cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
John Pelu
Han kom til Kongsvinger i august 2006 på lån fra svenske Östers IF og overgangen ble gjort permanent med en treårskontrakt i desember samme år. Den 8. november 2007 ble John Pelu kåret til årets spiller i Adeccoligaen basert på den fellesdrevne spillerbørsen av avisene Aftenposten, Adresseavisen, Bergens Tidende, Stavanger Aftenblad, Fædrelandsvennen, Bladet Tromsø og Sunnmørsposten.
Giovanni Gozzi
Gozzi ble olympisk mester i bryting under OL 1932 i Los Angeles. Han vant den nest letteste vektklassen, fjærvekt opp til 61,0 kg, i gresk-romersk stil. Det var sju vektklasser i gresk-romersk stil og konkurransen ble avviklet 4. til 7. august 1932.
John Pelu
Den 27. desember 2007 gikk Pelu til Rosenborg, der han ble spådd en lysende karriere. Han slo imidlertid ikke helt igjennom, og etter signeringene av spissene Rade Prica og Dario Zahora ble han lånt ut til Haugesund foran 2009-sesongen. Før dette var han også på et kort prøvespillopphold hos MLS-klubben Houston Dynamo. Han spilte for Haugesund fra 2009 til og med 2010. Først på lån fra Rosenborg overgangen ble permanent sommeren 2009. Han spilte for Strindheim TF i perioden 2012-2020.
Pelu er kjent som en teknisk og hurtig kantspiller med spisskompetanse på innlegg og skudd. Han har også tidligere spilt junior– og reservelagskamper for den svenske klubben Helsingborg, hvor han hadde Åge Hareide som trener.
Pelu var hovedtrener i Strindheim, med Jahn-Ivar «Mini» Jacobsen som sportslig leder fra den kommende sesongen (2015/2020).
Påske
Jødene har feiret påske lenger enn de kristne. Deres feiring markerer imidlertid israelittenes utvandring fra fangenskapet i Egypt, der Jakob og hans tolv sønner hadde bosatt seg og etter­kommerne hadde blitt slaver under faraos styre. Ordet påske kalles pascha på gresk og latin, en forvanskning av navnet på den jødiske høytiden pesach. Ordet betyr «å gå forbi» og henviser til fortellingen om Moses som førte jødefolket ut av trelldommen i Egypt.
Konsilet i Nikea i 325 bestemte at påskedag skulle være første søndag etter første sykliske fullmåne som inntreffer på eller etter 21. mars. Den norske kirke forholder seg fortsatt til dette. Datoen varierer dermed innenfor fem uker, 22. mars (1818 og 2285) til 25. april (1943 og 2038), i den gregorianske kalenderen. Denne beregningsmåten kalles påskeformelen. Påskedag falt/faller på i,  i 2023,  i  og  i. For andre år, se artikkelen om bevegelige merkedager.
I den kristne allmennkulturen feires julen, markeringen av Jesus fødsel, ofte enda bredere enn den mer religiøst pregede påsken. Den første dagen i påsken er palmesøndag, det var da Jesus red inn i Jerusalem. Folk sto og hyllet ham og viftet med palmeblader. Derfor heter denne dagen palmesøndag.
Michael Peña
Michael Anthony Peña (født 13. januar 1976 i Chicago i Illinois) er en amerikansk skuespiller.
Bakgrunn
Peña er en amerikaner av mexicansk herkomst. Han ble født i Chicago i Illinois hvor hans far arbeidet i en knappefabrikk og hans mor var assistent til en sosialarbeider. Begge av Peñas foreldre var opprinnelig gårdbrukere. Peña gikk på Hubbard High School i Chicago. Han har blitt assosiert med scientologi. Peña og kona Brie Shaffer er foreldre til en gutt, Roman, født i 2008.
Påske
Den stille uke
Opptakten til feiringen av påske begynner med palmesøndag og fortsetter med den stille uke, hvor man feirer skjærtorsdag og langfredag. Disse festene er til minne om Kristi lidelse, og feiringen bærer i de fleste kirker fortsatt preg av fastetidens enkle liturgi. I Den katolske kirke tildekkes statuer og bilder, det ringes ikke med kirkeklokkene, og det er svært lite dekorasjon i kirkene mellom skjærtorsdag og påskeaften.
Michael Peña
Karriere
Selv om Peña har vært med på mange uavhengige produksjoner siden 1994, kom gjennombruddet hans som skuespiller i 2004, i to Oscar-vinnende filmer med manus av Paul Haggis, Million Dollar Baby og Crash. Den siste ble også regissert av Haggis, mens den første ble regissert av Clint Eastwood. Selv om begge filmene ble kritikerroste, mottok Peña mest oppmerksomhet for sin emosjonelle tolkning i Crash. Året etter var han med i den Golden Globe-vinnende serien The Shield. I 2006 var han med i Oliver Stones film basert på terrorangrepet 11. september 2001, World Trade Center. Han hadde også en liten rolle i Alejandro González Iñárritus Oscar-nominerte og Golden Globe-vinnende film Babel. Han har altså, som svært få, vært med i tre filmer etter hverandre som har blitt Oscar-nominerte. Han spilte med Mark Wahlberg i Shooter som den ferske FBI-agenten Nick Memphis.
