cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Troja
Homers Troja
Ved siden av Iliaden er der referanser til Troja i det andre betydelige verket som blir tillagt Homer, Odysseen, og i annen antikk gresk litteratur. Den homeriske legenden om Troja ble omarbeidet av den romerske poeten Vergil i hans verk Æneiden. Grekerne og romerne tok trojanerkrigen og identiteten til det homeriske Troja med stedet i Anatolia for historiske fakta. Aleksander den store besøkte stedet i 334 f.Kr. og ofret ved de påståtte gravene til de homeriske heltene Akilles og Patroklos.
Antikke greske historikere varierte mellom å plassere trojanerkrigen på 1300-, 1200- og 1000-tallet f.Kr.; Eratosthenes til 1184 f.Kr., Herodot til 1250 f.Kr. og Duris til 1334 f.Kr.
Geologene John C. Kraft fra Universitet i Delaware og John V. Luce fra Trinity College i Dublin presenterte i november 2001 resultatene fra undersøkelser i regionens geologi som startet i 1977. Geologene sammenlignet dagens geologi med landskapene og kysttrekkene som beskrives i Iliaden og andre klassiske kilder, særlig Strabons Geographia. Deres konklusjon var at det regelmessig samstemte mellom Trojas plassering slik den ble identifisert av Schliemann (og andre steder som den greske leiren), de geologiske bevisene og beskrivelsene av topologien og beretningene om slaget i Iliaden.
En liten minoritet av samtidige forfattere hevder at det homeriske Troja ikke var i Anatolia, men lokalisert andre steder: England, Kroatia og Skandinavia har blitt foreslått. Disse teoriene har ikke blitt akseptert av forskere flest.
Arkeologi
Lagene av ruiner på stedet er nummerert Troja I – Troja IX, med forskjellige underinndelinger:
Det arkeologiske stedet Troja ble føyd på listen over verdensarven i 1998.
Troja I-V
Den første byen ble grunnlagt i det 3. årtusen f.Kr. I bronsealderen ser det ut til at stedet var en blomstrende merkantil by, siden dens plassering tillot full kontroll over Dardanellene, som alle handelsskip måtte passere fra Egeerhavet på vei til Svartehavet.
Troja VI
Troja VI ble ødelagt rundt 1300 f.Kr., antagelig av et jordskjelv. Bare en eneste pilspiss ble funnet i dette laget og ingen rester av lik.
Troja VII
Det arkeologiske laget kjent som Troja VIIa som har blitt datert på grunnlag av keramikkstiler til midten eller slutten av det 13. århundret f.Kr., er den oftest siterte kandidaten for Homers Troja. Den ser ut til å ha blitt ødelagt av krig, og der er spor av brann. Frem til utgravningene i 1988 var problemet at Troja VII så ut til å være en festning på høyden, og ikke en by av den størrelsen som Homer beskrev, men senere identifikasjon av restene av byen antyder en by av betydelig størrelse.
Troja VIIb1 (ca. 1120 f.Kr.) og Troja VIIb2 (ca. 1020 f.Kr.) ser ut til å ha blitt ødelagt av brann.
Troja IX
Den siste byen på stedet, det helleniske Ilium, ble grunnlagt av romerne under styret til keiser Augustus og var en viktig handelsby frem til etableringen av Konstantinopel i det 4. århundre som den østlige hovedstaden i Romerriket. I tiden til Østromerriket forfalt byen gradvis og forsvant til slutt.
Schliemann
Fremveksten til moderne kritisk historie gjorde at Troja og trojanerkrigen ble regnet som ren legende. Den tyske arkeologen Heinrich Schliemann gravde i løpet av to ekspedisjoner (1871–1873 og 1878/1879) ut en høyde som ble kalt Hisarlik av tyrkerne, nær byen Çanakkale i det nordvestlige Anatolia. Der oppdaget han ruinene av en rekke antikke byer som stammer fra bronsealderen til den romerske perioden. Schliemann erklærte at disse byene, først Troja I og senere Troja II, var byen Troja, og denne identifikasjonen fikk bred anerkjennelse på den tiden.
Gullskattene som Schliemann fant i Troja, ble smuglet til Tyskland og var lenge en betent sak mellom tyske og tyrkiske myndigheter. Blant annet ble Schliemann nektet innreise til Tyrkia. I den kaotiske situasjonen som rådet i Tyskland på slutten av andre verdenskrig forsvant skattene for så å dukke opp igjen på slutten av 1990-tallet i Russland, der de idag er utstilt. Tyske myndigheter har forlangt dem tilbakelevert.
Dörpfeld, Blegen
Etter Schliemann ble stedet videre utgravd under ledelsen til Wilhelm Dörpfeld (1893/4) og senere Carl Blegen (1932–8). Disse utgravningene viste at der var minst ni byer bygget over hverandre på dette stedet.
Korfmann
Utgravninger ble gjenopptatt i 1988 av et team fra Universitetet i Tübingen og Universitetet i Cincinnati under ledelsen til professor Manfred Korfmann. Spørsmålet om Trojas status i bronsealderverdenen har vært temaet for en til tider bitter debatt mellom Korfmann og den tübingiske historikeren Frank Kolb i 2001/2002.
Etter en magnetisk billedundersøkelse av markene nedenfor festningen i august 2003 ble en dyp grøft lokalisert og gravd ut blant ruinene av en senere gresk og romersk by. Restene som ble funnet i grøften ble datert til sen bronsealder, det antatte tidspunktet for Homers Troja. Det er hevdet av Korfmann at denne grøften kan ha markert de ytre forsvarsverkene av en mye større by enn en tidligere hadde antatt.
Mulige bevis for et slag ble også funnet i form av pilspisser som ble funnet i lag datert til det tidlige 12. århundre f.Kr.
Korfmann døde 11. august 2005, og siden utgravningstillatelsen ble knyttet til ham personlig, var det usikkert hvordan og når utgravningene ville fortsette.
Hettittiske bevis
Den sveitsiske forskeren Emil Forrer hevdet i 1920-årene at stedsnavn som ble funnet i hettittiske tekster, Wilusa og Taruisa, burde identifiseres med henholdsvis Ilium og Troja. Han bemerket videre at navnet Alaksandus, konge av Wilusa, som ble nevnt i en av de hettittiske tekstene, er ganske likt navnet til prins Alexandros eller Paris av Troja.
Den hettittiske kong Mursili II skrev i ca. 1320 f.Kr. et brev til kongen av Ahhiyawa, behandlet ham som en likeverdig og impliserte at Milet (Millawanda) var kontrollert av Ahhiyawa. Han henviste også til en tidligere «Wilusa-episode» som involverte fiendtligheter fra Ahhiyawas side. Dette folket har blitt identifisert med homeriske grekere (akhaiere).
