cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Det Kongelige Teater
Komediehuset oppstår
De økonomiske midlene til oppføringen av Komediehuset var i det store og hele skaffet til veie av Københavns magistrat og derfor kom magistraten også med i husets ledelse. Men det var vanskelig å få økonomien til å henge sammen. I sesongen 1769–70 endte det med et svært stort underskudd. Christian VII var konge på dette tidspunktet og begeistret for teater og han besluttet å yte økonomisk støtte. Etter en overgangsperiode hvor den italienske kapellmesteren Giuseppe Sarti forsøkte å drive det, endte det med at kongen overtok teateret. Fra den 1. november 1772 ble det kongelig i bokstavelig forstand. Formelt og reelt var teateret ved Kongens Nytorv i perioden fra 1772 til 1849 et hoffteater med offentlig adgang. Det ble innsatt en direksjon med ansvar direkte overfor kongen og med økonomisk ryggdekning tok man fatt på å modernisere bygningen, som etter hvert hadde blitt ganske forfallen.
Berit Opheim
Opheim var frontfigur i Orleysa (flere utgivelser), solist i Bergen Domkantori (utgivelse 1990). Opptak av kveding fra Urnes stavkirke resulterte i hennes debut Eitt steg (NorCD, 1996) som ga Spellemannprisen-nominasjon i klassen folkemusikk. Et mangeårig engasjement for historie resulterte i boken Solè mi sela (Ole Bull-akademiet, 1996), en samling tekster fra Voss. Hun har ledet Småkvedarane fra Voss frem til utgivelse (NorCD, 1998) og ellers vært aktiv i Voss Spellemannslag. Ellers har hun medvirket på flere utgivelser med Utla.
Det Kongelige Teater
Det Kongelige Teater bygges om
Eigtsveds opprinnelige teater kunne ta ca. 600 tilskuere og det viste seg snart å være for lite. Allerede i 1749 måtte det bygges på for å få plass til operaens store kulisser og antallet tilskuerplasser ble også øket. I tillegg til plassmanglen kom vedlikeholdelsearbeider som var forårsaket av den fuktige byggegrunnen og andre grunner. I 1772 ble det besluttet å ombygge teateret.
Berit Opheim
Forøvrig har hun vært solist med BIT20 ved flere anledninger, vunnet Landskappleiken, hatt rollen som Månefruva i oppsetningen av Tryllefløyten i folkemusikk-versjon, med Rikskonsertene (2004) og vunnet Gammleng-prisen i klassen folkemusikk i 2003. Med «Sullekoppane» (Ole Hamre og Yngve Ådland) hadde hun flere forestillinger (2005). I trioen «BNB» har hun siden 1998 spilt med fiolinist Nils Økland og Bjørn Kjellemyr bass. De ga ut Ein song for dei utsungne stunder (2L, 2005) med egne komposisjoner.
Abraham Olano
Abraham Olano Manzano (født 22. januar 1970 i Anoeta) er en tidligere spansk landeveissyklist. Han fikk en viss berømmelse da han ble verdensmester i landeveisritt i 1995 og verdensmester på tempo i 1998. Han vant Vuelta a España i 1998, og kom på pallen i Giro d'Italia to ganger (nummer 3 i 1996 og nummer to i 2001), i tillegg til seire i mindre etapperitt.
Det Kongelige Teater
Det Kongelige Teater bygges om
Men bygningen var langt fra ferdig. I 1792 tok teatersjefen initiativ til enda en ombygging av inngangspartiet og dette ble igjen forestått av Harsdorff. Neste ombygging kom i 1837. Da ble sidemurene flyttet ut og selve teatersalen gjort bredere og i 1855 ble scenerommet revet og erstattet av et større. Dette måtte imidlertid forhøyes allerede i 1857 for å gjøre plass til et nytt teppeverk. N.S. Nebelong sto for denne ombyggingen.
Skuespillerinnen Julie Sødring forteller i sine erindringer om alle teaterets rotter som kravlet helt opp på kanten av losjene og hang i gardinene. Publikum måtte slå etter rottene for å få sett forestillingen i fred. Københavns kanaler var avfallsplass og utløp for latriner den gangen og dette tiltrakk seg utallige rotter. Teateret så seg nødt til å anskaffe katter for å hanskes med problemet – derav instruktørprisens navn «Teaterkatten».
Berit Opheim
Hun var solist i bestillingsverket til Dei nynorske festspela 2006, Ny rørsle av Karl Seglem. Hennes andre egne utgivelse er Den blide sol (NorCD, 2007) med organist Sigbjørn Apeland i opptak fra Voss kirke. For albumet ble hun nominert til Spellemannprisen 2007 i klassen folkemusikk/gammaldans. I 2019 ga hun ut albumet Tidekverv med Benedicte Maurseth, Rolf Lislevand og Håkon Stene og ble for det nominert til Folkelarmprisen 2019 i åpen klasse.
Det Kongelige Teater
Et nytt teater oppføres
Etter alle om- og påbyggingene var bygningen blitt både stygg og upraktisk og etter ombyggingen i 1857 blusset debatten om et helt nytt teater opp. Dette falt sammen med at flåten forlot Gammelholm og etterlot seg et areal som det skulle legges nye planer for. I 1867 ble det nedsatt en kommisjon og i 1871 ble det avholdt en konkurranse. Det kom inn forslag fra blant andre Christian Hansen, Theophilus Hansen, Vilhelm Klein, Vilhelm Friederichsen og P.C. Bønecke, Ludvig Fenger og Hans J. Holm (2. premie) samt Vilhelm Dahlerup og Ove Petersen som var sammen om vinnerprosjektet. Det ble til den bygningen som står på Kongens Nytorv i dag.
Grunnstenen ble lagt den 18. oktober 1872 og innvielsen fant sted med noen måneders forsinkelse den 15. oktober 1874. Forsinkelsen var imidlertid for ingenting å snakke om sammenlignet med budsjettoverskridelsene. De førte til riksrettssak mot flere ministre – saken endte allikevel med frifinnelse. Dahlerups dekorasjon av interiøret var i begynnelsen ikke finansiert og måtte stort sett vente til 1883 da Carlsbergfondet trådte inn med økonomisk støtte.
Teateret inneholder en enkelt scene som i dag betegnes som Gamle scene. Det er plass til ca. 1600 tilskuere og det er innredet en spesiell losje til monarken. Bygningen var opprinnelig delt i tre avsnitt med teatersalen mot Kongens Nytorv, deretter en mellombygning som førte over Heibergsgade til en administrasjons- og magasinbygning. I 1982–85 ble mellombygningen og magasinbygningen revet, en del av Heibergsgade ble nedlagt og et nytt magasin ble oppført i stedet ved arkitektene Eva og Nils Koppel. Selve teaterbygningen ble fredet i 1985.
