cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Hilde Benjamin
Juridisk karriere
Etter annen verdenskrig ble hun ansatt i DDRs justisvesen, og var fra 1949 til 1953 visepresident for DDRs høyesterett. I 1946 ble hun medlem av SED.
Med sitt «folkedommerkonsept» sørget Benjamin for fortsatt mulighet i det tidlige DDR for en viss rettspleie. I den forbindelse påberopte hun seg blant andre Andrej Januarjevitsj Vysjinskij, statsadvokat ved skueprosessene i Moskva fra 1936 til 1938: dennes taler ville «ikke bare formidle grunnleggende kunnskaper om statens og rettens teori, men også om deres praksis». Benjamin var først med som rådgiver ved Waldheim-prosessene. Senere var hun rettens formann under ialt 13 prosesser mot politisk opposisjonelle, sosialdemokrater og andre, deriblant under Solvay-prosessen i Bernburg og skueprosessen i Dessau i 1950. Til forskjell fra forbundsrepublikken hadde DDR ikke avskaffet dødsstraff, og Benjamin avsa to dødsdommer fra 1949 til 1953 (mot Johann Burianek og Wolfgang Kaiser), ved siden av tukthusstraffer på tilsammen 550 år og 15 ganger livstid. I den anledning ble hun i vestlige tidsskrifter også kalt «Den røde giljotin», «Røde Hilde» eller «Blodige Hilde».
Fra 1949 til 1967 satt hun i Folkekammeret, og fra 1954 til 1989 var hun medlem av sentralkomitéen i SED. Hun etterfulgte Max Fechner som justisminister i 1953, men måtte trekke seg «av helsegrunner» i 1967 etter ønske fra Walter Ulbricht. Årsaken var hennes harde dommer, som også for DDR-regimet gikk for langt. Av samme årsak ble hun ikke utnevnt til noen ny dommerstilling.
Hun mottok flere kommunistiske ordener, og døde få måneder før DDRs sammenbrudd.
Nordmarka
Nordmarka er et stort skogsområde nord for Oslo, som ligger i deler av kommunene Oslo, Hole, Ringerike, Jevnaker, Lunner og Nittedal. Skogdriftselskapet Løvenskiold–Vækerø eier store deler av Nordmarka. Et viktig unntak er Frognerseterskogen, som opprinnelig tilhørte Frogner Hovedgård og som ble solgt til nåværende Oslo kommune i 1889 og dermed ble den første kommunalt eide skogen i Oslo. Særlig Frognerseterskogen er i dag et populært friluftsområde.
Geografi
Nordmarka er den største og mest sentrale delen av Oslomarka. Nordmarkas høyeste punkt er Svarttjernshøgda (717 moh) i Jevnaker. I sør grenser Nordmarka til tettstedet Oslo ved Maridalsvannet. Søndre del av Nordmarka grenser til Bærumsmarka i vest og Lillomarka i øst. Nordover strekker Nordmarka seg til Roa  og Jevnaker. Vest for Langlivassdraget og Spålen grenser Nordmarka til Krokskogen. Østre grense er Nittedal mot Romeriksåsene og Lillomarka.
Stenka Rasin
Stepan (Stenka) Timofejevitsj Razin (russisk: Степан (Стенька) Тимофеевич Разин; i Norge mest kjent som Stenka Rasin; født 1630, død  i Moskva) var en kosakkleder som ledet et opprør mot adelen og tsaren i det sørlige Russland.
Kosakkenes opprør 1670-71
Russlands lange krig mot Sverige og Polen på 1500- og 1600-tallet førte til tunge skattebyrder og tvangsrekrutteringer til den russiske hær. Derfor flyktet mange bønder sørover for å slutte seg til kosakkene.
Nordmarka
De høyeste toppene i Nordmarka
Høydeangivelsene følger «Norgeskart» fra Kartverket og er i hele meter.
Stenka Rasin
Kosakkenes opprør 1670-71
Det var lett å rekruttere bønder som helt var uten rettigheter under livegenskapet med løfter om likestilling. I Astrakhan utropte man en kosakkrepublikk etter blodige strider. Opprørene fortsatte i over et år og den russiske hær ble nødt til å beseire kosakkene åtte ganger på slagmarken før urolighetene opphørte. Til slutt bidro kosakkenes interne stridigheter til deres nederlag. Stenka Razin og hans bror Frol ble tatt til fange i 1671. De ble grusomt torturert og ble til slutt hakket i biter på Den røde plass i Moskva.
Nordmarka
Historie
Nordmarcken ble første gang angitt på et kart fra 1757 over det «Gothaltsche Kaaber Werkkets Circumference», et kart som også omfatter indre del av Oslofjorden og deler av bygdene vest og øst for nåværende Oslo kommune. I 1760 tegnet samme kartograf etter oppdrag fra de største skogeierne Christian Ancher og Jens Hiort et kart over deres «Skove NORDMARCKEN kaldet». Sannsynligvis ble navnet tatt i bruk av folk i Aker-bygda i en tid da «mark» betød skog. Nordmarka har hatt stor økonomisk betydning på grunn av skogen. Mesteparten av området tilhørte Nordmarksgodset, som har gått i arv i samme slekt fra Christian Ancher frem til Løvenskiold-slekten i dag. Unntaket var bl.a. Frognerseterskogen (tidligere kalt Trevollskogen), som tilhørte Frogner Hovedgård og dens forskjellige eiere.
Stenka Rasin
Sang
Stenka Razin er helten i en populær russisk folkesang (tekstforfatteren er Dmitrij Sadovnikov (Дмитрий Николаевич Садовников), men melodien er tradisjonell), bedre kjent i Russland som «Volga, Volga mat' rodnaya» («Volga, Volga, fødelandets mor»). Sangen ble dramatisert i 1908 i den aller første russiske langfilmen, Ponisovaja Volnitsa, regissert av Vasilij Gonsjarov. Melodien har også blitt brukt til drikkeviser, bl.a. den studentikose «Upp på väggen går en gädda», fra Åbo Akademi.