Påske
Den stille uke
I den norske kirke feires palmesøndag til minne om Jesu inntog i Jerusalem, da folket hyllet ham med palmegrener. Torsdag i den stille uke kalles skjærtorsdag etter norrønt skira, som betyr «rense». Navnet refererer til at Jesus vasket disiplenes føtter denne dagen. Dessuten feires skjærtorsdag til minne om at Jesus innstiftet nattverden. Den påfølgende dagen, langfredag, er til minne om Jesu korsfestelse.
Michael Peña
Karriere
I 2006 spilte Peña i HBO-filmen Walkout hvor han hadde rollen som Sal Castro, en mexicansk-amerikansk high school-lærer som inspirerte en gruppe East Los Angeles high school-elever til å kjempe for sine rettigheter.
De siste årene har han vært mest kjent for sin rolle som Luis i Marvel-filmene Ant-Man og Ant-Man and the Wasp.
Påske
Den stille uke
Det er den stille uke som også kalles påskeuken på folkemunne, men påskeuken er i kristen terminologi og tradisjon den påfølgende uken.
Påskeaften
Påskeaften er lørdagen før påskedag. Tradisjonelt er det en dag hvor man ikke feirer noen liturgiske handlinger; i både katolsk og ortodoks tradisjon er den foreskrevet som en aliturgisk dag. Man sier gjerne at påskeaften er den dagen hvor kirken står samlet i sorg ved Kristi grav. Disiplene til Jesus holdt seg denne dagen innendørs, fordi de var redde for å bli arrestert.
Påskevigilien
Påskevigilien er starten på selve påskefeiringen. Den feires normalt rundt midnatt på påskeaften eller tidligst etter solnedgang. Man bruker i kirkelig tradisjon ofte den gamle definisjonen på et døgn, som man også finner i jødisk liturgi, nemlig fra solnedgang til solnedgang, hvilket vil si at det uansett er på søndagen man begynner feiringen, uavhengig av det verdslige døgnets gang.
I vest er det tradisjon for at liturgien begynner med tenning av påskelyset, som er et symbol på Kristus; han kalte seg «Verdens lys». Liturgien er markant forskjellig fra den som har vært i de foregående dagene; kirkene er pyntet, prestene har gjerne de flotteste messeklærne og korsangen er lovsang i stedet for de mer avdempede salmene som brukes i fasten og den stille uke. Det er også tradisjon for å lese Påskelovsangen, en høytidelig proklamasjon av påskeunderet.
I protestantisk liturgi har man mange steder ikke feiret påskevigilie, men i senere år har vigiliefeiring også blitt mer utbredt i disse kirkesamfunnene. Det vanligste er at feiringen av påskeuken begynner med påskemorgens gudstjeneste og uken frem til 1. søndag etter påske er kirkeårets høydepunkt.
Påskedag
På påskedagen, ofte kalt første påskedag, fortsetter feiringen av Kristi oppstandelse på morgenen, og dagen innleder tradisjonelt en oktav, det vil si en åttedagersperiode der alle dager regnes som festdager på linje med søndager.
Påskedagen er den dagen som forklarer hele kristentroen. Selv disiplene skjønte ikke hele Jesu budskap før på påskedag og dagene etter. Thomas, den av disiplene som tvilte aller mest, trodde ikke på sine venner da de fortalte ham at Jesus var stått opp. Ifølge Bibelen fikk han også møte Jesus, lys levende, i kjøtt og blod, ikke som et spøkelse eller en ånd. De første som fikk se Jesus levende, var kvinnene. De forskjellige evangeliene forteller historien litt ulikt, men de er samstemte i at det var kvinnene som gikk til graven først, og Maria Magdalena møtte Jesus i hagen. De mannlige disiplene fikk møte Jesus senere.
Andre påskedag, som også er helligdag i Norge, er første mandag etter første påskedag.
For mange kristne er påsken, religiøst sett, en viktigere høytid enn julen.
Andre påsketradisjoner
Markeringen av «den stille uke» og helligdagene i påsken, har variert en del i folketradisjonen. Spesielt langfredag har vært preget av alvor, stille kontemplasjon og medfølelse med den lidende Jesus på korset. Tidligere var det ikke vanlig med slitsomt bondegårdsarbeid på langfredag, og i Norge var det lenge strenge lukketidsbestemmelser og forbud mot servering, musikk og dans. Skjærtorsdag, som er fridag i Norge, men ikke for eksempel i Sverige, har for mange nordmenn utviklet seg til en fridag med uteturer, begynnende hagearbeid og kanskje handletur, såkalt harrytur, til svenske kjøpesentre nær norskegrensen, særlig i Strömstad.