Disse identifikasjonene ble forkastet av mange forskere som usannsynlige eller i det minst ubeviselige. Trevor Bryce kjempet for dem i 1998 i sin bok The Kingdom of the Hittites, der han viste til en del av det såkalte Manapa-Tarhunda-brevet. Det henviser til kongedømmet Wilusa som bortenfor landet til elven Seha (kjent i den klassiske tid som Kaikos) og nær landet til Lazpa (Lesbos).
Nylige bevis legger ytterligere til teorien om at Wilusa er identisk med det arkeologiske Troja. Hettittiske tekster nevner en vanntunnel ved Wilusa, og en vanntunnel utgravd av Korfmann som tidligere ble antatt å være romersk, er blitt datert til rundt 26. århundre f.Kr.
Identifikasjonen av Wilusa med det arkeologiske Troja og av akhaiene som Ahhiyawa forblir kontroversiell, men fikk nok popularitet i løpet av 1990-årene til å regnes som en betydelig hypotese.
Ilios og Wilusa
Hendelsene beskrevet i Homers Iliaden, selv dersom de er basert på historiske hendelser som skjedde 450 år før de ble nedskrevet, vil aldri kunne identifiseres helt med historiske eller arkeologiske fakta, selv om der var en by i bronsealderen på stedet som nå kalles Troja og selv om byen ble ødelagt av brann eller krig omtrent på den tiden trojanerkrigen skal ha skjedd.
Navnet Wilion eller Troja dukker ikke opp i greske nedtegnelser fra mykenske steder. Det mykenske Hellas i det 13. århundre f.Kr. hadde kolonisert det greske fastlandet og Kreta og var bare i ferd med å gjøre turer inn i Anatolia og etablere et brohode i Milet (Millawanda). Historiske Wilusa var en av Arzawa-landene, i en løs allianse med hettittene, og skrevne referanser til byen er derfor forventet i hettittisk korrespondanse fremfor i arkivene i de mykenske palassene.
Iliadens status
Krangelen om det historiske grunnlaget i Iliaden var svært opphetet til tider. Dess mer vi vet om bronsealderhistorie, jo klarere blir det at det ikke er et ja eller nei-spørsmål, men om utdannet vurdering av hvor mye historisk kunnskap som er til stede hos Homer. Fortellingen om Iliaden er ikke en beretning om krig, men en fortelling om psykologi, vrede, hevn og dødsfallene til individuelle helter som inntar felles kunnskap om trojanerkrigen for å skape et bakteppe. Ingen forskere antar at de individuelle hendelsene i fortellingen, hvorav mange sentrale hendelser involverer guddommelig inngripen, er historiske fakta. På den andre siden hevder få forskere at omgivelsene er helt uten minne av mykensk tid. Det er heller et subjektivt spørsmål om det faktiske innholdet er mer eller mindre det en kunne ha forventet.
Troverdigheten til Homers Troja ser ut til å stå foran de samme hindrene som Platons Atlantis. I begge tilfeller blir antikke forfatteres fortelling nå ansett av noen som å inneholde en viss sannhet, mens andre ser på det som mytologi eller fiksjon. Det kan være mulig å etablere forbindelser mellom begge fortellingene og reelle steder og hendelser, men disse forbindelsene kan skyldes subjektiv utvelgelse.
Illaden som legende
Noen arkeologer og historikere fastholder at ingen av hendelsene hos Homer er historiske. Andre aksepterer at det kan være et grunnlag av historiske hendelser i fortellingene, men sier at fraværet av uavhengige bevis gjør at det ikke er mulig å skille fakta fra myter.
I senere år har forskere foreslått at de homeriske fortellingene representerer en syntese av mange gamle greske fortellinger om forskjellige beleiringer og felttog, blandet sammen i det greske minnet under «den mørke tiden» som fulgte etter fallet til den mykenske sivilisasjonen. Etter dette synet eksisterte der ingen by som het Troja noe sted. Navnet kommer fra et folk kalt troiere som antagelig levde i det sentrale Hellas. Identifikasjonen av høyden ved Hisarlik som Troja er i dette synet en sen utvikling etter den greske koloniseringen av Lilleasia i det 8. århundre f.Kr.
Troja i senere legende
Historien om Troja var så berømt i romersk og middelaldersk tid at den ble bygget på for å gi et startpunkt for forskjellige legender av nasjonal opprinnelse. Den mest berømte er uten tvil satt sammen av Vergil i Aeneiden som sporer opphavet til grunnleggerne av Roma, og mer spesifikt det julio-claudiske dynasti, til den trojanske prins Aineias. På lignende vis sporer Geoffrey av Monmouth legenden om kongene til britene til en antatt etterkommer av Aineias kalt Brutus.
Turisme
I dag ligger det en tyrkisk landsby kalt Truva i nærheten av det arkeologiske stedet, men denne landsbyen har nylig vokst på grunn av turistnæringen. Det arkeologiske stedet er offisielt kalt Troja av tyrkiske myndigheter og markeres på kartet ved dette navnet.
Et stort antall turister besøker stedet hvert år, hovedsakelig fra Istanbul med buss eller ferje via Çanakkale, den nærmeste større byen rundt 50 km mot nordøst. Besøkende møter et svært kommersialisert sted med en stor trehest bygget som lekeplass for barn, butikker og et museum. Selve det arkeologiske stedet er, som en forfatter nylig sa, «en ruin av en ruin», siden stedet jevnlig har blitt utgravd, og fordi Schliemanns arkeologiske metoder var svært destruktive. I sin overbevisning om at byen til Priam var funnet i de tidligste lagene, ødela han mange interessante strukturer fra senere epoker, inkludert alle husmurene fra Troja II. I mange år var stedet også ubevoktet og ble grundig plyndret. Men det som er igjen, særlig dersom det settes i sammenheng av en av de kunnskapsrike profesjonelle guidene der, er et opplysende innsyn i sivilisasjoner fra bronsealderen, om ikke til selve legendene.
Brasil under Sommer-OL 1948
Brasil under Sommer-OL 1948. Sytti sportsutøvere, 59 menn og 11 kvinner, fra Brasil deltok i elleve grener under Sommer-OL 1948 i London. Brasil kom på delt 34.-plass med en bronsemedalje.
Sylvio de Magalhães Padilha var Brasils flaggbærer under åpningsseremonien som han også var i 1936.
