cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Contadina de Asís
Beskrivelse
Bildet ble malt i den italienske byen Assisi i 1888, i et forsøk på å male mere realistiske og naturtro bilder.
Contadina de Asís tilhører Sorolla Museum i Madrid.
Dwellers of the Deep
Dwellers of the Deep er det femte musikkalbumet fra det norske progressiv rock-bandet Wobbler, utgitt 23. oktober 2020.
Albumet består fire låter hvorav to episke låter og to noe kortere låter. Bandet benytter også på dette albumet autentiske analoge tangentinstrumenter som Chamberlin M1, Mellotron M400, Hammond C3-orgel, MiniMoog, Rhodes, clavinet, ARP, piano og cembalo. Elementer av musikken ble skrevet allerede i 2011 og i 2013, men mesteparten ble skrevet mellom 2017 og 2019. Bandet mener at både musikken, tekstene og ikke minst innspillingen ble sterkt påvirket av koronaviruspandemien i 2020. Tekstene handler om menneskelige følelser og motsetningsfylte krafter i psyken og blir av bandet beskrevet som «en introspektiv reise blant minner, følelser og instinkter hvor det lyse er lysere og det mørke er mørkere».
Plateomslaget er en reproduksjon av kartet «Systema ideale quo exprimitur, aquarum per canales hydragogos subterraneos ex mari et in montium hydrophylacia protrusio aquarumq[ue] subterrestrium per pyragogos canales concoctus», en modell av jordens indre hentet fra boken Mundus subterraneus av universalgeniet Athanasius Kircher, utgitt i 1665.
Mottakelse og listeplasseringer
Albumet ble kort tid etter utgivelsen nevnt av flere musikkjournalister som en sterk kandidat til å bli årets beste progressiv rock-album for 2020. Musikknettstedet SonicPerspectives.com kåret Dwellers of the Deep til årets beste progressiv rock-album og Blezt.no kåret det til årets beste album for 2020. I andre kåringer av årets beste progressiv rock-album for 2020 kom albumet på 3.-plass hos The FireNote.com og hos HeavyMusicHQ.com samt at det fikk 4.-plass hos PopMatters.com.
Dwellers of the Deep er per april 2023 på på 1.-plass på ProgArchives' rangering av de beste progressiv rock-albumene utgitt i 2020, og på 5.-plass på samme nettsteds liste over beste progressiv rock-album utgitt i det 21. århundre, med bandets eget album From Silence to Somewhere på 1.-plass. Albumet er per april 2023 på 70.-plass på ProgArchive's rangering over tidenes progrock-album. Dwellers of the Deep kom på 37.-plass på VG-lista Topp 40 album i oktober 2020.
Personell
Andre medvirkende
Vilde Bjerke
Vilde Bjerke (født 26. juni 1960) er en norsk artist, skuespiller og forfatter.
Bakgrunn
Hun er datter av dikteren André Bjerke og skuespillerinnen Henny Moan, og stedatter av Ole Paus, morens samboer fra 1973. Hennes foreldre introduserte med henne navnet Vilde i Norge. På farens side er Vilde Bjerke søster av Tone Bjerke og tidligere svigerinne til Olav Bjørshol – Ari Behns far – og på morens side er hun søster av Ole Paus' sønn Sole.
Arbeid
Bjerke debuterte som tekstforfatter som 13-åring i 1973 med sangen «Blomsten» på Ole Paus' plate Blues for Pyttsan Jespersens pårørende. Han skrev også sangen «Og en for Vilde» til henne, utgitt på platen Ole Bull Show (også fra 1973). Om stefaren uttalte hun senere: «Han var som en far i fem år. Han spilte nyskrevne tekster for meg og inspirerte meg til å spille gitar og skrive. Han var viktig for hele utviklingen min».
Bjerke har gått på Toneheim folkehøgskole og Østlandets musikkonservatorium, hvor hun utdannet seg til bratsjist. I tillegg har hun tatt mellomfag i fransk, teatervitenskap og litteraturvitenskap ved Universitetet i Oslo.
Hun har hatt flere mindre skuespillerroller, blant annet i Bentein Baardsons oppsetning av Peer Gynt på NRK, samt i Magnus Nilssons Solmomentet på svenske SVT i 1989. Som artist er Bjerke mest kjent for albumet Alene (2004). Vilde Bjerke har siden 1978 jobbet aktivt for å formidle sin fars forfatterskap. Hun holder forestillinger, har gitt ut CD-er med André Bjerkes barnevers, samt skrevet boken Du visste om et land – Om min far André Bjerke (2002). Hun er bosatt på Lillehammer.
Para-EM i friidrett 2021 – Diskoskast kvinner
Diskoskast for kvinner under Para-EM i friidrett 2021 i Bydgoszcz ble arrangert fra 1. til 5. juni 2021.
Alenka Čebašek
Alenka Čebašek (født 24. april 1989) er en slovensk langrennsløper. Hun representerte landet sitt under Vinter-OL 2014 i Sotsji, der hun ble utslått i kvartfinalen i sprinten.
Kelley O’Hara
Kelley O'Hara (født 4. august 1988) er en amerikansk fotballspiller, som spiller for klubben Utah Royals FC. Hun representerte landet sitt under Sommer-OL 2012 i London, der hun tok gull med det amerikanske landslaget.
Oksidativ fosforylering
Oksidativ fosforylering (også kjent som respirasjonssyklusen eller åndingssyklusen) er det siste og viktigste leddet i den metabolske prosessen der karbohydrater (glukose først og fremst), fett og proteiner blir brutt ned til enklere forbindelser som CO2 og H2O. Dette skjer i aerobe organismer, og bidrar til at det dannes mye ATP. Oksidativ fosforylering finner sted i den indre membranen til mitokondriet, og kan deles inn to hoveddeler; elektrontransportkjeden og dannelsen av ATP ved hjelp av en protongradient (H+).
Elektrontransportkjeden
Elektroner fra NADH og FADH2 går via en serie av elektronbærere som alle er knyttet til den indre membranen i mitokondriet. Denne bevegelsen av elektroner gjør at protoner aktivt kan fraktes ut av matriks. NADH og FADH2 oksideres og sender to elektroner hver over til elektrontransportkjeden. NADH sørger for at ca. 3H+ blir pumpet inn fra matriks og inn i rommet mellom indre og ytre membran, mens FADH2 sørger for at 2H+ blir pumpet inn, da den først kan oksidere lengre ned på elektrontransportkjeden. Dermed bygges det opp en protongradient (H+-gradient) mellom matriks og det ytre rommet inne i mitokondriet. Denne gradienten vil bli brukt i oksidativ fosforylering.
