cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Nikobarene
Britene overtar
I 1991 bestod befolkningen av rundt 65 % egentlige nikobaresere og 35 % innflyttere fra India eller Sri Lanka.
Den 26. desember 2004 ble øyene rammet av tsunamier utløst av en rekke undersjøiske jordskjelv langs en linje fra vest for Sumatra til Andamanøyene. (Se Jordskjelvet i Indiahavet 2004).
Niko Valkeapää
Niko-Mihkal Valkeapää (født 30. desember 1968 i Enontekis, Finland) er en samisk låtskriver, musiker (vokal) og politiker (Norske Samers Riksforbund).
Han har siden 1990 vært bosatt i Kautokeino der han begynte som lærer. Han er gudsønn av kunstneren Nils Aslak Valkeapää, og fremfører flere av hans tekster på sine to plateutgivelser som er en del av den «tredje bølge» innen moderne samisk kultur der han har arbeidet mye med blant annet Georg Buljo.
Han vant Sámi Grand Prix (1994, 1995), mottok Spellemannprisen 2003 i åpen klasse med sitt debutalbum, og Liet Ynternasjonaal, den internasjonale musikkpris for minoritetsmusikk. I 2008 vant han to Folkelarmpriser for Birrat Birra; nyskapende og åpen klasse. For albumet Gusto fra 2012, ble han nominert til Spellemannprisen 2012 i klassen folkemusikk/tradisjonsmusikk. Han har turnert nasjonalt og i Norden, bl.a. på Nattjazz i Bergen, Festspillene i Nord-Norge, Riddu Riđđu Festivála og på Nordland Musikkfestuke i Bodø.
Valkeapää ble innvalgt i Sametinget i 2017, på NSRs liste for Gáisi valgkrets.
Democratic Voice of Burma
Democratic Voice of Burma (DVB), også kjent i Norge som Burma-radioen, er en radio- og TV-stasjon med base og studio i Oslo. Stasjonen er uavhengig, eid av eksil-burmesere, og sender usensurerte nyheter via satellitt. Tidligere ble nyheter sendt via kortbølgesenderen på Kvitsøy til Burma. DVB anslår at stasjonen når ca. 5 millioner burmesere. Stasjonen har også et kontor i Chiang Mai i det nordlige Thailand.
DVB ble startet som radiostasjon av burmesiske studenter og flyktninger som måtte flykte fra landet etter opprøret i 1988. Stasjonen ble gitt i gave til den burmesiske eksil-regjeringen av norske myndigheter i 1992. I 2000 ble stasjonen uavhengig. I dag får DVB økonomisk støtte fra de skandinaviske myndighetene, Utenriksdepartementet og Fritt Ord i Norge, Free Voice i Nederland og National Endowment for Democracy i USA. DVB har hatt TV-sendinger siden 2005.
DVB samler inn nyheter via journalister i skjul i Burma og langs landets grenser. Stasjonen har ca. 12 ansatte i Norge og i alt rundt 100 medarbeidere, hvorav ca. 40 i Burma. Til vanlig sender DVB 2 timer radio hver dag, men stasjonen utvidet sendetiden til 9 timer daglig under demonstrasjonene høsten 2007.
Flere av DVBs journalister i Burma ble arrestert under demonstrasjonene høsten 2007.
Sjefredaktør og administrerende direktør for Democratic Voice of Burma er Ave Chan Naing.
Radiostasjonen mottok Ossietzkyprisen 2007.
Den norske UNICEF-medarbeideren Hallvard Kuløy var opprinnelig innehaver av lisensen for radiostasjonen.
Atuarfik Tuiisak
Atuarfik Tuiisak (Tuiisak skole) er folkeskolen i byen Paamiut i Paamiut kommune, sydvest på Grønland.
I 1926 ble den daværende skolen flyttet til ved siden av kirken, siden den var for liten og i dårlig stand. Samme år sto den nye skolen på plass, og fikk senere også et eget sløydhus.
Georgia under Sommer-OL 2012
Georgia deltok under Sommer-OL 2012 i London som ble arrangert i perioden 27. juli til 12. august 2012. Trettifem utøvere, tjueni menn og seks kvinner deltok i elleve sporter; friidrett, bueskyting, sykling, svømming, bryting, skyting, tennis, turn, judo, vektløfting og boksing. Det var femte gangen Georgia deltok i et sommer-OL, de kom på ?.-plass med en gull-, to sølv- og tre bronsemedaljer. Skytteren Nino Salukvadze var landets flaggbærer under åpningsseremonien.
Eira – Eidsvåg Billag
Eira – Eidsvåg Billag AS (EEB) var et rutebilselskap som ble etablert i 1963. Kontoradresse var Eidsvåg, Nesset kommune i Møre og Romsdal.
Atuarfik Tuiisak
I etterkrigstiden har imidlertid økningen i befolkningen, og dermed antall elever, gjort at skolen er bygd ut i flere omganger. I skoleåret 1952/53 var det 123 elever her, mens i 1974/75 var det hele 784 elever her. Dette året ble også skolebygningen fra 1926, samt sløydhuset, revet.
Eira – Eidsvåg Billag
Historie
EEB ble etablert av eierne av rutebilselskapene Eidsvåg Auto (Torstein Alstad, Eidsvåg) og Eira Auto (Torbjørn Frisvoll, Eresfjord). Eidsvåg Auto hadde historie tilbake til 1928, mens Eira Auto startet alt i 1920 med ruter Eikesdalsvatn-Eresford-Eidsvåg-Molde. Fra 1. august 1963 overtok EEB rutedriften til de to tidligere selskapene. Sommeren 1982 ble selskapet fusjonert med Kristiansund-Oppdal Auto. Det nye selskapet tok navnet KOA-EEB AS, i 1984 endret til Trollheimen Trafikk AS. Hovedkontoret ble lagt til Sunndalsøra.
Georgia under Sommer-OL 2012
Davit Modzmanashvili som opprinnelig vant en sølvmedalje i bryting ble 2019 fratatt medaljen på grunn av doping.
Eira – Eidsvåg Billag
Historie
Torstein Alstad (1908-1980) var disponent i Eidsvåg Auto og EEB fra 1963. Han drev også Torstein Alstad Automobilforretning i Eidsvågen. Firmaet forhandlet mange bilmerker fra 1950-tallet, men etter hvert ble det konsentrert om Fiat og Scania-Vabis/Scania. Bilverksted var også knyttet til selskapet. Etter Alstads død ble denne virksomheten reorganisert og etablert som eget selskap, Alstad Auto AS. Bedriften fortsatte som forhandler for Scania i Nordmøre og Romsdal, men bedriften flyttet på 1980-tallet fra Eidsvåg til Hjelset nærmere Molde. Per 2016 er Alstad Auto eneste frittstående forhandler for Scania, og Alstad-familien er fremdeles medeier i Alstad Auto.
