cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
«Uredd» (P 41)
Oppdrag
«Uredd» var så med på to konvoier til. 2. september var den på nytt oppdrag, Andfjorden skulle dekkes. Ubåten returnerte fra oppdrag 29. september. 12. oktober var det nytt oppdrag på norskekysten. I Åfjorden senket hun sitt første skip, et tysk handelsskip av middels størrelse. Hun returnerte til Lerwick 27. oktober. 11. november ble hun nok engang sendt ut, denne gangen i kraftig storm, og selv på 200 fots dybde slingret hun godt. Hun fikk returordre 25. november. På nytt oppdrag på norskekysten fikk mannskapet se en større krysser 17. januar 1943. Hun klarte ikke å senke denne, ved å sende ut fire torpedoer. Dagen etter fikk hun returordre.
Trianon-traktaten
Andre konsekvenser
Ungarn måtte også gi avkall på alle privilegier i territorier utenfor Europa som hadde tilhørt det tidligere Østerrike-Ungarn.
«Uredd» (P 41)
Siste oppdrag
I februar 1943 var «Uredd» på et oppdrag der hun skulle landsette Kompani Linge-mannskaper i Bodø. Disse skulle sabotere kraftforsyningen til Sulitjelma gruber («Operasjon Seagull»). «Uredd» skulle så til Senja for å hente to franskmenn og to norske SIS-agenter («Operasjon Upsilon II»). De hadde fått informasjon fra britisk etterretning at Fugløyfjorden ikke var minelagt, noe som var feil. «Uredd» traff en tysk mine, og hele mannskapet inkludert løytnant Rolf Q. Røren og alle mannskapene fra kompani Linge omkom, sammen med SIS-agenten Paul Kristjern Nygaard, som også var ombord som maskinist.
Trianon-traktaten
Andre konsekvenser
Artiklene 54–60 i traktaten krever at Ungarn skal anerkjenne rettighetene til nasjonale minoriteter innenfor sine grenser.
Willy Gysi
Willy Gysi (født 9. januar 1918) var en sveitsisk håndballspiller som deltok i de olympiske leker 1936 i Berlin.
Gysi vant en olympisk bronsemedalje i håndball under OL 1936 i Berlin. Han var målvakt på det sveitsiske laget som kom på tredjeplass i håndballturneringen bak Tyskland og Østerrike. Det var første gang som håndball var olympisk sport. Seks lag deltok i turneringen som ble avviklet i perioden 6. og 14. august. Sveits vant to av fem kamper, i finalerunden som besto av fire lag, tapte de mot Østerrike med 6-11 og mot Tyskland med 6-16 men de vant over Ungarn med 10-5. Gysi spilte to kamper i OL-turneringen som målvakt.
Sport (andre betydninger)
Sport er et engelsk begrep hentet fra gammelfransk desport i betydningen adspredelse eller moro, og viser til lek og fysisk aktivitet.
Sport som begrep og navn nyttes i en rekke sammenhenger og kan også referere til:
Sporten
Sporten er bestemt form av substantivet en sport, men nyttes i en rekke sammenhenger og kan også referere til:
Vagant (tidsskrift)
Vagant er et tidsskrift for litteratur og kritikk, grunnlagt i 1988. Tidsskriftet har base i Bergen og Berlin, og er primært rettet mot et norsk publikum, men trykker tekster på alle de skandinaviske språkene.
Vagant har siden begynnelsen vært et unglitterært tidsskrift med stadig nye redaksjonssammensetninger. Redaksjonen består av både forfattere og litteraturvitere. Tradisjonelt har redaksjonen hatt en flat struktur. I 2007 ansatte man tidsskriftets første ansvarlige redaktør, Audun Lindholm.
I 2009 opprettet Vagant internettsatsingen «Vagant Europa», med det formål å oversette artikler fra europeisk litterær og kulturell debatt.
Historikk
De første årene var Vagant et uavhengig tidsskrift, med base i Oslo. I 1999 ble det opprettet en parallell redaksjon i Bergen, som lagde ett nummer i året. I 2002 kom Oslo-redaksjonens siste nummer, og deretter hadde tidsskriftet base i Bergen de neste ti årene. Hovedkontoret ble flyttet til Berlin i 2013.
Fra 1996 til 2005 mottok tidsskriftet økonomisk støtte fra forlaget Aschehoug. I 2005 sa Aschehoug opp sponsoravtalen med tidsskriftet, og redaksjonen inngikk en ny avtale med det daværende forlaget N. W. Damm & Søn. Mellom 2005 og 2016 ble tidsskriftet utgitt av Cappelen Damm. Fra og med januar 2017 er eierskapet overdratt til redaksjonen.
Tidsskriftet har fått navn etter de såkalte vagantene, det vil si omstreifende studenter som fremførte dikt og sanger på latin, mot kost og losji på vertshus rundt om i Europa i middelalderen.
I 2013 ble tidsskriftet kåret til Årets tidsskrift av Norsk Tidsskriftforening og tidsskriftet fikk Språkprisen i 2014.
Noen tidligere medlemmer av redaksjonen
Gunnar Rebnord Totland, Alf van der Hagen, Tone Hødnebø, Johann Grip, Pedro Carmona-Alvarez, Pål Norheim, Arve Kleiva, Linn Ullmann, Anne Gjeitanger, Cecilie Schram Hoel, Henning Hagerup, Olaug Nilssen, Torunn Borge, Linde Hagerup, Espen Stueland, Tore Renberg, Karl Ove Knausgård, Nora Simonhjell, Susanne Christensen, Erlend O. Nødtvedt, Vigdis Ofte, John Ødemark, Knut Hoem.
Kutum
Kutum er en landsby i den sudanske staten Nord-Darfur. Landsbyen ligger 120 kilometer nordvest for hovedstaden i staten, Al-Fashir. Den ligger langsmed en wadi, og er derfor også kjent som Wadi Kutum. Kutum ligger i nord, ved Marrafjellene.
Per 2006 hadde landsbyen 45 000 innbyggere, hovedsakelig furfolk, tunjurfolk og bertifolk.
Ernst Hufschmid
Ernst Hufschmid (født 9. oktober 1910) var en sveitsisk håndballspiller som deltok i de olympiske leker 1936 i Berlin.
Hufschmid vant en olympisk bronsemedalje i håndball under OL 1936 i Berlin. Han var med på det sveitsiske laget som kom på tredjeplass i håndballturneringen bak Tyskland og Østerrike. Det var første gang som håndball var olympisk sport. Seks lag deltok i turneringen som ble avviklet i perioden 6. og 14. august. Sveits vant to av fem kamper, i finalerunden som besto av fire lag, tapte de mot Østerrike med 6-11 og mot Tyskland med 6-16 men de vant over Ungarn med 10-5. Hufschmid spilte alle fem kampene i OL-turneringen.
