cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Matayba
Matayba  er en planteslekt i såpebærfamilien (Sapindaceae). Den tilhører hovedgruppen i familien, dvs. den store underfamilien Sapindadeae som omfatter ca. 135 av familiens anslått 140 arter.
Asturiansk
Asturiansk språk er et romansk språk nært beslektet med bl. a. spansk og portugisisk, som hovedsakelig blir talt i Asturias-regionen nord i Spania, hvor det ikke er offisielt språk, men har særlig beskyttelse. Vel 100 000 mennesker regner det som sitt morsmål, mens 450 000 har det som sitt andre språk
Primera División 1952–1953
Primera División er den spanske toppdivisjonen i fotball. Den ble opprettet i sesongen 1929-30. Det spanske fotballforbundet står for organiseringen av ligaen.
Ligatabell
K=kamper spilt, V= vunnet, U= uavgjort, T= tap, MF-MM= mål for-mål mot, P = Poeng
Death by Manipulation
Death by Manipulation er et samlealbum av singler fra det britiske bandet Napalm Death, utgitt i mars 1992. Sporene 1-4 er fra EP-en Mass Appeal Madness, spor 5-7 fra singelen «Suffer the Children», spor 8-13 fra EP-en Mentally Murdered, og sporene 14-19 er Napalm Death-sanger fra EP-en Napalm Death/S.O.B. split 7". De tre siste sporene, 20-22, er en live bonus på USA-utgaven, og er hentet fra Live Corruption, innspilt ved Salisbury Arts Centre 30. juni 1990.
Besetning
Spor 1-7 & 20-22
Spor 8-19
Gruppe Adlhoch
Gruppe Adlhoch var en tysk kampgruppe som under den tyske invasjonen av Norge i april 1940 ble organisert på Hønefoss og som hadde som mål å slå seg gjennom til Vestlandet. Den var under ledelse av den tyske general Engelbrecht. Han var sjef for 163. infanteridivisjon og kom til Hønefoss 14. april.
Gruppen ble delt og en kampgruppe ledet av major Daubert skulle rykke frem gjennom Ådalen mot Bagn i Valdres. Gruppe Daubert besto av III. bataljon / IR 236 og III. bataljon / IR 159 med støttetropper.
Resten av gruppen gikk på østsiden av Randsfjorden. Etter at Gruppe Daubert trakk seg tilbake fra kampene i Bagn og ble reorganisert, ble en gruppe fra disse brukt til å forsterke gruppen som gikk langs østsiden av Randsfjorden. Den andre gruppen fra Gruppe Daubert ble sendt tilbake opp Ådalen. Den forsterkede gruppen som opererte øst for Randsfjorden klarte å slå seg gjennom ved Høljarast og Tonsåsen og trenge inn i Valdres. Styrken som ble sendt opp Ådalen ble sperret ved Islandsmoen.
Begge kampgruppene ble involvert i harde kamper langs Randsfjorden, i Ådalen og Valdres.
Gullhella holdeplass
Gullhella holdeplass, bedre kjent som «Gullhella stasjon», er en holdeplass på Spikkestadbanen ved Gullhella i Asker.
Holdeplassen ligger i Eidsdalen mellom Bondivann i nord og Gjellumvannet i sør. Holdeplassen ligger i gangavstand til bebyggelsen på Gullhella og Korpåsen, og gir disse boligområdene togforbindelse til Asker sentrum.
Den sørligste delen av Vardåsen begynner rett på vestsiden av holdeplassen, og gjør den til et godt utgangspunkt for turer i dette friområdet. Det går blåmerkede stier fra holdeplassen, både opp til toppen av åsen, og rundt åsen på østsiden til Drengsrud og videre opp til Dikemark. Flere av Asker Turlags merkede turer har utgangspunkt i Gullhella stasjon. Holdeplassen gir adkomst til Vardåsen skisenter, som ligger 600 meter opp langs den blåmerkede stien i retning Drengsrud.
Holdeplassen ble åpnet i 1937. Siden 1973, da Lieråsen tunnel på Drammensbanen mellom Asker og Lier åpnet, har holdeplassen tilhørt Spikkestadbanen. Holdeplassen ble satt i stand 2009–2010. Foruten nytt leskur og ny belysning ble plattformen forlenget.
Eksterne lenker
Om stasjonen
Turer med utgangspunkt i stasjonen
Rolf Just Nilsen
Rolf Just Nilsen (født 31. august 1931, død 9. mai 1981) var en av Norges fremste revyartister, sangere og skuespillere.
Imitator og komiker
Rolf Just Nilsen vakte tidlig oppsikt med sin fabelaktige evne som imitator. Hans stemmefremføring i de beste imitasjonene av datidens kjente personer, som for eksempel Einar Gerhardsen, Per Borten, Leif Juster, Carsten Byhring eller Arve Opsahl, er svært vanskelig å skille fra originalene.
Hans talent ble oppdaget allerede i grunnskolen hvor han forbløffet lærere og elever med nøyaktige imitasjoner av skolens lærere. Hans profesjonelle karriere begynte på Studioteatret, men fordi han satte revyen så høyt takket han ja til et engasjement på Chat Noir fra 1952 til 1959. Etter en periode på Edderkoppen teater kom han tilbake til Det norske teatret. I noen år hadde han så kontrakt med Oslo Nye Teater, før han igjen kom tilbake til Det norske teateret.
Fylkesvei 7038
Fylkesvei 7038 (Fv7038) går mellom Aunet og Aunfoss i Grong kommune.
Rolf Just Nilsen
Imitator og komiker
Rolf Just Nilsen medvirket i radioprogrammer og fjernsynsproduksjoner i NRK, samt en lang rekke filmer, deriblant Operasjon løvsprett og Reisen til Julestjernen. Han lånte også bort stemmen sin til flere av figurene i Flåklypa Grand Prix, Syvende far i huset og flere andre Ivo Caprino-filmer og bidro til utformingen av dukken Televimsen.
Fylkesvei 7038
Før Trøndelag fylke ble opprettet 1. januar 2018 hadde veien betegnelsen Fylkesvei 400 (Nord-Trøndelag).
Rolf Just Nilsen
Sangtalentet
I tillegg til å være en talentfull skuespiller var Rolf Just Nilsen svært musikalsk og hadde fin sangstemme. Han fikk derfor også en omfattende karriere som grammofonartist. I 1963 sang han inn juleviseparodien Julekveld i skogen på plate. Den ble så populær at det å høre den på radien i julen ironisk nok har blitt fast inventar i juleritualene i mange norske hjem til dags dato. I 1964 fikk han en stor slager med Pappan til Tove-Mette (Nor-Disc NOR 94) sammen med Birgit Strøm. Melodien var skrevet av Willy Andresen og teksten av Otto Nielsen. I likhet med de fleste rollene han spilte hadde også mange av platene hans en humoristisk snert.