Arkeologiåret 1902
Arkeologiåret 1902 er en oversikt over blant annet utgravninger, fødte og avdøde personer med tilknytning til arkeologi i 1902.
Eira – Eidsvåg Billag
Virksomhet
EEBs hovedrute var Molde–Eidsvåg–Sunndalsøra. I tillegg var det ruter Eidsvåg–Eresfjord–Åndalsnes, dessuten lokalruter i Nesset kommune og deler av Sunndal kommune (Øksendal-Jordalsgrend). Det var både person-, gods- og melkeruter. På 1970-tallet ble det også en del langtransport-virksomhet.
Atuarfik Tuiisak
De nyeste bygningene ble bygd på begynnelsen av 1970-tallet.
Eira – Eidsvåg Billag
Virksomhet
Omfanget av selskapets virksomhet kan illustreres med statistikk fra 1978. Da hadde selskapet 29 ansatte, 16 busser, 9 lastevogner, 4 kombinertvogner, 3 andre vogner og 6 tilhengere.
Atuarfik Tuiisak
Skolen har også skolefritidsordning, skolen har både egen gymsal og tannklinikk.
Dølen
Dølen var et ukeblad som ble utgitt av Aasmund Olavsson Vinje i perioden 1858-70.
Vinje eksperimenterte med Ivar Aasens landsmål i Dølen, men følte seg aldri bundet av en bestemt skriftnorm. Det meste av innholdet ble skrevet av Vinje selv. Bladet inneholdt flere tekster i ulike sjangre om politikk, kunst og litteratur. Bladet hadde rundt 500 abonnenter.
Vinjes reiseskildring Ferdaminne frå sumaren 1860 ble først publisert i Dølen. Han var så oppslukt av bladet sitt at han etter hvert selv ble kalt «Dølen». I første nummeret lanserte han målsaken:
Vinje hørte ikke så mye hjemme i nasjonalromantikken som i rasjonalismen. Som sitt forbilde Ludvig Holberg ønsket Vinje å bidra til folkeopplysning.
I juni 1860 opplyste han leserne om at «Dølen vil taka seg nokre Vikurs Kvild i Sumar». Et halvt år tok det før de mottok neste nummer, med første halvdel av Ferdamini fraa Sumaren 1860 som godtgjørelse for den halve årgangen de hadde tapt. I juni-nummeret stod også Vinjes første naturdikt, «Vaaren», som han var svært stolt av, ettersom det var i gresk heksameter, og rommer både bokstavrim, innrim og enderim:
Hele tidsskriftet ble gjenutgitt 1970-73 i fire bind; ved Reidar Djupedal og med tresnitt av Terje Grøstad.
Anders Johansson (politiker)
Anders Johansson (født 17. september 1891, død 6. oktober 1975 i Borås) var en svensk politiker (Folkpartiet).
Johansson var riksdagsledamot i det første kammeret 1954–1961.
Aegomorphus clavipes
Gråskimlet løvtrebukk (Aegomorphus clavipes) er en bille som tilhører familien trebukker (Cerambycidae). Den er funnet langs kysten av Østlandet og Sørlandet og i Trøndelag i Norge.
Utseende
En middelsstor (8–17 mm), kort og bred, gråspraglete trebukk med lange antenner. Den kjennes særlig på de lange og kraftige beina, og på hannens forføtter, der de tre innerste leddene er kraftig utvidet. Antennene er kraftige og vel så lange som kroppen, tydelig tofargede med en lysgrå indre del og en mørk ytre del på hvert ledd. Pronotum er mye bredere enn langt, med en kraftig, trekantet pigg midt på hver sidekant. Dekkvingene er korte og brede, med markerte, men litt rundete skuldre, bak disse langsomt tilsmalnende bakover. De er spraglete i lysgrått og brunlig. Beina er vekselvis lysgrå og svarte, ganske lange og svært kraftige. Hos hannen er de tre første leddene på forfoten sterkt utvidet, det tredje leddet dypt tolappet.
Levevis
Larvene utvikler seg under barken på mange forskjellige løvtrær, særlig osp og bjørk. Den finnes gjerne sammen med trebukker som Rusticoclytus rusticus, Saperda perforata og bjørkebukk. Larvene lever i grove greiner eller stammer. Utviklingen tar to år. De voksne billene er aktive fra slutten av juni til slutten av august, men er vanskelige å finne på grunn av kamuflasjefargene.
Utbredelse
Arten er utbredt i Europa, bortsett fra de vestligste delene, og videre østover til Sibir. I Norge er den funnet langs kysten av Sør- og Østlandet, og i Trøndelag.
Seth Johnson
Seth Art Maurice Johnson (født 12. juni 1979 i Birmingham, West Midlands, England) er en engelsk landslagsspiller i fotball som har spilt for tre engelske fotballklubber.
Johnson har 1 landskamp for, og han har også 15 kamper for England sitt U-21 lag.
Klubblag
Seth Johnson skrev sin første profesjonelle kontrakt med klubben Crewe Alexandra den 12. juli 1996. Hans spilte sin første kamp for Crewe mot Millwall 21. september 1996, og han scoret sitt første mål for denne klubben i en kamp mot Wrexham 22. april 1997. Totalt ble det 1 mål på 11 ligakamper i 1996/97-sesongen, mens han i den neste sesongen fikk bokført 1 ligamål på 40 ligakamper for the Railwaymen. I hans tredje og siste sesong i Crewe fikk han med seg 42 ligakamper og han scoret også 4 ligamål før Derby County kjøpte han for £3 000 000 den 21. mai 1999. Totalt spilte Seth Johnson 103 obligatoriske kamper for Crewe.
Han debuterte for Derby, og i Premier League, den 7. august 1999 i en kamp mot Leeds United, og han scoret sitt første mål for klubben fra Derbyshire den 11. september 1999 i 2-2 kampen mot Wimbledon. Da 1999/00-sesongen var over hadde Seth Johnson fått bokført 1 ligamål på 36 ligakamper for the Rams. Den påfølgende sesongen ble 1 mål på 30 ligakamper før han i første del av 2001/02-sesongen spilte 7 ligakamper for Derby. Den 18. oktober 2001 ble han kjøpt av Leeds United for £7 000 000, og dette beløpet ville øke med £250 000 for hver 15. obligatoriske kamp han spilte for Leeds. Den øvre grensen for salgsummen var £9 000 000 som ville bli oppnådd dersom Johnson spilte minst 120 obligatoriske kamper for Leeds.
