cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Auguste Rodin
De første årene
Da hans søster plutselig døde i 1862, bestemte Rodin seg for å bli katolikk og munk. Fader Pierre-Julien Eymard, som var katolsk prest (og som senere ble helligkåret), så at munkelivet ikke var noe for Rodin, og for at han skulle gå ut av sine depresjoner etter søsterens død, oppmuntret Eymard ham til å tegne og lage skulpturer. Forslaget til Eymard fikk medhold, og Rodin gikk ut av munkelivet for å bli skulptør. For å kunne arbeide som dekorativ skulptør, leide Rodin et arbeidsverksted. Verkstedet var lite og kaldt, men passet måtelig greit for Rodin. I fritiden begynte han å arbeide med en portrettbyste av fader Eymard. Han bestemte seg for å levere bysten til den årlige utstillingen i Paris Salon, der kunstnere kunne vise og selge sine verk. Utstillingen var stor, og gjorde man suksess, kunne man bli kjent over hele landet.
«Mannen med den brukne nesen»
For første gang leide Rodin en person til å stå modell for ham. Altmuligmannen Bibi fra nabolaget var ikke profesjonell. Bibi hadde en brukket nese, og Rodin likte å lage statuer så realistiske som mulig. Slik ble portrettbysten «Mannen med den brukne nesen» til. Rodin sendte bysten til den årlige Paris Salon-utstillingen, men bysten ble refusert to ganger. Likevel så han på den som sitt første hovedarbeid. I løpet av denne tiden møtte han sin kompanjong, kvinnen han skulle leve med, nemlig Rose Beurot, men han giftet seg ikke med henne før i 1917, bare noen måneder før de begge skulle dø. I 1866 fikk de en sønn sammen.
30 år gammel var Rodin nødt å gå inn i garden på grunn av den fransk-prøyssiske krigen som startet i 1870. Heldigvis for Rodin ble han raskt dimittert på grunn av sin nærsynthet. Når Rodin kom hjem fra felten, hadde han ikke arbeid, men fikk snart arbeid hos den store kommersielle skulptøren Albert-Ernest Carrier-Belluse, som han hadde arbeidet hos til og fra i mange år.
Rodin og Carrier Belluse fikk et oppdrag i Brussel med å dekorere en stor bygning. Han måtte reise fra Rose og sønnen deres for å bli der i 6 år. Her fikk han mye inspirasjon, hadde en kreativ periode og holdt sin første utstilling som markerte hans debut som uavhengig skulptør.
Reisen til Italia
I 1875 reiste han til Italia. Her fikk han inspirasjon til å lage flere statuer til Paris Salon, og særlig statuene av Michelangelo gjorde sterkt inntrykk og påvirket en stor del av hans arbeid videre. Etter reisen leide han en belgisk soldat som nakenmodell. Statuene han lagde på denne tiden, viser at han var inspirert av turen til Italia. Imidlertid var hans statuer mer realistiske enn greske og italienske skulpturer som overdrev muskulaturen. Den første skulpturen han viste av denne typen i Brussel var «The Vanquished». Kritikerne mislikte skulpturens realisme, enkelte trodde til og med at han hadde tatt avstøpning av en levende modell. Det kunne ikke være mulig for et menneske å lage en så realistisk skulptur!
Dankvart Dreyer
Dankvart Dreyer, Dankvart Christian Magnus Dreyer (født 13. juni 1816 i Assens på Fyn, død 4. november 1852 Barløse ved Assens ) var en dansk kunstmaler.
Auguste Rodin
Reisen til Italia
All oppmerksomheten han fikk av denne utstillingen gjorde ham svært populær. Da han reiste tilbake til Paris i 1877, utstilte han den samme statuen i Paris Salon. Nå hadde han skiftet navn på statuen til «Bronsealderen». Kritikerne syntes at statuen var vakker, men fremdeles for realistisk.
Dankvart Dreyer
Dreyer kom til København i 1831 for å utdanne seg til maler ved Kunstakademiet. Han var elev av J.L. Lund på akademiet og forsøkte seg uten større hell som historiemaler. Etter hvert gikk han mer og mer over til å male landskaper og han var den første danske maleren som skildret landskapet i Jylland. Man kan ane påvirkningen fra Christen Købke i Dreyers små skisser og studier, men etter hvert fikk I.C. Dahls natursyn stor betydning for ham.
Når det gjelder påvirkningen fra C.W. Eckersberg er den minimal, selv om han deltok i Eckersbergs perspektivkurs i 1835.
Auguste Rodin
Reisen til Italia
For å spe på sine inntekter begynte Rodin på porselensfabrikken i Sèvres. Inntekten var liten. Han tok i mot alle oppdrag som skulptøryrket kunne gi. På denne tiden lagde han en av sine mest kjente statuer, nemlig «Døperen Johannes» (nr 3). På grunn av kritikken han hadde fått, laget han den proporsjonalt større enn et menneske. På denne måten kunne de ikke tro at han hadde tatt avstøpning av en modell. Allikevel var statuen realistisk, foruten overdreven muskulatur.
«Helvetesporten»
Rodin fikk i oppdrag av den franske kunstministeren å lage sitt første store folkeprosjekt, en inngangsportal for et kunstmuseum som skulle bygges i Paris – «Helvetesporten».
Dankvart Dreyer
Dreyer døde av tyfus i 1852 og ble glemt. I forbindelse med Raadhusudstillingen i København i 1901 ble han trukket frem av Karl Madsen og Dreyer har deretter fått en plass i kunsthistorien ved siden av J.Th. Lundbye og P.C. Skovgaard.
Auguste Rodin
«Helvetesporten»
Handlingen på denne porten er hentet fra Dantes reise i underverdenen. Rodin likte Dantes fortellinger svært godt. Flere av hans mest berømte skulpturer som «Tenkeren», «Kysset» og «De Tre Skyggene» kommer fra Helvetesporten. Disse figurene lagde han også uavhengig av «Helvetesporten», og i ulikt format. Mange av statuene ble laget i forskjellige varianter, og slik jobbet han spesielt mye med «Tenkeren». Han kunne lage samme statue av forskjellige materialer. For eksempel, lagde han «Kysset» både i marmor og bronse. På slutten av 1880-tallet ble det klart at museet aldri ville bli bygd. Likevel fortsetter Rodin periodevis med porten og figurene, fram til sin død.