Fordi påskehøytiden inneholder flere fridager, særlig i Norge, har påskeferien for mange blitt en tid for familiesamvær og reising. I Norge har utfart til «påskefjellet», det vil si til ski- og hytteferie i det norske høyfjellet, vært utbredt, særlig blant veletablerte grupper av befolkningen med tradisjon for og råd og mulighet til å reise. Den brune hudfargen man får etter lange utedager og soling i tynn høyfjellsluft og snerike omgivelser, kalles gjerne «påskebrun», mens den økte biltrafikken til og fra fjellet først og sist i ferien kalles «påsketrafikk». «Påskeføre» brukes vanligvis om skiføret i påsken, da sneen ofte er gammel, grov og kornete, våt om dagen og skarp om kvelden. De aller fleste feirer imidlertid «hjemmepåske», det vil si at de ikke reiser bort. Ellers blir det flere steder arrangert ulike tilstelninger i påsken, alt fra lokale påskeskirenn til for eksempel The Easter Parade i New York City, et spektakulært, årlig påskeopptog som begynte som en offentlig spasertur på midten av 1800-tallet, men som har røtter til den katolske kirkes tradisjonelle påskeopptog og folkereligiøsitet. I enkelte byer i Norge arrangeres det etter katolsk mønster såkalte korsvandringer til kirken på langfredag.
Påsketiden
Påskeformelen er en akseptert metode for å beregne det årlige tidspunktet for påskehøytiden. Påsketiden varer frem til pinse.
I den gregorianske kalenderen gir påskeformelen en periodisk syklus på 5,700,000 år (eksakt). Påskedagen kan falle på 35 forskjellige datoer; 22. mars er den tidligste, og 25. april er den seneste datoen. Sistnevnte dag var fra gammelt av en merkedag som kaltes gangdagen eller markusmesse. Ikke siden 1818 har påskedagen falt på den tidligst mulige dagen, og den vil ikke gjøre det igjen før i 2285. I 1913 og 2008 falt imidlertid påskedagen på 23. mars, neste gang det skjer er i 2160. Påskedagen var på den senest mulige dagen i 1886 og 1943, neste gang det skjer er i 2038. 19. april er den vanligste datoen, i løpet av syklusen faller påskedagen på denne datoen hele 220,400 ganger, dette tilsvarer 3,87 % av alle gangene (gjennomsnittet for alle datoene er 2,86 %). 22. mars er den sjeldneste datoen, den forekommer bare 27,550 ganger (0,48 %), dernest følger 25. april som forekommer 42,000 ganger (0,74 %) i løpet av 5,700,000 år.
Når er påsken?
I de vestlige kirkene er den tidligst mulige datoen for påskedagen 22. mars, den senest mulige er 25. april. Stort sett bruker de østlige kirkene den julianske kalenderen for å beregne påskedagens dato; derfor vil deres påskedag ofte komme på en annen dato:
Oganesson
Oganesson er et kunstig fremstilt radioaktivt grunnstoff med atomnummer 118 og kjemisk symbol Og. Grunnstoffet hadde fram til november 2016 det midlertidige navnet ununoktium (Uuo).
Historie
Mot slutten av 1998 publiserte den polske fysikeren Robert Smolanczuk utregninger om fusjon av atomkjerner for fremstilling av transurane grunnstoff, deriblant oganesson. Hans kalkulasjoner indikerte at det kunne være mulig å fremstille oganesson ved å fusjonere bly og krypton. Disse utregningene ble brukt av forskere ved Lawrence Berkeley National Laboratory i USA, og de kunngjorde i 1999 at de hadde oppdaget grunnstoff 116 (livermorium) og 118 (oganesson) med følgende metode: Året etter trakk de tilbake sin påstand da andre forskere ikke var i stand til å repetere (og dermed bekrefte) funnet. I juni 2002 innrømmet direktøren for laboratoriet at meldingen om oppdagelsen av de to grunnstoffene var basert på feilaktige data fabrikkert av hovedansvarlig for dataanalysene Viktor Ninov. Ninov hevdet på sin side at han ble usaklig oppsagt og benektet at tallmaterialet er «fikset».
16. oktober 2006 kunngjorde forskere fra Joint Institute for Nuclear Research i Dubna i Russland og Lawrence Livermore National Laboratory i California, USA at de i fellesskap indirekte hadde detektert tre atomkjerner av 294Og ved det russiske laboratoriet (ett i 2002 og ytterligere to i 2005). De var fremstilt ved kollisjoner av 249Cf (californium) og 48Ca (kalsium):
Navnet ununoktium var et midlertidig navn gitt av IUPAC. Navnet er en kvasilatinisering av tallene en-en-åtte. Grunnstoffet er også blitt kalt eka-radon.
30. desember 2015 kunngjorde IUPAC at et forskersamarbeid som ble innledet i 2006 mellom Lawrence Livermore National Laboratory og Joint Institute for Nuclear Research i Dubna i Russland, hadde oppfylt kriteriene for oppdagelse av grunnstoff 118.
I juni 2016 kunngjorde IUPAC at de planla å navngi elementet oganesson (symbol: Og) etter den russiske kjernefysikeren Jurij Oganesian, og navnet ble offisielt den 28. november 2016.
Egenskaper
Pr. 2018 er kun én isotop av oganesson kjent; (294Og). Den α-nedbrytes til 289Lv med en halveringstid på 0,89 millisekund. Undersøkelse av stoffet er derfor ekstremt vanskelig, og man vet lite sikkert om de fysiske og kjemiske egenskapene. Oganesson tilhører edelgassene, og det antas derfor å ha kjemiske egenskaper lik de til radon.
CAS-nummer: 54144-19-3
Forekomst
Oganesson forekommer ikke naturlig. Noen få atomer har vært fremstilt i laboratorier.