Sin første kamp for Leeds hadde Johnson den 4. november 2001 da klubben vant 2-1 over Tottenham Hotspur, og i sin første sesong for Leeds spilte han 14 ligakamper. I 2002/03-sesongen scoret han sitt første ligamål for Leeds, og det skjedde 8. februar 2003 i en kamp mot West Ham United. Totalt stoppet han på 9 ligakamper denne sesongen, mens han i 2003/04-sesongen fikk bokført 2 ligamål på 25 ligakamper. I hans siste sesong som Leeds spiller ble det 1 ligamål på 6 ligakamper. Ved utgangen av 2004/05-sesongen hadde han spilt 59 obligatoriske kamper for Leeds, og salgsummen var nå økt til £7 750 000. Denne summen ville økt med ytterligere £25 000 om Johnson hadde spilt en kamp til for Leeds noe han ikke gjorde.
Den 4. august 2005 ble han enig med Leeds United om å avslutte kontraktsforholdet, og 17. august 2005 skrev han under på en 1-årskontrakt med Derby County. Totalt spilte Johnson 30 ligakamper og han scoret 3 ligamål for the Rams i 2005/06-sesongen, og i løpet av sesongen forlenget han også kontrakten med klubben til sommeren 2007. I den påfølgende sesongen ble det 1 ligamål på 27 kamper, og han spilte også 6 andre obligatoriske kamper for Derby. En av disse var playoff-finalen mot West Bromwich den 28. mai 2007 der han i det 87. spilleminutt ble skadet. Skaden var en medvirkende årsak til at han ikke fikk ny kontrakt med Derby, og han er derfor uten klubb sommeren 2007. Det antas at Seth Johnson skade vil ta omtrent 6 måneder å lege slik at han vil være spilleklar igjen rundt juletider i 2007. Totalt har Seth Johnson spilt 146 obligatoriske kamper for Derby fordelt på 2 perioder.
Landslag
Seth Johnson fikk sin engelske landslagsdebut den 15. november 2000 i en privatkamp mot. Johnson startet kampen som innbytter, men i det 73. spilleminutt erstattet han Gareth Barry i en kamp som England tapte 1-0.
Kilder
Headline Book Publishing, London. ISBN 0-7553-1526-X
Lommehullssammenføyning
Lommehullssammenføyning er en teknikk brukt i sammenføyning av trevirke. Den innebærer å bore et hull i vinkel i det ene emnet, og så skru det fast i det andre emnet med en selvskjærende skrue. Denne teknikken, sammen med pluggsammenføyning, har røtter i oldtidens Egypt. Egypterne brukte å spenne sammen to emner, og så bore et hull i vinkel fra utsiden av det ene emnet og så inn i det andre emnet. De slo så inn en treplugg med lim, som de kappet i flukt med overflaten.
Ved en lommehullssammenføyning så er lim strengt tatt unødvendig, da skruene holder skjøten sammen. Lim vil allikevel gjøre skjøten sterkere, og skruene som holder skjøten sammen vil gjøre det unødvendig å tvinge sammen skjøten mens limet herder.
En annen fordel er at det bare er nødvendig å bore ett hull per sammenføyning, og derfor slipper man å nøye måle opp emnene slik som med plugger og tappsammenføyning. Man trenger heller ikke å regne på plasseringen av emnene slik som med hull og tapp.
Eksisterende skjøter kan forsterkes med lommehullssammenføyninger uten å måtte demonteres. Et par ekstra hull og skruer kan hindre for eksempel en stol fra å knirke.
Sissel Undheim
Sissel Undheim (født 10. mai 1974) er en norsk religionshistoriker.
Hun har særlig arbeidet med romersk religion; med hovedfag fra Universitetet i Oslo med oppgaven Vestalinnenes jomfrudom og doktorgrad fra Universitetet i Bergen om hellige jomfruer: ''Sanctae Virginitates. Sacred and consecrated virginities in Late Roman Antiquity''. Hun har undervist ved Universitetet i Agder. Hennes fagområder er religionshistorisk teori og metode, religion og etikk, antikkens religioner, spesielt romersk religion og tidlig kristendom. Hun var redaktør for bindet Romersk religion i serien Verdens hellige skrifter, 2010.
ABBA
ABBA er en svensk popgruppe som var aktiv mellom 1972 og 1982 og igjen fra 2016, da Simon Fuller og tidligere medlemmene fra ABBA kunngjorde at de skulle samarbeide om et ABBA prosjekt. Den 27. april 2018 kunngjorde bandet at de hadde spilt inn to nye sanger. Gruppen ble etablert i Stockholm i 1972 og besto av Agnetha Fältskog, Björn Ulvaeus, Benny Andersson og Anni-Frid Lyngstad. Gruppenavnet er satt sammen av forbokstavene i fornavnene til de fire medlemmene. ABBA fikk sitt internasjonale gjennombrudd da de vant Eurovision Song Contest 1974 med sangen «Waterloo», og gruppen ble etter hvert den mest suksessrike som noensinne har kommet fra Skandinavia.
Etableringen
I 1969 ga Andersson og Ulvaeus ut sin første singel sammen, «She's My Kind of Girl», under artistnavnet Björn & Benny. Dette var derimot ikke den første låten som de skrev sammen. De møttes allerede i 1966 og skrev sanger som «Isn't It Easy to Say» og «A Flower in My Garden», som ble spilt inn av Hep Stars. En av låtskriverduoens store suksesser var «Language of Love» fra 1971, som ble spilt inn av den franske artisten Françoise Hardy.
Ulvaeus og Fältskog samt Andersson og Lyngstad møttes omtrent på samme tid og ble til par. Musikkprodusentene og låtskriverne Ulvaeus og Andersson tok med sine syngende kjærester til studioinnspillinger for Björn & Benny-låter samt for andre artister. Den første innspillingen som det er sikkert at alle fire medvirket på, er Björn & Benny-singelen «Hej gamle man!» fra 1970, som lå ti uker på Svensktoppen.
De to parene opptrådte på scenen første gang sammen 1. november 1970 på Restaurang Trädgårn i Göteborg under navnet Festfolket (alternativt Fästfolket og Två gånger fästfolk). 13. desember 1970 medvirket kvartetten i TV-programmet Five Minutes Saloon, der de fremførte en versjon av «California, Here I Come» fra 1921.
1972 kom de første singelplatene der alle fire medlemmene var med på plateomslaget, da med gruppenavnet Björn & Benny, Agnetha & Frida. Den første singelen som ble utgitt under dette navnet, var «People Need Love». I USA ble gruppens tre første singler utgitt på Playboy Records under navnet Björn & Benny (with Svenska flicka).
Gjennombruddet
Gruppen deltok under navnet Björn & Benny, Agnetha & Frida i Melodifestivalen 1973 med låten «Ring ring». Låten endte på tredjeplass, men dette hindret ikke gruppen fra å få sin første større hit. Ettersom Agnetha Fältskog fødte barn rett etter programmet, ble hun erstattet midlertidig av Inger Brundin – blant annet på en promoteringsturné i Vest-Tyskland, Østerrike, Nederland og Belgia. Singlen havnet på toppen av listene i Sverige og Belgia, samt blant topp fem i Norge, Nederland, Sør-Afrika og Østerrike.