Gig Young
Gig Young (født Byron Elsworth Barr 4. november 1913 i St. Cloud i Minnesota, død 19. oktober 1978 i New York City) var en amerikansk skuespiller.
Rolf Just Nilsen
Sangtalentet
Også på scenen fikk publikum oppleve Rolf Just Nilsens sangstemme. Blant annet gjorde han stor suksess med operaparodien Operasangeren, en revyvise med tekst av Arild Feldborg, der Just Nilsen fremfører en norsk versjon av Tårnarien fra operaen Tosca. I 1963 fikk han hovedrollen som «Lillemann» i musikalen Stopp verden, jeg vil av på Edderkoppen teater, der blant annet fremføringen av sangen Hva for ein klovn er eg (What kind of fool am I) viste at hans talent også rommet det såre og dypt alvorlige.
Tidlig bortgang
Rolf Just Nilsen pådro seg etter hvert hjerteproblemer, men endret ikke sitt høye arbeidstempo av den grunn. Han døde bare 49 år gammel på scenen på Det norske teatret, under fremføring av revyen L/L Wang & Nilsen, et tomannsshow med Sølvi Wang.
Gig Young
Young vant en Oscar for beste mannlige birolle, «Rocky», i filmen De skyter jo hester, ikke sant? (They Shoot Horses, Don't They?). Han har en stjerne på Hollywood Walk of Fame.
Rolf Just Nilsen
Minneprogram
Etter hans bortgang viste NRK et minneprogram til ære for Rolf Just Nilsen.
Gig Young
Young døde under tragiske og mystiske omstendigheter. Politiet fant liket av Young i hans leilighet på Manhattan i New York, og ved hans side lå liket av hans femte kone, den 34 år yngre Kim Schmidt; de hadde giftet seg tre uker tidligere. I hånden holdt Young en pistol. Politiet antar at Young tok livet av sin kone og deretter skjøt seg selv.
Rolf Just Nilsen
Familie
Rolf Just Nilsen var nevø av komikeren Leif Juster.
Jack Albertson
Jonathan «Jack» Albertson (født 16. juni 1907 i Malden i Massachusetts, død 25. november 1981 i West Hollywood i California) var en amerikansk skuespiller.
Jack Albertson vant en Oscar i klassen beste mannlige birolle for sin rolle som «John Cleary» i filmen The Subject Was Roses. Han har fått en stjerne på Hollywood Walk of Fame.
Wentzel-hytta
Wentzel-hytta, også kjent som Vardåsstuen, er en turistforeningshytte på Vardåsen i Asker. Den ligger i furuskog på 314 moh, om lag 550 meter sørøst for toppen av Vardåsen. Hytta har utsikt mot nord, øst og sør. Den øvre enden av skitrekket til Vardåsen skisenter ligger rett nedenfor hytta.
Wentzels familiehytte
Wentzel-hytta ble bygget av ekteparet maleren Gustav Wentzel og forfatteren Kitty Wentzel i 1896. Tomten til hytta ble skilt ut fra eiendommer som fra gammelt av tilhørte gårdene Vinnulstad og Hauger. Ifølge deres sønn Bjørn Wentzel besto hytta bare av en stor stue med innebygget seng, langbord, en peis og en gammel vedovn. Fra stuen var det trapp opp til en åpen gang inn til hemsen, hvor det var to flatsenger under skråtaket.
Hytta ble i flere år flittig benyttet av familien og deres kunstnervenner, blant andre Olaf Gulbransson, Peter Rosenkrantz Johnsen, Erik Lie og Waldemar Theodor Dons. Noen år senere, i oktober 1917, lånte forfatteren og bildekunstneren Gösta af Geijerstam og hans kone Astri Smith hytta et halvt års tid.
Fra speiderhytte til DNT-hytte
Siden 1965 har Wentzel-hytta vært eid av Asker kommune. Frem til 2014 ble den brukt av ulike speiderlag, men forfalt med tiden kraftig på grunn av manglende vedlikehold. Sommeren 2015 ble hytta totalrenovert av kommunen, og tomten ryddet. Det var meningen at den renoverte hytta skulle være til bruk for skoler, barnehager og foreninger i nærmiljøet, i tillegg til speidergruppene i Asker. Den ble imidlertid lite brukt.
I februar 2017 ble det bestemt at hytta skal driftes av DNT Oslo og Omegn og Asker Turlag, som del av kommunens partnerskapsavtale for folkehelse. Overtakelsen ble forsinket, blant annet på grunn av problemer rundt utedo. Hytta åpnet omsider i september 2020, etter at Asker Turlag hadde bygget ny utedo og ny gapahuk.
Hytta er ubetjent, og har fire sengeplasser.
Melicoccus
Melicoccus  er en planteslekt i såpebærfamilien (Sapindaceae). Den tilhører hovedgruppen i familien, dvs. den store underfamilien Sapindadeae som omfatter ca. 135 av familiens anslått 140 arter.
Augustin Langlade
Augustin fikk lisens som pelshandler i Michilimackinac i 1728 og samme år giftet han seg med en enke med seks barn; datter av en av høvdingene i Ottawa og søsteren til en annen. Dette styrket hans posisjon i området, og han sto for etableringen av pelshandelen i utposten som etter hvert ble Green Bay i Wisconsin.
Augustins sønn, Charles Michel de Langlade, var også engasjert i pelshandel, og var også involvert i Den franske og indianske krig.
Det var en gang et menneske
Det var en gang et menneske (orig. Il était une fois l'homme) er en fransk animasjons-TV-serie fra 1978. Serien var på 26 episoder og ble regissert av Albert Barillé, som også er kjent som skaperen av TV-serien om Colargol. Serien omhandler verdenshistorien, sett med barneøyne.
Hellebakken
Hellebakken er en kort, bratt bakke i Lagesens gate på Nordsiden i Hønefoss. Bakken, som har fortau på kun en side og kun et kjørefelt, starter i krysset Molvaldgata/Lagesens gate og ender på toppen av Blyberghaugen. Den har villahusbebyggelse på begge sider.
Det var en gang et menneske
Den ble vist på NRK første gang på høsten 1978 og har gått i reprise flere ganger på 1980 og 1990-tallet. Både NRK og en rekke andre europeiske kringkastingsselskaper bidro økonomisk til produksjonen.
Serien er utgitt på DVD i Norge to ganger: Først som 4 enkelstående volumer med 6 episoder hver, deretter som et bokssett på 6 disker med 4 episoder hver (høsten 2006). Imidlertid er ingen av disse DVD-utgavene komplette, ettersom episodene "Vikingtiden" og "Det var en gang... jorden" ikke er inkludert. Disse to episodene kan sees som ekstramateriale på disk 6 av bokssettet med oppfølgerserien Det var en gang... livet (hvor episoden "Vikingtiden" inkluderes under sin danske tittel "Vikingerne").
