cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
LIDAR
Generell beskrivelse
LIDAR bruker ultrafiolett, synlig eller infrarødt lys til innhenting av data. Det kan brukes på et bredt spekter av materialer, inkludert metaller, stein, vann, kjemiske forbindelser, aerosoler, skyer og selv enkeltmolekyler. En smal laserstråle kan kartlegge fysiske egenskaper med svært høy oppløsning. LIDAR har vært brukt mye innen atmosfærisk forskning og meteorologi, og nedoverrettede LIDAR-instrumenter montert på fly, helikoptre og satellitter utfører oppmåling og kartlegging av landskap.
Den amerikanske romfartsorganisasjonen NASA har identifisert lidar som en nøkkelteknologi for å utvikle autonom presisjonslanding av fremtidige ubemannede og bemannede månefartøyer.
Bølgelengden på LIDAR-signalet varierer for å passe til målet: fra omtrent 10 mikrometer til UV (ca. 250 nm). Vanligvis reflekteres lyset via tilbakespredning.
Réunion
Réunion ble oppdaget av portugiserne i 1513, men ble først kolonisert av Frankrike i 1642 under navnet Île Bourbon. Etter at Suezkanalen ble åpnet i 1869, mistet øya sin funksjon som stoppested på sjørutene til Øst-Asia. Overgangen fra koloni til del av det franske riket ble gjennomført i 1946. Sukker og vanilje er de største eksportvarene.
LIDAR
Bruksområder
Laserskannere som bruker LIDAR teknologi kan i prinsippet brukes til å dokumentere alle slags objekter i tre dimensjoner, alt fra små gjenstander til store landskapsrom. Til vitenskapelige formål kan LIDAR blant annet brukes til å måle aerosoler, skyer eller gasser som for eksempel ozon i atmosfæren. LIDAR er også blitt tatt i bruk til identifisering, vurdering, kartlegging og overvåking av farer for naturkatastrofe, og til tredimensjonal skanning av tunneler for å gjøre dem sikrere og bedre dokumentert.
Réunion
Øya hadde pr januar 2017 et innbyggertall på 853,700. Byen Saint-Denis er hovedstad og sete for prefekturet.
LIDAR
Bruksområder
En vanlig anvendelse er å bruke laser for å måle avstand eller fart. Ved slike målinger er det gjerne tidsforsinkelsen mellom en utsendt laserpuls og det reflekterte lyset som anvendes. Denne teknikken ligner den som anvendes av en radar, og enkelte ganger betegnes LIDAR feilaktig som en laser-radar. Lasermåleren som norsk politi bruker til fartskontroll er en LIDAR.
Schmiedeberg (Erzgebirge)
Schmiedeberg ligger omkring 23 km sør for Dresden og ca 6 km sør for byen Dippoldiswalde, i dalen til elvedalen Roten Weißeritz i den nordlige delen av landskapet Osterzgebirge. Elven Pöbelbach munner ut i kommunen.
LIDAR
Bruksområder
LIDAR er nyttig ikke bare fordi teknologien kan kartlegge nøyaktige posisjoner over store områder, men også fordi teknologien er rask. En moderne LIDAR kan registrere opptil mer enn 1 million posisjoner per sekund. Det ville ta flere år å samle inn tilsvarende data ved hjelp av tradisjonelle landmålingsteknikker. LIDAR blir derfor tatt mer og mer i bruk blant annet til kartlegging av infrastruktur for å støtte oppgaver som vedlikehold, modellering og visualisering.
Réunion
Geografi
Réunion ligger 800 km øst for Madagaskar og er 63 km lang, 45 km bred, og har et areal på 2512 km². Øya er en av tre øyer i øygruppen Maskarenene, oppkalt etter øyas oppdager admiral Pedro de Mascarenhas.
Schmiedeberg (Erzgebirge)
Kommunen Schmiedeberg besto av ti distrikter:
LIDAR
Geomatikk
LIDAR kan også brukes til tredimensjonal skanning av tunneler, for å gjøre dem sikrere og bedre. I Norge ble teknologien blant annet tatt i bruk for slike formål etter at ca. 25 meter av taket i den nye Hanekleivtunnelen på E18 i Vestfold raste ned i veibanen i desember 2006. Raset bidro til å avdekke svakheter ved norske tunnelprosjekter, og bidro til at forskningsprosjektet «Tunnel Stability» ble finansiert av programmet Brukerstyrt Innovasjonsarena (BIA) i Norges forskningsråd. Forskningsprosjektet har utviklet LIDAR til å bli en praktisk teknologi for fremtidig tunnelbygging.
Réunion
Geografi
Øyene er dannet av to vulkaner. Piton de la Fournaise, en vulkan på den østlige delen av øya er 2611 meter høy og blir ofte omtalt som en søstervulkan til Hawaiis vulkaner på grunn av klimatiske og vulkanske likheter. Vulkanen har hatt mer en 100 utbrudd siden 1640 og er i dag under konstant overvåking. Den har hatt 2-4 utbrudd årlig siden 1998. Vulkanen Piton des Neiges er det høyeste punktet på øya med sine 3 070 meter, og ligger til nordvest for vulkanen Piton de la Fournaise.
Schmiedeberg (Erzgebirge)
Schmiedeberg var en kommune i Kreis Dippoldiswalde fra 1952 til 1990, og i Landkreis Dippoldiswalde fra 1990 til 1994. Fra 1. august 1994 frem til 1. august 2008 var den en del av i Weißeritzkreis, og siden 1. august 2008 har den vært en del av Landkreis Sächsische Schweiz-Osterzgebirge.
LIDAR
Geomatikk
Ved normal tunneldriving fører hver sprengsalve tunnelarbeidene fem-seks meter lenger inn i berget. Den nye delen av tunnelen kartlegges så av ingeniørgeologer, før bergoverflaten sikres med bolter og dekkes med sprøytebetong. Med LIDAR kan man isteden bruke en laserbasert skanner i to omganger. Først brukes skanneren til å kartlegge den sprengte bergoverflaten i tunnelen, før sprøytebetongen blir påført. Dette gir et tredimensjonalt bilde av hver eneste kvadratcentimeter av tunnelen, inkludert sprekker og ujevnheter. Deretter blir tunnelen skannet igjen etter at sprøytebetongen er lagt på, og til slutt brukes dataene til å lage en modell som viser tykkelsen på selve sprøytebetongen. Resultatet er tredimensjonalt bilde av både sprøytebetongen og berget under betongen, med en oppløsning på ca. tre målepunkter per kvadratcentimeter. Dette letter vurderingen av behovet for supplerende og permanent sikring og er til stor hjelp dersom man senere skulle avdekke ustabile tunnelpartier.