En enda større suksess fulgte året etter, da gruppen, under navnet ABBA, fremførte «Waterloo» i Eurovision Song Contest i Brighton i Storbritannia 6. april 1974. Etter avstemningen stod bidraget igjen som vinner – Sveriges første seier i konkurransen. Seieren banet vei for gruppens fremgangsrike internasjonale karrière. «Waterloo» ble, i tillegg til i Sverige, listetopp i flere europeiske land. Låten ble også en hit i USA, der den som best klatret til sjetteplass på Billboardlisten.
Med koreografi av Graham Tainton og sceneklær av Owe Sandström lyktes gruppen i å skaffe seg oppmerksomhet ikke bare for musikken.
ABBA og proggen
Gruppens tidlige storhetstid sammenfaller med den svenske proggen, den progressive musikkbevegelsen i 1970-årene. Musikkstilen som ABBA spilte, ble ansett som kontroversiell i datidens kulturradikale kretser i Sverige, der det fantes en utbredt mistro mot kommersiell pop. Da Sverige i 1975 skulle arrangere Eurovision Song Contest, ble det derfor etablert en såkalt antikommersiell folkefront med støtte fra blant andre svenske Kulturrådet, kulturnämnden i Stockholms stad, produsentforeningen i Sveriges Radio og ulike musikerorganisasjoner.
ABBAs fargerike image og voldsomme kostymer stod i sterk kontrast til den musikkbølgen som var toneangivende i Sverige, og i Ulf Dagebys låt, «Doin' the omoralisk schlagerfestival» fra 1975, ble gruppen hånet for sine plastklær.
Oppfølging av suksessen
Etter «Waterloo» gikk det halvannet år før neste store suksess, da gruppen fikk en hit med «SOS». Låten nådde en sjetteplass på den britiske hitlisten, og femtendeplass i USA. En svenskspråklig versjon ble laget året etter, i forbindelse med Agnetha Fältskogs soloplate Elva kvinnor i ett hus. Før «SOS» hadde gruppen gitt ut flere singler som ikke markerte seg på hitlistene i Storbritannia og USA, men som klatret på lister i andre land: «Honey, Honey» (andreplass i Vest-Tyskland), «So Long» (tredjeplass i Østerrike) og «I Do, I Do, I Do, I Do, I Do» (førsteplass i Australia og New Zealand). De to førstnevnte singlene klatret på listene i forbindelse med gruppens første europaturné 1974–75. Etter «SOS» utga ABBA singelen «Mamma Mia» som nådde førsteplassen i Storbritannia og dermed styrket gruppens status i landet.
I 1976 var ABBA blitt en av verdens mest populære musikkgrupper, med låter som «Fernando», «Knowing Me, Knowing You», «Money, Money, Money» og «Dancing Queen». Sistnevnte klatret helt til førsteplassen på Billboardlisten i USA våren 1977. Ved lanseringen av «Dancing Queen» fikk ABBA eksklusiv drahjelp; 18. juni 1976 fremførte gruppen den da nye låten i en fjernsynssendt galla for kong Carl XVI Gustaf og Silvia Sommerlath, som dagen etter skulle bli Sveriges dronning.
Mellom 1974 og 1980 kom gruppen til å ha ni toppsingler på listen i Storbritannia, og én i USA. ABBA var på toppen av sin karrière i en tid da europeisk popmusikk var godt likt i USA. Interessen for ABBA kulminerte i USA samtidig som punk og new wave økte i popularitet i Europa. Gruppen var også populær i Øst-Europa på tross av jernteppet, og ABBA gjestet TV-show i både Polen og Øst-Tyskland. Gruppens første verdensturné i 1977 tok dem gjennom Europa og Australia, der gruppen var veldig populære. Turneen ble dokumentert i langfilmen ABBA: The Movie, som hadde kinopremiere i desember samme år. Første halvdel av 1978 hadde gruppen en promoteringsturné i USA, der singlen «Take a Chance on Me» klatret til tredjeplass på Billboard Hot 100.
Ettersom medlemmene hadde vanskeligheter med å forene karrieren med privatlivet, opplevde gruppen en hel del slitasje. Ulvaeus og Fältskog søkte om skilsmisse i starten av 1979.
ABBA-sounden
Helt fra begynnelsen ble ABBA lagt merke til for sitt spesielle lydbilde og sjanger. Arkitekten bak ABBA-lyden var lydtekniker Michael B. Tretow, som hadde hentet inspirasjon fra Phil Spectors innspillingsteknikk. Sounden ble utviklet i lange studioøkter. Ifølge Tretow bestod en del av prosessen av å legge to tilsvarende spor, for eksempel Fältskogs og Lyngstads sang, ved siden av hverandre i miksen med noen hundredels sekunds forskyvning, slik at det ble en fyldigere opplevelse. Tretow var lydtekniker på samtlige av gruppens innspillinger.
Et annet viktig aspekt var musikerne som arbeidet med gruppen. Andersson og Ulvaeus brukte stort sett samme studiomusikere i hele ABBA-perioden, som gitaristene Lasse Wellander og Janne Schaffer, bassisten Rutger Gunnarsson samt trommeslageren Ola Brunkert. På grunn av de kompliserte lydbildene som Andersson, Ulvaeus og Tretow jobbet for, ble studio-øktene lange og slitsomme for musikerne. Studiomusikerne fulgte også med gruppen på de fleste turneene, der de gjenskapte mye av studiosounden.
I 1978 ble Polar Studios bygget på Kungsholmen i Stockholm, der gruppen kom til å lage alle sine innspillinger, med unntak av «Voulez-Vous», som delvis ble spilt inn i Miami i USA i 1979. Før dette hadde gruppen spilt inn album og singler på forskjellige studioer i Stockholm samt et fåtall innspillinger utenfor Stockholmsregionen.
De siste årene
Høsten 1979 turnerte gruppen i Europa, USA og Canada. Våren 1980 fortsatte turneen til Japan, hvilket skulle bli deres siste konsertturné. I løpet av 1980 ga gruppen ut to singler som ble deres siste topplasseringer på den britiske singellisten: «The Winner Takes It All» og «Super Trouper».
Gruppens siste album ble The Visitors, som kom på slutten av 1981. Det var det første albumet i verden som ble produsert som CD, selv om Billy Joels 52nd Street nådde platebutikkene først.
