cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Tropisk syklon
Hvordan tropiske sykloner oppstår
Generelt kan tropiske sykloner bare oppstå fra tre forskjellige systemtyper: tropiske bølger, ikke-tropiske lavtrykk og gamle frontsystemer. Tropiske sykloner oppstår som regel fra tropiske bølger. Disse fører ofte til tordenvær, som kan utvikle seg til tropiske sykloner. Et lignende fenomen er byger som oppstår over Vest-Afrika og flytter seg inn i Atlanterhavet, ofte som en del av den intertropiske konvergenssonen. Tropiske sykloner oppstår også ofte fra tråg (lavtrykk med kald kjerne i stor høyde) i øvre del av troposfæren. En tropisk syklon med varm kjerne kan oppstå når denne arbeider seg nedover i troposfæren og danner kraftig konveksjon. Tropiske sykloner som oppstår utenfor den vanlige årstiden oppstår vanligvis på denne måten. Til sist kan gamle frontsystem stoppe opp over varmt hav og produsere økt konveksjon. Dersom det oppstår en sirkulasjon under denne konveksjonen, kan det utvikle seg til en tropisk syklon.
Områder med tropiske sykloner
De fleste tropiske sykloner oppstår i områder med mye tordenvær, kalt den intertropiske konvergenssonen. Den går rundt hele jorden. Den ligger nær ekvator, men forskyves mot høyere bredder når det er sommer på vedkommende halvkule. Ligger den for nær ekvator, dannes ikke tropiske sykloner. Corioliseffekten er med på å starte og opprettholde rotasjonen til tropiske sykloner, og den horisontale komponenten av corioliskraften går mot null ved ekvator. Tropiske sykloner dannes svært sjelden innenfor 5 grader fra ekvator.
De fleste oppstår mellom 10 og 30 grader fra ekvator, og 87 % blir dannet innenfor 20 % fra ekvator.
Store havområder
Vanligvis oppstår tropiske sykloner i ett av syv store havområder. Disse er nordlige Atlanterhavet, østlige og vestlige deler av Stillehavet (blir regnet som to områder fordi tropiske sykloner sjelden oppstår i sentrale områder av Stillehavet), sørvestlige Stillehavet, det sørvestlige og sørøstlige Indiahavet og det nordlige Indiahavet. Det vestlige Stillehavet er det mest aktive området, mens nordlige deler av Indiahavet er minst aktivt. På verdensbasis blir det dannet i snitt 80 tropiske sykloner hvert år.
Uvanlige områder
I følgende områder kan det en sjelden gang oppstå tropiske sykloner.
Syklonsesong
På verdensbasis er det flest tropiske sykloner sent på sommeren, når havtemperaturen er på sitt høyeste. Hvert havområde har derimot sine egne sesongmønstre. På verdensbasis er mai den minst aktive måneden, mens september er den mest aktive.
I Nord-Atlanteren er den mest aktive sesongen fra juni og ut november, med flest orkaner fra sent i august og ut september. I det nordøstlige Stillehavet kommer orkanene derimot jevnt og trutt hele sesongen. Det nordvestlige Stillehavet har tropiske sykloner året rundt, men færrest i februar og flest tidlig i september. I det nordlige Indiahavet er det mest vanlig med tropisk uvær fra april til desember, men flest i mai og november.
På den sørlige halvkulen begynner den tropiske syklonaktiviteten sent i oktober og slutter i mai, med flest sykloner fra midten av februar til tidlig mars.
Storskala vind
Selv om tropiske sykloner er store systemer som genererer enorme mengder energi, blir deres bevegelse på jordoverflaten styrt av det storskala vindmønsteret. Denne bevegelsen blir omtalt som syklonens bane.
Den største kraften som styrer tropiske systemer er vind som sirkulerer rundt høytrykksområder. Over Nord-Atlanteren blir tropiske systemer styrt vestover av de østlige vindene sør for Azorehøytrykket, et ofte vedvarende høytrykk i Nord-Atlanteren. I tillegg vil den østlige passatvinden styre tropiske bølger vestover fra den afrikanske kysten mot Karibia og Nord-Amerika.
Disse bølgene er ofte starten på det som kan utvikle seg til tropiske sykloner og er hovedårsaken til at orkaner i Nord-Atlanteren oppstår. De spiller også en stor rolle i dannelsen av tropiske sykloner i det østlige Stillehavet.
I Indiahavet og i det vestlige Stillehavet (både nord og sør for ekvator), er dannelsen av tropiske sykloner ofte sterkt avhengig av bevegelsen til den intertropiske konvergenssonen, og bevegelsen deres er for det meste styrt av systemer på synoptisk skala.
Corioliseffekten
Jordrotasjonen fører til at all luftbevegelser i atmosfæren blir avbøyd til høyre på nordlige halvkule og til venstre på sørlige halvkule. Denne effekten kalles corioliseffekten, og er grunnen til at luften snurrer i spiral rundt lavtrykksentrene, mot klokken på den nordlige halvkule og med klokken på den sørlige. Den horisontale komponenten av coriolis går mot null når man nærmer seg ekvator, hvilket fører til at sykloniske systemer snur seg mot polene dersom det ikke er kraftige luftstrømmer som styrer dem. For en syklon i nordlige områder vil nordlige deler av syklonen ha østlig vind (vind fra øst), og corioliskraften drar den litt nordover. Den sørlige delen blir dratt sørover, men corioliskraften er svakere her. Derfor vil tropiske sykloner på den nordlige halvkule, som flytter seg vestover, normalt snu seg nordover (og så føres østover), og syklonene på den sørlige halvkule flytter seg sørover hvis ingen kraftige trykksystemer motvirker bevegelsen.
Samspill med høytrykk og lavtrykk
Når en tropisk syklon flytter seg til høye breddegrader, kan systemet bli styrt av andre lavtrykk. En orkan som går fra Atlanteren til Mexicogolfen kan for eksempel gå nord- og så nordøstover dersom et lavtrykk passerer over Nord-Amerika.
Landkjenning
Offisielt brukes betegnelsen landkjenning (engelsk landfall) når senteret av stormen går inn på land. Man kan naturligvis oppleve svært kraftig vind før landkjenningen. Ofte vil et område ha opplevd halve stormens tidsvarighet før stormen går på land.