Nordnorsk Jazzforum
Nordnorsk Jazzforum (stiftet i Harstad i 1969) er en norsk musikkpolitisk organisasjon med det formål å spre kunnskap om jazz i Nord-Norge, tilrettelegge for amatører og kontakt lokalforeningene imellom. Sammen med fylkeskommunene i Nordland, Troms og Finnmark, samt Bodø kommune, etablerte de i 1998 Nordnorsk Jazzsenter (drevet av Ad Lib Jazzklubb i Bodø), som skulle ta seg av de produksjons- og kompetansemessige praktiske forhold; de politiske forhold berodde fremdeles hos Nordnorsk Jazzforum. I samarbeid med Jazzsenteret arrangerer Jazzforum «Den nordnorske jazzkonferanse», under Nordland Musikkfestuke i Bodø. I den senere tid har Jazzforumet arbeidet kartlegging av nordnorsk jazz.
Termessa shepherdi
Utseende
Enkelte arter bjørnespinnere i delgruppen Arctiinae kan kanskje forveksles med andre sommerfugler, kanskje særlig andre arter i gruppen Noctuoidea. Men de kan skilles fra disse ved de to duftkjertlene hunnene har like ved eggleggingsåpningen, helt bakerst på bakkroppen. Samt at mange av artene har en bakkropp i rødt eller orange med mørke flekker. Mens høreorgan (Tympanalorgan) på siden av brystet (metathorax) er felles for gruppen Noctuoidea.
Levevis
Termessa shepherdi tilhører gruppen av insekter med fullstendig forvandling (holometabole insekter), som gjennomgår en metamorfose i løpet av utviklingen. Larvene er ofte radikalt forskjellige fra de voksne, både i levevis og i kroppsbygning. Mellom larvestadiet og det voksne stadiet er et puppestadium, en hvileperiode, der bjørnespinnerens indre og ytre organer endres. I hvilestadiet ligger puppen i en kokong larven har spunnet. Kokongen er ofte delvis gjennomskinnelig spunnet og består også ofte av noe av larvens hårbekledning.
Utbredelse
Termessa shepherdi finnes ikke i Norden.
Laila (1929)
Laila  er et norsk stumfilmdrama fra 1929 regissert av danske George Schnéevoigt. Han skrev også manuset. Det var basert J.A. Friis' roman ''Fra Finnmarken. Skildringer'', som ble utgitt i 1881. Den ble senere utgitt under tittelen Lajla. I de ledende rollene ses Mona Mårtenson, Tryggve Larssen og Harald Schwenzen.
Piczo
Piczo.com var et selskap som tilbød personer over 13 år en gratis hjemmeside. Piczo hadde funksjoner som «shoutbox», vennetjenester og gjestebok. Piczo var gratis og brukeren trengte ingen ferdigheter i lage nettsider som å kode i HTML for å redigere sidene, men det er likevel mulig å sette inn HTML-tabeller og lignende. Man kunne bygge sin helt egen personlige hjemmeside med så mange sider som man ønsket.
Laila (1929)
Filmen ble forhåndsvist på Nationaltheatret 12. oktober 1929.
Handling
Hovedpersonen Laila er datter av en norsk kjøpmann, men kommer bort fra familien på vei til kirke for å døpes. Hun blir funnet og adoptert av en samisk familie. Den videre handlingen fokuserer på identitet og kjærlighetsvalg mellom hennes norske fetter Anders og hennes samiske fosterbror Mellet.
Piczo
De kunngjorde på sin hjemmeside og Facebook, den 27. desember 2012, at Piczo er permanent stengt.
Laila (1929)
Innspillingsfakta
Interiørscenene ble spilt inn i Nordisk Films Kompagnis studio i Valby i Danmark. Eksteriørscenene ble spilt inn i Ytre Billefjord, Skoganvarre, Karasjok, Bossekop (i Finnmark), Skjervøy (i Troms) samt Geilo og Ustaoset (i Buskerud). Filmen viser naturområder som Kågen, Isakeidet og Lailafjellet.
Musikk
Under visning av filmen spilte pianist Herborg Rundberg flygel. Musikken er hennes egen kombinasjon av gammel stumfilmmusikk og samisk tonespråk. Filmen ble vist med ny musikk av Ketil Bjørnstad under filmfestivalen i 1992. Under filmfestivalen i Karlovy Vary i Tsjekkia i 2005 ble filmen Laila vist under temaet: Natur og landskap i norske filmer.
Filmen er gitt ut på DVD av Flickeralley.com med musikk basert på Edvard Grieg og med stumfilmtekst på modernisert bokmål.
Transsubstansiasjon
Transsubstansiasjon (latin: transsubstantiatio, gresk: μετουσίωσις, metousiosis, «vesensforvandling») er den katolske læren om at Kristus fysisk er til stede i brødet og vinen etter konsekrasjonen under eukaristien, og at denne forandringen er vedvarende.
Den katolske læren sier at brødet og vinen faktisk forvandles til Kristi legeme og blod. Brødet og vinens substans forvandles til Kristi kropp og blod, selv om de ytre kjennetegn som utseende, smak, lukt osv forblir uforandret. Slik vil det forvandlede brødet og vinen være Kristi legeme og blod, og brødet og vinen eksisterer ikke lenger.
Selve begrepet transsubstantiation antyder at selve substansen, i henhold til Aristoteles' oppdeling av tings vesen, blir forandret. Substans har her således et ontologisk og ikke materielt innhold; substansen betegner tingenes innerste vesen.
Den tidligst kjente bruken av begrepet transsubstansiasjon for denne forvandlingen stammer fra Hildebert fra Lavardin, erkebiskop av Tours i 1079. Dette ble også slått fast som kirkens lære ved Fjerde Laterankonsil i 1215.
Noen av de bibelstedene som anvendes i denne læren, er Matt 26:26-28, Mark 14:22-24, Luk 22:19-20 og 1. Kor 11:24-25.
Fra protestantisk hold tas det avstand fra læren om transsubstansiasjonen. Ulike protestantiske kirker har en noe forskjellig lære omkring nattverden, hvor en del protestantiske kirker ser på nattverden som helt symbolsk, og andre tror på en realpresens, i tillegg til en rekke andre oppfatninger.
Chengguan
Chengguan kan være:
LO (andre betydninger)
Lo eller LO har flere betydninger:
John Ross Campbell
John Ross Campbell (født 15. oktober 1894 i Paisley i Skottland, død 18. september 1969) var en britisk kommunistisk aktivist og redaktør for den kommunistiske avisen Daily Worker.
LO (andre betydninger)
Primærbetydninger av lo:
Monoftong
En monoftong er en «ren» vokallyd der artikuleringen både på begynnelse og slutt av vokalen er fast og ikke glir opp eller ned mot en ny posisjon mot slutten. Dette står i motsetning til en diftong der vokaler glir over i hverandre. Et eksempel på monoftonger er ordet spautgifter, der a og u uttales hver for seg, mens i for eksempel pause uttales a og u sammen og er derfor en diftong.
LO (andre betydninger)
Sekundærbetydninger (LO):
John Ross Campbell
Liv og virke
Campbell ble medlem av det britiske sosialistpartiet i 1912. Under første verdenskrig tjenestegjorde han i det britiske Royal Naval Division og han ble skadet i aktiv militær tjeneste. Han ble tildelt Military Medal for tapperhet i kamp.