Foranledningen til albumets mørke tekster og dystre sound forklarer Anni-Frid Lyngstad i Carl-Magnus Palms bok ABBA – människorna och musiken: «Når man har gått igjennom en separasjon, som vi jo alle sammen hadde gjort da, så påvirker det selvfølgelig atmosfæren i studio. [...] Den glede som alltid fantes i våre sanger, selv om sangen i seg selv var trist, var borte. Vi hadde glidd i fra hverandre som mennesker, og den tilhørighet som alltid hadde vært en del av våre innspillinger fantes ikke lengre.» Til og med plateomslaget var mørkt og dystert. Omslagsfotoet ble tatt i Julius Kronbergs atelier på Skansen i Stockholm etter at albumdesigneren Rune Söderqvist hadde fått ideen om at gruppemedlemmene skulle fremstå som engler, også fordi låten «Like an Angel Passing Through My Room» skulle være med på albumet. Han kom til å tenke på Kronbergs mange englemotiv og bestemte at fotoet skulle tas i Kronbergs atelier. Bildet domineres av Kronbergs maleri, som forestiller Eros. Fotografiet ble tatt sent på høsten 1981, og atelieret var ikke oppvarmet.
Siste gang ABBA opptrådte sammen i sin karriere, var 11. desember 1982, da de medvirket i det britiske TV-programmet Late, Late Breakfast Show via satellitt fra Stockholm. I begynnelsen av 1983 bestemte gruppen seg for å ta en pause. Gruppen oppløstes ikke formelt – i stedet ble pausen lengre enn noen kunne ha visst.
Gruppen hadde en midlertidig gjenforening i januar 1986 for å synge «Tivedshambo» i Sveriges Televisions program Här är ditt liv. Først 34 år etter de bestemte seg for å ta en pause, i 2016 opptrådte ABBA for første gang sammen i Stockholm på åpningen av en Mamma Mia tema restaurant. I april 2018 etter 37 år siste gang de spilte inn musikk sammen, kunngjorde ABBA at de hadde spillt inn to nye låter.
Soloprosjekter etter bruddet
Etter at gruppen sluttet å spille inn sanger sammen, har Benny Andersson og Björn Ulvaeus skapt musikalene Chess (sammen med Tim Rice) og Kristina från Duvemåla. De medvirket også i arbeidet med musikalen Mamma Mia!, basert på gruppens musikk. Andersson har også arbeidet som låtskriver og musikkprodusent for blant annet Gemini, Orsa spelmän, Ainbusk Singers og Josefin Nilsson. Siden 2000 har han hatt suksess i Sverige med Benny Anderssons orkester.
David Spade
David Wayne Spade (født 22. juli 1964) er en amerikansk skuespiller, komiker og TV-personlighet.
ABBA
Soloprosjekter etter bruddet
Anni-Frid Lyngstad har utgitt tre soloalbum: Something's Going On 1982, Shine 1984 og Djupa andetag 1996. Hun har også sunget duett med Phil Collins, Ratata, Marie Fredriksson og Filippa Giordani.
Agnetha Fältskog har gitt ut fem soloalbum, 1983, 1985, 1988, 2004 og 2013. Hun har dessuten vært skuespiller i langfilmen Raskenstam fra 1982. Hun har også sunget duett med blant andre Peter Cetera, Tomas Ledin, Ola Håkansson og Gary Barlow.
David Spade
Spade ble først kjent gjennom sin deltakelse på Saturday Night Live på 1990-tallet. Fra 1997 til 2003 spilte han Dennis Finsch i situasjonskomedien Just Shoot Me!. Han har også spilt C.J. Barnes i serien 8 Simple Rules. I 2007 begynte han å spille rollen som Russel Dunbar Rules of Engagement.
ABBA
Revival
I 2005 ga Madonna ut låten «Hung Up», der hun har samplet «Gimme! Gimme! Gimme! (A Man After Midnight)» fra 1979. Låten ble en stor internasjonal hit og toppet listene i over 20 land. Sammen med The Fugees «Rumble in the Jungle», er dette eneste gang låtskriverne Andersson og Ulvaeus har gitt tillatelse til å sample en ABBA-innspilling.
På den svenske premieren av Mamma Mia! i Stockholm 4. juli 2008 var flere av filmens skuespillere og alle de fire ABBA-medlemmene samlet. Dette var første gang de fire medlemmene opptrådte offentlig sammen siden 1986.
I mai 2013 ble ABBA-museet åpnet på Djurgården i Stockholm. 16 måneder senere hadde museet blitt besøkt av en halv million mennesker. I januar 2016 åpnet neste steg i Mamma Mia!-historien, da ''Mamma Mia! The Party'' åpnet på Gröna Lund i Stockholm. På premieren deltok alle de fire ABBA-medlemmene.
5. juni 2016 arransjerte Andersson og Ulvaeus en privat fest på Berns salonger i Stockholm for å feire at det var for 50 år siden, 5. juni 1966, at de traff hverandre for første gang. På festen stod de fire ABBA-medlemmene sammen på scenen og sang «The Way Old Friends Do».
Musikkvideoer
ABBA var en av pionerene innen musikkvideoer. De laget sine første videoer lenge før MTVs tid (MTV startet 1981 i USA).
«Waterloo» var den første musikkvideoen gruppen laget. Dette skjedde i samarbeid med regissøren Lasse Hallström. Videoen ble filmet i juli 1974, og samtidig filmet man også en video til «Ring Ring». Hallström var et naturlig valg for gruppen, siden han allerede i 1960-årene hadde produsert flere programmer for SVT. Samarbeidet med Hallström fortsatte, og han regisserte alle unntatt de to siste musikkvideoene til ABBA («The Day Before You Came» og «Under Attack», som ble regissert av Kjell Sundvall og Kjell-Åke Andersson).
Lasse Hallströms måte å lage musikkvideoer på, kom til å bli en del av ABBAs stil: nærbilder av medlemmene i profil og et ansikt ble benyttet i de fleste av gruppens musikkvideoer.
Gruppen benyttet sjelden skuespillere i sine musikkvideoer, med to unntak: «When I Kissed the Teacher», der Magnus Härenstam figurerer som lærer, og «The Day Before You Came», der Jonas Bergström spiller Agnetha Fältskogs forelskede.
Spillefilmer
Lasse Hallström regisserte den halvdokumentariske ABBA: The Movie i 1977, der publikum får et innblikk i gruppens turné i Australia tidigere samme år. I filmatiseringen av musikalen Mamma Mia! fra 2008 sees Andersson og Ulvaeus som statister. Også i den 2004-produserte kortfilmen The Last Video Ever medvirker alle fire gruppemedlemmene som statister, mens gruppens musikk fremføres av dokker. Blant skuespillerne kan nevnes Loa Falkman, Rik Mayall, Sissela Kyle og Robert Gustafsson. Filmen ble vist under Eurovision Song Contest samme år.
