cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Ferrari America
340 America
De absolutt første i 1950 het 340 America og var bygd på 340 F1 med 4.1-liters 12-sylinderet (V12) motor på 220 hk. Betegnelsen 340 er volumet av en enkelt sylinder. Motoren var laget av Lampredi. Den kom med åpent barchetta karosseri av Carrozzeria Touring, ikke ulikt Ferrari 166 Barchetta. Andre karosserimakere laget 4-seters coupeutgaver. Om lag tyve eksemplarer ble laget.
Lily Weiser-Aall
Germanske mannsforbund
Weiser-Aall kom fra en høyborgerlig familie i Wien. I 1923 tok hun doktorgrad innenfor etnologi som én av de første kvinner i det tyske språkområdet, med en avhandling om juleskikker. En senere avhandling om germanske innvielseritualer og mannsforbund, Altgermanische Jünglingsweihen und Männerbünde (1927), gav støtet til et nytt forskningsområde og en langvarig debatt om jernaldersamfunnets karakter. I senere tid har blant annet sammenhengen mellom norrønt seid og krig stått i fokus for forskningen. Denne forskningen står i realiteten i stor gjeld til Lily Weiser-Aall. Som en av de første, pekte hun på at berserker og andre dyrekrigere ble fremstilt i kildene både som særlig tapre krigere når de kastet seg ut i ekstatisk raseri, og som mytiske skikkelser som iførte seg dyreham, og at disse to aspektene først blir forståelig når man vet at berserker og ulvhedner opprinnelig legemliggjorde dødehæren.
Ferrari America
342 America
En mer komfortabel utgave ble lansert i 1952, med varierte karosseri fra ulike karosserimakere, som 4-seters coupe og 2-seters roadster. Kun seks eksemplarer ble laget, den siste med en større 4,5-liters motor.
Lily Weiser-Aall
Germanske mannsforbund
Weiser-Aall var elev av Rudolf Much i Wien, og som læremesteren var hun «ritualist» i den forstand at hun først og fremst studerte kult og ritualer og mente at det var disse som var det virkelige grunnlaget for mytene. Det fantes også en konkurrerende fagretning innenfor germanerforskningen i Wien, og denne la størst vekt på myter og muntlig overføring. Wiener-ritualistene vektla dessuten kontinuitet, og for Weiser-Aall var det derfor naturlig å knytte jernalderens dyrekrigere til fenomener i nyere germansk folklore, så som Oskoreia og varulvforestillinger. Alt dette mente hun pekte mot Odin. Dyrekrigerne hadde i realiteten vært et mannsforbund på innvielsesreligiøst grunnlag, og knyttet til Odinkulten. Weiser-Aall trekker veksler på et vell av kilder – fra Saxo Grammaticus til brødrene Grimm – for å belegge disse mannsforbundene, som hun fant paralleller til i etnografisk materiale.
Weiser-Aalls avhandling var perspektivrik, og hun drøftet også flere forhold som det skulle gå mange år før noen fulgte opp. Hun peker på at også kvinnelige innvielsesritualer har hatt betydning, og hun vektlegger sammenhengen mellom sjamanenes ekstase hos euroasiatiske urfolk, som samene, og de germanske dyrekrigernes raseri, slik blant andre arkeologen Neil Price igjen har gjort i de senere år.
Forholdet til nasjonalsosialismen
I 1928 giftet Lily Weiser-Aall seg med den langt eldre psykologiprofessoren Anathon Aall og flyttet til Norge. I årene som fulgte skrev hun enkelte mindre artikler om de germanske mannsforbundene, men det var en kollega av henne i Wien som skulle komme til å dominere og overta scenen. Otto Höfler publiserte sin Kultische Geheimbünde i 1934, og han bygde utvilsomt på Lily Weiser-Aalls avhandling. Men Höflers bok og hans omgang med kildene er på mange måter tendensiøs. Höfler fulgte ikke opp Weiser-Aalls tanker om kvinnelige innvielsesritualer, og han avviste blankt at det var noen forbindelse mellom sjamanistisk ekstase og berserkenes krigerske raseri. For Höfler var det den nordiske rases anlegg og særlige statsskapende evner som ble realisert i de kultiske, germanske mannsforbundene.
Ferrari America
410 Superamerica
Serien Superamerica fra 1955 ble innledet med 410 Superamerica med 5,0-liters V12-motor med 340 hestekrefter, fra 1957 med triple forgassere fra Weber for enda mer effekt. Hvert eksemplar av 410 Superamerica hadde håndlagede karosserier, noen fra Boano og Ghia, men de fleste fra Pininfarina. Prisen var ekstremt høy, og var mer enn det dobbelte av hva en Mercedes-Benz 300SL «Gullwing» kostet på samme tid. Kun svært få eksemplarer ble bygget før serien ble tatt ut av produksjon i 1959.
Lily Weiser-Aall
Forholdet til nasjonalsosialismen
Det er skjellig grunn til å mistenke at Otto Höfler, i motsetning til Lily Weiser-Aall, var inspirert av et høyst moderne «mannsforbund». Da Kultische Geheimbünde utkom, ble den raskt favorisert av Heinrich Himmler, som i boken fant en vitenskapelig legitimering av sitt eget nygermanske, nyhedenske og ekstatiske «mannsforbund» i SS. Höfler selv hadde vært medlem av nasjonalsosialistiske organisasjoner siden begynnelsen av 20-årene. På 30-tallet ble han en sentral medarbeider i Himmlers Ahnenerbe -organisasjon, og en flittig bidragsyter til Ahnenerbes tidsskrift, Germanien.
Kritikken mot det bildet av det germanske jernaldersamfunnet som Höfler og for så vidt også Weiser-Aall hadde gitt, uteble imidlertid heller ikke fra nasjonalsosialistisk hold. Om Much-elevene fant støtte i SS-kretser og hos Ahnenerbe, var det «mytologistene» fra Wien som ble foretrukket av det konkurrerende miljøet rundt det såkalte Amt Rosenberg. Höflers «heroisk-demoniske dødekult» stemte dårlig overens med Rosenbergs oppfatning av germanersamfunnet som et bondekollektiv som praktiserte fruktbarhetskult.
I 1930-årene forfattet Lily Weiser-Aall omkring 40 bidrag til Handwörterbuch des deutschen Aberglaubens, hvorav særlig artikkelen om hekser og trolldom i folketradisjonen har hatt stor betydning senere. Hun utgav dessuten en bok om sammenhengen mellom kulturhistorie og psykologi, Volkskunde und Psychologie (1937). I 1933 fikk Weiser-Aall en av Universitetet i Oslos medaljer, Kongens gullmedalje, for arbeidet Symbol og psykologisk grunnlag i religiøs opplevelse (trykt i Zeitschrift für Religionspsychologie året etter).