Elektrontransportkjeden består av store integrerte proteiner, ett mindre og mobilt protein (Cytokrom c, Cc) og et lite lipidmolekyl (Q). Elektronenes bevegelse gjennom kjeden danner en protongradient og har vann som sluttprodukt. Energien fra energibærerne NADH+H+ og FADH2 er nå omformet til en protongradient over den indre membranen i mitokondriet. Det er potensiell ATP. Protongradienten fører til en høy konsentrasjon av protoner i det lille rommet, som så kun kan utlignes ved at protonene kommer inn i matriks via ATP-syntase og dermed danner ATP fra ADP og P.
Kjemiosmose - dannelse av ATP
Kjemiosmose eller oksidativ fosforylering, som prosessen også blir kalt, er det siste leddet i en fullstendig nedbrytning av glukose. Dette skjer når protonene kan komme inn i mitokondriets matriks via enzymet ATP-syntase. Dette er et enzym som kobler bevegelsen av H+ fra det ytre til det indre av mitokondriet med en reaksjon som fører til at ADP får festet til seg et fritt fosfat (P) og danner ATP. H+ vil diffundere gjennom ATP-syntase og ut i mitokondriets matriks, der konsentrasjonen av H+ er lavere enn i rommet mellom indre og ytre membran. Når minst 3 (ganske nøyaktig 3,3) H+ har diffundert igjennom skjer reaksjonen der ATP blir dannet fra ADP. Det kommer til sammen ut 32 ATP-molekyler i oksidativ fosforylering.
Sluttresultatet av celleåndingen kommer ut her og ser slik ut: 6 CO2 + 12 H2O + 32/36 ATP.
Antallet ATP-molekyler kan være enten 32 eller 36. Tar man med alle ATP-molekylene som blir dannet i celleåndigen, får man 36. Men i virkeligheten er det slik at noe energi brukes til å frakte enkelte molekyler underveis i prosessen. De to NADH-molekylene som dannes i glykolysen, må fraktes inn til matriks slik at de kan avgi elektroner der til den oksidative fosforyleringen. Forskere har kommet frem til at dette arbeidet krever 2 ATP-molekyler (gjelder kun eukaryote celler). I tillegg brukes 2 ATP-molekyler i glykolysen. Dette gir i alt 32 "nyttige" ATP-molekyler. Den faktiske produksjonen av ATP i en eukaryot celle er noe lavere. Den indre membranen er ikke 100 % tett, og derfor kan enkelte H+ passere membranen andre steder enn via ATP-syntase. Mitokondriet kan også enkelte ganger bruke protongradienten til andre formål enn dannelse av ATP.
Haakon County
Haakon County er et fylke i den amerikanske delstaten Sør-Dakota.
Oksidativ fosforylering
Kjemiosmose - dannelse av ATP
Denne delen av celleåndingen kalles oksidativ fosforylering fordi det skjer redoksreaksjoner av elektronbæreren ved hjelp av oksygen (oksidativ) som igjen skaper denne protongradienten. Protongradienten brukes til å fosforylere et ADP-molekyl, og summen blir derfor oksidativ fosforylering. Dersom oksygenet ikke er til stede og blir redusert (mottar elektronet), stopper hele den oksidative fosforyleringen opp.
Haakon County
Det ligger i de sentrale delene av staten og det grenser mot Ziebach County i nord, Stanley County i øst, Jones County i sørøst, Jackson County i sør og mot Pennington County i vest.
Haakon Countys totale areal er 4,732.48 km² hvorav 36,91 km² er vann. Ved folketellingen i 2010 hadde fylket 1,937 innbyggere og administrasjonssenteret ligger i byen Philip som også er største by i fylket.
Historie
Fylket ble grunnlagt i 1914 og er oppkalt etter Norges kong Haakon VII. Det er det eneste fylket i Sør-Dakota som er oppkalt etter en ikke-amerikansk person.
Careiro
Careiro er en kommune i delstaten Amazonas i nordregionen av Brasil.
Saint John’s University
Ved universitetet var det 2 044 studenter og 164 vitenskapelig ansatte i 2006. Samme år var skolepengene US$ 24 924 for alle studenter som er folkeregistrert i USA. Studiene gis opp til mastergradnivå.
Tethys
Tethys (gresk: Τηθύς) er i henhold til gresk mytologi en av titanene, de opprinnelige guddommene, datter av Gaia (Jorden) og Uranos (Himmelen). Hun ble betraktet som en akvatisk havgudinne som representerte kildene til ferskvann som ga næring til jorden, påkalt i klassisk gresk poesi, men tilsynelatende ikke dyrket i kultsammenheng.
Make og barn
Hun var både søster og hustru av Okeanos, den store mytologiske elven som omformet verden. Hun var mor til de viktigste elvene som grekerne kjente til, slik som Nilen i Egypt, Alfiós på Peloponnes (med navn etter guden Alfeios, en av hennes sønner), Menderes i Anatolia, og hun hadde i tillegg rundt 3000 døtre som ble kalt for okeanidene, nymfer som var beskyttere av hver sine elver. Tethys var således betraktet som en legemliggjøring av verdens vann og ble kanskje også opprinnelig sett på som en motpart til Thalassa, legemliggjøring av havet, men ble etter hvert representert av greske poetene som havet i seg selv og således likestilt med sistnevnte.
Beskjeden betydning
Til tross for Tethys' betydningsfulle aspekter og antydninger om en mulig sterk posisjon i tidlige tider, spiller hun bortimot ingen andel i de nedtegnede greske litterære tekster, eller i de historiske kultnedtegnelsene. Det er ingen kult registrert for henne i historisk tid. Walter Burkert merket seg tilstedeværelsen av Tethys i en episode av Homers Iliaden som ble kalt for «Zevs' bedrag» og hvor Hera, for å mislede Zevs, sier at hun ønsker å gå til Okeanos, «gudenes opprinnelse», og til Tethys, «moren». Lingvistisk ser Burkert i navnet en omforming av akkadiske tiamtu eller tâmtu, «havet», noe som er gjenkjennbart i Tiamat, et opphavelig havgudinne i mesopotamisk mytologi. Burkert ser en senere form, thalatth, til å være beslektet med greske Θάλαττα (thalatta) eller Θάλασσα (thalassa), «havet». Alternativt kan hennes navn rett og slett bety «amme» eller «gamle kvinne», noe som bærer en viss likhet med ἡ τήθη, «bestemor», og hun er ofte framstilt som være arkaisk eller meget gammel.