De fleste av gruppens låter er brukt i de australske filmene Muriels bryllup og Priscilla, ørkenens dronning (begge fra 1994). Gruppens musikk har også dukket opp i flere svenske og utenlandske langfilmer: Tillsammans (2000) av Lukas Moodysson og Spike Lees Summer of Sam (1999) er to eksempler. I Änglagård av Colin Nutley spilles låten «Mamma Mia» i åpningsscenen, mens «Does Your Mother Know» spilles i Johnny English, der Rowan Atkinson mimer til sangen. I filmen Morgan Pålsson – världsreporter brukes gruppens musikk, og ABBA nevnes ofte i filmen. I Göta kanal fra 1981 hører namsmannen på «Money, Money, Money». I The Martian fra 2015 med Matt Damon spilles «Waterloo» i en avgjørende scene i filmen.
Programme for International Student Assessment
Programme for International Student Assessment (PISA) er en internasjonal komparativ undersøkelse av skolesystemene i ulike land i regi av Organisasjonen for økonomisk samarbeid og utvikling (OECD). Målet med prosjektet er å kartlegge 15-årige skoleelevers kunnskaper i matematikk, naturfag og lesing. Studien blir gjennomført hvert tredje år med ulik vekting av de tre hovedområdene.
Den første PISA-studien ble gjennomført i 2000, og da var det lesing som ble vektlagt. I 2003 var matematikk i fokus, og i 2006 var det naturfag som ble vektlagt i undersøkelsen. I 2009 var det igjen lesing som var «fokusfag», og i 2012 var det matematikk.
Norge
I PISA 2006 presterte norske elever for første gang under OECD-gjennomsnittet i både matematikk og lesing. I tillegg gjorde norske elever det betydelig dårligere enn OECD-gjennomsnittet i naturfag.
Institutt for lærerutdanning og skoleutvikling ved Universitetet i Oslo har ansvaret for gjennomføring av den norske delen av prosjektet, med støtte fra Utdanningsdirektoratet. Instituttet gir også ut en egen norsk rapport etter hver undersøkelse.
Midtown Madness
Midtown Madness er et racing-videospill utviklet for Windows av Angel Studios og publisert av Microsoft. En demoversjon ble tilgjengelig for nedlasting 1. mai 1999 og hele spillet kom på markedet 27. mai 1999. Et oppfølger Midtown Madness 2 kom i 2000.
Spillet er satt i Chicago i Illinois, og målet er å vinne gaterace og på den måten få tak i nye biler å kjøre med. Det som var nytt med Midtown Madness i forhold til tidligere bilspill var at, i stedet for begrensede baner hvor en hadde en bestemt rute, ble gitt en hel by å kjøre rundt i. Spilleren kan også selv bestemme vær og mengde trafikk.
Mottagelse
De fleste anmeldelser av Midtown Madness var generelt positive.
Republikken Øvre Volta
Republikken Øvre Volta (fransk: République de Haute-Volta) var navnet til Burkina Faso fra 1958, da den franske kolonien Fransk Øvre Volta ble en selvstendig stat. Fra 1958 frem til 1960 var republikken en selvstyrt republikk innen Det franske fellesskapet. Fra 1960 har Republikken Øvre Volta vært en selvstendig stat. Etter statskuppet 4. august 1984 byttet landet navn til Burkina Faso.
Åmot (Modum)
Åmot er et sted i Modum kommune i Viken. Stedet ligger ved riksvei 35, fylkesvei 287 og ved Randsfjordbanen/Bergensbanen, men ingen tog stopper lenger ved Åmot stasjon. Åmot har en lang historie som industristed, men er nå hovedsakelig et handels- og skolesenter. Stedet har vokst sammen med Geithus, og de utgjør tettstedet Åmot/Geithus.
Republikken Øvre Volta
Navnet (Fransk) Øvre Volta ble gitt av de franske koloniherrene siden de tre elvene som utgjør de øvre kildene til elven Volta har sitt utspring her.
Åmot (Modum)
Historie
Navnet Åmot er brukt om et sted der elver møtes. I dette tilfellet er det Simoa som renner ut i Drammenselva ved Åmotsund. De fire fossene (Embretsfoss, Døvikfoss, Kongsfoss og Haugfoss) i umiddelbar nærhet har bidratt sterkt til Åmots industrihistorie. Den første flomsag ble trolig opprettet av Hamar-biskopen allerede i 1520-årene. Buskerud hovedgård tilhørte kongen etter reformasjonen og gården hadde svære privilegier. Med førsterett på tømmerkjøp kontrollerte fogdene på Buskerud sagbruk ved både Haugfoss og Kongsfoss. Ved Haugfoss var det en periode rundt 1650 syv flomsager, seks på søndre side og en på nordre. Ved Kongsfoss ved Kongssagene var det fire sager; to på søndre og to på nordre side av fossen.
En viktig hendelse i Åmots industrihistorie var funnet av kobolt i 1772. Dette førte til at Kongelige Modumske Blaafarveværk ble stiftet fire år senere. Selve fargeverket ble lagt til sletta nedenfor Haugfossen. Verkets storhetstid var før 1849, og verket var i sin tid Norges største arbeidsplass. Blaafarveværket avsluttet driften i 1898. I dag er Blaafarveværket et museum som er en av Norges mest besøkte turistattraksjoner. Stiftelsen Modums Blaafarveværk driver museet som i 2018 feiret at det var 50 år siden man stoppet industriutbygging på området der Blaafarveværket ligger, og startet arbeidet med å bevare området, bygningene og industrihistorien på stedet.
Av andre viktige hendelser i Åmots historie var byggingen av Åmodt bro i 1852 og etableringen av Randsfjordbanen med Åmot stasjon i 1866. Brua forenklet transporten over Drammenselva og jernbanen gjorde på mange måter avstanden til utskipningshavna i Drammen kortere.
Ved Kongsfossen ved Kongssagene ble det i 1870 bygget et tresliperi, Kongssagene Brug. Et annet tresliperi, Embretsfoss Fabrikker, ble startet ved Embretsfoss i 1874. Haugfossen fikk sitt tresliperi, Haugfoss Træsliberi, i 1894, fire år før virksomheten ved Blaafarveværket ble avsluttet for godt. Haugfoss Træsliberi ble nedlagt etter brann i 1926, Kongssagene Brug innstilte driften i 1938. Embretsfoss Fabrikker utvidet sin produksjon til å gjelde cellulose og papir og var fram til nedleggelsen i 1971 Åmots viktigste arbeidsplass.
Ved alle Åmots fire fosser er det anlagt ett eller flere kraftverk. Til å begynne med ble all kraften brukt av bedrftene rundt fossene, men med etableringen av Modum Elverk i 1913 ble elektrisiteten også distribuert til private husstander.
I den første tida etter 2. verdenskrig var det mangel på de fleste varer og flere industribedrifter ble igangsatt. Blant bedriftene kan nevnes metallstøperi, trevarefabrikk, glassindustri, lampefabrikk og svampefabrikk og de fleste hadde sin gullalder på 1960-tallet. Flere av disse har nå flyttet eller innstilt sin virksomhet og noen av de gamle fabrikklokalene er blitt revet for å gi plass for annen virkshomhet, mens andre er blitt til kunstsenter, museum eller skole.