Andre scener
I 1931 ble det bygget enda en scene – Nye scene – i en bygning rett ved. Den fikk det folkelige navnet Stærekassen. Den brukes i hovedsak til skuespill.
Slavica Đukić
Slavica Đukić (født 7. januar 1960) er en tidligere jugoslavisk/østerriksk håndballspiller som deltok i de olympiske leker 1984 i Los Angeles, 1980 i Moskva og 1992 i Barcelona.
Det Kongelige Teater
Andre scener
I 1969 kom Comedie-Huset til i Ny Østergade: Det kgl. Teaters Lille Scene. Nedlagt 1991.
Slavica Đukić
Đukić ble olympisk mester i håndball under Sommer-OL 1984 i Los Angeles. Hun var målvakt på det jugoslaviske laget som vant håndballturneringen for damer foran Sør-Korea og Vest-Tyskland. Hun spilte fire kamper i turneringen som målvakt.
Fire år senere, under Sommer-OL 1988 i Seoul da Jugoslavia kom på fjerdeplass, spilte hun alle fem kampene som målvakt.
Under OL 1992 i Barcelona spilte hun for Østerrike som ble nummer fem i håndballturneringen for damer.
Det Kongelige Teater
Andre scener
I 2005 kom det to scener til i form av Operaen på Holmen med Store scene og Takkelloftet.
Endringer fra 1849
Danmark gikk fra å være et enevelde til å få en fri forfatning i 1848. Dette førte til store endringer i samfunnet, også i ledelsen av Det Kongelige Teater. Endringene trådte i kraft i 1849. Teateret beholdt «Kongelige» som del av navnet, selv om kongen ikke lenger hadde noe med ledelsen å gjøre. Majesteten hadde fortsatt rett til å benytte den kongelige losje, kavaler- og hoffdamelosjen. Han kunne også, ved spesielle anledninger disponere hele teateret. En direktør ble eneansvarlig for driften. Det alminneligste har vært at dette er en teatersjef med en fortid i statsadministrasjonen. Sammen med teatersjefen ledes virksomheten av økonomiske og kunstneriske soussjefer. I 1935 ble Det Kongelige Teater omfattet av en lov som påla teateret å drive landsdekkende turnévirksomhet. Samtidig nedsatte Folketinget et tilsynsråd til løpende kontroll av økonomi og drift. Denne ordningen eksisterte til 1991, da teaterloven ble endret slik at Det Kongelige Teater ble en statlig virksomhet med et styre på åtte medlemmer, utpekt av kulturministeren.
Ledelse
Den øverste sjefen for Det Kongelige Teater har tittelen teatersjef. Per 2020 innehar Kasper Bech Holten denne stillingen. Teaterets fire kunstarter har hver sin kunstneriske sjef: skuespillsjef, ballettmester, operasjef og sjefsdirigent for Det Kongelige Kapel.
Teatersjefer, 1849–
Listen stammer fra Gyldendals Teaterleksikon, der ikke annet er opplyst.
Bharatiya Kranti Dal
Bharatiya Kranti Dal var et politisk parti i India, grunnlagt av Charan Singh som var statsminister i Uttar Pradesh. Partiet ble grunnlagt på et møte i Lucknow i oktober 1967. Etter parlamentsvalget i 1977, fusjonerte partiet med Janatapartiet.
Morten Wieghorst
Morten Wieghorst (født 25. februar 1971) er en dansk fotballtrener og tidligere fotballspiller. Han blir assistenttrener for under landslagstrener Kasper Hjulmand etter EM 2020.
Wieghorst har spilt på alle de sentrale plassene på banen. Hovedsakelig spilte han på sentral midtbane, men kunne også spille i midtforsvaret, og både defensiv og offensiv midtbane. Han var en god hodespiller, på grunn av sin kraft og gode timing, sin sterke fysikk, og sine 191 cm, noe som gjorde ham til en målfarlig spiller.
Karriere
Sommeren 1995 skiftet han til storklubben Celtic FC. En rekke skader vanskeliggjorde hans to første sesonger i klubben, som også skånet ham for Danmarks lettere mislykkede deltakelse i fotball-EM 1996. Men i sesongen 1997–98 spilte han 31 av 36 ligakamper, og hjalp Celtic med å vinne det 36. nasjonale mesterskapet — det første etter en serie med ni strake mesterskap til erkerivalen Glasgow Rangers, som blant annet hadde Brian Laudrup i spillerstallen. Det sjeldne Guillain–Barré syndromet holdt Wieghorst ute av spill i mer enn ett år, før han gjorde et populært comeback i en skotsk cup-kamp i november 2001. De fleste hadde avskrevet hans karriere, da han endelig ble kvitt sykdommen.
Et halvt år senere hentet John Faxe Jensen og Michael Laudrup Wieghorst tilbake til Danmark på en såkalt fri transfer. Her oppnådde han stor popularitet som en alltid hardtarbeidende midtbanegeneral, og visekaptein i Brøndby IF. Spesielt ble han populær hos publikum, fordi han insisterte på å bli på banen selv når han hadde vært ute hos klubblegen Per Bjerregaard på sidelinjen for å få sydd en flenge i øyenbrynet. De mange hodeduellene gav han mange skrammer, og de fleste Brøndby-fans vil huske «Viggo» med bandasje rundt hodet, men i stadig beinhard kamp på midtbanen. Dette kom til uttrykk i ligakampen mot Farum Boldklub i 2002, hvor han med en blodig bandasje rundt hodet scoret fire mål. Han ble cup-mester med Brøndby i 2003.
I mai 2004 pådro Wieghorst seg en alvorlig kneskade i en kamp mot FC København. Han oppnådde imidlertid enda et comeback i april 2005 og var dermed en del av det mannskapet som vant mesterskapet og cupen i en og samme sesong, også kjent som «The Double». Sommeren 2005 avsluttet Wieghorst sin aktive karriere som fotballspiller. Etter dette ble han assistenttrener for FC Nordsjælland i 2005-06-sesongen. Da Johnny Petersen ble sparket, ble Wieghorst forfremmet til hovedtrener for den etterfølgende sesongen.
I 2004 spilte Morten Wieghorst, som nestformann for Spillerforeningen, en stor rolle i arbeidet for de profesjonelle fotballspillernes kontraktsvilkår, da Spillerforeningens fikk rett til å «sitte med ved bordet», når det skulle forhandles.
Landslagskarriere
Wieghorst debuterte for i august 1994, da han ble sendt på banen etter pausen i en vennskapskamp mot. Han scoret det avgjørende målet i 2–1 seieren for Danmark. Wieghorst var også en del av det danske landslaget som vant Confederations Cup 1995 i Saudi-Arabia. Her erstattet han den skadde kapteinen Michael Laudrup, i 2–0 seieren over i finalen.