Oppløsning
En tropisk syklon kan løses opp eller gå over til andre former for værsystemer dersom
Selv etter at en tropisk syklon har blitt omformet til å bli ekstratropisk, eller har blitt løst opp, kan den fremdeles ha styrke som en tropisk storm (og av og til med vindstyrke opp i orkan), og gi fra seg store nedbørsmengder. Når tropiske sykloner når høyere breddegrader eller går over land, kan den smelte sammen med værfronter og utvikle seg til en frontsyklon, også kalt ekstratropisk syklon. I Atlanterhavet har slike lavtrykk, som har sitt opphav i tropiske orkaner, iblant gitt svært kraftig vind og mye regn når de har kommet innover Europa. Flommen og rekordnedbøren i Bergen i september 2005 var restene av ikke mindre enn to slike tropiske orkaner, kalt for «Maria» og «Nate». Selv om disse lavtrykkene ikke førte til særlig mye vind, gav de fra seg ekstreme mengder nedbør, opp mot 200 mm enkelte steder på Vestlandet. Dette var første gang Meteorologisk institutt ga navn til et uvær på grunn av ekstrem nedbør. Uværet ble kalt for «Kristin».
Kunstig modifisering av sykloner
På 1960- og 1970-tallet gjorde den amerikanske regjeringen et forsøk på å svekke orkaner i Project Stormfury, ved å så skyene i sykloner med sølvjodid. Man trodde at dette ville føre til at underkjølt vann i de ytre regnbåndene ville fryse, noe som igjen ville føre til at den indre øyeveggen kollapset og på den måten reduserte vinden. Vinden i orkanen Debbie i 1969 minket med så mye som 30 %, men tok seg opp igjen etter at såingen var ferdig. I et tidligere forsøk i 1947 ble resultatet katastrofalt, da en orkan øst for Jacksonville i Florida plutselig endret retning etter å ha blitt sådd, og raste innover Savannah i Georgia. Prosjektet ble lagt ned da man oppdaget at det var naturlige svingninger i prosessene som skaper øyeveggen og i vindstyrken, og dette skapte da tvil om de tidligere prøveresultatene. I dag vet man at å så sølvjodid har liten effekt på regnbåndene, fordi det finnes lite underkjølt vann i disse skyene.
Man har foreslått andre metoder som skal stoppe eller redusere utviklingen av tropiske sykloner. Blant annet skal man ha foreslått å avkjøle havoverflaten under tropiske sykloner ved å taue isfjell inn i tropiske hav. Andre metoder som har blitt foreslått er å dekke havet med stoff som motvirker fordampning eller å bombe syklonen med atomvåpen for å bryte ned strukturen. Alle disse forslagene har en vesentlig feil ved seg. De tropiske syklonene er rett og slett for store og energirike til at disse metodene vil ha særlig effekt.
Konsekvenser
En fullt utviklet tropisk syklon kan frigi varme på opp til 6x1014 watt. Tropiske sykloner på åpent hav fører til store bølger, kraftig regn og kraftig vind. Dette forstyrrer skipstrafikken og i visse tilfeller har skip gått ned. De største ødeleggelsene oppstår derimot når de tropiske syklonene nærmer seg kystområder. En tropisk syklon som kommer inn mot land kan skape enorme ødeleggelser på flere måter:
Ofte kan sekundæreffektene av tropiske sykloner være vel så ødeleggende. Disse kan være:
Fordeler med tropiske sykloner
Selv om tropiske sykloner kan ta store mengder liv og skape store ødeleggelser, er de en viktig faktor som nedbørstilførsel i områder som ofte er plaget med tørke. Orkaner i det nordøstlige Stillehavet fører ofte fukt inn over det sørvestlige USA og deler av Mexico. Orkanen Camille stoppet en lang tørkeperiode og endte vannmangelen i disse områdene, men tok livet av 259 mennesker og medførte ødeleggelser for omtrent $9,14 milliarder i 2005.
Orkaner medvirker til den globale varmebalansen ved å føre varm og fuktig luft fra tropiske strøk til midlere breddegrader og polare områder. Dersom det ikke hadde vært for denne varmetransporten mot polene (som også skjer ved andre prosesser enn sykloner), hadde de tropiske områdene vært mye varmere enn de er i dag. Stormflo og vind kan føre til store ødeleggelser for mennesker, men blander også vannmassene ved store elveutløp, noe som er viktig for enkelte lokale fiskebestander.
Når tropiske sykloner avkjøler havoverflaten, kan dette føre til at sykloner har vanskeligheter for oppstå i det samme området en stund i ettertid. I 2005 førte orkanen Dennis til det motsatte, ved å varme opp havet etter seg, og medvirket til intensiteten til den påfølgende orkanen Emily.
Langtidstrend av syklonisk aktivitet
Antallet stormer i Atlanterhavet har økt siden 1995, men det er ingen spor etter noen global vekst. Det årlige antallet tropiske sykloner er omtrent 80–90. Man mener derimot å ha funnet bevis for at syklonenes intensitet har økt. Om intensiteten har økt eller ikke, så har orkaner i Atlanterhavet i det minste fått dyrere konsekvenser siden fem av de ti dyreste orkanene i USA har skjedd etter 1990. Årsaken til dette kan være både kraftigere orkaner og at folk bosetter seg i kystnære strøk som er sårbare for tropiske orkaner. Tidligere bosatte folk seg i større byer langs kysten, og lite langs de sårbare kyststrekningene. Dermed kan kraftige orkaner ha gått forbi uten at man har oppdaget hvor kraftige de har vært. I dag har man fly og satellitter som måler orkanenes styrke. Så selv om observasjoner tyder på økt styrke og aktivitet, er andre forskere skeptiske til disse resultatene.
Orkanenes antall og styrke i Atlanteren ser ut til å gå i sykluser på 50–70 år. Det var færre orkansesonger med aktivitet over normalen fra 1970 til 1994, mens det var flere ødeleggende orkaner fra 1926 til 1960. I 1933 var det dannet 21 orkaner i Atlanteren, bare forbigått i 2005. Tidlig på 1900-tallet var det også færre orkaner, mens det ble observert langt flere på slutten av 1800-tallet.
Global oppvarming
Et spørsmål som ofte blir stilt er om global oppvarming kan eller vil føre til flere og kraftigere tropiske sykloner. Alle klimatologer er enige om at en enkel syklon eller en enkel sesong ikke trenger å ha noen sammenheng med en enkel årsak, som global oppvarming eller naturlige variasjoner. Amerikanske forskere ved National Oceanic and Atmospheric Administration (NOAA) har antydet at orkanene kan komme til å bli sterkere det neste århundret, siden jorden blir oppvarmet. Statistikk viser at antallet tropiske sykloner har minket de siste ti årene på verdensbasis, men antallet sykloner som når kategori 4 og 5 har økt.