Ektemannen Anathon Aall døde i 1943, og Lily Weiser-Aall satt igjen med ansvaret for tre barn. Etter sigende for å sikre familien en viss inntekt lot hun seg i 1943 verve til arbeid for Ahnenerbe, som hun hadde hatt en viss kontakt med like siden 1937. Arbeidet bestod stort sett i å oversette vitenskapelige tekster fra norsk til tysk. Men Lily Weiser-Aall var sterkt antinazistisk orientert. Hun hjalp jøder i fare og motsto presset til å samarbeide da hun ble forhørt av SS.
Ferrari America
400 Superamerica
400 Superamerica var utstyrt med en mindre, 4,0-liters motor, men hadde like mye effekt som forgjengeren. Den debuterte i 1959, samtidig med at 410 ble tatt ut av produksjon, og var tilgjengelig som coupé, spider eller cabriolet med håndbygget karosseri fra Pininfarina. Skivebremser på alle hjul var blant utstyret som nå ble tilgjengelig. 50 eksemplarer ble bygget før modellen ble tatt ut av produksjon i 1964.
Lily Weiser-Aall
Norsk etnologisk gransking
I 1946 ble Lily Weiser-Aall leder av Norsk etnologisk gransking, der hun kom til å nedlegge et stort arbeid med spørrelister. Hun publiserte en rekke artikler og bøker basert på spørrelistematerialet, blant annet «Vassbæring i Norge», «Menn med øreringer i Norge» og «Omkring de nyfødtes stell». Den vitenskapelige virksomheten i etterkrigstiden var kjennetegnet av hennes brede kulturhistoriske orientering og store internasjonale kontaktflate. Hun tok flere ganger opp igjen temaer fra 1923-avhandlingen om juletradisjoner.
Weiser-Aall var medlem av Det Norske Videnskaps-Akademi fra 1937.
Ferrari America
500 Superfast
Slutten på toppserien America var 500 Superfast, som ble produsert i 1964. Bilene skulle opprinnelig hete Superamerica, som de øvrige modellene i serien, men i siste øyeblikk ble dette endret til Superfast. Motoren var igjen en 5,0-liters V12-motor, denne gangen med 400 hestekrefter, noe som sørget for at bilen hadde en toppfart på hele 274 km/t. Chassiset var basert på 330 GT 2+2, og karosseriet var også denne gangen fra Pininfarina. Av Serie I ble 25 eksemplarer bygget frem til 1966, herav 12 modeller med en oppdatert femtrinns girkasse. I 1967 lagde de 11 stykk av en Serie II.
Referanser
Ferrari 340 America
Orocó
Orocó er en kommune i delstaten Pernambuco i nordøstregionen av Brasil.
Levi (navn)
Levi er et mannsnavn. Det er den latinske formen av det hebraiske navnet Leviy, som betyr «festet».
Utbredelse
Levi har fra 2014 hatt norsk navnedag 9. februar.
Torskefamilien
Torskefamilien (Gadinae) er en gruppe strålefinnede fisker som omfatter 22 arter. Tidligere ble også artene i brosmefamilien og skjellbrosmefamilien regnet som en del av torskefamilien. Disse tre gruppene er samlet under gruppen Gadidae.
Kroppen er langstrakt med 1-3 ryggfinner og 1-2 gattfinner. Mange arter har trådformede vedheng på haken, men dette mangler hos en del. Bukfinnene er plassert foran brystfinnene. Alle artene er marine. Den største utbredelsen er på den nordlige halvkule, men noen arter finnes også på den sørlige halvkule.
Norsk fiske
De økonomisk viktigste artene i Norge er hvitting, hyse (kolje), kolmule, sei og torsk. Mindre viktige arter er øyepål.
Sentralasiatisk ovtcharka
Sentralasiatisk ovtcharka (FCI #335, sredneasiatskaïa ovtcharka) er en stor vokterhund av molossertype som stammer fra de sentralasiatiske steppene, der typen har vært benyttet til å vokte husdyr og eiendeler gjennom århundrer. Typen er blant de eldste hundene man kjenner til, og den er tilpasset en nomadisk livsstil i åpent landskap. Russland regnes som hunderasens hjemland, men typen er bredt distribuert i deler av Sentral-Asia.
Typen er også lokalt kjent som aziat (Russland) alabai eller alabaj, kopek og volkodav (Turkmenistan), tobet (Kasakhstan), sage koochee (Afghanistan), og dakhtarma (Tadsjikistan), og selv om det eksisterer lokale forskjeller mellom dem, faller alle inn i gruppen av ovtcharkaer.
Opprinnelse og alder
Ovtcharka betyr gjeterhund, men sentralasiatisk ovtcharka er ikke en gjeterhund i vestlig forstand, men en urtypisk vokterhund. Typer har vært spesielt populær blant bønder som sliter med predasjon fra store rovpattedyr, spesielt ulv (Canis lupus). Den stammer fra området mellom steppene mellom Uralfjellene i Russland, Kaspihavet, Tyrkia og det vestre Kina i øst. Dette innbefatter områder i mange land.
Blekksprut (film)
Blekksprut (originaltittel: Tentacles) er en amerikansk-italiensk science-fiction-grøsser fra 1977 regissert av Ovidio G. Assonitis. Filmen handler om en kjempeblekksprut som terroriserer USAs vestkyst. Hovedrollene spilles av John Huston, Bo Hopkins og Shelley Winters.
Sentralasiatisk ovtcharka
Opprinnelse og alder
Når og hvor typen oppsto vet man ikke, men den regnes som svært gammel. I sitt tradisjonelle miljø vil normalt bare et par utvalgte valper få leve opp fra hvert kull. Slik sikrer man at de beste valpene får nok tilgang på næringsrik melk fra mora, de første ukene etter valpingen. Kunnskapen om denne utvelgelsesprosessen går i arv fra far til sønn. Når valpene blir litt eldre blir de sluppet sammen med sauene, som de vokser opp sammen med. Samtidig kuperes ører og hale (forbudt i Norge og mange andre land). Kuperingen skjer av rent praktiske årsaker, da ører og hale er svært utsatte om hundene kommer i kamp med ulv. Valpene knytter nære bånd med sauene under oppveksten og vil vokte og beskytte disse siden i livet, om nødvendig med livet som innsats. I Asia blir denne hundetypen også benyttet som regulær kamphund av mange.