Réunion
Geografi
Fjellsidene av vulkanene er skogkledd. Dyrket mark og byer som hovedstaden Saint-Denis er konsentrert langs kysten. Dyrket mark utgjør 22 % av arealet på øya.
LIDAR
Geomatikk
I Norge ble LIDAR for første gang brukt i tunneler under byggingen av den ca. 1200 meter lange Lørentunnelen på Ring 3 i Oslo, som sto ferdig i 2013. Fremgangsmåten er presentert i en kort video publisert på YouTube.
Karnak
Historie
Under Det nye rike ble det relativt beskjedne tempelet ekspandert til et stor statlig religiøst senter. Betydelige byggevirksomhet ble utført i området Amon-Ra under det 18. dynasti da Teben ble hovedstad. Amenhotep I bygde en hellig båt og en portal. Thutmose I reiste en mur som omkranset tempelet fra Mellomriket, og knyttet sammen fjerde og femte pyloner, som utgjør de eldste delene av tempelet som fortsatt står på stedet. De inneholder fjorten papyrussøler og to obelisker for Hatshepsut, som senere ble skjult fra utsyn ved murer som ble reist av Thutmose III, som således sørget for mer storslått ramme av anlegget. Thutmose II konstruerte en festivalplass foran tempelet, men den ble fjernet ved senere konstruksjoner, skjønt steinblokker fra den har siden blitt funnet som fyll i tredje pylon. Byggingen av den store søylehallen i Amon-Ras område kan også ha blitt påbegynt i det 18. dynasti, skjønt de fleste nye byggarbeider ble utført under Seti I og Ramses II.
LIDAR
Geomatikk
Kartleggingen i Løren-tunnelen var delvis et utviklingsprosjekt, men teknikken er senere blitt brukt i fullskala ved Nedre Romerike Vannverk. Vannverket er i ferd med å anlegge et høydebasseng i en fjellhall på Hauglifjell ved Leirsund, og under utsprengning ble det avdekket to soner på ca 15 meters lengde der det var uventet dårlig bergkvalitet. LIDAR-kartleggingen førte til at entreprenøren kunne planlegge endringer i prosjektet med en detaljgrad som ville vært umulig ved hjelp av eldre teknikker, og dermed ble byggherrens tilleggskostnader minimert.
Arkeologi
Innenfor det arkeologiske fagfeltet brukes gjerne flybåren LIDAR-teknologi for å analysere store landskapsrom med tanke på kartfesting av ulike typer kulturminner. Dette er spesielt hensiktsmessig ved kartlegging av kulturminner i skogsområder, der tradisjonell registrering kan være vanskelig og tidkrevende.
Historikk og etymologi
LIDAR-teknologien ble utviklet i USA på 1960-tallet, noe etter at laserteknologien ble oppfunnet, og utnyttet muligheten for å beregne avstand ved hjelp av lysrefleksjon. Teknologien ble først tatt i bruk til meteorologiske studier, hvor den ble brukt til å måle forskjellige egenskaper ved skyer. I 1971 ble teknologien også brukt av mannskapet på Apollo 15 til å kartlegge månens overflate.
Ordet LIDAR anses ofte som et akronym, men begrepet er faktisk et teleskopord av «light» og «radar». Den første publiserte begrepsbruken tydeliggjør dette: "«Eventually the laser may provide an extremely sensitive detector of particular wavelengths from distant objects. Meanwhile, it is being used to study the moon by 'lidar' (light radar)...'"The Oxford English Dictionary støtter denne etymologien. Påstanden om at ordet skulle være et akronym ble fremsatt senere, i 1970. Dette var basert på antakelsen om at siden begrepet «radar» var et akronym for «RAdio Detection And Ranging», måtte LIDAR være en tilsvarende forkortelse for «LIght Detection And Ranging» eller «Laser Imaging, Detection and Ranging».
Selv om ordet «lidar» gjerne blir skrevet med store bokstaver, finnes det ingen konsensus, og alternative skrivemåter som eksempelvis LiDAR, LIDaR og Lidar forekommer.
Karnak
Historie
Bortimot hver eneste farao fra dette dynastiet utvidet eller endret noe på tempelstedet. Også Hatshepsut innledet sitt byggeprogram med en rekke ombygninger. Mellom tempelet fra Mellomriket og den østlige pylon (nr. V) ble det reist et kompleks av kamre for kultbilder og offerrom, og hvor dekorasjon og arkitektur fortsatt er delvis bevart. Sentrum for dette romkomplekset kan ha vært båtkapellet til Amenhtep I, som senere ble revet, foruten hennes eget båtkapell av silifisert sandstein, en bygning som nå kalles for Det røde kapell (La chapelle rouge), og som er begynnelsen på prosesjonsruten til Luxortempelet. Merneptah feiret sin seirer over de utenlandske havfolkene på murene til Det røde kapellet.
Hatshepsut lot også området til Mut restaureres, som hadde blitt herjet av de utlandske herskerne under epoken med hyksosene. Hun lot to tvillingobelisker, i sin tid de høyeste i verden, bli reist for inngangen til tempelet. En står fortsatt som den høyeste obelisk fra oldtiden; den andre er brukket i to deler. Hun beordret senere reisningen av ytterligere to obelisker for å feire hennes sekstende år som farao; en av obeliskene brøt sammen under konstruksjonen, og derfor ble en tredje bygget for å erstatte den. Den ødelagte obelisken ble etterlatt ved steinbruddet i Aswan, hvor den fortsatt ligger. Den er kjent som «de uferdige obelisk» og demonstrerer hvor obeliskene ble hogd ut.
Et uvanlig trekk ved obeliskene er at det visden av rekkene med innskrifter også finnes bilder av ritual- og kroningsscener. Obeliskenes spiss og kanskje også deler av skaftet var opprinnelig dekket av edelmetall, som sollyset speilet seg i. Deres betydning framgår av at både herskerinnens dødstempel og Det røde kapaell beskriver transporten og innvielsen av obeliskene.
Den siste større endringen til området til Amon-Ras formgivning var tillegget av første pykon og den store omliggende muren som omga hele området, begge bygget av Nektanebos I fra 30. dynasti.
Europeisk kjennskap til Karnak
Tebens nøyaktige beliggenhet var ukjent i middelalderens Europa, skjønt både Herodotos og Strabon hadde oppgitt nøyaktig lokalisering av Teben og hvor langt opp i Nilen man måtte seile for å komme dit. Kart av Egypt, basert på det monumentale verket Geografike hyfegesis fra 100-tallet e.Kr. av Klaudios Ptolemaios, hadde sirkulert i Europa siden slutten av 1300-tallet, alle viste lokaliseringen av Teben (Diospolis). Til tross for dette hadde flere europeiske skribenter fra 1400- og 1500-tallet, Joos van Ghistele eller André Thévet, som besøkte landet, kun besøkt Nedre Egypt, og de plasserte Teben i eller i nærheten av Memfis.