Gabon under Sommer-OL 1988
Gabon under Sommer-OL 1988. Tre sportsutøvere fra Gabon deltok i to sporter, boksing og friidrett under Sommer-OL 1988 i Seoul. Det var tredje gangen Gabon deltok i et OL, de vant ikke noen medaljer.
Marie Louise Tank
Marie Louise Tank (født 29. desember 1949) er en norsk skuespillerinne.
Hun er utdannet ved Statens teaterhøgskole, hadde roller ved Nationaltheatret 1972–73, og jobbet frem til 1982 ved hovedstadens scener (institusjonsteatrene), herunder fem år ved Det norske teatret og fem år ved Fjernsynsteatret.
Fra 1982 har hun bedrevet undervisning og omkring 1983 startet hun eget teaterkompani Lilith Frisk & Vilt som holdt det gående i mange år. Denne frigruppens første oppsetning var Julian Garners «En reisebeskrivelse» og fant sted i foajeen på Nationaltheatret i mars 1983 med Foruten Tank, Minken Fosheim, Inger Teien, Jannik Bonnevie, Renata Mauer og Rita Abrahamsen.
Fra 1988 har hun studert, fått en mastergrad i 2008 og 2009–12 vært rådgiver for Direktoratet for forvaltning og IKT. I 2014 utga hun en bok om å ta ordet.
Hun er datter av advokat Yngvar Tank (1915–74) og bibliotekar Frida Bjørg Østbye (1914–88). Selv giftet Marie seg i 1974 med regissør Per Bronken (1935–2002) som også regisserte flere stykker som hun var med i.
Mendelssohn-Bartholdy-Park undergrunnsstasjon
Mendelssohn-Bartholdy-Park er en undergrunnsstasjon på Berlins undergrunnsbanenettverk. Mendelssohn-Bartholdy-Park er på linjen U2.
For en kort tid ble området stasjonen ligger i betjent av M-Bahn-stasjonen Bernburger Straße. Denne ble lagt ned på grunn av den tyske gjenforeningen som gjorde det mulig å koble sammen Øst- og Vest-Berlinseksjonene av U2.
Skjønnheten og udyret (andre betydninger)
Alternativer for Skjønnheten og udyret:
Fylkesvei 5142
Fylkesveg 5142 går mellomn Kvaløy og Austevollshella i Austevoll kommune.
Tidligere gikk veien frem til Kvaløy kai, og fylkesvei 5221 var del av veien. I 1995 ble ferga mellom Austefjorden fergekai i Sund kommune og Kvaløy kai lagt ned.
Den 17. november 2007 ble Austevollsbrua åpnet. Fergen mellom Hufthamar og Austevollshella ble dermed erstattet.
Frem til 2019 hadde veien betegnelsen fylkesvei 153 (Hordaland).
Nykirke (Modum)
Nykirke er en tømret langkirke innviet 3. november 1847 og ligger i Modum kommune i tidligere Buskerud nå Viken fylke. Kirken erstattet en stavkirke fra tidlig 1300-tallet som ble ombygd til en tømret korskirke i siste halvdel av 1600-tallet. Nykirke tilhører Modum kirkelige fellesråd og inngår i Modum menighet, som videre inngår i Eiker prosti i Tunsberg bispedømme.
Kirken har cirka 350 plasser.
Altertavlen og døpefonten ble antagelig utført av Nicolai Larsen Borg (1673–1764), mens prekestolen trolig ble skåret av Thomas Olsen Blix (1676–1729). Alle tre ble forært kirken i tiden 1725–1736 av kanselliråd Nicolai Schwartz (1670–1753).
Adkomst til stedet er via Fv149 og Rv287.
Stavkirken
Den første kirken på stedet, var en stavkirke som kan ha blitt reist der tidlig på 1300-tallet. Egen prest omtales der i 1331 og 1334, så kirken må ha blitt oppført før den tid. Grunnen ble avstått fra gården Buskerud, som i middelalderen ble kalt Biskopsrud. Før reformasjonen i Norge må man regne med at gården tilhørte bispegodset og at stavkirken som ble reist der opprinnelig var ei gårdskirke. Kirken har imidlertid fungert som sognekirke og ga navn til sognet.
Stadtmitte undergrunnsstasjon
Stadtmitte undergrunnsstasjon er en undergrunnsstasjon på Berlins undergrunnsbanenettverk. Stadtmitte er på linjene U2 og U6. Stasjonen befinner seg under bakkenivå.
Stasjonen ligger under krysset mellom Friedrichstraße og Mohrenstraße og hadde opprinnelig navnet Friedrichstraße. U6 plattformen sto ferdig 30. januar 1923 og ligger 160m sør for krysset mellom Friedrichstraße og Leipziger Straße. Plattformene er forbundet med en fotgjengertunnel som på folkemunne er kjent som Mäusetunnel (musetunnelen). Stasjonen fikk sitt nåværende navn i 1936.
502 Sigune
502 Sigune er en hovedbelteasteroide. Den ble oppdaga den 19. januar 1903 av Max Wolf fra Landessternwarte Heidelberg-Königstuhl i Heidelberg. Den er oppkalt etter en skikkelse fra Wolfram von Eschenbachs epos Titurel.
Richardiidae
Richardiidae er en lite kjent familie av fluer der de aller fleste artene lever i Mellom- og Sør-Amerika, noen få går nord til Nord-Amerika. De ligner båndfluer. Lite er kjent om biologien, men larvene utvikler seg trolig i planter.