Hans Olav Uldal
Hans Olav Stephansen Uldal (født 16. desember 1982 i Arendal) er en norsk friidrettsutøver, mest kjent som mangekjemper.
Uldal ble norgesmester i tikamp i 2005, og deltok under sommer-OL for Norge i 2004 i Athen med 27.-plass i tikamp. Han representerer Sandnes IL, tidligere Idrettsklubben Grane.
Fylkesvei 4064
Fylkesvei 4064 går mellom Fokvelland og Optedal i Lyngdal kommune. Veien er 3,5 km lang.
Frem til 2019 hadde veien betegnelsen fylkesvei 575 (Vest-Agder).
Erland Herkenrath
Erland Franz Herkenrath (født 24. september 1912 i Zürich, død 17. juli 2003 i Weggis) var en sveitsisk håndballspiller som deltok i de olympiske leker 1936 i Berlin.
Luquan (Shijiazhuang)
Luquan (kinesisk: 鹿泉; pinyin: Lùquán) er et byfylke i byprefekturet Shijiazhuang i provinsen Hebei i Folkerepublikken Kina.
Det har et areal på 603,1 km² og teller 340.700 innbyggere (2002).
Administrative enheter
Storkommuner:
Kommuner:
Samferdsel
Kinas riksvei 307 ender i Yinchuan. Den begynner i Qikou i Hebei og fører gjennom provinsene Shanxi og Shaanxi til Yinchuan.
Agnbøkslekten
Agnbøkslekten (Carpinus) er en slekt av løvtrær i bjørkefamilien.
De fleste artene er små, løvfellende trær, men noen blir bare busker. Barken er furete eller glatt. Bladene er spredte og enkelt- eller dobbelttannede. De er sambu og vindpollinerte, og hannraklene er gjemt i en knopp om vinteren, mens hunnraklene har lange skjell. Hver nøttefrukt er omgitt av et langt og et kort blad som er sammenvokst ved basis.
Slekten omfatter 37 arter i de tempererte og subtropiske strøkene på den nordlige halvkule, med flest arter i Øst-Asia og særlig i Kina, som har 27 endemiske arter. I Europa er det to arter, agnbøk og orientagnbøk. Ingen arter vokser vilt i Norge, men agnbøk finnes nordover til Danmark og Sør-Sverige. Agnbøk er mye brukt i hekker i Norge.
Det er vanlig å regne slekten til bjørkefamilien, men enkelte forskere velger å plassere agnbøkslekten sammen med hasselslekten (Corylus), humlebøkslekten (Ostrya) og Ostryopsis i en egen familie – Corylaceae (hasselfamilien).
Arter
Noen av artene i denne slekten er:
2 Minutes to Midnight
«2 Minutes to Midnight» er den ellevte singelen fra det britiske heavy metal-bandet Iron Maiden, og den første fra deres album Powerslave. Singelen ble utgitt 6. august 1984, og endte på plass nummer 11 i Storbritannia. Sangen ble skrevet av Adrian Smith og Bruce Dickinson.
Nigers flagg
Flagget kan minne om Indias flagg, men dette er sannsynligvis tilfeldig. Elfenbenskystens flagg bruker de samme fargene.
Nigers flagg er en trikolor, som så mange andre av Frankrikes kolonier.
SEG Plaza
SEG Plaza (赛格广场) er en 356 meter høy skyskraper i den kinesiske byen Shenzhen i provinsen Guangdong. Den er byens nest høyeste skyskraper (per 2009).
Riss (fjellsport)
Ulike typer riss gir anledning til bruk av ulike teknikker:
Dersom hele kroppen får plass gir det anledning til andre klatreteknikker i det som kalles kaminer.
Grenseveien (Oslo)
Grenseveien går fra Carl Berners plass til Strømsveien på Helsfyr, men ble i 1968 videreført i en 115 meter lang bro over Strømsveien og ble slik knyttet til Østensjøveien som ett gateløp.
Helsfyr gård lå i nr 92, og Grønvoll gård lå i nr 95.
Olaf Skavlan
Olaf Skavlan også kjent som Ole Skavlan (født 25. januar 1838 i Stranda på Sunnmøre, død 31. mai 1891 i Kristiania) var en norsk litteraturhistoriker og kvinnesaksforkjemper. Han var opprinnelig utdannet jurist, men hans litterære interesser førte ham over i litteraturhistorien. Han ble i 1877 ekstraordinær professor i europeisk litteraturhistorie ved Det Kongelige Frederiks Universitet. Skavlan var en av Norges tidlige «venstreprofessorer», var sentral i kretsen rundt Dagbladet og redaktør i Nyt Tidsskrift. Han markerte seg også som forkjemper for kvinners adgang til universitetet, og var sentral i kretsen rundt Cecilie Thoresen da hun ble Norges første kvinnelige student. Han var medlem av det første styret i Norsk Kvinnesaksforening.
Bakgrunn
Han var sønn av Aage Schavland og Gerhardine Pauline f. Bergh, og selv gift med Dagmar Kielland, en søster av Alexander Kielland. Skavlan var bror av Sigvald Skavlan og svoger av politikeren Ludvig Daae. Datteren Aagot Kielland Skavlan var gift med arkitekten Arnstein Arneberg. Sønnen Einar Skavlan var redaktør i Dagbladet. Skavlans hjem var sentral i den såkalte Dagblad-kretsen og familien Skavlan fikk besøk av Amalie Skram, Edvard Brandes og Georg Brandes.
Karriere
Han ble juridisk kandidat 1861. Mens han var student skrev han tallrike studentviser og studentkomedier, blant andre Gildet paa Mærrahaug, en parodi på Ibsens Gildet paa Solhaug. 1871 ble han universitetsstipendiat i nyere europeisk litteratur og en kort tid artistisk direktør ved Christiania Theater.
1871 utkom også hans eneste større verk, Holberg som Komedieforfatter. Kort etter hadde han et lengre opphold i København. Både før og siden reiste han adskillig. Mens han var i Paris 1876, fikk han vite at regjeringen hadde foreslått for Stortinget å opprette en egen post i alminnelig litteraturhistorie for ham. Stortinget bevilget den uten motsigelse.
I sin tid ved universitetet utga han bare en eneste avhandling, Henrik Wergeland. Omtrent ni år før sin død ble han rammet av en hjernesykdom, som førte til at han i flere år var fullstendig arbeidsudyktig. Senere gjenopptok han sin universitetsgjerning på ny, men uten den tidligere styrke.