Nordmarka
Historie
Fra midten av 1800-årene ble Nordmarka et utfartssted for jegere, fiskere og fotturister fra byen Christiania. Da skiidrett ble vanlig blant byfolk i slutten av århundret, ble Nordmarka snart det mest populære sted for skiturer. Kristiania kommune bidro sammen med private idealister til å legge forholdene til rette for skiløpere gjennom Selskabet for Anlæggene paa Holmen- og Voxenkollen, stiftet i 1888. Selskapet oppførte skistuer og spisesteder på Holmenkollen, og kommunen kjøpte i 1889 Frognerseteren og oppførte i 1891 restauranten der, tegnet av kommunearkitekt Holm Munthe. Det store gjennombruddet for utfart til Nordmarka både sommer og vinter kom ved åpningen av Holmenkollbanen i 1898. I 1890 utga ingeniør Ernst Bjerknes Kart over Nordmarken og Sørkedalen for Skiløbere og Turister i målestokk 1 : 30000, verdens første skikart.
Kroatia under Vinter-OL 1998
Kroatia under Vinter-OL 1998. Seks sportsutøvere, fire menn og to kvinner fra Kroatia deltok i tre sporter, alpint, kunstløp og langrenn under Vinter-OL 1998 i Nagano i Japan. Kroatia, som deltok for tredje gang i et vinter-OL, vant ikke noen medaljer. Beste plassering var en åttendeplass i alpin kombinasjon for damer. Alpinisten Janica Kostelić var Kroatias flaggbærer under åpningsseremonien.
Stenka Rasin
Sang
Tom Springfield skrev en engelsk tekst til den og ga den tittelen «The Carnival is Over». Den ble en slager for den australske gruppen The Seekers i 1965, som avsluttet konsertene sine med den.
Nordmarka
Nordmarka som adresse
«Nordmarka» brukes som gateadresse for en rekke eiendommer spredt over et stort område i marka.
Suiyang (Zunyi)
Suiyang  绥阳县 ( Suíyáng Xiàn )  er et fylke i byprefekturet Zunyi i provinsen Guizhou i Folkerepublikken Kina.
Williamson County (Tennessee)
Williamson County er et fylke i den amerikanske delstaten Tennessee.
VM i langdistanseduatlon 1997
VM i langdistanseduatlon 1997 (verdensmesterskapet i langdistanseduatlon) ble arrangert i Zofingen i Sveits i 1997.
Duatlon er en variant av triatlon, men uten svømming.
Ali Pasja
Ali Pasja (eller Müezzinzade Ali Pasja; død 7. oktober 1571 ved Lepanto) var en osmansk admiral. Jan var øverstkommanderende for den osmanske flåtestyrken som var med i ajaget ved Lepanto i 1571.
Bakgrunn
Ali Pasja var sønn av en muezzin (derav tilnavnet) i Istanbul. Han var sultan Selim II og hans haremsdamers favoritt. Haremsdamene hadde hørt Alis vellydende stemme fra moskeens minaret når han i stedet for sin far hadde kalt til bønn.
Langhaugen videregående skole
Skolen har på hvert klassetrinn fem klasser for studiespesialisering, en klasse for musikk, dans og drama med fordypning i musikk og en klasse for musikk, dans og drama med fordypning i dans, totalt 21 klasser med til sammen ca. 600 elever. Skolens studiespesialiserende linje er blant dem med høyest inntakskrav i fylket (på 3.-plass blant 57 skoler i 2014), og inntakskrav til studieretningen musikk ligger enda høyere (men her baseres inntaket dels på opptaksprøver som gir tilleggspoeng).
Utdanningstilbud
Vedtatt utdanningstilbud for skoleåret 2023-2024:
Tidligere elever ved Langhaugen videregående skole
Selv om Langhaugen videregående skole har fått oppmerksomhet for for å ha vært et springbrett for musikere, har skolen også bidratt til politiske karrierer. Statsminister Erna Solberg (f. 1961) skriver på sin blogg at interessen for samfunnsfag vokste da hun begynte på Langhaugen. Hun ble engasjert i jenters rett til utdanning og tok på seg ansvaret som leder for Operasjon Dagsverk (OD) og ble medlem av sentralstyret i Norges Gymnasiastsamband (Elevorganisasjonen). Skolen har også fostret to Bergensordførere i Anne-Grete Strøm-Erichsen (f. 1949) og Marte Mjøs Persen (f. 1975), som begge gikk til nasjonal politikk og ble statsråder. Professor Frank Aarebrot (1947-2017) er også på listen over alumni fra Langhaugen gymnas.
De senere år er det innen musikk Langhaugen videregående skole har lagt til rette for talentfulle elever. Frank Hammersland (1969-2023), Viggo Krüger (f. 1971) og Nicolai Hamre (f. 1971) etablerte bandet Pogo Pops som elever ved skolen. De fulgte i fotsporet til artisten Tor Endresen (f 1959) som var elev ti år tidligere. Karoline Krüger (f. 1970) og Sondre Lerche (f. 1982) kan også begge vise til karrierer som ble etablert mens de var elever ved Langhaugen vgs.
Hans Erik Folkeseth
Hans Erik Folkeseth (født 1989 i Halden, Østfold) er en norsk styrkeløfter, som konkurrerer for Halden Styrkeidrettslag.
Nancy Owen
Nancy Owen (født 2. mai 1943) er en amerikansk volleyballspiller.
Hun representerte USA under Sommer-OL 1968 i Mexico by, hvor hun ble nummer 8.
Wilson County (Tennessee)
Wilson County er et fylke i den amerikanske delstaten Tennessee.
Ali Pasja
Karriere
Ali hadde en fremgangsrik militær og administrativ løpebane til lands og til vanns. I mai 1560 var han med på sjøslaget ved Djerba. Fra 1563 til 1566 var han wali (guvernør) av Egypt, og i 1565 kommanderte han den egyptiske kontingent under beleiringen av Malta.
Sommeren 1570 kommanderte Ali Pasja den flåte som transporterte de osmanske invasjonsstyrker under Lala Kara Mustafa Pasja som skulle erobre Kypros, og deretter lå utenfor det sørlige Egeis og slik blokkerte venetianske forsøk på å få bragt forsterkninger til Kypros.
Lepanto
Ali Pasja kommanderte den osmanske flåten som ble beseiret i sjøslaget ved Lepanto i 1571 av en kristen flåte ledet av Juan de Austria. For å styrke sine styrkers kampmoral hadde Selim gitt sin admiral et av rikets mest verdifulle symboler, det store «kalifenes banner», et grønt banner bestykket med Allahs navn 28.000 ganger med gullskrift.