Gjennom 1880-årene ble han stadig mer populær, spesielt hos den parisiske eliten, noe som førte til at han fikk mange oppdrag som portrettbyster. Ettersom han fikk så mange oppdrag, måtte han ansette arbeidere til å jobbe for seg. På denne tiden traff han 19 år gamle Camille Claudel, som han ble svært betatt av. Camille hadde talent og et ønske om å bli skulptør. Selv om Rodin fortsatt var sammen med Rose Beauret, fikk han sterke følelser for Camille, og hun ble hans student, modell, elskerinne og samarbeidspartner. Til tross for samlivet mellom dem forlot likevel Rodin aldri sin (fremtidige) kone Beauret. Rodin lagde mange arbeider av Camille.
«Borgerne i Calais»
I 1884 fikk Rodin en stor oppgave. Han skulle lage et monument til byen Calais i Frankrike. Bakgrunnen for dette monumentet skulle hentes fra en dramatisk hendelse i 1387, mens hundreårskrigen ennå raste. Calais ville ha et monument til 500-årsmarkeringen, der seks ledende innbyggere som reddet byen sin fra undergang skulle være tilstede på monumentet. Han brukte 4 år på oppgaven, og ble ferdig i 1888, der monumentet fikk tittelen «Borgerne i Calais».
Han syslet også med et annet stort oppdrag: «Monumentet av Honore De Balzac», som var bestilt av rikfolk i byen. Han hadde et fotografi å forholde seg til, fordi Balzac hadde vært død i 40 år. Når han var ferdig, presenterte han en ni fot høy statue, som ble møtt med sjokk, vanvære og mistro. Siden publikum ikke var fornøyd, ble honoraret refundert. Rodin ble såret av kritikken. Han likte statuen godt.
I 1902 ble skulpturen «Mannen med nøkkelen», som inngår i Borgerne i Calais, plassert i Sommerroparken i Oslo. Skulpturen var en gave til byen fra kunstneren Fritz Thaulow.
Verdensutstilling
Ved århundreskiftet var Rodin på toppen av sin suksess, og nå betalte folk ham godt for sitt arbeide. Rikfolk roste arbeidene hans, og gav ham en egen avdeling på Paris' Verdensutstilling. Her kom mennesker fra hele verden. Dette gjorde ham til en internasjonalt kjent kunstner. På denne tiden fullførte han mange prosjekter, og når han var som travlest, hadde han hele 50 personer som arbeidet for ham. Det raste en del spekulasjoner på grunn av alle assistentene. Folk lurte på hva han gjorde selv. På denne tiden studerte han dans. Han laget mange skulpturer i spontane bevegelser.
I 1908 flyttet Rodin til Hôtel Biron. Leien var lav, så han leide hele første etasje. Andre kjente personer som Henri Matisse holdt også til her. 1912 overtok staten praktresidensen, og alle forlot den, bortsett fra Rodin. Rodin hadde inngått en avtale med staten, at når han døde skulle staten få arbeidene hans, og gjøre bygningen om til et museum hvor verkene hans skulle være. Til gjengjeld skulle Rodin få lov til å bo der helt til sin død. Muséet finnes den dag i dag, og heter Musée Rodin.
Den 29. januar 1917 ble Rose Beauret og Rodin endelig gift. Dessverre døde Beauret bare tre uker etter bryllupet. Rodin døde 17. november samme år. Med det døde en av Frankrikes største kunstnere gjennom tidene.
Julio Olarticoechea
Julio Olarticoechea (født 18. oktober 1958) er en argentinsk tidligere fotballspiller som blant annet spilte for River Plate.
Han ble tatt ut til VM i fotball 1986, der laget hans vant gull.
Grefsen kirke
Byggverket er i tegl, slemmet og kalkmalt og har 600 sitteplasser. Arkitekt for kirken var Georg Greve. Bygget har preg av norsk romansk stil, men har rettvinklede åpninger i stedet for romanske rundbuer. Dekoren er enkel. I koravslutningen er det glassmalerier utført av Oddmund Kristiansen.
Grefsen kirke har vernestatus som listeført kirke.
Slaget ved Jarama
Slaget ved Jarama (spansk: La Batalla del Jarama) var et større slag under den spanske borgerkrigen som varte fra 6. til 27. februar 1937. I dette slaget forsøkte Francisco Francos nasjonaliststyrker å presse republikanerne bort fra deres forsvarslinjer langs Jarama-elva rett øst for den spanske hovedstaden Madrid. De spanske elitefremmedlegionærene og marokkanske regulares fra den spanske afrikaarméen tvang den republikanske sentralarméen, som inkluderte internasjonale brigaderer, tilbake, men etter flere dager med voldsomme kamper klarte de ikke å bryte gjennom de republikanske forsvarslinjene. Også de republikanske mot områdene nasjonalistene hadde erobret fra dem mislyktes, og slaget førte til enorme tap på begge sider.
Bakgrunn
I november 1936 hadde nasjonalistene, ledet av Francisco Franco, mislykktes i å innta Madrid i et stormangrep, og på vinteren 1937 hadde de besluttet å isolere byen ved å krysse Jarama i sørøst og kutte Madrids kommunikasjonslinje med foreløpige republikanske hovedstaden Valencia.
General Emilio Mola var øverstkommanderende for de nasjonalistiske styrkene rundt Madrid. Han planla en offensiv for å krysse Jarama 11 km sør for hovedstaden. General Luis Orgaz Yoldi ble valgt til å kommandere fronten, mens general José Enrique Varela hadde kommandoen over feltoperasjonene. Angrepet var ment å sammenfalle med Francos italienske allierte, Corpo Truppe Volontarie under general Mario Roatta, sitt angrep mot Guadalajara, men italienerne var ikke klare i tide, og Mola bestemte seg for å rykke fram uten dem. Nasjonalistene hadde omtrent 25 000 infanterister, hvorav de fleste var regulares eller fremmedlegionærer. Mola hadde også ti kavaleriskvadroner under seg. De ble støttet av tyske soldater fra Kondorlegionen, som inkluderte to tunge maskingeværbataljoner, et stridsvognkorps under Wilhelm Ritter von Thoma og batterier med 115mm- og 88mm-kanoner.
Nasjonalistenes første mål var å ta Jaramas vestbredde og å innta høydene som vendte ut mot den. Etter det skulle de bryte gjennom de republikanske stillingene på høydene øst for elva og innta byene Vaciamadrid og Arganda for å kutte forbindelsen mellom Madrid og Valencia og isolere hovedstaden mot sør og øst.
