fiskeørn ble totalfredet i Norge i 1962. Arten består som fire underarter, hvorav to er trekkfugler og to er standfugler.
På den internasjonale rødlista har arten status som livskraftig. Lokalt i Norge endrer arten status fra nær truet i rødlista for 2010 og 2015 til sårbar i den nye rødlista for 2021. Årsaken hevdes å være revidering av nedgraderingsreglene og en dokumentert nedgang i delbestander. Som sådan ble den norske hekkebestanden i 2015 anslått til omkring 800–1 200 individer.
Taksonomi
Fiskeørn tilhører slekten Pandion og blir av og til inkludert i haukefamilien (Accipitridae), men da i den selvstendige underfamilien Pandioninae. I dag hersker det imidlertid stor enighet om at denne fuglen er så fjernt beslektet med andre haukefugler at den plasseres i sin egen familie – Pandionidae. Både familien og slekten regnes i øyeblikket som monotypiske.
De fire underartene inngår i hver sin klade. Østlig fiskeørn (P. h. cristatus) har, med bakgrunn i genetikk, ) blitt foreslått som en selvstendig art. Det trengs imidlertid mer forskning før artsspørsmålet kan avklares.
Beskrivelse
Fiskeørnen blir omkring 55–58 cm lang. Hannen veier cirka 990–1 800 g, mens hunnen er større og veier cirka 1 200–2 050 g. Vingespennet måler cirka 127–174 cm, avhengig av kjønn. Den fysisk største av underartene er ssp.carolinensis, mens ssp. cristatus regnes som den minste (fordi den har kortere vinger enn ssp. ridgwayi).
Fjærdrakten er hvit og brun. Hodet, framhalsen, brystet og buken er i hovedsak hvit, mens oversiden ellers i hovedsak er brun. På overbrystet har arten små brune spetter, som kommer mest til uttrykk hos hunner. Vingene er brune på oversiden og hvite med brune spetter på undersiden. Det hvite hodet har et relativt begrenset og kort nebb som er gråsort i fargen. Øyne har gul iris og ei karakteristisk mørk brun stripe som renner fra bakkant av nebbet og gjennom øynene og videre bakover og ned i nakken. Denne stripen varierer i intensitet mellom underartene og er mest framtredende hos nominatformen – ssp. haliaetus, som er brun i nakken. De andre underartene er mer hvite i nakken, ispedd brune spetter, og har ei mindre framtredende stripe. Også de undere ekstremitetene er hvite, men klørne på tærne er sorte. Vingene har mørke flekker under vingeknoklene.
Inndeling
Inndelingen av fiskeørn følger Birds of the World og er i henhold til Winkler, Billerman & Lovette (2020). Underartenes utbredelse følger Bierregaard et al. (2020).
Utbredelse
Fiskeørnen hekker i alle verdensdeler, bortsett fra Antarktis og Sør-Amerika. Det er fire anerkjente underarter.
I Norge hekker arten først og fremst Østafjells og i Finnmark. Østafjells kan man i sommerhalvåret blant annet observere arten når den jakter på føden i Steinsvika naturreservat, i Steinsfjorden i Hole kommune, der den gjerne er en regulær gjest hvert år. Over halvparten av den europeiske bestanden hekker i Sverige (cirka 2 000 par) og Finland (cirka 1 000 par).
I 1930- og 1940-årene var den norske bestanden nesten borte. Den ble totalfredet i 1962 og i 1990 ble bestanden anslått til cirka 150–200 hekkende par i Norge. I 2015 ble den norske bestanden estimert til cirka 400-600 par. Norske fugler trekker til middelhavsområdet og tropisk Vest-Afrika.
Atferd
Arten regnes mer eller mindre som en standfugl på lave breddegrader, men på høye trekker den mot lavere breddegrader omkring ekvator om vinteren.
Fiskeørna lever nesten utelukkende av fisk som den fanger på grunt vann, vesentlig karpefisker, gjedde og abbor med en vekt på 150–300 g (opptil 2 kg er kjent ). Arten jakter mer fra 10–30 meters høyde (5–75 m i sin helhet) og fanger fisk med klørne etter et kort stup. Den stiller av og til på flaksende vinger mens den speider etter fisk.