Campbell var en av de ledende offentlige personene som var tilknyttet Communist Party of Great Britain (CPGB) helt fra grunnleggelsen av dette partiet i 1920 og gjennom store deler av 1960-tallet.
I 1924 flyttet Campbell til London for å bli fungerende redaktør for CPGBs avis Workers' Weekly. Den 25. juli 1924 publiserte Campbell en artikkel med tittelen «An Open Letter to the Fighting Forces», som oppfordret de væpnede styrker til å gå sammen om å danne kjernen av en ny organisasjon som ville forberede alle soldater, sjøfolk og flyvere. Han foreslo at soldatene skulle bli militærnektere, og ikke bare å nekte å gå til krig, men de skulle også nekte å være med å løse arbeidskonflikter med alle nødvendige, og om nødvendig voldelige, midler.
Hvis dette forslaget ble brukt i større omfang ville det gjøre det mulig for arbeiderne, bøndene og soldater og piloter til å gå sammen i en felles angrep på kapitalistene og knuse kapitalismen for alltid. Dette ble kjent som «Campbell Case» og i 1925 ble Campbell sammen med tolv medlemmer av det britiske kommunistpartiet dømt på grunn av oppfordring til å begå forbrytelser. J.R. Campbell ble dømt til seks måneders fengsel, men slapp ut like før den britiske generalstreiken som ble gjennomført i mai 1926.
I 1939 publiserte han en artikkel der han forsvarte Moskvaprosessene som ble gjennomført i Moskva i andre halvdel av 1930-tallet, etter at han hadde tilbrakt et år i Moskva der han observerte flere av disse rettssakene.
Den 3. september 1939 holdt statsminister Neville Chamberlain en tale til den britiske nasjonen på radio-stasjonen BBC, der han annonserte en krigserklæring mellom Storbritannia og det nasjonalsosialistiske Tyskland.
Sammen med Harry Pollitt som var leder for det britiske kommunistpartiet, forsøkte Daily Worker-redaktøren Johnny Campbell å skildre denne konflikten mot Adolf Hitler som en mulig fortsettelse av den anti-fascistiske kampen.
Fra 1949 til 1959 arbeidet Campbell som redaktør i den kommunistiske Daily Worker. I 1956 støttet Campbell den sovjetiske invasjonen av Ungarn, i motsetning til flere andre medlemmer av det britiske kommunistpartiet som meldte seg ut og som ikke lenger ville støtte kommunistene etter denne invasjonen.
Føroya Lærarafelag
Føroya Lærarafelag (Færøyenes Lærerforening) er en fagforening for pedagoger på Færøyene. Foreningen ble stiftet i 1898, og i 1956 ble det tilhørende forlaget Bókadeild Føroya Lærarafelags opprettet.
Daniel Wälitalo
Daniel Wälitalo (født 15. juli 1988 i Umeå) er en svensk tidligere ishockeykeeper. Han startet sin profesjonelle karriere i Västerbottens TV-pucklag og spilte også på IF Björklövens U18 og U20 lag. Wälitalo hadde den beste redningsprosenten i sesongen 2006-07 i J20 SuperElit. Etter sju sesonger i Björklöven, flyttet Wälitalo til Norge i 2009 og begynte å spille for Storhamar Dragons i GET-ligaen. Etter en sesong valgte Wälitalo å gå tilbake til Björklöven, hvor han ble lagets førstevalg som keeper. Wälitalo la opp i 2016 etter en sesong i hviterussiske Yunost Minsk.
Daniel Wälitalo har gått i sin far Göte Wälitalos fotspor, som også var keeper for Björklöven. Göte spilte også for Sveriges landslag og var med på å vinne bronse under Vinter-OL 1984 i Sarajevo.
Arne Knardahl
Arne Knardahl (født 4. mars 1899 i Kristiania, død 6. juli 1973) var en norsk bokser. Han bokset i bantamvekt for Kristiania Atletklub. Han var bankassistent i Revisionsbanken.
Han vant gull i bantamvekt i NM 1919.
Afghanistans flagg
miniatyr|Det islamske emiratet Afghanistans og [[Talibans flagg.]]
Afghanistans flagg, også brukt som flagget til Taliban, består av et hvitt felt med en svart Shahadah. Det ble vedtatt 15. august 2021 med Talibans seier i 2001–2021-krigen. Siden den anglo-afghanske krigen i 1919, også kjent som uavhengighetskrigen, har Afghanistan brukt om lag 19 nasjonale flagg, mer enn noe annet land i denne perioden. Nasjonalflagget hadde svarte, røde og grønne farger det meste av tiden i perioden.
Det trefargede flagget til den internasjonalt anerkjente islamske republikken Afghanistan, som fortsatt er i bruk internasjonalt og ved motstandsbevegelser mot Taliban inne i Afghanistan, har vertikale svarte, røde og grønne striper. Det har riksvåpenet i hvitt i midten. Våpenet, som er omgitt av hveteaks, inkluderer en Shahadah; en Takbīr; solstråler; en moske med mihrab, minbar og to afghanske flagg; året 1298 (١۲۹٨) i jalalikalenderen (dvs. gregoriansk 1919); og en inskripsjon som sier Afghanistan (افغانستان). Et lignende flagg med tre vertikale striper av samme farge, som hadde et emblem omgitt av hveteaks, ble først brukt av kong Amanullah Khan i juli 1928.
Worodougou
Worodougou er en region på Elfenbenskysten. Den ligger sentralt nordvest i landet og grenser til regionene Denguélé, Savanes, Vallée du Bandama, Marahoué, Haut-Sassandra, 18 Montagnes og Bafing.
Administrativ inndeling
Worodougou er delt inn i to departementer.
Witchhammer
Witchhammer er et thrash metal-band fra Sarpsborg.
Bandet turnerte sammen med Artch, TinDrum og Equinox på 1980- 1990-tallet.
I 2010-11 ble det gjort noen endringer, en keyboardist og en ny vokalist kom inn i bandet. Frontfiguren Per Ståle Pettersen ble byttet ut med Thomas Arntzen Dahl. Dahl ga seg imidlertid i 2013, etter en liten periode med Sam Natanael, kom Fredrik Moum inn i bandet som ny vokalist og frontfigur.
Marit Lande
Marit Lande (født 26. oktober 1935) er en norsk museumspedagog og forfatter, blant annet av kunstbøker for barn. Flere av bøkene om Edvard Munch er oversatt til engelsk.