Både Ali Pasja og hans motpart Juan de Austria var ganske unge. Han var dessuten ikke egentlig noen sjøsoldat, men mer en landsoldat. Og han var mer pågående enn omhyggelig taktiker. Straks styrkene lå overfor hverandre den 7. oktober gikk han inn i direkte duell med motstanderen. Hans flaggskip, Sultana, kjempet dekk mot dekk mot Juan de Austrias La Real. Snart ble Ali truffet av en muskettsalve, falt sammen alvorlig såret, og ble - til tross for ordren om at han skulle fanges levende - halshugd av en spansk soldat. Hans hode ble satt høyt opp på stake. Dette, og erobringen av Kalifenes banner, svekket kampmoralen hos den tyrkiske flåte, og dette bidro til deres nederlag.
Etterfølger
Ali Pasjas etterfølger som øverstkommanderende for de osmanske sjøkrigskrefter (Kaptan-ı Derya) ble i 1572 Kilic Ali Pasja (= Uludjh Ali Pasja), som hadde utmerket seg i slaget ved Lepanto og klart å komme seg tilbake til Istanbul med en del av flåten.
Thorvald Bogsrud
I perioden 1900–1902 drev han Fredrikstad Folketeater. I 1900 publiserte han kriminalromanen ''Paa jakt efter seksti tusen. En norsk amatørdetektivs eventyr og skrev også eventyromanen I keiserens kjølvand. Et anarkisteventyr fra de norske fjorde''. 1915–1919 publiserte Bogsrud under psevdonymet Frank Fender tre kriminal- og spenningsromaner.
Nils Nordberg er av den oppfatning at Bogsrud var forfatteren bak den kortlivede hefteserien om Normanden Willums. Det antas også at han det var han som under psevdonymet Fin/Finn Bratt skrev fortellinger om Knut Gribb i Lys & Skygge, blant annet 330 Fod under Jorden.
Før han ble rammet av et slagtilfelle i 1923, arbeidet han med oppfinnelsen «Protector«, en sanitær innretning for vannklosetter.
Thorvald Bogsrud var sønn av gårdbruker Torkild Thronsen Bogsrud og hustru Henrikke Martine Larsdatter. Han giftet seg i 1894 med skuespilleren Augusta Bogsrud.
«Ellida» (1865)
«Ellida» var et seilskip, (Skonnert) eid av rederiet Ths. S. Falck i Stavanger. Skipet ble bygget i Stavanger i 1865 (verft ukjent). Skipet skiftet eiere og hjemmehavn flere ganger, men beholdt navnet frem til det forliste i juli 1909.
Seil (instrumental)
«Seil» er en akustisk gitar basert instrumental i sakte country stil som ble komponert av Øystein Sunde som ga den ut i november 1974 på instrumental-albumet Klå.
Musikere og instrumenter
(På Klå albumet er Henryk Lysiak kun kreditert for å spille piano på «På lykke og fromme», men et piano høres på «Seil».)
Sunde har stemt sin dypeste E-streng ned til D. Muligens har han også stemt ned A-strengen til G, og også den lyseste E-strengen ned til D.
Tondela
Tondela er en by og kommune (conchelo) med 30 698 innbyggere (2008), som ligger vest i Viseu-distriktet i Portugal.
Freguesier
Tondela er delt inn i 26 freguesier (sogn).
Chimmie Fadden
Chimmie Fadden er en amerikansk stumfilm fra 1915, regissert av Cecil B. DeMille.
Handling
Chimmie er en hooligan som blir reddet fra å bli uskyldig arrestert. Den velstående Fanny tar inn både Chimmie, broren hans og moren deres som tjenere.
Men broren til Chimmie planlegger snart å stjele den velstående kvinnens sølvtøy, og andre verdifulle eiendeler.
Skoghvitvinge
Skoghvitvinge (Leptidea sinapis) er en dagaktiv sommerfugl i gruppen hvitvinger.
Utseende
Kjønnene er ganske like. Vingeoversiden har lys hvit grunnfarge med noen svake hvitgrålige skygger. Hannen har, på framvingenes overside, en rund lyst gråsvart, stor flekk, i hver vingespiss. Vingene virker store i forhold til den smale bakkroppen. Skoghvitvinge er svært lik enghvitvinge og en sikker artsbestemmelse krever undersøkelse av artens kjønnsorgan (genitalia). Men enghvitvinge er langt sjeldnere og er bare utbredt lengst sørøst i Norge.
Vingespennet er mellom 34 og 44 millimeter.
Kroppen har et ytre skjelett (hudplater) som holder de bløte indre organer på plass. Det ytre hudskjelettet er bygd opp for det meste av kitin. Brystet og bakkroppen er smalt, lyst gråsvart med lite håret på oversiden.
Sommerfuglene skiller seg fra de fleste andre insektene ved at munnen ikke har kjever og lepper, men en lang sugesnabel (proboscis) mellom palpene. Den er rullet opp i en spiral, mellom palpene, under hodet, når den ikke er i bruk. Fasettøynene er mørke. Antennene sitter over og helt inntil fasettøynene. Antennene er trådformet og består av sylindriske ganske like ledd. Antenneklubben er flat eller skålformet slik som hos alle dagsommerfuglene. På beina finnes også sanseorgan som gir informasjon om hva sommerfuglen sitter på. Hunner bruker disse sansene for å finne riktig næringsplante, hvor den kan legge sine egg.
Indre organer
Bakkroppens indre organer består av fordøyelsesorganer, forplantningsorganer og åndedrett. Åndedrettet hos sommerfugler foregår ikke ved lunger, men ved at luft hentes inn og ut av kroppen gjennom små hull i hudskjelettet (spirakler). I kroppen er det et svært finmasket system av trakéer som leder oksygenet til kroppens vitale deler. En blodvæske som sirkulerer i kroppen, pumpes rundt av et avlangt rørformet hjerte. Brystpartiet består for det meste av vingenes muskulatur. Sanseorganer, for syn, smak og lukt er stort sett plassert i hodet. Nervesystemet består av en bukmarg med to nervestrenger og én nerveknute (ganglion) i hvert kroppssegment. Den første nerveknuten, som ligger foran munnåpningen, er spesielt stor og omtales som hjerne.
Larven
Larven har grønn grunnfarge, med en lys sidelinje bakover langs kroppen. Larvens kropp smaler litt bakover.
Bak hodet, på bryststykket, som består av tre ledd, er det tre par bein. Lengre bak har larvene noen bukføtter, som ikke er egentlige bein, men utvekster larven kan bruke til å holde seg fast. Lengst bak har den en analfot.
Larvens hode består av en hard hodekapsel med noen punktøyne. Under øynene er det noen små antenner larven bruker til å finne riktig føde. Larvens bakkropp består nesten bare av fordøyelsessystemet. Dette er ganske kort og mye av maten larven spiser passerer før all næringen er tatt opp. Avføringen kommer ut som små kuler helt bakerst på kroppen. Larvene ånder gjennom åpninger i hudskjelettet (spirakler), langs kroppens sider.