Observasjon
Intense tropiske sykloner er en stor utfordring å observere, siden de mesteparten av tiden holder seg over havet, der det er få målestasjoner. Observasjoner fra overflaten er vanligvis bare tilgjengelig når uværet passerer over øyer eller kystområder, eller dersom et skip er uheldig og havner inn i det. Selv i disse tilfellene får man ofte bare målinger av utkanten av syklonen der forholdene er mindre katastrofale.
Det er derimot mulig å gjøre målinger på slike steder ved å sende spesielle observasjonsfly inn i syklonen. Disse flyene fyker direkte inn i syklonen og tar målinger og fjernmålinger. Flyet slipper også en GPS-sonde inn i syklonen. Disse sondene måler temperatur, fukt, trykk og vind mellom flynivået og havoverflaten. I 2005 testet man ut et fjernstyrt fly inn i den tropiske stormen Ophelia. Disse kan fly i lavere høyder som er farligere for vanlige menneskestyrte fly.
Tropiske sykloner langt fra land blir fulgt av værsatellitter som tar synlige og infrarøde bilder fra verdensrommet. Når syklonen nærmer seg land, kan landbaserte Dopplerradarer måle syklonens nøyaktige posisjon og intensitet minutt for minutt.
Varsling
På grunn av de enorme kreftene som er involvert, prøver man å forutse den nøyaktige banen, posisjonen og styrken til tropiske systemer.
Ved hjelp av økende kunnskap og store datamengder fra satellitter og andre sensorer, kan meteorologer med økt trygghet varsle de tropiske syklonenes bane. Lynraske datamaskiner og avanserte simuleringer er til god hjelp for varslingsmeteorologene i dag, men siden man ikke fullt ut forstår prosessene som ligger bak tropiske sykloner, kan varslene fremdeles være noe usikre.
Styrke
Tropiske sykloner er klassifisert i tre hovedgrupper basert på intensitet: Tropisk lavtrykk, tropisk storm og tropisk syklon (som har forskjellige navn etter hvor i verden de oppstår).
Tropisk lavtrykk er et organisert system av skyer og tordenbyger med en definert overflatesirkulasjon og maksimal vind mindre enn 17 m/s. Det har ikke noe øye, og har ikke den spiralformede organiseringen som de mer kraftige systemene har.
En orkan, tyfon eller syklon er et system med vind høyere enn 33 m/s. En tropisk syklon danner ofte et øye i senteret av systemet, som er et område med relativt rolig vær og ofte svært lavt lufttrykk. Øyet er ofte synlig på satellittbilder som et lite sirkulært skyfritt område. Rundt øyet er øyeveggen som har det kraftigste tordenværet og den kraftigste vinden. Skysystemene sirkulerer rundt syklonen i et tydelig spiralformet mønster. Retningen på den sykloniske sirkulasjonen kommer an på hvilken halvkule systemet befinner seg på. Rotasjonen går mot klokken på den nordlige halvkule og med klokken på sørlige. Den kraftigste vinden er blitt målt opp til 85 m/s (305 km/t). Intense og fullt utviklede sykloner kan til tider danne en øyevegg som heller bort fra senteret, slik at øyet ligner på et fotballstadion. Dette fenomenet blir derfor kalt for «stadioneffekten».
I kraftige tropiske sykloner skjer det en naturlig utskifting av øyeveggen. Når syklonene kommer opp mot den maksimale styrken sin, trekker øyet seg ofte sammen inn mot midten og kan være så liten som 8 til 25 km i radius. På dette stadiet kan enkelte av de ytre regnbåndene organisere seg til en ytre ring av tordenskyer som sakte flytter seg innover mot senteret og trekker til seg fukt og moment som den indre øyeveggen trenger. Dette merker man ved at vindstyrken går noe ned, mens trykket i senteret går litt opp. Til slutt vil den ytre øyeveggen erstatte den indre, og syklonen kan være tilbake til samme styrke som tidligere, og i enkelte tilfeller til og med kraftigere.
Kategorier
Orkaner blir klassifisert ut ifra maksimal vind ved bruk av Saffir-Simpson orkanskala. En Kategori 1-orkan har lavest vind (119–153 km/t) mens en Kategori 5-orkan har høyest vind (over 249 km/t). Det amerikanske National Hurricane Center klassifiserer orkaner fra Kategori 3 og oppover som store orkaner.
Det australske «Bureau of Meteorology» bruker en skala fra 1 til 5, men i motsetning til Saffir-Simpson-skalaen blir kategorien avgjort ut fra estimert maksimalt vindkast. En kategori 1-storm har kast mindre enn 126 km/t, mens kast i en Kategori 5-syklon er minst 280 km/t.
Meteorologer i USA måler vinden i 10 meter høyde i løpet av ett minutt for å avgjøre styrken på en orkan. Andre land bruker i stedet et 10 minutters snitt, som er foreslått av World Meteorological Organization. Maksimal vind er som regel omtrent 12 % lavere ved å snitte over ti minutter enn å snitte over ett minutt.
Kategoriseringen tar ikke hensyn til ødeleggelser eller andre effekter, siden den bare baserer seg på vindstyrke. Uvær av lavere kategori kan gjøre minst like stor skade som de av høyere kategori, avhengig av lokalt terreng og totale nedbørsmengder. En Kategori 2-orkan som treffer et urbant område vil sannsynligvis gjøre større skade enn en stor Kategori 5-orkan som treffer utenom urbane områder.
Regional terminologi
Det finnes mange ord og uttrykk for å klassifisere tropiske sykloner, alt etter hvor de oppstår og hvor de havner. At tropiske sykloner skifter navn er derimot bare vanlig i Stillehavet, der orkaner fra det sentrale nordlige Stillehavet kan gå inn i Nordvest-Stillehavet og bli omtalt som tyfoner. En sjelden gang har tyfoner gått inn i det sentrale Stillehavet og blitt kjent som en orkan. I Nord-Atlanteren blir tropiske stormer som får vind over 32 m/s (som er orkanstyrke på Beauforts skala) kalt for en orkan. I tillegg bruker amerikanerne tropisk storm for system med vind opp til 32 m/s, mens systemer med vind opp til 17 m/s blir kalt for tropisk lavtrykk. For å måle disse vindstyrkene blir vinden målt i snitt over ett minutt.