Utseende
Små til middelsstore (3–15 mm) fluer, ganske slanke. Ofte nokså fargerike, gule, brune, svarte eller metalliske, gjerne med fargemønstre. Vingene har fargede tverrbånd eller flekker. Hodet er vanligvis rundaktig, men kan være uttrukket fremover. Det sitter én kraftig børste ved innerkanten av hvert fasettøye og et par kraftige, fremoverrettede børster ved det fremste punktøyet. Hos noen arter er hodet tett dekket av lange hår. Fasettøynene er vanligvis runde og middels store, én art har "øyne på stilk". I pannen sitter tre punktøyne, de to bakerste nær hverandre og det fremste noe lenger fremme på pannen. Antennene er tre-leddete, det første leddet er svært lite, det tredje er vanligvis noe forlenget og har en fint hårete antennebørste (arista) festet nær roten. Kinnbørste (vibrissa) mangler, og munndelene er av vanlig fluetype. Brystet (thorax) er vanligvis litt lenger enn bredt, vanligvis med kraftige børster og fine hår. Vingene er store og brede, med mer eller mindre tydelige mørke tverrbånd. Beina er forholdsvis lange, og baklåret er ofte fortykket. Bakkroppen er gjerne ganske slank. Larvene har ikke blitt beskrevet.
Levevis
Veldig lite er kjent om biologien til disse fluene. Det ser ut til at larvene utvikler seg på planter, for det meste råtnende døde planter og frukter. Pupper av én art har blitt funnet på en syk kokospalme, og noen arter ser ut til å være knyttet til palmeliljer (Yucca spp.). Noen arter ser ut til å utvikle seg i skudd av gress, andre i blomster av myrkonglefamilien og bananfamilien. Noen arter kan muligens gjøre skade på jordbruksvekster. Hos noen arter samles hannene på "spillplasser" som hunnene oppsøker for å pare seg. Artene av slekten Sepsisoma ligner maur og unngår derfor trolig å bli spist (vernelikhet).
Systematisk inndeling
(mange flere slekter i Richardiinae)
«Koblersken»
«Koblersken» er et oljemaleri fra 1656 av den nederlandske maleren Johannes Vermeer. Motivet er fra en bordell og viser fire personer. Maleriet anses for Vermeers første sjangermaleri og er en del av samlingen og utstilt på Gemäldegalerie Alte Meister i Dresden.
«Koblersken» viser fire nesten legemsstore personer som står bak et rikt vevet teppe som dekker dem fra brystet og ned. De kommuniserer både innbyrdes og med beskueren. Den sortkledde eldre kvinnen, den unge piken og mannen som omfavner piken bakfra danner en tematisk og kompositorisk enhet.
Mannen til venstre i bildet som står litt i skyggen faller utenfor handlingen, idet han vender seg vekk fra de andre og ut mot beskueren samtidig som han hever glasset mot beskueren. Han er iført en barett og lapset tøy, i den ene hånden holder han et musikkinstrument og i den andre glasset sitt.
Den fortapte sønn er likeledes sannsynligvis et selvportrett av Johannes Vermeer, noe som ofte var kutyme i den slags bilder, noe som ytterligere sannsynliggjøres når man ser at personen i maleriet er kledd i samme tøy som maleren i «Maleren i sitt atelier» fra 1673. Dersom det er tilfelle er det det eneste selvportrett man kjenner til av Johannes Vermeer.
Fremstillingen av moralen er allikevel ganske behersket sammenlignet med andre malerier i sjangeren fra denne perioden, blant annet ser man for eksempel ikke en seng, noe som ville ha utpenslet poenget kraftigere, eller som i et lignende bilde «Soldaten og piken» fra 1658 av Frans van Mieris hvor det i bakgrunnen er to hunder som kopulerer. Det er også mulig at kvinnen i den gule trøyen som blir kjøpt av mannen i den røde jakken – han har rede penger i hånden – ikke er en profesjonell prostituert, men at scenen er satt i hemmelige omgivelser og at det er snakk om en utenomsekteskapelig affære som er i startgropen, med konen i sort som mellommann fremfor en koblerske i ferd med å avslutte en handel på en bordell.
Vermeers maleri er inspirert av et lignende motiv utført av utrecht-caravaggisten Dirck van Baburen som hans svigermor Maria Thins eide – og som også går igjen som bakgrunn i to andre av Vermeers malerier; «Konserten» og «En kvinne som står ved et klaviatur». Det er også det første bildet hvor Vermeer forsøkte å oppnå den karakteristiske realismen i sin maleteknikk han blant annet er kjent for. Som f.eks. ses vinkaraffelen som står usikkert plassert på bordkanten til høyre i bildet, keramikkaraffelen er malt med en tykk impasto hvor Vermeer utpensler dens ru overflate og gir den et tredimensjonalt uttrykk.