Blekksprut (film)
Filmen kom i kjølvannet av Haisommer og har en del likheter med den, samt 50-tallsfilmen It Came from Beneath the Sea.
Handling
Filmen handler om en kjempemessig menneskeetende blekksprut. Myndighetene vil holde dens eksistens hemmelig, mens andre arbeider for å gjøre dens eksistens kjent. Den lever og tyranniserer mennesker ved USAs vestkyst. Spekkhoggere settes til slutt inn i kampen for å tilintetgjøre monstret.
I rollene
(utvalg)
Sentralasiatisk ovtcharka
Utseende, anatomi og fysikk
Sentralasiatisk ovtcharka er en stor, massiv og meget kraftfull molosser av fjelltypen, og overraskende hurtig i forhold til størrelsen. Den finnes i to pelsvarianter; langhåret (7–8 cm) og middels langhåret (3–5 cm). Begge utvikler tett underull og tåler godt kulde ved tilvenning.
Tispene skal minst måle 60 cm i skulderhøyde og hannene minst 65 cm. I praksis er imidlertid typen ofte betydelig større. Rasen veier typisk 40–70 kg, men det finnes eksempler på hunder som har veid betydelig mer. Kupering av hale og ører forekommer i visse regioner, men er forbudt i mange europeiske land.
Bruksområde
Sentralasiatisk ovtcharka er en hundetype som har blitt alet fram som vokterhund gjennom århundrer, men den har også gode egenskaper som vakthund, kløvhund og trekkhund med mer. Egenskapene til denne hundetypen har blitt spesielt utviklet for pass av buskap i åpen landskap (stepper) der det ferdes store rovpattedyr, spesielt ulv, men også bjørn. Den er ikke en typisk familiehund, men den har slike sekundære egenskaper for de rette. Hunder som har vist aggressive tendens mot folk har tradisjonelt og systematisk blitt avlivet av nomadene, som ikke har benyttet slike hunder i avl. Gode familiehundegenskaper lar seg imidlertid vanskelig kombinere med gode vokterhundegenskaper.
Lynne og væremåte
Sentralasiatisk ovtcharka er en primitiv hund som bare passer for spesielt interesserte, med god erfaring. Den er stor og trenger godt med mosjon og en god del pelsstell, avhengig av typen. Den regnes som svært mistroisk overfor fremmede og kan være aggressiv om situasjonen mistolkes, også overfor fremmede barn. På grunn av sine sterke beskyttelseinstinkter, bør hunden være under nøye oppsyn i kontakt med fremmede barn. De samme instinktene gjør den dog til en svært dyktig vokterhund.
Fylkesvei 7446
Fylkesvei 7446 går mellom Nordarnøya og Horsdal i Gildeskål kommune. Veiens lengde er 4,7 km (utenom fergestrekningen).
Frem til 2019 hadde veien betegnelsen fylkesvei 476.
Europavei 18
Europavei 18 (E18) starter i Craigavon i Nord-Irland og har sitt endepunkt i St. Petersburg i Russland. Underveis er den innom Skottland, England, Norge, Sverige og Finland. Veiens lengde er rundt 1,890 km.
Trasé fastlagt av UNECE: Craigavon – Belfast – Larne ... Stranraer – Gretna – Carlisle – Newcastle ... Kristiansand – Oslo – Örebro – Arboga – Västerås – Stockholm/Kapellskär ... Mariehamn ... Åbo/Nådendal – Helsingfors – Vaalimaa – St. Petersburg. Etter det gamle nummersystemet fra 1950 gikk E18 mellom Stavanger og Stockholm, strekningen mellom Kristiansand og Stockholm var den samme som dagens trasé.
Mellom Storbritannia og Norge er det ingen fergeforbindelse.
Alternative veier
Det finnes alternative veier for å reise fra et sted langs veien til et annet.
Rhodesian Front
Rhodesian Front (RF) var et politisk parti i Sør-Rhodesia da landet var en koloni styrt av den hvite minoriteten, og etterpå i perioden 1965-1980 da landet erklærte seg selv uavhengig med navnet Rhodesia. Partiet ble først ledet av Winston Field, og fra 1964 av var Ian Smith dets leder. Rhodesian Front var etterfølgerpartiet til det tidligere Dominion Party, som tradisjonelt var opposisjonspartiet i kolonien. RF ble dannet i 1962 av den hvite delen av befolkningen som var motstandere av sort flertallsstyre. Det tok makten etter seier i parlamentsvalget i 1962. I de følgende valgene i perioden 1964 til 1979, hvor den hvite minoriteten hadde reservert 50 av de 66 parlamentssetene, vant de en majoritet av plassene. I denne perioden var Smith landets statsminister.
I valget etter landets anerkjente uavhengighet i 1980, vant RF alle de 20 parlamentssetene som var reserverte for den hvite minoriteten. I 1981 endret partiet sitt navn til Republican Front og i 1984 igjen til Conservative Alliance of Zimbabwe. I 1985 vant partiet 15 av de 20 setene i valget. I 1986 åpnet partiet muligheten for medlemskap for zimbabwere fra alle raser. I 1987 avskaffet regjeringen ordningen med reserverte seter til den hvite minoriteten, og mange av medlemmene ble med i det herskende ZANU-partiet.
Dagsommerfugler
Dagsommerfugler utgjør en delgruppe av sommerfuglene. De er dagaktive, ofte fargerike insekter. Selv om dagsommerfugler bare utgjør omtrent 8 % av de kjente artene av sommerfugler, er det disse man har fremst i tankene når det er snakk om sommerfugler. Men når det er sagt, er det flere av de resterende 92 % som er aktive i dagslys.
De fleste artene lever i tropiske og subtropiske områder. I Norge forekommer 87 arter, hvorav de fleste finnes helt sør i Norge der klimaet er varmere enn det er lengre nord. Noen få arter er imidlertid tilpasset et liv i fjellet og finnes bare lengst nord i Norge. Dagsommerfugler gjennomgår en metamorfose i løpet av utviklingen, et puppestadium, mellom larvestadiet og det voksne stadiet. Livssyklusen hos de fleste norske artene er ett år.
Utseende
Kroppen er tredelt, med hode, bryst og bakkropp. Det som skiller sommerfugler fra andre insekter er de fire skjellbelagte vingene, som ofte kan være riktig fargerike. Et annet særtrekk hos sommerfugler er at munndelene hos de voksne (imago) er omdannet til en sugesnabel. Larvene har bitende munndeler, med kjever.