Personene
Serien inneholder en rekke faste skikkelser, som går igjen fra episode til episode:
Historiesyn
Historiesynet kan regnes som positivistisk. Fortelleren legger stor vekt på framskrittet og den teknologiske utviklingen. Sosialhistorisk kan man ane at fortellerløpet bygger opp mot, og kulminerer i den franske revolusjonen. Klassekamp-perspektivet er understøttet i mange ulike deler av serien.
Historiefortellingen er også klart eurosentrisk, og med tiden svært orientert rundt Frankrike. De siste fire episodene gjenforteller i stor grad fransk historie, eller verdenshistorien sett fra et fransk ståsted.
Vignett
Vignetten gir et kort riss av verdenshistorien, og underbygger det grunnleggende historiesynet. Mennesket (Stein) går hele tida framover gjennom ulike historiske faser, men stanser når middelalderen kommer. Fra og med den industrielle revolusjonen kjører han raskere og raskere, med tog, bil, fly og romrakett. Vignetten rundes av med at jorda går under (noe som kanskje understreker den fatalistiske holdningen folk hadde i 1970-årene og under den kalde krigen).
Musikken til vignetten er en sammentrekning av Toccata og fuge i D-moll av Johann Sebastian Bach.
Oppfølgere
På 80-, 90- og 2000-tallet laget Barillé flere oppfølgere til serien, blant annet Det var en gang - verdensrommet (1982) og 'Eventyret om kroppen vår (1987, kalt Det var en gang... livet på den senere norske DVD-utgaven). Science-fiction-serien Det var en gang - verdensrommet ble ikke vist på NRK (som heller ikke bidro økonomisk til denne serien), men den gikk i Norge på TV2 på 90-tallet.
Lysaker-ulykken
Lysaker-ulykken var en togulykke mellom to lokaltog som inntraff den 16. april 1990 på Drammenbanen mellom Skøyen stasjon og Lysaker stasjon. Fem personer omkom, hvorav to passasjerer og tre ansatte fra NSB. Rundt 30 personer ble fysisk skadet i ulik grad som følge av ulykken.
Julianehøj
Jettestuen, som opprinnelig stammer fra ca. 3000 f.Kr., ble opprinnelig kalt Monses høj og Væverhøj og ble utgravet og sterkt ombygget på slutten av 1700-tallet i regi av Arveprins Frederik og Ove Høegh-Guldberg. Det ble funnet menneskeknokler, en kobber- eller bronsedolk, samt flintredskaper.
Lysaker-ulykken
Hendelsesforløp
Lokaltog 937 (Lillestrøm–Drammen) kjørte ut vestover fra Oslo sentralstasjon seks minutter etter rutetiden og skulle ha et planlagt stopp ved hovedsignal 153 i påvente av nattoget på Sørlandsbanen, som kjørte i samme retning og som også var forsinket. Lokaltoget stoppet ikke ved hovedsignal 153 etter kjøreplanen, men fortsatte sin ferd videre vestover. Togleder ved Oslo S registrerte denne uregelmessigheten og satte inn «Stopp» på alle signalene ved Skøyen stasjon, samtidig som han skrudde av kjørestrømmen på begge spor mellom Oslo S og Asker stasjon.
Julianehøj
Frederik navnga det nye monument etter sin mor enkedronning Juliane Marie. Billedhuggeren Johannes Wiedewelt ble satt til å tegne den nye inngangsportalen. Den opprinnelige, østvendte, inngangen ble lukket og det ble satt opp en tavle i norsk marmor over den nye portalen med innskriften: JULIANE-HØJ – TIL DEN BEDSTE MODERS MINDE HELLIGES DETTE ÆLDGAMLE MINDESMÆRKE FUNDET I AARET MDCCLXXVI AF ARVE-PRINDS FRIDERICH.
Lysaker-ulykken
Hendelsesforløp
Det vestgående lokaltoget 937 kolliderte med østgående lokaltog 2132 (Spikkestad–Lillestrøm) rundt 940 meter etter hovedsignal 153 med en hastighet på ca 90 km/t. Ifølge etterforskningen var det ingen tegn på retardasjon fra det vestgående lokaltoget, mens hastigheten til det østgående lokaltoget var redusert til rundt 30 km/t ved sammenstøtet. Den endelige årsaksforklaringen til ulykken ble ikke fastslått. Ulykkessett : 69009 og 69028.(Motorvogn 69009 og styrevogn 69628 ble senere hugget)
Julianehøj
Oppe på selve jettestuen ble det satt opp syv minnestøtter i gjellebækmarmor med navn på de tidlige sagnkongene Skjold, Frode den Fredegode, Dan Mykillati, Harald Hårfagre, Gorm den Gamle, Harald Blåtann og Wittekind. I 1782 ble en norsk runesten – den såkalte Igijos sten, funnet i 1781 i en grav ved gården Stenstad i Telemark – montert på toppen av anlegget.
Lysaker-ulykken
Hendelsesforløp
Ulykken satte fokus på økt sikkerhet ved norske jernbaner, og førte til at Samferdselsdepartementet satte av midler i statsbudsjettet til å forsere utbyggingen av ATC.
Bulgarias geografi
Bulgaria er et land i Sørøst-Europa og grenser til Romania, Serbia, Nord-Makedonia, Hellas, Tyrkia og Svartehavet. Den nordlige grensen mot Romania følger elven Donau helt til Silistra. Arealet til Bulgaria er 110 550 kvadratkilometer, og er med det litt større enn Island. Landet ligger på vestkysten av Svartehavet med Romania i nord, Hellas og Tyrkia i sør, og Serbia og Nord-Makedonia i vest. Til tross for at landet ikke er særlig stort har det svært variert topografi, og landet kan deles inn i sletter, platå, åser, fjell, bekken, juv og dype elvedaler. Det geografiske senteret i Bulgaria er i Uzana.
Grenser
Selv om ytre historiske hendelser ofte endret landegrensene til Bulgaria de første hundreårene landet eksisterte har det naturlige terrenget mer eller mindre definert landegrensene etter 1944, og ingen større folkegrupper har lidt økonomisk på grunn av endringer av landegrensene. Etter krigen har Bulgaria stort sett vært bebodd av det bulgarere, selv om det har vært flere folkevandringer inn og ut av Bulgaria gjennom tidene. Det oppstod ingen offisielle grensestrider da Jugoslavia ble delt i 1991, selv om nasjonalistiske bulgarere hevdet at Bulgaria hadde fått et for lite område av regionen Makedonia — som de deler med både Nord-Makedonia og Hellas — på grunn av den etniske tilknytningen mellom makedonere og bulgarere.