I nordvestlige Stillehavet gjelder de samme grensene for tropisk lavtrykk, tropisk storm og tyfon som i Nord-Atlanteren, men vinden er målt i snitt over ti minutter. Her omtaler man derimot systemer med vind mellom 25 og 32 m/s som en kraftig tropisk storm.
I det sørvestlige Indiahavet er et «tropisk lavtrykk» et system med vind mellom 14 og 17 m/s. En «moderat tropisk storm» har vind fra 17 m/s til 24 m/s. En «kraftig tropisk storm» har vind fra 25 m/s til 32,5 m/s, mens man kaller det en «tropisk syklon» når vindstyrken er over dette. I tillegg har de «kraftig tropisk syklon» for systemer med vind mellom 46 m/s og 59 m/s og til slutt «svært kraftig tropisk syklon» når vindstyrken er over 60 m/s.
Det eksisterer mange lokale navn for tropiske sykloner, eksempelvis bagyo i Filippinene og taino på Haiti.
Navngivning av tropiske sykloner
Uvær som kommer opp i styrke tropisk storm får et navn slik at man kan advare folk om den kommende stormen og vise at dette er en potensiell farlig situasjon. Disse navnene blir tatt fra lister man har utarbeidet flere år i forveien, enten av komiteer fra World Meteorological Organization eller av nasjonale værselskaper som varsler stormene.
Navngivningslister
I Nord-Atlanteren og det nordøstlige Stillehavet blir jentenavn og guttenavn brukt annenhver gang i alfabetisk rekkefølge, der man begynner på «A» i starten av hver sesong. «Kjønnet» på den første stormen hver sesong varierer også annenhver gang fra år til år. Man har seks lister med navn der man begynner på en ny liste hvert år. Bokstavene «Q», «U», «X», «Y» og «Z» blir ikke brukt i Nord-Atlanteren, mens «Q» og «U» ikke blir brukt i det nordøstlige Stillehavet. Det er altså 21 navn hvert år i Nord-Atlanteren og 24 navn i det østlige Stillehavet. Man begynner på nytt med den første listen etter seks år, men i tilfeller med ødeleggende orkaner blir navnet utelatt fra listen og erstattet av et nytt navn. Dersom det for eksempel skulle oppstå mer enn 21 stormer på en sesong i Nord-Atlanteren, som det gjorde i 2005, blir resten av stormene navngitt med bokstaver fra det greske alfabetet.
I sentrale deler av Nord-Stillehavet er det «Central Pacific Hurricane Center» i Honolulu på Hawaii som gir navn til orkaner. Her bruker man fire lister der navnene blir tatt i rekkefølge uavhengig av år.
I det nordvestlige Stillehavet er det «WMO Typhoon Committee» som står for navnelistene. Her bruker man fem lister med navn, der hvert av de 14 nasjonene som er med i komiteen gir to navn til hver liste. Navnene blir brukt i alfabetisk rekkefølge ut fra nasjonen sitt engelske navn og uten hensyn til år og sesonger. I tillegg til navnet får stormen tildelt et tall som kan variere fra land til land. Navnene blir slettet fra listen hvis de har ført til store ødeleggelser.
Det australske «Bureau of Meteorology» har tre navnelister, en liste hver for det vestlige, nordlige og østlige Australia. Disse listene er alfabetiske og skifter kjønn annenhver gang, men man starter ikke på nytt hvert år.
Nye navn på tropiske sykloner
I visse tilfeller kan den samme tropiske syklonen få nytt navn.
Historien om navngivning
Det var Clement Lindley Wragge, en anglo-australsk meteorolog, som begynte å gi stormene menneskenavn. Han brukte jentenavn, navn på politikere han ikke likte og navn fra historien og mytologien.
Under andre verdenskrig fikk tropiske sykloner feminine navn. Fra 1950 til 1954 ble det fonetiske alfabetet til marinen brukt i Nord-Atlanteren. Etter hvert som observasjonene av tropiske sykloner ble bedre, tok man i bruk navnelister for å bedre følge og lettere identifisere tropiske stormer og orkaner. I starten ble det bare brukt kvinnelige navn, og en orkan ble omtalt som «ho». Dette ble etter hvert sett på som kjønnsdiskriminerende, og fra 1979 ble guttenavn også tatt i bruk. 1979 var også det første året man begynte å gjøre klar lister før sesongene begynte.
Kjente sykloner
Syklonen Bhola er den syklonen som har tatt flest menneskeliv noen gang. Dette skjedde 13. november 1970 da den traff Bangladesh, sannsynligvis som en Kategori 3-syklon. Man har estimert dødstallet til å være rundt 500 000 mennesker. Området i det nordlige Indiahavet har generelt vært hardest rammet av tropiske sykloner og flere sykloner de siste 100 årene har tatt livet av mer enn 100 000 mennesker.
I Atlanteren har minst tre orkaner tatt livet av mer enn 10 000 mennesker. Orkanen Mitch førte i 1998 til jordras i Honduras som tok livet av 18 000 mennesker, og endret landskapet så mye at man trengte nye kart over området i etterkant.
Galveston-orkanen 1900 i Texas ble estimert til å være en kategori 4-orkan, tok livet av 8000–12 000 mennesker, og er den naturkatastrofen som har tatt flest menneskeliv i USA. I 1780 tok derimot en orkan livet av rundt 22 000 mennesker på Antillene.
Den kraftigste syklonen som er observert var tyfonen Tip i det nordvestlige Stillehavet i 1979. Den hadde et trykk på bare 870 hPa i senteret og vindstyrke opp i 305 km/t. Den ble svekket før den rammet Japan. Flere andre sykloner har derimot hatt vindstyrke over 300 km/t. Orkanen Camille er den eneste syklonen som faktisk har gått på land med en slik vindstyrke. Til sammenligning er dette en vindstyrke man vanligvis ser i en middels kraftig tornado, men Camille, som alle andre tropiske sykloner, var mye mer vidstrakt og hadde lenger levetid enn en tornado.
Tip var i tillegg den største syklonen som er observert med vind av stormstyrke over et 2170 km bredt område. Normal størrelse på en tropisk syklon er 480 km. Den minste stormen som er observert er syklonen Tracy fra 1974, som var rundt 100 km bred. Den rammet Darwin i Australia.
26. mars 2004 ble syklonen Catarina den første som er blitt observert i Sør-Atlanteren. Den rammet Brasil.