Hodet
I hodet, men også i resten av kroppen, finnes ulike sanseorganer og nervesystemet. Felles for dagsommerfugler er bl.a. at de har en kølleformet utvidelse, ytterst på antennene, noe som skiller dem fra andre sommerfugler. Antennene er utstyrt med sanseorgan som registrerer lukter, som lukten av det motsatte kjønn (seksualferomoner), nektarrike blomster og de plantearter sommerfuglens larver lever på. De store fasettøynene er sammensatt av mange enkeltlinser som tilsammen gir et skarpt og klart bilde, slik at sommerfuglen har et godt syn.
Sommerfuglene skiller seg fra de fleste andre insektene ved at munnen er omformet til en lang sugesnabel. Denne er rullet opp i en spiral, mellom palpene, under hodet, når den ikke er i bruk. Sugesnabelen gir sommerfuglen mulighet til å nå inn i dype blomster for å suge til seg nektar. Snabelen gjør at sommerfugler er avhengig av flytende føde.
Brystet
Brystets indre organer er for det meste muskulatur til de fire vingene. Selve brystpartiet består av tre sammenvokste ledd. Brystpartiet har ett par bein på hvert ledd, tilsammen seks bein. Noen dagsommerfugler har reduserte eller tilbakedannede framføtter, og har derfor tilsynelatende bare fire bein. Dette er et avledet fellestrekk og tilfelle hos alle flikvinger hvor hannenes forreste beinpar er omdannet til korte børster. Ytterst på beina har dagsommerfugler et kloledd, med et par små klør. Disse brukes til å få fotfeste. Enkelte hanner av glansvingene mangler kloleddet og har derfor reduserte frambein. På beina finnes også sanseorgan som gir informasjon om hva den sitter på. Hunner bruker disse sansene for å finne riktig næringsplante, hvor den kan legge sine egg.
Vingene består av ribber med en tynn membran mellom. Membranen hos de fleste sommerfugler er tett besatt med små skjell i ulike farger. Særlig dagsommerfuglene er svært fargerike. Fargene oppstår på grunn av vingeskjellets farge og gjennom lysbrytning på vingenes overflate som resulterer i metalliske eller iridiserende farger. Langs ytterranden finnes fine hår.
Vingene hos dagsommerfugler er brede og store i forhold til kroppen. Koblingen mellom for- og bakvinger, kalt frenulum, en slags «krok», mangler også. Framvingene og bakvingene overlapper hverandre litt, og under flygningen utnyttes dette slik at fram og bakvingene utgjør «en stor vinge». Derfor kan dagsommerfugler seile litt på luften og har ikke behov av hurtige vingeslag, flukten er lydløs da de bare har mellom ti og tyve vingslag i minuttet. Motsetningen er insekter med et høyere antall vingeslag som gir en hørbar summing, eksempelvis fluer og veps.
Egg og larver
Eggenes fasong og overflate varierer. De fleste egg har en eller annen rund form, ofte tønneformet, med et fint punktert mønster eller lengderibber. De fleste er omtrent 1–2 millimeter brede. Innen de ulike delgruppene er eggene vanligvis svært like hverandre. Larvens bakkropp består nesten bare av fordøyelsessystemet. Dette er ganske kort, og mye av maten larven spiser passerer før all næringen er tatt opp. Avføringen kommer ut som små kuler helt bakerst på kroppen. Enkelte larver slipper avføringen rett ned, mens andre kan skyte den fra seg.
Larvens hode består av en hard hodekapsel med noen punktøyne. Under øynene er det noen små antenner larven bruker til å finne riktig føde. Noen larver har en forholdsvis glatt kropp; andre (for eksempel larvene av neslesommerfuglen) har pigger og stive børster.
Larvene ånder gjennom små åpninger langs kroppens sider, som gir luft til trakéne. Bak hodet, på bryststykket, som består av tre ledd, er det tre par bein. Lengre bak har larvene vorteføtter (som ikke er egentlige bein, men utvekster larven kan bruke til å holde seg fast), flere par med bukføtter og aller bakerst en analfot.
Levevis
Dagsommerfugler finnes helst på varme solrike steder, helt fra kysten og opp i fjellet. De fleste suger nektar av blomster, derfor er blomsterenger eller andre steder med blomster attraktive. Flere av artene er avhengig av visse næringsplanter og enkelte arter er også kresne i forhold til leveområdet.
Om natten og i overskyet vær hviler dagsommerfuglene. Noen arter stikker seg litt vekk, mens andre arter foretrekker å sitte høyt og ofte noe synlig på planter eller i trær. Om de blir truet kan de derfra raskt, slippe seg ned og fly hurtig i sikkerhet. Vingene holdes sammenlagt opp eller ut fra kroppen, og den noe spraglete vingeundersiden gir sommerfuglen kamuflasje og beskyttelse.
Symbiose med maur
Noen glansvinger lever som larver, i sameksistens (symbiose) med maur, i større eller mindre grad. Så mye som omtrent 75 % av glansvingene har ett eller annet forhold til maur. Dette er et særtrekk hos glansvinger. Disse larvene kan utskille et sukkerholdig stoff og aminosyrer fra noen kjertler på bakkroppen. Dette tiltrekkes maurene av. Noen glansvinge-larver kan produsere svake lyder og vibrasjoner i plantene. Dette for å tiltrekke seg maur. Enkelte arter maur bærer glansvingelarver (Maculinea arion) inn i maurtuen, hvor larven produserer sukkerholdig væske til maurene, mens den lever av mat maurene har samlet inn eller som rovdyr på maurens avkom. Den fullfører sin utvikling i maurtuen og har også puppestadiet der. Når den klekker, etter tre – fire uker, kryper sommerfuglen uhindret ut av maurtuen.
Utvikling
Paringen skjer ved sammenkobling mellom de to kjønnene. Under paring utskiller hannene en duft fra små duftskjell på vingene, dette kan være med å gjøre hunnen mer villig til å pares. Om et par forstyrres under paring, flyr vanligvis hunnen, mens hannen blir hengende passivt. Men hos dagsommerfugler i gruppen glansvinger er dette motsatt.
Larvene er radikalt forskjellige fra de voksne, både i levevis og i kroppsbygning. Larvens kroppstemperatur er mellom 35 og 38 °C. Ved lavere temperatur blir larven inaktiv. Derfor krever larver hos dagsommerfugler gjerne sol for å være aktive. Om det blir for varmt regulerer larven temperaturen ved å oppsøke skygge.