Karnakkomplekset ble første gang beskrevet av en ukjent reisende fra Venezia i 1589, skjønt hans opptegnelser oppga det ikke ved navn. Denne redegjørelsen, nå huset i Biblioteca Nazionale Centrale di Firenze, er den første europeiske omtalen siden greske og romerske forfattere, og omhandlet en rekke monumenter i Øvre Egypt og Nubia, inkludert Karnak, Luxortempelet, de store Memnonstøttene, Esna, Idfu, Kom Ombo, øya File, og andre.
Karnak («Carnac») som et navn på en landsby og som navnet på tempelkomplekset, er første gang bevitnet i 1668 da to franske misjonsbrødre fra Kapusinerordenen, Protais og Charles François d'Orléans, reiste gjennom området. Protais’ skrev om deres reiser og det ble utgitt av Melchisédech Thévenot (Relations de divers voyages curieux, utgaver på 1670-tallet og i 1696). I 1678 ble det også omtalt av den tyske teologen Johann Michael Vansleb i en bok om Egypt.
Réunion
Geografi
Réunion nasjonalpark ble etablert i 2007 og ble et verdensarvområde i 2010.
Karnak
Europeisk kjennskap til Karnak
Den første tegning av Karnak ble gjort for Paul Lucas’ reisebeskrivelse i 1704, Voyage du Sieur paul Lucas au Levant, og som reiste rundt i Egypt i årene 1699–1703. Tegningen er relativ lite nøyaktig og er relativ forvirrende for moderne øyne. Den viser en blanding av Amon-Ras område og Montus område, basert på et kompleks begrenset av tre store ptolemeiske portåpninger tilhørende Ptolemaios III Euergetes / Ptolemaios IV Filopator, og den enorme pylon til Amon-Ras område, 113 meter lang, 43 meter høy og 15 meter tykk.
Réunion
Klima
Réunion har sommer hele året og et tropisk klima med milde vinder. Forskjellen i temperatur og nedbør kan variere mye, og varierer etter høyde og hvor utsatt stedet er for vind. Østkysten er fuktigere på grunn av passatvindene. Vestkysten ligger i le bak fjellene og er dermed tørrere.
Middeltemperaturen ved kysten er 20 ℃ om vinteren (april-november) og 26 ℃ om sommeren (desember-mars). Den tørre og kjølige sesongen fra mai til oktober og vinteren er fra juni til august. November til april er fuktig og varm, og ⅔ av den årlige nedbøren kommer i denne perioden. Øya rammes også av sykloner.
Karnak
Amon-Ras område
Amon-Ras område er den største delen av tempelkomplekset, og er dedikert til Amon-Ra, den fremste guden i den tebanske triaden. Det er flere enorme statuer, blant annet en av Pinedjem I som er 10,5 meter høy. Sandstein for dette tempelet, inkludert alle søylene, ble fraktet fra Gebel Silsila, 161 km sør langs Nilen. Det er også en av de største obelisker, 29 meter høy og veier 328 tonn.
Balmullo
Balmullo er en liten landsby i Fife, Skottland. Den ligger i området East Neuk, på nordsiden av Firth of Forth, like ved Guardbridge og flybasen RAF Leuchars.
Réunion
Demografi
Befolkningen har økt betydelig de siste årene, og fordoblet seg fra 1967 (416.525 innbyggere) til 2017 (853,700 innbyggere).
Milan Horáček
Milan Horáček (født 30. oktober 1946 i Velké Losiny, Tsjekkoslovakia) er en tysk politiker og en av grunnleggerne av partiet De grønne. Han er medlem av Europaparlamentet.
Balmullo
I 2002 ble stedet internasjonalt kjent da det angivelig ble observert en svart panter i nærheten.
Réunion
Demografi
Selv om det ikke er tillatt å registrere religion og etnisitet i franske folketellinger, finnes det flere estimat for befolkningssammensetningen; personer av blandet etnisk opphav anslås å utgjøre 40, 42 eller 59 % av befolkningen.
Milan Horáček
Horáček vokste opp i det kommunistiske Tsjekkoslovakia, der han utdannet seg til elektromontør. Mellom 1965 og 1967 ble han klassifisert som «politisk upålitelig» av regimet, innkalt til en straffebataljon og flere ganger fengslet. Han emigrerte til Vest-Tyskland etter Warszawapaktens invasjon av Tsjekkoslovakia i 1968 og ble ti år senere fratatt sitt tsjekkoslovakiske statsborgerskap. I Tyskland arbeidet han i industrien og senere som journalist i en fagforeningsavis. Fra 1976 til 1981 studerte han statsvitenskap ved Goethe-universitetet i Frankfurt og deltok i 1979 i grunnleggelsen av De grønne. Han var på 1980-tallet politisk aktiv for De grønne i Hessen, bl.a. som bystyremedlem i Frankfurt fra 1981 til 1983, og ble i 1983 innvalgt i Forbundsdagen, der han særlig arbeidet med utenriks- og sikkerhetspolitikk, Øst-Europa og menneskerettigheter. Han satt i Forbundsdagen til 1985, og arbeidet deretter som rådgiver med ansvar for utenriks- og sikkerhetspolitikk for De grønnes fraksjon frem til 1990. Han engasjerte seg også i eksiltsjekkoslovakisk politikk og kulturarbeid, bl.a. som utgiver av det tsjekkiskspråklige eksiltidsskriftet Listy. I 1990 gav Václav Havel Horáček statsborgerskapet tilbake og ansatte ham som rådgiver. Horáček var fra 1991 til 2004 leder for Heinrich-Böll-Stiftungs avdeling i Praha, og har siden vært engasjert i tysk-tsjekkisk dialog.
Karnak
Muts område
Muts område er lokalisert sør for det nyere Amon-Ras tempelkompleks. Dette området var dedikert til modergudinnen Mut som ble identifisert som hustru av Amon-Ra i det 18. dynasti i den tebanske triaden. Området har flere mindre templer tilknyttet og har sin egen hellige innsjø, konstruert i en halvmåneform. Tempelet har blitt herjet, mange deler av det har blitt revet ned og gjenbrukt i andre bygg. Det er i dag ikke åpen for publikum. Seks hundre granittstatuer ble funnet i gårdsplassen til Muts tempel. Det er muligens den eldste delen av dette stedet.
Réunion
Demografi
Fransk er offisielt språk, mens dagligspråket er «reunionesisk kreol, et franskbasert kreolspråk som oppstod på begynnelsen av 1700-tallet som følge av samhandlingen mellom franske koloniherrer og afrikanske slaver».