Nasjonalistene tar vestbredden
Nasjonalistenes offensiv begynte 5. februar med angrep mot republikanernes stillinger på Jamaras vestbredde. Disse angrepene kom overraskende på de republikanske forsvarerne. Nasjonalistene rykket fram i mobile kolonner, slik Afrika-arméen pleide, og overveldet de uforberedte republikanerne. General Francisco García-Escámez kommanderte nasjonalistenes høyre flanke (i sør), general Ricardo Rada Peral kommanderte deres venstre (nordlige) flanke, mens general Carlos Asensio Cabanellas kommanderte troppene i sentrum. 6. februar hadde García-Escámez dratt til Ciempozuelos og angrep republikanernes XVIII brigade, som mistet 1800 mann. Radas menn erobret den 700 meter høye La Marañosa-haugen, som vendte ut mot begge sidene av Jarama. De to republikanske bataljonene oppå La Marañosa forsøkte forgjeves å forsvare haugen, hvor alle sammen døde. Fra denne stillingen kunne nasjonalistene dominere overfarten på Jarama ved hjelp av artilleri- og maskingeværild.
8. februar var Jarams vestbredde i nasjonalistenes hender. Deler av general Sebastián Pozas Pereas sentrumsarmé hadde allerede begynt å flykte da Enrique Líster og Valentín González, El Campesino, dukket opp med sine veteranbrigader 8. februar og stabiliserte frontlinja. Republikanske forsterkninger kom til østbredden av Jarama, og republikkens armé omorganiserte dens forsvar for å hindre fiender i å kunne krysse elva. I tillegg sørget det voldsomme regnet for at det ikke ble noen sammenstøt de neste to dagene.
Nasjonalistene krysser elva
Riktignok forble republikanerne fast forskanset langs Pingarrón-høydene på østbredden hvor de fortsatte å overlesse de nasjonalistiske brohodene med artilleriild. Barróns brigade ble oppholdt av den italiensk-spanske Garibaldi-internasjonale brigaden, som holdt høyden nær Arganda. Sent på dagen slo pansrede enheter fra XI internasjonale brigade tilbake nasjonalistisk framstøt på Arganda—Colmena-veien, og gikk så til motangrep to ganger med sovjetiske T-26-stridsvogner. Disse pansrede angrepene ble deretter slått tilbake av artilleriild fra de nasjonalistiske batteriene som var gravd ut på La Marañosa, men de forhindret nye nasjonalistiske framstøt. Da junkere fra Kondorlegionen ankom slagstedet for å støtte nasjonalistene ble de skutt ned av republikanske fly som overtok kontrollen over luftrommet. Fram til 13. februar beholdt den republikanske flystyrken, som for det meste besto av sovjetiske maskiner og piloter, herredømmet over lufta. De ble riktignok utfordret da flere italienske og tyske nasjonalistfly ankom, med det resultat at ingen av partene hadde noe klart herredømme over lufta.
Nasjonalistene brakte fram sine reserver, og 12. februar startet de et stort angrep mot Morata. Asensios soldater inntok Pingarrón-haugene og angrep Pajares-høydene i nord. Kampene om kontrollen over høydene øst for Jarama kom til å bli noe av de voldsomste kampene under slaget.
«Selvmordshøyden»
Den XI internasjonale brigade, som besto av britiske, balkanske, franske og belgiske frivillige, som forsvarte Pajares ble angrepet av tallmessig overlegne og bedre utstyrte nasjonalister. Nasjonalistenes artilleri samlet seg på Pingarrón-høydene og skøt ned på forsvarerne. Den hovedsakelig tyske Thälmann-bataljonen slo tilbake et frontangrep mot sin bakketopp og påførte store tap på de angrepende regularene med maskingeværild, mens britene ble presset bakover og inntok posisjonen på et sted de kalte Suicide Hill. En maskingeværbataljon ankom for å støtte dem, men den var ikke i stand til å gjøre stort siden den hadde fått utdelt feil type ammunisjon. Riktignok ankom Enrique Lísters spanske veteraner til venstre for britene og hjalp republikanerne å holde stand resten av dagen og gjennom natta til tross for skrekkelige tap.
Dette førte til en voldsom og forvirret flukt hvor den britiske bataljonen mistet 375 av 600 mann, inkludert poeten Christopher Caudwell og nesten alle offiserene. 13. februar startet nasjonalistene en flankeringsmanøver og presset tilbake de franske enhetene til høyre for britene. De klarte også å isolere og fange 30 medlemmer av maskingeværbataljonen. De overlevende republikanerne oppga haugen og flyktet tilbake til høydene, hvor den gåtefulle "Oberst Gal" – hvis identitet aldri ble endelit avklart – samlet offiserene og overtalte dem om å vendte tilbake til slaget. Nasjonalistene trodde at de returnerende republikanerne var deres egne soldater og oppga haugen til dem uten kamp før de innså deres feil og gjenopptok kampen. Natten til 14. februar ankom nye tropper for å styrke den republikanske fronten.
Nasjonalistenes lengste framrykking var sør for «Selvmordshøyden» i de lave åsene mellom Pajares- og Pingarrón-høydene. Der hadde nasjonalistenes senter brutt gjennom etter at XV internasjonale brigade hadde blitt knust av ild fra nasjonalistenes 155mm-kanoner på Mareñosa-haugen. Barróns soldater nådde nesten fram til byen Arganda og den skjulte Madrid-Valencia-veien, men deres frammarsj ble stoppet etter ordre fra general Varela, som trodde at de ville bli avskåret om de marsjerte lengre bort fra de andre nasjonalistenhetene.
Det republikanske motangrepet
14. februar gikk republikanerne til motangrep mot Barróns menn med 50 T-26-stridsvogner støttet av artilleri og luftstøtte. Selv om motangrepet ikke førte til at republikanerne gjenerobret noe land, stoppet det nasjonalistenes frammarsj. Nasjonalistene gikk så langt at de kalte den 14. "el día triste del Jarama" (en allusjon til La Noche Triste).
17. februar ble general José Miaja øverstkommanderende for den republikanske fronten. Tidligere hadde han delt kommandoen med general Sebastián Pozas Perea, noe som hadde hindret at den republikanske strategien var samordnet. Miaja startet et stort motangrep for å rense Jaramas østbredd for nasjonalistsoldater. Styrkene under Líster gikk til angrep mot Pingarrón-høydene, men ble slått tilbake etter å ha mistet halvparten av soldatene. Et annet forgjeves og kostbart angrep ble utført av soldater under Juan Modesto fra Manzanares-elva i nord mot nasjonalistenes haugposisjoner på Marronosa. Også her mislyktes republikanerne i å nå deres mål og ble påført store tap. I den nordlige sektoren ble nasjonalistene riktignok presset tilbake, bort fra Vaciamadrid og Madrid-Valencia-veien.