Dagsommerfugler tilhører gruppen av insekter med fullstendig forvandling (holometabole insekter), som gjennomgår en metamorfose i løpet av utviklingen. Dette skjer mellom larvestadiet og det voksne stadiet og er en hvileperiode, et puppestadium, der sommerfuglens indre og ytre organer endres. Dagsommerfugler har puppestadiet i sin egen, noe ubeskyttede hud, hvor larvens bøyelige og myke kropp omdannes til en puppe med et hardt skall. Puppen henger fritt, bare festet i analenden eller bakenden. Hos noen av delgruppene er den også fast i et magebelte, en fint spunnet tråd. Når puppen er hard begynner omdanningen fra larve til den voksne sommerfuglen. De indre organer brytes i varierende grad ned til en cellemasse. En omorganisering skjer og dyret bygges opp igjen.
Noen arter har pupper som får samme farge som omgivelsene. De kan bli både grønne eller brune. Puppeperioden varierer etter temperaturen. De fleste dagsommerfugler har et puppestadium på mellom to og fire uker.
Systematisk inndeling
Søstergruppen til dagsommerfuglene er smygerne, som også omtales som «uekte dagsommerfugler». De to gruppene sammenfattes som Rhopalocera, og kan kalles «dagsommerfugler i vid forstand».
Familien Riodinidae regnes ofte som en delgruppe (underfamilie) av glansvingene, da med navnet Riodininae. Men den systematiske inndelingen er ennå ikke avklart. Derfor har gruppen vært regnet både som en underfamilie av glansvinger og som en selvstendig familie med navnet Riodinidae.
Systematikken nedenfor følger The Tree of Life Web Project.
Scottish Premier League
Scottish Premier League (forkortet: SPL) var den øverste fotballligaen i Skottland. Den ble også benevnt Clydesdale Bank Scottish Premier League etter hovedsponsoren Clydesdale Bank.
Spillesystem
De tolv lagene spilte vanlig serie der hvert lag spiller mot hverandre tre ganger. Etter 33 serierunder ble så tabellen delt i to, og de seks best plasserte lagene spilte mot hverandre en gang til (til sammen fem serierunder), og det samme ble gjort for de seks svakest plasserte lagene. Til sammen ble dette 38 serierunder. Et lag som var blant de seks svakest plasserte etter 33 serierunder kunne ikke bli bedre enn nummer syv etter sluttspilt serie. Dermed kunne det beste av de svakeste lagene få flere poeng til slutt enn det dårligste av lagene fra den øverste halvdelen av tabellen. Dette skjedde flere ganger, og i sesongen 2005/06 fikk for eksempel laget som ble nummer syv, Inverness Caledonian Thistle, flere poeng til slutt enn laget som ble nummer fire, Hibernian.
Laget fra den nedre halvdelen av tabellen som fikk dårligst poengsum rykket ned og ble erstattet av vinneren av 1. divisjon, så sant vinneren av 1. divisjon tilfredsstilte Scottish Premier Leagues krav til stadionfasiliteter.
Historie
Scottish Football League startet opp i 1890. Etter at ligaen hadde bestått av én divisjon de tre første sesongene, ble det opprettet en 2. divisjon i 1893. De neste tiårene økte antall lag i begge divisjonene. En 3. divisjon kom til i 1923, men økonomisk krise førte til at den gikk i oppløsning etter knappe tre sesonger. Fra midten av 1970-tallet ble ligaen omorganisert, og den nasjonale ligaen fikk da Premier Division, First Division og Second Division.
I 1998 besluttet Premier Division å skille seg ut fra Scottish Football League, og dannet slik Scottish Premier League. Opprinnelig besto ligaen av 10 lag, men ble utvidet til tolv lag i 2000/01-sesongen. En målsetting ved denne omorganiseringen var å få utnyttet de samlede sponsormidlene bedre. Tidligere ble midlene fra ligasponsoren fordelt blant alle klubbene, også i de lavere divisjonene, men nå forble de i toppligaen ut fra begrunnelsen om at det var de som også aggregerte midlene.
I august 2006 ble det av SPLs leder Lex Gold foreslått at det skulle innføres en SPL 2-liga fra 2008/09-sesongen, men dette ble sterkt omdiskutert og ikke vedtatt.
Som følge av Rangers' problemer og konkurs i 2011-2012-sesongen mobiliserte de øvrige ti klubbene i Skotsk Premier League for å få til endringer og bryte opp Old Firms dominans i turneringen i en forventning om at Rangers ikke vil kunne komme tilbake til tidligere styrke. Blant annet ønsket de å endre bestemmelsene om hva som skal til for å få til endringer. Celtic kalte det «skuffende og respektløst» at det ble avholdt møter uten at de og Rangers var invitert, og tok i stede til orde for at SPL heller burde utvides til 14 lag, noe som ville være en fordel for de svakere lagene, både sportslig og økononmisk.
I november 2012 foreslo klubbene i Scottish Football League et nytt spillesystem, hvor Scottish Premier League ble utvidet til 16 lag, og alle lagene spiller mot hverandre hjemme/borte, tilsammen 30 kamper, i stedet for dagens spillesystem. Nivået under skulle da bestå av to divisjoner, kalt Championship og First Division med henholdsvis 10 og 16 klubber. Fra SPLs side må forslaget ha støtte fra 11 av 12 klubber for å bli vedtatt. I januar 2013 kom klubbene i skotsk fotball i stedet fram til et nytt alternativ for de 42 lagene i Scottish Premier League og Scottish Football League med tre divisjoner, med 12 lag i de to øverste og 18 lag i den nederste (mot dagens 12-10-10-10). Dette forslaget ble til slutt vedtatt i juni 2013 og innført allerede fra sesongen 2013-2014.
Etableringen av Scottish Professional Football League
Scottish Premier League ble avviklet etter sesongen 2012-13 i forbindelse med etableringen av Scottish Professional Football League hvor det høyeste nivået er Scottish Premiership. Alle lagene som etter sesongen 2012-2013 var kvailfisert for det høyeste nivået ble videreført inn i Scottish Premiership 2013–2014.