Topografi
De mest karakteristiske trekkene i den bulgarske topografien er vekslende områder med høyt og lavt terreng som strekker seg fra øst mot vest over hele landet. Fra nord til sør er disse områdene Den donauske sletten, Balkanfjellene (Stara Planina), Den trakiske slette og Rodopifjellene. De østligste delene nær Svartehavet er åslendt, men blir gradvis høyere jo lenger vest man kommer, og de vestligste delene av landet er bare høyereliggende områder.
Mer enn to tredjedeler av landet er sletter, platå eller åslendte landskap med en høyde mindre enn 600 meter. Sletter (under 200 meter) utgjør 31 % av landområdene, platå og åser (200 til 600 meter) 41 %, lave fjell (600 til 1 000 meter) 10 %, mellomstore fjell (1 000 til 1 500 meter) 10 %, og høye fjell (over 1 500 meter) 3 %. Gjennomsnittshøyden i Bulgaria er 470 meter.
Den donauske slette strekker seg fra de vestlige grenseområdene til Svartehavet. Den strekker seg over området mellom Donau, som utgjør det meste av den nordlige grensen i landet, og Balkanfjellene i sør. Platået stiger sakte opp fra klipper langs elven til fjell med en høyde på 750 til 950 meter. Platået er fruktbart med bølgende åser, og er det største kornområdet i landet.
Den sørlige kanten av Den donauske slette glir gradvis over i foten til Balkanfjellene, som noen ganger regnes som den bulgarske delen av Karpatene. Sett ovenfra danner Karpatene en speilvendt S, der de går østover fra Tsjekkia og Slovakia, langs nordlige områder av Romania, og svinger så sørover gjennom sentrale områder av Romania og så vestover igjen, der de blir kalt De transilvanske alper. Fjellet snur så østover igjen ved Jernporten, et juv i Donau på grensen mellom Romania og Serbia, og blir herfra Balkanfjellene i Bulgaria.
Dead Eyes See No Future
Revolution Begins er Arch Enemys andre EP-plate, utgitt i 2004.
Bulgarias geografi
Topografi
Balkanfjellene starter fra Timokdalen i Serbia og går sørover mot Sofiadalen vest i sentrale deler av Bulgaria. Herfra går de østover mot Svartehavet. Balkanfjellene er omtrent 600 km lange og 30 til 50 km brede. De er på sitt høyeste sentralt i Bulgaria, der Botev, det høyeste punktet, strekker seg opp til 2 376 meter. Fjellkjeden blir så gradvis lavere ned mot Svartehavet. Gjennom det meste av Bulgaria danner Balkanfjellene vannskillet for elvene som renner nordover og ut i Donau eller sørover og ut i Egeerhavet. Enkelte mindre elver i øst renner også direkte ut i Svartehavet. Sredna Gora, en smal rygg med en lengde på 160 km og en høyde på rundt 1 600 meter, går fra øst til vest parallelt med Balkanfjellene. Mellom disse to fjellkjedene ligger Rozovadalen (Rosedalen), som er kjent for rosenoljer som brukes i parfyme og likører.
Sørsiden av Balkanfjellene og Sredna Gora går over i Den trakiske slette og Sofiadalen. Den trakiske slette er omtrent formet som en trekant, og strekker seg fra et punkt i øst i fjellene nær Sofia og østover mot Svartehavet. Elven Maritsa renner over denne sletten. På samme måte som Den donauske slette er ikke Den trakiske slette egentlig en slette, men er noe åslendt. Det meste av terrenget er derimot flatt nok til at det kan dyrkes.
Den største dalen i Bulgaria er Sofiadalen, som er omtrent 24 km bred og 96 km lang, og inneholder hovedstaden i landet og området rundt byen. Ruten gjennom denne dalen, og dalene fra Beograd til Istanbul (tidligere Konstantinopel) via Sofia har vært historisk viktig siden Romertiden, og strategisk viktig på Balkan. Den største byen i Bulgaria ble grunnlagt langs denne ruten. Paradoksalt nok så har Bulgaria ofte blitt invadert fordi det ikke er noen naturlige hindringer langs ruten gjennom Sofia, til tross for at fjellområdene har gjort mange andre bulgarske landsbyer og byer forholdsvis utilgjengelige.
En større del av Bulgaria er utsatt for jordskjelv. To områder som særlig er utsatt er grenseområdene i nord med senter i området rundt Gorna Orjahovitsa, og et utstrakt område fra Rila og nordlige deler av Pirin til Plovdiv i sørlige og sentrale deler av Bulgaria. Seksten store jordskjelv rammet Bulgaria mellom 1900 og 1986, de siste to i Strazjitsa langs forkastningen Skopje-Razgrad. Til sammen ødela de to skjelvene over 16 000 bygninger. En landsby ble helt jevnet med jorden, og andre ble kraftig redusert. Mange innbyggere bodde lenge i midlertidige hus. I 2012 var det et jordskjelv i Pernik.
Drenering
Balkanfjellene deler omtrent elvesystemet i Bulgaria i to. Det største systemet renner nordover og ut i Svartehavet, hovedsakelig via Donau. Dette systemet inkluderer hele Den donauske slette og et landområde som strekker seg 50-80 km innover fra kysten. Det andre systemet drenerer Den trakiske slette, og de høyereliggende områdene i sør og sørvest, ut mot Egeerhavet. Selv om bare Donau er framkommelig, har de fleste elvene i Bulgaria et stort potensial for strømproduksjon.
Donau får omtrent 4 % av det totale volumet sitt fra de bulgarske sideelvene, og langs den nordlige landegrensen er Donau i snitt mellom 1,6 og 2,4 km bred. Elven er vanligvis på sitt høyeste i juni, og er frosset omtrent 40 dager hvert år.
Flere større elver renner direkte ut i Egeerhavet. De fleste av disse renner raskt ned fra fjellene og har gravd ut dype og naturskjønne juv. Maritsa med sideelvene sine har det klart største nedslagsfeltet, og tar til seg det meste av vannet vest på Den trakiske slette, hele Sredna Gora, den sørlige fjellsiden av Balkanfjellene, og de nordlige fjellsidene av de østlige Rodopifjellene. Etter at den forlater Bulgaria danner Maritsa det meste av grensen mellom Hellas og Tyrkia. Struma og Mesta (som skiller Pirinfjellene fra Rodopifjellene) er de nest største bulgarske elvene som munner ut i Egeerhavet. Struma og Mesta renner også gjennom Hellas.