Nye republikanske motangrep fant sted 23. og 27. februar. General Gal beordret et nytt forsøk på å storme den nasjonalistiske stillingen på Pingarrón. Den republikanske styrken inkluderte 450 amerikanere fra Abraham Lincoln-brigaden under Robert Hale Merriman. Disse uerfarne soldatene rykket fram uten artilleristøtte marsjerte rett mot nasjonalistenes stillinger og ble massakrert. Poeten Charles Donnelly, som var del av den irske kontingenten kjent som Collony-kolonnen, skal ha sagt «til og med olivenene blør», før han ble skutt ned og drept av en ladning maskingeværkuler. Amerikanerne mistet 66% av soldatene sine, 120 døde og 175 sårede. Etter dette mislykkede angrepet ble Jarama-dalen igjen stille mens begge sidene gravde seg ned og fronten stabiliserte seg.
Christian Wilhelm Erlandsen (1891–1982)
Christian Wilhelm Erlandsen (født 1891, død 1982) var en norsk direktør og organisasjonsmann. Han ble student i 1910, tok juridikum i 1914 og var en tid redaktør av Sarpen. I 1918 ble Chr. Erlandsen knyttet til Norsk Arbeidsgiverforening (N. A. F.), først som sekretær, i 1928 som kontorsjef, og i 1935 ble han underdirektør. Da direktør Finn Dahl gikk av i 1947, ble Chr. Erlandsen administrerende direktør i arbeidsgiverforeningen, en stilling han hadde til han gikk av med pensjon sommeren 1955.
Slaget ved Jarama
Ettervirkninger
Ved slutten av februar hadde fronten blitt stabilisert, mens begge sider befestet seg i sine posisjoner, til den grad at ingen nyttige angrep kunne gjennomføres. Både nasjonalistene og republikanerne hadde mistet veldig mange soldater, fra 6 000 til 25 000 hver etter forskjellige anslag. I tillegg var soldatene deres utslitte og manglet mat og ammunisjon.
Selv om nasjonalistene klarte å krysse elva uten å bli presset tilbake igjen, forble Madrid-Valencia-veien i republikanernes hender. Dermed mistet området mye av sin strategiske betydning og smeltet sammen med den større fronten, med skyttergravslinjer som minnet om den statiske krigføringen under vestfronten under første verdenskrig. I mars ble også den italienske hæren i Spania slått tilbake i slaget om Guadalajara, som ble slutten på Francos forhåpninger om å isolere Madrid.
Gharid Ghrouf
Gharid Ghrouf (født 12. september 1990) er en palestinsk friidrettsutøver, som konkurrerer i sprintløp. Han representerte Palestina under Sommer-OL 2008, der han ble utslått i de innledende rundene.
Wilfrid Stinissen
Wilfrid Stinissen (født 10. januar 1927 i Antwerpen i Belgia, død 30. november 2013 i Norraby i Skåne i Sverige) var en katolsk prest, karmelittmunk og forfatter. Han gikk inn i Karmelittordenen 18 år gammel og var bosatt i et kloster i Sverige siden 1967, i Tågarp i Skåne; et kloster han selv var med på å grunnlegge.
Stinissen var en svært produktiv forfatter av andakts- og oppbyggelselitteratur.
Rasmus Nyerup
Rasmus Nyerup (født 12. mars 1759 landsbyen Nyrup ved Glamsbjerg på Fyn, død 28. juni 1829 i København) var en dansk litteraturhistoriker, språkforsker og bibliotekar.
Virke
Etter endt studentereksamen ved Odense Lærde Skole studerte Nyerup filologi og teologi og tok eksamen i hhv. 1779 og 1780. Kort tid etter ble han ansatt som bibliotekar hos boksamleren Peter Frederik Suhm. Suhm hadde et omfattende bibliotek med blant annet 1700-tallets danske historikeres papirer.
I perioden 1807–1813 var Nyerup sekretær i den kgl. Kommission for Oldsagers bevaring, senere kalt Oldsagskommissionen. Kommisjonen hadde som oppgave å sikre bevaringen av de viktigste oldtidsminnene og ta vare på de arkeologiske funn. Initiativet til kommisjonen var tatt av Nyerup. Via dette embete var han med på å stifte Nationalmuseet.
Utgivelser
Sammen med Knud Lyne Rahbek var Nyerup en foregangsmann i systematiseringen av den danske litteraturhistorien. Nyerup skrev og utga en del historiske, litteraturhistoriske og kulturhistoriske verker, blant annet den første samlede fremstilling av Frederik IIIs regjering i (1817) og en biografi i to bind om Christian IV i (1816).
I tillegg til dette sto han også for samlingen og utgivelsen av etterlatte skrifter av mange av de eldre danske litteratene, særlig historikerne fra 1700-tallet som Peter Frederik Suhm, Jacob Langebek og Bolle Willum Luxdorph.
Sammen med Rahbek og Werner Hans Frederik Abrahamson sto Nyerup også for utgaven av folkeviser fra middelalderen i fire bind (Udvalgte Danske Viser fra Middelalderen, 1812–1814). Dette verket var en fortsettelse av en interesse han hadde hatt siden ungdommen, hvor han blant annet ga ut en samling Levninger af Middel-Alderens Digtekunst 1780.
Han arbeidet inngående med Peder Syv og gamle danske ordspråk (Peder Syvs kjernefulde ordsprog, 1807 og Peder Lolles Samling af danske og latinske Ordsprog, 1828).
Den nordiske oldtidslitteraturen ble også behandlet av Nyerup i flere utgivelser (Edda eller Skandinavernes hedenske Gudelære, 1808), og sammen med språkforskeren Rasmus Rask utkom en samling sagaer Ragnar Lodbroks Saga, Krakemaal, Fortælling om Norna Gest, og Brudstykke om dansk-norske Konger, efter islandske Haandskrifter, 1822.
Heinrich Carl von Schimmelmann
Heinrich Karl von Schimmelmann (født 13. juli 1724 i Demmin, død 16. februar 1782) var en tysk kjøpmann, som senere trådte i dansk tjeneste. I Danmark ble han landets viktigste finanspolitiker og ble opphøyet i grevestanden.
Biografi
Han var far til den danske statsmannen Ernst Heinrich von Schimmelmann. Han var også utgiver av Wandsbecker Bothe.
Rasmus Nyerup
Utgivelser
Mest kjent er nok hans Kjøbenhavns beskrivelse fra (1800). Her ga han en utførlig beskrivelse av hovedstadens utseende etter brannene i 1794 og 1795, men før Københavns bombardement i 1807. Almindeligt Litteraturlexikon for Danmark, Norge, og Island i to bind (1818–1819) er også kjent. Men hans rolle, sammen med Knud Lyne Rahbek, som en av grunnleggerne av dansk litteraturhistorie i forbindelse med utgivelsen av Bidrag til den danske Digtekunsts Historie (1800–1808) er også et av hans viktigste bidrag til litteraturen. De to holdt forelesninger på Københavns Universitet om den danske litteraturhistorien og verket var det trykte resultatet av dette.