Hesiods Theogonien bygger på babylonernes skapelsesberetning, antagelig tilpasset via hettittere, og deretter omarbeidet og preget av gresk tenkning rundt 725 f.Kr. ved Hesiod. I den babylonske skapelsesfortellingen var de opphavelige guddommene dualismen Apsu, ferskvannets gud, og Tiamat, urhavets gudinne. Hankjønnet Apsu og hunkjønnet Tiamat blandet sine vann, og dette ga opphavet til gudeverden. Det finnes spor av denne havgudinnens rolle i enkelte greske sagn, den posisjonen som Tethys antagelig hadde i de eldste tider, men hennes rolle ble overtatt av Gaia, jorden, som reduserte Tethys til ubetydelighet.
Blant de får representasjonene av Tethys som har blitt sikkert identifisert ved ledsagende inskripsjon er en senantikk mosaikk fra 300-tallet e.Kr. fra gulvet av en termer (romersk badeanlegg) i Antiokia ved Orontes (og siden fjernet derfra og fraktet til amerikanske Harvard Business School i Boston, Massachusetts ). I denne mosaikken er det en byste av Tethys, omgitt av fisk, som stiger med nakne skuldre opp fra vannet. Mot hennes skulder hviler et gyllent ror fra en båt. Grå vinger stikker ut fra hennes forhode, se illustrasjon på denne siden.
Andre tilstedeværelser
Tethys har tidvis blitt forvekslet med en annen havgudinne som ble havnymfen Thetis, make av Pelevs og mor til Akilles i løpet av klassisk tid. En del myter antyder en andre generasjons forhold mellom de to, en bestemor og et barnebarn.
Stjernehimmelen
En antydning om Tethys' makt forholder en myte seg til at den framstående olympiske gudinnen Hera ikke var fornøyd med plasseringen av Kallisto og dennes sønn Arkas på himmelhvelvingen som stjernebildet Store bjørn og Lille bjørn, og bad da sin amme Tethys om hjelp. Som en havgudinne fikk Tethys stjernebildet til for evig å sirkulere himmelen og aldri gå nedenfor horisonten, således forklare hvorfor de er nær himmelpolen. Robert Graves tolket bruken av begrepet amme i klassiske myter som identifisere guddommer som en gang var gudinner av sentral betydning før historisk tid.
Tethys kom selv til å gi navn til en måne til planeten Saturn, og til det forhistoriske Tethyshavet.
I kunsten
I gresk vasemaleri opptrer Tethys som kvinne uten attributter i selskap med Eileithyia, gudinne for barnefødsler, og sin make Okeanos med fiskehalen. I mosaikkunsten, som nevnt ovenfor, opptrer hun med et lite par små vinger som dekorerer hennes øyenbryn, muligens grunnet hennes rolle som mor for regnskyer.
Jiudianxia-demningen
Jiudianxia-demningen er en demning med vannkraftverk i det sentrale Kina, i vassdraget Tao, en sideelv til Huang He. Vannkraftverket ligger i provinsen Gansu. Ved igangsettelse hadde vannkraftverket en kapasitet på 300 MW. Utbyggingen startet i 2005, og var ferdig i 2008.
Steinfyllingsdammen har betongdekke (CFRD) og er 136,5 meter høy.
Louise Michel
Louise Michel (født 29. mai 1830, død 9. januar 1905) var en fransk forfatter, anarkist og lærerinne som var aktiv sanitetskvinne under Pariskommunen i 1871. Under pseudonymet «Clémence» ble hun også kjent som «den røde jomfru fra Montmartre».
Bakgrunn
Louise Michel ble født i slottet Vroncourt i Haute-Marne den 29. mai 1830, som datter av tjenestepiken Marianne Michel og husets sønn Etienne Charles Demahis. Hun vokste opp hos foreldrene, og fikk en liberal utdannelse. Etter bestefarens død i 1850 ble hun utdannet som lærer, men nektet å arbeide i en offentlig skole på grunn av sine politiske antipatier mot Napoleon III av Frankrike.
Som militant motstander av bonapartistene, fant hun i 1866 veien til en skole i bykvartalet Montmartre i Paris, hvor hun samtidig arbeidet som sosialarbeider blant byens fattige og ble en politisk aktivist for revolusjon. Hun var på denne tiden tilhenger av blanquismen.
Da Paris ble beleiret fra 19. september 1870 til 28. januar 1871, holdt hun utrettelig flammende taler for å vedlikeholde den franske motstanden mot Preussen.
Pariskommunen
Ved Pariskommunens etablering vervet hun seg til nasjonalgarden. Hun var ambulerende sanitetskvinne og pleiet skadde fra barrikadekampane. Som hevn mot at Paris hadde overgitt seg, foreslo hun å gå til angrep på byen, og tilbød seg også å forsøke å skyte statsminister Louis-Adolphe Thiers.
Hun kjempet sammen med kommunardene da de holdt deres siste skanse i Montmartres kirkegård, og hun var en nær alliert med Théophile Ferré. Etter hans henrettelse i november 1871 skrev hun et avskjedsdikt til ham, l’œillet rouge («Den røde nellik»).
Det var også uten tvil Louise Michel som Victor Hugo hadde i tankene da han på sin side skrev diktet «Viro Major». Hans glødende støtte til Michel var muligens også en viktig moralsk faktor i hennes politiske aktiviteter.
Dømt av krigsdomstolen
I desember 1871 ble Michel arrestert og bragt inn til domstolen til det sjette krigsråd. Der ble hun anklaget og funnet skyldig i en rekke forhold, deriblant for forsøk på å styrte regjeringen, for å oppfordre franske borgere til å bevæpne seg, for selv å bære våpen og for å bære en militær uniform. I sin forsvarstale sverget hun evig troskap overfor Pariskommunens idéer, og spurte dommerne om de hadde mot til å dømme henne til døden.
Under rettssaken skal hun også ha sagt at ''«Ettersom det kan synes som om ethvert hjerte som banker for frihet ikke har noen rettigheter til noe annet enn en liten slurk med bly, krever jeg min andel. Dersom dere lar meg leve, skal jeg aldri opphøre med å skrike om hevn»''.
Louise Michel tilbragte 20 måneder i fengsel og ble dømt til deportasjon. Pressen i Versailles på denne tiden omtalte henne som la Louve rouge, la Bonne Louise («den røde hunn-ulven», og «den gode Louise»).
Deportert til Ny-Caledonia
Hun ble værende i Ny-Caledonia i syv år. Der ble hun kjent med kanakene, den melanesiske urbefolkningen, og forsøkte å gi dem en utdannelse. Michel tok deres parti under revolten i 1878, og skal ha sendt deler av sitt halstørkle til opprørslederen Ataï, som en sympati-erklæring overfor opprørerne.