Etter dette gjorde han comeback på landslaget etter å ha blitt tatt ut til den danske troppen for fotball-VM 1998, hvor Danmark som sitt hittil beste resultat noensinne, nådde kvartfinalen hvor de tapte 3–2 mot. Brasil tok senere sølvmedalje etter å ha tapt finalen mot Frankrike. Wieghorst ble byttet innpå i det 82. minutt i den uavgjorte puljekampen mot (1–1), men hvor han pådro seg en utvisning kun tre minutter senere. Wieghorst fikk dermed tre kamper under VM.
I februar 2003 gjorde Wieghorst enda en gang comeback for det danske landslaget. I en vennskapskamp mot var det så mye bråk på tribunene at en iransk landslagsspiller trodde dommeren hadde blåst av første omgang, hvorpå han tok ballen i hendene innenfor eget straffefelt. Dermed var dommeren tvunget til å blåse straffespark til Danmark. Wieghorst snakket med landslagstreneren Morten Olsen, og brente deretter straffesparket med vilje som tegn på god fair play.
Gronops
Hipporhinini er en gruppe av snutebiller som ser ut til å være særlig artsrike i Australia. Gruppen finnes ikke i Norge, men to arter er funnet i Sverige. De lever gjerne på ulike slags urter.
Utseende
Middelsstore til nokså store, kraftige, gjerne matt brunlige snutebiller, gjerne noe knudrete. Kroppen er ofte kledt med korte, opptsående børster. Snuten er forholdsvis kort og bred, de knebøyde antennene er festet i spissen av denne. Pronotum og dekkvinger er ovale.
Utbredelse
Gruppen er utbredt i Palearktis.
Friaren
Friaren, også kalt Friarfossen, Geitfossen eller Skageflåfossen, er en foss i Geirangerfjorden i Stranda kommune i Møre og Romsdal. Fossen ligger rett over fjorden for De syv søstrene, og det blir sagt at Friaren gjør kur til dem.
Fossen blir noen steder omtalt med en høyde på 440 meter, men den er ikke høyere enn rundt 275 meter.
Aldershot
Aldershot er en by i Hampshire i England. Den ligger i et heilandskap omkring 60 km sørvest for London. Byen er administrert av Rushmoor Borough Council. Den har i henhold til folketellingen i 2011 en befolkning på 36 321, en liten økning siden 2001 da befolkningen var 33 840. Derimot har Aldershots storbyområde, et løst definert byområde bestående også av Camberley, Farnborough, og Farnham, har til sammen en befolkning på 243 344. Det gjør den til den trettende største byområde i Storbritannia.
Byen er særlig kjent for sin forbindelse til den britiske hæren, som i 1854 opprettet en permanent leir der. Dette førte til at stedet vokste fra en liten landsby til en stor viktoriansk by.
Historie
Byens navn kommer muligens fra alder, som viser til et vått, myrlendt sted. I angelsaksisk tid var stedet kjent som Alreshete, og i Domesday Book (1086) nevnes landsbyen som en del av hundredet Crondall. På et kart i 1722-utgaven av William Camdens Britannia or Geographical Description of Britain and Ireland vises det et symbol for en bosetning på stedet.
I 1854, under Krimkrigen, ble det opprettet en militærleir med landsbyen i midten. Befolkningen steg fra 875 i 1851 til 16 000 i 1861, hvorav omkring 9000 var soldater. Veksten fortsatte, om enn med lavere hastighet.
I 1974 ble Aldershots og Farnboroughs distrikter slått sammen til distriktet Rushmoor.
Aldershotbomben
Aldershotbomben var et terrorangrep utført av Den offisielle IRA (OIRA); angrepet regnes som et av de verste organisasjonen har utført i England. Den 22. februar 1972 gikk en bilbombe av ved messa i hovedkvarteret til 16th Parachute Brigade. Syv personer ble drept; samtlige ofre var sivilt støttepersonell inkludert kokker, vaskehjelper og en katolsk prest. OIRA uttalte senere at angrepet var hevn for Bloody Sunday.
Kommunikasjon
Aldershot stasjon betjener tog mot Waterloo stasjon i London, Alton, Guildford og Ascot.
Kultur og idrett
Aldershot Town FC spiller i nPower League 2. En tidligere lokal klubb, Aldershot FC, ble nedlagt i 1992.
Djupfjord II kraftverk
Djupfjord II kraftverk er et vannkraftverk ved Storvatnet ved Djupfjorden i Sortland kommune i Nordland fylke.
Kraftverket utnytter et fall på 103 meter fra Øvre Blokkenvatn i Blokkenvassdraget til Storvatnet. Øvre Blokkenvatn reguleres mellom 261 og 245 moh. Det hentes også inn vann fra Breibarnsvatnan (262 moh).
Produksjonen startet i 1957. Det er installert en francisturbin på 2,7 MW. Midlere årsproduksjon er på 9 GWh.
Etter at vannet har vært brukt i verket, ledes det ut i Storvatnet, som er magasin for Djupfjord I kraftverk.
Cathinka Hambro
Cathinka Hambro (født i 1979) er en norsk filolog i irsk språk og litteratur.
Hun er bachelor i keltiske studier og engelsk fra Universitetet i Oslo og National University of Ireland, Galway; master i irsk filologi 2006 og doktorgradsstipendiat i irsk filologi fra 2009.
Hambro har undervist i en rekke emner ved Universitetet i Oslo: Irsk middelalderlitteratur, Keltiske mytologiske tekster, Keltisk sivilisasjon og Irland etter 1900. Hun har skrevet innledning til en norsk utgave av Tundals visjon i serien Verdens Hellige Skrifter (2009) og skrevet artikler som «Both Goddess and Saint? The Female Protagonist in Early Irish Literature» (2008) og «The Consequences of Writing: A Figural Interpretation of Compert Conchobar and Aided Conchobar» (2007).
Skraping
Skraping er en prosess hvor man bruker et verktøy med én kant til å skrape metall fra en overflate, for eksempel ved hjelp av en håndskrape. Dette kan for eksempel være nødvendig dersom man har behov for at en overflate skal ha en viss flathet, for å korrigere passform mellom deler, sikre at en overflate klarer å holde på smøremidler, eller for dekorasjon.
Joseph Anselm Feuerbach
Joseph Anselm Feuerbach (født 9. september 1798 i Jena, død 8. september 1851 i Freiburg im Breisgau) var en tysk arkeolog. Han var sønn av Paul Johann Anselm von Feuerbach og far til Anselm Feuerbach.