Heinrich Carl von Schimmelmann
Biografi
Som kjøpmann i Dresden og kursachsisk accise-forpakter bygget han opp en betydelig formue. Dermed kunne han åpne et handelshus i Hamburg og ble eier av flere gods i Holsten. I 1761 trådte han som kommerseintendant i dansk tjeneste og ble 1762 opphøyet i friherrestanden, og 1779 i grevestanden. 1762 bygget han Wandsbecker Schloss. Hans betydningsfulle rolle for Danmarks finanser var grunnlaget for sønnens senere utnevnelse til dansk finansminister.
Ikke alle hans initiativer var uomstridt, hverken innføringen av tallotteri i Købehavn, Altona og Wandsbeck eller økningen av papirpenger på København-børsen.
Orthognathus
Orthognathus er en slekt av biller i overfamilien snutebiller (Curculionoidea).
Utseende
Nokså store (gjerne 15-20 millimeter), avlange, sylindriske, brunlige til brunsvarte snutebiller. Snuten er nokså lang og sylindrisk.
Levevis
De fleste av artene lever i tropene på enfrøbladete planter, særlig på palmer (Arecaceae), arter i ananasfamilien (Bromeliacaceae) og orkidéer (Orchidaceae), også på gress (Poaceae) og halvgress (Juncaceae). Larvene minerer vanligvis inne i stengler og skudd. Det finnes også noen arter som ser ut til å være knyttet til død ved. Ursnutebillene er mest tallrike i lavlands-regnskoger i tropene.
Utbredelse
Slekten er utbredt i Mellom- og det nordlige Sør-Amerika.
Gymnastikk under Sommer-OL 2008
Gymnastikk under Sommer-OL 2008 i Beijing besto av tre disipliner; rytmisk gymnastikk, som ble arrangert i Beijings polytekniske universitets gymsal i perioden 21. til 24. august, trampoline, som ble arrangert i Beijing nasjonale innendørsstadion i perioden 16. til 19. august, og turn, som også ble arrangert i Beijing nasjonale innendørsstadion i perioden 9. til 19. august.
Gymnastikk har stått på det olympiske programmet siden de første olympiske lekene i 1896, så dette var 26. gang idretten var representert ved et sommer-OL.
Pedro Pasculli
Pedro Pasculli (født 17. mai 1960) er en argentinsk tidligere fotballspiller som blant annet spilte for Lecce.
Han ble tatt ut til VM i fotball 1986, der laget hans vant gull.
Håkon Mushom
Håkon Mushom (født 23. september 1993) er en norsk friidrettsutøver som representerer Lyngdal IL.
Unconditionally Guaranteed
Unconditionally Guaranteed er Captain Beefheart & The Magic Bands åttende album utgitt i 1974. Albumet var innspilt hos Hollywood Sound i Los Angeles. Da albumet var utgitt ble det kritisert for å være alt for kommersielt. Likevel ga ikke albumet Captain Beefheart noen suksess på hitlistene, men ble som best nummer 192 på "the Billboard Top 200".
Umiddelbart etter at albumet var innspilt ble Beefheart forlatt av hele Magic Band, de var skuffet over mangelen på finansiell suksess og av Beefhearts tyranniske ledelse. Også musikken på albumet viste seg å være skuffende. Art Tripp fortalte at «...da vi til slutt fikk utlevert våre eksemplarer av albumet ble vi forferdet. Etter hvert som vi hørte igjennom stykkene var det som om den ene sangen var verre enn den andre...».
Etter at kontrakten med Mercury Records gikk ut på slutten av 1974, fornektet Beefhart platen sammen med etterfølgeren Bluejeans & Moonbeams, og oppfordret kjøperne til å returnere dem og få pengene tilbake, han betegnet albumene som «skrekkelige og vulgære».
Sporliste
Alle stykkene er av Don Van Vliet, Jan Van Vliet og Andy DiMartino..
Håkon Mushom
Han vant to NM-gull og tre NM-sølv på 800 meter og terrengstafett i perioden 2011–2017.
Mjøsbyene
Mjøsbyene er en fellesbetegnelse på de tre byene Hamar, Gjøvik og Lillehammer, som sammen med de nye «småbyene» Brumunddal og Moelv, samt tettsteder som (alfabetisk rekkefølge) Biri, Furnes, Fåberg, Kapp, Løten, Ottestad, Raufoss, Skreia, Lena, Stange og Øyer utgjør Mjøsregionen.
Etter at området ble bundet sammen ved hjelp av Mjøsbrua, vokste begrepet Mjøsbyen fram,, men også Mjøsregionen og Innlandsbyen er fellesbenevnelser på områdene rundt Mjøsa.
Pedra Lavrada
Pedra Lavrada er en kommune i delstaten Paraíba i nordøstregionen av Brasil.
Jessore
Jessore er en by i Bangladesh. Næringslivet består av produksjon av sukker, tobakk og ris. Byen har mange universiteter og høyskoler samt et militærakademi. Byen har også en flyplass med regulær trafikk. Byen ligger cirka 140 km fra Dhaka.
Søvik (Alstahaug)
Søvik er en bygd i Alstahaug kommune med 272 innbyggere (2001, (SSB)).
Søvik regnes som sentrum for de omkringliggende bygdene, og her finner man Søvik barne- og ungdomsskole såvel som Sandnessjøen videregående skole avdeling Alstahaug (tidl. Alstahaug videregående skole).
Søvikmoen, som regnes som sentrum av Søvik, ligger ikke langt fra foten av Stortinden, som er den sydligste av Sju søstre.
Søvik har fergeforbindelse med Austbø og Herøy.
Historie
Søvik var frem til 1899 sentrum for hele det som i dag er Alstahaug kommune, med både hurtigruteanløp og sykehus. Transportselskapet Helgelandske ble etablert her i 1867, men i 1898 ble hovedkvarteret flyttet til Sandnessjøen. Bygningene som i dag huser Alstahaug videregående skole ble brukt som sykehus fra 1865 til 1926. i 1935 ble bygningene tatt i bruk som skolebygg, og Alstahaug videregående skole er en av de eldste videregående skoler som eies og drives av Nordland fylke.
Opp gjennom tidene har det vært flere virksomheter av mer eller mindre kommersiell art på Søvikmoen, bl.a. bank, post, kiosk og matforretning. Den siste servicebedriften (en matbutikk) ble lagt ned i november 2007.