Forplantning
Fiskeørnen bygger vanligvis kvistreir helt i toppen av en stor, glattstammet furu, men kan også velge en toppknekt gran eller bjørk, eller til og med i toppen av en høyspentmast. Hunnen legger 2–4 hvite egg med rødbrune flekker. Rugetiden er 35–38 døgn. Ungene er flygedyktige etter 8–10 uker, i Sør-Norge rundt 25. juli, i Finnmark omkring 15. august. Den hekker helt nær vann.
Hartmannsdorf-Reichenau
Hartmannsdorf-Reichenau er en kommune i den sørvestlige delen av Landkreis Sächsische Schweiz-Osterzgebirge i Direktionsbezirk Dresden i Fristaten Sachsen, langs grensen til Landkreis Mittelsachsen. Kommunen har 1 148 innbyggere (31. desember 2008) og er en del av forvaltningsfellesskapet Pretzschendorf.
Kommunen Hartmannsdorf-Reichenau ble opprettet gjennom en sammenslåing av de to tidligere kommunene Hartmannsdorf og Reichenau i Landkreis Dippoldiswalde og befinner seg i det østlige Erzgebirge ca 35 km fra Dresden, i nærheten av byen Frauenstein. Elven Wilde Weißeritz og demningen Lehnmühle befinner seg i nærheten av kommunen. Andre nabosteder er Hennersdorf, Röthenbach og Kleinbobritzsch som var fødestedet til Johann Gottfried Silbermann.
Hartmannsdorf-Reichenau var en kommune i Landkreis Dippoldiswalde. Fra 1. august 1994 frem til 1. august 2008 var den en del av i Weißeritzkreis, og siden 1. august 2008 har den vært en del av Landkreis Sächsische Schweiz-Osterzgebirge.
Simensbrekka (Oslo)
Simensbrekka (2–36; ingen oddetallsadresser) er en vei i Ekebergskrenten i bydel Gamle Oslo. Det er en blindvei mellom rekkehusbebyggelsen på sørsiden av Valhallveien.
Jahorina
Jahorina er et fjell i De dinariske Alper sentralt i Bosnia-Hercegovina. Det ligger like sørøst for Sarajevo ved siden av fjellet Bjelašnica. Jahorina er 1 913 meter høyt.
Som de øvrige fjellene omkring Sarajevo er Jahorina et populært turiststed med tilbud om mange forskjellige vinteraktiviteter, i tillegg til turløyper for fot- og skiturer. Fjellet har over 40 km med skiløyper i tillegg til moderne fasiliteter. Under Vinter-OL 1984 ble flere av øvelsene arrangert her.
Ukkusissat
Ukkusissat (tidligere Uvkusigssat) er ei bygd Avannaata kommune på vestkysten av Grønland. Bygda hadde 146 innbyggere i 2018.
Bygda ligger ca. 45 km fra Uummannaq by. Ikke langt fra bygda ligger et lite fjell med samme navn som byen. På dansk kalles det Store Malene.
Skolen i bygda heter Atuarfik Pilerfik, og ble i 2003 kåret til «Årets skole» (Årets Atuarfitsialak).
Nick Augusto
Nick Augusto (født 4. august 1986) er trommeslageren i heavy metal-bandet Trivium. Han erstattet Travis Smith 4. februar 2010. Siden han ble i Trivium har han vært med i 2 sanger; «Shattering The Skies Above», som ble laget til spillet God Of War 3, og en coversang av Sepulturas «Slave New World». Før Augusto ble med i Trivium, var han trommeslager for bandet Maruta.
Eilif Hvide Bang
Eilif Hvide Bang (født 15. april 1892 i Kristiania, død 28. januar 1953) var en norsk forretningsmann.
Han ble født i Kristiania som sønn av generalkonsul Thomas Cathinco Bang (1863–1929) og Louise Bjelke. I 1923 giftet han seg med Edda Louise Albertovna Schoeneckerl fra St. Petersburg.
Etter artium tok han økonomisk utdannelse i Köln og Dresden i Tyskland fra 1910 til 1912, og arbeidet i Tyskland, England, Frankrike og Sverige fra 1912 til 1916. Han ble ansatt som kontorsjef ved Tofte Cellulosefabrik i 1916, og ble forfremmet til disponent i 1927 og administrerende direktør i 1929.