En tropisk syklon trenger ikke å bli veldig kraftig for å skape store ødeleggelser. Den tropiske stormen Thelma drepte i november 1991 tusenvis av mennesker på Filippinene, selv om den aldri nådde tyfonstyrke. Her var det flom, og ikke vind, som skapte ødeleggelsene. Den tropiske orkanen Jeanne i 2004, gjorde mesteparten av sine ødeleggelser og tok livet av 3000 mennesker på Haiti, mens den fremdeles bare var et tropisk lavtrykk.
29. august 2005 rammet orkanen Katrina Louisiana og Mississippi og skapte en av de verste naturkatastrofene i USAs historie. Dødstallene kom opp i minst 1836 mennesker, hovedsakelig som følge av flom i New Orleans. Man har estimert at orkanen ødela for $81,2 milliarder (omtrent 500-550 milliarder kroner).
8. november 2013 slo tyfonen Haiyan inn over Filippinene. Myndighetene anslår at 12.000 mennesker har omkommet.
Gabriel della Genga Sermattei
Gabriel della Genga Sermattei (født 4. desember 1801 i Assisi i Kirkestaten, død 10. februar 1861 i Roma) var en av den katolske kirkes kardinaler.
Biografi
Han var han erkebiskop av Ferrara 1834–1843. Han ble kreert til kardinal i februar 1836 av pave Gregor XVI.
Han deltok ved konklavet 1846 som valgte pave Pius IX. Han var leder for det triumvirat av tre kardinaler som regjerte i Roma under pavens fravær i Gaeta fra juli 1849 til april 1850, og var prefekt for Kongregasjonen for den religiøse disiplin 1856–1860.
Han var nevø til den tidligere pave Leo XII.
Episkopalgenealogi
Hans episkopalgenealogi er:
Liste over kulturminner i Luster
Liste over kulturminner i Luster er en oversikt over fredede og/eller bevaringsverdige bygninger og elementer i Luster. Data er hentet fra Riksantikvarens liste over kulturminner.
ID-nummer består av et lenket tall som går direkte til det aktuelle kulturminnet i Kulturminnesøk.
Nazar Luginets
Nazar Luginets (født 1989) er en russisk skytter som konkurrerer i rifleskyting. Han har ingen større internasjonale meritter, men vant blant annet fire verdenscupstevner i 2014.
Liste over sesonger i Molde Fotballklubb
Dette er en liste over sesonger spilt av Molde Fotballklubb i norsk og europeisk fotball fra 1938. Toppscorer og tilhørende antall mål gjelder kun seriespill.
Calabria
Calabria (kalabriansk: Calàbbria; kalabriansk gresk: Calavría; gresk: Καλαβρία) er en administrativ region i sørlige Italia og utgjør «tåen» i Appenninerhalvøya da Den italienske halvøya ligner på en lang støvel. Hovedstaden er Catanzaro, men Reggio Calabria er den største byen i antall innbyggere og setet for det kalabrianske regionalrådet.
Calabria grenser i nord mot Basilicata, i øst og sør mot Det joniske hav og i vest mot Tyrrenhavet. Helt i sør ligger Sicilia på den andre siden av Messinastredet. Regionen dekker 15 080 km² og har en samlet befolkning på noe under 2 millioner mennesker.
Serbia under EM i svømmesport 2012
Serbia deltok under EM i svømmesport 2012 i Debrecen, Ungarn, og Eindhoven, Nederland fra 14. til 27. mai 2012.
Calabria
Administrativ inndeling
Calabria er delt i fire provinser og et storbyområde:
Historie
Calabria er en av de eldste regioner i Italia. De første bosetninger som dannet landsbyer oppsto rundt 3 500 f.Kr. Rundt 1 500 f.Kr. bosatte en oskisktalende, italisk stammer seg i regionen. To av disse stammene var enotriere (oversettes som «vinmakerne») og italierne (oppkalt etter Italos, den mytologiske stamfar). Den greske kontakten førte til at Calabria fikk navn etter stammen, og var den første regionen som ble kalt Italia. Grekerne bosatte seg i stort antall langs kysten i løpet av 700- og 600-tallet f.Kr. og flere av deres bosetninger, inkluderte den første italienske byen, Rhégion (Reggio di Calabria) og deretter Sybaris, Kroton (Crotone), en bosetning som fikk mange olympiske mestre og hvor matematikeren Pythagoras senere bosatte seg, og Locri som var ble de ledende byene i Magna Graecia på 500- og 400-tallet f.Kr. Grekerne fikk et intellektuelt senter i Sybaris og byen Kroton ble et senter for filosofi, vitenskap og medisin med hjelp fra Pythagoras og Alkmaion. Sybaris hadde «vinodukter» som var en rekke med rør som fraktet vin til borgernes hjem. Locri ble kjent som byen hvor Zaleukos skapte den første vestlige greske lov.
Grekerne ble erobret på 200-tallet f.Kr. av omstreifende oskiske stammer fra nord, inkludert en gren med samnitere som ble kalt bruttiere. De underkastet de greske byene i Calabria og opprettet nye byer, inkluderte hovedstaden Consentia, som er dagens Cosenza.
Romerne erobret området etter innbitt motstand, muligens mer motstand enn hva romerne møtte fra andre italiske folk. Ved begynnelsen av romernes velde dannet regionen Regio III Lucania et Bruttii i romersk Italia. Etter at Alarik I, vestgoternes konge, herjet Roma i år 410 ble han syk av malaria og døde i Cosenza. Legender hevder at han hadde med seg Romas skatter som ble gravlagt under elven Busento.
På 500-tallet kom nye grekere til området i form av bysantinere. De blomstret i området og byer som Stilo og Rossano fikk stor rikdom og status. I dag har disse byene fortsatt beholdt mye av sin bysantinske kulturarv med bysantinsk arkitektur i kirkene La Cattolica i Stilo og San Marco Evangelista i Rossano. Det hevdes at bysantinerne ga Calabria dets navn fra begrepet kalos-bruo i betydningen «fruktbar jord».
Fra 800-tallet begynte arabiske muslimene i form av sarasenere å invadere kysten av Calabria i et forsøk å bryte ned den bysantinske kontrollen. Denne gruppen av arabere hadde allerede etablert seg på Sicilia som ble benyttet som base for herjingstokter mot det italienske fastlandet. Sarasenere klarte aldri å få fotfeste i Calabria, men kontrollerte og undertrykte flere landsbyer. I 918 ble Reggio erobret og det meste av befolkningen ble solgt til slaveri og elendighet på slavemarkedene i nordlige Afrika.