Puppen
Puppen er plassert stående eller oppreist, og er festet i anal-enden mot underlaget. Den holdes oppe ved et magebelte av spinntråder. Den har én spiss i hodeenden, ikke to som hos svalestjerter.
Levevis
Skoghvitvinge finnes i åpen skog på gresskledde enger. Arten foretrekker tørre lokaliteter, og finnes gjerne i veiskråninger og lignende.
Om natten og i overskyet vær hviler sommerfuglen. Vingene holdes sammenlagt opp og ut fra kroppen, noe som gir sommerfuglen en viss kamuflasje og beskyttelse. De voksne lever av nektar de suger opp fra blomstene på ulike planter (urter). Sugesnabelen, på hodets underside, gir sommerfuglen mulighet til å nå inn i dype blomster for å suge til seg nektar. Sugesnabelen gjør at sommerfugler er avhengig av flytende føde.
Forplantning
Paringen skjer ved sammenkobling mellom de to kjønnene. Under paring utskiller hannene en duft fra små duftskjell på vingene, dette kan være med å gjøre hunnen mer villig til å pares. Om et par forstyrres under paring, flyr vanligvis hannen, mens hunnen blir hengende passivt. Hunner som har paret seg inntar ofte en spesiell stilling, hvor vingene holdes noe flat og utbredt, mens bakkroppen løftes opp.
Larvene
Larven er radikalt forskjellige fra de voksne, både i levevis og i kroppsbygning. Larven er trege og ikke særlig sky. De har ingen synlige forsvarsfunksjoner, som å kaste hodet til siden fram og tilbake eller å rulle sammen kroppen, ved berøring.
Larven lever særlig på planter i erteknappslekta (Lathyrus) og på tiriltunge (Lotus corniculatus), men også på vikke (Vicia) og snegleflatbelg (Medicago).
Larvens kroppstemperatur er mellom 35 og 38 grader C°. Ved lavere temperatur blir larven inaktiv. Derfor krever larver hos dagsommerfugler gjerne sollys for å være aktive. Om det blir for varmt regulerer larven temperaturen ved å oppsøke skygge.
Luciano De Cecco
Luciano De Cecco (født 2. juni 1988) er en argentinsk volleyballspiller. Han representerte landet sitt under Sommer-OL 2012 i London, der laget hans ble utslått i kvartfinalen.
Skoghvitvinge
Utbredelse
Skoghvitvinge finnes fra Marokko og Spania i øst, gjennom Europa til vest i Kina. I Norden mangler den i Danmark, men i finnes vanlig i det sydlige og østlige Sverige og i hele Finland. Vanlig i det sørlige Norge, nord til Nordland.
Halvtrang fremre urunda vokal
En halvtrang fremre urunda vokal er en vokal som brukes i noen talespråk. Symbolet som representerer lyden i det internasjonale fonetiske alfabetet (IPA) er «e», og det som brukes i X-SAMPA er <tt>e</tt>.
News on Sunday
News on Sunday var en venstreorientert britisk tabloidavis Den ble lansert i april 1987 og gikk inn i november 1987. Avisen ble grunnlagt på et tidspunkt da britisk venstreside var praktisk talt uten representasjon blant de større nasjonale avisene.
Bakgrunn
Grunnleggerne av avisen var tidligere medlemmer av den venstreorienterte gruppen Big Blame. De fant ut at en venstreorientert massepublikasjon i form av en tabloid søndagsavis var en mulighet. Ideen kom opprinnelig fra Benjamin Lowe. Lederne var John Pilger som redaktør og Alan Hayling, men Pilger gav seg før avisen startet. Bestemmelse om å ha hovedkvarteret i Manchester ble krisert siden det befant seg unna sentrum for nasjonal politisk aktivitet. Avisen gav kontrollerende makt til et kollektiv av arbeidere og avisen mottok 6,5 millioner pund fra fagforeninger og lokale pensjonsfond som tilhørte Labour. Keith Sutton ble utnevnt til redaktør.
Avisens redaksjonelle linje
Avisen målbar sosialistiske idealer og var internasjonalistisk i sitt fokus. Den støttet prinsippen om selvbestemmelse for alle nasjoner og betraktet det britiske samfunn som basert på «den ulike besittelse av rikdom, fremgang og makt». Avisen slo fast at grunnen til uroen i Nord-Irland var «den britiske tilstedeværelsen der». Den støttet fagforeninger når de streiket og var «motstandere av dyremishandling».
Quarterback
Oversikt
I moderne amerikansk fotball er quarterbacken vanligvis angrepets leder, og quarterbackens suksess eller feilsteg kan spille kraftig inn på lagets suksess. Quarterbacken er derfor blant de mest glorifiserte og best betalte posisjonene i lagidrett. Bleacher Report beskriver signeringen av en startende quarterback som en Catch-22, hvor «NFL teams cannot maintain success without excellent quarterback play. But excellent quarterback play is usually so expensive that it prevents NFL teams from maintaining success»; ettersom at en god quarterbacks høye lønn kan hindre laget i å signere andre dyre nøkkelspillere fordi laget må holde seg under lønnstaket. Blant de høyest betalte spillerne i National Football League er mesteparten quarterbacks.
Quarterbacken er borti ballen på nesten hvert eneste play på angrep. Før hvert play forteller vanligvis quarterbacken resten av laget hvilket play laget skal ta i bruk, vanligvis i en huddle. I situasjoner hvor de ikke har tid til dette dropper laget huddlen, og quarterbacken velger playet underveis. Etter at laget har stilt seg opp gir centeren ballen til quarterbacken (i en prosess som kalles for snappet). Vanligvis når laget velger et løp gir eller kaster quarterbacken ballen bakover til en halfback eller en fullback. Under pasningsspill er det nesten alltid quarterbacken som er ansvarlig for å forsøke en fremoverpasning til en uberettiget receiver ned banen. I tillegg kan quarterbacken også løpe med ballen selv, noen ganger som en planlagt del av et play som option run eller quarterback sneak, eller i et forsøk på å unngå å bli sacked av forsvaret. Quarterbackens rolle varierer avhengig av lagets angrepssystem. I systemer som tripple option vil quarterbacken bare forsøke et par forsøk per kamp, eller ingen, mens i et pasningsfokusert spread offense, som brukes av universiteter som Texas Tech ender quarterbacken med å forsøke pasninger på nesten hvert eneste play. i Canadian Football League (CFL), hvor lag kun har tre downs istedenfor de fire lag har i amerikansk fotball, banene er større og lag har en ekstra uberettiget receiver, er det et stort fokus på pasningsspill. Quarterbacks trenger forskjellige ferdighetssett avhengig av angrepssystemet. Quarterbacks som er gode i et pasningsfokusert spread offensive system, et populært angrepssystem i NCAA og NFHS, har ofte problemer i National Football League (NFL) da fundamentene i pro-style offense som brukes i NFL ofte er veldig forskjellige fra de i et spread system, mens quarterbacks i canadisk fotball må ha evnen til å kaste ballen ofte og med treffsikkerhet. Generelt sett på quarterbacks ha fysiske styrker som armstyrke, mobilitet, en kjapp kastebevegelse, samt evner som lederskap, intelligens, godt syn og være kompetitive.