Klima
De to fjellkjedene og de to brede dalene påvirker mye av klimaet i Bulgaria gjennom hele året, og klimaet er en overgang mellom middelhavsklima i sør og det kontinentale klimaet i sørlige deler av Russland. Balkan går øst-vest gjennom sentrale deler av landet, og skjermer delvis det sørlige lavlandet mot vinterkulden fra nord. Langs den sørlige grensen finner vi Rodopifjella, som hindrer varm og fuktig luft fra Hellas i å strømme nordover. Det er likevel varmt i Bulgaria om sommeren, særlig på solrike ettermiddager som til tider fører til tordenvær. I nord ligger Donau langs grensen mot Romania. Sofia er et par grader kjøligere enn de lave dalene i øst, og spesielt kysten langs Svartehavet er mildere om vinteren. Høsten fører ofte med seg moderate temperaturer og er den tørreste tiden på året, mens vinteren som regel er kjølig og skyet. Snø er ganske vanlig i store deler av landet, men spesielt i høyereliggende områder, og de høyeste fjellene har gjerne snø til langt utpå våren. I perioder om vinteren, når den strenge vinterkulden trenger sørover fra Russland, kan både Donau og andre elver i området fryse til. Den våteste tiden på året over det meste av landet er sent på våren, og då kommer det normalt 60-80 mm nedbør i måneden. I løpet av et år kommer det normalt 500-600 mm.
Miljø
Som tidligere medlem av COMECON så Bulgaria uhemmet industriell vekst som en viktig faktor for sosial velferd og utvikling mot et sosialistisk ideal. På grunn av dette ble miljøhensyn tabu i det sosialistiske Bulgaria, og ødeleggelsene den industrielle politikken førte med seg gikk uhindret frem til Todor Zjivkovs (1962–1989) regjering ble styrtet sent i 1989. Zjvikov-regjeringens engasjement for tungindustri og store miljøtrusler ble holdt skjult, særlig da det gjaldt forholdet til andre land. Fabrikker som ikke møtte miljømessige standarder betalte symbolske bøter, og gjorde aldri noe for å ta miljømessige hensyn. Selv så sent som i 1990 bagateliserte sosialistiske styresmakter effektene etter Tsjernobylulykken i 1986. Innbyggerne ble fortalt at de ikke trengte å ta jodtabletter eller andre beskyttende hensyn.
I 1991 estimerte bulgarske miljøvernsaktivister at 60 % av jordbruksområdene i landet var ødelagt på grunn av omfattende bruk av sprøytemidler og gjødsling, i tillegg til nedfall fra industrien. I 1991 var to tredjedeler av elvene i Bulgaria forurenset, og elven Jantra ble klassifisert som den skitneste elven i Europa. På denne tiden var omtrent to tredjedeler av skogene hugget ned. Til tross for erkjennelsen om behovet for mye større grad av miljøvern, budsjetterte Bulgaria med bare 10,4 milliarder leva (omtrent 40 milliarder kroner) på denne tiden.
Det kanskje mest alvorlige miljøproblemet i Bulgaria var i den donauske havnebyen Ruse. Fra 1981 til 1989 hadde kjemisk forurensning spredd seg fra en klor- og natriumfabrikk i Giurgiu i Romania og over Donau. Dette ble emnet man ikke snakket om i Bulgaria fordi det utgjorde en trussel i forholdet mellom de to warszawapaktlandene. Kjemiske fabrikker i Ruse medvirket også til forurensningen. Miljøvernsaktivister i Ruse organiserte de første demonstrasjonene og den første uavhengige politiske gruppen som motsatte seg Zjvikov-regimet. De første årene etter at fabrikken ble opprettet i Giurgiu doblet klornivået seg i Ruse, og var sommeren 1990 to ganger høyere enn de tilrådte nivåene. Over 3 000 familier flyttet fra byen på 1980-tallet, til tross for at regjeringen prøvde å dekke over problemet. Internasjonale ekseperter hevdet at halvparten av forurensningen i Ruse kom fra Giurgiu. Som følge av den store bulgarske miljøbevegelsen har flere bulgarske fabrikker blitt nedlagt eller tatt miljømessige forholdsregler. Giurgiufabrikken planla derimot en utvidelse i 1991.
Forurensning av jordbruksområder fra en kobberfabrikk nær landsbyen Pirdop førte til kraftig offentlig kritikk. Fabrikken slapp ut giftige skyer som inneholdt kobber, bly og arsenikk. I 1988 slapp fabrikken ut giftig avløpsvann i de nærliggende elvene som ble brukt til vanning av sletten mellom Plovdiv og Pazardzjik, et av de beste jordbruksområdene i Bulgaria. Grunnvannet under sletten ble også forgiftet. Man har begynt å arbeide på en plan om å drenere det giftige vannet fra fabrikken ut i Maritsa. Det er også startet miljømessige utbedringer for kobberfabrikken og tre andre fabrikker i Plovdivområdet (en bly- og sinkfabrikk, en kjemisk fabrikk og en uraniumfabrikk), men dette vil ta flere år å få i stand.
Så godt som alle de større bulgarske byene er kraftig forurenset. Statistikk viser at 70 til 80 % av luftforurensningen i Sofia kommer av utslipp fra biler, lastebiler og busser. Temperaturinversjoner forsterker ofte problemet.
I 1990 hevdet miljøvernsforskere at to tredjedeler av befolkningen i Bulgaria på en eller annen måte led av forurensningsproblemene. I 1991 søkte Bulgaria internasjonal hjelp for å få bukt med miljøproblemene sine. Bulgaria gikk sammen med Romania, Tyrkia og Russland for vitenskapelige studier av det svært forurensede Svartehavet, og gikk i tillegg aktivt ut for å skaffe seg miljøvernsteknologisk ekspertise fra Vest-Europa og USA.
Politisk geografi
Den politiske geografien i Bulgaria har endret seg mye siden gjenopprettingen av staten i 1878. Russland hadde hatt militære seiere som førte til at Bulgaria ble dannet, og ønsket et «stort Bulgaria», som inkluderte mye av regionen Makedonia. Ved Berlinkongressen i 1878 krevde europeiske styresmakter et svært redusert område, som frem til 1885 var delt mellom Bulgaria og Øst-Rumelia.
Fra 1908 til 1946 var landet et uavhengig kongedømme, og deretter en republikk. Bulgaria ønsket å utvide territoriene sine i de to Balkankrigene i 1912–1913, og i den første og andre verdenskrigen. Tap i de tre siste krigene førte til store tap av landområder i 1913 og 1919, men i 1940 fikk landet tilbake Sør-Dobruja, noe som ble stadfestet i Parisfreden i 1947.
Se også
Bulgarias oblaster
Sportsklubben Rapp
Sportsklubben Rapp (stiftet 15. april 1898) er et norsk idrettslag fra Trondheim. Rapp ble stiftet som fotballklubb, men driver i dag kun med håndball. Håndballgruppa ble startet først i 1946, men ble etter hvert dominerende. I 2013/14-sesongen har klubben kvinnelag i 4. divisjon. Klubben spiller sine kamper i ulike haller i Trondheim.