Han satt som president i Norges Industriforbund fra 1947 til 1950. Han satt også i fransk-norsk handelskammer fra 1937, var styremedlem i Oslo Sparebank, varastyremedlem i Den norske Industribank og satt i representantskapet i Forsikringsselskapet Norge, Den norske Amerikalinje (vara) og Oslo Høyre. Han var også i rådet for Studieselskapet for Norsk Industri og Bygg ditt land.
Bang døde brått i januar 1953. Til stede ved bisettelsen var blant annet Gunnar Holst og Johannes Westergaard.
Crazy Horse (band)
Crazy Horse er et amerikansk rockeband, mest kjent som backingband for Neil Young på flere av hans utgivelser. Bandet er av mange betraktet som USAs fremste garasjeband med et karakteristisk rufsete lydbilde.
Diskografi
Crazy Horse er kreditert på coveret til følgende Neil Young utgivelser:
I tillegg deltar de enkeltvis på flere andre av Youngs utgivelser.
Ted Morgan
Edward «Ted» Morgan (født 5. april 1906, død 22. november 1952) var en bokser fra New Zealand. Under Sommer-OL 1928 i Amsterdam i Nederland vant han gull i weltervekt. Han er den eneste bokser fra New Zealand som har vunnet gull i et OL.
Boeing 747-8
Boeing 747-8 er den nyeste versjonen av Boeing 747 jumbojet. Modellen ble presentert 14. november 2005 som en konkurrent til Airbus A380. Før den offisielle presentasjonen i 2005 var dette flyet kjent som Boeing 747 Advanced.
Bakgrunn
747-8 vil gjøre bruk av samme motorer og cockpittype som 787. Boeing ga flyet navnet 747-8 på grunn av bruken av samme teknologi som 787. Før 747-8 ble offisielt lansert hadde Boeing planer om å utvikle andre varianter av eksisterende 747-typer. Disse var planlagt navngitt 747X (Experimental) og 747-XQLR (Experimental Quiet Long Range). Disse navnene ble til slutt erstattet av "747 Advanced" programmet, som utviklet seg til det nåværende 747-8.
Boeing hevder at den nye 747-8 vil ha et lavere støynivå, være mer økonomisk og mer miljøvennlig enn tidligere varianter av Boeing 747. Siden det er en videreutvikling av den eksisterende 747-400 drar også flyet fordel av økonomiske fortrinn som følge av liknende utdanning og bruk av felles deler mellom de to variantene. I motsetning til hovedkonkurrenten Airbus-380 som trenger et modifisert gangbro-opplegg og større parkeringsplass ved flyplassene, vil 747-8 kunne bruke allerede eksisterende infrastruktur. 747-8 vil også kunne trafikkere mindre flyplasser enn Airbus A-380 kan.
Passasjervarianten (747-8 Intercontinental) vil ha kapasitet til å ta 450 passasjerer fordelt over 3 klasser i overkant av 8 000 nautiske mil (14 816 km) med en hastighet på Mach 0,86. Air China, Korean Airlines og Lufthansa er kommersielle kjøpere av denne versjonen. USAs myndigheter har også bestilt to eksemplarer, for bruk som presidentfly. .
Konstruksjonsendringer
Passasjervarianten vil bli 74,3 m lang (3,6 m lenger enn 747-400), noe som gir plass til 34 flere passasjerer og 2 ekstra fraktpaller. Ny motorteknologi og bedre aerodynamikk vil også forlenge rekkevidden til 8 000 nautiske mil (14 816 km), noe som gir flyet mulighet til non-stop flyruter på strekninger som Hongkong–New York eller Sydney–Dallas.
Eksterne lenker
Boeing 747 보잉 747
Ragnar Solberg
Ragnar Solberg (født 30. september 1898 på Dovre, død 9. desember 1967) var en norsk dikter.
Ponapisk
Ponapisk er et mikronesisk språk som snakkes på den mikronesiske øya Pohnpei.
John-Lee Augustyn
John-Lee Augustyn (født 10. august 1986 i Kimberley) er en sørafrikansk, tidligere profesjonell, syklist. En skade i hoften etter et krasj i 2007 gjorde karrieren vanskelig, og etter et forsøk på comeback i 2014, måtte han legge opp.