I NFL må quarterbackene bruke et trøyenummer mellom 1 og 19. I National Collegiate Athletic Association (NCAA) og National Federation of State High School Associations (NFHS) må quarterbacks bruke et trøyenummer mellom 1 og 49; i NFHS kan quarterbacken også bruke et nummer mellom 80 og 89. I CFL kan quarterbacken bruke et nummer mellom 0 og 49 eller 70 og 99. På grunn av nummeret teller quarterbacks som en berettiget receiver i NCAA, NFHS og CFL; i NFL er quarterbacks en berettiget receiver så lenge de ikke stiller seg opp like bak center.
Lederskap
Quarterbacks er ofte sammenlignet med lagkapteiner i andre idretter, og den startende quarterbacken er vanligvis en de facto leder og vel respektert både på og av banen. Siden 2007, da NFL begynte å tillate lag å utpeke flere lagkapteiner, har startende quarterback vanligvis også vært en av de offisielle lederne på lagets angrep.
Selv om en startende quarterback i NFL ikke har noe annet ansvar eller autoritet kan han, avhengig av ligaen eller laget, ha forskjellige uformelle oppgaver, som deltakelse i seremonier før kamper, myntkastet eller andre arrangementer utenom selve idretten. Den startende quarterbacken er for eksempel den første spilleren (og tredje personen etter lagets eier og hovedtrener) som blir tildelt Lamar Hunt-troféet/George Halas-troféet (etter seier i conferencekampen i AFC/NFC) og Vince Lombardi-troféet (etter seier i Super Bowl). Den startende quarterbacken på seierlaget i et Super Bowl blir ofte også valgt til å delta i I'm going to Disney World!-kampanjen (som inkluderer en tur til Walt Disney World for dem og familien), enten de er Super Bowl MVP eller eri; merkbare unntak inkluderer Joe Montana (XXIII), Trent Dilfer (XXXV), Peyton Manning (50) og Tom Brady (LIII). Dilfer ble valgt til tross for at lagkameraten Ray Lewis var MVP i Super Bowl XXXV på grunn av dårlig publisitet etter Lewis' mordsak året før.
At laget kan stole på quarterbacken er viktig for lagets moral. San Diego Chargers safety Rodney Harrison kalte 1998-sesongen et «mareritt» på grunn av det lave nivået på Ryan Leaf og Craig Whelihan og, for nykommeren Leaf, dårlig oppførsel mot lagkamerater. Selv om erstatningene Jim Harbaugh og Erik Kramer i 1999 ikke var stjerner, sa linebacker Junior Seau at «you can't imagine the security we feel as teammates knowing we have two quarterbacks who have performed in this league and know how to handle themselves as players and as leaders».
Kommentatorer har påpekt quarterbackens «disproportionate importance», og beskrevet posisjonen som «most glorified -- and scrutinized -- position» i lagidrett. Det menes at «there is no other position in sports that 'dictates the terms' of a game the way quarterback does, whether that impact is positive or negative», da «Everybody feeds off of what the quarterback can and cannot do...Defensively, offensively, everybody reacts to what threats or non-threats the quarterback has. Everything else is secondary». «An argument can be made that quarterback is the most influential position in team sports, considering he touches the ball on virtually every offensive play of a far shorter season than baseball, basketball or hockey -- a season in which every game is vitally important». De fleste konsekvent vellykkede lag i NFL (som for eksempel har nådd flere Super Bowl innen en kort tidsperiode) har vært bygget opp rundt én startende quarterback; det eneste unntaket var Washington Redskins under hovedtrener Joe Gibbs som vant tre Super Bowls med tre forskjellige startende quarterbacks mellom 1982 og 1991.
På forsvarssiden av laget blir middle linebackeren sett på som «forsvarets quarterback» og er ofte forsvarets leder, da han må være like smart som han er atletisk. Middle linebackeren (MLB), noen ganger referert til som "Mike", er den eneste inside linebackeren i 4–3 systemet.
Reserve
Sammenlignet med andre posisjoner i amerikansk fotball, får reservequarterbacken betydelig mindre spilletid enn lagets startende quarterback. Bortsett fra å stille i uniform til hver kamp i tilfelle starteren blir skadet, kan en reservequarterback ha andre roller, som holder for placekicks eller punter, og hjelper ofte til med å forberede forsvaret. De kan også komme på banen i såkalt "garbage time", når kampens stilling er så ensidig og det er så lite tid igjen i kampen at sluttresultatet realistisk sett ikke kan endres, for å sørge for at lagets startende quarterback ikke pådrar seg unødvendige skader. Reservequarterbacks' karrierer består vanligvis av korte perioder tilbrakt med forskjellige lag. Et merkbart unntak er Frank Reich, som var reserve for Jim Kelly i ni år på Buffalo Bills. En solid reservequarterback kan derimot true et lags startende quarterbacks stilling på laget; Aaron Rodgers ble draftet av Green Bay Packers for å bli Brett Favres etterfølger, men tilbrakte et par år som reserve for å utvikle seg nok til å bli lagets kampstarter. På samme måte ble Patrick Mahomes plukket opp av Kansas City Chiefs for å eventuelt erstatte Alex Smith, som gikk med på å bli Mahomes' mentor.