Milan Horáček
I juni 2004 ble han innvalgt i Europaparlamentet som kandidat for De grønne i Sachsen, Sachsen-Anhalt og Thüringen. Han er medlem av underutvalget for menneskerettigheter og varamedlem av utenriksutvalget og landbruksutvalget. Han er videre medlem av delegasjonen for forhandlinger med Kroatia, og varamedlem av delegasjonene for forhandlinger med Ukraina og Bulgaria.
Karnak
Monrus område
Monrus område er dedikert til Monru, sønn av Mut og Amon-Ra, som var en krigsgud innen den tebanske triaden. Området er lokalisert nord for Amon-Ras kompleks og er langt mindre i størrelse, bestående av omtrent 20 000 m2. De fleste monumentene her, som ikke er åpent for offentligheten, er fra Sentiden og er dårlig bevart. Det mest synlige er tre store ptolemeiske portåpninger. Sentralt i anlegget er Monrus eget tempel.
Réunion
Demografi
Religiøst sett er de fleste katolikker 84,9 % - med Saint-Denis bispedømme. 6,7 % er hinduer, 2,15 % er muslimer, 6,2 % er ikke-religiøse. buddhisme og bahai forekommer også. Blant deler av befolkningen med bakgrunn fra Asia forekommer synkretisme - blandet religionsutøvelse.
Nattjagere
Nattjagere (også kjent som allværsjagere) var spesialiserte jagerfly beregnet for avskjæring av bombefly om natten eller i andre situasjoner med dårlig sikt.
Réunion
Historie
Arabiske sjømenn kjente til øya og kalte den Dina Morgabin («Vestøya»). Også afrikanske og asiatiske sjøfarere kjente øya.
Karnak
Tempelet til Amenhotep IV
Tempelet til Amenhotep IV, som er mer kjent under navnet Akhenaton, ble bygget på et sted lokalisert øst for hovedkomplekset, utenfor murene til Amon-Ras område. Det ble ødelagt med overlegg umiddelbart etter hans død ettersom han hadde tilsidesatt Amons presteskap som hadde tatt kontroll over både farao og Egypt før hans styre. Tempelets navn var Gm–p3–itn (Gempaaten), som betyr noe i retningen av «Solskiven er funnet i guden Atons gods». Gempaaten var antagelig orientert mot nord og synes ikke å ha hatt et tak for således å la offerbordene var direkte kontakt med solguden Atons stråler. I denne bygningen, eller tilknyttet den, var det statuer av Akhenaton i rød granitt og sandstein. Hele templet var av betydelig størrelse, (130 meter x 216 meter), men det ble så fullstendig ødelagt at dets fundament har blitt bortimot utslettet. Presteskapet som igjen kom til makten etter Akhenatons død forsøkte også å utrydde alle spor og alle nedtegnelser etter Akhenaton.
Réunion
Historie
Den portugisiske admiralen Pedro de Mascarenhas og hans mannskap anses som de første europeerne som kom til den ubebodde øya den 9. februar 1513. De ga den navnet Santa Apollonia, etter den hellige Apollonia av Alexandria, hvis minne ble markert den 9. februar i den daværende katolske helgenkalender. I årene som fulgte fikk øya sporadisk besøk av arabere, portugisere, engelskmenn og hollendere.
Øya ble senere okkupert av Frankrike og administrert fra Port Louis, Mauritius. Selv om det franske flagget ble heist av François Cauche i 1638, så ble Santa Apollonia først offisielt krevd av Jacques Prunis på vegne av Frankrike, da han deporterte 12 mytterister til øya fra Fort-Dolphin (i dag: Tôlanaro) på Madagaskar. At øya nå var fransk ble markert med en steinstøtte i sjøkanten i det som i dag er kommunen La Possession. Fangene forlot øya og vendte tilbake til Frankrike 28. mai 1658 med skipet Thomas-Guillaume. Fire år etter den første franske flaggheisingen, i 1642, slo de første franskmennene seg ned på øya da La Compagnie des Indes Orientales (Det franske ostindiske kompani) sendte sitt skip Saint-Louis til øya. I 1649 navnga Ludvig XIII av Frankrike øya Île Bourbon, etter navnet på hans kongeslekt.
Det var ikke stor pågang for å flytte til og utvikle øya, og fra rundt 1685 begynte pirater som hadde sitt virke i Indiahavet å bruke Île Bourbon som en handelsbase.
Plantasjeøkonomi
Frem til 1715 var Det franske Ostindiakompani fornøyd med å forsyne seg selv og sine egne skip som passerte. Men kaffe ble introdusert på øya ved at seks mokkatrær ble importert fra Jemen, og mellom 1715 og 1730 ble dette øyas hovedlandbruksvare. Som et resultat av dette ble øyas økonomi sterkt forandret. Franskmennene tok i bruk slaver fra Afrika for å øke produksjonen og etablere en plantasjeøkonomi.
Réunion fikk sitt navn i 1793, som en følge av den franske revolusjonen og kongehusets fall. Navnet fikk øya som en markering av sammenslåingen mellom de revolusjonære fra Marseille og nasjonalgarden i Paris 10. august 1792. I 1801 ble øya døpt om til Île Bonaparte, etter Napoléon Bonaparte. Under Napoleonskrigene ble øya i 1810 okkupert av den britiske marinen, som ga øya tilbake det gamle navnet «Bourbon». Da Frankrike fikk tilbake øya ved Wienerkongressen i 1815, beholdt øya sitt navn «Bourbon» til etter kongehuset Bourbons andre fall i 1848. De andre øyene i Indiahavet som britene hadde okkupert, Rodrigues, Mauritius og Seychellene forble britiske.
Kaffeplantasjene ble ødelagt av sykloner på begynnelsen av 1800-tallet, og engelskmennene introduserte sukkerrør og gjorde sukker til øyas viktigste landbruksvare i løpet av deres femårige okkupasjon. I 1819 startet man også opp med produksjon av vanilje. Vaniljen selges i dag under merket «Bourbon».
I 1848 ble slaveriet avskaffet, men plantasjeeierne trengte fremdeles mye arbeidskraft, så indiske og afrikanske frivillige ble seilt inn til øya. Deres levevilkår viste seg snart å være lik de forhold som slavene opplevde.
De gode tidene for handel varte frem til 1870. Etter ti års bygging åpnet den 171 km lange Suezkanalen i 1869 og gjorde øya overflødig som stoppested på handelsruten mellom Europa og Asia. Øya ble dermed mindre strategisk viktig. I tillegg økte konkurransen på sukker fra Cuba og Europa. Alt dette førte øya inn i et økonomisk uføre.