Han fikk mye oppmerksomhet da han på den 16. etappen i Tour de France 2008 var førstemann over Cime de la Bonette-Restefond, Tourens høyeste punkt, før han like etter falt utfor en skrent på nedkjøringen mot Jausiers.
Marianne Jakobsen (journalist)
Marianne Jakobsen (født 1953 i Kristiansand) er en norsk journalist. Hun arbeider i NRK Sørlandet i Kristiansand. Hun er utdannet både som arkitekt (Arkitekthøgskolen i Oslo) 1977 og journalist (Norsk journalisthøgskole 1983) og var knyttet til radioen i en tiårsperiode før hun begynte med TV-programmer fra 1993.
Scala (Salerno)
Scala er en by og kommune i den italienske provinsen Salerno. Den er lokalisert på en berglendt høyde, rundt 360 meter over havet og på motsatt side av byen Ravello som den er tilknyttet med vei. Den er en del av Amalfikysten. Scala er delt i seks bydeler med hver sin klare identitet – fra nord til sør: Santa Caterina, Campoleone, Campidoglio, Scala, Minuta og Pontone.
Marianne Jakobsen (journalist)
Hun er datter av tekstilkunstneren Else Marie Jakobsen.
Scala (Salerno)
Byen er kjent for dyrking av valnøtter. Hvert år i slutten av oktober feirer byen en valnøttfestival (Sagra delle Castagne) over to helger. Det er flere veier som går opp fjellet og til valnøttrærne.
Marianne Jakobsen (journalist)
Dokumentar- og kulturprogrammer for NRK
Marianne Jakobsen er dessuten medforfatter til boka «Kirkebygget – møteplass for himmel og jord». (Kirkerådet 1978).
Scala (Salerno)
Historie
I middelalderen var Scala, sammen med Ravello, den viktigste befestningen til hertugdømmet Amalfi. Scala og Ravello ble plyndra av Robert Guiscard i 1073, og ødelagt av republikken Pisa seksti år seinere. På slutten av 1200-tallet ble byen på nytt ødelagt under Vespiri siciliani, den sicilianske kveldssangen, et vellykket opprør i påsken på Sicilia i 1282 mot den franske konge.
Severdigheter
Dens torg har en kafé, restaurant, apotek, matbutikk og andre butikker. Byens fremste attraksjon er dens katedral som går tilbake til 1169 og ble siden ombygget i barokkstil. Kirken Annunziata (Maria budskapsdag) har portal med innlagte romerske søyler som støtter et hvelv fra romersk tid. I krypten er det freskomalerier fra rundt 1200 med framstilling av den hellige Nikolas av Myra. Det tidligere nonneklosteret tilhørende benediktinerordenen er lokalisert i distriktet Minuta. Det ble etablert i 1908 av den danske reisende Carl Wiinstedt (1875–1932), og nå er et sted for danske besøkende kunstnere og forskere som studerer ved Amalfikysten.
Anna Odine Strøm
Anna Odine Strøm (født 17. april 1998 i Alta) er en norsk skihopper som representerer Alta Idrettsforening.
Karriere
Strøm debuterte internasjonalt som 13-åring i kontinentalcupen den 18. februar 2012 i Liberec, men ble diskvalifisert grunnet en ødelagt glidelås i hoppdressen.
I mellomtiden ble Strøm tatt ut til å delta under Junior-VM på ski 2013 i Liberec, der hun endte på 38.-plass i den individuelle konkurransen og to dager senere endte rett utenfor pallen på fjerdeplass i lagkonkurransen med Gyda Enger, Jenny Synnøve Hagemoen og Maren Lundby.
7. desember 2013 debuterte hun i verdenscupen i skihopping i Lysgårdsbakkene på Lillehammer, hvor hun akkurat ikke nådde finaleomgangen med en 34.-plass. Snaut to måneder senere endte Strøm på ellevteplass under Junior-VM på ski 2014 i Val di Fiemme, mens lagvenninnen Maren Lundby tok bronse.
Under Junior-VM på ski 2015 i Almaty endte Strøm som beste nordmann med femteplass, og ble derfor tatt ut i den norske troppen til Ski-VM 2015 i Falun.