En quarterbackkontrovers oppstår når et lag har to quarterbacks som konkurrerer for stillingen som kampstarter. Dallas Cowboys' hovedtrener Tom Landry byttet mellom Roger Staubach og Craig Morton på hvert play, og sendte quarterbacken på banen etter å ha fått playet på sidelinjen; Morton stilte til start i Super Bowl V, som laget tapte, mens Staubach stilte til start i Super Bowl VI året etter og vant. Selv om Morton spilte mesteparten av 1972-sesongen da Staubach var skadet, tok Staubach tilbake posisjonen som starter etter at han ledet Cowboys til en comebackseier i sluttspillet, og Morton endte opp med å bli byttet bort; de to møttes i Super Bowl XII. En annen kjent quarterbackkontrovers involvert San Francisco 49ers, som hadde tre solide startere; Joe Montana, Steve Young og Steve Bono. Montana pådro seg en sesongavsluttende skade som kostet ham -sesongen og ble erstattet med Young. Young ble skadet halvveis gjennom sesongen, men Bono holdt starterstillingen (til tross for at Young ble friskmeldt) frem til han selv pådro seg en skade, og Young tok stillingen tilbake. Montana gikk glipp av mesteparten av -sesongen og spilte kun én kamp, før han fikk sitt ønske oppfylt og ble byttet til Kansas City Chiefs hvor han ble gjort til kampstarter; da han pensjonerte seg tok Bono over som Chiefs' startende quarterback.
Trender og andre roller
I tillegg til hovedrollen sin kan quarterbacks av og til brukes i andre roller. De fleste lag bruker en reservequarterback som holder under placekicks. En fordel med å bruke quarterbacks som holders er at det da vil være enklere om et lag velger å gå for et fake field goal, men de fleste trenere foretrekker å bruke puntere som holdere da disse har mer treningserfaring sammen med kickeren enn en quarterback. I Wildcatformasjonen, hvor en halfback stiller seg opp bak center og quarterback stiller seg opp til siden, kan quarterbacken brukes både som en mottaker eller en til å blokkere. En sjelden gang brukes quarterbacken til å selv punte, et play kjent som et quick kick. Denver Broncos' quarterback John Elway var kjent for å utføre quick kicks fra tid til annen, vanligvis når Broncos var på en tredje down og manglet en del yards for en første. Philadelphia Eagles' quarterback Randall Cunningham, en All-American punter i college, var også kjent for å av og til punte ballen, og var lagets hovedpunter i enkelte situasjoner, som når laget var innenfor egen 5-yard linje.
Som Roger Staubachs reserve var Dallas Cowboys quarterback Danny White også lagets punter, som åpnet en del strategiske muligheter for trener Tom Landry. Da White tok over som starter etter at Staubach pensjonerte seg beholdt White stillingen som lagets punter i flere sesonger—noe han også gjorde da han var All-American for Arizona State University. White tok også imot to touchdownpasninger for Cowboys, begge fra en halfback option.
Spesielle taktikker
Quarterbacks kan også foreta en spike" (kaste ballen i bakken) for å stanse kampklokken. Om et lag for eksempel ligger under med et field goal med kun sekunder igjen av kampen, kan en quarterback spike ballen for å hindre at kampklokken slår null. Dette gjør det vanligvis mulig for field goal-enheten å komme på banen, eller for quarterbacken å forsøke en Hail Mary-pasning. Dersom laget leder kan quarterbacken derimot la klokken gå ved å knele etter snappet. Dette gjøres vanligvis når motstanderlaget ikke har flere timeouts igjen og kampen er i ferd med å være over, da det gjør det mulig for laget å bruke opp den gjenværende tiden uten å risikere en turnover eller skader.
Dual-threat quarterbacks
En dual-threat quarterback har evnen til å løpe med ballen dersom det er nødvendig. Ettersom forsvarssystemer med et høyere fokus på blitzing har blitt mer populært, kombinert med kjappere forsvarsspillere, har viktigheten av å ha en quarterback som kan bevege seg gått opp. Hvor armstyrke, treffsikkerhet og nærvær i pocketen – evnen til å kunne jobbe i området som blokkerne lager for ham – fremdeles er de viktigste elementene for en quarterback, gir evnen til å unngå eller løpe forbi forsvarere en ekstra trussel som gir et lag flere muligheter i både pasningsspill og på løp.
Dual-threat quarterbacks har historisk sett vært mer populære på collegenivået. Vanligvis brukes en kjapp quarterback i et option angrep, hvor quarterbacken kan gi ballen videre, løpe med den selv, eller kaste den til en running back som løper bak ham, tre yards til siden og en yard bak. Denne typen angrep tvinger forsvarere til å fokusere på running backen opp midten, quarterbacken på siden, eller running backen som følger quarterbacken. Det er i denne situasjonen at quarterbacken har muligheten, "option", til å identifisere hvilken rute som er best for angrepet idet playet utvikler seg, og dra nytte av forsvarets svakheter. På collegenivået bruker flere universiteter plays som er utformet slik at quarterbacken selv løper med ballen. Dette er mye mindre vanlig på profesjonelt nivå, med unntak for en quarterback sneak hvor quarterbacken stuper foran bak angrepsrekken for å vinne et par yards, men der er fremdeles et fokus på at quarterbacken skal være mobil nok til å kunne unngå et stort pass rush. Historisk har dual-threat quarterbacks vært sjelden i NFL, hvor Steve Young og John Elway har vært de merkbare unntakene og ledet lagene sine til henholdsvis tre og fem Super Bowls; og Michael Vick, hvis evne til å løpe med ballen var sjelden tidlig på 2000-tallet, selv om han aldri ledet laget til et Super Bowl. I nyere tid har dual-threat quarterbacks blitt mer populært. Nåværende quarterbacks i NFL som ses på som dual-threats inkluderer Russell Wilson, Lamar Jackson og Josh Allen.
Systemer med to quarterbacks
Noen lag bruker strategier som involverer bruk av flere enn én quarterback i løpet av en kamp. Dette er vanligere på lavere nivåer, som i high schools eller mindre colleges, men sjeldent ved de store universitetene eller på profesjonelt nivå.
Der er fire situasjoner hvor et system med to quarterbacks kan tas i bruk.
Den første er når et lag prøve å avgjøre hvilken quarterback som skal være lagets kampstarter, hvor de kan velge å bruke forskjellige quarterbacks i forskjellige deler av kampen for å få sammenlignet prestasjonsnivåer. Seattle Seahawks' Pete Carroll brukte for eksempel sesongoppkjøringskampene i 2012 til å velge Russell Wilson som startende quarterback over Matt Flynn og Tarvaris Jackson.