Barneskoler
Åmot har to barneskoler, en på hver side av Drammenselva. På vestsida av elva ligger Buskerud skole, på østsida er Enger skole. Skolene har et felles skolekorps; Åmot jente og guttekorps. Korpset ble startet i 1959 som Åmot Guttemusikk.
Videregående skoler
De videregående skolene er eid av fylket og omfatter Rosthaug videregående skole som har 36 klasser og 720 elevplasser. Tidligere Buskerud landbruksskole ble fra og med skoleåret 2003/2004 slått sammen med Rosthaug videregående skole. Rosthaug videregående skole har linjer for bygg- og anleggsteknikk, elektrofag, helse- og sosialfag, idrettsfag, medier og kommunikasjon, naturbruk, restaurant- og matfag, service og samferdsel, studiespesialisering og teknikk og industriell produksjon. I tillegg har Arbeidsinstituttet Buskerud, Avdeling Midtfylket, tilhold på Åmot. Arbeidsinstituttet er et opplæringstilbud for ungdom i videregående skoles alder.
Idrett
Åmot Idrettsforening driver med allidrett, håndball, boksing, turmarsjer og fotball. Klubben hadde et fotballag som spilte i 2. divisjon i sesongene 2006 og 2007. Modum Fotballklubb ble stiftet 30. mai 2007 som et samarbeide mellom fotballkubbene i Modum og plassen ble gitt til den nystartede klubben i håp om at laget med dette ville få flere sponsorer. Åmot Idrettsforenings noe redusrte lag fortsatte sesongen 2008 i 4. divisjon. Modum FK er nå tilbake i 3. divisjon hvor også Åmot IFs lag nå spiller.
Modum FK har på grunn av trenings- og baneforholdt flyttet vekk fra Åmot stadion og har nå sine hjemmekamper på Rolighetsmoen i Geithus.
Haugfoss Idrettsforening driver i all hovedsak med fotball for de yngre årsklasser.
Den norske Israelsmisjon
Organisasjon
Organisasjonen arbeider etter et dobbelt formål, som skriver seg tilbake til 1844: "Den Norske Israelsmisjon, som arbeider på Guds ords og den lutherske bekjennelses grunn, har til formål å vekke til ansvar for jødene, forkynne evangeliet for dem og vise dem kristen kjærlighet". Dette kommer til uttrykk i visjonen; «Evangeliet tilbake til jødene». Visjon har utgangspunkt i Paulus brev til Romerne 1,16 slik de beskriver den.
Israelsmisjonens misjonsarbeid er preget av en misjonsforståelse som preges av fire kjerneverdier :
Enkeltmennesker er engasjert gjennom frivillighetstjenester og abonnement på bladet Først. Organisasjonen er medlemsbasert, hvor medlemmene har tale og stemmerett ved organisasjonens årlige landsmøte. Medlemskap ble fra 2020 knyttet til fast givertjeneste, som i Israelsmisjonen kalles «Medvandrer».
Organisasjonen er en tverrkirkelig bevegelse, selv om organisasjonen har et evangelisk-luthersk bekjennelsesgrunnlag. Menigheter og forsamlinger har misjonsavtaler med organisasjonen, som fungerer som en kanal for norske menigheter og forsamlinger sitt misjonsengasjement overfor det jødiske folk.
Israelsmisjonen er med i Samarbeid Menighet og Misjon (SMM) som ble stiftet i 1994. SMM er et samarbeid mellom sju misjonsorganisasjoner og Den Norske Kirke. Organisasjonen har vært med i dette samarbeidet siden starten. Visjonen til SMM er: <q cite="https://kirken.no/nb-NO/SMM/om-oss/">Misjonerende menigheter, - der evangeliet frigjør og utruster mennesker til å dele troen gjennom nærvær, handling og ord, lokalt og globalt.
Av internasjonale samarbeidspartnere kan Jews for Jesus nevnes, Lausannebevegelsen, og nettverket Lausanne Consultation on Jewish Evangelism (LCJE).
Administasjon
Organisasjonen har arbeid i store deler av Norge, men med hovedtyngde på Sør-Vestlandet. Den er sentraltstyrt, med kontor i Oslo. Arbeidet er delt inn i fire avdelinger:
Arbeid i Norge
Arbeidet i Norge ledes av Anne Lise Søvde Valle. Avdelingen har til formål å vekke kristne til et misjonsansvar overfor det jødiske folk. Arbeidet har siden 1918 vært organisert med en kretsstruktur, i 2019 hadde organisasjonen 10 kretser, og i 2023 11 kretser. Landsmøtet 2020 gav sin tilslutning til at Israelsmisjonen skulle arbeide for å få en mer fleksibel og dynamisk organisasjonsmodell, som var mindre avhengig av kretsstruktur.
Arbeid i Israel
Arbeidet i Israel er fra 2019 ledet av John Sode-Woodhead, som også er Israelsmisjonens representant i landet. Fra 1949 har organisasjonen hatt misjonsarbeid i staten Israel. Dette er det største arbeidet drevet av organisasjonen utenfor Norge. I Israel er Israelsmisjonen registrert som en egen organisasjon, under navnet Norwegian Church Ministry to Israel (NCMI). Arbeidet er i stor grad knyttet til byene Haifa (Beit Eliahu ), Jerusalem (Caspari Center for bibelske og jødiske studier og Machaseh,  og Jerusalem Institute of Justice  ) og Tel Aviv (Imannuel Ministry sammen med Immanuel Church ). Det er også et bibelskoletilbud for norske ungdommer, på to måneder med bibelundervisning, ekskursjoner og praktisk tjeneste. Høsten 2018 var kurset i samarbeid med Ungdom i Oppdrag, og fra høsten 2019 i samarbeid med Helgeland Folkehøyskole.
Blant annet har Ole Christian Kvarme, Olav García de Presno og Torkild Masvie deltatt i arbeidet i Israel.
Amstel Gold Race 2010
Amstel Gold Race 2010 var den 45. utgaven av Amstel Gold Race, og ble arrangert den 18. april.
Lag
På grunn av en askesky skapt av et vulkanutbrudd på Island var store deler av flytrafikken i Europa lammet, noe som førte til at flere av lagene slet med å finne nok ryttere til å fylle minimumstroppen på fem utøvere. Blant de påmeldte som ikke kunne stille var profilerte ryttere som Alejandro Valverde, Luis León Sánchez, Bradley Wiggins og Carlos Sastre. Caisse d'Epargne var så hardt rammet at laget kun stilte med tre ryttere etter å ha fått dispensasjon fra UCI.
Fruentimmer
Ordet fruentimmer hadde i dansk opprinnelig betydningen «kvinneværelse», men ble senere brukt om en enkelt kvinne. Senere fikk ordet nedsettende betydning.