Søvik samfunnshus er, og har vært, et viktig samlingssted for folk i bygda. Her er det arrangementer på mange viktige merkedager, som for eksempel 17. mai og i jula. Det blir arrangert juletrefest for barn på dagtid 3. juledag, mens de litt eldre samles senere på kvelden for god drikke og trivelig samvær. Tredjejuledagsfesten har lange tradisjoner på Søvik.
Idrett og kultur
Søvik er hjemsted for mange organisasjoner innenfor idrett og kultur. Alstahaug Skolemusikk, som har sterk tilknytning til Søvik skole, er et av Nord-Norges eldste korps. Søvik Beachvolleyklubb (SBK) er en sandvolleyballklubb med hjemmebane på området til Søvik barne- og ungdomsskole. Ellers kan Alstahaug sangkor, Syv søstre 4H, Alstahaug idrettslag og Søvik Innebandyklubb nevnes.
Forfatteren Lars Saabye Christensen skal, etter egne utsagn, ha funnet ro og inspirasjon til å skrive på flere av sine romaner her.
Phanerochila
Phanerochila er en slekt av små, ofte vedborende borebiller. Disse artene utmerker seg ved å ha kamformede antenner.
Utseende
Små, avlange, gjerne matt brune borebiller. Kroppsformen er sylindrisk. Antennene er kamformede.
Levevis
Artene borer i morken, død ved eller i sopp.
Tronda
Tronda er en sideelv fra vest til Driva i Drivdalen, Oppdal kommune i Trøndelag fylke.
Geografi
Elven Tronda er 10,9 km lang og drenerer et nedbørsfelt på 29,6 km². Den har sitt utspring i et Trondtjønna 1 314 moh. i Gråurdfjellet mellom Åmotsdalen og Dindalen. Fra utspringet renner den nord-nordøst til den bøyer øst-sørøst ned gjennom Tronddalen og munner ut i Driva på 520 moh. 9 km sør for kommunesentret Oppdal.
Vern
Det undersøkte området omfatter et østvendt sidevassdrag i Drivdalen ca. 9 km sør for Oppdal sentrum. Bekkekløften har en vertikal høydeforskjell på ca. 300 m over en strekning på ca 1,5 km. Fra Tronddalen, som ligger ca. 900 moh, har elva gravd seg ned i berggrunnen og dannet en mindre V-dal i øvre deler som går over i et dypt elvegjel på den siste korte strekningen ned mot Driva. Bekkekløften har fått verneverdi 1 som betyr ubetydelig verneverdi
The Fatal Mallet
The Fatal Mallet er en amerikansk stumfilm fra 1914, regissert av Mack Sennett.
Handling
Tre forskjellige menn kjemper for kjærligheten til en sjarmerende ung kvinne. Charlie forsøker å spille skittent, og forhindrer aktivt motstanderne sine. Han går så langt at han bruker en stor hammer, for å skade en av de andre mennene.
Men en annen ung mann kommer også på banen, og frir snart til den unge kvinnen.
The Man of Feeling
The Man of Feeling er en pikaresk roman fra 1771 av den skotske forfatteren Henry Mackenzie. Til tross for opplysningstidens idealer om maskulinitet skaper romanen en trend hvor en ny type helt, «følelsesmannen», en sensitiv mann, blir viktig. Boka har en rekke likhetstrekk med romanene fra romantikken hvor heltene ofte ikke så på det som pinlig å gråte.
Death Before Compromise....
Death Before Compromise.... er et trettende studioalbumet og det femtende albumet alt i alt fra det norske boogierock-bandet Backstreet Girls.
Plata ble utgitt på CD av Voices of Wonder i 2014. .
Mafia
Mafia er et begrep brukt om kriminelle organisasjoner eller syndikater med semi-formell hierarkisk struktur og klare indre normer, som tar i bruk vold for å opprettholde kontroll over et bestemt territorium og drive illegale virksomheter. Begrepet stammer fra og viste opprinnelig kun til den sicilianske varianten.
Mafialignende organisasjoner forbindes ofte med svake stater, og beskrives til dels som et kvasi-statlig fenomen. På grunn av dens forbudte natur er det lite faktisk kunnskap og mange myter knyttet til fenomenet, som ofte sammenblandes med løsere og langt vanligere former for såkalt organisert kriminalitet.
Etymologi
Mafia er i dag en fellesbenevnelse på kriminelle organisasjoner, ofte med utspring i nasjonale eller demografiske grupper. Slike nasjonale grupper kan være av italiensk ('Ndrangheta i Calabria, Camorra i Napoli), siciliansk, russisk, kinesisk (triader), japansk (yakuza) eller annen herkomst.
Mafiaens etymologiske opphav er uklart, men fenomenet ble kjent ganske snart etter Giuseppe Garibaldis samling av Italia. Mens «menn av ære» og uinformerte observatører ofte framstilte mafiaen kun som en særegen siciliansk uavhengighets- og æresfølelse, er det særlig etter avsløringene til Giovanni Falcone og Paolo Borsellino, som ble drept av mafiaen i 1992, klart at organisasjonen har den struktur og indre disiplin som noen av mafiaens kritikere allerede tidlig påsto.
Den første kjente bruken av ordet, og den som gjorde betegnelsen populær, var i skuespillet I mafiusi de la Vicaria. Her er ordet «mafiusi» flertallsform av ordet «mafioso» som på Palermo-dialekten betyr en vakker, selvsikker mann, i dagens norske språkbruk kan det oversettes til «kul». Et engelsk uttrykk for en mann som er medlem i den italiensk-amerikanske mafiaen er a made man.
I noen grad har det blitt vanlig å omtale mindre grupperinger som mafia i det øyeblikk de skiller seg ut fra det etablerte samfunn. En slik definisjon tar i liten grad hensyn til at det eksisterer en underliggende organisasjon og utøvende makt i slike kriminelle organisasjoner. En definisjon som i noen grad brukes er at en slik organisasjon trer inn i nasjonalstatens rolle som utøvende makt innen et større eller mindre geografisk område eller innen en større eller mindre demografisk gruppe.
Mafiaen lever av «beskyttelsespenger» (it. pizzo fra sic. pizzu, eg. «nebb»), men også prostitusjon, brennevinssmugling, narkotika, utpressing og korrupsjon har vært inntektskilder.
Mafiaens fødsel
Etter samlingen av Italia under Garibaldi, ble det ganske snart klart at det fantes det som ble kalt en «sekt» som organiserte produksjonen på sitruslundene på Sicilia. På grunn av de store investeringene, både i kapital, tid og arbeidskraft, avlingens sårbarhet og også de store profittmulighetene i denne svært lønnsomme produksjonen, var denne formen for forretning særskilt egnet for utpressing. Samtidig motsatte Sicilia seg mye ved innlemmelsen i Italia, for eksempel verneplikten.
Grunnlaget for den nye organiserte kriminaliteten på Sicilia var oppløsningen av føydalsamfunnet etter Italias samling uten at dette ble erstattet av statlige myndigheter med troverdighet. Voldsutøvelsen var en videreføring av adelens tidligere voldsutøvelse og absolutte makt innen sine len, slikt sett var det blitt et vakuum med hensyn til makt og voldsutøvelse, da de nye italienske statlige myndigheter ikke klarte å monopolisere disse.
Cosa nostra (it. «vår sak») var opprinnelig den betegnelsen mafiaen på Sicilia benyttet på seg selv, men det er først i moderne tid, under Falcones avsløringer, at Cosa Nostra ble anerkjent å eksistere i Italia.
Mafiaen under fascismen
Noe av hovedårsaken til at mafiaen kan eksistere, er at det finnes en manglende vilje fra staten til å sikre seg monopolet på voldsutøvelse og dermed på en forventet frykt i det sivile samfunn. Det er én av grunnene til at mafiaen først under fascismen i Italia møtte den motstanden fra statsapparaet som gjorde at mafiaen mistet sitt eksistensgrunnlag. En del mafiosi utvandret til USA, og utnyttet forbudstiden til å etablere sin virksomhet der.
Ifølge myter bisto mafiaen amerikanerne med invasjonen av Sicilia i juli 1943, etter at amerikansk etterretning fikk frigitt «Lucky» Luciano, som var i stand til å opprette kontakt med Corleone-mafiaen. Capoen på den tiden, skal ha ledet amerikanernes innrykning. Dette siste er neppe riktig, men at amerikanske gangstere hjalp amerikansk etterretning skal være korrekt. Det er også sannsynlig at mafiaen på Sicilia ønsket amerikanerne velkommen.
Mafiaens gjenreisning etter den andre verdenskrig og mafiakrigene
Etter andre verdenskrig utviklet Sicilia seg dramatisk. Fra å være en jordbruksbasert økonomi, ble industri og tjenesteytende næringer stadig viktigere. Dette medførte at mafiaen måtte skaffe seg forbindelser til de italienske kristeligdemokratene, Democrazia Cristiana, som nærmest kontinuerlig, om ikke alene, styrte Italia i 50 år. Blant annet ble utbyggingen av Palermo (kjent som «plyndringen» av Palermo) en stor inntektskilde.
Utover 1970- og 1980-tallet ble antimafiaarbeidet stadig mer militant motarbeidet av Salvatore «Totò» Riina, «sjefenes sjef» (it. Capo di tutti capi). Likene av tjenestemenn ble på denne tiden kjent som «strålende lik» (it. cadaveri eccelenti).
Rene hender
Tommaso Buscetta var en av dem som fikk problemer med opptrappingen av volden under Riina. Han valgte til slutt å kutte båndene til mafiaen, og dro til Brasil. Senere ble han Giovanni Falcones viktigste vitne. Det som ble kalt «Buscetta-teoremet», nemlig at det finnes én mafia, var den teorien som Falcone arbeidet etter og forsøkte få mafiosoene tiltalt etter. Det ville gjøre det mulig å tillegge kollektiv skyld til de som var medlemmer av Kommisjonen. Falcones tid i Palermo var preget av stadige «strålende lik», men hans arbeid førte fram til maxi-rettssaken som startet i 1986 med 474 tiltaler. Årsaken til Falcones gjennombrudd var både vitneforklaringer fra «angrende» (it. pentiti) som Buscetta, men også organiseringen av påtalemyndighetene under Falcone: Selve det faktum at «Buscetta-teoremet» lå til grunn for Falcones syn på mafiaen, gjenspeilet seg i en måte å behandle mafia-relaterte saker slik at dommerne kollektivt skaffet seg stadig bedre innsikt i mafiaens organisasjon.
I 1992 ble etterforskningsdommerne Giovanni Falcone og Paolo Borsellino drept av mafiaen.
Totò Riina ble arrestert i 1993 og Bernardo «Traktoren» Provenzano overtok som en ny og mer stillferdig leder.
«Rene hender» (it. mani pulite) var betegnelsen på forsøket på en større opprenskning i italiensk korrupsjon.
Silvio Berlusconi, som var statsminister i tre perioder i Italia, lanserte seg også som en med rene hender, etter tidligere regjeringers dårlige rykte. Forza Italia ble lansert nettopp da Rene hender gikk mot sin slutt, i 1994. Det har vært mange beskydninger om forbindelser mellom mafiaen og Berlusconi, men Ridderen (it. Il Cavaliere) er fremdeles ikke dømt for korrupsjon. (Bettino Craxi, statsminister for to regjeringer, fra 1983–87, flyktet til Tunisia i frykt for å bli arrestert på korrupsjonsmistanker. Giulio Andreotti, italiensk statsminister 7 ganger og senator på livstid, har unngått å bli dømt etter flere mafiarelaterte rettssaker.)
Camorra eller napolitansk mafia
Selve ordet Camorra er sannsynligvis en sammentrekning av «capo» (sjef) og det napolitanske ordet for gate, «morra». Camorraen begynte å figurere på midten av 1800-tallet i Napoli i Italia. Den har ulik opprinnelse, blant annet som en alternativ samfunnsmakt blant de fattigste av Napolis befolkning som etter hvert utviklet seg til «klaner» i byene og fortsatte å vokse i styrke. Camorraen tjente sin formue på rekonstruksjon etter et kraftig jordskjelv i Campania-regionen i 1980. Camorraen regnes som den største gruppen innen italiensk organisert kriminalitet med over 100 klaner og ca. 7000 medlemmer. Camorraen spesialiserer seg innen sigarettsmugling og mottar betaling fra andre kriminelle grupper for all sigarettsmuglingstrafikk gjennom Italia.
På 1970-tallet overbeviste den sicilianske mafia Camorraen til å omforme sigarettsmuglingsrutene til narkotikasmuglingsruter med den sicilianske mafiaens assistanse, men ikke alle Camorra-ledere var enig. På grunn av dette oppstod Camorra-krigen mellom to grupper og nesten 400 menn ble drept. De som var imot narkotikatrafikk tapte krigen. Det er trolig at nesten 200 tilknyttet Camorra er bosatt i USA. Mange kom til USA under Camorrakrigen. Camorra utfører hvitvasking av penger, utpressing, smugling av asylsøkere, ran, kidnapping, politisk korrupsjon og pengeforfalskning.