I det påfølgende år fikk hun autorisasjon til å arbeide som lærer i Nouméa for barn av andre deporterte fanger, deriblant barn av kabyler som i 1871 hadde deltatt i Sjeik Mokranis opprør. Hun arbeidet også som lærerinne i pikeskoler.
Hjemkomst til Frankrike
Etter at kommunardene ble tildelt amnesti, vendte Louise Michel tilbake til Paris i 1880. Med uforandrede revolusjonære holdninger, avholdt hun en offentlig tale den 21. november 1880. Michel fortsatte sine revolusjonære aktiviteter i Europa, og deltok på anarkist-kongressen i London i 1881, der hun ledet demonstrasjoner, holdt taler i større folkemengder, og ledet en libertariansk skole.
Ved én anledning ledet hun en demonstrasjon mot fattigdommen i Frankrike, til minne om Pariskommunen. Louise tok av seg den svarte silkeunderkjolen, festet den på et kosteskaft, og brukte den som fane for sine anarkistiske synspunkter. Dette er også den historiske bakgrunnen til anarkismens sorte fane som et politisk symbol.
Michel reiste rundt omkring i Frankrike og forkynte revolusjon. I 1883 ledet hun en gruppe demonstranter i Paris som ranet en bakeributikk. Hun ble dømt til seks års fengsel for handlingen, men ble løslatt i 1886 sammen med Pjotr Kropotkin og andre fremtredende anarkister.
Hun vendte tilbake i 1895, og deltok i den politiske agitasjonen som var blitt fremprovosert i kjølvannet av Dreyfus-saken og justismordet mot Alfred Dreyfus i 1898. Etter denne saken deltok hun i en rekke konferanser og oppholdt seg blant venner i London.
Hun ble mange ganger arrestert under politiske demonstrasjoner, og ble igjen idømt en fengselsstraff på seks år. Hun ble løslatt etter tre år takket være inngrep fra Georges Clemenceau, slik at hun fikk anledning til å besøke sin syke mor på dødsleiet. Hun var mer eller mindre konstant forfulgt av det franske politiet, og ble etter dette arrestert en rekke ganger for politisk agitasjon, selv om det bare var for kortere perioder.
Louise Michel døde den 10. januar 1905 på rom 11, Hotell Oasis, Marseille, mens hun var på en turné i Frankrike og holdt foredrag om sine anarkistiske synspunkter. Hennes begravelse i Paris samlet en enorm forsamling som ikke kunne unngå å imponere samtiden. En rekke fremtredende talere holdt taler under begravelsen. Også stormesteren i frimurerlosjen Losjen det Universelle Broderskap holdt tale i kirken denne dagen, og uttrykte sin takknemlighet over at losjens medlemmer fikk lov til å gi henne sin siste ære. Han beklaget at hennes stormfulle liv hadde hindret henne i å innvies i losjen (dette var noe så uvanlig som en frimurerlosje som var åpen for kvinner), som hun hadde besøkt et år før sin død.
Ettermæle
Louise Michel ble høyt beundret av franske arbeidere og revolusjonære, særlig på grunn av hennes tilknytning til Pariskommunen. Fra hennes død frem til 1916, ble det hvert år avholdt en demonstrasjon ved hennes grav i Levallois-Perret. Som en legende i arbeiderbevegelsen er hun blitt kalt Bonne Louise («den gode Louise») og Vierge rouge («den røde jomfru»). Sammen med George Sand var hun en av få kvinner på 1800-tallet som en eller annen gang i løpet av sine liv bar mannlige klær som symbol på feminisme.
Michel forfattet en rekke teoretiske essay, dikt, legender og eventyr, inkludert barnefortellinger. Mange småskoler i franske byer er oppkalt etter henne som et symbol på den franske skolelærer innenfor fransk kultur.
Den 1. mai 1946 ble den parisiske undergrunnsstasjonen inntil da kjent som Vallier oppkalt etter henne, og fikk sitt nåværende navn «Louise Michel».
Drammensfjorden
Drammensfjorden er en fjord i kommunene Drammen, Lier og Asker i Viken fylke. Fjorden starter ved Drammen og utløpet av Drammenselva i nord, og er om lag 30 km lang. Den strekker seg videre fra Drammen og Lier forbi landskapet Hurumlandet i Asker på østsiden, og munner ut i Breiangen i Ytre Oslofjord.
Louise Michel
Ettermæle
I 1975 ble borggården foran katedralen Sacré-Cœur oppkalt etter henne, og inngangs-skiltet proklamerer henne som en «helt av kommunen».
Drammensfjorden
Omtrent 17 km fra Drammen, ved Svelvik, snevres fjorden inn til det om lag 200 meter smale sundet Svelvikstrømmen. Innsnevringen skyldes en endemorene som stikker ut fra Hurumlandet. Morenen kalles Svelvikryggen, og deler fjorden i en dypere indre del hvor den er dypere enn 100 meter i et stort område, på det dypeste 123 meter, fra Hyggen ut til Svelvikstrømmen og grunnere ytre del.
Louise Michel
Ettermæle
Under 200-års markeringen etter hennes bortgang i 2005 ble det avholdt to seminarer: Bonne Louise og et seminar i mars, ledet av Valérie Morignat og organisert av borgermesteren i Paris og kulturforeningen Actazé, under tittelen Louise Michel, en skikkelse innenfor transversabilitet. Hennes innflytelse vedvarer fortsatt på universiteter i USA, blant instituttene American Feminine Studies, i form av hennes novelle La misère, som kritiserte den sosiale krisen i storbyenes forsteder, lenge før dette ble anerkjent som et problem.
Den franske filmen Louise-Michel fra 2008 er dedikert til henne.
Drammensfjorden
Vannforhold og vannkvalitet
På overflaten er vannet nokså ferskt, noe som gjør badeplassene frie for maneter, men lengre nede finnes saltvann, slik at man også har saltvannsfisk som torsk, sei, flyndre og makrell i fjorden. Det er også populært å drive isfiske på fjorden. Innenfor Svelvikstrømmen, på Hurum-siden av fjorden, ligger er godt bevart utdødd korallrev på 10–20 meters dyp.
Drammensvassdraget er Norges tredje største vassdrag og vannføringen ved utløpet er på ca. 300 m³/s.
Drammensfjorden har hatt utfordringer med forurensning. Kloakkrensning kombinert med omlegging av industrien og næringslivet i Drammen har gjort fjorden renere. Laks og sjøørret er derfor igjen å finne i fjorden, Drammenselva og Lierelva. Drammensvassdraget er blant Norges viktigste områder for laks, men har hatt problemer med lakseparasitten Gyrodactylus salaris.