Kvinnesak
Olaf Skavlan markerte seg også som kvinnesaksforkjemper. Han arbeidet for at universitetet på eget initiativ skulle gi kvinner adgang, men fikk ikke gjennomslag blant professorkollegene. Tidlig i 1880-årene gav han privatundervisning til Cecilie Thoresen for at hun kunne forberede seg på å ta examen artium, som den gang var en adgangsprøve til universitetet som ble gjennomført av universitetet selv; etter at Stortinget vedtok et lovforslag fra Hagbart Berner om kvinners adgang til universitetet ble Thoresen Norges første kvinnelige student. Da Norsk Kvinnesaksforening ble etablert i 1884 ble Skavlan medlem av det første styret, sammen med Thoresen, Berner og Gina Krog.
Vest-Sahara
Vest-Sahara er et omstridt territorium som både Marokko og Den saharawiske arabiske demokratiske republikk (SADR), ledet av frigjøringsbevegelsen Polisario, krever råderett over. Landområdet ligger mellom Marokko i nord, Algerie i nordøst, Mauritania i sør og øst, og Atlanterhavet i vest. Fra 1884 til 1975 var det et spansk protektorat kjent som Spansk Sahara. Idet Spania trakk seg ut i 1975/1976, tok Marokko og Mauritania kontroll over landområdet, og etter at Mauritania trakk seg ut igjen i 1979, sto Marokko igjen som de facto administrasjonsmakt.
Etter geriljakrigen mellom Marokko og SADR fra 1975 til 1991 ble det forhandlet frem en våpenhvile der de to partene delte området. Siden da har tre firedeler av territoriet vært kontrollert av Marokko (kysten og de vestlige områdene), mens SADR i hvert fall delvis har kontrollert den resterende firedelen med ufruktbare ørkenområder i øst, den såkalte frisonen. Området er lite beboelig, og majoriteten av saharawiene, som SADR representerer, lever i de sahrawaiske flyktningleirene i Tindouf-provinsen sørvest i Algerie. Mange har levd der siden 1975/76.
Vest-Sahara er delt av en 2,700 km lang mur eller barriere som Marokko har bygget gjennom hele landet. Muren er nesten fire ganger lengre enn muren i Palestina og er beskyttet av noen av verdens største minefelt. Mellom hver femte og hver tiende kilometer er det en marokkansk militærpost som bevokter muren.
FNs forhold til Vest-Sahara
FN definerte i 1963 Vest-Sahara som et såkalt ikke-selvstyrt område med Spania som administrator. Systemet med ikke-selvstyrte områder ble etablert gjennom FN-paktens artikkel 73 og 74 for å regulere forholdene for territorier som ikke hadde oppnådd selvstendighet, slik som kolonier og protektorater av ulike slag. FN har siden fastholdt at området er et ikke-selvstyrt område. Gjennom FN-operasjonen MINURSO har FN siden 1991 arbeidet for at det avholdes en folkeavstemning i Vest-Sahara for å avgjøre spørsmålet om uavhengighet.
SADR var per 2005 anerkjent av 70 stater, og medlem av Den afrikanske union.
Brennevinsforbudet
Brennevinsforbudet ble innført i Norge ved et stortingsvedtak i desember 1916, og var først et midlertidig forbud i forbindelse med jule- og nyttårshøytiden. Før Stortinget rakk å oppheve forbudet i begynnelsen av 1917, kom en felles henvendelse fra politimestrene i de tre største byene (Kristiania (Oslo), Trondheim og Bergen), som ba om at forbudet skulle fortsette. Stortinget forlenget forbudet mot brennevinsomsetning, og fulgte opp med forbud mot øl i klasse 3 (25. mai 1917 – okt. 1920 ) og 2 (28. juni 1917 – jun. 1919 ), samt forbud mot hetvin (fra 28. juni 1917). Hetvinsforbudet ble opphevet i 1923. Brennevinsforbudet ble opphevet i 1927 etter en folkeavstemning i 1926.
The Spectator (1711)
The Spectator var et tidsskrift som kom ut i London i åra 1711–1712. Tidsskriftet var viktig for framveksten av en borgerlig offentlighet i England på 1700-tallet, og ble et mønster for mange seinere tidsskrifter i opplysningstida.
Brennevinsforbudet
Folkeavstemningen i 1919
Søndag den 5. og mandag den 6. oktober 1919 ble det avholdt en folkeavstemning om fortsatt forbud – («lovfestet varig forbud mot tilvirkning, innførsel og omsetning av brennevin og sterk vin»). Det ble avgitt 794 000 stemmer (66,2 % fremmøte). Ved avstemningen ble det et klart flertall for fortsatt forbud mot omsetning av brennevin og hetvin.
The Spectator (1711)
The Spectator ble grunnlagt av skribentene Joseph Addison og Richard Steele, som også skrev det meste av stoffet. Bladet kom ut daglig unntatt søndag med til sammen 555 nummer i 1711 og 1712; hvert nummer var på ca. 2 500 ord. Addison forsøkte en kortvarig gjenoppliving av The Spectator i 1714, men forsøket ble avslutta etter et halvt år.
Addison og Steeles hensikt med publikasjonen var å bringe den filosofiske, moralske og politiske debatten ut av bibliotekene og lærestedene, til klubbene og kaffehusene. De anbefalte The Spectator som fast tilbehør til teen, og håpet på å forsyne leserne med allmenn dannelse og opplyste synspunkter på aktuelle spørsmål. Addisons essay og artikler behandler moralske og praktisk-filosofiske emner i moderne opplysningsfilosofers ånd, mens Steele er mer åpent politisk med sine artikler om bl.a. fattigdomsproblemet, der han også kommer med konkrete reformforslag. Sjøl om The Spectator erklærte seg politisk nøytralt, var det allment kjent at det fremma whig-partiets standpunkter.
Brennevinsforbudet
Folkeavstemningen i 1919
Forbudet fikk størst tilslutning på Vestlandet, Sørlandet og i Nord-Norge. Aller størst var tilslutningen i Møre og Romsdal (88,0%) og i Rogaland. Lavest var tilslutningen på det sentrale Østlandet (Oslo 21,0 %).