Feuerbach ble professor i filologi i Freiburg im Breisgau i 1836. Han ble mest kjent gjennom skriftet Der vaticanische Apollo (1833; andre opplag 1855). Hans Nachgelassene Schriften ble gitt ut i 1853, i fire bind.
Kreis Soest (1817–1975)
Kreis Soest var en krets i Regierungsbezirk Arnsberg i Tyskland som eksisterte fra 1817 til 1975. Kretsen var en del av provinsen Westfalen fra 1817 til 1946 og den tyske delstaten Nordrhein-Westfalen fra 1947 til 1975. Fra 1939 til 1969 hadde kretsen benevnelsen Landkreis Soest. Kretshovedstaden var Soest.
Kretsen befant seg i hjertet av Westfalen mellom elvene Lippe og Möhne.
Tormod Knudsen Borgejorde
Tormod Knudsen Borgejorde (født 8. februar 1799, død 12. september 1868) var stortingsrepresentant, ordfører, sparebank-grunnlegger og forfatter fra Kviteseid i Telemark. Han var stortingsmann i fire perioder fra 1845 til 1958 og ordfører i Kviteseid 1844-1861.
Kreis Soest (1817–1975)
Kretsen hadde et areal på 660.92 km² og et folketall på 123 000 innbyggere i 1969.
Tormod Knudsen Borgejorde
Oppvekst
Han ble født på gården Hosleberg i Brunkeberg, som var anneks til Kviteseid kommune i Vest-Telemark. Faren døde tidlig og han vokste opp i trange kår. Alt som barn måtte han søke tjeneste som gjeter og arbeidskar i bygda. Etter konfirmasjonen ble presten Jens Zetlitz klar over guttens evner og sendte ham til prosten i Seljord med bønn om å forberede ham for lærerseminarium.
Kreis Soest (1817–1975)
Med virkning fra 1. januar 1975 ble kretsen gjennom Münster/Hamm-Gesetz slått sammen med Kreis Lippstad, Amt Warstein fra Kreis Arnsberg og enkelte kommuner fra andre kretser til den nye Kreis Soest.
Tormod Knudsen Borgejorde
Politikeren
25 år gammel ble Tormod Knudsen ansatt som skriver hos fogd Florentz i Kviteseid. Her ble han værende i ti år. Deretter arbeidet han i tre år hos sorenskriveren i Vest-Telemark, før han i 1838 fikk råd til å kjøpe gården Borgejordet, hvor han residerte livet ut.
Med sin bakgrunn fra fogdekontoret og fra sorenskriveren var han vel kvalifisert til politisk virksomhet da ordningen med kommunalt selvstyre ble iverksatt. Tormod Knudsen Borgejorde ble i 1845 innvalgt på Stortinget som representant for Bratsberg Amt. Han tilhørte bondeopposisjonen, og ble sittende på tinget i fire perioder. Han var dessuten ordfører i Kviteseid fra 1844 til 1861.
Dikteren
Tormod Borgejorde vant seg også et navn som bygdedikter. Begrepet bygdediktning knytter seg til en type idyllisk litteratur som særlig var rettet mot hjembygda og det lokale bygdelivet. Flesteparten av diktene forfattet han på bokmål, men det er tydelig at han ikke riktig fant seg til rette innenfor denne målformen.
Flere av visene til Borgejorde levde sitt eget liv på folkemunne, nærmest som anonyme folkeviser, uten at noen visste hvem som hadde diktet dem. Samlingen Blandede Rimerier, som Borgejordet fikk publisert i Skien i 1846, er det eneste litterære verka han etterlot seg. Den lille samlingen inneholder både drikkeviser, elegiske sørgedikt, hyldningsdikt og religiøst-moralske dikt. Den velkjente Telemarksslåtten «Signe» har navn etter ei jente som Tormod Knudsen Borgejorde diktet om i visa «Valborg og Signe» (ca. 1820): Signe, stakkars deg som soso eismal gjeng. Tonen finnes nedtegnet både av Rikard Berge og Ludvig Mathias Lindeman.
Mannen
Et hårdnakket rykte om at Tormod Knudsen Borgejorde skulle hatt et forhold til Henrik Ibsens mor, Marichen Altenburg, og skulle være dramatikerens kjødelige far, er omsider avsannet ved hjelp av en DNA-analyse tatt Ibsens og Borgejordes etterkommere i rett mannslinje.
Æresbevisninger
I 1937 ble det reist en byste over Tormod Knudsen Borgejorde (1797–1868) på stedet hvor den første Kviteseid Sparebank lå, som han selv var med på å etablere.
Arne Sørensen
Arne Sørensen (født 1. november 1937) er en norsk maler og grafiker.
Sørensen er utdannet ved Statens kunstakademi i Oslo, Statens Håndverks- og Kunstindustriskole og Statens Kunstakademi i København. Han har i flere omganger fått Statens reise- og studiestipend. I 1978 ble han mottager av Statens garantiinntekt for kunstnere.
Bilder av Arne Sørensen er innkjøpt av Nasjonalgalleriet, Riksgalleriet, Norsk kulturråd, Oslo kommunale kunstsamling, Kunstakademiet med flere.
I mai 2022 var Sørensen «Månedens kunstner» hos Svolvær Kunstforening.
Fresing
Fresing er en maskineringsprosess hvor man bruker et roterende verktøy for å fjerne materiale, ofte ved hjelp av en fres. En fres kan være manuelt styrt eller styrt av en datamaskin som utfører forhåndsdefinerte operasjoner (CNC).
David Allan Coe
David Allan Coe (født 6. september 1939 i Akron, Ohio) er en amerikansk country-vokalist, som ble populær på 1970 og 80-tallet. Han har skrevet og fremført over 280 originale sanger gjennom karrieren. Som vokalist var hans største slagere «You Never Even Called Me by My Name», «The Ride» og «Mona Lisa Lost Her Smile». Hans mest kjente komposisjon er suksessen «Would You Lay With Me (in a Field of Stone)», fremført av Tanya Tucker, og «Take this Job and Shove It», av Johnny Paycheck, som senere ble en hitfilm (med Coe og Paycheck i noen av de mindre rollene).
Fresing
Fresing kan gjøres i ulike retnigner, eller langs såkalt ulike akser, avhengig av maskin. Det kan også brukes ulike typer skjæreverktøy og avvirkningshastighet. Fresing brukes i industrien til å produsere et bredt spekter av ulike deler, fra små enkeltdeler til svært store, begrenset av størrelsen på maskinen. Fresing er en av de mest brukte arbeidsprosessene for maskinering av deler med nøyaktige toleranser.
David Allan Coe
Stil
David Allan Coe er godt kjent som en «fredløs» musiker innen country og western. Mange av sangene hans har et humoristisk emne, og har tekster om han selv, satt sammen med andre kjente «fredløse» country-musikere.