Først på 1060-tallet greide normannerne under ledelse av Robert Guiscards bror Roger å stoppe arabernes videre framgang og etablere en tilstedeværelse i dette grenselandet og organiserte en myndighet langs bysantinske linjer. Den ble ledet av lokale greske magnater fra Calabria. Senere etablerte Roger det som kom til å bli kongedømmet Sicilia. De administrative inndelingene som ble opprettet i middelalderen ble opprettholdt fram til tidlig moderne tid: Calabria Citeriore (eller latinske Calabria) i den nordlige halvdel og Calabria Ulteriore (eller greske Calabria) i den sørlige halvdelen. Ved slutten av middelalderen snakket folk i store deler av Calabria fortsatt gresk som sitt morsmål. På 1200-tallet reiste en fransk kronikør gjennom Calabria og hevdet at «bøndene i Calabria snakker ikke noe annet enn gresk.» Ved 1400- og 1500-tallet hadde imidlertid gresk blitt fortrengt av latin gjennom prosessen av italienisering. I dag kan de siste levninger av gresk bli hørt blant folk tilhørende grikofolket i Aspromontefjellene i sørlige Calabria.
Calabria er også hjem til en stor andel etniske albanere (Arbëreshë) som flyktet fra den ottomanske invasjonen av Balkan på 1400-tallet etter folkeheltens "Gjerg Kastrioti Skenderbeu" sin død. Akkurat som grikofolket, har Arbëreshëfolket bevart store deler av sin kultur og språket. Den dag i dag er det så mange som tretti albansktalende landsbyer i Calabria.
Referanser
<references group="http://www.initaly.com/regions/ethnic/arberesh.htm " />
Ještěd-bakkene
Ještěd-bakkene er et skihoppanlegg ved fjellet Ještěd ved byen Liberec i Tsjekkia. Det har to hoppbakker med størrelse K120 (HS134) og K90 (HS100). (De to minste hoppbakkene med K50 og K14 ble revet i 2008.) Anlegget var arena for skihopping under ski-VM i 2009, og ble også brukt under junior-EM i 1976 og det europeiske ungdoms-OL 2011.
Den anerkjente bakkerekorden på snø i K120-bakken, Ještěd «A», er 139 meter, satt av Janne Ahonen (Finland) i verdenscupen i spesielt hopp 11. januar 2004. Eric Frenzel (Tyskland) hoppet 140,5 meter i verdenscupen i kombinert 17. februar 2008. På plast er bakkerekorden 143 meter, satt av Roman Koudelka (Tsjekkia) under det tsjekkiske mesterskapet 30. september 2008. Anerkjent bakkerekord på snø i K90-bakken, Ještěd «B», er 104,5 meter, satt av Harri Olli (Finland) i VM 21. februar 2009. Mats Berggaard (Norge) hoppet 114 meter i prøveomgangen foran det individuelle rennet under det europeiske ungdoms-OL 15. februar 2011. På plast er rekorden 107 meter, satt av Grzegorz Miętus (Polen) 30. september 2009.
Historie
På begynnelsen av 1900-tallet var Liberec et sentrum for skiidrett, og alt på 1920-tallet fantes det flere hoppbakker ved byen. Ved det 1012 meter høye fjellet Ještěd ble det mellom 1966 og 1968 bygd et anlegg med to hoppbakker, K90 og K70, som delte slette. Foran junior-EM i 1976 ble bakkene ombygd, og det ble bygd et moderne dommertårn. På 1980-tallet ble det også bygd en mindre hoppbakke i anlegget, med K50. På denne tiden trakk internasjonale konkurranser i skihopping og kombinert store tilskuermengder til Ještěd. Verdenscuprenn i spesielt hopp har blitt arrangert med ujevne mellomrom i Ještěd-bakkene siden 1981.
I 1992 ble bakkene igjen ombygd, til moderne bakkeprofil. Senere ble det også bygd heis i anlegget. Foran ski-VM 2009 ble det bygd et nytt dommertårn, og anlegget fikk installert flomlys. Hoppbakkene fikk dessuten plastmatter, slik at de også kan brukes sommerstid. I tillegg ble tribuneanlegget og infrastrukturen rundt anlegget forbedret. Bakkeprofilen ble ikke endret foran VM, siden den allerede holdt moderne standard.
Rolf Myklebust
Rolf Jacobsen Myklebust (født 27. november 1908, død 19. juni 1990) var en norsk fiolinist og kringkastingsmedarbeider.
Musiker og kringkastingsmann
Han var utdannet som fiolinist hos Gustav Fr. Lange ved Musikkonservatoriet i Oslo, der han debuterte i 1931. I begynnelsen av karrieren spilte han i kino- og teaterorkestre og vikarierte i Nationaltheatrets orkester og i Filharmonien. Deretter var han fast ansatt som 1. fiolinist i Oslo Filharmoniske Orkester fra 1940 til 1952.
Han ledet Turdansensemblet og Rolf Myklebusts ensemble i mange radiosendinger, og spilte inn en rekke plater med turdanser og bygdedanser. En skade i venstre finger tvang ham til å slutte i Filharmonien, og han takket i 1952 ja til å overta som programsekretær i NRK etter Eivind Groven (1901–1977).
Myklebust gjorde over tretti tusen opptak med norske folkemusikere, og redigerte programposten Folkemusikktimen fra 1952 til 1978. Hans virke i NRK ble ført videre av Sven Nyhus (født 1932), og videreføringen av ensemblespillet ble tatt hånd om av Kai Angel Næsteby (1920–2003). Næsteby hadde spilt i både Myklebusts ensemble og Turdansensemblet i en årrekke.
Myklebust arrangerte godt over hundre gamle danser for ensemble med tre fioliner, bratsj, klarinett og kontrabass som den foretrukne besetning. Sogn og Fjordane sitt fylkesarkiv gjorde i 2012 ferdig et arkiv etter Rolf Myklebust, bestående av seks kassetter og tretten spoleband.
Familie
Han var sønn av Jakob Myklebust (1879–1976) og Rakel Myklebust (født 1883), begge født på Breim. Foruten å være skredder i Stryn, der Rolf vokste opp, var faren fiolinist og spilte i flere band sammen med Jens Maurseth (1863–1932).
Marit Hougsrud
Marit Hougsrud (født 12. mars 1974) er en lokalpolitiker for Senterpartiet. Hun er ordfører i Sør-Aurdal i Valdres fra 2019.
Kukhnja. Poslednjaja bitva
'Kukhnja. Poslednjaja bitva' (originaltittel: Кухня. Последняя битва) er en russisk film fra 2017, regissert av Anton Fedotov.