Problemer med handelspartnere
Norge fikk etter hvert handelspolitiske problemer med «vinlandene» i Europa. Vin- og brennevinsprodusentene i Frankrike, Spania og Portugal mistet markedsmuligheter. Disse landene, som også solgte hetvin og brennevin til Norge, var også Norges beste fiskekunder. Responsen fra dem var å legge høye tollsatser på norsk fisk, slik at eksporten etter hvert nærmest stoppet opp. Dette var en hovedårsak til at inntektsmulighetene ble mye dårligere for fiskere og fisketilvirkere etter 1920. Norske myndigheter forsto etterhvert at noe måtte gjøres for å redusere de utilsiktede bivirkningene med forbudet.
The Spectator (1711)
The Spectator fikk et etterliv seinere på 1700-tallet og på 1800-tallet i form av samleutgaver. Addison og Steeles forening av vidd og moralitet ble i lang tid sett på som forbilledlig innen engelsk sakprosa.
Form
Et sentralt grep i The Spectator er bruken av den fiktive fortelleren, «Mr. Spectator». Første nummer er via hans livshistorie. Spectator deltar sjøl lite i den offentlige samtalen; derimot setter hans beskjedne framferd han i stand til å sirkulere vidt og bredt som tilskuer i det engelske samfunnet, og kommentere borgernes sosiale vaner og synspunkter.
Vest-Sahara
Norges forhold til Vest-Sahara
Norge anerkjenner ikke Marokkos suverenitet over Vest-Sahara, men har heller ikke anerkjent staten SADR. Mange av ungdomspartiene og noen av partiene i Norge har vedtatt at de ønsker anerkjennelse av SADR.
Det norske Utenriksdepartementet (UD) fraråder norske selskaper å drive privat næringsvirksomhet i området. Dette begrunnes med at Haag-konvensjonen av 1907 setter klare begrensninger for ressursutnyttelse i okkuperte, ikke-selvstyrte eller andre ikke selvstendige områder. UD har blitt anklaget for å være så tvetydig i sin kritikk at norske selskaper ikke har kunnet vite hvordan de skulle tolke budskapet. Norwatch har kritisert en rekke norske selskaper for å bedrive virksomhet i Vest-Sahara.
Petroleumsfondets etiske råd rådet i 2005 Finansdepartementet til å trekke investeringer i selskapet Kerr-McGee på grunn av selskapets oljeletingsvirksomhet i farvannet utenfor Vest-Sahara på oppdrag fra marokkanske myndigheter. Rådet mente letingen bidro til å legitimere Marokkos krav på suverenitet over området. Finansdepartementet valgte å følge rådet, og utelukke selskapet fra Petroleumsfondet, men det ble tatt inn igjen i 2006 fordi letevirksomheten da hadde opphørt.
Demografi
Den opprinnelige befolkningen i Vest-Sahara, saharawiene, er et nomadefolk som er å finne i Vest-Sahara, sørlige Marokko og nordlige Mauritania. Før den marokkanske okkupasjonen bestod befolkningen nesten utelukkende av saharawier. Da Marokko invaderte territoriet militært i november 1975, flyktet majoriteten av befolkningen til flyktningleirer i Algerie og bor der fremdeles. Marokko har etter den tid flyttet en stor settlerbefolkning inn i territoriet og utgjør i dag flertallet av befolkningen.
Majoriteten av den saharawiske befolkningen (mellom 120,000 og 170,000) bor i dag i de saharawiske flyktningleirene i Tindouf, Algerie. Den delen av befolkningen som bor i det okkuperte Vest-Sahara er i mindretall i sitt eget land på grunn av den store marokkanske settlerbefolkningen.
Kultur
Det saharawiske folket er et nomadefolk som for det meste har drevet med kameldrift, geitedrift og fisk. Kamelkjøtt, fisk, geitemelk og te er de viktigste bestanddelene i klassisk saharawisk mat. Te har en svært viktig plass i saharawisk kultur. I løpet av en te-seremoni er det vanlig med tre glass te. Det første er bittert som livet, det andre søtt som kjærligheten og det tredje mildt som døden.
Saharawisk kultur er preget av relativt egalitære styreformer og har lang tradisjon for å ta avgjørelser gjennom representative råd. De har derfor aldri anerkjent en overmakt eller konge av noe slag og har aktiv kjempet mot franske, spanske og marokkanske koloniherrer.
På grunn av okkupasjonen er det vanskelig for den saharawiske befolkningen i flyktningleirene og umulig for befolkningen i det okkuperte Vest-Sahara å drive nomadekulturen videre. Enkelte av saharawiene i flyktningleirene drar fortsatt på sommeren ut i de frigjorte områdene i Vest-Sahara som nomader. Dette gjør de hovedsakelig i området rundt Tifariti i den nordligste delen av de frigjorte områdene.
Økonomi
Til tross for at Vest-Sahara for det meste består av ørken og halvørken, er landområdet rikt på naturressurser. Befolkningen er tradisjonelt nomadiske. Vest-Sahara har blant verdens rikeste fiskeforekomster, og store fosfatgruver. Det er antatt at det befinner seg store olje- og gassreserver i havbunnen utenfor området. All økonomisk aktivitet i Vest-Sahara er kontrollert av den marokkanske regjeringen, som tilbyr skattelette og subsidier til marokkanske bosettere i de okkuperte områdene. Inntektene er likevel betraktelig lavere enn i Marokko.
Kolonitiden
Brev fra 1500-tallet viser at Sultanen av Marokko ikke anså området som sitt eget territorium. Området ble i løpet av 1700-tallet, i likhet med store deler av Nordvest-Afrika, en fransk koloni. Vest-Sahara var en del av den franske kolonien Vest-Afrika frem til Berlin-konferansen i 1884, der området ble skilt ut som Spansk Sahara til Spania. Den saharawiske motstanden mot kolonimakten fortsatte også mot spanjolene. I 1960 vedtok FNs Generalforsamling at en rekke territorier, deriblant Vest-Sahara, hadde rett på selvbestemmelse. De ba også Spania starte en dekoloniseringsprosess.
Dekolonisering
I 1973 ble saharwienes frigjøringsorganisasjon Polisario stiftet, for å bekjempe kolonimakten militært. På grunn av stadig større militær aktivitet fra Polisario, ble kolonien mindre lønnsom. Dette kombinert med press fra FN gjorde at Franco-regimet ga etter og startet en dekolonieringsprosess i 1974. Starten av prosessen var å gjennomføre en folketelling for å kunne gjennomføre en folkeavstemning.
I 1975 ba Marokko og Mauritania FN om at dekoloniseringsprosessen ble stoppet, for de mente de hadde krav på området. FN stanset, for første gang i historien, en dekoloniseringsprosess, for at Marokko og Mauritania skulle få prøvd saken i Den internasjonale domstolen i Haag. Dommen var entydig på at, til tross for at det fantes visse historiske bånd, var dette ikke nok til at landene hadde krav på territoriet.