I løpet av 1980-tallet opplevde Coe en gjenoppreisning innen mainstreamkulturen, og kom inn på Billboard Hot Country Singles Top 10-listene to ganger, med «The Ride» i 1983 og med «Mona Lisa Lost Her Smile» i 1984. «The Ride» forteller en omreisendes møte med Hank Williams, en legende innen countrymusikken, sitt spøkelse. «Mona Lisa Lost Her Smile» er en ballade med et ganske rolig tempo, som handler om en ødelagt kjærlighetsaffære, med hentydninger til maleriet av da Vinci. Sangen «She Used to Love Me a Lot» kom også nesten inn på topp 10 i 1985.
Coe var med i dokumentarfilmen Heatworn Highways fra 1975, av James Szalapski. Andre deltakere i filmen inkluderer Guy Clark, Townes Van Zandt, Rodney Crowell, Steve Young, Steve Earle, og The Charlie Daniels Band.
Rebel Meets Rebel
Coe var vokalist for Rebel Meets Rebel, et country-metal band bestående av Coe, og Dimebag Darrell, Vinnie Paul og Rex Brown fra Pantera. Deres debutalbum, med samme navn som bandet, ble spilt inn mellom 2001 og 2002, men ble ikke gitt ut før etter Darrells død i 2004.
Kontrovers
Coe gikk inn og ut av reformeringsskoler, rehabiliteringssentre og fengsel helt siden han var ni år. Ifølge publisitetskampanjene hans, tilbrakte han en periode under dødsstraff for å ha drept en innsatt som krevde oralsex. En TV-dokumentar produsert av KERA Dallas, fulgte med Coe tilbake til fengselet hvor han satt inn. Programmet sluttet med et notis, som fortalte at fengselsarbeidere ikke kunne støtte Coes historie. Magasinet Rolling Stone spurte Coe om han hadde fortalt sannheten om hans tid i fengsel, i en artikkel som het «Rhinestone Ripoff», noe som satte Coe i en knipe. Enten det var sant eller ikke, kan vi vre sikre på at Coe tilbrakte tid i flere fengsler, inkluder Ohio State Reformatory i Mansfield, Ohio (ikke hvor Ohios dødsdømte fanger satt på den tiden). Han ble sluppet på prøve i 1967 og kom seg til Nashville, hvor han påbegynte sin karriere. Han spilte inn musikk på mindre plateselskap, før han endelig skrev kontrakt med Columbia Records.
Coe spilte inn to album i 1978 og 1982, som inneholdt rasistiske og kvinnefiendtlige tekster som var ekstremt vulgære: Nothing Sacred og Underground Album. Det ble også gitt ut et samlealbum for slike vulgære sanger, kalt «18 X-Rated Hits». Coe har beskyttet sangene sine (som for eksempel en som beskriver en kvinne som forlater sin hvite mann og barn til fordel for en svart man som "Nigger Fucker") som tullesanger, som aldri skaffet ham særlig penger - og påpekte samtidig at trommisen hans i den perioden, Kerry Brown (bluesgitaristen Gatemouth Browns sønn) er mørk, og gift med en hvit kvinne.
Coes andre album, et psykedelisk konseptalbum som het Requiem for a Harlequin, inneholder mange anti-rasistiske og uttalelser som støtter borgerrettighetene. Ett spor beskriver fødselen av soulmusikk med en slags feirestil; andre sanger er sinte meldinger mot KKK og det han kalte for "asfaltjungelen". Et annet spor, som het «Fuck Anita Bryant» kritiserte Anita Bryant for hennes kritikk mot homoseksualitet.
Coe var et medlem i motorsykkelklubben Outlaws MC.
Pakores II av Partia
Pakores II (persisk: پاکور دوم‎; gresk: Πακοροσ; latin: Pacorus) var konge av Partia fra 78 til 105. Mens hans bror Vologases I var konge, fikk Pakores Media Atropatene som besittelse i 51 og hadde fram til 78 da hans bror Vologases I døde og Pakores II etterfulgte ham. På deler av hans mynter er framstilt uten skjegg, svært uvanlig blant partiske konger.
Bakgrunn
Pakores II var sønn av Vonones II og en gresk konkubine, og var således både av iransk og gresk slekt. Han ble født og vokste opp mens hans far var konge av Media Atropatene. Han var oppkalt etter sin slektning Pakores I.
Da Pakores' far døde i 51 ble han etterfulgt av hans bror Vologases I som konge av Partia. Faren hadde gitt Media Atropatene til Pakores som besittelse og kongerike, skjønt underlagt Partia. Han styrte det fra 51 og fram til 78. Fra denne tiden er det lite som er kjent, unntatt at i 72 ble området invadert av et krigersk nomadefolk, alanere, som tvang ham til å flykte opp i fjellene. Alanerne skaffet seg stort bytte av tjuvgods fra plyndring og herjinger, og bevegde seg videre til naboland som Armenia før de dro tilbake dit hvor de kom fra, bakenfor Kaukasus. Pakores kunne deretter vende tilbake til Atropatene.
Etter at Vologases I døde synes det som om hans nevø Vologases II ble etterfølgeren i 78, men hans autoritet var ikke gjennomgripende i hele Partia. Vologases II etterlot mynter i Seleukia ved Tigris som må ha vært hans maktsenter. Pakores II gjorde opprør mot sin nevø. Han har ikke utstedt mynter etter 80, og det synes klart at han må ha bli nedkjempet, drept eller fordrevet av sin onkel Pakores II ved den tid.
Konge av Partia
Antagelig hadde Pakores II delt kongerollen med sin far Vonones II og således fått erfaring som hersker. Han kom senere i sitt styre til også å dele makten med sin sønn, Vologaeses II. Han fortsatt også den politiske retningen som hans far hadde staket ut.
I henhold til den romerske historikeren Dio Cassius kom han i Armenia i konflikt med romerne. Cassius nevner også at Pakores II solgte kongedømmet Osroene til Abgar VII bar Ma'nu, og i henhold til Ammianus Marcellinus utvidet han den partiske hovedstaden Ktesifon ved Tigris og gjenreiste dens forsvarsmurer. Fra et brev fra Plinius den yngre til Trajan synes det som han opprettet kontakt med dakterne og den dakiske hersker Decebalus i østlige Europa og ble i 86 gitt en gresk slave ved navn Kallídromos (latin: Callidromus) som gave av Decebalus. (Etter flere år i partisk besittelse greide han å rømme og kom seg til Nicomedia i Bitynia hvor han kom i tjeneste hos to bakere.) I 101 sendte Pakores II en ambassadør østover til Han-dynastiets Kina. Kineserne nedtegnet Partia som kongeriket Anxi (kinesisk: 安息). «Anxi» var transkripsjonen av «Arshak», navnet på grunnleggeren av det partiske kongerike; Arsakes.