Handling
Viktor Barinov og teamet hans blir sendt til VM i kokkekunst på forespørsel fra Russlands president.
Men Barinov må også hjelpe presidentens sønn under konkurransen, noe Viktor ikke oppdager før selve mesterskapet skal begynne.
Skylab Rescue
Skylab Rescue var en plan- og tilrettelagt redningaksjon for å redde mannskapet ned fra den første amerikanske romstasjonen Skylab, dersom noe gikk galt.
Planen gikk ut på å hele tiden ha en spesialinnredet romkapsel i beredskap. Denne skulle bemannes med to astronauter, og hadde plass, brennstoff og luft nok til å bringe tilbake fem. Grunnen til at planene ble lagt, var at teknikere så mulighetene som var skissert i en science fictionfilm fra 1969 («Marooned») og at det var mulig å bygge om en standard Apollo-kapsel til formålet.
Av problemer som oppsto, kan nevnes at Skylab 3 fikk så store problemer at redningsraketten faktisk ble klargjort og kjørt fram til start før problemene lot seg løse uten denne assistansen.
AKA
A.k.a eller aka er en engelsk forkortelse for also known as, som på norsk kan oversettes til «også kjent som». Begrepet aka brukes av og til i stedet for alias, som betyr det samme. Forfattere og blant annet mange bidragsytere til Wikipedia bruker pseudonym. Man kan da presentere seg med: Vanlig Navn AKA: pseudonym eller: Vanlig Navn alias: pseudonym.
Uttrykket aka stammer trolig fra politikretser i USA, hvor behovet for hurtigkoder har gitt mange slike forkortelser. Mange svindlere opererer med mange navn og ID-papirer, og det skal skrives mange dokumenter om dem.
Sjelden tilstand
En sjelden tilstand eller sjelden diagnose (innen medisin) er når det er mindre enn 500 kjente tilfeller per million innbyggere i landet. I Norge tilsvarer dette færre enn 2700 personer.
Nasjonal kompetansetjeneste for sjeldne diagnoser
Nærmere 1000 forskjellige sjeldne diagnoser har tilbud fra et kompetansesenter i Norge. Nasjonal kompetansetjeneste for sjeldne diagnose r ved Oslo Universitetssykehus har en egen servicetelefon, og nettstedet helsenorge.no har en oversikt over kompetansesentrene.
VuCast
VuCat (tidligere «FMeXtra») er et digitalt system for radiokringkasting.
Informasjon om systemet
VuCast er et system som muliggjør å sende digitalradio på eksisterende FM multipleks. Et FM multipleks består av FM mono-lyd, 19 kHz pilottone, 38 kHz stereosending og RDS på 57 kHz. Mellom 60 kHz og 100 kHz er det ledig plass, og dette benytter VuCast seg av. Dette innebærer at man ikke trenger å etablere ny infrastruktur, fordi man kan sette inn systemet til å sende digital radiokanaler på denne denne båndbredden.
Imago
Imago (entall: imago – flertall: imagines) er et fullvoksent eller ferdigutviklet, kjønnsmodent individ av dyr som har larvestadier. Brukt vesentlig om insekter i sitt siste stadium.
Insekter og andre leddyr har et ytre hudskjellet som «bærer», holder på plass, de indre organene. De mangler et indre skjelett, som hos virveldyr. Den ytre huden (hudskjelettet) må skiftes for at leddyr skal kunne vokse. Under utviklingen fra egg til voksen er det mange hudskifter, eller stadier.
Overgangen til imago er særlig tydelig hos holometabole insekter som har fullstendig forvandling og sitt nest siste stadium som en puppe hvor en svært omfattende ombygging skjer.
Hos hemimetabole insekter med ufullstendig forvandling er ikke overgangen så tydelig siden hvert trinn i utviklingen gradvis ligner mer på den voksne.
Serval
Serval (Leptailurus serval) er et mellomstort kattedyr som klassifiseres som en av tre nålevende art i slekten. Tidligere ble den klassifisert i slekten Leptailurus, men ny forskning har endret på dette. Slekten er en av flere i underfamilien av mindre kattedyr (Felinae). Servalen hører hjemme i Afrika. Arten har 19 kromosompar.
Første gang
Første gang er et musikkalbum med Geir Rønning, utgitt i 1996. Dette er hans debutalbum som soloartist.
Serval
Beskrivelse
thumb|left|Serval fra Sabi Sand-området I Sør-Afrika. De store ørene gir den en ypperlig hørsel – og bidrar også til å øke fordampningen i heten. Servalen er en mellomstor katt som kjennetegnes gjennom sin leopardlignende pels og sine lange ører. Den har en høyreist, lang og slank kroppsbygning og er meget langbent til katt å være. Arten har faktisk de lengste ørene og bena av alle kattedyr, sett i forhold til totalstørrelsen. Servalene veier normalt 8-18 kg, og kroppen måler ca. 67-100 cm fra snutespissen til haleroten. I tillegg kommer en relativt kort hale, som gjerne måler 24-45 cm. Skulderhøyden er normalt ca. 54-62 cm (40-65 cm som ytterpunkt).
Pelsen har normalt en gul grunnfarge, som varierer fra nærmest hvit i buken og brystet til mørkere rødgul over ryggen, med sorte, runde flekker, som i nakke- og mankeregionen går over i korte striper. Halen har et ringlet mønster. Fremst på snutepartiet er pelsen kort og lys, nærmest hvit eller hvetefarget. På baksiden av ørene har den skrå hvite og sorte båndmarkeringer. Det har også blitt observert helt sorte servaler, helst i tilknytning til Kilimanjaro og Mount Kenya i Øst-Afrika.
Utbredelse og habitat
Servalene trives i tørt og middels fuktig klima i områder med relativt høyt gress og rikelig tilgang på vann. Dette inkluderer gressrike savanner, åpent gressland, gresskledte skogsområder og fjellskråninger, samt områder som grenser inn mot regnskogene. Man finner den imidlertid ikke i regnskogen og regulære ørkenområder.
Atferd og reproduksjon
Servalens atferd er ikke fullt ut kjent. Den lever normalt i en solitær tilværelse og regnes som mest aktiv i grålysningen om morgenen (i 4-5 tiden) og etter solnedgang om kvelden (i 22-23 tiden). Små grupper av voksne hanner har blitt observert på dagtid mens de hviler sammen.