Sesonger
1975–1976, 1976–1977, 1977–1978, 1978–1979, 1979–1980, 1980–1981, 1981–1982, 1982–1983, 1983–1984, 1984–1985, 1985–1986, 1986–1987, 1987–1988, 1988–1989, 1989–1990, 1990–1991, 1991–1992, 1992–1993, 1993–1994, 1994–1995, 1995–1996, 1996–1997, 1997–1998, 1998–1999, 1999–2000, 2000–2001, 2001–2002, 2002–2003, 2003–2004, 2004–2005, 2005–2006, 2006–2007, 2007–2008, 2008–2009, 2009–2010, 2010-2011, 2011-2012, 2012-2013
Innsjøsmådøgnflue
Innsjø smådøgnflue (Baetis macani) er en døgnflue som tilhører familiegruppen smådøgnfluer strømdøgnfluer eller bekkedøgnfluer. Gruppens mange norske navn har oppstått på grunn av ulike norske dialekter og fra litteraturen.
Voksne (imago)
Kroppen er 5-8 millimeter lang. Kroppen er olivengrønn. Vingene er trekantet og holdes rett opp og ut fra kroppen i hvile. Bakvingen er liten, mye mindre enn framvingen, den er fint oval på form. Lengst bak på bakkroppen er det to haletråder (cerci).
Nymfer/larver
Nymfene er mellom 6-8 millimeter lang. Den har tre haletråder, som er kortere enn kroppen, og den miderste er litt kortere en de to på siden. Haletrådene har ikke noe mørkt bånd. Den midterste haletråden har små korte hår ut til hver side. De to ytre haletrådene har bare hår på innsiden. Beinas kloledd har ikke små fine hår på hver klospiss. Låret (femur) er besatt av små svarte pigger (krever god forstørrelse for å se). Bakkroppen har mer uskarpe tegninger. Det er sju par små bladformede gjeller bokover på siden av bakkroppen, de er tre til fire ganger så lange som de er brede.
Levevis
Innsjø smådøgnflue finnes i små bekker og større elver med rennende vann. Den er den eneste norske arten i slekten Baetis som også lever i innsjøer. Den lever mesteparten av sitt liv som larver eller nymfer. Eggene slippes av hunnen ned på vannoverflaten. De synker straks til bunnen. Nymfene lever nedgravd i bunnmaterialet, i mudder og sand på bunnen. De spiser små partikler av organisk materiale, som alger, planterester eller råtnende planter. Men også av andre mindre dyr. I Norge har den vanligvis et nymfestadium på 1 år.
Innsjø smådøgnflue tilhører gruppen insekter med ufullstendig forvandling, som betyr at den ikke har et puppestadium mellom nymfestadiet og «Fluestadiet» (imago). Døgnfluenes livssyklus er enestående i dyreriket på grunn et mellomstadie kalt subimago som ingen andre kjente insektsgrupper gjennomgår. Fluefiskere kaller dette stadiet for dun (engelsk).
De voksne kan ikke ta til seg føde eller fuktighet som voksne individer. Hanner lever sjeldent mer enn ett døgn.
Grand Theft Auto Advance
Spillet foregår fra et top-down perspektiv; dette visningsvinkelen ble sett på de to første spillene i serien, GTA og GTA2, men bil-basert side-oppdrag (for eksempel "borgervern" og "Paramedic"), hodene -up display og et stort flertall av våpen, først introdusert i den tredimensjonale kolleger, har også blitt inkludert. I motsetning til tidligere topp-ned Grand Theft Auto-spillene, kan kjøretøy nå flip-over. Det er det første spillet fra Grand Theft Auto-serien som fikk en 16 + rating fra PEGI og M vurdering fra OFLC.
Handling
Spillet er lagt til år 2000 i Liberty City, samme som til Grand Theft Auto III. Som en forløper til Grand Theft Auto III, har spillet både nye og tidligere karakterer. Hovedpersonen er en original karakter som heter Mike, som ønsker å hevne det antatte dødsfallet til hans tidligere partner, Vinnie, men i denne forbindelse møter han også mange andre fremtredende kriminelle. Disse karakterene inkluderer eksplosiv-ekspert og skytevåpen-selger 8-Ball, Yardies-gjengleder King Courtney og Yakuza-leder Asuka Kasen, som alle ble tidligere omtalt i Grand Theft Auto III, selv om karakterene deres fikk betydelige endringer i utseende og livsstil.
Små-kriminelle Mike arbeider for den langt mer kriminelle Vinnie i håp om å tjene opp nok penger til å endelig forlate Liberty City, og trekke seg helt tilbake fra deres kriminelle liv. Vinnie overtaler Mike til å utføre arbeid for en mafia, for å oppnå deres formål. Imidlertid, etter flere jobber, blir Vinnie tilsynelatende drept i en bilbombe som også ødelegger alle pengene deres. Mike lover hevn, og får raskt problemer med mafiaen samtidig som han forsøker å etterforske dødsfallet til Vinnie. Etter å ha utført flere jobber for 8-Ball, en gammel bekjent av Vinnie, forteller han Mike om en bartender ved navn Jonnie, som opprettholder forbindelser med byens kriminelle underverden og kan hjelpe ham med å finne svarene han ønsker seg. Jonnie ansetter Mike til flere jobber mens de etterforsker drapet på Vinnie sammen, frem til Jonnie plutselig blir drept midt i etterforskningen.
Kane
Kane kan være
Hao
Háo var ifølge de fleste sinologer hovedstad for Det vestlige Zhou-dynastiet. Antagelig var Hao der Zongzhou idag ligger, nær Den gule elv nær den moderne millionbyen Xi'an, i Weidalen i Shaanxi.
Imidlertid er det ikke lenger alminnelig enighet om den vestlige Zhou-hovedstadens beliggenhet. Uenigheten knytter seg delvis til hva som i Zhou-tiden kunne sies å konstituere en hovedstad (politisk, økonomisk, sosialt senter?, – kulturelt, religiøst senter? – regjeringssete og herskernes (og elitens) residensby?, – forsvarsfeste i krisetider?), og hvordan kildene skal forstås.
Det er også en diskusjon om Zongzhou og Hao virkelig er samme by. Begge byene, dersom det var to av dem, eksisterte før Zhou-dynastiet ble etablert. Og dersom de var distinkte, lå de nær hverandre.
Kriminalitet
Kriminalitet er en betegnelse på handlinger som er straffbare i henhold til straffelovgivninger. I visse sammenhenger omtales kun de mer alvorlige straffelovbruddene, «forbrytelsene», som kriminalitet.
I noen definisjoner av kriminalitet, er det ikke bare nødvendig at en handling rammes av en straffeparagraf, men at den også blir formelt sanksjonert for å kunne kalles kriminalitet. Slike definisjoner utelukker for eksempel handlinger rammet av sovende paragrafer og andre straffelovbrudd som blir reagert mot på annen måte enn ved hjelp av rettsvesenet. Visse teoretikere mener på bakgrunn av en slik forståelse at kriminalitet ikke er noe en viss type handling enten er eller ikke er, men at handlinger blir til «kriminalitet» ut ifra den sosiale sammenhengen og måten andre oppfatter den på og reagerer mot den.