Réunion i moderne tid
Under andre verdenskrig fikk øyas økonomi enda et tilbakeslag, på grunn av økonomisk blokade, da de lokale myndighetene sympatiserte med det tyskvennlige Vichy-regimet i Frankrike. I slutten av november 1942 invaderte en liten styrke av de Frie franske øya, og tok over kontrollen. Det ble vanskeligere å få eksportert varene som ble produsert på øya. Det at øya var definert som koloni under fransk lov gjorde ikke forholdene bedre. I henhold til de franske lovene var en koloni pålagt å bringe varer av større verdi enn de mottok fra fastlandet. En koloni skulle gå med overskudd.
I 1946 ble kolonistatusen fjernet både for Réunion og de andre daværende franske koloniene. Réunion ble et oversjøisk departement den 19. mars 1946; øya har i dag samme status som et fastlandsdepartement i Frankrike og er dermed en del av EU. I 1974 ble øya også definert som en region i republikken Frankrike.
Milan Horáček
Han er medlem av juryen for Franz-Werfel-Menschenrechtspreis.
Réunion
Réunion i moderne tid
Etter andre verdenskrig økte verdens etterspørsel etter sukker, og dette hjalp Réunion ut av det økonomiske uføret. Frankrikes interesse for øyene er mangesidig. Dels er øya siden 1973 base for det franske militære nærværet i Indiahavet, dels gir øya også grunnlag for retten til store fiskeriressurser i det samme havet.
Nattjagere
Bruken av jagerfly til avskjæring av bombefly om natten oppsto under den første verdenskrig. Dette var imidlertid vanlige jagerfly som opererte ved hjelp av lyskastere på bakken. De første spesialdesignede nattjagerne oppsto imidlertid under den andre verdenskrig. Dette var ombygde jagerfly og lette bombefly utstyrt med radar og egnet bestykning.
Bruken av nattjagere fortsatte frem til 1960-tallet, da multi-rolle jagerfly tok over rollen for de til da mer spesialiserte flyene.
Réunion
Administrasjon
Réunion har fire plasser i det franske senatet (fransk: le Sénat), syv plasser i den franske nasjonalforsamlingen og (sammen med Mayotte) ett sete i europaparlamentet.
Nattjagere
Storbritannia
Pre-radar:
Réunion
Administrasjon
Departementet Réunions folkevalgte forsamling heter, som i andre departementer, conseil général. Den har 47 medlemmer som velges for seks år om gangen. Regionens folkevalgte forsamling, conseil régional, har 45 medlemmer, som også velges for 6 år. Réunions regionsråds president har siden valget i 2017 vært Huguette Bello. Den franske presidenten er representert ved en guvernør («prefect»); siden 2019 er det Jacques Billant. Stemmerett oppnås for alle ved fylte 18 år.
Nattjagere
Storbritannia
Airborne Intercept (AI) radar:
Réunion
Administrasjon
Øya er delt inn i fire arrondissementer, 24 kommuner og 47 kantoner.
Utenrikspolitikk er i hovedsak ivaretatt av Frankrikes regjering. Réunion er medlem av Kommisjonen for Det indiske hav (Commission de l'océan Indien), ITUC, UPU og WFTU. Réunion søkte i 2004 om medlemskap i Den afrikanske union.
Nasjonaldagen er som i det øvrige Frankrike 14. juli til minne om stormingen av festningen Bastille Saint-Antoine i 1789. Lokal nasjonaldag er 20. desember, til minne om avskaffelsen av slaveri i 1848.
Réunion utstedte sitt første frimerke i 1852. Siden 1975 har franske frimerker blitt brukt på øya.
De små øyene Europa, Bassas da India, Glorieusesøyene, Juan de Nova og Tromelinøya i Mosambikkanalen var frem til 3. januar 2005 administrert av Réunion, men er administrert av De franske sørterritorier (fransk: Terres australes et antarctiques françaises – TAAF).
Økonomi
Sukker er det viktigste landbruksproduktet og øyas hovedeksportvare. Sukkerdyrking utgjør dekker 2/3 av landarealet og en tilsvarende andel av eksportinntektene, om enn synkende. Andre eksportvarer er vanilje, te, tobakk og mais,  og dertil rom og melasse.
Turisme blir en stadig viktigere inntektskilde for Réunion. Høysesongen for turisme er fra juli til september og i julen.
Øyboerne har tradisjonelt hatt en lavere inntekt og levestandard enn andre franske territorier, men dette gapet blir stadig mindre. Den franske staten bidrar med store økonomiske overføringer til Réunion. Offisiell valuta er euro.
Arbeidsløsheten er særdeles høy, 36 % (1999), og rammer særlig øyas yngre befolkning (39 % av innbyggerne er under 20 år). Skillet mellom øvre middelklasse og de fattige er stort. De hvite og de med indisk bakgrunn er bedre stilt enn øyboerne med annen bakgrunn og har en kjøpekraft på europeisk nivå. Minoritetsgruppene er rammet av fattigdom og arbeidsløshet slik man kan se i fattige land på det afrikanske kontinentet.
Øya har i den senere tid søkt tettere kontakt med Afrika og i 2004 søkte øya om medlemskap i Fellesmarkedet for det østlige og sørlige Afrika (COMESA).
Samferdsel
Øyas internasjonale lufthavn, Aéroport de la Réunion Roland Garros, ligger 11 km øst for hovedstaden Saint-Denis. Utenfor Saint-Pierre sør på Réunion ligger Aéroport de Saint-Pierre Pierrefonds med begrenset innenriks- og utenrikstrafikk.
Flyselskapet Air Austral har hovedbase på Réunion. Flyselskaper som flyr til Réunion:
Kultur
I tillegg til den offisielle franske nasjonalsangen, brukes den regionale sangen «P’tit fleur fanée» («Den vesle falmende blomsten») av Georges Fourcade og Jules Fossy fra 1930 som uoffisiell nasjonalsang på øya.
Den venskablige foreningen
Den venskablige Foreningen var en sosial forening som ble stiftet 5. november 1846 av 46 borgere i Christiania. Senere utvidet den navnet til Den venskablige foreningen af 1846, blant medlemmer bare kalt Venskaben. Foreningen arrangerte ulike medlemsfester og aktiviteter fram til 1994 da den ble oppløst.
Réunion
Kultur
I hovedstaden finnes Leon Dierx-museet, etablert i 1912 med utgangspunkt i en privat samling etter kunsthandleren Ambrois Vallard, med verker av Monét, Cézanne, Sisley, Renoir. Museet har navn etter forfatteren Leon Dierx.
Den venskablige foreningen
Historie
Foreningen arrangerte klubbkvelder, i en periode med egen tjener (med navn Westerbom – se foto i fotoalbumet U 0001), danseaftener, ball, torskeaftener, utflukter, julebord med mer. Klubbaftnene ble etter hvert mer og mer orientert om kortspillet bridge. Æresmedalje ble utdelt fra 1872, og fra 1927 ble kommandørorden utdelt. Medlemmer kunne bli utnevnt til ridder og stormester. En periode etter starten hadde foreningen over 300 medlemmer, de siste årene var medlemstallet nede i rundt 15.
