Nationale_Volksarmee
Oppløsningen av NVA
Etter gjenforeningen mistet alle tidligere offiserer og soldater i NVA retten til å bruke den militære graden de hadde hatt i NVA i det gjenforente Tyskland (herunder med det vanlige tillegget «a.D.», außer Dienst, som betyr pensjonert), og bare de som fikk ny ansettelse i Bundeswehr har rett til å bruke militær grad i Tyskland og da bare den graden de oppnådde i Bundeswehr. Den tyske føderale regjeringen har begrunnet dette med at DDRs lover ikke er gjeldende rett i Forbundsrepublikken Tyskland og at det dermed ikke finnes noe lovgrunnlag for at tidligere NVA-personell kan bruke militære grader, og at det ikke er en sak for Forsvarsdepartementet hvordan tidligere NVA-personell kan titulere seg. Inntil 1. mars 2005 ble tjenestetid i NVA i vernepliktsrettslig sammenheng betegnet som «tjenestegjort i utenlandsk militær styrke»; formuleringen ble i 2005 endret til betegnelsen «tjenestegjort utenfor Bundeswehr», men er fortsatt en bestemmelse om tjeneste i alle utenlandske militære styrker. Denne situasjonen for tidligere NVA-personell skiller seg fra situasjonen for personell i tidligere militære organisasjoner på tysk jord, i første rekke personell som tjenestegjorde i Wehrmacht; for disse finnes det en egen lovbestemmelse som eksplisitt gir dem rett til å bruke sin militære grad. Bickford nevner som eksempel en tidligere general i NVA som fikk vite fra Forsvarsdepartementet at han ikke kunne kalle seg general i Tyskland, men han kunne kalle seg pensjonert løytnant på bakgrunn av sin tjeneste i Wehrmacht i unge år. Ifølge Bickford er det en utbredt oppfatning blant tidligere NVA-offiserer at de behandles som annenrangs borgere og blir utsatt for diskriminering og «seiersjustis»; på den annen side peker Bickford på at det er en utbredt oppfatning i Bundeswehr at NVA-offiserene var landssvikere under den kalde krigen som var villige tjenere av et urettferdig regime og en totalitær ideologi, at de var medansvarlige for den kalde krigen og delingen av Tyskland og, mest graverende, at de støttet Tysklands «erkefiende» Sovjetunionen. Bickford peker på at det blant Bundeswehrs militære ledere og offiserskorps generelt var en stor uvilje mot å la tidligere NVA-offiserer tjenestegjøre i Bundeswehr eller i det hele tatt regne dem som tyske soldater eller profesjonelle soldater, og at Bundeswehr etter gjenforeningen i stor grad fikk gjennomslag for sin holdning om at NVA-offiserer ikke kunne regnes som tyske soldater eller få tjenestegjøre i Bundeswehr annet enn i spesialtilfeller og på lavt nivå. Selv om antikommunisme hadde vært en av de viktigste politiske doktrinene i Vest-Tyskland og «en sak som den vesttyske staten gav veldig sterk offentlig støtte» peker Bickford på at denne doktrinen stod enda sterkere i Bundeswehr enn i resten av staten. Bickford viser til at selv om bare utvalgte høyere NVA-offiserer ble individuelt straffeforfulgt gjennom rettsvesenet blir NVA-offiserene som gruppe utsatt for «straff» gjennom byråkratiske virkemidler som symbolsk, økonomisk og sosial marginalisering, og ekskludering fra tysk militær tradisjon, i første rekke etter ønske fra ledelsen i Bundeswehr og Forsvarsdepartementet. Bickford skriver: