cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
1710
1710 (MDCCX) i den gregorianske kalender var et år uten skuddag som begynte på en onsdag.
Guerryus
Guerryus er en slekt av biller som tilhører den artsrike underfamilien Cerambycinae i familien trebukker (Cerambycidae).
Utbredelse
Slekten er kjent fra provinsene Sichuan og Yunnan i Kina.
Waruhiu Itote
Waruhiu Itote (født 1922, død 30. april 1993), kjent som General China, var en av de viktigste lederne for Mau Mau-opprøret mot det britiske kolonistyret i Kenya på 1950-tallet sammen med Dedan Kimathi, Stanley Mathenge og Musa Mwariama. Itote ble fanget av britiske styrker 15. januar 1954, men i motsetning til Kimathi, som ble henrettet, ble han senere løslatt. Itote døde av slag i 1993, 71 år gammel.
Julius Evola
Baron Giulio Cesare Andrea Evola (født 19. mai 1898 i Roma, død 11. juni 1974 i Roma) bedre kjent under dikternavnet Julius Evola, var en italiensk fascistisk kulturfilosof, dikter, esoteriker, billedkunstner, okkultist, metafysiker og aristokrat. Hans verker og ideer er fremdeles kontroversielle.
Bakgrunn
Giulio Cesare Andrea Evola ble født i Roma av en lavaristokratisk familie av siciliansk bakgrunn. Han var baron. Lite er kjent om hans tidlige år, ut over at han selv har betraktet den som irrelevant. Evola studerte ingeniørfag i Roma, men fullførte ikke sine studier fordi han «ikke ønsket på noen som helst måte å bli assosiert med bourgeois akademiske anerkjennelser som doktor og ingeniør»
I tenårene var Evola opptatt av maleri - og betraktet dette som et av hans naturtalenter - og litteratur, som Oscar Wilde og Gabriele D'Annunzio. Han ble introdusert til filosofer som Friedrich Nietzsche og Otto Weininger. Andre tidlige filosofiske impulser kom fra Carlo Michelstaedter og Max Stirner.
Evola tjenestegjorde i første verdenskrig som offiser i artilleriet på Asiagoplatået.
Kunstner, religiøs og okkultistisk søken
Julius Evola forsøkte seg som kunstner efter Første verdenskrig, og beveget seg i miljøer preget av futurismen, deretter dadaismen. Tidlig i 1920-årene brøt han med maleriet og poesien. Da fascistene kom til makten i 1922, begynte han å bidra regelmessig til deres talerør, Diffesa della Razza, og utviklet sin egen form for antisemittisme som han kalte razzismo dello spirito, «åndsrasisme». Han var egentlig katolsk oppdratt, men avviste senere kristendommen, som han kalte for «semittisk overtro». Han ble med i en esoterisk gruppe kalt «Ur-gruppen», der de utførte ritualer ment å trekke Mussolini vekk fra kristendommen og til paganismen. Han betegnet seg selv som en «super-fascist» som krevet at kvinner underkastet seg fullstendig i samfunnsanliggender.
Utvikling i esoterisk og politisk retning
Julius Evola utviklet seg til en tilhenger av esoterikk og den tradisjonelle skole innen filosofi. Evolas liv og verk var preget av hans forbindelse til fascismen og til rolleteorien. Han stod for den tradisjonalistiske linjen innen fascismen, som stod i motsetning til modernismen. Selv om han ofte anses som en ledende fascistisk tenker, deltok han aldri selv i politikk. Selv meldte han seg aldri inn i det fascistiske partiet og kritiserte til tider Mussolinis regime gjennom en rekke magasiner.
Før og under andre verdenskrig hadde Evola kontakter med personer og institusjoner innen de fascistiske og nasjonalsosialistiske bevegelser og stater i Europa, som Jerngarden og Corneliu Codreanu og det tyske SS. Han var imidlertid aldri aktiv innen noen av organisasjonene og ble tidvis direkte motarbeidet av det fascistiske regime i hjemlandet.
I 1945 ble Evola såret i et bombeangrep mot Wien og var invalidisert for hele resten av sitt liv.
Julius Evola har etterlatt seg 25 bøker, 300 lengre essays og over 1,000 avis- og tidsskriftartikler.
Interesse for Evola etter hans død
Fra 1960-årene oppnådde Evola en fornyet interesse fra Italias postfascistiske terrorister.
Det greske høyreekstreme partiet Gyllen daggry inkluderer hans verk blant anbefalt lesning, mens lederen av det ungarske høreekstreme partiet Jobbikk ser opp til Evola. Den amerikanske alternativhøyre politiske strategen Steve Bannon siterte også en gang Evola i en tale i 2014 i Vatikanet.
Newzealandsk mesterskap i alpint 2014
Newzealandsk mesterskap i alpint 2014 ble arrangert 17. og 19. august 2014.
Resultater menn
Mange utenlandske utøvere deltok i rennene, uten å delta i det nasjonale mesterskapet. Jared Goldberg vant storslalåmrennet, foran Adam Zampa og Mark Engel. Norske plasseringer: Espen Lysdahl (4), Peder Dahlum Eide (7), Andreas Adde (11), Sindre Breivik Revelsby (20), Fabian Wilkens Solheim (24) og Lars August Christensen (33). I slalåmrennet var det tre utøvere fra USA på pallen; Nolan Kasper vant foran Robby Kelley og Alexander Ginnis. Fabian Wilkens Solheim kom her på 14.-plass og Lars August Christensen på 19.-plass.
Resultater kvinner
Mange utenlandske utøvere deltok i rennene, uten å delta i det nasjonale mesterskapet. Polske Sabina Majerczyk vant storslalåmrennet foran Kristin Anna Lysdahl. Kristine Fausa Aasberg kom på fjerdeplass og Julie Flo Mohagen på sjetteplass. Slalåmrennet ble vunnet av Julie Flo Haugen foran Kristine Gjelsten Haugen og Ksenia Alopina. Chloe Margrethe Fausa kom på fjerdeplass.
Hringvegur
Ringveien (islandsk: Þjóðvegur 1 eller Hringvegur) er en hovedvei på Island som strekker seg rundt hele øya og forbinder alle de bebodde områdene (de indre delene av Island er for det meste ubebodde). Veien har en total lengde på 1 339 km.
Langs nesten hele strekningen har veien to filer – én fil i hver retning, bortsett fra der den passerer gjennom større tettsteder og byer hvor den i noen tilfeller har flere filer i hver retning. I tillegg er veien utvidet i Hvalfjordtunnelen. De fleste broene har en fil og er laget av tre eller stål eller en kombinasjon. Veien er i hovedsak asfaltert, men det finnes fremdeles enkelte strekninger i den østre delen av landet der de fremdeles holder standard fra 1940-tallet med kjøreunderlag av grus. De dårligere strekningene er gjerne dårlig sikret og har uoversiktelige svinger og bakketopper (dette er spesielt tilfelle for strekningen mellom Borgarnes and Blönduós) i tillegg til smale skar.
Trafikkmengden på veien varierer mye, avhengig av sted – i og ved Reykjavík er det trafikk på rundt 5 000–10 000 kjøretøy pr. døgn, mens strekninger langt vekke fra større bebyggelse gjerne har et snitt på mindre enn 100 kjøretøy pr. døgn.
Cornelis Evertsen den unge
Cornelis Evertsen den unge (født i Vlissingen 16. april 1628 – død samme sted 20. september 1679) var en nederlandsk admiral som levde i det 17. århundre.
Hringvegur
Ringen ble ferdigstilt i 1974 da broen over Skeiðaráelven sør på Island ble åpnet.
Veien har i flere tiår vært populær blant turister siden den dekker en stor del av landet og passerer i nærheten av en rekke severdigheter. Den har vært spesielt populær blant islandske familier på sommerferie, men har i senere år også blitt populær blant utlendinger som enten leier bil eller tar med sin egen på ferjen til Seyðisfjörður.
Cornelis Evertsen den unge
Cornelis Evertsen var sønn av admiral-løytnant Johan Evertsen og admiral-løytnant Cornelis Evertsen den gamles nevø. Fra tid til annen blir han forvekslet med onkelens sønn, Cornelis Evertsen den yngste. Familien Evertsen har gjennom flere år tjent i Zeelands marine.
I 1652, under den første engelsk-nederlandske krig, var Cornelis kaptein på skipet «Vlissingen», et direksjonsskip (privat krigsskip) fra Vlissingen, utrustet med 26 kanoner. Ifølge en liste i et av Witte de Withs brev fra mai 1653 hadde han da kommandoen over et av Staten-Generaals skip som hadde 28 kanoner og en besetning på 95 mann, muligens var dette «West Cappel» som var under hans kommando i slaget ved Gabbardbank.
I 1661 var han kaptein på «Delft», et skip i De forente Nederlandenes middelhavsflåte. Etter slaget ved Lowestoft i 1665 (under den andre engelsk-nederlandske krig) ble han utnevnt til schout-bij-nacht ved Zeelands admiralitet. Han deltok i det firedagers sjøslaget fra skipet «Zierikzee». I 1666, samme år som hans far og onkel døde, ble han utnevnt til viseadmiral. I 1667 deltok han i raidet på Medway under Michiel de Ruyters ledelse.
Med «Zierikzee» som flaggskip deltok han i alle sjøslagene under den tredje engelsk-nederlandske krig og under den fransk-nederlandske krigen deltok han i Michiel de Ruyters mislykkede ekspedisjon mot øyen Martinique i 1674. Sammen med Cornelis Tromp, øverstkommanderende for den danske flåten, kjempet han i 1676 mot svenskene under den skånske krig. I 1678 kommanderte han en hjelpeflåte som ble sendt for å bistå Spania sjøkrigen mot Frankrike (1672-'78), og i mars samme år fant en trefning sted ved Ouessant der hans motpart var  den franske kontreadmiralen Château-Renault.
Thomas Hopkins Gallaudet
Thomas Hopkins Gallaudet (født 10. desember 1787 i Philadelphia i  Pennsylvania i USA, død 9. august 1851 i Hartford i Connecticut) var en pioner innen bevegelsen for døves utdannelse.
Han kom inn på Yale-universitetet, der han fikk bachelorgrad i 1805 og mastergrad i 1808. Han ville gjøre mange ting, som bl.a. å studere loven og sette seg inn i handelsreglene.
Povel Juel
Povel Juel (født ca. 1673, død 8. mars 1723) var en norsk embetsmann og forfatter.
Thomas Hopkins Gallaudet
En dag møtte han Alice Cogswell, den seksårige, døve datteren til en av naboene sine, Mason Cogswell. Han lærte henne mange ord ved å skrive dem med en kjepp i grusen. Deretter spurte Cogswell om Gallaudet ikke kunne reise til Europa for å studere døveskolenes undervisningsmetoder – spesielt den som Braidwood-familien i England praktiserte. Gallaudet fant ut at Braidwood-familien var uvillige til å dele sin kunnskap om deres oralkommunikasjons-metode. Samtidig var Gallaudet skeptisk til at denne metoden kunne fremvise optimale resultater. Mens han fortsatt var i England, møtte han Abbé Sicard, rektor ved Institution Nationale des Sourds-Muets i Paris, og to av skolens døve ansatte, Laurent Clerc og Jean Massieu. Sicard inviterte Gallaudet til Paris, slik at han kunne studere metodene deres, som gikk ut på å lære de døve tegnspråklig kommunikasjon. Clerc og Massieu var de ansvarlige tegnspråklærerne, og begge var høyt utdannet ved den samme skolen.
Povel Juel
Juel ble født og vokste opp i Trondhjem, hvor hans far var kjøpmann. 15 år gammel var han med faren til Harstad der den litt yngre Hans Egede vokste opp på nabogården. I 1709 ble han konstituert som byfogd i Bergen. Fra 1711 var han amtmann i Lister og Mandal Amt (nå Vest-Agder), ble suspendert i 1713, men gjenvant sin posisjon i 1715. I 1718 ble han avsatt på grunn av enerådig adferd.
Thomas Hopkins Gallaudet
Etter å ha overtalt Clerc til å bli med ham tilbake til USA, dro de to mennene rundt i New England og samlet inn penger som skulle gå til den første skolen for døve i Hartford, som senere ble kjent som den Amerikanske skolen for døve. Unge Alice Cogswell var en av de syv første studentene.
Det første universitetet for døve
Gallaudets sønn, Edward Miner Gallaudet (1837–1917) grunnla i 1857 i Washington D.C. den første høyskolen for døve, som i 1864 ble Gallaudet University. Universitetet tilbyr også undervisning for de som går i barneskolen, ungdomsskolen og videregående. Primærspråket som brukes på Gallaudet Universitet er Amerikansk tegnspråk (engelsk: American Sign Language).
Povel Juel
Henrettelse
I 1723 ble han arrestert for å ha konspirert med blant andre den gottorpske hertug Carl Frederik, ektemannen til storhertuginne Anna Petrovna av Russland og far til den senere Peter III av Russland. Juel hadde planer om å fravriste kong Frederik IV Norge, Island, Færøyene og Grønland og la Carl Frederik bli konge i Norge. Juel ble torturert, dømt til døden og henrettet som forræder den 8. mars 1723. Det er uklart grunnlag for den strenge dommen.
Povel Juel var forfatter og utga bøkene Et lycksaligt Liv i 1721, samt En god Bonde, hans Avl og Biæring i 1722.
Adjinga
Utseende
En middelsstor, brunsvart trebukk med lyse lengdestriper. Antennene er noe lengre enn kroppen. Pronotum er lengre enn bredt, med en tann noe bak midten av hyver sidekant. Dekkvingene er noe avsmalnende bakover.
Levevis
Larvene lever inne i død ved, gjerne små kvister av løvtrær. De kan også finnes inne i store urter, for eksempel arter av vortemelk-slekten. Disse artene er ikke spesialiserte og en art kan ofte utnytte flere ulike vertsplanter.
Utbredelse
Arten lever i Yunnan og Vietnam.
Gjødselspreder
Gjødselspreder er et landbruksredskap til å spre gjødsel. Siden det finnes flere typer gjødsel, finnes det også flere typer gjødselspredere.
Forskjellige gjødselspredere
Kunstgjødselspreder
Gjødselvogn
Tørrgjødselvogn
Tørrgjødselskuffe
Frem fra Glemselen kap. 14
'Frem fra Glemselen kap. 14' er den fjortende platen i serien Frem fra Glemselen, med Rita Engebretsen og Helge Borglund. Platen kom på markedet juni 1984, og markerte 10-årsjubileet for «Frem fra Glemselen»-serien. Engebretsen & Borglund fikk en del medieomtale i anledning dette. Over en million plater hadde gått ut til det norske folk, og plateserien hadde blitt Norges mest solgte. På den fjortende platen hadde teamet bak serien lyst til å gjøre noe ekstra, så de gikk bort fra de tradisjonelle skillingsvisene, og spilte i stedet inn en del klassiske viser som «Anna Lovinda» av Erik Bye, og «We'll Meet Again» på norsk.
Med på platen som gjesteartist er også Kirsti Sparboe med sine to slagere fra 1960-tallet: «Hjem» og «Nordlandsnetter». Selv om platen fikk god kritikk, ble den heller lunken mottatt av publikum, som gjerne ville ha de tragisk sørgelige skillingvisene. Atter andre mente at viseutvalget fint føyde seg inn blant skillingsvisene, og tross alt var det med en del hundre år gamle viser som «Lili Marleen» og «Det var en lørdag aften»
Gitarist
Gitarist er en person som spiller musikkinstrumentet gitar, uavhengig av stil.
Det finnes ulike typer gitarer, som f.eks. klassisk gitar, elektrisk gitar, eller akustisk gitar. Noen gitarister kan akkompagnere seg selv med å synge eller spille, for eksempel, munnspill. Spillemåten varierer fra klassisk fingerspill til akkordspill med plekter og mye annet. Noen gitarister er solister, og opptrer uten band, men de aller, aller fleste spiller i band av ulike slag. I band finnes det så kompgitarister og sologitarister.
Jul på Røros
Jul på Røros er et musikkalbum med Celine, utgitt den 17. november 2008. Albumet lå 2 uker på VG-lista og endte med 30.-plass som beste plassering.
Clément Villecourt
Clément Villecourt  (født 9. oktober 1787 i Lyon i Frankrike, død 17. januar 1867 i Roma) var en av den katolske kirkes kardinaler. Han var biskop av La Rochelle 1836–1856, fratrådte og bosatte seg i Den romerske kurie.
Magne Jørgensen
Magne Jørgensen (født 10. oktober 1964) er en norsk informatiker og forsker. Jørgensen er professor ved Simula Research Laboratory, og er tilknyttet forskningsgruppen Globale Infrastrukturer ved Institutt for Informatikk ved Universitetet i Oslo.
Clément Villecourt
Han ble kreert til kardinal i 1855 av pave Pius IX, med San Pancrazio fuori le mura som tittelkirke.
Episkopalgenealogi
Hans episkopalgenealogi er:
Magne Jørgensen
Av tidsskriftet Journal of Systems and Software ble Jørgensen fire år på rad kåret til verdens mest produktive forsker innenfor systemutvikling: for periodene 2001-2005, 2002-2006, 2003-2007 og 2004-2008.
Hovedfokus for forskningen til Jørgensen er estimering av IT-prosjekter. Han har også sammen med Tore Dybå og Barbara Kitchenham lansert en metodikk for systematisk gjennomgang av empiriske erfaringer i utviklingen av IT-prosjekter, såkalt Evidensbasert systemutvikling.
Arkeologiåret 1752
Arkeologiåret 1752 er en oversikt over blant annet utgravninger, fødte og avdøde personer med tilknytning til arkeologi i 1752.
Francesco Gaude
Han ble kreert til kardinal i 1855 av pave Pius IX, med Santa Maria in Ara Coeli som tittelkirke, men opterte senere til Santa Maria sopra Minerva.
Arkeologiåret 1752
Referanser
1752 in archaeology
Gyda Enger
Gyda Enger (født 14. januar 1993) er en norsk skihopper fra Hernes i Hedmark. Hun hopper for Hernes IL.
Sommeren 2008 hoppet hun for første gang i en K120 meters bakke og i september satte hun ny personlig rekord med 132 meter.
Hun ble tatt ut som 15-åring i 2008 på det første kvinnelige norske landslag i hopp som får delta i VM. Hun ble tatt ut sammen med Anette Sagen, Line Jahr og Silje Sprakehaug. Høsten 2008 skadet hun seg imidlertid stygt under hopping i Vikersund, og mistet hele 2008/2009-sesongen. Hun begynte å konkurrere igjen i desember 2009, og deltok i junior-VM i januar 2010 i Hinterzarten, der hun kom på 14.-plass.
I november 2010 vant hun NM i Vikersund.
Det første store mesterskapet i 2011 var junior-VM i Otepää i januar, der hun endte på 24.-plass. Under VM på ski 2011 i Holmenkollen i februar kom hun på 26.-plass i normalbakke. Daniela Iraschko vant dette rennet, foran Elena Runggaldier og Coline Mattel.
Värjemålsed
Värjemålsed (vergemålsed) var i Sverige en ed som en part i en rettegang kunne avlegge ifølge rettegangsloven av 1734. Dette skyldtes at det ble ansett som utilfresstillende å dømme til den anklagedes ulempe om denne til viss grad hadde kunnet styrke sine opplysninger ved rettsforhandlingen.
I loven fantes derfor muligheten for den svarende å bekrefte sin beneklelse til det den anklagende påstod, ved å verge seg med en ed.
Edgangen var ikke en måte å frembringe noe bevis, ettersom den svarende ikke behøvde å bevise at det som ble påstått ikke var sant. Det var i stedet en måte å tvinge en svarende fra å avstå fra å nekte dersom man mistenkte at denne kanskje ikke talte sant. Sverget den svarende ikke eden, ble syylden ansett som bevist. Man fikk imidlertid ikke benytte dette tvangsmiddel i noen større utstrekning ettersom man ville bevare edens betydning, som i prinsipp ble ansess som ukrenkelig.
Rockin’ the Paradiso
Rockin' the Paradiso er et musikkalbum med Chris Spedding og Robert Gordon, utgitt i 2006.
Jerzy Pawłowski
Pawłowski vant to olympiske sølvmedaljer i fekting under Sommer-OL 1956 i Melbourne. Han kom på andreplass i sabel, og han var med på det polske laget som kom på andreplass i lagkonkurransen i sabel bak Ungarn. De andre på laget var Wojciech Zabłocki, Zygmunt Pawlas, Marian Kuszewski, Ryszard Zub og Andrzej Piątkowski.
Han vant ytterligere to olympiske medaljer i lagkonkurransene i sabel, sølv i OL-1960 i Roma og bronse i OL-1964 i Tokyo.
Speleobama
Utseende
Små (gjerne 1,7-1,9 millimeter), brede, gulrøde køllebiller. Hodet er nokså lite med sterkt reduserte fasettøyne, antennene lange og kraftige, de tre ytterste leddene danner en avlang klubbe. Palpene er gule, lange og slanke, nesten så lange som antennene. Pronotum er rundet, en del bredere enn hodet og noe lengre enn bredt. Dekkvingene er middels lange, rundede, betydelig bredere enn forkroppen. Bakkroppen er rundet med markert avsatt siderand. Flygevinger mangler. Beina er nokså slanke og middels lange.
Levevis
Arten lever i huler.
Utbredelse
Gruppen er utbredt i USA, i den sørlige delen av Appalachene.
Hebnes
Hebnes er det største stedet på Ropeidhalvøya målt i innbyggere. På fergekaien står en bautastein til minne om Torstein av Heimnes. Torstein var merkesmannen til kong Håkon Håkonsson på 1200-tallet, og ble regnet for å være en av landets mektigste menn.
Hebnes har fergeforbindelse mot sør og øst til Foldøy og mot vest til Nedstrand og videre til flere av øyene i Finnøy. Forbindelsen driftes av Norled med fartøyene MF «Foldøy» og MF «Sjernarøy».
Cycnidolon
Cycnidolon er en slekt av biller som tilhører den artsrike underfamilien Cerambycinae i familien trebukker (Cerambycidae).
Utseende
Middelsstore, slanke, blanke, mer eller mindre rødbrunlige trebukker. Antennene er lengre enn kroppen, det første og tredje leddet er påfallende forstørrede, klubbeformede. Pronotum er noe lengre enn bredt, uten pigger langs kanten. Dekkvingene er smale og jevnbrede, vanligvis med gulaktige tegninger.
Utbredelse
Slekten er vidt utbredt i den Neotropiske økosonen, nord til Costa Rica.
1708
1708 (MDCCVIII) i den gregorianske kalender var et skuddår som  som begynte på en søndag.
Mari Moen Holsve
Mari Moen Holsve er oppvokst og bosatt i Oslo. Hun har studert litteraturvitenskap ved Universitetet i Oslo, oversetting og interkulturell kommunikasjon på Universitetet i Agder og screenwriting på UCLA i California.
For Rasp ble Holsve nominert til UPrisen 2008.
Holsve vant Arks barnebokpris 2011 for Halvgudene, som tidenes yngste vinner (25 år), og i 2019 vant hun Bokslukerprisen, som deles ut av Foreningen !les, for Ingen sover trygt i natt.
Halvgudene (første bok i Halvgudene-serien) er også solgt til Island, og hele serien er solgt til Brasil.
Holsve har siden 2014 skrevet fortellingene til den digitale lesekampanjen Sommerles.no. Hun har også skapt historienes hovedpersoner, Asbjørn og Astrid, som fungerer som maskoter for kampanjen.
I tillegg til å skrive, har Holsve også jobbet som oversetter for Donald Duck & Co. Hun har sittet i redaksjonen for nettstedet Ubok.no, er nestleder i Norske Barne- og Ungdomsbokforfattere og er tidligere leder i Fabelprosalauget.
Historisk verdi
Historisk verdi knytter seg til et objektet bidrag som kilde til historisk kunnskap. Historiske gjenstander eller bygninger er uunnværlige som supplement til skriftlige og muntlige overleveringer. Historisk verdi i kulturminnevernet kan både gjelde bygningshistorie, teknikk- og håndverkshistorie, arkitektur- og stilhistorie, samfunnshistorie, sosialhistorie og personalhistorie. Graden av autentisitet har stor betydning for verdien som historisk kilde. Historisk verdi ivaretas gjennom konservering.
Solveig Vennesland
Solveig Elsebutangen Vennesland (født 1944) er en norsk sosionom og samlivsrådgiver.
Vennesland er utdannet sosionom fra Norges kommunal- og sosialhøgskole og har tatt videreutdannelse i familieterapi.
Hun har drevet egen familierådgivningspraksis i Oslo og Sandefjord, samt holdt kurs og foredrag. Hun har også vært fast som samlivsekspert i TV-programmet God morgen Norge på TV 2 og på nettstedet Doktoronline. Hun har skrevet en rekke artikler for flere tidsskrifter og er forfatter av bøker som Tenn gnisten i samlivet (2002) og Kunsten å leve sammen (2014).
Musa Mwariama
Musa Mwariama (født 1928 i Muthara, Tigania, Meru Central District, død 1989), egentlig M'Kirigua M'Muchiri, var en kenyansk opprørsleder.
Hjem (sang)
«Hjem» er den norske oversettelsen av den gamle amerikanske folkevisa «Home on the Range», gjort av Arne Bendiksen i 1965 til en plateinnspilling med Kirsti Sparboe. Arne Bendiksens frittstående oversettelse ble en kjempesuksess, og «Hjem» solgte i over 50 000 eksemplarer, og lå 15 uker på VG-lista med 3.-plass som høyeste plassering. Dette ble også Kirsti Sparboes største slager noensinne. Sangen ble også nektet spilt i enkelte radioprogram, fordi den fikk sjømenn i utenriksfart til å mønstre av på grunn av hjemlengsel. Til tross for Arne Bendiksens store katalog, vil han nok alltid bli husket for sangen «Hjem». Kirsti Sparboe gjorde også en nyinnspilling av «Hjem» på Frem fra Glemselen kap.14 i 1984. Kirsti Sparboe har fortsatt «Hjem langt mot nord» på sitt repertoar på sine mange turneer over hele Norge.
Musa Mwariama
Han var en av lederne for Mau Mau-opprøret i Meru og med rangen feltmarskalk var han den høyest rangerte maumauen i Sentral-Kenya som overlevde krigen uten å bli drept eller såret. Den seks fot høye Mwariama overlevde krigen mot britene gjennom sine unike geriljataktikker. Sammen med Dedan Kimathi og Waruhiu Itote utgjorde han kjernen i maumauenes lederskap.
Dag Erik Pedersen
Dag Erik Pedersen (født den 6. juni 1959 i Skien) er en norsk fjernsynspersonlighet, programleder og tidligere proffsyklist.
Sykkelkarriere
Han var profesjonell syklist i perioden 1982–1991. Han har blant annet tre etappeseire i Italia rundt og ble nummer 4 i VM fellesstart i 1981. I Norge syklet Dag Erik Pedersen for blant annet Grenland Sykleklubb, Larvik Sykleklubb og Birkenes IL. Han ble hentet inn til Bianchi Piaggio-laget av Knut Knudsen som avsluttet karrieren sin der. Pedersen har over 40 registrerte proffseire. Han var den første norske syklisten som ble tatt for doping da han i mai 1981 testet positivt på det forbudte stoffet efedrin under England Rundt. Dag Erik Pedersen, den gangen 21 år gammel, ble utestengt i én måned for episoden.
Pedersens tiendeplass i Giro d‘Italia 1984 var beste sammenlagtplassering av en nordmann i en av de tre Grand Tours til Carl Fredrik Hagen ble nummer 8 i Vuelta a España 2019.
TV-karriere
Etter at han la opp som aktiv, begynte han som journalist. Først hadde han en periode i TVNorge som programleder for sportssendinger. Han gikk til NRK i 1996, der han nå arbeider som programleder, reporter, og programskaper. Han har blant annet ledet NRKs sommer-OL-sendinger i 2000, 2004 og 2008 og vinter-OL-sendinger i 2002, 2006 og 2010. Dag Erik Pedersen har også ledet en rekke VM-sendinger fra skiskyting, nordiske grener og skøyter. Han har også kommentert sykling for NRK. Han har dessuten vært utegående reporter ved flere store idrettsarrangementer, der han har gjort seg bemerket for å være svært språkmektig. Foruten norsk, snakker han flytende engelsk, nederlandsk, tysk, italiensk, fransk og spansk.
Pedersen har ledet TV-aksjonen i NRK to ganger; i 2005 og 2006. Han har også laget TV-dokumentaren om kong Harald på NRK. Han ledet også Mesternes Mester i 12 sesonger.
Dag Erik Pedersen har også samarbeidet med Nils Gaup. Sammen laget de Da Dylan kom til Langesund i 2002 og Deadline Torp i 2005 for NRK. Av personligheter Pedersen har portrettert i NRK, kan nevnes Paul McCartney, Andrea Bocelli, B.B. King, Mikael Persbrandt, Rod Stewart, Kronprins Haakon, Rigoberta Menchú og Bernard Kouchner.
Dag Erik Pedersen er fire ganger kåret til årets programleder i kategorien nyheter og sportsprogramledere i Norge. Han er i tillegg kåret til Norges beste ekspertkommentator av Aftenpostens lesere. I 2008 ble han utnevnt til ambassadør for fremmedspråk i Norge som en del av den europeiske kulturprisen i 2008. I 2009 ble han æresambassadør for Kreftforeningen, og Larvik kommune gav han Hedersprisen 2009.
Musikkarriere
På begynnelsen av 1980-tallet hadde Pedersen en karriere som popsanger og utga to singler og et album. Han har skrevet flere låter med Jahn Teigen, blant andre «Gi meg fri», «Overalt» og «Wheels in Motion».
Familie
Pedersen er bosatt i Helgeroa i Larvik. Han er storebror til syklisten Atle Pedersen og sønn av sykkelpresident og skøytepresident Odd Pedersen.
Ned i dalen
«Ned i dalen» er en vise skrevet av Arne Svendsen (1884–1958) og blant annet gjort populær på plate av Jens Book Jenssen. Visa er skrevet i ren skillingsvisestil som en hyllest til barndomshjemmet og livskjærlighet, og to gamle som sitter sammen og minnes den gode tiden som en gang var. Den er innspilt på en rekke plater som på Kjent og kjært med De Syngende Husmødre og Frem fra Glemselen kap.14 med Rita Engebretsen.
Gormflaith
Gormflaith ingen Murchada MacFinn, i Njåls saga omtalt som Kormloð, født omkring år 960 i Naas (gælisk:Nás na Rí – kongers møteplass) i det som nå er grevskapet Kildare i provinsen Leinster i Irland. Hun var, som navnet antyder, datter av Murchad MacFinn, som var konge i Leinster. Hennes bror Maelmorda MacMurchada ble senere også hersker i Leinster.
Gormflaith er best kjent som den irske overkongen Brian Borus hustru, men hun var tidligere gift også med Olav Kvåran, som var konge i det norrøne kongedømmet Dublin. Med Olav fikk hun sønnen Sigtrygg, som etterfulgte sin far som hersker i Dublin og fikk tilnavnet «Silkeskjegg». Mellom Olav og Brian var hun gift med Brians forgjenger og etterfølger som overkonge, Máel Sechnaill mac Domnaill. Gormflaith var altså i tur og orden gift med de tre mektigste mennene i Irland.
Ekteskapet med Brian Boru kom i stand som del av fredsslutningen etter at Brian hadde beseiret Maelmorda og Sigtrygg i slaget ved Glen Mama. Brian lot en av sine døtre gifte seg med Sigtrygg, og han giftet selv seg med Gormflaith. Allianser gjennom giftermål var en vanlig måte å knytte bånd mellom tidligere fiender på, og dette giftermålet var nok som sådan rent politisk. Brian skilte seg senere fra henne.
Kilder som Cogadh Gaedhil re Gallaibh og Njåls saga framstiller Gormflaith som drivkraften bak krigen som førte til Brians død i slaget ved Clontarf i 1014. Njåls saga skriver at Kormloð var den vakreste av kvinner, og hadde best evner i alt som ikke var i hennes egen makt, men menn snakket om at hun gjorde bare onde ting hvor hun hadde makt... ...[hun] var ikke mor til Brians barn, og så vred var hun på kong Brian etter at de var skilt at hun ville gjerne ha ham død.
Gormflaith skal ha vært den som fikk Sigtrygg til å hente hjelp fra den norrøne jarlen Sigurd på Orknøyene og fra norrøne krigere fra øya Man til krigen mot Brian. Det er naturlig at Gormflaiths lojalitet heller lå hos hennes sønn Sigtrygg og bror Maelmorda snarere enn hos Brian som hadde forsmådd henne. Men den rollen historien har gitt henne som renkespillende femme fatale er nok betydelig overdreven og skyldes heller samtidens mistenksomhet mot sterke selvstendige kvinner enn historiske fakta.
Gormflaith overlevde alle sine ektemenn og døde i 1030.
Hutchinson County (Texas)
Hutchinson County er et fylke i den amerikanske delstaten Texas. Det ligger nord i staten og grenser mot Hansford County i nord, Roberts County i øst, Carson County i sør og mot Moore County i vest.
Hutchinson Countys totale areal er 2 318 km² hvorav 20 km² er vann. I 2000 hadde fylket 23 857 innbyggere og administrasjonssenteret ligger i byen Stinnett. Hutchinson County har fått sitt navn etter Andrew Hutchinson.
Jens Alber
Jens Alber (født 1947) er en tysk sosiolog og statsviter.
Alber startet sine studier ved Universitetet i Konstanz der han i 1972 avla eksamen med fagene sosiologi, statsvitenskap og psykologi. Han arbeidet deretter fra 1973 til 1977 ved Universitetet i Mannheim etterfulgt av en periode fra 1977-1980 ved Universitetet i Köln. Alber disputerte i 1979 ved Universitetet i Mannheim og habiliterte samme sted i 1986. Fra 1980 til 1983 var Alber tilknyttet European University Institute i Firenze. Deretter var han tilbake i Köln da ved Forschungsinstitut für Soziologie. I årene 1986-1991 var Alber ved Max-Planck-Institut für Gesellschaftsforschung i Köln. Fra 1991 til 2002 innehadde han læresetet for sosialpolitikk ved forvaltningsvitenskapelig fakultet ved Universitetet i Konstanz. Siden 1992 har han vært leder for feltet ulikhet og sosial integrasjon ved Wissenschaftszentrum Berlin für Sozialforschung og samtidig professor ved Freie Universität Berlin.
Alber har særlig arbeidet med sosialpolitikk og velferdsstatsspørsmål, særlig i komparativt perspektiv, og regnes derfor som en vesentlig bidragsyter til denne siden av sammenlignende politikk.
Alber holdt i 1994 Stein Rokkan-forelesningen ved Universitetet i Bergen.
Alampyris
Alampyris er en slekt av biller som tilhører den artsrike underfamilien Lamiinae i familien trebukker (Cerambycidae).
Utseende
Middelsstore, matte, mørkbrune til svarte trebukker, pronotum ofte med gulaktige sider. Kroppsformen er nokså jevnbred, antennene omtrent så lange som kroppen.
Utbredelse
Slekten er utbredt i Mellom-Amerika (Mexico, Guatemala, Costa Rica og Panama).
Simon Sebag Montefiore
Simon Jonathan Sebag Montefiore (født 1965) er en britisk skribent, historiker og forfatter som har skrevet mye om russisk historie. Han har utgitt både historiske verker og romaner. Simon er etterkommer av Joseph Sebag-Montefiore og i slekt med Moses Montefiore, innflytelsesrike sefardiske jøder i England.
Bakgrunn
Simon Sebag Montefiore far var psykoterapeuten Stephen Eric Sebag Montefiore (1926–2014), oldebarn av bankieren Sir Joseph Sebag-Montefiore (1822-1903), nevø til den velstående filantropen Sir Moses Montefiore som er blitt kalt «den viktigste jøden på 1800-tallet».
Simons mor var Phyllis April Jaffé, (1927–2019) av den litauiske gren av Jaffe slekten. Henne foreldre flyktet fra keiserriket Russland tidlig på 1900-tallet. De kjøpte billetter til New York City, men ble lurt, og ble istedet satt av i Cork i Irland. På grunn av Limerickboikotten i 1904 dra hennes far Henry Jaffé fra Irland og flyttet til Newcastle upon Tyne i England. Simons bror er Hugh Sebag-Montefiore og hans svigerinne er sosietetskvinnen Tara Palmer-Tomkinson.
Simon studerte historie ved Gonville and Caius College i Cambridge.
Forfatterskap
Simon Sebag Montefiore har skrevet mest om Russlands historie. Han tilbrakte mye av 1990-årene til å reise rundt om i det tidligere Sovjetunionen hvor han blant annet samlet informasjon til både artikler og sine historiske bøker.
I 2003 utgav han en bok om Josef Stalin kalt Stalin: den røde tsarens hoff. Boka er en detaljert beskrivelse av intrigene i Stalins innerste krets og bygger i stor grad på kilder i form av personlige brev og ikke så mye offentlige dokumenter fra statsarkivet.
I 2007 utgav han Den unge Stalin.
Han har også skrevet flere verk som Russlands historie før kommunisttiden, deriblant Potemkin og Katarina den store (2000) og Dynastiet Romanov (2016) som formidlet Russisk historie fra 1600-tallet til revolusjonen. Han har også skrevet noen romaner og barnebøker.
Han er utover sitt forfatterskap også fast kronikør i The Sunday Times, The Spectator og The New York Times. Han er medlem av Royal Society of Literature.
For verket om Stalin mottok han British Book Awards-prisen: History Book of the Year for 2004.
Familie
Simon Sebag Montefiores svigerfar er den britisk-argentinske landeieren Charles Palmer-Tomkinson, hans bror er Hugh Sebag-Montefiore. Han er gift med romanforfatteren Santa Montefiore og har to barn.
Bibliografi
Sakprosa
Skjønnlitteratur
1707
1707 (MDCCVII) i den gregorianske kalender var et år uten skuddag som begynte på en lørdag.
Flughafen Berlin Brandenburg stasjon
Flughafen Berlin Brandenburg stasjon er en underjordisk jernbanestasjon i Schönefeld i delstaten Brandenburg i Tyskland. Den ligger under terminalbygningen til Berlin Brandenburg lufthavn langs en nybygd strekning som forbinder denne med resten av jernbanenettet. Stasjonen åpnet 31. oktober 2020.
Stasjonen betjenes av regionaltog og S-Bahn. Blant annet ble det opprettet en ny linje som forbinder lufhavnen med Berlin Hauptbahnhof med en reisetid på 29 minutter. I 2021 blir det også bygget en ny strekning mellom Dresdner Bahn (ved Blankenfelde) og Belin, samt en tilsving fra Berliner Außenring, slik at reisetiden kan reduseres til 20 minutter.
Før terminalen åpnet ble det kjørt et S-Bahntog to ganger hver natt for å sirkulere luften inne i tunnelen. Dette toget hadde destinasjon BER foran på informasjonsskiltet.
Taskekrabbe
.
Taskekrabben (Cancer pagurus) er en krabbeart som er vanlig på hard bunn. Den hører til blant de kommersielt viktigste krepsdyrene, og er den største spiselige krabbearten som finnes naturlig i norske farvann.
Beskrivelse
Ryggskjoldet til taskekrabben er rødbrunt hos voksne dyr, men kan grense til lilla hos helt unge individer. Fra tid til annen dukker det òg opp eksemplarer med hvite flekker. Som regel er ryggskjoldet til hannen om lag 9 cm langt og 15 cm bredt, men under gode forhold kan det vokse seg hele 25 cm bredt. En fold i ryggskjoldet utvider seg langs ryggen og danner et forgreinet gjellekammer.
Taskekrabben har fem par gangbein, hvor det første er omdannet til store klør med svarte fingre. De andre beina har også svarte tupper, og er dekket med rader av små, stive hår. Det er mulig å skille ut både antennene og antennulene forfra. Ved siden av disse ligger øynene i hver sin fordypning. Munndelene består av maxillipedene, et par maxiller, et par maxilluler og endelig mandiblene.
Sett fra undersiden kan en se bakkroppen, som er sterkt redusert og brettet inn under forkroppen. Denne er bredere hos hunnen enn hos hannen. Bak abdomen (bakkroppen) ligger kjønnsorganene og anus. Som et resultat av dette kan krabbene bare pare seg i forbindelse med skallskifte.
Levesett
Taskekrabben er et nattaktivt dyr som ligger nedgravd i sedimentene og gjemmer seg om dagen. Om natta går den ut og leter etter mat opp til 50 meter fra skjulestedet sitt. Som regel spiser den bentiske krepsdyr og bløtdyr, som den åpner skallene til med de kraftige klørne sine. Hanner er spesielt aggressive mot hverandre, det hender til og med av og til at de dreper hverandre under kampene. De kjenner hverandre igjen på størrelsen på klørne; disse er mye mindre hos hunnen.
De naturlige fiendene til voksne taskekrabber er fisk og blekksprut. Larvene blir spist av diverse planktonspisere, og ungdyr (som lever i fjæra) blir ofte tatt av sjøfugl. På grunn av størrelsen er taskekrabben tregere enn andre krabber. Dette kompenserer den for med de ekstra kraftige klørne sine, som han forsvarer seg med. Han kan også grave seg ned i sand for å unnslippe predatorer.
Paringstiden til taskekrabben er vanligvis om vinteren. Hannen klatrer opp på hunnen og blir sittende til neste gang hun skifter skall og kjønnsåpningene igjen blir tilgjengelige. Han befrukter henne med hjelp av såkalte gonopoder, som er omdannede ekstremiteter på bakkroppen. Indre befruktning finner sted kort før det nye eksoskjelettet hennes hardner, og de befruktede eggene bæres under bakkroppen til hunnen helt til de klekkes. Ei hunn kan legge opp til 20 000 egg.
Det første utviklingsstadiet utenfor egget er zoealarvestadiet, som er planktonisk. Senere utvikler dyret seg til postlarve, megalopa og til slutt et juvenilt dyr. De første juvenile stadiene skiller seg ut med en tynn, men lang og synlig bakkropp, som med tiden reduserer seg i størrelse og bretter seg inn under brystplata. Ungdyr holder gjerne til i tareskog, der de bruker hapterne (tilsvarer røtter hos landplanter) til tangen og taren som gjemmesteder.
Levetid er vanligvis 25-30 år, men i ekstreme tilfeller kan de leve i opptil 100 år.
Forbud mot fangst
I 2012 frarådet Fiskeridirektoratet å fange denne krabben fra Bodø til Lofoten. Analyser av et begrenset antall krabber viste høyt innhold av kadmium.
Jürgen Hingsen
Jürgen Hingsen (født 25. januar 1958 i Duisburg) er en tidligere tysk friidrettsutøver. Han tilhørte verdenseliten i tikamp i 1980-årene. Han forbedret verdensrekorden tre ganger, og vant olympisk sølvmedalje i tikamp.
Hingsen har to sølvmedaljer fra europamesterskap, en sølvmedalje fra VM i tillegg til OL-sølvet. Under OL 1988 i Seoul ble han diskvalifisert for tre feilstarter i konkurransens første øvelse, 100 meter.
Selv om Hingsen i årene fra 1982 til 1984 satte en ny verdensrekord hvert år, greide han aldri å slå erkerivalen, den dobbelte olympiamesteren Daley Thompson, i en konkurranse. Først under europamesterskapet i Athen, deretter verdensmesterskapet i Helsingfors, og til sist under OL i Los Angeles, måtte han gi tapt for engelskmannen, og mistet ved hver anledning sin egen verdensrekord.
Verdensrekorden han satte i 1984, på 8 832 poeng, er fremdeles (2010) tysk rekord.
Livsvernprisen
Livsvernprisen deles ut årlig av organisasjonen Menneskeverd til personer eller institusjoner som har bidratt til å verne om menneskeverdet og skape håp og livsmot hos mennesker i sårbare faser knyttet til livets begynnelse eller slutt. Prisen tildeles personer, institusjoner eller organisasjoner som arbeider for menneskeverdet til funksjonshemmede.
Prisen har vært delt ut årlig siden 1997, med unntak av årene 1999 og 2003. Prisvinnere blir normalt offentliggjort på våren.
Fontange
Fontange (fra fransk, uttales omtrent fånt'ansj ) er et historisk hodeplagg for kvinner. Det bestod av en liten hette av lin som var plassert på bakhodet, og avstivede, vifteformede blonder som gikk opp i en høy bue over pannen og var festet til hetten. To lange stoffbånd hang ned langs ryggen. Hodeplagget ble båret innendørs og var europeisk overklassemote fra slutten av 1680-tallet til begynnelsen av 1700-tallet.
Plagget er oppkalt etter hertuginnen av Fontanges, Marie Angélique de Scorailles (1661-81), en av den franske «solkongen» Ludvig XIVs elskerinner. Moten skal ha oppstått da hertuginnen på en ridetur sommeren 1680 fikk håret i uorden og bandt det opp med et bånd. Kongen likte dette så godt at han ba henne bære håret oppsatt på den måten resten av dagen. Det finnes flere versjoner av historien: At de Scorailles mistet hatten sin - at vinden rusket til frisyren hennes - og at en gren hang fast i håret hennes.
Fontange kom også på moten i Norden. I Danmark ble den kalt «topp» eller «sett». I 1710 innførte kong Frederik 4. en skatt på «disse toppe og sætter». Man skilte altså mellom dem, men hva forskjellen gikk ut på, er ukjent i dag. I Horsens ble det betalt skatt for 8 fontanger, i Randers for 79 topper.
Thomas Bartholin den eldre, som var overbevist om himmellegemenes innvirkning på og budskap til menneskene, reagerte, da det like etter en komets tilsynekomst over København ble født en vanskapt gutt i Nyboder. Bartholin undersøkte den nyfødtes deformerte hode og fastslo at det hadde samme formen som «de fontanger, fruentimmerne prange med efter dagens mode». Det var den samme tanken om «Guds signatur» i skaperverket som fikk datidens leger til å anta at valnøtter - ut fra likheten mellom en valnøtt og en hjerne - ville motvirke hodepine.
Sognepresten i Gladsaxe, Hans Nielsen, kom alt i 1625 til samme konklusjon da det ble født et barn med vannhode i Mørkhøj i Gladsaxe. Nielsen mente det lignet hodepynten som ble brukt av kvinner, «selv om øvrigheten etter Guds tidligere umiskjennelige advarsel hadde påbudt at kvinner skulle la toppene fare, eller avvises fra skriftestolen». Etter hvert som fontangen vokste i høyden, ble den vanskeligere å balansere med eleganse. Ofte skled den ned på den ene siden. Så mye frustrasjon kom ut av dette at det ble foreslått å presse jentenes hoder flate mens de var spedbarn, slik at det senere ble lettere for dem å gå med fontange. Ingenting tyder på at denne idéen noen gang ble ført ut i livet. I stedet forsvant fontangen fra motebildet tidlig på 1700-tallet.
I England vokste hodepryden også til en høyde av «halvannen foot ved hjelp av ull, kunstig hår, nett, blonder, tyll, bånd, blomster, fjær og ståltråd». En fontange båret av en lady Laycock vakte oppsikt etter at hun kom for nær et stearinlys som satte fyr på hodepynten. The New Bath Guide skrev i 1777:
Menneskeverd (organisasjon)
Menneskeverd er en norsk organisasjon som arbeider for å få redusert aborttallene, øke respekten for menneskets egenverdi og å forhindre at aktiv dødshjelp skal bli lovlig.
Organisasjonen ble stiftet den 13. april 2002 som en sammenslåing av organisasjonene Norsk Pro Vita og For Livsrett og Menneskeverd. Menneskeverd har rundt 11,000 medlemmer. Morten Dahle Stærk er generalsekretær.
Virksomhet
Organisasjonen deltar i den politiske samfunnsdebatten vedrørende livsrett og aktiv dødshjelp. Menneskeverd underviser i tematikken livsrett, likeverd og livshjelp fremfor dødshjelp. Menneskeverd utgir medlemsbladet Vern om Livet, som har et opplag på 11 000 (2016). Magasinet kommer ut fem ganger i året og distribueres til medlemmer, stortingsrepresentanter og relaterte organisasjoner. Hvert år deler Menneskeverd ut Livsvernprisen. Livsvernprisen har tidligere gått bl.a til Kristin Clemet, Birgit Skarstein, Geir Lippestad, og Per Fuggeli.
Verdisyn
Menneskeverd har sin basis i det kristne menneskesynet og Lejeune-erklæringen, som begge uttrykker ærefrykt for livet. Alle mennesker har den samme verdi og det samme ukrenkelige menneskeverd fra befruktningen til en naturlig død.
Livsvernprisen
Livsvernprisen deles ut hvert år til personer, institusjoner eller organisasjoner som organisasjonen mener har bidratt til å forbedre menneskerettighetene. Prisen kan for eksempel bli utdelt til abortaktivister, foreninger for handikappede og veledighetsorganisasjoner.
Disse har fått Livsvernprisen de siste årene:
Økonomi
Inntektene består i hovedsak av medlemskontingenter og gaver. Organisasjonen mottar donasjon gjennom nettstedet sitt.
Mamelukk
Mamelukk (på arabisk skrevet مملوك (i entall) og مماليك (i flertall), «eid», også transkribert som mamluk, mameluk, mameluke, mamaluke og mamluke) var en type livvaktsoldater og militær herskerklasse av tyrkisk eller tsjerkessisk opphav som virket i blant annet Egypt fra 1100-tallet til omkring 1800.
Historie
Det mest varige mamelukkregimet var den militær kavalerikasten i Egypt i middelalderen, som hadde utviklet seg fra rangen som slaver og soldater. De opprinnelige mamelukkene var slave-soldater av ikke-arabisk herkomst som frivillig og under tvang omvendte seg til islam, og som tjente som ridende livvakt for de muslimske kalifene og sultanene i Ajjubidedynastiet på 1100- og 1200-tallet. Mamelukkene utviklet seg til en stor hær og mektig krigerklasse som blant annet ble herskere over Mamelukksultanatet, et imperium de etablerte i Egypt og Syria fra 1250 til 1517. Mamelukkene fortsatte å være den dominerende eliten i Egypt under Det osmanske rikets overherredømme fram til den franske generalen Napoleon invaderte landet i 1798.
Ettersom islamsk rett forbød at den som var født muslim ble gjort til slave var man nødt til å skaffe slaver fra fortsatt ikke-islamske områder som blant annet Sør-Russland og Kaukasus. Disse slaver ble utdannet til soldater og kalt mamluker (ordrett eiede). Mange av dem steg i gradene og hadde høye embeder både i hæren og forvaltningen. Deres etniske opprinnelse var hovedsakelig tidligere tyrkiske slaver, egyptiske koptere, tsjerkessere, abkasere og georgiere. I tillegg hadde mange også opprinnelse fra Balkan, albanere, grekere og sør-slavere.
Også i Nord-India fantes det fra 1200- til 1400-tallet dynastier av fryktede, tyrkiske mamelukker.
Aphelogaster
Aphelogaster er en slekt av biller som tilhører den artsrike underfamilien Cerambycinae i familien trebukker (Cerambycidae).
Utseende
Middelsstore, gule og svarte trebukker. Artene etterligner trolige giftige biller, for eksempel i familien rødvinger (Lycidae). Antennene er kortere enn kroppen og litt sagtakkede. Pronotum er tydelig smalere enn dekkvingene og har en litt butt tann midt på sidekanten. Dekkvingene er parallellsidige eller noe utvidet bakover. Beina er spinkle.
Utbredelse
Gruppen er utbredt i det sørlige og østlige Afrika.
Cofidis (bank)
Cofidis er et fransk finansselskap i Otto GmbH-konsernet.
Selskapet sponser sykkellaget Cofidis, Le Crédit en Ligne.