Navn
Drammensfjorden er kjent fra norrøn tid under navnet Dramn, Dravn, Dråvn eller Drofn, ord som man tror betyr «uklart vann» eller «bølger». Mens Knut den mektige ble tatt til konge på Øretinget, gjemte Olav Haraldsson seg i Dravn (Drammensfjorden) med flåten sin. I vikingtiden stod vannet omkring fire meter høyere, og fjorden kan ha gått helt til Hokksund, mens nedre del av Drammenselva var en smal arm av Drammensfjorden.
Vannløpet fra Vikersund helt til Svelvik ble fra gammelt kalt Drammen, Drofn, Drafn eller Dramn. St. Hallvard ble sagt å ha druknet i Drafn. Rundt 1600 hadde selve elven fått navnet Storelven eller Ekerelven, mens «Drammen» var navnet på fjorden ut til Svelvik. Fra 1600 ble «Drammen» felles navn for de tre tettstedene ved elvens utløp, og navnene «Drammenselven» og «Drammensfjorden» ble vanlige.
Historie
På slutten av istiden stod havet omkring 200 meter høyere enn i dag. Da isen trakk seg tilbake, ble Drammensdalen fylt av havvann. Ved Eiker er den marine grensen på 190-195 meter. I bronsealderen stod havet fortsatt ni til 14 meter høyere enn i dag, slik at den tids Drammensfjord strakte seg opp gjennom Drammenselvas dalføre opp til og forbi Hellefossen. Ved overgangen mellom eldre og yngre jernalder hadde landet hevet seg så mye at Hellefossen trolig fremstod som et stryk. De eldste gårdene ble anlagt da vannstanden var høyere, slik at nær Drammenselva er gårdene yngre.
Nedre del av Drammenselva og dalføret var i vikingtid fortsatt en smal arm av Drammensfjorden. Dersom teorien om at Ryggkollen dannet en innsjø i Nedre Eiker er riktig, kan Hellefossen ha kommet til syne i løpet av vikingtid og over relativt kort tid. En teori antar at en morene ved Ryggkollene i forhistorisk tid sperret elvens løp, slik at store deler av nedre Eiker var en innsjø. Vannstanden kan ha vært nesten så høy som Haug kirkes murer, kanskje 15-16 meter over havet. En gang i tidlig vikingtid gravde elven seg gjennom sandmorenen, og innsjøen forsvant på relativt kort tid. Teorien om innsjøen innebærer at Drammensfjorden den gang gikk omtrent til Ryggkollen.
I vikingtid og middelalder ble Drofn eller Dramn brukt både om Drammenselven (fra Vikersund) og fjorden innenfor Svelvik. Mellom Svelvik og elvemunningen ble fjorden oppfattet som en innsjø. Hellig-Olav styrte inn Oslofjorden til «det vann som heter Drofn» for å unngå Knut den mektige. Svelvikstrømmen ble på den tiden oppfattet som vassdragets munning. Gradvis gikk navnet Dramn eller Drammen over til å bety innsjøen (det vil si fjorden innenfor Svelvik), mens elven ble kalt Eikerelven eller Storelven. Rundt 1600 skrev Jens Nilssøn at grensen mellom de to gikk straks ovenfor Kobberviken.
I istiden hadde brefronten trolig et opphold ved Svelvik, slik at breelven bygget opp en grusavsetning i dag kjent som Svelvik-ryggen. Ryggen har høyeste punkt 60 moh. som ligger langt under marin grense på stedet (omkring 200 moh.), det vil si at avsetningen skjedde langt under den tids havnivå.
Erik Johansson
Erik Johansson er navnet til flere personer:
Leonberg
Leonberg er en by i den tyske delstaten Baden-Württemberg, rundt 16 kilometer vest for delstatshovedstaden Stuttgart. Det bor rundt 45 000 personer i Leonberg (2010).
Evolusjonær utviklingsbiologi
Evolusjonær utviklingsbiologi, ofte kalt EvoDevo (fra evolutionary development) er en gren av utviklingsbiologi hvor man studerer hvordan forskjellige dyr og planter utvikler seg fra fosterstadiet for å forstå det evolusjonære slektskapet mellom dem, og hvordan utviklingsprosessene har endret seg gjennom evolusjonen.
Starten på den moderne forskningen på feltet var funnet av gen som styrte fosterutviklingen i modellorganismer. De samme genene ble funnet i forskjellige organismer, og der hadde de lignende eller samme funksjon. Det viser seg at evolusjonære nyskapninger innen utvikling oftest skjer ved gjenbruk og endringer av gennettverk som finnes fra før. Dette vil si at gener som har blitt brukt i en kroppsdel blir brukt i en annen kroppsdel til et annet formål.
Viktige konsept i evolusjonær utviklingsbiologi
Utviklingen av planter og dyr er lettere å forstå om vi tenker at de består av moduler eller regioner, og at disse modulene utvikler seg delvis uavhengig av hverandre. Eksempel på moduler er fingre, ribbein og kroppssegmenter. Det forskere forsøker å forstå er hvilke gener som hjelper til med å danne disse modulene, hvordan disse genene virker sammen, og hvordan modulene har oppstått i evolusjonen.
Et annet viktig konsept er at enkelte genprodukter fungerer som brytere som slår av eller på andre gener, og andre som signaler som sprer seg fra et punkt utover i kroppen, morfogener. Et eksempel på slike brytere er Hox-gener. Disse bestemmer hva et kroppssegment skal bli til. For eksempel: hos virveldyr, som oss, bestemmer Hox genene hvilke ryggvirvler som skal bli til nakke, hvor armene skal plasseres langs ryggraden, osv. Eksempel på hva de gjør hos en flue er at de bestemmer hvilke deler som er overkropp, og hvilken del av overkroppen som skal ha vinger.
Et eksempel på et morfogen er proteinet Sonic Hedgehog. Dette er innblandet i mange prosesser og er dermed også et eksempel på gjenbruk av gener i evolusjonen av utviklingsprosesser. En av tingene Sonic Hedgehog gjør er at det bestemmer den ene retningen på lemmer: det angir retningen fra bakerst på et lem til fremst. På en arm vil dette være fra hvor lillefingeren skal være til tommelen. Denne funksjonen vet man er bevart fra bruskfisker til mennesker.
Disse tingene gjør at en del forskere tenker seg at grunnen til at organismer utvikler seg på ulikt vis skyldes endringer i reguleringen av hvor og når i en organisme gener blir uttrykt, mer enn det skyldes endringer av selve genene. Det vil si at det skjer mutasjoner i promotor og enhancer regionene til genene.
Innen evolusjonær utviklingsbiologi tenkes det også at utviklingen er tøyelig, det vil si at den ikke bare er bestemt av genene, men er også påvirket av ytre faktorer, som miljøet. Dermed kan evolusjon skje ved at en endring av fenotype kommer før en endring av genene.