Heterocampinae
Heterocampinae er en gruppe (underfamilie) av sommerfugler som tilhører familien tannspinnere (Notodontidae). Som i de fleste andre undergruppene av Notodontidae er det uklart hvilke slekter som bør inkluderes her, og en stor del av slektene i denne familien har foreløpig ikke blitt plassert i en underfamilie. De fleste Heterocampinae kan kjennes ved at hannens antenner ikke er fjærformede helt ut, men er enkelt trådformede omtrent i den ytterste tredjedelen. Larvene har ofte et merkelig utseende, med lange bein og ulike slags kroppsutvekster. Denne gruppen er spesielt artsrik i Sør-Amerika, det finnes også mange arter i tropene i den gamle verden, men bare tre forekommer i Europa, og én av dem, ekorntannspinner (Stauropus fagi) finnes i Norge.
Liste over Macintosh-modeller
Macintosh er en produktserie fra Apple. Serien ble introdusert i januar 1984 og erstattet da Apple II-serien. Serien er fremdeles i produksjon i dag som MacBook, PowerBook, PowerMac osv.
Modeller
I tillegg til dette er mange av modellene også utgitt som billig-modeller under modellnavnet Performa
Valderøy
Valderøy eller Valderøya er en øy i Giske kommune på Sunnmøre. Den omtales nå som Valderøya av Kartverket. Øya er kommunens mest folkerike med 4 254 innbyggere pr. 1. januar 2019. Kommunesenteret for Giske er lokalisert på Valderhaugstrand. I SSBs oversikt heter tettstedet på Valderøya Nordstrand (Giske) med innbyggere per 1. januar. Ifølge kart over kommunen ligger rådhuset, de fleste skolene og handelssenteret på Valderhaugstranda.
Det er broforbindelse til Vigra over Gjøsund og undersjøisk tunnelforbindelse (Valderøytunnelen) til Ellingsøy og Ålesund. I tillegg er det broforbindelse til øya Giske, som igjen har tunnelforbindelse til Godøya. Valderøy har hurtigbåtforbindelse til Hareid. I forbindelse med anløpene er det som oftest bussforbindelse til og fra Ålesund lufthavn Vigra.
Valderøy ligger nært Ålesund, og har derfor hatt jevn folketilvekst siden det er kort veg og god kommunikasjon til både Ålesund sentrum og de indre bydeler. Høsten 2009 ble bompengeperioden ved Ålesundstunnelene avsluttet, noe som har utløst sterkere befolkningsvekst.
Idrettsklubben på Valderøya heter IL Valder.
I vest ligger Ytterland og Skjong. På den sørlige delen ligger Valderhaug, og på den østlige delen ligger Nordstranda og Skaret. Litt lenger nord er Oksnes og Sætra.
Et av de eldste hus på Valderøya er Valderøy prestebolig (offisielt Giske prestebustad) på Valderhaugstranda.
Martin Tranmæl
Martin Olsen Tranmæl (født 27. juni 1879 i Melhus, død 1. juli 1967 i Oslo) var en norsk pressemann og politiker (Ap). Han stod sentralt i norsk arbeiderbevegelse i første halvdel av 1900-tallet og var Arbeiderpartiets reelle leder i mellomkrigstiden.
Bakgrunn
Tranmæl var bondesønn fra gården Tranmælsøien i Melhus i Sør-Trøndelag som den fjerde av seks søsken. Han fikk sin første organisasjonserfaring i avholdsbevegelsen. Han arbeidet som maler og var aktiv i arbeiderbevegelsen fra århundreskiftet. Han oppholdt seg i USA i to perioder, 1900–1902 og 1903–1905. Han begynte å arbeide som journalist i avisa Ny Tid i Trondheim, der han var fast redaktør fra 1913 til 1918. Tranmæl var medlem av landsstyret i partiet fra 1906 til 1918, i sentralstyret fra 1918 til 1963. Fra 1921 til 1949 var han redaktør av partiets hovedorgan, Social-Demokraten, senere Arbeiderbladet, den nåværende Dagsavisen. Han var også medlem av LO-sekretariatet i det meste av perioden 1920–1946.
Fra Komintern til Stortinget
Tranmæl ble landskjent da han sammen med Kyrre Grepp stod i spissen for den radikale, halvveis syndikalistisk pregede Fagopposisjonen av 1911, som bidro til at venstrefløyen fikk flertall i Arbeiderpartiet i 1918. Partiet erklærte seg da som revolusjonært, og året etter gikk det inn i den Tredje Internasjonalen (Komintern). Også de 21 opptaksvilkårene, de såkalte Moskvatesene, ble godtatt av partiet og av Tranmæl, som nå var i ferd med å bli Arbeiderpartiets mektigste politiker, selv om han ikke var formell leder. I 1921 brøt den sosialdemokratiske opposisjonen ut av partiet på grunn av dette, og dannet Norges Socialdemokratiske Arbeiderparti, med blant andre Olav Oksvik som sentral person. Men Tranmæl var selv i ferd med å bli skeptisk til Komintern, og i november 1923 meldte flertallet i DNA, med Tranmæl i spissen, seg ut av organisasjonen. De som ønsket å bli værende som seksjon av Komintern, dannet da Norges Kommunistiske Parti. Men Arbeiderpartiet regnet seg fremdeles som sympatiserende organisasjon, og som et kommunistisk parti. Tranmæls rolle i DNA var så sentral at partiet av andre ble omtalt som «Tranmælpartiet» og medlemmene som «tranmælitter». På denne tiden ble Tranmæl omtalt som partiets Mussolini, sannsynligvis på grunn av hans evne til å engasjere og samle sine partikamerater.