I årenes løp har klubben også hatt undergrupper for tennis (fra 1907), bandy (fra 1919), ski (fra 1921), boksing (fra 1924), friidrett (fra 1925), skøyter (fra 1929), bridge (fra 1944) og orientering (fra 1945). Rapp var en av ni klubber som var med på å stifte Norges Bandyforbund i 1920.
St.-Quirin-Platz undergrunnsstasjon
Stasjonen er kjent for sin særegene arkitektur, blant annet for glasskuppelen over plattformen.
Manfred Kaltz
Manfred Kaltz (født 6. januar 1953 i Ludwigshafen) er en tidligere tysk fotballspiller.
Allerede som guttespiller var Kaltz svært lovende. Han spilte på alle de aldersbestemte landslagene.
Han spilte 581 Bundesligakamper fra 1971 til 1991 for Hamburger Sportverein og scoret 76 mål. Han ble tysk cupmester med Hamburger SV i 1976 og 1987, vant cupvinnercupen i 1977, og ble tysk mester i 1979, 1982 og 1983. Han spilte høyreback og var kjent for sin store løpsstyrke.
Han innehar både rekorden for flest selvmål (deler med Nikolce Noveski) med 6 mål og flest mål på straffespark i Bundesligaen med 53 mål som er to flere enn Gerd Müller.
Han spilte på fra 1975 til 1983. Han fikk med seg 69 kamper og scoret 8 mål. Kaltz deltok i verdensmesterskapet i 1978 i Argentina, og i 1982 i Spania. Han var også med på laget som vant EM i 1980.
Etter at han la opp som aktiv spiller, var han trenerassistent for ulike lag, blant annet Eintracht Frankfurt (2000/2001).
Tunisia under Sommer-OL 1968
Tunisia under Sommer-OL 1968. Ni sportsutøvere fra Tunisia deltok i tre sporter under Sommer-OL 1968 i Mexico by. Tunisia, som deltok for tredje gang i et OL, vant to medaljer, en gull- og en bronsemedalje og ble nummer 28 på medaljestatistikken.
Du har lovet mig en kone!
Du har lovet mig en kone! er en norsk filmkomedie fra 1935. Einar Sissener spiller rollen som Eilert Bluhm, og i tillegg hadde han regien sammen med Tancred Ibsen. Sistnevnte skrev også manuset, som var basert på et lystspill av Finn Bø.
Handling
Eilert er redd for kvinner, men det er ikke hans venn Lagesen. For å hjelpe sin venn ordner Lagesen med et hotellopphold for dem begge i påsken. Der treffer de blant annet den vakre Ingrid, som begge to forelsker seg i. Eilert tror ikke at han har noen som helst sjanse med Ingrid og går derfor med på å gifte seg med Vivi Linder. I virkeligheten er ikke Vivi forelsket i Eilert i det hele tatt, men gifter seg utelukkende for å oppfylle et krav i et testamente. Etter en rekke forviklinger får Vivi til slutt den hun egentlig elsker og Eilert får Ingrid, mens Lagesen blir uten.
Legia Warszawa
Legia Warszawa er en polsk fotballklubb fra hovedstaden Warszawa. Klubben ble grunnlagt i mars 1916. Laget er sammen med Wisła Kraków ofte i toppen av polsk fotball.
Klubben ble stiftet i forbindelse med de militære operasjonene på østfronten under første verdenskrig som en klubb for de polske legioner. Etter krigen ble klubben den viktigste av de offisielle fotballklubbene i den polske hæren – Wojskowy Klub Sportowy Legia Warszawa (Den militære sporsklubben Legia Warszawa). Fra 1949 til 1957 var Legia kjent som CWKS Warszawa (Den sentrale militære sportsklubben Warszawa).
Sven O. Høiby
Sven Olaf Bjarte Høiby (født 14. november 1936 i Kristiansand, død 21. mars 2007 samme sted ) var en journalist, reklamemann og forlegger som på sine eldre dager fikk en ny karriere innenfor underholdningsbransjen da hans datter Mette-Marit giftet seg med kronprins Haakon.
Familie og relasjon til kongefamilien
Høiby var far til kronprinsesse Mette-Marit, morfar til prinsesse Ingrid Alexandra, prins Sverre Magnus og Marius Borg Høiby og svigerfar til kronprins Haakon. Han hadde også tre andre barn fra sitt første ekteskap og flere barnebarn. Han ble i 1984 skilt fra sin første kone, moren til kronprinsessen, men inngikk et firemåneders arrangert ekteskap med Renathe Barsgård i 2005 i regi av kjendisbladet Se og Hør.
Liv og karriere
Før forholdet mellom kronprinsen og Høibys datter ble kjent, holdt Høiby sin karriere som journalist og forlegger utenfor offentligheten. Han var på det tidspunktet uføretrygdet. Det var alminnelig kjent at han hadde alkoholproblemer, noe som ble eksponert ytterligere da han bygde seg opp en kjendisstatus som kronprinsessens far.
Kjendisstatus
Da Mette-Marit ble en del av kongefamilien, skapte dette også interesse for hennes familiebakgrunn. Dette utnyttet hennes far til fulle. I en periode samarbeidet Høiby med sladrepressen som arrangerte underholdningsturnéer i inn- og utland for Høiby sammen med andre artister og kjendiser. Blant disse var Knut T. «Sputnik» Storbukås, som var forlover da han giftet seg i 2005, og Laila Preikschas Nygjerdet, mest kjent som «Cowboy-Laila». Han deltok også i fjernsynsprogrammer på flere kanaler.
Kunstprosjekt
I 2005 gikk Høiby med i et kunstprosjekt for å fremme menneskerettigheter for homofile og lesbiske i Øst-Europa. Prosjektet fikk form av fotoutstillingen «Se min kjole» som besto av fotografier av alle deltakerne i kjole. Fotograf var Christian Berset, og Vegard Storm Pedersen var medansvarlig for prosjektet. Flere av bildene ble gjengitt i Dagbladet Magasinet 18. juni 2005 med fotografiet av Høiby og «Sputnik» i kjole på forsiden. Prosjektet fikk blandet mottakelse av kulturpersoner og homofile. Redaktør for kulturnettstedet Kulturkompasset, Henning Høholt, uttalte i et radiointervju at prosjektet var en hån mot homofile, mens Hege Duckert i Dagbladet mente at «det er en provoserende kraft i bildene».
Slutten
I 2006 begynte Høiby å arbeide som bingovert for lokaradioen Radio Søgne.