Litteratur
SB Carroll (2005). Endless Forms Most Beautiful
Ballottines
Ballottines eller Ballotines er små galantines rullet i kjøtt eller fisk. De serveres kalde, men kan også av og til være varme (à la nage), og servert med en passende saus, som forrett.
For å tillage for eksempel hønseballottiner (Ballottines de volaille) blir hønselår utbenet, skinnet beholdt, fylt med hønsefarse, sydd igjen, stuet, røstet, braisert eller pochert, og servert varme med en saus. Det finnes mange varianter, som for eksempel ballottins Garibaldi, som er fylt med kalve- og hønsekjøtt, tunge og trøfler – og servert med en tomatsaus kokt på kjøttkraften.
Lauri Sild
Lauri Sild (født 28. mai 1990) er en estisk orienteringsløper som representerer den finske orienteringsklubben Koovee. Han er bror av orienteringsløperen Timo Sild og sønn av bronsemedaljevinner fra VM i orientering i 1991, Sixten Sild.
Karriere
Lauri Sild har vært med å prege internasjonal orienteringssport i flere sesonger, men har ikke lykkes med å vinne noen medaljer i internasjonale mesterskap. Den estiske løperen har 6.-plass fra mellomdistansen i finske Vuokatti i 2013 som sin personlige bestenotering. Han var også med da Estland ble nummer seks på stafetten i VM i skotske Inverness i 2015.
Lauri Sild blir ansett for å være en god stafettløper og har ved flere anledninger prestert svært gode etappetider i orienteringsverdens største klubbstafetter, Tiomila og Jukola. Sammen med Koovee vant han Jukola i 2016. Lauri Sild har i løpet av sin karriere representert seks ulike orienteringsklubbene. I samtlige klubber har broren Timo vært medlem samtidig som ham.
Christian L. Jensen
Christian Ludvig Jensen (født 17. november 1885, død 4. september 1978) var en norsk høyesterettsadvokat og politiker (H).
Jensen ble cand. jur. i 1909, og arbeidet deretter som dommerfullmektig ved Moss sorenskriverembete 1909–1911. Fra 1912 til 1913 studerte han i Tyskland. I 1913 ble han fullmektig hos advokatene Fredrik Stang Lund og Jens Michael Lund, og etter at han tok advokaturen i 1917 ble han også kompanjong i firmaet. Han fortsatte i firmaet frem til i 1976, og hadde da arbeidet til sammen 63 år samme sted.
Hanson County
Hanson County er et fylke i den amerikanske delstaten Sør-Dakota.
Anna Magnani
Anna Magnani (født 7. mars 1908 i Roma, død 26. september 1973 samme sted) var en italiensk skuespiller. Hun vant Oscar, Golden Globe og BAFTA for rollen som Serafina Delle Rose i filmen Den tatoverte rosen (1955). Magnani har fått en stjerne på Hollywood Walk of Fame.
Bakgrunn
Anna Magnani, som var utenomekteskapelig barn av en italiensk kvinne og egyptisk mann, vokste opp i fattigdom hos sin mormor i et slumdistrikt i Roma. hun fikk sin skoleutdannelse ved en klosterskole og begynte senere å studere ved Det dramatiske teaters sceneskole. For å finansiere sin utdannelse sang hun uanstendige ballader på shabby nattklubber. Hun avanserte til varietéer og fra 1926 medvirket hun i teateroppsetninger.
Skuespillerinne
I 1926 gjorde hun filmdebut i stumfilmen Scampolo. Hun kom ikke tilbake til filmen før i 1934; hun satset i stedet på en karriere som sceneskuespillerinne og sangerinne. I 1935 giftet hun seg med regissøren Goffredo Alessandrini, som anså henne uegnet som filmskuespillerinne, men likevel gav henne en birolle i filmen Cavalleria (1936). Deres ekteskap var ulykkelig og ble oppløst i1950.
I 1942 fikk hun en utebomekteskapelig sønn med skuespilleren Massimo Serato. Sønnen ble senere rammet av polio.
Etter Romas frigjøring under Andre verdenskrig sang Anna Magnani for de amerikanske soldatene og ble populær. Hun fikk sitt store gjennombrudd i 1944 i Roberto Rossellinis Rom – åpen by. Hun spilte senere en rekke kraftfulle kvinneportrett. Hun var ikke en typisk stjerne – liten og satt, med store mørke ringer under øynene – men hun ble betraktet av sine kolleger innen filmen som en av de største skuespillerinner noensinne.
Hun ble belønnet med en Oscar i 1955 för sin rolle i Den tatoverte rosen.
Anna Magnani døde i 1973 av langvarig kreft i bukspyttskjertelen. Store menneskemasser samlet seg til hennes begravelse. Hun ligger begravd i familiemausoleet tilhørende hennes gode venn Roberto Rossellini.
Mysteriet med det levende lik
Mysteriet med det levende lik er en nordisk krimserie for barn og unge som gikk på NRK i 1992 Serien handlet om en gruppe skandinaviske barn som var på ferie på den danske øya Endelave. Der fant de liket av en gresk arbeider. Men like etter så de mannen i live. Serien ble regissert av svenske Lars Göran Petterson og produsert av norske Kalle Fürst. Manuset ble skrevet av danske Kirsten Holst. Petterson bearbeidet hennes manus for fjernsyn.
Kilpisjärvi (innsjø)
Kilpisjärvi (nordsamisk: Gilbbesjávri) er en innsjø på grensen mellom Finland og Sverige. Den ligger i den nordvestre delen av Enontekis kommune ved stedet Kilpisjärvi i den finske armen i Lappland i det nordvestligste Finland. På den svenske siden ligger sjøen i Kiruna kommun i Norrbottens län (Lappland).
Kilpisjärvi ligger i De skandinaviske fjellene. På den finske siden ligger fjelltoppene rundt 300–550 meter, og på den svenske siden rundt 300 meter over sjøens vannflate. Strendene er tørre, karrige og steinete. Det mest kjente fjellet ved sjøen er Saana.
Kilpisjärvi er todelt, og deles av et sund ved Salmivaara i den nordlige (øvre) Ylinen Kilpisjärvi (nordsamisk: Bajit Gilbbesjávri) og i den sørlige (nedre) Alanen Kilpisjärvi eller Alajärvi (Vuolit Gilbbesjávri eller Vuolle-Gilbbesjávri). Innsjøen har utløp gjennom Könkämäälven, Muonioälven og endelig Torneälven til Bottenviken.