Réunion
Kultur
Fotballspilleren Didier Fernand Agathe som bl.a. spilte over 100 kamper for Celtic, er født på øya.
Kirby
Kirby er en japansk spillfigur. Spillene er produsert av den japanske spillprodusenten Nintendo, og Kirby ble skapt av Masahiro Sakurai. Kirby er dog mest kjent for Nintendos Super Smash Bros., som er et spill der Nintendo-karakterer fra ulike spill samles til kamp.
Spillhistorie
Kirby har medvirket i følgende spill:
Lars Inge Terum
Lars Inge Terum (født 1952 ) er en norsk sosiolog, og professor ved Senter for profesjonsstudier ved Oslomet – storbyuniversitetet Terums forskningsinteresser har særlig vært rettet mot trygde- og sosialpolitikk, profesjoner og profesjonsutøvelse, kvalitet i høyere utdanning, arbeidsinkludering og frontlinjearbeid.
Utdanning, verv og yrkeskarriere
Terum er oppvokst i Ålvik og Øystese i Hardanger. Har en toårig utdanning i sosialpedagogikk fra Høgskulen i Volda, hovedfag i samfunnsvitenskap fra Universitetet i Tromsø og doktorgrad i sosiologi fra Universitetet i Oslo.
Terum har arbeidet som forsker ved Institutt for sosialforskning (INAS) (nå innlemmet i NOVA), førsteamanuensis ved Norges kommunal- og sosialhøgskole og som dosent II ved Høgskolen i Lillehammer. I 1998 ble han ansatt som professor ved Høgskolen i Oslo, med oppgave å etablere Senter for profesjonsstudier. Terum ledet oppbyggingen av senteret til han i 2011 gikk over i et professorat. Fra 2008 til 2014 var han også professor II ved Høgskulen i Volda.
Terum tok i 2013 initiativet til å etablere en NAV-enhet ved Høgskolen i Oslo og Akershus - med formål om å styrke NAV-ansattes kunnskap og kompetanse i kjølvannet av NAV-reformen. Det nye kompetansesenteret fikk navnet Senter for arbeidsinkludering (nå Kompetansesenter for arbeidsinkludering) og ble offisielt åpnet i august 2015. Han har siden 2016 hatt ulike roller i utviklingen av kompetansesenteret, som omtales som KAI.
Terum har også vært styreleder for Arbeidsforskningsinstituttet (AFI) og medlem i styret for Statens institutt for alkohol- og narkotikaforskning, styret for Norsk institutt for forskning om oppvekst, velferd og aldring (NOVA), samt medlem i Rådet for sosialarbeiderutdanning.
KAI-podden
Terum etablerte i 2020 KAI-podden - en podkast som gis ut av Kompetansesenter for arbeidsinkludering (KAI). Her snakker Terum her med forskere, politikere og andre aktører om temaer forbundet med arbeidsinkludering.
Vitenskapelige publikasjoner
Et utvalg av Terums vitenskapelige publikasjoner:
En mer utfyllende liste over Terums publikasjoner, ligger på OsloMets ansattside.
Chuck Schumer
Charles Ellis «Chuck» Schumer (født 23. november 1950 i Brooklyn i New York) er en amerikansk politiker og jurist fra Det demokratiske parti som sitter i senatet for New York. Fra 2017 er Schumer demokratenes fraksjonsleder i senatet. , og fra 2021 er han majoritetsleder i Det amerikanske senatet. Schumer giftet seg med Iris Weinshall 21. september 1980 i nordtårnet i World Trade Center. Sammen har de to døtre.
Biografi
Schumer tok eksamen ved Harvard Law School i 1974. I 1974 ble han valgt inn i New Yorks delstatsforsamling i en alder av 23 år, og ble dermed det yngste medlemmet av forsamlingen siden Theodore Roosevelt. I 1980 ble han valgt inn i representantenes hus. Han ble gjenvalgt åtte ganger, før han ble valgt inn i senatet for første gang i 1998, og han ble gjenvalgt til nye seksårsperioder i 2004, 2010 og 2016. Etter den store valgseieren for demokratene i 2006 ble han valgt til nestleder for demokratenes fraksjon i senatet.
I 2005 ble han leder for the Democratic Senatorial Campaign Committee (DSCC), som har til oppgave å sørge for at demokrater vinner valg til senatet. Han sluttet som leder for DSCC etter kongressvalget i 2008. Han ble sett på som en vellykket leder av komiteen, ettersom Demokratene vant seks nye seter under valget i 2006 og minst syv nye seter i valget i 2008. Under hans komitéledelse gikk Demokratene fra å ha 44 senatorer til å ha minst 58.
Galten
Galten kan vise til:
Nicolas Raux
Nicolas-Joseph Raux (Luo Guangxiang 羅廣祥, født 14. april 1754 i Ohain nær Avesnes i bispedømmet Cambrai i Frankrike, død 16. november 1801 i Beijing i Kina) var en katolsk kinamisjonær tilhørende lasaristordenen.
Virke i Kina
Han kom til Kina i 1784 i den første gruppen av fem lasarister som skulle prøve å videreføre jesuittenes mangeårige arbeid i landet, primært det det kinesiske keiserhoff. Jesuittordenen var blitt oppløst i 1773, og det var viktig for Den katolske kirke å gjøre hva den kunne for at fruktene av deres arbeid ikke skulle gå tapt.
Roux hadde trådt inn i Kongregasjonen for misjonen (lasaristene) i Paris den 18. juli 1771 og ble presteviet den 15. mars 1777. Han ble professor i teologi ved Saint-Lazare før han ble sendt til Kina, en gruppe på fem lasarister. De kom frem til Guangzhou den 1. september 1784. Tre av de fem kom til Beijing og fikk der overta Beitang-kirken, offisielt den 29. april 1785. Raux, som var lasaristmisjonens leder, som hadde vært en av det kinesiske hoffs tolker under Macaulay-sendeferden i 1793, ble i 1795 junior visedirektør ved det keiserlige astronomibyrå, en stilling han hadde til sin død.
Malpighiske rør
Malpighiske rør er det viktigste ekskresjonsorganet hos enkelte laverestående dyr. Det malpighiske rør, er et rørformet organ, som leder fra kroppshulen og ut i tarmen. Det er et system av flere korte, tynnere rør som går ut fra hovedrøret. Dets oppgave er å ta opp avfallstoffer fra hemolymfen.