TKO
TKO er en forkortelse for blant annet:
Mensendieckskolen i Oslo. Høgskole i fysioterapi
'''Mensendieckskolen i Oslo. Høgskole i fysioterapi''' var en høgskole for mensendieckbasert fysioterapeututdanning. Det ble etablert i Oslo i 1927 under navnet Norsk Mensendieckskole A/S. Fra 1974 utdannet Mensendieckskolen fysioterapeuter. Utdanningen heter i dag bachelor i fysioterapi, studieretning mensendieck.
Skolen ble overtatt av staten i 1979, og fikk da navnet Statens Mensendieckskole, Oslo. Skolen ble høgskole og fikk navnet ''Mensendieckskolen i Oslo. Høgskole i fysioterapi'' i 1984. I 1992 ble skolen fusjonert inn i Bislet høgskolesenter, og i 1994 inn i Høgskolen i Oslo.
Undervisningen er basert på metodikk utviklet av Bess Mensendieck (1864–1957).
Landsorganisationen i Sverige
Landsorganisationen i Sverige (LO) er en sammenslutning av faglige arbeidstakerorganisasjoner i Sverige, grunnlagt i 1898, siden grunnleggelsen med nære bånd til Sveriges socialdemokratiska arbetareparti. De to organisasjonene er deler av arbeiderbevegelsen; partiet er den politiske delen og LO den faglige. Ved årsskiftet 1990/1991 forsvant imidlertid muligheten for organisasjoner i LO til å melde fagmedlemmer kollektivt inn i det sosialdemokratiske partiet. Den økonomiske støtten til partiet er fremdeles stor. Ifølge egne opplysninger fra LO lå støtten til partiet i 2002 på mellom 75 og 85 millioner svenske kroner.
Landsorganisationen forhandlet tidligere i stor grad med arbeidsgiverforeningen Svenskt Näringsliv (tidligere Svenska Arbetsgivareföreningen – SAF) om diverse avtaler. I dag har disse forhandlingene minket i omfang, men visse avtaler om forsikringer o.l. tegnes fremdeles mellom sentralorganisasjonene.
Antallet ansatte ved LO sentralt er omkring 150 stykker. Landsorganisationens sentrale sete ligger ved Norra Bantorget i Stockholm (LO-borgen).
Ute i landet har LO en regional organisasjon, de såkalte LO-Distrikten og lokalt i kommunene LO-Facken.
Målet er å ha en samordning og et forum for det tverrfaglige arbeidet på alle nivåer mellom de 16 fagforbundene i LO. Sentralt, regionalt og lokalt.
Antall medlemmer
Antallet medlemmer i LO var ved årsskiftet 2001/2002 totalt 1 960 000 personer. Antallet har i flere år vist en synkende utvikling, men andelen LO-tilknyttede ansatte innen LOs organisasjonsområder ligger likevel fremdeles i snitt over 80%. Dette er i internasjonalt perspektiv svært høyt.
Eierskap
LO eier 50,1 prosent av aksjene i Aftonbladet siden 2. mai 1996.
Medlemsforbund
I LO er det nå 16 forbund. Disse er:
Toni Brutscher
Anton «Toni» Brutscher (født 15. november 1925 i Oberstdorf, død 16. november 1983) var en tysk skihopper og musiker. Han representerte SC Oberstdorf.
Han ble sendt i krigen som soldat i 1943, og ble året etter stygt skadet og fikk en lammelse i den ene hoften. Han greide imidlertid å trene seg opp igjen, og fortsatte med skihopping da krigen var slutt. Sammen med Sepp Weiler og Heini Klopfer tok han initiativet til å få bygd skiflygingsbakken i Oberstdorf, som ble bygd i 1949 og åpnet i 1950. Brutscher, Weiler og Klopfer ble kjent som «Oberstdorf-trioen» i skihopping, en trio som etter hvert ble utvidet til en kvartett da den noe yngre Max Bolkart kom med.
Toni Brutscher deltok i OL i Oslo i 1952, der han ble nummer 4. Han var også tatt ut til å delta i OL i Cortina d'Ampezzo i 1956, men han fikk influensa og kunne ikke hoppe. I VM i Falun i 1954 ble han nummer 49 (av 69 deltakere). Han deltok i den tysk-østerrikske hoppuka fra 1953 til 1957, og ble nummer 4 sammenlagt i 1953. Hans beste plassering i enkeltrenn i Hoppuka var 3.-plass i det aller første rennet, i Garmisch-Partenkirchen 1. januar 1953, og i Oberstdorf 29. desember 1956.
Brutscher ble vesttysk mester i 1949 og 1955. Han la opp som skihopper i 1960.
På 1950- og 60-tallet ble han også kjent som musiker med sin Toni Brutscher Trio, der han spilte trekkspill sammen med Toni Gruber (gitar) og Ottomäx Titscher (kontrabass). Trioen ga ut flere singler, samt LP-en Rund ums Nebelhorn. I 1952 ble han av president Theodor Heuss tildelt Tysklands høyeste utmerkelse innen idrett, Silbernes Lorbeerblatt (Sølv-laurbærbladet).
Sveriges riksvåpen
Sveriges riksvåpen er regulert i den svenske loven (1982:268) om Sveriges riksvåpen, som sier at «Sverige har två riksvapen, stora riksvapnet, som också är statschefens personliga vapen, och lilla riksvapnet.» Sveriges store riksvåpen er dermed også Sveriges kongevåpen som brukes av kongehuset. Svenske statlige myndigheter bruker både det store og det lille riksvåpenet. Det svenske forsvaret og flere andre statsmyndigheter bruker det lille riksvåpenet med tilleggsfigurer eller andre, særskilte våpenmerker. Det lille riksvåpenet kalles vanligvis «Tre kronor».
Det store riksvåpenet har en komplisert sammensetning som tilsvarer Danmarks kongevåpen og flere andre fyrstelige våpen på det europeiske kontinentet. Det sentrale innholdet i våpenet er skjoldet med sine farger og figurer, de to skjoldholderne, kongekronen på skjoldet, ordenskjedet under og den hermelinsforede våpenkappen som omslutter våpenet og har en kongelig bøylekrone på toppen. Hovedskjoldet er inndelt av et gull utbøyd kors i fire felter med de tre kronene i 1. og 4. felt, «Folkungaløven» i 2. og 3. felt, samt midt på et hjerteskjold som igjen er kløvd av våpnene til kongehusene Vasa og Bernadotte. Skjoldholderne er to opprette, tilbakeseende og kongekronede løver som står på et postament. Under dette henger ordenstegnet og kjedet til Serafimerordenen. De enkelte delene i det store riksvåpenet har hver sin historie og den nåværende sammensetningen er et resultat av en utvikling gjennom mange hundre år, der våpenets innhold har vært forskjellig, bl.a. som følge av skiftende kongeslekter. I store deler av unionstiden med Norge 1814-1905, inngikk også et eget felt med den norske løve i kongevåpenets hovedskjold.