Kilpisjärvis sammenlagte overflate utgjør 37 kvadratkilometer. Det største dypet på 57 meter ligger i den sørlige delen. I den nordlige delen er det største dypet på 47 meter. Gjennomsnittlig dybde er 19,5 meter. Innsjøen er islagt til slutten av mai og sjøen fryser til i begynnelsen av november.
Fiskebestand
Harr, røye, sik og ørret er de viktigste fiskeartene i Kilpisjärvi. Siken er utplassert i sjøen. Kilpisjärvi er ikke et godt fiskevann. Et tegn på detta ses i den årlige sportsfiskekonkurransen Vain kaksi kalaa (Bare to fisker), som arrangeres i begynnelsen av mai. Til tross for et deltagerantall på flere tusen våren 2006, resulterte konkurransen i null fangede fisker som oppfylte målene i henhold til konkurransereglene.
Mads Andreas Jacobsen
Mads Andreas Jacobsen (født 17. september 1891 i Tórshavn, død 31. mai 1944 samme sted) var en færøysk biblioteks- og museumsdirektør, forfatter og politiker (Sj.).
Han hadde preliminæreksamen fra 1907 og studentereksamen fra 1910, og studerte matematikk, fysikk, kjemi og astronomi ved Københavns Universitet i noen år, men tok aldri eksamen. Han underviste i realfagene ved Tórshavns realskole og lærerseminar 1914–1919. I 1919 fikk han i oppdrag av Lagtinget å organisere Færøyenes bibliotekvesen, og han studerte derfor bibliotekvesen i Danmark 1919–1920. Jacobsen var deretter bibliotekar ved Færø Amts Bibliotek fra 1921 og frem til sin død. Fra 1928 var han også styreformann i Færøernes Museumsforening og direktør ved Færøernes Museum.
Han var borgermester i Tórshavn fra 1933 til han avgikk ved døden i 1944, valgt for Framburðsfelagið. Han var innvalgt på Lagtinget fra Suðurstreymoy 1936–1940, og tilhørte den mer radikale fløyen av Sjálvstýrisflokkurin som stod i opposisjon til Jóannes Patursson. Ved partisplittelsen vinteren 1939/1940 gikk Framburðsfelagið inn i Fólkaflokkurin. Mads Andreas Jacobsen ble værende i Sjálvstýrisflokkurin, som stilte egen liste ved valget i Tórshavn i 1940.
Han var styreformann i litteraturtidsskriftet Varðin 1918–1934, og utgav bladet Jól í Føroyum sammen med avisredaktør Poul Niclasen 1930–1938. Jacobsens egen litterære produksjon bestod i noen noveller (i Alexander Kiellands stil) og dikt, men i all hovedsak utgiverarbeider, lærebøker for skolen og sakprosa om færøysk litteratur. I 1928 utgav han sammen med Christian Matras en færøysk-dansk ordbok.
Tórshavnar kommuna har delt ut M.A. Jacobsens Heiðursløn, som anses som Færøyenes fremste litteraturpris, på Mads Andreas Jacobsens fødselsdag den 17. september siden 1958.
Han var sønn av bøkker Jacob Jacobsen og Elisabeth (Elspa) Djonesen. Søsteren Sanna og hennes mann Símun av Skarði etablerte Føroya Fólkaháskúli.
Spisslønn
Spisslønn (Acer platanoides) er et løvfellende treslag fra Europa og tilstøtende deler av Vest-Asia. Den er den eneste naturlig forekommende lønnearten i Norge.
Beskrivelse
Bladene har 5 spisse fliker, og både flikene og tennene langs bladranden er dratt ut i lange spisser. Bladene sitter motsatt og er opptil 12 cm lange og 15 cm brede. Oversiden er glinsende grønn, og undersiden er lysere med små hvite hårdusker i nervevinklene. Bladstilken er 10–20 cm lang og rødlig. Unge greiner og bladstilk har melkesaft. Høstfargen er som regel smørgul, men noen trær blir skarlagensrøde.
Trærne begynner å blomstre når de er 25–30 år gamle. De er sambu med adskilte hann- og hunnblomster på samme tre, men tvekjønnede blomster forekommer også. Blomstringen er i april–mai før løvsprett, og pollineringen gjøres av insekter. Blomsterstanden er en opprett topp med 30–40 blomster, som er 6–8 mm lange med 5 gulgrønne, ovale kronblad, mye nektar og en emmen lukt. Frukten er en dobbel samara der de to delene sitter i nesten 180° vinkel. Samaraen er 3–5 cm lang, gulgrønn og spres med vinden.
Spisslønn kan forveksles med platanlønn, men den har mattere grønne blad uten utdratte spisser, ikke melkesaft i bladstilken, hengende blomsterstand, samaraer i omtrent 90° vinkel og bark som skaller av.
Økologi
De svarte prikkene som er vanlige på bladene, skyldes soppen lønnetjæreflekk (Rhytisma acerinum). Bladene kan være delvis dekt av et grått belegg som er soppen spisslønnmeldugg (Sawadaea tulasnei). Larvene til dvergmøllen Ectoedemia sericopeza gnager ganger i samaraene.
Utbredelse
Spisslønn har den største utbredelsen av de europeiske lønneartene. Den finnes fra Hellas, Balkan, Nord-Italia og Pyreneene nordover til sørlige Fennoskandia og østover til Uralfjellene i Russland. Den vokser fra havnivå opptil 1400 moh. i Alpene. Treslaget forekommer ikke naturlig i de vestligste delene av Europa: Vest-Frankrike, De britiske øyer, Nederland og vestlige Jylland i Danmark. Spisslønn er også utbredt i fjellskoger i Tyrkia, Kaukasus og Nord-Iran og vokser der opptil 2400 moh. Arten er vanlig dyrket og forvillet i Europa utenom det naturlige utbredelsesområdet.
I Norge regnes spisslønn til edelløvtrærne som vokser på steder med varmt mikroklima, ofte sør- eller vestvendte lier med næringsrik jord. Den finnes naturlig på Øst- og Sørlandet nordover til Alvdal og Fåberg og vestover til Vest-Agder. Arten er vanlig forvillet på Vestlandet og Trøndelag og er også funnet noen steder i Nord-Norge nordover til Harstad og Tromsø. Spisslønn er det eneste viltvoksende lønnetreet i Norge, og arten ble tidligere ofte bare kalt «lønn» på norsk.
En nærstående art, Acer turkestanicum, vokser i de sentralasiatiske fjellene fra nordøstlige Afghanistan og Pakistan til Pamir-Alaj og Tian Shan. Den blir av og til regnet som en underart av Acer platanoides.
Nytte
Trevirket minner om andre lønnearter i farge og tekstur og er middels hardt. Antonio Stradivari brukte på 1700-tallet spisslønn i kombinasjon med gran til å lage sine berømte fioliner. Foruten til instrumenter brukes virket også til intarsia, møbler, dreide gjenstander og annen finsnekring.