Hun deltok i Vinter-OL for ungdom 2016. I øvelsen kombinert stafett, der to langrennsløpere, to skihoppere og en kombinertløper utgjorde et lag, fikk hun sølv sammen med Vebjørn Hegdal, Einar Lurås Oftebro, Marius Lindvik og Martine Engebretsen. I tillegg kom hun på sjetteplass individuelt, og sjetteplass i konkurransen for mikslag.
Under Junior-VM på ski 2018 i Kandersteg vant hun gull i konkurransen for mikslag, sammen med Silje Opseth, Fredrik Villumstad og Marius Lindvik. Hun tok også bronsemedalje i den individuelle konkurransen.
Under VM 2019 i Seefeld hoppet Strøm på det norske laget som tok bronse i lagkonkurransen. De øvrige på laget Ingebjørg Saglien Bråten, Silje Opseth og Maren Lundby.
Under VM 2021 i Oberstdorf ble hun nummer 19 i normalbakkerennet og nummer 27 i storbakkerennet. Hun hoppet på det norske laget som tok bronse i lagkonkurransen for kvinner.
Under Vinter-OL 2022 i Beijing, ble hun nummer 15 i normalbakkerennet.
Stjerneforskningens historie
Stjerneforskningens historie omhandler vår forståelse og kunnskap om stjernene gjennom historien. Mennesker har sett stjernene siden sivilisasjonens morgen, sannsynligvis enda lenger. Jakten på kunnskap har alltid motivert studiet av himmelske fenomener, både for religiøse og seremonielle formål samt for navigasjon. Historisk sett har astrologi og astronomi vært samme sak, kunnskap om stjernene var på mange måter et instrument for makt og et forsøk på å forutsi fremtidige hendelser. Det var ikke før den vitenskapelige metoden ble populær at de to fagfeltene ble delt.
Forhistorie
Mennesket har siden begynnelsen av historien forsøkt å finne svar på jordiske saker ved å studere fenomener på himmelen. Med hjelp av den menneskelige fantasien ble ideen stjernebilder født, og de ble ofte flettet sammen med den lokale religionen.
Bruken av asterismer, det vil si mønstre av stjerner, har blitt sporet tilbake til sent i steinalderen, for eksempel Storebjørn som kan finnes i mange gamle kulturer over hele den nordlige halvkule. Studier tyder på at mennesker allerede for 16,000 år siden hadde utviklet et system på 25 stjernebilder. I løpet av yngre yngre steinalderen kunne asterismen også symbolisere ulike ikke-antropomorfe ting, som for eksempel bilder relatert til jordbruk eller husdyrhold.
Den første astronomiske vitenskapen, som så stjernene som permanent faste punkter på en sfære, bestod hovedsakelig i å forutsi solens, månens og planetenes bevegelse på bakgrunn som de tilsynelatende faste stjernene utgjorde. Gjenværende bevis på datidens forhold mellom mennesker og astronomi er kanskje først og fremst de bautasteinene som er lokalisert over hele verden med Stonehenge som det trolig mest kjente eksempelet, som ifølge den astronomiske tolkningen ble brukt til å lage presise astronomiske spådommer og målinger. Disse observasjonene kunne deretter brukes til å lage kalendere som var nytting i landbruket.
Antikken og middelalderen
Systemet med stjernebilder forbedret seg og ble videreutviklet under det andre årtusenet f.Kr. av babylonerne som ga navnene til dagens stjernebilder i Dyrekretsen. De opprettet også astronomiske kalendere som fokuserte på fenomener som kunne brukes til å følge årstidene. I området har det blitt funnet en rekke leirtavler med kileskrift, kalt Enum Anu Enlil, som nøyaktig beskrivelse av ulike astronomiske begivenheter. En av tavlene som beskriver planeten Venus' bevegelser antas å beskrive hendelsene for 3500-4000 år siden, men som har blitt overført til tavlen fra en tidligere original.
Også sivilisasjon fra det gamle Egypt hadde enestående kunnskap om astronomi og astrologi. Dette er blant annet dokumentert ved verdens eldste bevarte og nøyaktig daterte (1534 f.Kr.) stjernekart funnet i Dendura, Egypt. Også fønikerne, det tidlige sjøfarerfolket, hadde skaffet seg gode kunnskaper om astronomien som de brukte til å navigere på havet. De brukte blant annet Lillebjørn og Polaris for å holde orden på himmelretningene.