Historiske og geografiske ulikheter
Hva som oppfattes som lovbrudd, varierer fra samfunn til samfunn og over tid. Det som er kriminelt i et land i dag, er altså heller ikke nødvendigvis kriminelt i andre land eller om noen år. Tydelige eksempler er straffebestemmelser for homofili og befatning med ulike typer rusmidler. For andre handlingstyper er det imidlertid mindre ulikheter i tid og sted, som for drap.
Straffbar handling
En handling er straffbar når den etter loven er forbudt og underkastet straff. Straffeloven § 1 sier: Denne Lovs første Del finder, forsaavidt intet modsat er bestemt, Anvendelse paa alle strafbare Handlinger.
Hvis en person eller et foretak bryter loven kan handlingen straffes. Hovedvilkår for å ilegge straff er lovprinsippet, at det ikke foreligger straffrihetsgrunner,  at gjerninspersonen er tilregnelig og graden av skyld. Straffbar er ikke en betegnelse som brukes om personer. Når personer eller foretak gjennomfører straffbare aktive handlinger kan de straffes. Også unnlatelse av å handle, forsøk på handling og medvirkning til handling kan være straffbart. Den som utfører en straffbar handling og vilkårene for å ilegge straff er til stede, er strafferettslig ansvarlig.
Tell No Tales
Tell No Tales er et musikkalbum som ble utgitt av TNT i 1987. Dette albumet vant Spellemannprisen 1987 i klassen rock.
Kriminalitet
Tilregnelighet
For å kunne straffes må gjerningspersonen ha vært tilregnelig i gjerningsøyeblikket. Personer som er under 15 år, psykotiske, psykisk utviklingshemmede i høy grad eller bevisstløse i gjerningsøyeblikket kan ikke straffes og deres handlinger er ikke straffbare. Bevisstløshet på grunn av selvforskyldt rus er ikke straffriende.
Forsett
I strafferetten skilles det mellom hensiktsforsett, visshetsforsett, sannsynlighetsforsett og eventuelt forsett (dolus eventualis). Kravene til forsett for å straffe en handling avhenger av hvilket straffebud som er overtrådt.
Kriminalitetskontroll og straffeprosess
I Norge er det politiet som har ansvaret for å forebygge og etterforske kriminalitet. Polititjenestemenn og tollere har også myndighet til å gi forenklet forelegg om bot for mindre alvorlige trafikk- og tollforseelser. Hvis et straffelovbrudd skal etterforskes av politiet blir det i stedet registrert som anmeldt.
I de tilfeller påtalemyndigheten reiser tiltale mot en person for brudd på en eller flere straffebestemmelser, er det en domstol som avgjør hva slags reaksjon som skal gis. Mulige reaksjoner er da i tillegg til frifinnelse: bøter, betinget/ubetinget fengselsstraff, forvaring og samfunnsstraff. En domstol må også godkjenne varetektsfengslinger hvis politiet vil holde en person mer enn et par dager i forbindelse med etterforskningen. Mens politi og påtalemyndighet er underlagt regjeringsmakten er domstolene helt uavhengige og skal kun dømme etter lover og andre rettskilder.
Gjennomføringen av straffen reguleres av straffegjennomføringsloven og utføres av Kriminalomsorgen, som også skal gi straffen et hensiktsmessig innhold.
Ungdomskriminalitet
Fra og med 2015 til 2017, er det registrert økninger i antallet unge under 18 år som er blitt registrert med straffbare forhold. Etter tre år med vekst i kriminalitet blant ungdom har ny statistikk vist at utviklingen har snudd seg. Siden 2017 har antallet gått nedover, men det er nylig oppdaget at tallene ikke er beskrivende av virkeligheten. Det har trolig skjedd en økning. Dessverre er ikke statistikken alltid til å stole på eller at den ikke er beskrivende av virkeligheten.
Flere tusen ungdommer har “unngått” straff og fått såkalte ungdomskontrakter og blir av den grunn ikke registrert i strafferegisteret. I tillegg har politiet henlagt stadig flere saker. Drøyt 55 000 saker ble henlagt av Oslo-politiet i løpet av 2019. Dessuten er det færre som velger å anmelde saker, nemlig gjennom erfaring om at det har liten hensikt. Altså det at antallet på kriminalitet blant ungdommen har gått ned i statistikken er neppe representativt av virkeligheten. Den bekjenner mer hvordan oppmerksomheten på ungdomskriminalitet har blitt flyttet over på andre områder, som for eksempel ID-tyveri.
Grunner for økning i kriminalitet
Etter flere år med reduksjon i kriminalitet blant unge generelt, har politiet sett vekk fra kriminaliteten blant ungdommen og har hatt mindre fokus på de enkelte sakene. Dette kan være en stor medvirkende faktor for hvorfor de enkelte typer kriminalitet har økt. Denne omorganiseringen og konsekvensene av den kan grunne seg på alle de henlagte sakene.
Statistikk, typer og koder
I Norge fører Statistisk sentralbyrå statistikk både over lovbrudd (og ofre) anmeldt til politiet, ferdig etterforskede lovbrudd, straffereaksjoner, og bruk av fengsel. Det blir også gjennomført spørreundersøkelser (levekårsundersøkelser) om utsatthet for tyverier, skadeverk og vold i den norske befolkningen over 15 år.
Frem til innføringen av straffeloven av 2005 ble kriminaliteten inndelt i to lovbruddskategorier (forbrytelse eller forseelse) og ti lovbruddsgrupper: Økonomisk kriminalitet, Annen vinningskriminalitet, Voldskriminalitet, Seksualforbrytelse, Narkotikaforbrytelse, Skadeverk, Trafikkforseelse, Miljøkriminalitet, Arbeidsmiljøkriminalitet og Annen kriminalitet. På et mer detaljert nivå var statistikkene fordelt etter type lovbrudd, som forut for ny straffelov ikke alltid sammenfalt med lovbruddsgruppeinndelingen. Alle grupperingene av lovbrudd i Statistisk Sentralbyrås kriminalstatistikk er basert på politiets koder for lovbrudd, som hver og en knytter seg til bestemmelser i den norske straffelovgivningen. Klassifiseringene av lovbruddskategorier og lovbruddsgrupper ble fra overgangen til rapportering fra elektroniske register på begynnelsen av 1990-tallet og frem til 2015 forvaltet som felles klassifiseringer for SSB og justissektoren – og mye brukt i politiets driftsstatistikker. Per september 2019 benytter politiet fremdeles denne klassifiseringen i sine driftsstatistikker.