Invasjon og geriljakrig (1975–1991)
Selvbestemmelsesprosessen kom aldri igang igjen. Marokko og Mauritania hadde brukt månedene til å planlegge invasjon. I november 1975 invaderte Marokko territoriet fra nord og Mauritania fra sør og øst. Det sto på det tidspunktet fremdeles spanske styrker i Vest-Sahara, men de hindret ikke invasjonen. Spania trakk seg formelt ut 26. februar 1976, og den saharawiske frigjøringsbevegelsen Polisario erklærte dagen etter, 27. februar 1976, Den saharawiske arabiske demokratiske republikk (SADR). Dette er også republikkens nasjonaldag.
Marokkos militære strategi var å angripe den saharawiske sivilbefolkningen. Dette for at Polisario, som da hadde bygd seg opp til å være en betydelig militærstyrke, skulle være opptatt med å beskytte sivilbefolkningen, i stedet for å hindre invasjonen. En annen effekt av å angripe sivilbefolkningen var at de ble drevet på flukt, og dermed forsvant ut av territoriet. Spanske universiteter og advokater har åpnet folkemordeetterforskning mot Marokko for angrepene på sivilbefolkningen i begynnelsen av krigen. Ubevæpnede flyktningstrømmer ble blant annet bombet med napalm.
Samtidig som Marokko invaderte militært ganske langt inn i landet, gjennomførte de et propagandastunt ut ved kysten, der media og spanske styrker holdt til. Flere tusen ubevæpnede marokkanere kledt i grønt med store marokkanske flagg krysset grensen for å «ta tilbake» territoriet. Dette omtales som Den grønne marsjen. Samtidig var enorme saharawiske flyktningstrømmer på vei gjennom Saharaørkenen til Algerie. Dette omtales som Den sorte marsjen, og i løpet av de første månedene av krigen flyktet majoriteten av innbyggerne i landet til nabolandet Algerie. Der bor de og etterkommerne deres fortsatt i dag.
Mauritania hadde mindre suksess med sin invasjon. De invaderte fra sør og øst, men sto svakere militært enn Marokko. Samtidig utgjør saharawiene en betydelig folkegruppe i Mauritania, som hadde større sympati med Polisario enn sentralregjeringen. Til tross for at Mauritania klarte å drepe Polisario-lederen El-Ouali Mustapha Sayed i et slag 9. juni 1976, gikk det galt med felttoget. Etterhvert tok Polisario kontroll over store deler av Mauritania og i 1979 sto de utenfor hovedstaden Nouakchott. Regjeringen måtte gå av og den nye regjeringen inngikk fredsavtale med Polisario, anerkjente Den saharawiske arabiske demokratiske republikk og ga avkall på alle krav på Vest-Sahara.
Marokko slet også med sin krig mot Polisario. Til tross for at Marokko var totalt overlegen militært, slet i et terreng hvor Polsario var lommekjent. Samtidig var det stor forskjell på moralen i de to militærstyrkene. Polisario slåss for sin uavhengighet, mens de marokkanske soldatene sloss mot innbitt fiende i et fremmed land. Polisarios taktikk var en aggressiv form for geriljakrig, der de slo til mot marokkanske styrker med stor hurtighet, og forsvant igjen før de fikk forsterkninger. I begynnelsen gjorde de dette gjennom kavaleriangrep med kameler, men etterhvert tok de mer i bruk biler.
I tillegg til at de slet militært, var krigen veldig dyr for Marokko. Polisarios angrep på fosfatgruven i landet, førte til at eksporten var omtrent null. Krigen kosten veldig mye og satte press på Marokkos allerede anstrengte økonomi. Etterhvert endret Marokko strategi og begynte å bygge massive forsvarsvegger på begynnelsen av 1980-tallet. Først rundt «det nyttige trianglet» rundt El Aioun og fosfatgruven. Etter at de hadde fått kontroll over dette området, begynte de å bygge murer slik at de fikk kontroll over stadig større områder, mens Polisario slet med å få gjennomført sine hurtige geriljaangrep. Den siste forsvarmuren de bygde, hvor også stridsgrensa står i dag, er 2200 km lang og deler landet i to fra nord til sør.
Til tross for at forsvarmurene førte til at krigslykken snudde, hadde Marokko ikke råd til å opprettholde krigføringen på lang sikt. De ba derfor om fredsforhandlinger i 1988, men Polisario avviste dette. Gjentatte forsøk på å få til fredsforhandlinger lyktes ikke før i 1991, og da ble det inngått en våpenhvileavtale som innebar folkeavstemning om territoriets fremtid.
Videre utvikling i konflikten
Som en del av våpenhvileavtalen, ble det enighet om at en folkeavstemning skulle gjennomføres i 1992. Gjennom avstemningen skulle lokalbefolkningen få avgjøre hvorvidt de ønsket at området skulle bli selvstendig, eller innlemmes i Marokko. Til tross for at partene har blitt enige om at en avstemning skal avholdes, nekter nå Marokko for at den skal finne sted.
I 2004 ble Western Sahara Resource Watch (WSRW) etablert. WSRW består av organisasjoner og privatpersoner fra nesten 40 land. Organisasjonen undersøker og utfører kampanjer rundt utenlandske selskaper som er involvert i handelsaktivitet i Vest-Sahara.
Brennevinsforbudet
Opprettelse av Vinmonopolet
Da forbudet ble innført, foregikk omsetningen av brennevin - som på den tiden utgjorde 80 % av alkoholomsetningen - i såkalte samlag. Dette var utsalgssteder med kommunal bevilling. Da forbudet mot brennevin ble innført, ble det straks et spørsmål om hvor omsetningen av de lovlige varene skulle skje. Avholdsbevegelsen ønsket å legge denne omsetningen inn under kommunale samlag, som gjennom lokale avstemninger så skulle forsøkes lagt ned.
Motstanderne av forbudet ønsket imidlertid å sikre at det også i fremtiden skulle bli omsetning av øl og vin over hele landet. De norske handelspartnerne var også bekymret for at omsetningen av vanlig vin skulle hindres av kommunale bestemmelser. Som et slags kompromiss, delvis etter mønster fra Sverige, ble det vedtatt å opprette et monopolutsalg med private aksjonærer, men under statlig kontroll. Vinmonopolet ble etablert i 1922, med utsalgssteder i større byer.
Opphevelse av hetvin- og ølforbudet
Opprettelsen av vinmonopolet var ikke tilstrekkelig til å hindre handelsproblemene for fiskeindustrien. Forbudet mot øl i klasse 2 og 3 skapte også problemer for bryggerinæringen. Sammen med andre negative følger av forbudene førte dette til opphevelse av forbudene mot hetvin og øl i 1923.