Den andre er et starter-avlaster system, hvor den startende quarterbacken deler spilletid i seriespillet med reserven, men stiller til start i eventuelle sluttspillkamper. Denne strategien er sjelden og sist den ble brukt i NFL var med Don Strock og David Woodley, kjent som "WoodStrock", hvor duoen ledet Miami Dolphins til Epic in Miami i 1982 og Super Bowl XVII året etter. Systemet skiller seg fra enkeltsituasjoner hvor starteren blir tatt ut av kampen til fordel for en reserve fordi det er en viktig del av kampplanen (vanligvis når en starter spiller dårlig i kampen), og forventelsen er at de to skal ta på samme rolle kamp etter kamp.
Den tredje oppstår når en trener avgjør at laget har to like gode quarterbacks, og velger å rotere dem ifølge forhåndsbestemte intervaller, som for eksempel etter et kvarter eller etter en serie. High school-laget Corona Centennial sør i California brukte denne modellen i 2014-sesongen, hvor de roterte quarterbacks etter hver serie.
Lag som USC (Southern California), OSU (Oklahoma State), Northwestern og det mindre West Georgia har tatt i bruk systemet; West Georgie bruker for eksempel systemet på bakgrunn av quarterbackenes ferdigheter. Lag som dette bruker systemet på grunn av fordelen det gir dem mot motspillernes forsvar, da det gjør det vanskeligere for dem å tilpasse sine kampplaner.
Historie
Posisjonen quarterback stammer fra slutten av 1800-tallet, da amerikanske Ivy League-skoler som spilte en form for rugby union importert fra Storbritannia begynte å introduser nye elementer til sporten. Walter Camp, en kjent atlet og rugbyspiller ved Yale University, introduserte nye regler under et måte i 1880 som etablerte scrimmagelinjen og gjorde det mulig å snappe ballen til en quarterback. Endringen skulle gjøre det mulig for lag å fokusere mer på strategi og å beholde ballen enn det som var mulig i kaoset som oppstår i en scrum i rugby. Ifølge Camps formulering var en "quarter-back" den spilleren som mottok ballen etter den ble snappet tilbake av en annen spillers fot. Originalt hadde han ikke lov til å løpe forbi scrimmagelinjen med ballen.
I den vanligste formasjonen i Camps tid var de fire "back"-posisjoner, med tailbacken lengst bak, fulgt av fullbacken, halfbacken og quarterbacken nærmest linjen. Ettersom at quarterbacken ikke hadde lov til å passere scrimmagelinjen og fremoverpasningen ikke hadde blitt introdusert, var quarterbackens hovedrolle å ta imot snappet fra centeren og umiddelbart gi den videre eller kaste ballen bakover til en fullback eller halfback som la ut på løp. Innen tidlig 1900-tall hadde quarterbackens rolle krympet videre, da lag begynte å snappe ballen direkte til en av de andre backene og quarterbackens hovedoppgave var å blokkere. Dette var primærstrategien for single wing offense, som var populært i begynnelsen av de 20. århundre. Etter introduksjonen av fremoverpasninger ble quarterbackens rolle nok en gang endret. Quarterbacks ble igjen spilleren som tok imot de flest snaps etter introduksjonen av T-formasjonen, især under suksessen for tidligere single wing tailback og senere T-formasjon quarterback Sammy Baugh. Kravet om at spilleren måtte holde seg bak scrimmagelinjen ble snart fjernet, men ble innført på ny i seksmannsfotball. Overleveringen av ballen fra personen som utførte snappet (vanligvis centeren) og quarterbacken var til å begynn med komplisert, da det involverte et spark. Til å begynne med sparket centeren ballen svakt, før de plukket den opp og gav den til quarterbacken. Innen 1889 hadde Yales center Bert Hanson begynte å sprette ballen i bakken mellom beina, og til quarterbacken. Året etter ble det introdusert en regel som gjorde det lovlig å snappe ballen mellom sine egne bein med hendene. Flere år senere fant University of Chicagos Amos Alonzo Stagg opp ideen om et "lift-up snap": centeren kaster ballen fra bakken, mellom beina sine, og til en stående quarterback. Lignende endringer ble senere innført i canadisk fotball som en del av et sett regler introdusert av John Meldrum "Thrift" Burnside, kaptein for University of Torontos amerikansk fotballag.
Overgangen fra en scrummage til en "scrimmage" gjorde det enklere for lag å avgjøre hvilket play de ville kjøre før snappet. Til å begynne med var det kapteinene på lag i college som fikk ansvar for å velge plays, og indikerte med kodeord hvilken spiller som skulle løpe med ballen og hvordan mennene som stod på linjen skulle blokkere. Yale introduserte senere visuelle tegn, inkludert justering på kapteinens hatt, for å videreformidle plays. Centeren kunne også videreformidle plays basert på hvordan han holdt ballen før snappet. I 1888 begynte Princeton University å la quarterbacken sin annonsere plays, som han videreformidlet med tall. Systemet ble populært, og quarterbackene tok over rolle som den som valgte og organiserte plays på angrep.
I de tidlige årene ble quarterbacks brukt i forskjellige formasjoner. Harvards lag plasserte syv menn på scrimmagelinjen, med tre halfbacks som byttet mellom å være quarterbacks og fullback. Princeton plasserte seks menn på linjen og hadde én quarterback, mens Yale brukte syv linemen, én quarterback og to halfbacks, som stod på vher side av fullbacken. Dette var T-formasjonens opphav, et angrepssystem som ble brukt i flere tiår etterpå og ble populært på profesjonelt nivå på 1930-tallet.
Fremoverpasningen ble legalisert i amerikansk fotball i 1906; i den canadiske versjonen av sporten ble den ikke godkjent før i 1929. Til tross for at den ble legalisert, var de mest populære formasjonene tidlig i det 20. århundre fokusert på løp. En single-wing formasjon, fokusert på løp, ble introdusert av treneren Glenn "Pop" Warner rundt 1908. I denne formasjonen stod quarterbacken bak scrimmagelinjen, mellom en halfback, fullback og en wingback. Hans hovedoppgave var å blokkere; tailbacken tok vanligvis imot snappet og enten løp fremover med ballen eller kastet ballen sidelengs til en annen spiller i backfieldet. Quarterbackens jobb var å blokkere opp banen for å hjelpe tail- eller fullbacken å vinne yards. Pasninger var sjeldent i formasjonen, som var ubalansert med fire linemen på en side av centeren og to på den andre. Tailbacken var hovedfokuset for angrapet, og var ofte en triple-threat man som både kunne kaste eller sparke ballen, eller løpe med den.