Etter beslutningen om at straffeloven av 2005 skulle tre i kraft den 1. oktober 2015 samarbeidet Politidirektoratet (med flere av sine underliggende etater), Riksadvokatembetet og Statistisk sentralbyrå om etableringen av et nytt kodeverk for lovbrudd tilpasset ny straffelov. Som resultat av dette ble det lagt inn om lag 430 nye koder for registrering av lovbrudd i politiets registersystemer, til erstatning for et tilsvarende antall koder for straffeloven av 1902.
Norges Grunnlov § 97 slår fast at ingen lov kan gis tilbakevirkende kraft, og dermed er gjerningstidspunktet for et lovbrudd (før eller etter 1. oktober 2015) avgjørende for hvorvidt straffeloven av 1902 eller straffeloven av 2005 (med tilhørende kodeverk for lovbrudd) kommer til anvendelse i det enkelte tilfellet. Utover lovbruddskoder med direkte tilknytning til straffelovene finnes det i tillegg et betydelig antall lovbruddskoder knyttet til særlovgivning med straffebestemmelser, som for eksempel Vegtrafikkloven, Tolloven og Naturmangfoldloven.
Med utgangspunkt i dette nye kodeverket, detaljerte analyser av grunnlagsdata og alle straffebestemmelser utviklet Statistisk sentralbyrå etter 2015 en ny klassifisering av lovbrudd, samtidig som den tidligere klassifiseringen av lovbrudd opphørte. Den nye klassifiseringen består av ni lovbruddsgrupper, som igjen er delt inn i mer detaljerte typer lovbrudd.
Noen hovedtall
Politiet i Norge har det første tiåret på 2000-tallet tatt rundt 80 000 enkeltpersoner hvert år på bakgrunn av de anmeldte og oppklare lovbruddene, hvorav omtrent 60 prosent pleier å få et forelegg (bot) og nærmere 30 prosent ender med å bli tiltalt for en domstol. Den vanligste årsaken til både bøtelegging og fengsling som straff i Norge er trafikklovbrudd, men dette er ikke lovbrudd som gir de strengeste straffene.
Omtrent 36 prosent av straffereaksjonene (utenom forenklet forelegg) blir gitt til personer mellom 15 og 25 år, kun rundt 30 prosent til personer over 40 år. Cirka 15 prosent blir gitt til kvinner. Og omtrent 14 prosent blir gitt til bosatte personer med innvandringsbakgrunn (med eller uten norsk statsborgerskap), samt rundt 7 prosent til personer som ikke er registrert bosatt i Norge.
Ifølge tilbakefallsundersøkelser blir omtrent halvparten av de 80 000 tatt på nytt igjen av politiet i løpet av de påfølgende fem årene. Undersøkelser over lengre tid viser blant annet at en tredel av alle gutter i Norge av et bestemt årskull ble tatt av politiet en eller annen gang fra 15- til 25-årsalderen (alderen det er vanligst å bli tatt for lovbrudd). De fleste blir imidlertid aldri registrert av politiet som gjerningspersoner, og av de som blir det ligger hovedvekten av lovbruddene på noe få. Kun 520 menn av de til sammen 52 000 personene i det angitte årskullet (dvs. én prosent), ble tatt for over halvparten av alle forbrytelsene registrert på årskullet i løpet av tiårsperioden.
Av de i gjennomsnitt rundt 3 400 personene som satt i fengsel i Norge i 2009 hadde nærmere 30 prosent et narkotikalovbrudd som det alvorligste lovbruddet, fulgt av vinningslovbrudd og vold som de nest største gruppene, begge på over 20 prosent.
Se også
Rettsbegreper
Institusjoner
Kriminalitetsformer
Annet
Ouricuri
Ouricuri er en kommune i delstaten Pernambuco i nordøstregionen av Brasil.
Morten Thorkildsen
Morten Thorkildsen (født 4. juni 1961) er en norsk næringslivsleder som fra 12. mai 2003 til november 2013 var administrerende direktør i IBM Norge, en stilling han da tok over etter Endre Rangnes. Før han ble toppsjef, hadde han siden 1986 hatt en rekke stillinger i selskapet. Fra 2013 til 2017 var han administrerende direktør i Rejlers Norge. Thorkildsen har siden 2019 vært selvstendig konsulent i eget selskap, i tillegg til en rekke styreverv.
Bildet av Dorian Gray
Bildet av Dorian Gray (engelsk The Picture of Dorian Gray) er en roman av den engelske, irskfødte forfatteren Oscar Wilde, første gang publisert et magasin i 1890 og gitt ut i bokform i 1891. Det er Wildes eneste roman.
I forordet til førsteutgaven skriver forfatteren at «Det finnes ikke noe slikt som en moralsk eller umoralsk bok. Bøker er godt skrevet, eller dårlig skrevet. Det er alt.» Dette regnes som Wildes svar til en mengde kritikeres tolkning av boken, som i sin tid fikk kraftig kritikk for å være umoralsk.
Handling
Boken er en roman om besettelse og skildrer en vakker, ung mann hvis utskeielser setter merker på det portrettet som er blitt malt av ham, mens han selv forblir like inntagende, ung og vakker. Etter hvert blir hans liv mer og mer en dobbelttilværelse. Maleriets forfall kan på mange måter regnes som et symbolsk tegn for en type menneskers liv, og ønsker. Særlig er «Lord Henry»s rollefigur interessant, om personer som eksperimenterer med andres liv. Det er blitt hevdet at boken er et kunstnerportrett og samtidig forfatterens skjulte selvbiografi.
Mottakelse
Wildes mor var henrykt over sønnens roman, og William Butler Yeats kalte den «en vidunderlig bok». Ellers var kritikken for det meste negativ. The Chronicle kritiserte romanens «kvinnfolkaktige frivolitet, utstuderte uoppriktighet, teatralske kynisme, flåsete filosofering, og det giftige kjølvannet av grell vulgaritet.» St. James Gazette mente at boken burde forbys, og «kjedelig» var den også. Wildes følelser for sin kone gjenspeiles kanskje i Dorian Greys kalde betraktning: «Det er alltid noe latterlig ved følelsene hos mennesker man ikke elsker lenger.»