Utilsiktede konsekvenser av forbudene
I tillegg til handels- og bryggeriproblemene førte forbudene til mange utilsiktede bivirkninger.
Smugling
Forbudene førte til svært omfattende smugling av brennevin. Særlig langs kysten i sør (med kort avstand til Danmark eller Sverige), ble det etablert smuglerhavner som også sørget for videre distribusjon. Så omfattende var denne trafikken at det i den senere tid er fremmet seriøse forslag om opprettelse av et nasjonalt smuglermuseum i Son. I vittighetsbladet Hvepsen ble det i 1924 trykket et lite dikt om Son:
Forfatteren Arthur Omre (1887–1967), som bodde i Son en tid, deltok i smuglertrafikken. Han var stadig på flukt fra politiet og tollere, og ble omsider tatt, dømt og fengslet i 1933. Det er dette miljøet han skildrer i sin gjennombruddsroman «Smuglere», som ble utgitt i 1935. Filmen «Smuglere» (1968) baserer seg på denne romanen.
Det var også flere drukningsulykker i forbindelse med smuglertrafikken til sjøs.
Hjemmebrenning og vinlegging
Forbudene førte til en kraftig oppblomstring av hjemmebrenning rundt om i landet. I tillegg ble det svært populært å legge vin til hjemmebruk (noe som var lovlig).
Brennevinsdoktorer
Alkohol på resept stammet fra en lang tradisjon i folkemedisinen. Et flertall av norske leger tviholdt på denne tiden fremdeles på alkoholens medisinske egenskaper, på tross av at nyere forskning i stor grad hadde avlivet disse mytene.. Det var tillatt å få kjøpt brennevin og hetvin til medisinsk bruk på resept fra lege, tannlege eller veterinær. I forbudets første år var det liten eller ingen kontroll, og de verste «brennevinsdoktorer» skrev ut over 10 000 resepter i året. I 1923 ble det skrevet ut 1,8 millioner resepter. Disse reseptene tilsvarte 0,8 liter 100 % alkohol per innbygger. Dette er ca. 12 % den lovlige omsetningen av alkohol i dag (6,37 liter 100 % alkohol per innbygger i 2005 ). Uttrykket «rumpesprit» (rektifisert (renset) sprit) har sitt opphav i disse reseptene. Da reseptloven ble strammet inn høsten 1923, falt salget av medisinsk alkohol dramatisk.
Sosiale forskjeller og helseskader
En annen utilsiktet virkning var at forbudene førte til større problemer for de fattige enn for de rike, da de fattige måtte ta til takke med alkoholholdige varer med dårlig kvalitet, som også kunne inneholde helseskadelige elementer (f.eks. metanol).
Kontroll- og fengselskostnader
Omfattende smugling og hjemmebrenning førte til at staten måtte intensivere tollkontroller og politietterforskning. Dette førte igjen til en sterk økning av fengselsinnsatte med bakgrunn i forhold relatert til forbudene.
Folkeavstemningen i 1926
Ulempene med forbudslinjen ble etterhvert klarere for myndighetene. Stortinget vedtok at det skulle holdes en ny folkeavstemning. I forkant av avstemningen stod frontene steilt mot hverandre. Tilhengerne av forbudet advarte om at en opphevelse ville føre til en nasjonal ulykke, mens motstanderne av forbudet mente at forbudet hadde bidratt til mye elendighet gjennomøkt smugling og hjemmebrenning.
Mandag den 18. oktober 1926 ble det derfor holdt en ny folkeavstemning. Det ble avgitt 954 000 stemmer (64,3 % fremmøte). Denne gangen ble det et klart flertall mot fortsatt forbud. Det var også nå stor forskjell på stemmegivingen i ulike deler av landet. I Oslo stemte 13,0 % for fortsatt forbud, mens tilslutningen om forbud i Møre og Romsdal var 77,2 %.
Opphevelse av brennevinsforbudet
Med bakgrunn i folkeavstemningen ble det vedtatt å avskaffe forbudet. Brennevinsforbudet ble opphevet ved lov 15. april 1927. Ordningen med vinmonopol ble imidlertid ikke opphevet.
Massiv
Massiv (fra tysk massiv, via fransk massif) er innen geologien en del av en planets jordskorpe som er avgrenset ved forkastninger eller bøyninger. Ved forflytninger i jordskorpen pleier vanligvis et massiv å beholde sin interne struktur, og blir dermed forflyttet som en helhet.
Begrepet kommer fra fransk massif, «klumpete», «solid», sammenlign med massiv
Innen litteraturen for alpinklatring og vanlig klatring, brukes ofte begrepet for å vise til hovedmassen til et fjell. Massivet er en mindre enhet av jordskorpen enn en litosfærisk plate.
14. juli
14. juli er den 195. dagen i året. 196. i skuddår. Det er 170 dager igjen av året.
Navnedag
Solfrid, Solrun.
Fødsler
Se flere som er født 14. juli i Kategori:Fødsler 14. juli.
Gullfunn
Den første Gullfunn butikken åpnet i Oslo i mai 1969 av Aksel Holmsen.
Gullfunn sitt slagord er:
"Du har anledningen, vi har gaven"
Willy Hufschmid
Willy Hufschmid (født 9. oktober 1918) var en sveitsisk håndballspiller som deltok i de olympiske leker 1936 i Berlin.
Hufschmid vant en olympisk bronsemedalje i håndball under OL 1936 i Berlin. Han var med på det sveitsiske laget som kom på tredjeplass i håndballturneringen bak Tyskland og Østerrike. Det var første gang som håndball var olympisk sport. Seks lag deltok i turneringen som ble avviklet i perioden 6. og 14. august. Sveits vant to av fem kamper, i finalerunden som besto av fire lag, tapte de mot Østerrike med 6-11 og mot Tyskland med 6-16 men de vant over Ungarn med 10-5. Hufschmid spilte tre kamper i OL-turneringen.
Robert Baden-Powell
Etter utdannelse ved Charterhouse School tjenestegjorde Baden-Powell i den britiske hær fra 1876 til 1910 i India og Afrika. I 1899, under den andre boerkrigen i Sydafrika, ledet Baden-Powell forsvaret under Beleiringen av Mafikeng.