Valg av plays på angrep fortsatte å være fokusert på løp gjennom 1920-årene, da profesjonelle ligaer begynte å utfordre college football i popularitet. I National Football League (NFL), som ble stiftet i 1920, var poengtotalen i kamper vanligvis relativt lav. I to tredjedeler av kampene i 1920 scoret det ene laget ingen poeng, og quarterbacks og tailbacks måtte ofte ty til pasninger ut av desperasjon. I tillegg til at spillere ikke ville risikere en turnover ved å forsøke en pasning, var det enkelte regler som begrenset hvor effektive fremoverpasninger kunne være: passeren måtte være fem yards fra scrimmaglinjen før han kunne forsøke en pasning, og mislykkede pasninger som landet i målsonen resulterte i en turnover og et touchback. I tillegg var det påkrevd at ballen ble snappet fra punktet på banen hvor et play hadde vært erklært over; dersom et play hadde avsluttet med at en spiller gikk over sidelinjen måtte centeren snappe ballen fra sidelinjen, som var en vanskelig posisjon å snappe fra.
Til tross for disse begrensningene var Curly Lambeau, spiller og trener for Green Bay Packers, samt andre personer i NFL i hans tid, tilhengere av fremoverpasningen. Packers fant suksess på 1920- og 1930-tallet med en variant av single-wing formasjonen som fokuserte på pasningsspillet. Packers' quarterback Red Dunn og New York Giants og Brooklyn Dodgers' quarterback Benny Friedman var de beste pasningsspillerne i sin periode, men blant andre lag var pasninger fremdeles relativt sjelden; mellom 1920 og 1932 løp lag med ballen tre ganger så ofte som de kastet pasninger.
Tidlig i NFL var det vanligvis quarterbacken som var ansvarlig for å velge lagets plays på angre, med signaler før snappet. Bruket av en huddle for å videreformidle plays var det Stagg som introduserte i 1896, men det ble første vanlig i collegekamper i 1921. I NFL ble både spillere og åpningene mellom offensive linemen tildelt numre. En spiller, vanligvis quarterbackens, gav signaler som indikerte hvilken spiller som skulle løpe med ballen, og hvilken åpning han skulle løpe mot. Det var ikke tillatt å velge plays eller blande seg i kampen fra sidelinjen i denne tidsperioden, som gav quarterbacken det fulle ansvaret for angrepets strategi (quarterbacken var ofte også lagets hovedtrener på denne tiden). Det var et begrenset antall bytter tilgjengelig, og quarterbacks spilte ofte både på angrep og på forsvar. Perioden mellom 1933 og 1945 var preget av flere endringer for quarterbackposisjonen. Regelen som krevde at quarterbacken/tailbacken stod fem yards bak scrimmagelinjen ble fjernet. Midtsonemerker ble introdusert til banen som begrenset hvor ballen kunne plasseres før snappet, og førte til mer fleksible angrepsformasjoner. I tillegg førte ikke lenger en mislykket pasning som landet i målsonen til en turnover og et touchback.
Single-wing formasjonen var fortsatt populær i denne perioden, og flere tailbacks som kastet pasninger ble stjerner, inkludert Washington Redskins' Sammy Baugh. I 1939 gjorde University of Chicagos hovedtrener Clark Shaughnessy endringer på T-formasjonen, hvor quarterbacken stod bak centeren og fikk snappet direkte. Shaughnessy flyttet linemen lenger fra hverandre, og fikk spillere til å bevege seg bak scrimmagelinjen før snappet for å forvirre forsvaret. Chicago Bears' trener George Halas, en god venn av Shaughnessy, plukket opp disse endringene, som eventuelt ble svært populære på profesjonelt nivå. Med T-formasjonen og quarterback Sid Luckman nådde Bears NFLs tittelkamp i 1940, hvor de slo Redskins 73–0. Den store seieren førte til at andre lag i ligaen, inkludert Philadelphia Eagles, Cleveland Rams og Detroit Lions, adopterte varianter av T-formasjonen. Baugh og Redskins gikk også over til T-formasjonen, og fortsatte lagets suksess.
Delvis som et resultat av populariteten av T-formasjonen samt endringer i reglene som åpnet opp for bruk av pasninger, ble pasningsspill fra quarterbackposisjonen mer vanlig på 1940-tallet, og ettersom lag byttet til T-formasjonen begynte tailbacks som ofte kastet ballen, som Sammy Baugh, å stille seg opp som quarterback isteden. I løpet av tiåret begynte antallet pasningsyards å forbigå yards på løp for første gang i idrettens historie. I All-America Football Conference (AAFC), en profesjonell liga som ble stiftet for å utfordre NFL, ble Cleveland Browns et av lagene i denne perioden som var mest avhengige av pasningsspill. Quarterback Otto Graham ledet laget til fire AAFC-titler mot slutten av 1940-årene i hovedtrener Paul Browns T-formasjon, som hadde ekstra fokus på presis timing av pasninger. Cleveland ble, sammen med flere andre lag i AAFC, inkludert i NFL i 1950 etter at AAFC ble oppløst samme år. Innen slutten av 1940-tallet var Pittsburgh Steelers det eneste laget i NFL som ikke brukte T-formasjonen som sin hovedformasjon på angrep.
Så sent som på 1960-tallet var det vanligere å løpe med ballen enn å kaste pasninger. NFLs quarterback Milt Plum sa senere at i løpet av hans karriere (1957–1969) ble ballen vanligvis kun kastet på tredje down, og en sjelden gang på første down. Quarterbacks ble først viktigere etter hvert som reglene ble endret til fordel for pasningsspill og flere poeng, og etter at idretten ble mer populær på TV etter NFL Championship Game 1958, som ofte blir referert til som «The Greatest Game Ever Played». Tidlige moderne angrep fokuserte på quarterbacken som en pasningstrussel, som ble et enda viktigere fokus etter regelendringer i 1978 og 1979 som gjorde at defensive backs ikke kunne forstyrre receivere ned banen, og som gjorde det mulig for offensive linemen å pass-blocke med armer og åpne hender; reglene hadde tidligere tvunget dem til å blokkere med armene holdt tett til brystet. Gjennomsnittet for pasningsyards per kamp økte fra 283,3 i 1977 til 408,7 i 1979.
Pasningsspill er fremdeles et fokus i NFL, delvis som et resultat av videre regelendringer som økte straffer for taklinger av quarterbacken og forsvarsløse receivere. Pasningsspill har også blitt et fokus i high school og college, og profesjonelle trenere har utviklet systemer som passer nye generasjoner med quarterbackers talenter.