På sine tallrike mynter kalte han seg «Arsakes Pakores». Denne omtalen av hans egentlige navn sammen med det kongelige navnet Arsakes antyder at hans kongedømme var utfordret av rivaler. Tre av dem er kjent fra mynter; i tillegg til før nevnte Vologases II (ca. 78-80), fantes Artabanes IV (ca. 80-90) og Vologases III (sønn av førstnevnte, fra rundt 105). Pakores II døde rundt 105; han ble etterfulgt av sin bror Osroes I som måtte ta kampen opp med den rivaliserende kongen Vologases III med base i østlige Partia.
Familie
Med en ukjent hustru hadde Pakores II tre sønner: Axidares (Ashkhadar), Parthamasiris (Partamasir), som fungerte som konger i Armenia, og Meredates som fungerte som konge av Karakene (et lite vasallrike innenfor Partia ved hodet av Persiabukten i dagens sørlige Irak), en viktig havneby som han styrte fra 131 til ca. 150.
Han, hun... og David
Han, hun... og David, (originaltittel: César and Rosalie) er en fransk kjærlighetsfilm fra 1972 regissert av Claude Sautet og med Yves Montand og Romy Schneider i hovedrollene.
Handling
I Paris tilbringer den vakre Rosalie tid sammen med César. Men i et bryllup ser hun sin første store kjærlighet: Den sjenerte David. Til tross for Césars innsats for å kvele det fornyede forholdet, reiser David og Rosalie sammen til Sète i nærheten av Middelhavet. César er fortvilet over å bli forlatt. Han sporer dem opp, og tilbyr Rosalie familiens gamle feriehus på øya Noirmoutier i Atlanterhavet- som César nylig har kjøpt.
Rosalie godtar, og hele familien hennes kommer for å tilbringe sommeren der. Men Rosalie faller snart ned i en dyp depresjon. César finner igjen David, og han overtaler David til å reise sammen med dem i forsøk på å hjelpe Rosalie. Men Rosalie stikker av, kort tid senere.
Wikitekst
Wikitekst, wikikode, wikisyntaks eller wiki markup (eng.) er en gruppe enkle markeringsspråk som brukes istedenfor HTML for redigering av sider på wikier som Wikipedia.
Det finnes ingen etablert standard for språket, som finnes i ulike utgaver i ulik wikiprogramvare.
Mange wikiprogrammer støtter dessuten en del HTML-tagger, men hvilke som støttes varierer.
Skejby kirke
Skejby kirke er en kirke i Skejby i Aarhus, Danmark. Sognet ligger i Aarhus N, 3 kilometer nordvest for Aarhus sentrum. Sognet har 907 innbyggere, hvorav 629 er medlemmer av Folkekirken.
Historie
Skejby kirke ble bygget i det 12. århundre, men lite er kjent om kirken i den perioden. Skejby var da en landsby, og har siden blitt et nabolag i Aarhus, og kirken fungerte som den lokale kirken for landsbyen. Den 26. mai 1420 ble Skejby kirke annektert av biskopen i Aarhus stift i forbindelse med etableringen av et sogn og et ønske om mer kontroll over utpekelsen av prester. Mellom 1620 og 1631 var presten i Skejby sogn også presten i landsbyene Hasle og Lisbjerg. Under svenskekrigene på 1630- og 1660-tallet ble kirken utsatt for plynding og tap av tiende som et resultat av at medlemmene slet med fattigdom. Kirken og sognet har siden blitt kontrollert av Aarhus bispedømme frem til staten konfiskerte det under reformasjonen. I 1912 ble kirken selveid. Sognet ble annektert til Aarhus i 1962, og i 1966 ble LIsbjerg og Hasle separert ut i sine egne uavhengige sogn.
Kirken
Kirken er hvitvasket med mye synlig kvadersten og har et romansk kor og midtskip. Tårnet ble bygget i 1910, og det hvitvaskede kapellet er utformet i gotisk stil og ble bygd i 1904. Kirken hadde originalt et våpenhus som ble revet i 1816. Kirken er orientert i retning av solen.
Breigata (Oslo)
Breigata (3–23, 10–20) er en gate på Grønland i Oslo mellom Motzfeldts gate og Lakkegata.
Gateløpet har på sitt lengste strukket seg fra Akerselva i vest og til det som nå er Tøyenbekken (da: Bækkegaden) i øst. Det vestligste stykket (mellom Lakkegata og Akerselva) het opprinnelig Slagtegaden. Det skal imidlertid ikke ha bodd noen slakter der.
Stykket vest for Motzfeldts gate het Bredgangen i en periode frem til 1877, da hele gateløpet fikk navnet Bredgaden. Området øst for Motzfeldts gate fikk ny bebyggelse flere tiår etter andre verdenskrig, slik at Breigata i øst ender i et skjevt T-kryss ved Motzfeldts gate.
Sikkert som Banken
Sikkert som Banken er det 14. albumet til Håkon Banken. Etter tre utgivelser på det lille forlaget Schlager87, var Håkon Banken på nytt i rampelyset, denne gangen med en nyinnspilling av tolv av de mest kjente låtene fra hans tidligste produksjon på Arne Bendiksen A/S. Det nye plateselskapet som signerte kontrakt med Banken, Sonet, lanserte ham over hele landet og ga ut albumet både på CD og kassett, og igjen kunne Håkon Banken glede seg over hyggelige salgstall.
Kortbane-VM i svømming 2018 – 400 meter fri kvinner
400 meter fri for kvinner under Kortbane-VM i svømming 2018 fant sted 14. desember 2018 i Hangzhou Sports Park Stadium.
Rekorder
Før mesterskapet var gjeldende verdens- og mesterskapsrekorder som følger:
Følgende rekorder ble satt under mesterskapet:
Forsøksheat
Forsøksheatene startet kl. 09:30.
.km
.km er Komorenes nasjonale toppnivådomene (ccTLD) for Internett.
Kortbane-VM i svømming 2018 – 400 meter fri kvinner
Finale
Finalen ble avholdt kl. 19:48.
.km
Registrering
Registrering av domenenavn gjøres direkte på andre nivå
Eksterne lenker
Toppdomän
Frederike av Baden
Ekteparet fikk fem barn, hvorav et døde tre år gammel; Gustav Gustavsson av Wasa (1799–1877), Sofia Vilhelmina av Wasa (1801–65) (gift med sin fetter Leopold av Baden), Carl Gustav (1802–05), Amalia Maria Charlotta av Wasa (1805–53) og Cecilia (1807–44).