Servalene danner territorier som de markerer med urin og sekret. Hunnen vil normalt etablere et territorium på ca. 2-9 km² i størrelse. Hannens er omtrent dobbelt så stort og overlapper flere hunners. Konflikter mellom dyr kan oppstå om et annet kommer inn på servalens territorium (i overlappende territorier), men dette hender sjelden. Servalen kommuniserer også med skarpe, skingrende lyder, høyfrekvente skrik, knurring, og purrelyder. Servalen føler seg hjemme i vann og er en dyktig svømmer. Den er også usedvanlig spenstig og atletisk, selv til katt å være. Det er kjent at den kan hoppe omkring 3 meter rett opp i luften. Denne hoppeteknikken bruker servalen aktivt når den jakter.
Lite er også kjent omkring servalens reproduksjonsatferd. Brunsttiden er imidlertid ikke sesongpreget. Under selve brunsten vil hannen og hunnen både jakte og hvile sammen i dagevis. Hunnen går drektig i 65-75 dager og føder gjerne et kull som består av 2-3 unger i snitt. Ungene har doblet fødselsvekten i løpet av elleve uker og de blir avvent når de er omkring fem måneder gamle. Mora vil i denne tiden jakte og bringe mat til ungene. For hannene i kullet vil hun bare jakte til de kan klare seg selv, mens hun vil tolerere hunner noe lenger. Begge har forlatt mora før de blir ett år gamle, for å etablere sine egne territorier.
Ernæring og matvaner
Servaler er kjøttetere som helst jakter på byttedyr i tusmørket, rett før lyset enten forsvinner eller kommer. Den tilhører dessuten de mest effektive rovdyrene når den jakter. Statistisk vil servalen lykkes i 40% av tilfellene i dagslys, og i hele 59% av tilfellene når det er mørkt. Om den ikke lykkes med et angrep, vil den i de fleste tilfeller forlate byttet og søke etter et nytt.
Servalen benytter først og fremst sin ypperlige hørsel når den jakter. Den vil forsøke å snike seg så langt inn på et bytte at den kan benytte sin karakteristiske hoppteknikk for å fange det. Når byttet blir synlig, hopper servalen opp i luften og lander på byttet med framlabbene. Den har også evnen til å strekke de lange bena ned i hull for å fange byttet med de skarpe klørne på labbene, og det er dessuten kjent at servalen kan fange bytte i vann. Når et bytte er fanget, vil servalen gjerne leke med det en stund, før den dreper og spiser det.
Servalen spiser helst haredyr, smågnagere, krypdyr, fugler (ofte flamingoer) eller unge antiloper. Det er imidlertid også kjent at den spiser mineralholdig gress. Det er ikke kjent om servalen spiser kadaver.
Underarter
Underartene som listes opp her har ikke nødvendigvis internasjonal tilslutning blant forskere. Om ikke alle, så må sikkert flere (trolig de fleste) av de derfor regnes som lokale varieteter.
Annet
Servalens navn stammer fra det latinske ordet «cervus», som betyr hjort eller hjorteaktig. Slektsnavnet Leptailurus er et sammensatt ord som stammer fra gresk språk. Første del av ordet («lepta») betyr liten, mens andre del («ailur») betyr katt. Det vitenskapelige navnet (Leptailurus serval) kan således oversettes som liten hjortelignende katt.
Den er beslektet med karakal.
Zoo undergrunnsstasjon
Zoo er en stasjon på Frankfurts undergrunnsbane. Stasjonen ligger ved Zoo Frankfurt, som den har fått navn etter.
Brungmarka
Brungmarka er et stort skogs- og fjellområde som ligger på sørsida av Selbusjøen i Klæbu i Trondheim kommune, og i grenseområdene mot kommunene Selbu, Midtre Gauldal og Melhus. Området strekker seg fra Selbusjøen og opp mot Rensfjellet, 941 moh.
Brungmarka har sitt navn etter elva Brunga, som renner gjennom marka.
Concurrent Versions System
Concurrent Versions System (CVS) er et versjonskontrollsystem som er en videreføring av RCS, og som etter hvert erstattes av Subversion. CVS var det mest brukte versjonskontrollsystemet rundt år 2000, mye fordi det er dekket av GPL-lisensen og dermed er fritt tilgjengelig. Opp gjennom årene har CVS vist seg å være meget stabilt og sikkert, selv med mange hundre utviklere som jobber parallelt med mange tusen filer. Eksempler på store prosjekter som bruker CVS er nettleseren Mozilla, webserveren kompilatoren GCC og Gnome-prosjektet.
Mange prosjekter har etter hvert begynt å konvertere CVS-depotene til blant annet Subversion som er ment å være arvtakeren til CVS.
Hovedgrunnen til dette er at CVS har en del "aldringstegn", bl.a. følgende tekniske begrensninger:
Mange av disse begrensningene er blitt forbedret i alternative versjoner av CVS, som for eksempel Meta-CVS.
Napachanie
Napachanie (tysk Grundheim) er en landsby i Rokietnica-kommunen i Posen-fylket i Wielkopolskie-provinsen, nær Posen. Landsbyen har gymnasium og et palass fra 1879. Palasset er i stilen som blir kalt dronning Annas nordeuropeiske renessansestil.
Antoni av Napachanie (1494–1561), professor og rektor ved Det jagellonske universitet, kom fra Napachanie.
Brødbølvassdraget
Brødbølvassdraget befinner seg øst i Kongsvinger kommune. Det starter i grenseområdene i Torsby kommune i Sverige og ender ved riksgrensen ved Skoglund der det fortsetter som Jösseälven inn i Sverige. Nedbørfeltets areal er 459 km².
Gorybia
Gorybia er en slekt av biller som tilhører den artsrike underfamilien Cerambycinae i familien trebukker (Cerambycidae).
Utseende
Middelsstore, slanke, rødbrune trebukker. Antennene er litt sagtakkede og omtrent så lange som kroppen. Pronotum er tønneformet, omtrent så labgt som bredt. Dekkvingene er parallellsidige.
Utbredelse
Slekten er utbredt i Mellom- og Sør-Amerika, fra Costa Rica og sørover. De fleste av artene lever i Brasil.
Systematisk inndeling
Slektslisten følger.
Paul Folkvord
Paul Folkvord (født 13. desember 1961) er en tidligere norsk fotballspiller. Han ble cupmester for Bryne i 1987.
Han både startet og sluttet karrieren i naboklubben Klepp. Han var mangeårig toppscorer i Klepp før han gikk til Bryne der han scoret 93 mål på 240 kamper.