'Ndrangheta eller kalabrisk mafia
Ordet «'Ndrangheta» er av gresk opprinnelse, og har ikke en presis oversettelse, kanskje betyr det heltemot eller lojalitet. 'Ndrangheta består av 160 celler og ca. 6 000 medlemmer og spesialiserer seg innen kidnapping og politisk korrupsjon. 'Ndrangheta-celler er løst forbundne familiegrupper basert på blodsbånd og giftemål. 'Ndranghetas tilstedeværelse i USA er estimert til mellom 100 og 200 medlemmer og forretningspartnere. Flertallet av disse er i New York og Florida. 'Ndrangheta er også kjent for å delta i kokain- og heroinsmugling, drap, bombing, forfalskning, gambling, svindel, tyveri, arbeidssvindel, lånehai-virksomhet osv.
Sacra Corona Unita eller Den hellige forenede krone
Politimyndighetene ble klar over Sacra Corona Unita mot slutten av 1980-tallet. Det startet som en fengselsgjeng, og etter hvert som medlemmene ble løslatt bosatte de seg i Puglia-regionen hvor de fortsatte sin vekst og knyttet forbindelser med andre mafia-grupperinger. Sacra Corona Unita har sitt hovedkvarter i provinsen Brindisi, som ligger i den sørøstre delen av Puglia. Sacra Corona Unita består av ca. 50 klaner med ca. 2000 medlemmer og spesialiserer seg innen smugling av sigaretter, narkotika, våpen og mennesker. Sacra Corona Unita tar betaling fra andre kriminelle grupper for landrettigheter på den sørøstlige kysten av Italia. Dette territoriet er en naturlig innfallsport for smugling til og fra tidligere kommunistland som Kroatia, Jugoslavia og Albania. Veldig få Sacra Corona Unita-medlemmer har blitt identifisert i USA, likevel er det noen forbindelser til individer i Illinois, Florida og muligens New York. Sacra Corona Unita er også involvert i hvitvasking av penger, utpressing og politisk korrupsjon.
Den amerikanske mafiaens sicilianske forbindelse
Om lag 800,000 sicilianere utvandret til USA fra århundreskiftet og fram til første verdenskrig. I forbudstiden ble 25 % av brennevinssmuglingen utført av italienere, og det var i denne tiden at Al Capone nådde høydepunktet på sin karriere. Da brennevinsforbudet ble opphevet, klarte mafiaen å omstille seg ved å drive med gambling. Men utover 1930-tallet ble det stadig vanskeligere, og Capone, Luciano og andre ble arrestert.
Da den sicilianske mafiaen reiste seg igjen etter fascismen, begynte den også etterhvert med heroinsmugling, etter at Joe Bonanno besøkte øya i 1957 og ga sicilianerne monopol på heroinmarkedet i USA.
Den amerikanske mafiaen er mest aktiv i storbyområdet New York, Philadelphia, New England, Detroit og Chicago, men har også medlemmer i andre større amerikanske byer, og deltar også i internasjonale kriminelle aktiviteter.
Russisk mafia
Russisk mafia har eksistert siden den kalde krigen, og styringsmaktene i landet ble sent klar over mafiaens utbredelse. Etterretningstjenester forteller at den russiske mafiaen nå var så stor at det fantes over 100 000 medlemmer fordelt på 8000 grupper. Disse gruppene styrte tilsammen 70-80 % av alle private selskaper (beskyttelsespenger) og eide over 40 % av økonomien i Russland.
Mafiavirksomheten blomstret opp etter krisen Russland gjennomgikk i tiden etter at Sovjetunionen hadde blitt oppløst. Krisen gjorde at mange arbeidsledige unge menn fra Moskva, St. Petersburg og Kiev innså at mafiaen var den beste utvei fra den veldige fattigdommen man opplevde. Man tror også at mange av medlemmene er tidligere forsvarsstyrker og tidligere KGB-spesialstyrker som ikke kunne være med i hæren etter den kalde krigen. Moralsk forfall hadde antakeligvis også mye med rekrutteringen å gjøre.
New York
I New York er det fem sentrale familier som styrer byens kriminelle nettverk:
Magnus Larsen
Magnus Andreas Larsen (med tilnavnet «Wolf» etter Jack Londons romanfigur, født 14. mai 1901 i Austre Moland, død 8. juli 1931 i Brooklyn) var en norskamerikansk tungvektsbokser.
Han reiste til sjøs seksten år gammel i 1917, men gikk i land i Nederland allerede samme år. Her begynte han med boksing, og i årene som fulgte bokset han både i Nederland og Frankrike. I februar 1919 beseiret han den senere verdensmester Battling Siki. Han kom til Brooklyn i USA i 1920, og talentet vekket oppsikt i boksemiljøet. Han vant sensasjonelt New York State Championship i 1921, og senere samme år vant han United States Championship (det amerikanske amatørmesterskapet) i lett tungvekt i Boston.
I april 1921 ble Larsen tilknyttet boksemanageren Tom O'Rourke, og én måned senere debuterte han profesjonelt. 1922 møtte han den senere mesteren Gene Tunney i en proffkamp, men tapte knepent. Senere i 1920-årene var Larsen involvert i bestikkelsessaker og ble utestengt fra boksesporten. Han overlevde deretter som sjømann og ved sporadiske boksekamper.
Larsen kom tilbake til det norske samfunnet i Brooklyn i 1930, alkoholisert etter noen tøffe år. Denne livsstilen fortsatte i Brooklyn, der han ble en del av miljøet rundt Ørkenen Sur. Han var innblandet i mange politisaker, og møtte blant annet i retten for offentlig fyll. Han ble ved ett tilfelle knivstukket, og mistenkt for drap da knivstikkeren senere ble funnet drept. Han døde av alkoholforgiftning 30 år gammel, og ble gravlagt på New Yorks boksekommisjons bekostning.
Ernst Heinrich von Schimmelmann
Ernst Heinrich greve von Schimmelmann (født 4. desember 1747 i Dresden, død 9. februar 1831 i København) var en dansk statsmann, plantasjeeier og greve. Han var sønn av Heinrich Carl von Schimmelmann.
Politisk karriere
Schimmelmann hadde studert bl.a. nasjonaløkonomi i utlandet og innehadde en rekke embeter i sentraladministrasjonen, men ble avskjediget av Ove Høegh-Guldberg i 1783. Året etter deltok han i kronprins Frederiks statskupp mot Høegh-Guldberg og ble utnevnt til finansminister. Han var finansminister inntil 1813 og senere statsminister.