Etter at Sverige hadde tapt Finland i 1809 ble Gustav IV Adolf arrestert 13. mars samme år. Han ble avsatt som konge 10. mai 1809 og han og familien ble kastet ut fra Stockholms slott og ble sendt ut av landet. Etter et opphold i København flyttet familien til slottet i Baden der Frederike vokste opp. I 1812 skilte Frederike og Gustav Adolf seg.
Dronning Fredrika lever videre i Sveriges geografi siden stedene Fredrika, Dorotea og Vilhelmina er oppkalt etter henne. Det uoffisielle navnet Drottninglandet brukes ofte om dette området i den sørlige delen av landskapet Lappland i Västerbottens län.
Stinius Maurstad
Stinius Maurstad (født 1994) er en norsk stemmeskuespiller og fionist. Han er sønn av Mari Maurstad og Aage Kvalbein, og lillebror av Scott Maurstad og Aslak Maurstad.
Maurstad har medvirket på det norske lydsporet i flere animasjonsfilmer bl.a. har han stemmen til fisken Nemo i animasjonsfilmen Oppdrag Nemo fra. Han har deltatt i datingprogrammet Love IRL på Discovery+, Sofa på TV 2 og spilte tenåring i stemmeskiftet i en ikonisk Norvegia-reklame.
Sliping
Sliping er en maskineringsprosess hvor man bruker en slipeskive som skjærende verktøy.
Et bredt utvalg av maskiner som er brukt til sliping:
Sliping er en type skjæreprosess. Lepping og pussing med sandpappir er undergrupper av sliping.
Tonje Klevstad
Tonje Klevstad (født 15. august 1991 i Kongsberg) er en norsk håndballspiller, som spiller både håndball og beachhåndball.
Hun spiller til daglig for IL Skrim i 1. divisjon, og har medalje fra både EM og VM i beachhåndball.
Tonjes eldre søster Janne Klevstad er også tidlgere håndballspiller.
Karriere
Klevstad har spilt håndball for IL Skrim hele sin karriere som håndball, bortsett fra en kort periode i Stag og Larvik Turn i 2007/08.
Hun deltok på det norske laget som kom kom på 3.-plass ved Ungdoms-EM i beachhåndball 2008 (Younger Age Category Beach Handball European Championship), som ble arrangert i Nagyatád i Ungarn. I juli 2013 deltok hun ved EM i beachhåndball 2013 i Randers i Danmark, der hun var med og vant bronsemedalje for Norge, etter at de vant bronsefinalen 2-1 over Ukraina.
Hun spilte også på Norges lag som deltok i beachhåndball ved World Games 2013. De vant alle sine tre kamper i gruppespillet, men tapte 1-2 for Ungarn i semifinalen. De måtte dermed spille bronsefinale mot Kinesisk Taipei. I denne kampen vant Norge begge omgangene, med 28-11 og 19-17, og kom dermed på 3.-plass. Klevstad scoret 16 poeng i bronsefinalen.
Klevstad deltok på det norske laget som spilte ved VM i beachhåndball 2014 i Recife i Brasil i juli 2014. Det norske laget spilte seg fram til semifinalen, der de tapte 1-2 mot Brasil, og måtte spille bronsefinale. I bronsefinalen slo de Ukraina 2-1, og vant med det bronse i VM.
Rasulykken i Skjåk i 1913
Rasulykken i Skjåk i 1913 var et snøras som rammet gårdene Eiesar, Prestgardøygard og nordre Skjåkøygard i Skjåk natt til 13. mars 1913. 13 mennesker omkom i ulykken.
Gårdene ligger i dalføret sør for Nordberg kirke i Skjåk kommune. Snøraset løsnet rundt midnatt etter at folk hadde lagt seg. Gudbrandsdølen skrev samme dag at det i alt var 22 mennesker som ble tatt av snøraset, og at de overlevende ble gravd ut av snømassene.
En rekke 13-tall karakteriser den tragiske ulykken: Den skjedde den 13. mars i året 1913, visstnok kl.00:13. I tillegg omkom 13 personer i ulykken.
EM i karate 2001
EM i karate 2001 (europamesterskapet i karate) ble arrangert i Sofia i Bulgaria i 2001.
Ma l’amor mio non muore
Ma l'amor mio non muore er en italiensk stumfilm fra 1913, regissert av Mario Caserini.
Handling
Leslie Swayne, en eventyrer, forsøker å skaffe nok penger til å tilfredsstille sitt ekstravagante liv, har blitt bestukket for å stjele planer fra stabsoffiserene i Storhertugdømmet Wallenstein. Dette viser seg å bli veldig enkelt, på grunn av vennskapet hans med oberst Julius Holbein, en stabssjef. Holbeiin er også faren til Elsa, som Swayne lenge har vist romantiske interesser for. Etter en middag sammen med obersten, lykkes han med å stjele de ønskede dokumentene. Men etter å ha oppdaget at dokumentene har forsvunnet, glir obersten inn i en desperat sinnstilstand. Men Elsa mistenker umiddelbart Swayne, og går til hotellet hvor han bor. Der får hun vite at Swayne plutselig har reist sin vei.
Oberst Holbein, som de dyrebare dokumentene hadde blitt betrodd til, blir mistenkt for å være en forræder. Han velger deretter å begå selvmord, etter å ha blitt urettmessig anklaget. Elsa blir bedt av storhertugdømmet Wallenstein om å forlate hertugdømmet. Men som pianist og sangerinne, under det falske navnet Marjorie Manners, blir Elisa snart berømt. Allerede ved hennes første forestilling mottar hun blomster fra et stort antall beundrere. En kveld når hun spiser på terrassen utenfor et hotell, omgitt av ivrige beundrere, blir Marjorie overrasket over å få se en ung mann.
Mannen virker trist og blek, akkurat som Elisa selv. Men han observerer henne, med et sløvt blikk. Den bleke unge mannen viser seg å være prins Arthur av Wallenstein, sønn av storhertugen, som har kommet til rivieraen for å komme seg etter lang tids sykdom - under navnet grev L'Estrange. En morgen får de sjansen til å møtes, og umiddelbart forstår de hverandre. De gifter seg kort tid senere. Men Swayne dukker opp igjen, og henvender seg til Marjorie for å be om hennes tilgivelse og kjærlighet.
VM i rallycross 2014
VM i rallycross er en årlig motorsportserie avviklet siden 2014 i regi av Det internasjonale bilsportforbundet (FIA).
VM i rallycross 2014
(* også EM-runde)
Sluttstilling VM i Rallycross
Etter 10 av 12 runder
Vannpolo under Sommer-OL 1924
Vannpolo under Sommer-OL 1924. Vannpolo var med for sjette gang på det olympiske programmet 1924 i Paris. Tretten lag deltok og Frankrike beseiret Belgia med 3-0 i finalen og ble olympiske mestere.