I august 2006 ble det kjent at Høiby hadde lungekreft, og han døde den 21. mars 2007, 70 år gammel, og bare få måneder etter at sykdommen ble kjent. Han ble bisatt i Oddernes kirke i Kristiansand 26. mars 2007.
Mangfallplatz undergrunnsstasjon
Mangfallplatz er en undergrunnsstasjon på Münchens undergrunnsbanenettverk. Mangfallplatz er endestasjon på linjen U1
Stasjonen har flere Park-and-ride-plasser.
Joan Collins
Joan Henrietta Collins (født 1933) er en britisk skuespiller og forfatter som er kjent fra den amerikanske tv-serien Dynastiet. Hun har også spilt i flere filmer og er forfatter av flere selvbiografier.
Collins har gjennom karrieren medvirket i over 130 film- og tv-produksjoner, og deltatt i et 20-talls sceneoppsetninger.
Skuespillerkarriere
Collins startet karrieren i England, men flyttet til Los Angeles i 1955 der hun samme år fikk en kontrakt med 20th Century Fox.
Hun filmdebuterte i den britiske komedien Lady Godiva Rides Again (1951), hvor hun hadde en ukreditert birolle som modell. Hun hadde sin første egentlige filmrolle i filmen The Woman's Angle (1952). Hun har siden gjort seg bemerket i filmer som blant annet I Believe in You (1952), Cosh Boy (1953), Decameron Nights (1953), Turn the Key Softly (1953), The Good Die Young (1954), Faraos land (1955) (som var hennes første filmrolle i USA), Dronningens favoritt (1955), Den store kandidat (1955), Sea Wife (1957), Island in the Sun (1957), The Wayward Bus (1957), Hevneren (1958), Damene tar offensiven (1958), Seven Thieves (1960), Esther and the King (1960), The Road to Hong Kong (1962), Penger på flukt (1965), Pistolen som forsvant (1967), Can Heironymus Merkin Ever Forget Mercy Humppe and Find True Happiness? (1969), Duell med døden (1970), De søkte hevn (1971), Quest for Love (1971), Tales from the Crypt (1972), Fear in the Night (1972), Dark Places (1973), Tales That Witness Madness (1973), Djevelens baby (1975), Kjempemaurene angriper (1977), The Stud (1978), The Bitch (1979), Game for Vultures (1979) og Sunburn (1979). Hun har siden hatt få markante roller på film, mye på grunn av at hun i 1980-årene ble fulltidsengasjert i tv-serien Dynastiet.
Collins tv-debuterte i en episode av The Human Jungle (1964). Hun har siden hatt gjesteopptredener kjente tv-serier som blant annet The Man from U.N.C.L.E., The Virginian, Star Trek, Batman, Mission: Impossible, Gullguttene, Police Woman, Baretta, Starsky and Hutch, Tales of the Unexpected, Fantasy Island, Kjærlighetsskipet, Roseanne, The Nanny, Will & Grace, Guiding Light, American Horror Story og Hawaii Five-0. I 1980-årene hadde hun rollen som Alexis i tv-serien Dynastiet. Hun gjentok rollen i den avsluttende miniserien Dynasty: The Reunion (1991). Hun har hatt en mer beskjeden tv-karriere etter Dynastiet, og bortsett fra noen enkeltstående gjesteopptredener har hun hatt en fast rolle i den kortlivede serien Pacific Palisades (1997), samt flere gjesteopptredener i de britiske seriene Benidorm (2014–2017) og The Royals (2015–2018) samt den spanske Netflix-serien Glow & Darkness (2021). Hun spilte også hovedrollen i de to miniseriene Sins og Monte Carlo (begge i 1986) og har medvirket i flere tv-filmer, deriblant Making of a Male Model (1983), Annie: A Royal Adventure! (1995) og These Old Broads (2001).
Collins scenedebuterte som meget ung i en oppsetning av Ibsens Et dukkehjem i London i 1946. Hun hadde sine voksne scenedebut i 1952 og har totalt spilt i et 20-talls oppsetninger, deriblant hennes egen forestilling Joan Collins Unscripted, som hun turnerte med i perioden 2016–2019.
Forfatterskap
Colling har utgitt flere bøker, både selvbiografier, sakprosabøker og romaner. Hun har også vært spaltist i britiske magasiner og aviser som The Spectator, The Sunday Telegraph, Daily Mail, The Times, The Daily Telegraph, The Lady, samt amerikanske Harper's Bazaar.
Utmerkelser
Collins ble i 1997 utnevnt til offiser av Order of the British Empire. I nyttårslisten for 2015 ble hun forfremmet til kommandørdame (DBE) av samme orden. Hun ble derved adlet og fikk rett til tiltaleformen dame foran sitt navn.
Hun ble tildelt en Golden Globe (1983) en People's Choice Award (1985) for sin rolle i Dynastiet.
I 1983 fikk hun en stjerne på Hollywood Walk of Fame.
Uganda under Sommer-OL 1968
Uganda under Sommer-OL 1968. Elleve sportsutøvere fra Uganda deltok i to sporter under Sommer-OL 1968 i Mexico by. Det var fjerde gangen som Uganda deltok i et OL, de vant en sølv- og en bronsemedalje og ble nummer 36 på medaljestatistikken.
Molinaea
Molinaea  er en planteslekt i såpebærfamilien (Sapindaceae). Den tilhører hovedgruppen i familien, dvs. den store underfamilien Sapindadeae som omfatter ca. 135 av familiens anslått 140 arter.
Aleksandr Rumjantsev
Aleksandr Vadimovitsj Rumjantsev (russisk: Александр Вадимович Румянцев, født 5. desember 1986 i Arkhangelsk, Arkhangelsk oblast i Sovjetunionen), er en russisk skøyteløper som representerte hjemlandet under Vinter-OL 2010 i Vancouver.
Personlige rekorder
Oppdatert pr 1. juni 2021.
Internasjonale mesterskap
Olympiske leker (Vinter) deltatt i ett OL ved 2 konkurranser.
Allround-VM på skøyter deltatt i ett Allround-VM.
Enkeltdistanse-VM på skøyter deltatt i ett Enkeltdistanse-VM ved to konkurranser.
EM på skøyter deltatt i ett EM.
Sammenlagt i Verdenscupen
Oppdatert etter sesongen 2020/21.
Liberty University
Liberty University er et kristent, baptistisk universitet i Lynchburg i Virginia i USA. Det ble grunnlagt i 1971.
Ved Liberty var det 17 606 studenter i 2006 og 701 vitenskapelig ansatte. Skolepengene samme år var US$ 15 800. Det gis eksamener opp til doktorgrad.
Iron Man 2
Iron Man 2 er en amerikansk superheltfilm fra 2010 og en oppfølger til Iron Man. Filmen er regissert av Jon Favreau, og Robert Downey jr. spiller hovedrollen som Tony Stark, en ingeniør og milliardær, og også filmens superhelt, Iron Man.