Mange av hans bøker, skrevet for militær oppklaring under hans år i Afrika, ble også lest av unge gutter. Med utgangspunkt i disse tidlige bøkene skrev han senere Scouting for Boys (Speiderguttboka). Denne ble utgitt i 1908 av Arthur Pearson. Mens han arbeidet med denne boka testet han teoriene på en leir fra 1. august 1907 på Brownsea Island med deltakere fra det lokale Boys' Brigade og sønner av sine venner. Denne datoen er ansett som begynnelsen til speiderbevegelsen.
Etter å ha inngått ekteskap med Olave St Clair Soames arbeidet Baden-Powell, hans søster Agnes Baden-Powell og hans kone for speiderbevegelsen. Etter kort tid tok de også opp speiding for jenter.
Baden-Powell levde sine siste år i Nyeri i Kenya hvor han ble gravlagt i 1941.
Barndom
Robert Baden-Powell ble født 22. februar 1857 i London. Han var bare tre år gammel da faren, professor Baden Powell (Oxford University), døde og moren ble alene med en stor barneflokk.
Han gikk på skole i London til han var 11 år gammel. Senere fikk han tilbud om stipend ved to skoler, og valgte Charterhouse slik at unge Robert – eller Ste som han kaltes hjemme – kunne få videre skolegang på kostskole. Skolen lå på den tiden i det sentrale London, men flyttet i 1872 til Godalming som lå ca.40 km utenfor London, Surrey, hvor den lå rett ved en stor, flott skog. Her streifet Ste ofte omkring, sporet vilt, fanget kaniner og stekte dem på spidd. Samtidig lærte han å kamuflere seg og lage røykfri ild, for skogen var forbudt område for elevene.
Militær karrière
Moren hadde nok håp om en akademisk karriere for unge Ste, men noe skolelys var han ikke. Det gikk ikke på hjernekapasitèt, men Ste kunne ikke fordra å sitte stille i et kjedelig klasserom. Dermed strøk han da også ved opptaksprøve til Oxford. Utpå sommeren så han så en annonse hvor hæren utlyste opptaksprøver. Han meldte seg der og fikk svært gode resultater i tegning, observasjon osv. Robert Baden-Powell ble så innrullert i hæren i 13. Hussars Regiment som da var stasjonert i India. I oktober 1876 kom han til India med båten Serapis, hvor 13. Hussars Regiment var stasjonert. De åtte første månedene gjennomgikk han et kurs i kartlesing der.
Baden-Powell hadde ei fin tid i India. Han lekte ofte med barna han møtte, så flere av kollegene hans syntes han manglet noe av verdigheten en britisk offiser skulle ha. Ofte dro han ut i jungelen og la seg i skjul for å iaktta ville dyr.
Ei natt brøt en voldsom storm løs. Hestene slet seg av skrekk, men det lyktes snart å fange alle – unntatt regimentets beste! Baden-Powell dro ut for å lete på egen hånd. Etter å ha lett i lengre tid, fant han endelig spor etter hesten. Han fulgte sporene på den steinete grunnen, fant hesten og fikk den tilbake til leiren.
I det hele kom Baden-Powells dyktighet som militærspeider regimentet til gode. Han kunne ofte lure seg helt inn i fiendens leir uten å bli oppdaget, og han klarte å finne snarveier i vanskelig terreng.
Da han var 26 år gammel ble Baden-Powell forfremmet til kaptein. Så fulgte noen år hvor Baden-Powell var stasjonert vekselvis i Afrika, England og India, og han fikk etter hvert rykte som en dyktig militær leder. Særlig under boerkrigen i Sør-Afrika omkring 1900 ble han berømt hjemme i England. I den lille byen Mafeking i Bechuanaland ble han beleiret av 9000 boere, og hadde 1000 mann til forsvaret. Baden-Powell administrerte både det sivile og det militære forsvaret, og brukte et slags speiderkorps av gutter blant annet til ordonanstjeneste.
Jubelen i England over det vellykkede forsvaret var så stor at verbet «To mafeking» kom inn i ordbøkene om å juble. Det skjedde etter at beleiringen var brutt den 17. mai 1900.
Speiderarbeidet startes
Baden-Powell hadde mange hobbyer som engasjerte han sterkt. Tegning og modellering drev han det langt i, men det var interessen for oppdragelse som kom til å bli viktigst i årene framover.
Deltagerne var både gutter fra fattige familier og gutter fra rike familier. Robert mente at her i speideren er alle like. Ved leirbålene om kvelden fortalte Baden-Powell om sine opplevelser i fremmede verdensdeler, og neste dag prøvde guttene i lek og øvelser å gjennomføre noe av det de hadde hørt om. I 1920 fikk han tittelen Chief Scout of the World. Kallenavnet var B-P.
Baron Baden-Powell av Gilwell
I nyttårslisten for 1921 ble Baden-Powell adlet som baronett. Ved den 3. World Scout Jamboree (også kalt «Coming of Age Jamboree») i Arrowe Park i Birkenhead i Liverpool i 1929 ble Baden-Powell gjort til baron av den britiske kongen. Han fikk da tittelen «Baron Baden-Powell, of Gilwell, in the County of Essex». Som baron ble han omtalt som «Lord Baden-Powell». Ved en seremoni under jamboreen ble en stridsøks begravd, og Baden-Powell sa: «Fra nå er speidernes fredssymbol denne gylne pilen. Før den langt ut, så folkeslagene må lære verdensbrorskapet å kjenne».
Få mennesker på den tida reiste så mye som Baden-Powell. Hvor som helst han kom – i Europa, Amerika, Afrika – fikk han stormende velkomst. Gutter fra alle nasjoner så opp til ham som sitt ideal. I Australia mislyktes han en gang i å tenne et bål med bare to fyrstikker. En avis skrev da: «Han prøvde ikke å unnskylde seg med at andre hadde lagt bålet til rette og at veden var våt».
Slutten
De siste årene av sitt liv bodde Baden-Powell i Pax Lodge, Nyeri,Kenya. Fra Pax Lodge sitt dro han ofte ut for å tegne fugler og andre dyr, og de ble brukt i to av de tre siste bøkene han skrev.
Tankene hans var likevel alltid hos all verdens speidere, og Baden-Powell skrev en mengde brev til speidervenner fra fjern og nær.
Den 8. januar 1941 døde Robert Stephenson Smyth Baden-Powell. Krigen gjorde det umulig å sende legemet av Baden-Powell til England. Derfor ble han gravlagt i Kenya, og speidere og soldater førte ham til graven like ved Mount Kenya. På gravstenen hans står speidernes sportegn: «Jeg har gått hjem» – en sirkel med en prikk i midten.
Til St. Georgsdagen (23. april) 1946 ble det satt opp en minneplate over Baden-Powell i Westminster Abbey, hvor flere av Englands største personer ligger begravd.