Tranmæl var medlem av Den Norske Nobelkomite fra 11. desember 1938 til 31. desember 1963 og dets 2. varamedlem fra 1928 til 1938. Da Carl von Ossietzky den 23. november 1936 ble tildelt Nobels fredspris for 1935 og Carlos Saavedra Lamas prisen for 1936 var Tranmæl fungerende medlem i Nobelkomiteen for Johan Ludwig Mowinckel, som meldte forfall.
Som redaktør i Arbeiderbladet argumenterte Tranmæl for lovverk om tvangssterilisering av arvehygieniske grunner.
Under andre verdenskrig oppholdt Tranmæl seg i Stockholm, der han arbeidet i LO-sekretariatet.
I etterkrigstida fikk Tranmæl en mindre dominerende rolle i partiet, men hadde fremdeles en viss innvirkning, både direkte som fortsatt ansatt i Arbeiderbladet fram til 1960-årene og indirekte som sentralstyremedlem fram til 1963. Han, som hadde vært revolusjonær, var nå blitt sterk tilhenger av NATO-medlemskap. Andre partiledere, som Nygaardsvold og Oksvik, var mer skeptiske til dette.
Tam
Tam eller TAM kan referere til:
Caprarola
Caprarola er en by i provinsen Viterbo i Italia. Landsbyen ligger nær Ciminifjellene.
Caprarola jobber med å markedsføre renessanse-villaen Villa Farnese, bygd av Alessandro Farnese den yngre på 1500-tallet.
Kongsbregnefamilien
Kongsbregnefamilien (latin: Osmundaceae) er en familie av bregner, og omfatter 4 slekter med 26 arter. I tillegg finnes 5-10 utryddede slekter fra perm (ca. 250 millioner år siden). Familien er den eneste som inngår i ordenen Osmundales.
Det er vanlig innen moderne botanisk taksonomi (Smith et. al, 2006) å henregne kongsbregnene Osmundaceae-familien til en «orden» eller gruppe  Osmundales  innenfor klassen Osmundopsida i gruppen bregner (Pteridophyta). I nordisk botanikk regnes kongsbregnene blant bregnene.
I Norge har man bare en art blant de fire slektene i denne familien, og det er kongsbregne (Osmunda regalis) i kongsbregneslekten. Denne slekten har 15 arter. Osmunda ruggii, en hybrid mellom Osmunda claytoniana og Osmunda regalis, er steril og en av de få hybrider vi kjenner til i hele kongsbregnefamilien.
Kanelbregneslekten Osmundastrum regnes av og til inn i Osmunda-slekten, og har 2 arter på den nordlige halvkule, kalt kanelbregner.
Todea tidwellii er en fossil, utdødd art fra kritt, som er funnet på Vancouver Island i Canada. Ellers har slekten 2 arter.
Leptoteris er lite beskrevet, men omfatter blant annet en del høye tre-bregner (wilkesianna) og er bare utbredt i Sørøst-Asia og Oseania. Slekten regnes av og til inn blant Todea-slekten, og har 7 arter.
Slekter og arter
For en mer utfyllende taksonomi, se: bregneplanter
De 4 slektene og noen av artene i denne gruppen omfatter:
Tassen
Tassen er en tegnet hundefigur som opptrer i flere bøker, animerte TV-serier, spill og andre produkter beregnet på små barn.
Tassen ble opprinnelig skapt av den britiske illustratøren Eric Hill (1927–) i barneboka  Where’s Spot? i 1980. Det var en enkel bildebok med papirklaffer til å løfte opp, en såkalt pop-up-bok, som han skrev til sønnen sin på to år. Boka ble en enorm kommersiell suksess og innledet en serie med bøker om den gule valpen med flekken og dyrevennene hans. Bøkene og filmene er oversatt til en mengde språk og Tassen er i dag en internasjonalt kjent barnebokfigur med høye salgstall. Fortellingene om Tassen er svært enkle og poengterte med korte tekster og tegninger med definerte konturer og klare farger. Bøkene har blant annet vært viktige for å lære barn, og også voksne, å lese.
Navnet Tassen blir ofte brukt på hunder.
LATAM Airlines Brasil
LATAM Airlines Brasil, tidligere TAM Linhas Aéreas, er et brasiliansk flyselskap med hovedkontor i São Paulo. Selskapet ble opprettet i 1961 under navnet Transportes Aéreos Marília (Marília lufttransport) og har flygninger både nasjonalt og internasjonalt. I 2012 ble TAM sammenslått med LAN Chile til LATAM Airlines Group.
Selskapet opererer følgende fly (2007) :
Osroene
Det osrhoënske rike (eller Osroene, Osrhoene; syrisk: ܡܠܟܘܬܐ ܕܒܝܬ ܥܣܪܐ ܥܝܢܶܐ Malkuṯā d-Bēt Ōsrā Īnē) var et gammelt rike ved Eufrat og Tigris i det nåværende søndre Tyrkia og nordre Syria. Riket ble grunnlagt i 130-årene f.Kr.; den første herskeren het Aryu.
Det var verdens første uavhengige rike som ble kristent - det antok kristendommen ca år 200.