Sevjen utnyttes ikke kommersielt for å produsere lønnesirup fordi sukkerlønn gir mer avkastning. Det er likevel mulig å koke sirup av sevjen på grunn av et relativt høyt innhold av sukrose. I tidligere tider har det vært utvunnet sirup av den i Norge, Sverige og Litauen.
Spisslønn er vanlig plantet som prydtre i hager, parker og langs gater og veger på grunn av den vide krona, de vakre høstfargene og motstandsdyktigheten mot forurensning. Det finnes mange kultivarer med ulik vekstform og form og farge på bladene.
Blant de vanligste kultivarene er:
Invasiv art
I Nord-Amerika har det vært vanlig å plante spisslønn; særlig ble treet brukt til gatetre som erstatning for kvitalm som ikke kunne brukes lenger på grunn av almesjuken. I den østlige delen av verdensdelen regnes spisslønn nå som en invasiv art. Toleranse for ulike vekstforhold, stor frøproduksjon og rask vekst gjør at den sprer seg og fortrenger naturlige arter. Den tåler så mye skygge at den kan utkonkurrere amerikabøk og sukkerlønn, som selv er skyggetålende arter.
Kangyang-demningen
Demningen er 36,5 meter høy.
Trøndersk Vise- og Lyrikkforum
Trøndersk Vise- og Lyrikkforum var en organisasjon som eksisterte fra 1976, og som gikk i dvale mot slutten av 1980-tallet (som Trøndersk Viseforum). Et forsøk på 2000-tallet med nyetablering ble kortvarig. TVLF var aktive deltakere i Norsk Viseforum (den gangen Norsk Vise- og Lyrikkforum).
Historikk
Trøndersk Vise- og Lyrikkforum oppsto i kjølvannet av etableringen av Norsk Vise- og Lyrikkforum 4. august 1975, og var en del av visebølgen i Norge. Organisasjonen besto av klubber, grupper og enkeltmedlemmer i Nord- og Sør-Trøndelag.
Formenn var Paal Sandø (1976-77), Kjell Grytdal (1977-78), Gunnar Kvarme (1978-80), Idar Lind (1980-81), Per Hommelhaug (1981-84), Anne Karin Vevle (1984-86), Bendik Christensen (1986-?)
TVLF ga 1980-87 ut 15 nummer av medlemsbladet Versego og i tillegg heftet Trøndervisa 1986 og 1987.
Festivaler
(Hovedkilde er medlemsbladet Versego.)
Medlemsklubber og -grupper
(Hovedkilde er medlemsbladet Versego.)
Dana Haidar
Dana Haidar (født 30. januar 1993) er en jordansk taekwondoutøver som konkurrerer i klasse -49 kilo. Hun representerte Jordan under Sommer-OL 2012, etter å ha kvalifisert seg til lekene ved å ha blitt nummer 3 i asiakvalifiseringen.
Skjell
Skjell kan referere til:
Se også: Shell
Para-EM i luftvåpen 2022
Para-EM i luftvåpen 2022 (europamesterskapet i luftvåpen for parautøvere) ble arrangert fra 15. til 18. mars på Hamar i Norge.
Referanser
<References />
Nicolai Høgh
Nicolai Høgh (født 9. november 1983) er en dansk tidligere fotballspiller. Han spilte de ti første årene av sin profesjonelle fotballkarrière i Esbjerg fB før han sluttet seg til Vålerenga i juli 2013. Høgh er først og fremst midtstopper, men kan også spille venstreback.
Heather O’Reilly
Heather O'Reilly (født 2. januar 1985) er en amerikansk fotballspiller, som spiller for klubben Boston Breakers. Hun representerte landet sitt under Sommer-OL 2012 i London, der hun tok gull med det amerikanske landslaget.
Marit Grøtta
Marit Grøtta (født 1971) er en norsk litteraturviter. Hun ble førsteamanuensis i allmenn litteraturvitenskap ved Universitetet i Oslo i 2015, og professor i 2020.
Careiro da Várzea
Careiro da Várzea er en kommune i delstaten Amazonas i nordregionen av Brasil.
Drakens gränd
Drakens gränd er et smug i Gamla stan i Stockholm, som går fra Österlånggatan til Skeppsbron. Den har fått sitt navn etter källaren Draken, som en gang lå i smugets øvre hjørne, nåværende Österlånggatan 27. Navnet Drakens gr[änd] er kjent siden 1728.
På 1660-tallet var Draken eid av Melchior Schipman. I 1682 ble den kjøpt av vinskänken Jöran Berg, som fortsatte virksomheten under navnet Förgylda Draken. Stedet ble lagt ned i 1755.
Brigitte Yagüe
Brigitte Yagüe (født 15. mars 1981) er en spansk taekwondoutøver som konkurrerer i klasse -49 kilo.
Félix Gouin
Félix Gouin (født 4. oktober 1884, død 25. oktober 1977) var en fransk sosialistisk politiker, medlem av Section française de l'internationale ouvrière (SFIO).
Sara Margrethe Oskal
Sara Margrethe Oskal (født 5. juli 1970) er en samisk forfatter, skuespiller og kunstner fra Kautokeino.
Félix Gouin
Personlige liv
Félix Gouin ble født i Peypin i Bouches-du-Rhône som sønn av lærere. Han studerte juridikum i Aix-en-Provence.
Sara Margrethe Oskal
Hun gikk ut fra Teaterhögskolan i Helsingfors, Finland i 2003. I januar 2010 disputerte hun med sitt kunstneriske utviklingsarbeid Skealbma ut i verden – samisk gjøglertradisjon i fortellinger og joik, og moderne sceneuttrykk ved Kunsthøgskolen i Oslo. I 2009 hadde hun urpremiere på forestillingen The Whole Caboodle - Full Pakke - Guksin Guollemuorran Riddu Riđđu festivalen. Hun har spilt den prisvinnende soloforestillingen på festivaler i Norge, Finland, Sverige, Island, Estland,  Russland og Australia, USA og Canada.
Hun har markert seg som forfatter, dramatiker, regissør og filmskaper. Hun ble nominert til Nordisk råds litteraturpris 2016 med diktboken savkkuhan sávrri sániid - utrettelige ord.
Félix Gouin
Personlige liv
I 1940 var hand blant minoritetsparlamentsmedlemmene som nektet å gi fulle fullmakter til Marshal Philippe Pétain.
Skeiðará
Til tross for at den er kort har den et dårlig rykte, særlig på grunn av de mange farlige jökulhlaupene som oppstår i elven.