Hans kone, World Chief Guide Lady Olave Baden-Powell ble gravlagt ved siden av sin mann i 1977.
Verdensspeidersjefens siste hilsen
Funnet blant hans personlige papirer etter hans død 8. januar 1941, oversatt av Johan Saastad i 1952:
Fylkesvei 2814
Fylkesvei 2814  går mellom Bjørkeflåta, Nore og Uvdal – Austbygde, Tinn kommune.
Strekningen ble fastlagt 2019, og består av de tidligere fylkesvei 124 (Buskerud) og fylkesvei 755 (Telemark).
Kommuner og knutepunkter
Imingfjellet
On Top of Old Smoky
Mulighetene innbefatter Clingman's Dome, den høyeste toppen i Great Smoky Mountains nasjonalpark, akkurat på grensen mellom statene Tennessee og Nord-Carolina. Denne toppen har fått navnet «Smoky Dome» av lokale skotsk-irske innbyggere. Men at det faktisk er dette fjellet det dreier seg om, kan være vanskelig å bevise.
Innspillingen med The Weavers til arrangement av Pete Seeger ble gjort 21. februar 1951. Den nådde en andreplass på Billboard-listen og en førsteplass på Cash Box-listen.
Anvendelse i populærkulturen
Sangen er ofte parodiert, noen ganger med voldelig tekst. Et eksempel begynner med «On top of Old Smoky/All covered in blood/I found my true lover/Face down in the mud».
En velkjent parodiversjon, «On Top of Old Spaghetti», som ble en slager med Tom Glazer i 1963, handler om tapet av en kjøttbolle «when somebody sneezed» (da noen nøs). Parodien ble selv parodiert av diskjockeyen Dick Biondi som «On Top of Old Pizza».
I sin «Schticks in One and a Half Dozen of the Other»-medley oppfant Allan Sherman denne teksten, som hinter mot én av de mer vovede versjonene: «On Top of Old Smokey/All covered with hair/Oh course, i'm referring/To Smokey the Bear».
Countrysangeren Kenny Rogers anvender noen ganger den første delen av «On Top of Old Smoky» som vits på sine konserter. Åpningstaktene til «Lucille» spilles, mens Rogers sier noe slikt som «None of you know what song this is» («Ingen av dere vet hvilken sang dette er») og publikum svarer med «Yes we know» («Jo, det vet vi»). Rogers begynner så å synge «On Top of old Smoky».
Live (Laura Fygi-album)
Live er et konsertalbum av den nederlandske sangeren Laura Fygi, utgitt i 1998.
On Top of Old Smoky
Anvendelse i populærkulturen
Den svenske humoristen Povel Ramel skrev og spilte inn en svensk versjon på plate: «Högt uppe på berget, jag har till en vän, förlorat en femma, jag lär nog aldrig få den igen».
Singlen We're Coming To Your Home fra 1959 med The Three Stooges ble sunget til «On Top of Old Smokey»s melodi.
På Sesame Street-albumet Bert & Ernie Sing-Along gjør Gover en versjon, hvor den andre linjen er «All covered with dirt». Så fortsetter han med å fortelle at han mistet forskjellige klær og personlige ting, innbefattet veien hjem. Han finner deretter veien hjem og påtreffer moren med alt som han trodde han hadde mistet.
Norske versjoner
Erik Leth har skrevet en dansk tekst som den norske teksten til «Kjærlighetsstien» bygger på.
Tomas Asklund
Tomas Asklund, også kjent under artistnavnet «Alzazmon», er en trommeslager som er best kjent for sin deltagelse i black metal/death metal band som Dissection, Dark Funeral, Infernal og Dawn, men som også har spilt i band/prosjekter innenfor et bredt spekter av musikkstiler, og som kontinuerlig skaper og spiller inn sine egne komposisjoner i sitt studio Monolith. I slutten av 2007 ble Asklund med som trommeslager i det norske black metal-bandet Gorgoroth.
The Guardian (1713)
The Guardian var et tidsskrift som ble utgitt med noen nummer i London i 1713. Det ble grunnlagt av den irske skribenten Richard Steele, og innheoldt bidrag av Joseph Addison, Thomas Tickell og Ambrose Philips. Tidsskriftet har intet til felles med dagens britiske dagsavis The Guardian.
Liste over geografiske navn
Det følgende er en liste over geografiske navn og skrivemåten for personnevninger til navn på ulike områder.
Merknader:
Göran Lindblad
Lars Göran Axel Lindblad (født 12. januar 1950) er en svensk konservativ politiker (Moderaterna) og riksdagsmann.
Han er utdannet tannlege, og er siden 1993 varamedlem og siden 1997 medlem av Sveriges Riksdag, innvalgt for Göteborg. Han sitter i utenrikskomitéen og er varamedlem av Sveriges delegasjon til Europarådet.
Lindblad har blitt særlig kjent utenfor Sverige for sitt arbeid for å få Europarådet til å vedta en fordømmelse av kommunismen. Som Europarådets rapporteur var han forfatteren av resolusjonsforslaget Nødvendigheten av en internasjonal fordømmelse av de totalitære kommunistiske regimenes forbrytelser som ledet til Europarådets resolusjon 1481.
Hengzhen
Hengzhen (恒镇, Héngzhèn) av klanen Aisin Gioro, også transkribert Heng Chen, Heng-shen og også kjent som Yüan Yüan (født 1944 i Kina) er sønn av Yuyan, som nedstammer fra Daoguang-keiseren (bedre kjent som Puyi). Han ville med dette vært øverst i arvefølgen etter det avskaffede Qing-dynastiet i Kina.
Han har arbeidet som filmprojeksjonist i en arbeidsenhet i Folkets frigjøringshær i Shíhézǐ i den autonome regionen Xinjiang. Han har vært Aisin-Gioro-klanens overhode siden Yuyans død i 1997. Hengzhen er gift med enken Tu Yanling, og har én sønn, Jin Xing (født 1977).
Hartekamp
Hartekamp, eller Hartecamp er et landsted som hovedsakelig ligger i Heemstede (en liten del av tomten ligger i Bennebroek) ved Haarlem i den nederlandske provinsen Noord-Holland. Dagens hovedbygning ble oppført i 1730. Eiendommen faller i dag under «Hartekamp-Groep» som er et institutt som støtter psykisk handikappede i og rundt Kennemerlandregionen.
Tidligere lå det åtte landsteder langs Herenweg, den gamle veien mellom Haarlem og Leiden. Det er bare fire igjen, Berkenrode, Ilpenrode, Huis te Manpad og Hartekamp som er den sydligste av dem alle.