Vologases I av Partia
Vologases I (persisk: ولاش يکم‎; gresk: Ολαγασησ) var konge av Partia fra rundt 51 og til sin død i 78. Hans far, den aldrende Vonones II av Partia, levde bare noen få måneder før han døde, og da ble Vologases I utropt som ny konge. Hans tid var preget av en invasjon av Armenia som førte til en langvarig krig med Romerriket fra 54 til 63. Han startet også en kulturell kamp mot den hellenistiske tradisjonen og gresk språk i en form for iransk vekkelse
Bakgrunn
Vologases I var sønn av Vonones II og en gresk konkubine. Faren hadde vært konge av Media Atropatene siden 11 og overtok den partiske tronen i 51 etter at hans nevø Gotarzes II døde og ikke hadde åpenbare direkte arvinger. Media Atropatene ble overlatt hans sønn Pakores II. Vonones II levde bare noen få måneder som konge da han døde og Vologases I ble valgt til ny etterfølger.
Invasjon av Armenia
Året etter at Vologases var blitt konge invaderte han Armenia, erobret hovedstaden Artaxata og proklamerte hans yngre bror Tiridates I var den nye armenske kongen. Denne handlingen var et brudd på avtalen som hadde blitt signert mellom den romerske keiser Augustus og den partiske kongen Fraates IV. I avtalen aksepterte Partia romernes overherredømme av Armenia som et klientkongedømme og rett til å utpeke og krone landets konger. Armenia hadde alltid ligget innenfor Parias interessesfære og Vologases I betraktet Armenias trone som en gang en besittelse av hans forfedre, deretter tilranet av en utenlandsk usurpator.
En epidemi om vinteren foruten et opprør ledet av hans sønn Vardanes II, og noe senere også uro i Hyrkania, tvang ham til å trekke tilbake sin hær fra Armenia. Det gjorde det mulig for Rhadamistos og komme tilbake og straffe de lokale som forrædere. Den armenske adelen gjorde opprør tidlig i 55 og erstattet ham med den tidligere partiske prinsen Tiridates I. Rhadamistos måtte flykte sammen med sin gravide hustru Zenobia. I en kjent tragisk fortelling ba hun sin mann om avslutte hennes liv framfor å bli tynget av henne og bli tatt til fange av sine fiender. Han tok da sitt sverd og stakk henne for deretter å lempe henne i elven Araks før han flyktet videre. Mirakuløst nok var Zenobia fortsatt ikke død, og hun ble funnet ved elvebredden av gjetere som tok henne med til Tiridates. Han tok vel vare på henne og behandlet henne som et medlem av kongehuset. Rhadamistos selv ble drept av sin far Parasmanes, konge av Kaukasiske Iberia (dagens østlige og sørlige Georgia). Parasmanes døde selv i 58.
Romersk-partisk krig av 58–63
Misfornøyd med den voksende partiske innflytelsen ved deres dørstokk, sendte keiser Nero den romerske general Corbulo østover med en stor hær for å gjenopprette romersk autoritet og gjeninnsette romerske klientkonger. En hasmoner ved navn Aristobulus ble gitt Armenia Inferior (Mindre Armenia) med byene Nicopolis og Satala (begge i dagens Tyrkia), og Sohaemus av Emesa ble gitt Armenia Sophene. Våren 58 ble Armenia invadert av Corbulo fra Kappadokia og som marsjerte mot Artaxata. Samtidig invaderte Parasmanes I av Iberia angrep fra nord, og Antiokos IV av Kommagene angrep fra sørvest. Støttet av sin bror sendte Tiridates I ut soldater for å angripe bredt og stykkevis, men Corbulo slo tilbake med samme taktikk og brukte mushkifolket til å angripe fjerne armenske regioner. Overmakten ble for stor, og Tiridates I flyktet fra hovedstaden, noe som ikke forhindret Corbulo til brenne byen ned til grunnen. Om sommeren begynte Corbulo bevege seg mot Tigranokerta gjennom vanskelig terreng og passerte gjennom Taronitida (Taron), hvor flere av hans hærførere ble drept i et overfall av armensk motstand. Imidlertid åpnet byen som porter med unntak av et sta vakttårn som ble fullstendig ødelagt. Ved denne tiden hadde de fleste armenere oppgitt motstanden og akseptert den kongen Roma hadde bestemt.
Nero ga den armenske krongen til den siste kongelige etterkommer av kongene i Kappadokia, barnebarn av prinsesse Glafyra (datter av Arkelaos av Kappadokia) og Aleksander (sønn av Herodes den store), som tok det armenske navnet Tigranes (hans onkel var Tigranes V av Armenia). Hans sønn, kalt Gaius Julius Aleksander, gift med Iotapa, datter av Antiokos IV av Kappadokia, ble gjort til konge av Kilikia. Nero ble hyllet med stor styrke i Roma for denne seieren og Corbulo ble utnevnt til guvernør av romersk Syria som belønning. En fast styrke på 1000 legionærer, tre hjelpekohorter og to avdelinger med kavalerister ble avsatt til Tigranes for forsvar av landet. Grensedistriktene ble gitt til de romerske allierte som støttet Corbulos invasjon, inkludert Polemon II av Pontos, Parasmanes, Aristobulos av Kalkis.
Vologases I var rasende over at det nå satt en fremmed på den armenske tronen, men nølte med å gjeninnsette sin bror ettersom han var fortsatt opptatt med opprøret i Hyrkania. Derimot grep Tigranes muligheten til å invadere kongeriket Adiabene og avsette dets kong Monobazes i 61. Det var nok en utfordring til partierne da landet var et vasallrike av Partia. Vologases I oppfattet det som et bevisst aggresjon fra Roma og begynte en kampanje for gjeninnsette Tiridates I på tronen i Armenia. Han ga en disiplinert hær til hærføreren Moneses, bestående av katafrakter (pansret kavaleri), samt hjelpestyrker fra Adiabene, og beordret ham å forvise Tigranes fra Armenia. Etter å ha slått opprøret i Hyrkania, samlet Vologases I hæravdelinger fra Partias provinser og angrep Armenia. Corbulo var blitt informert av forestående angrepet og sendte to legioner under kommando av Verulanus Severus og Vettius Bolanus for å gi støtte til Tigranes, men også i all hemmelighet at de skulle handle med forsiktighet framfor med kraft. Han sendte også beskjed til Nero og oppfordret ham til øyeblikkelig sende ytterligere en general med det uttrykkelige oppdraget å forsvare Armenia da Syria nå lå utsatt til. Corbulo utplasserte de gjenværende legionærene langs bredden av Eufrat og bevæpnet irregulære tropper i de nærliggende provinsene og byene. Ettersom regionen hadde utilstrekkelig med vann fikk han reist festninger over vannkildene og skjulte bekker ved å lempe sand over dem.