Denguélé
Denguélé er en region på Elfenbenskysten. Den ligger nordvest i landet og grenser til regionene Savanes, Worodougou og Bafing. Den grenser også til landene Mali i nord og Guinea i vest.
Administrativ inndeling
Denguélé var tidligere delt inn i kun ett departement, men er nå delt inn i tre departementer.
Oskarström
Oskarström er et tettsted i Halmstad kommune i Hallands län i Halland i Sverige. I 2010 hadde tettstedet 4 071 innbyggere.
Egypt under Sommer-OL 1948
Egypt under Sommer-OL 1948. 98 sportsutøvere fra Egypt deltok i tolv sporter under Sommer-OL 1948 i London. Egypt kom på sekstendeplass med to- gull- to sølv og en bronsemedalje.
Bafing (region)
Bafing er en region på Elfenbenskysten. Den ligger nordvest i landet og grenser til regionene Denguélé, Worodougou og 18 Montagnes. Den grenser også til landet Guinea i vest.
Kočevski Rog
Kočevski Rog (tysk Hornwald), eller bare Rog, er et karstisk platå som er del av Kočevje-høylandene ved Črmošnjicefjellet. Det tilhører Dolenjska-regionen i Slovenia og De dinariske Alper. Den sentrale delen er høyest, med 1099 moh. ved Veliki Rog. Platået er skogdekket.
Grever av Ortenburg begynte å kolonisere området med tyske bønder kalt Kočevarji omkring år 1350. I løpet av annen verdenskrig forsvant de, og området har siden vært hovedsakelig ubebodd.
Marahoué
Marahoué er en region på Elfenbenskysten. Den ligger midt i landet og grenser til regionene Worodougou, Vallée du Bandama, Lacs, Fromager og Haut-Sassandra.
Administrativ inndeling
Marahoué er delt inn i tre departementer.
Borys Lankosz
Borys Lankosz (født 31. mars 1973 i Kraków) er en polsk filmregissør og manusforfatter. Han er uteksaminert ved den polske Filmhøyskolen i Łódź.
Døgn
Døgn (fra norrønt) eller jorddøgn er en grunnleggende astronomisk tidsenhet. I astronomien opererer man med ulike døgn: et sant soldøgn, et middelsoldøgn (24 timer) og et stjernedøgn (23 timer, 56 minutter og 4 sekunder). I tillegg til å være en tidsenhet av nevnt varighet, kan døgn også bety et 24 timer langt tidsintervall med start kl. 00.00 og slutt 24.00 (også kalt kalenderdøgn).
Borys Lankosz
Hans første spillefilm Rewers (norsk: Revers) ble tildelt filmprisen Zlote Lwy (Gyldne Løver) under Den polske filmfestivalen i Gdynia i 2009. Filmen var polsk kandidat til Oscar- prisen for beste utenlandsk film i 2010.
Lankosz er regissør og manusforfatter til flere dokumentarfilmer og kortfilmer, bl.a. Radegast (dokumentar), Obcy VI (kortfilm). Han spilte også i rollen som Vavrek i filmen ''Janosik. Prawdziwa historia, samt hovedrollen som Krzysiek i barneserien Sześć milionów sekund''.
Døgn
Et døgn kan også bety dag og natt på andre planeter, for eksempel er et Jupiter-døgn 10 timer.
Jäkkvik
Jäkkvik eller Jäckvik (lulesamisk: Jäggeluokta) er en fjellbygd i Arjeplog kommune langs Riksväg 95 (Silvervägen). I bygden finnes Jäckviks fjellgård som drives av Svenska kyrkan samt Jäckviks kapell. Stedet har også et skianlegg. I nærheten av Jäkkvik ligger Pieljekaise nasjonalpark.
Den svenske presten Lars Levi Læstadius ble født i fjellbygden.
Vandrerhjem
Et vandrerhjem, (engelsk: hostel) også vertshus eller herberge, er et rimelig overnattingsted. Stedene ofte har fasiliteter som tilrettelegger for at gjester kan møtes og bli kjent, slik som for eksempel et felles kjøkkenområde. Vandrerhjemmene har rom for én person til rom for flere personer. I Norge er de fleste rommene to og fire-sengs rom.
Historikk
Vandrerhjemmene er historisk tilknyttet ungdomsherberge-bevegelsen som ble stiftet av den tyske læreren Richard Schirrmann i 1909. Bevegelsen spredte seg til flere land, og i 1932 ble International Youth Hostel Federation (IYHF) etablert i Amsterdam med 11 medlemsland. I 2006 tok IYHF i bruk merkenavnet Hostelling International. Organisasjonen har hovedkontor i London. Hostelling International er anerkjent av UNESCO (United Nations’ Educational, Scientific and Cultural Organisation).
I Norge åpnet det første vandrerhjemmet i 1930 i Trondheim.
Eksterne lenker
Alberg juvenil Albergue juvenil
Nikkaluokta kapell
Kapellet ligger i nærheten av Nikkaluokta turistanlegg, 65 km vest for Kiruna, like sør for grensen til Kiruna kommune. Postadressen er Kiruna, men området tilhører Gällivare kommune.
Kapellet ble innviet den 16. august 1942. Arkitekt var Cyrillus Johansson. Bygningens form har store likheter med Kiruna kirke, og er en gave til bygden og forsamlingen fra De Lappländska Fjällkarlarnas klubb.
I kapellet finnes en alterprynt, som er blitt gitt som gave av Svenska Turistföreningen. Nattverdskalken er fra Konstantinopel. I tillegg finnes det en alterduk og andre gjenstander, som er gitt som gave av lokalbefolkningen.
Utenfor kapeller er graven til Gösta Lilliehöök, som bl.a. var ordfører i De Lappländska Fjällkarlarnas klubb.
Estigmene acrea
Estigmene acrea er en bjørnespinner (Arctiidae).
Nevermind
Nevermind er det andre albumet fra rockebandet Nirvana, utgitt 24. september 1991. Med dette albumet slo Nirvana for alvor gjennom, og oppnådde blant annet førsteplass på listene både i USA og England. På albumet ligger blant annet «Smells Like Teen Spirit», Nirvanas mest kjente sang.
Albumet er hyllet som en av nittitallets viktigste plateutgivelser og regnes blant annet som en klassiker av musikkavisen Panorama. I 2003 kom Nevermind på 17.-plass på musikkmagasinet Rolling Stones liste over «Tidenes 500 beste album».
Nevermind ga grungebandet Nirvana legendestatus over natten. Albumet forandret musikkstilen, 1980-tallets hårmetall forsvant, og grungebølgen skyllet over verden. I sporene etter Nirvana har band som Pearl Jam, Alice in Chains og Soundgarden fulgt, med nogenlunde samme stil. Alternativ rock ble svært populært, særlig på radio og TV.