Ingeborg Helen Marken
Ingeborg Helen Marken (født 23. januar 1975 i Kongsberg, oppvokst i Eggedal) er en tidligere norsk alpinist. Hun var spesialist i fartsdisiplinene Super-G og utfor og har én verdenscupseier fra rennet i Kvitfjell den 7. mars 1996, samt to pallplasseringer i utfor.
Malpighiske rør
Navnet malpighske er fra zoologen Marcello Malpighi, som studerte anatomi. Han levde på 1700-tallet.
Labyrintfisker
Mange arter, særlig guramier og kampfisker, er populære akvariefisk.
Palestina under Sommer-OL 2008
Palestina under Sommer-OL 2008. Fire sportsutøvere, to menn og to kvinner, fra Palestina deltok i to sporter, svømming og friidrett under Sommer-OL 2008 i Beijing. De vant ingen medaljer. Friidrettsutøveren Nader Almassri var landets flaggbærer under åpningsseremonien.
Burgh
Denne formen for administrativ inndeling eksisterte fra 1100-tallet da kong David I av Skottland opprettet de første kongelige burgher. Statusen som burgh var stort sett analog med statusen borough i England. Som følge av reorganiseringen av lokalt styresett i 1975 forsvant den praktiske betydningen ved begrepet, men det er fortsatt vanlig at byer som hadde slik status før endringen bruker uttrykket, for å understreke sin historiske betydning. Tittelen «kongelig burgh», som fortsatt benyttes av noen byer, har nå kun seremoniell verdi. De få bosetningene som ikke lenger har bystatus er gjerne ekstra påpasselige med å bruke det gamle uttrykket.
Historie
Den første burgh var Berwick-upon-Tweed. Ved 1130 hadde kong David I etablert andre burgher som Edinburgh, Stirling, Dunfermline, Perth, Dumfries, Jedburgh, Montrose og Lanark. De fleste av burghere som ble gitt charter i hans tid hadde antagelig allerede eksistert som bosetninger. Charter ble kopiert bortimot ordrett fra de som ble benyttet i England, og de tidlige burgher inviterte ofte engelske og flamske bosettere. De var i stand til å gjennomføre tollsatser og bøter på handelsmenn innenfor en region utenfor deres bosetninger. De fleste av de tidligste burghere var på østkysten av Skottland, og de største og rikeste var Aberdeen, Berwick, Perth og Edinburgh, og deres vekst og framgang hadde sin årsak i handelen med det europeiske fastlandet. I sørvest ble Glasgow, Ayr og Kirkcudbright preget av en mindre inntektsgivende skipshandel med Irland og i mindre grad med Frankrike og Spania.
Burgher var typisk sett bosetninger under beskyttelse av en borg og/eller festningsmurer og hadde vanligvis et markedsted med en bred hovedgate eller forbindelsepunkt, markert med hva skottene kalte et mercat cross (engelsk: market cross; norsk: markedkors), foruten havn, lagerbygninger og hus for borgerne og andre innbyggere. Opprettelsen av 16 kongelige burgher kan bli sporet til styret til David I, som styrte i tiden 1124–1153, og det er påvist 55 burgher ved 1296. I tillegg til de fremste kongelige burgher, kom det i senmiddelalderen baroni-burgher og eklektiske burgher, med 51 opprettet mellom 1450 og 1516. De fleste av disse var langt mindre enn deres kongelige motparter. Som ekskludert fra handel med utlandet fungerte de hovedsakelig som lokale markedsentre og som sentre for håndverkindustri. Burgher var sentre for de grunnleggende håndverksarbeid, inkludert framstilling av sko, klær, tallerken, potter, snekkerarbeid, brød og øl. Det ble vanligvis solgt på markedsdagene. Generelt utførte burgher langt mer lokal handel med deres innland, som de var avhengig av for mat og råmaterialer, enn handel nasjonalt eller med utlandet.
Burgher hadde rett til representasjon i det skotske parlamentet. Under Lovene om union i 1707 ble mange av byene parlamentariske burgher, representert i det britiske parlamentet (etter at de skotske og engelske parlamentene var blitt oppløst ved unionen). Under Folkerepresentasjonsakten av 1832, 32 år etter at de to parlamentene var blitt slått sammen til et britisk, opphørte grensene til burghene for valg til parlamentet å være nødvendige.
Typer
Det var flere typer burgh:
Falstad fangeleir
Falstad fangeleir, av tyske okkupasjonsmyndigheter kalt SS-Strafgefangenenlager Falstad, var en fangeleir i Ekne i tidligere Skogn kommune utenfor Levanger i Trøndelag under okkupasjonen av Norge under andre verdenskrig. Bygningene fra 1921 var opprinnelig beregnet for Falstad skolehjem, en statlig internatskole, men i august 1941 tok Schutzstaffel (SS) over hoveddelen av området. Om lag 4500 mennesker fra 13 nasjoner satt her i perioden 1941–45. Flertallet var norske politiske fanger. Fangene i leiren ble satt fri i mai 1945. Etter krigen ble Falstad i noen år brukt som arbeidsleir for landssvikere, og senere som spesialskole. I dag er leiren et museum, Falstadsenteret.
Aschehougs verdenshistorie
Aschehougs Verdenshistorie er den norske utgaven av et femtenbinds historieverk utgitt av norske, svenske og danske historikere mellom 1982 og 1986. Et tilleggsbind om begivenhetene mellom 1985 og 1993 ble senere utgitt. I Sverige ble serien utgitt som Nationalencyklopedins världshistoria av Bra Böcker.
Falstad fangeleir
Fangeleir under andre verdenskrig
Leiren ble drevet av Gestapo og ble mest brukt for politiske fanger fra de forskjellige okkuperte områdene, i alt var 13 forskjellige nasjonaliteter innesperret på Falstad. De største fangegruppene var fra Norge, Sovjetunionen, Jugoslavia, Danmark og Polen. Selv om noen av fangene ble i leiren over en lengre periode, ble de fleste sendt videre til leirer i Tyskland, Polen eller til Grini fangeleir som var den største fangeleiren i det okkuperte Norge.
61 Danaë
61 Danaë er en hovedbelteasteroide. Den ble oppdaga den 9. september 1860 av Hermann Mayer Salomon Goldschmidt fra Observatoire de Paris i Paris. Den er oppkalt etter Danaë fra gresk mytologi.
Falstad fangeleir
Fangeleir under andre verdenskrig
Leiren ble i 1942 også brukt som transittleir for norske jøder som ble sendt til Polen og myrdet der. Minst åtte jøder ble myrdet på Falstad. Leiren var preget av hardt og meningsløst tvangsarbeid. Ydmykelser og overgrep var vanlig, spesielt under SS-Hauptscharführer Gogol og Hans Lambrecht, en tysk vakt kjent under tilnavnet «Gråbein».