Etymologi
Ordet er i dansk lånt fra plattysk frûentimmer. Det tilsvarende ordet på høytysk er Frauenzimmer. Den opprinnelige betydningen av ordet er «kvinneværelse»; det tyske ordet Zimmer betyr «bygningstømmer» eller «værelse».
Sekundærgruppe
Sekundærgruppe er innen sosiologien en gruppe personer som danner en enhet som står utenfor en primærgruppe. Eksempler på sekundærgrupper er interessegrupper, yrkesgrupper og organisasjoner. Gruppen karakteriserest også med at mange medlemmer, fjerne forbindelser og upersonlig samhandling der varigheten og enheten mer beror på stabiliteten i den sosiale organisasjonen og/eller på en bestemt interesse, oppgave eller lignende enn på varige vennskapsbånd mellom medlemmene.
Rocky Graziano
Rocky Graziano (født Thomas Rocco Barbella i New York City 1. januar 1922, død 22. mai 1990) var en amerikansk profesjonell bokser. Graziano ble verdensmester i mellomvekt etter at han beseiret Tony Zale i tittelmatchen. Han bokset også mot Sugar Ray Robinson, en kamp han tapte på knockout i tredje runde. Tidlig i karrieren bokset han mot Mickey Caderelli.
Rocky Graziano bokset i det som ble sett på som årets kamp i 1945, 1946 og 1947, kåret av Ring Magazine.
Graziano er medlem av International Boxing Hall of Fame.
Paul Newman spilte Rocky Graziano i filmen Somebody Up There Likes Me fra 1956.
Ragnhild Kåta
Ragnhild Tollefsdatter Kaataejet (Kaata, Kåta, Køta) ble født 30. mai 1873 i Røn, Valdres og død 12. februar 1947 på Hamar. Hun var den første døvblinde i Norge som fikk offentlig undervisning. Til tross for at hun hverken kunne se eller høre, lærte hun å snakke og å forstå hva andre sa. Talemetoden med å avlese ord fra leppene taktilt ble utviklet av pedagogen Elias Hofgaard.
Oppvekst og ungdomsår
Kåta vokste opp på husmannsplassen Kaataejet (Kaata-Jordet) i Vestre Slidre i Valdres under svært fattige kår. Hun var eldste barn av Gjertrud Hallstensdatter Viste (1851–1934) og Tollef Arnesen Kaataeje (1854–1890). Da hun var tre år gammel mistet hun synet og hørselen etter skarlagensfeber. Da hun ikke lenger kunne høre hva andre sa, mistet hun også evnen til å snakke.
Etter at abnormskoleloven (senere erstattet av lov om spesialskoler) ble satt ut i livet i 1883, ble det gjort et stort registreringsarbeid over hele landet for å sikre at døve eller blinde barn ble sendt på spesialskoler for å lære å lese og skrive. Sognepresten i Vestre Slidre, Didrik Arup (1835–1885), oppdaget Ragnhild Tollefsdatter da hun var ti år gammel. Han forsøkte å få barnet inn på enten en blindeskole eller en døveskole. Men ingen spesialpedagoger hadde erfaring i å undervise en elev som var både døv og blind. Da Arup døde i 1885, ble hun glemt.
Etter å ha møtt henne i 1887 skrev Hallvard Bergh, som var folkelivsskildrer og skolelærer i Vestre Slidre, en artikkel om henne i Verdens Gang. Flere av landets aviser trykte artikkelen, og Bergh startet en landsdekkende innsamlingsaksjon for å hjelpe Ragnhild Kåta og den fattige husmannsfamilien. Det ble samlet inn en stor sum penger, over 7,000 kroner fra Norge og norske emigranter i Amerika. Artikkelen i Verdens Gang ble lest av kopist på Stortinget, forfatter Lars A. Havstad. Han var selv døv, og en aktivist for døves rettigheter. Havstads svoger Elias Hofgaard (1856–1906) hadde grunnlagt Hamar Døvstummeinstitut, senere Hamar offentlige skole for døve (1882–1936). Hofgaard var artikulasjonspedagog og bestyrer ved skolen. Han sa seg villig til å undervise døvblinde Ragnhild Kåta.
Den 15. januar 1888 ble hun bragt til «Furubakken», internatskolen på Hamar, av sin far. Da var hun blitt 14 år og hadde ingen form for språk. Hun var i en elendig forfatning, syk og engstelig.
Ved døveskolen på Hamar var talemetoden i bruk (i motsetning til tegn og fingeralfabet). Hofgaard hadde benyttet talemetoden på døve elever med gode resultater, og bestemte seg for å lære Ragnhild å snakke. Han mente at et døvblindt barn ville ha mest nytte av å lære å snakke når hun skulle tilbake til bygda, der ingen behersket fingeralfabetet.
Elias Hofgaard hadde ingen undervisningsmetoder å følge. Han lærte Kåta å uttale bokstavene ved hjelp av pusteøvelser og lek. Hun ble etterhvert i stand til å gjøre seg forstått, både muntlig og skriftlig, og hun lærte seg å forstå hva andre sa ved å lese med fingrene på munnen til den som snakket.
Den 1. juli 1889 fikk døveskolen på Hamar besøk av den amerikanske spesialpedagogen Mary Swift Lamson (1822–1909). Da kunne Ragnhild allerede si noen korte setninger. Etter at Mrs. Lamson kom tilbake fra sin europareise, oppsøkte hun Helen Keller og læreren hennes, Anne Sullivan. Da den ti år gamle Helen fikk vite om Ragnhild som kunne snakke, fikk hun Miss Sullivan til å kontakte en talepedagog. Keller fikk noen ukers undervisning i artikulasjon og «lipreading», et arbeid som hennes lærer videreførte.
Kåta fikk etterhvert undervisning av andre lærere ved skolen i håndarbeid, kristendom, historie, regning og geografi. En av lærerne ved skolen, Petra Heiberg, lærte henne å lese punktskrift (braille), som til da bare var tatt i bruk ved blindeskolene.
Den 20. juni 1897 ble Ragnhild Kåta konfirmert i Hamar domkirke og flyttet hjem til Valdres. Hofgaard mente at den mye omtalte eleven hans trengte mer kunnskap for å kunne klare seg alene hjemme. Han skaffet bevilgninger fra det offentlige og hentet henne tilbake til Hamar, hvor hun ble boende sammen med familien Hofgaard på «Furubakken», og fikk undervisning fram til våren 1902. Da reiste hun tilbake til Valdres for å bo hos moren, som var blitt enke i 1890. Husmannsplassen Kaata-ejet var blitt selveiergård og hadde fått navnet Nordeng. Ragnhilds mor og syv søsken tok gårdsnavnet Nordeng, mens Ragnhild var den eneste i sin nærmeste familie som brukte etternavnet Kåta.