Hamburgsund
Hamburgsund er et tettsted i Tanum kommune i Västra Götalands län i landskapet Bohuslän i Sverige. Stedet ligger innenfor Hamburgö i Hamburgsundet innenfor Skagerrak. I 2010 hadde tettstedet 818 innbyggere.
Estigmene acrea
Utseende
Estigmene acrea har hvitt bryst og hvite framvinger. Framvingene har flere små mørke flekker. Bakvingene er gule med noen få svarte flekker. Bakkroppen er oransje og har en eller flere små svarte flekker på hvert ledd.
Nevermind
Albumet har solgt over 13,4 millioner eksemplarer bare i USA alene, på verdensbasis mer enn 24 millioner.
Hamburgsund
«Hornbore Slott» er restene av en bygdeborg fra vikingtid eller middelalder, og det antas å ha vært tingplass ved Hamburgsund fra 1000-tallet som del av det norske Båhuslen. I forbindelse med Øresundtollen nevnes Hamburgsund tollstasjon i 1585. Det var rikt sildefiske her på 1700-tallet.
Nevermind
Forsiden av albumet består av et babybilde av Spencer Elden som svømmer naken i et basseng. Like utenfor rekkevidden hans henger en amerikansk dollarseddel på en fiskekrok. I et intervju med The Guardian i 2015 uttalte Elden «» I august 2021 saksøkte Elden Kurt Cobains bo, Dave Grohl og Krist Novoselic, og hevdet at bruken av hans bilde på albumomslaget ble foretatt uten hans eller hans foresattes samtykke, at det brøt føderale barnepornografi-vedtekter, og at det har gitt ham «skader på livstid». I januar 2022 ble søksmålet avvist.
Estigmene acrea
Utseende
Enkelte arter bjørnespinnere i delgruppen Arctiinae kan kanskje forveksles med andre sommerfugler, kanskje særlig andre arter i gruppen Noctuoidea. Men de kan skilles fra disse ved de to duftkjertlene hunnene har like ved eggleggingsåpningen, helt bakerst på bakkroppen. Samt at mange av artene har en bakkropp i rødt eller oransje med mørke flekker. Mens høreorgan (Tympanalorgan) på siden av brystet (metathorax) er felles for gruppen Noctuoidea.
Levevis
… Estigmene acrea tilhører gruppen av insekter med fullstendig forvandling (holometabole insekter), som gjennomgår en metamorfose i løpet av utviklingen. Larvene er ofte radikalt forskjellige fra de voksne, både i levevis og i kroppsbygning. Mellom larvestadiet og det voksne stadiet er et puppestadium, en hvileperiode, der bjørnespinnerens indre og ytre organer endres. I hvilestadiet ligger puppen i en kokong larven har spunnet. Kokongen er ofte delvis gjennomskinnelig spunnet og består også ofte av noe av larvens hårbekledning.
Utbredelse
Estigmene acrea finnes i Canada, og det østlige Nord-Amerika. Den finnes ikke i Europa.
Tempelplassens kirke
Tempelplassens kirke (finsk: Temppeliaukion kirkko) er en kirke i bydelen Främre Tölö i Helsingfors. Kirken er på grunn av den spesielle arkitekturen en av byens fremste severdigheter. Kirken ble innviet i 1969 og er tegnet av arkitektene Timo Suomalainen og Tuomo Suomalainen.
Friedrich Gundolf
Friedrich Gundolf (født 20. juni 1880 i Darmstadt i storhertugdømmet Hessen i Det tyske rike, død 12. juli 1931 i Heidelberg) var en tysk-jødisk dikter og litteraturviter. Hans fulle navn var Friedrich Leopold Gundelfinger.
Tempelplassens kirke
De første planene om en kirke på stedet ble lansert allerede på 1930-tallet, og J.S. Sirén vant en arkitektkonkurranse om bygget. Krigsårene forstyrret planene, og en ny konkurranse ble utlyst i 1961, og vunnet av arkitektene Suomalainen. Byggearbeidene begynte i 1968, og kirken ble innviet i september 1969.
Byggets idé er å utnytte en tomt som ikke lot seg utnytte, og bevare tomtens opprinnelige form. Kirken er hugget ut av berget, slik at den nederste delen er berg, og den øverste delen er grovt tilhuggede steinblokker. Lys kommer inn gjennom takvinduene. Bygget brukes ofte som konsertlokale på grunn av sin særegne akustikk, som fremkommer på grunn av de ubehandlede bergveggene. Kirkens «altertavle» er en revne i bergveggen.
Interiøret er også formgitt av arkitektene. Kirken har ingen kirkeklokke, men bruker lydbånd til dette formålet.
Friedrich Gundolf
Gundolf tilhørte (sammen med bl.a. Rainer Maria Rilke) kretsen rundt Stefan George. Fra 1916 virket han som germanistikkprofessor ved universitetet i Heidelberg. Gundolf var en av de mest berømte intellektuelle under Weimarrepublikken, og en stor Goethebeundrer.
I 1927 fikk han kreft og døde få år senere.
Hans mest kjente verk er Die deutsche Literärgeschicht, Reimweis kurz fasslich hergericht (Manutius Verlag, Heidelberg 2002, ISBN 3-934877-15-X).
Friedrich-Gundolf-prisen for formidling av tysk kultur i utlandet er oppkalt etter ham.
Tempelplassens kirke
Tempelplatsens kyrka er en av byens fremste severdigheter, med et årlig besøk på mer enn en halv million. I 2006 var kirken den tredje mest besøkte turistmålet med 579 570 besøkende.
Allyson Felix
Allyson Felix (født 18. november 1985 i Los Angeles) er en amerikansk friidrettsutøver (sprinter).
Hun tok sølvmedaljen på 200 meter i OL 2004 i Athen med tiden 22,18. Gullmedaljen tok Veronica Campbell fra Jamaica. Felix ble verdensmester på samme distanse i VM 2005 i Helsingfors med tiden 22,16.
I VM 2007 i Osaka vant hun tre gullmedaljer; på 200 meter med tiden 21,81 og med USA på både 4 x 100 meter og 4 x 400 meter.
Hun tok gull i Sommer-OL 2016.
Nicky Weaver
Nicholas James Weaver (født 2. mars 1979 i Killamarsh i Sheffield) er en engelsk fotballkeeper som spiller for Sheffield Wednesday.
Weaver ble kjøpt til Manchester City fra Mansfield Town 29. april 1997 for £100 000, etter anbefaling fra Citys keepertrener og tidligere Manchester United-spiller, Alex Stepney. Da hadde Weaver bare spilt én ligakamp for Mansfield, en klubb han hadde signert proffkontrakt med 1. august 1994.