Aschehougs verdenshistorie
Arbeidet med verdenshistorieserien tok til i 1976 med Bjarne Gran som forprosjektleder. Aschehoug hadde det ansvar for redaksjon av teksten, mens det svenske forlaget Bra Böcker hadde ansvar for formgivning og bilderedaksjon. Knut Helle var norsk hovedredaktør og redaksjonen bestod forøvrig av Kåre D. Tønnesson, Jarle Simensen og Sven Tägil. Bokserien ble utgitt samtidig med (den konkurrerende) 20-binds verdenshistorien til Cappelen. Ifølge forlaget var verket i 2010 solgt i ca 50 000 sett.
Falstad fangeleir
Fangeleir under andre verdenskrig
Falstad var underlagt de sivile okkupasjonsmyndighetene under Reichskommissar Josef Terboven via Wilhelm Rediess, som var leder for alle tyske politistyrker i Norge, både SS og Gestapo, og Heinrich Fehlis, som var Befehlshaber der Sicherheitspolizei und des Sicherheitsdienst (forkortet BdS). Falstad var del av det tyske kriminalpolitiet ReichsKriminalpolizei (avdeling V i Reichssicherheitshauptamt). I praksis ble Falstad drevet av Gerhard Flesch, som var leder for den regionale Einsatzkommando V med tittelen KdS Drontheim. Mens Rediess og Fehlis begikk selvmord etter frigjøringa, ble Flesch dømt til døden og henrettet 1948.
Falstadskogen
Leirledelsen brukte Falstadskogen, som ligger en kilometer sør for Falstadbygningen, til utenomrettslige henrettelser av krigsfanger og skueprosesser mot politiske og jødiske fanger. De første drapene skjedde 7. mars 1942. 6. oktober samme år innførte okkupasjonsmakten unntakstilstand i deler av Midt-Norge og minst 170 utenlandske fanger og 34 norske fanger ble myrdet på retterstedet. Det nøyaktige antallet ofre totalt sett er ukjent, men over 200 fanger ble henrettet og lagt i massegraver i Falstadskogen i perioden 1942–1943.
Henrettet i 7. mars 1942 for illegalt arbeid og spredning av nyheter fra London (de fire første var norske jøder). :
Henrettet 13. november 1942 :
Under rettssaken hevdet Gerhard Flesch at de tre siste ble sendt til Tyskland. De tre ble funnet i samme grav i juni 1947. Schidorsky og Glick hadde revolverskudd gjennom hodet, mens Abrahamsen var uten skuddmerker og det er uklart hvordan han døde. Abrahamsen var skrøpelig og nesten blind. Det er ukjent hvor David Isaksen, Wulf Isaksen, David Wofsohn og Abel Bernstein ble begravet - likene av de fire kan ha blitt senket i Trondheimsfjorden. :
Gjenforening
Bildene i galleriet viser fanger som gjenforenes med familiene ved Trondheim sentralstasjon dagen etter frigjøringsdagen 8. mai 1945.
Tvangsarbeidsleir, spesialskole og museum etter andre verdenskrig
Etter frigjøringen ble Falstadbygningen brukt som tvangsarbeidsleir og fengsel under landssvikoppgjøret under navnet Innherad tvangsarbeidsleir, før anlegget ble brukt som spesialskole fra 1951 til 1992.
Falstadskogen er i dag nasjonalt minnested og krigsgravplass.
Bengtsfors kommune
Bengtsfors kommune er en kommune i Västra Götalands län i landskapet Dalsland i Sverige. Kommunens administrasjonssenter ligger i Bengtsfors.
Tettsteder
Bengtsfors kommune har fem tettsteder. I tabellen oppgis antall innbyggere per 31. desember 2010.
Konstantin Bogajevskij
Konstantin Fjodorovitsj Bogajevskij (russisk: Константин Фёдорович Богаевский; født i Feodosija, død 17. februar 1943 samme sted) var en russisk kunstmaler kjent for sine symbolistiske landskapsmalerier.
Liv og arbeid
Bogajevskij ble født i byen Feodosija øst på Krim (i dagens Ukraina), av foreldre med tyske og italienske aner. Sine første læretimer i kunst fikk han med Ivan Ajvazovskij.
Symbolist-landskap
Bogajevskij var medlem av Mir iskusstva (Unionen av russiske kunstnere) og Zjar-Tsvet. I 1906 stilte han ut sine malerier på Exposition de l'Art Russe i Paris, organisert av Sergei Diaghilev. Fire år senere la han ut på en reise til Vest-Europa, besøkte innimellom Italia. Han ble der kjent med malerkunsten til Albrecht Dürer, Albrecht Altdorfer og Andrea Mantegna. Kunsten til disse personlighetene fikk sterk innvirkning på Bogajevskij og hans senere verk.
Hjem til Feodosija
Bogajevskij flyttet i 1912 til Feodosija, der han holdt seg resten av livet sitt. Han opprettholdt et mangeårig vennskap med en annen kjent feodosier, en skald av et ikke-eksisterende land, Aleksandr Grin. Også med Koktebel-gruppen i russisk intelligentsia pleiet han et nært forhold, blant annet med Maksimilian Volosjin, Marina Tsvetajeva og Osip Mandelstam.
Etter oktoberrevolusjonen minket interessen for Bogajevskijs malerier. Men han ble ikke forfulgt av sovjeterne. Et av hans verk fra 1932, Havn i en forestilt by, ble til og med priset som et sosialist-realistisk maleri av kraftverkstasjonen ved elva Dnjepr.
Universitetet i Oslo
Universitetet i Oslo (forkortet UiO) er et norsk forskningsintensivt statlig universitet. Det er det eldste og gjennomgående høyest rangerte universitet i Norge; frem til 1946 var det Norges eneste universitet og det beholdt sin posisjon som landets største universitet til 2016 da det ble nest størst. Universitetet har over 27,000 studenter og 6,600 ansatte. Professor Svein Stølen har vært rektor ved Universitetet i Oslo siden 1. august 2017.
Universitetet består av åtte fakulteter som driver forskning i og tilbyr undervisning i teologi, jus, medisin, humanistiske fag, matematisk-naturvitenskapelige fag, odontologi, samfunnsvitenskaper og utdanningsvitenskap. I tillegg til fakultetene består UiO i bred forstand av flere museer og andre enheter, og av flere formelt selvstendige tilknyttede institutter. Det juridiske fakultet holder til i de opprinnelige universitetsbygningene ved Karl Johans gate, som fakultetet delte med Det medisinske fakultet til 1985. Den største delen av universitetet holder til på Blindern–Gaustad universitetsområde, der den første bygningen stod ferdig i 1932. I 1950- og 1960-årene ble Blindern–Gaustad-området bygget betydelig ut og betegnet som Forskningsbyen. Det medisinske fakultet ligger på Gaustad og universitetssykehusene i Oslo-området.