Den ble etterfulgt av Iron Man 3 (2013).
Handling
Nå som hele verden kjenner til at industrimagnaten Tony Stark (Robert Downey Jr.) er Iron Man, ønsker Tony å fremheve draktens teknologiske fortrinn ved å relansere sin avdøde fars Stark Expo. Stark Expo er en utstilling for humanitære nyutviklinger inspirert av denne teknologien.
Mens den amerikanske regjeringen insisterer på at Tony skal overdra det revolusjonerende våpenet til de militære myndighetene, går Ivan Vanko (Mickey Rourke), en mystisk skikkelse fra Stark familiens fortid, inn for å knuse Tony ved å avsløre sitt eget ødeleggelsesvåpen basert på Starks teknologi.
Med fiender på alle kanter og personlige demoner å kjempe mot, innser Tony til slutt at han må samle sine allierte – gamle og nye – for sammen å kunne bekjempe de onde maktene som truer med å ødelegge han og hele menneskeheten.
George Kennedy (skuespiller)
George Harris Kennedy jr. (født 18. februar 1925 i New York City, død 28. februar 2016 i Middleton) var en amerikansk skuespiller. Han fikk Oscar for beste mannlige birolle for rollen som Dragline i filmen Rebell i lenker (1967). Han har også en stjerne på Hollywood Walk of Fame.
Jan Akkerman
Jan Akkerman (født 24. desember 1946 i Amsterdam) er en nederlandsk gitarist, mest kjent for sin tid som gitarist for progressiv rock-bandet Focus i tiden 1970 til 1976, og for sin distinktive gitar-sound og sin utvikling av spilleteknikker. Han spiller også de fleste andre strengeinstrumenter.
Akkerman har gjort seg bemerket innen forskjellige musikk-sjangere som for eksempel progressiv rock, jazz, fusion, folk rock og middelalder-musikk.
Han har etter tiden med Focus samarbeidet med en rekke andre artister, både som studiomusiker, gjestemusiker og som produsent og lydtekniker.
Han er også skribent for det nederlandske gitar-magasinet GitaarPlus.
Diskografi
Se også Focus' diskografi
Dunderhonning
Dunderhonning var en norsk musikkgruppe.
Historie
Dunderhonning ble dannet i Harstad i 2005. Høsten 2007 ga de ut minialbumet Ka du vente på? på Guano Recordings. Ka du vente på? ble spilt inn på knappe tre dager i Brygga Studio i Trondheim, med Håkon Aaltvedt som tekniker. Plata ble blant annet nevnt som en "viktig hendelse i norsk rock" av Dagsavisen.
Bømoen leir
Bømoen leir er en tidligere militærleir som ligger ved utløpet av Raundalen, 4,5 km øst for Voss sentrum.
Dunderhonning
Historie
I 2010 ga de ut Sakte ut av fokus, som ble spilt inn i Front Row Studio og produsert av Fredrik Ingebrigtsen.
Bømoen leir
Etablering
Hæren etablerte Bømoen leir i 1898-1899 som ekserserplass for Sogn bataljon som følge av den pågående utbyggingen av Bergensbanen og behovet for en sentral militær samlingsplass med muligheten for en rask overføring av vestlandsavdelingene til Østlandet i tilfelle krig. Bømoen overtok funksjonen som ekserserplass for kompaniene fra Sogn og Sunnfjord som tidligere hadde hatt sin samlingsplass i Vik i Sogn (1874–1898).
Dunderhonning
Historie
I 2017 kom plata "Gå" ut på plateselskapet No Forevers. Plata er produsert av Martin Bowitz, kjent fra blant annet The Spectacle og Cold Mailman.
Hjem til deg
Hjem til deg er et musikkalbum med Steinar Fjeld Dobbelt Opp, utgitt i 1970. Dette er hans debutalbum. Dobbelt Opp var Birger Dahlman.
Bømoen leir
Forlegningsleiren
I forlegningsleiren ligger side om side to tidligere kompani-/regimentstun, ett fra ca. 1900 og et fra tiden rundt 1910. Tunene besto opprinnelig av tre soldatbrakker med en ekserserplass i midten. Vest for tunene ligger tilhørende underoffisersbrakker, offisersbrakker og en regiments/stabsbrakke. To soldatbrakker i 1910-tunet brant for øvrig ned etter et bombeangrep i 1942.
Bygningene i forlegningsleiren er oppført i upanelt maskinlaft i enkel sveitserstil.
Sykestuen og ammunisjonshus
Like nord for forlegningsleiren ligger den gamle sykestuen fra 1919, bygd etter typetegning i nordisk nybarokk stil, sammen med et uthus. Like nedenfor for sykestuen ligger to laftede ammunisjonshus kledd med metallplater.
Magasinleiren med vaskehus
Lenger ned mot elven ligger et område med magasiner og vaskehus, de fleste bygget i løpet av de første 20 årene av leirens historie.
Flystripe og brannstasjon
Nord og vest for forlegningsleiren ligger flystripene på Bømoen med den eldste flystripen i retning sydvest/nordøst, krysset av den nyere øst-vestgående landingsstripen til Voss flyplass, Bømoen. Like syd for flystripene ligger den godt bevarte brannstasjonen fra andre verdenskrig.
Fredning, nedleggelse og avhending
På landsbasis kan Bømoen sammenlignes med noen av de større innlandsleirene på Østlandet, for eksempel Helgelandsmoen leir og Hvalsmoen leir.
Etter forslag om vern i landsverneplanen for forsvaret ble 28 bygninger på Bømoen fredet ved forskrift av Riksantikvaren 6. mai 2004.
Bygninger med fredet eksteriør
Formålet med fredningen har vært å ta vare på den opprinnelige leirstrukturen og bygningene fra den eldste perioden i leirens historie med noen få unntak.
Etter nedleggelsen i 2008 er militærleiren blitt overført til Skifte Eiendom for avhending. Man planlegger nå en ny reguleringsplan for området. Eiendommen som blant annet inkluderer 63 bygninger og en flyplass ble i 2012 lagt ut for salg med en prisantydning på 52 millioner kroner.
Ramnefjellsfossen
Ramnefjellsfossen (også kjent som Utigardsfossen) er en foss ved Nesdal i Stryn kommune i Vestland fylke. Fossen ligger ved Ramnefjellet som var åstedet for to av Norges største rasulykker.
Fossen ligger i Utigardselva, som er en del av Loenvassdraget. Elven får vann fra Ramnefjellsbreen som er en del av Jostedalsbreen og den renner ut i Loenvannet.
Fossen har et totalt fall på 808 meter fordelt på flere segmenter, hvorav ca. 600 meter er i den bratteste delen.
Elven er uregulert.