Nicky Weaver ligadebuterte for City i ligaåpningen av 1998-99 sesongen, mot Blackpool, og holdt buret rent (3-0, foran 32 134 tilskuere). Weaver satte ny klubbrekord den sesongen ved å ikke slippe inn mål i 23 kamper (dette kalles «clean sheets» i England). Han ble også en av de store profilene da Manchester City vant Play-off finalen mot Gillingham FC på Wembley, og rykket opp fra 2. divisjon. Weaver reddet en avgjørende straffe. Etter kampen la han ut på en ellevill jubelrunde rundt banen, noe som fortsatt snakkes om blant Citys supportere.
Den unge keeperen forble Citys førstevalg i 1999-2000 sesongen, og spilte glimrende i sin andre sesong for klubben. Hans spill ble verdsatt med en innkallelse til Englands U-21 landslagstropp. Englands daværende landslagssjef, Kevin Keegan, spådde at Weaver ville spille fast for A-landslaget om noen år.
Mange skader på både Nash og Weaver gjorde at de fikk spille ca. halve sesongen hver da City vant 1. divisjon i 2001-02 sesongen, og dermed rykket opp til øverste nivå igjen. På den lyse siden ble Weaver igjen innkalt til U-21 landslagstroppen. Dette økte selvtilliten, men ble kjapt ødelagt igjen etter en medieomtalt episode utenfor en nattklubb.
Den første sesongen tilbake i FA Premier League skapte trøbbel for Weaver, ettersom han gjorde blundere i kamper mot Aston Villa, West Ham og Everton. Hans stabilitet ble dradd i tvil av supporterne og manager Joe Royle, og dermed ble han erstattet med Carlo Nash. Etterhvert ble keeperlegenden Peter Schmeichel overført fra Aston Villa på fri transfer, og på denne tiden ble det stadig spekulert på om Weaver var på vei bort fra klubben. Men han ble værende selv etter Schmeichel signerte og han selv ble degradert til tredjevalg. Før sesongen 2002-03 ble Schmeichel erstatter med Englands landslagskeeper David Seaman, mens Carlo Nash ble solgt. Ting så lysere ut, men han endte opp uten å spille mer enn én kamp, i UEFA-cupens kvalik mot TNS. En kneskade ødela resten av sesongen.
Siden 2000 har Weaver vært mye plaget med skader, og startet ikke en eneste ligakamp i 2002-03, 2003-04 og 2004-05 sesongene. Han fikk spille de siste 15 minuttene av 2004-05 sesongen, da manager Stuart Pearce overraskende byttet ut Claudio Reyna mot Weaver, slik at den faste City-keeperen David James kunne spille i angrep mot Middlesbrough FC.
Han ble skadet i sesonginnspurten 2005, noe som gjorde ham uaktuell til ligastarten for 2005-06. I et forsøk på å bli helt skadefri og få kamptrening, ble han lånt bort til Sheffield Wednesday 4. november, laget han hadde heiet på da han var yngre. Der fikk han 14 kamper. I den første kampen vant klubben 2-1 hjemme mot Derby County. Han fikk spille byderbyet mot Sheffield United, i en kamp laget hans tapte 0-1, og han var den eneste spilleren på banen fra Sheffield. Den siste kampen hans endte med 0-3 tap for Leeds United. Han returnert til City 27. januar 2006.
Før sesongen 2006-07 solgte Manchester City førstekeeper David James til Portsmouth FC, men kjøpte Andreas Isaksson som erstatter, og ga Isaksson trøye nr. 1, noe som ofte er en indikasjon på hvem som skal spille de fleste kampene. En skade på Isaksson gjorde at Weaver spilte sesongens første kamp 20. august. Dette ble hans første kamp fra start på nesten 3 år, og hans formkurve gjorde at han spilte alle utenom én kampene resten av 2006.
Iboer
Iboene (Ṇ́dị́ Ìgbò på ibospråket) er en etnisk folkegruppe i sørøstlige Nigeria. De snakker ibo, som omfatter ulike iboiske språk og dialekter, et flertall snakker også nigeriansk engelsk. Ibofolket er en av de største og mest innflytelsesrike etniske grupper i Nigeria.
I rurale områder i Nigeria er iboene hovedsakelig bønder. Deres viktigste avling er jams; festivaler blir holdt årlig for å feire høstingen. Andre viktige avlinger er maniok og taro.
Før den britiske koloniseringen var iboene en politisk fragmentert gruppe. Det var ulikheter i kultur som i kunstneriske uttrykk, tilsvarende også i holdninger og religiøs praksis. Ulike undergrupper ble organisert i klaner, slekt, tilknytning til landsbyer og dialekt. Det var ikke mange sentraliserte høvdingdømmer, arvelig aristokrati, eller kongeskikker, unntatt i kongedømmer som de i Nri, Arochukwu, Agbor og Onitsha. Dette politiske systemet endret seg betydelig under den britiske koloniseringen på 1800-tallet; eze (konger) ble innført i de fleste lokale samfunnene av Frederick Lugard som «sikkerhetskonger». Iboene ble også i stor grad kristne i koloniepoken. Chinua Achebes roman Things Fall Apart (Mønsteret rakner, 1958) er en av de mest kjente og populære romaner som omhandler ibokulturen og endringene i kolonitiden.
På midten av 1900-tallet utviklet iboene en sterk følelse av etnisk identitet, og konflikter med andre etniske grupper i Nigeria førte til at det ibodominerte østlige Nigeria søkte å løsrive seg fra Nigeria for å kunne opprette den uavhengige staten Biafra. Biafrakrigen brøt ut kort tid etter; 6. juli 1967 – 15. januar 1970. Med deres nederlag ble republikken Biafra en del av Nigeria på nytt. MASSOB, en sekterisk organisasjon som ble opprettet i 1999, fortsetter en ikkevoldelig kamp for en uavhengig ibostat.
Grunnet effektene av utvandring og den transatlantiske slavehandelen er det etterkommere av etniske ibobefolkninger i land som Kamerun og Ekvatorial-Guinea, foruten også utenfor Afrika. Det nøyaktige antallet av befolkningen utenfor Afrika er ikke kjent, men mange afroamerikanere i USA og i Karibia er etterkommere av ibofolket.
Utetheisa lotrix
Utetheisa lotrix er en bjørnespinner (Arctiidae).
Utseende
…
Enkelte arter bjørnespinnere i delgruppen Arctiinae kan kanskje forveksles med andre sommerfugler, kanskje særlig andre arter i gruppen Noctuoidea. Men de kan skilles fra disse ved de to duftkjertlene hunnene har like ved eggleggingsåpningen, helt bakerst på bakkroppen. Samt at mange av artene har en bakkropp i rødt eller orange med mørke flekker. Mens høreorgan (Tympanalorgan) på siden av brystet (metathorax) er felles for gruppen Noctuoidea.