Historie
Osroene, eller Edessa, fikk sin uavhengighet da seleukidenes styre brøt sammen. Det ble til ved et dynasti utgått fra en nabateisk stamme kalt Orrhoei. Navnet Osroene er avledet fra Osroes av Orhai, en nabatean sjeik som i 120 f.Kr. tilvristet seg kontrollen om hele regionen fra seleukidene i Syria. De fleste av kongene av Osroene ble kalt Abgar eller Manu. Nabateerne ble med tiden mer og mer influert av arameisk kultur. Osroene ble et nasjonalt motstandsenter mot hellenisme.
Under en lengre periode i rikets tidlige historie styrte et arameisk preget kongedynasti. Hovedstaden under det arameiske styret var Edessa (nå Şanlıurfa i Tyrkia). Selv etter det lokale kongesdynastiets fall beholdt Edessa en stor betydning. På 400-tallet var Edessa blitt det viktigste arnested for syrisk litteratur og lærdom. Edessa var den østlige kristendoms første akademiske sentrum, og det var her det syriske skriftspråk ble utviklet.
Etter dynastiets fall i år 244 stod riket vekselvis under partisk, romersk eller sasinidisk styre frem til den arabiske erobringen i 639.
Da romerne stengte det det nestorianske akademi i Edessa, tok dets ledere opp residens i Nisibis lengre mot øst, i et område under persisk protektorat. Som en kronikør beskrev det: «Edessa mørknet mens Nisibis lyste opp». Ikke desto mindre beholdt Edessa sitt tilnavn «det velsignede», noe som gjaldt alle trosretninger til vel inn i den muslimske tid.
Et stort frafall fra kristen tro fant sted under abbasidene i tiden rundt 775: «De vendte seg til hedendommen [Islam] raskere enn sauer løper til vann».
Bispeseter
Oldtidige bispeseter i Osroene er oppført i Annuario Pontificio som titularbispedømmer:
Trace Cyrus
Trace Dempsey Cyrus (født 24. februar 1989) er en amerikansk musiker. Han er låtskriver, gitarist og vokalist i bandet Metro Station. Han er også eier av klesmerket From Backseats to Bedrooms.
Vanlig kartlav
Vanlig kartlav (Rhizocarpon geographicum), som også bare kalles kartlav av mange, tilhører slekten kartlaver (Rhizocarpon) og inngår i gruppen Rhizocarpaceae, en familie (ikke er navngitt på norsk) i ordenen Rhizocarpales. Vanlig kartlav er én av cirka 43 arter i denne slekten som opptrer i Norge, men inntil ganske nylig regnet man med 65 arter her.
Biologi
Vanlig kartlav vokser på berg, hovedsakelig på silikatberg, i hele landet, helst på lysåpen, hard, kalkfattig stein. Det enkelte individ er opp mot en millimeter bredt, grønt eller gulgrønt, og omgitt av en svart kant av sporer. Skiveformede svarte fruktlegemer opptil 1,5 mm i diameter. Den vokser 2 mm i året. Og i tillegg kan den bli flere hundre år gammelt. Laven er godt festet til underlaget. Den kan danne store flater som gjerne framstår som kartlignende, derav navnet. Kartlaven er meget hardfør og kan vokse og trives i svært ugjestmilde strøk i høyfjellet. I Norge er den ofte dominerende i store fjellområder høyere enn den andre vegetasjonen går.
Kartlav har vært brukt til å utvikle en dateringsmetode for stein og steinplassering. Metoden kalles lichenometri og baserer seg på at kartlaven har en forholdsvis jevn ekspanderende vekst og at de største forekomstene dermed er de eldste. Metoden kan datere for eksempel stein i gamle gravsteder og moreneforekomster.
Kartlav har mange nærstående arter og er utbredt i hele landet.
Inndeling
Inndelingen under følger Catalogue of Life Checklist versjon 2022-06-23, men er begrenset til arter som er funnet i Norge.
Frøya (Bremanger)
Frøya er en øy i Bremanger kommune i Vestland.
På Frøya ligger tettstedet Kalvåg og grendene Liset, Steinset, Nesje, Stranda og Frøyalandet. Frøya ligger på nordsiden av Frøysjøen, som er en del av leia mellom Florø og Måløy. Frøya har idag fastlandsforbindelse med broer over Oldersundet, Hamrøysundet til Smørhamnsøy, og videre over Trongesundet til øya Bremangerlandet. På Bremangerlandet er det undersjøisk tunnel Skatestraumtunnelen til fastlandet. Arealet på Frøya er 17,5 km², og høyeste fjelltopp, Fanneskard, er på 379 meter. Øya er kjent for sin særegne geologi, Kalvåg-melange. Dette er en masse av sammenrotede steinblokker; et slags kjempekonglomerat eller en breksje med opptil kilometerstore blokker i en finkornet, deformert grunnmasse. Lignende berggrunn er kjent fra Trøndelag, England, Irland og Newfoundland, områder som alle ligger nær grensen mellom de to jordplatene som støtte sammen og dannet den kaledonske fjellkjede for omkring 425 millioner år siden. På øya finnes det blant annet en svært sjelden bergart som på engelsk kalles Chert.
Både vest, sør og øst av Frøya, er det en mengde med småøyer, holmer og skjær. På noen av øyene vest av Frøya, som Gåsøy, Værøy, Nigardsøy og Håøy, var det fram til nyere tid bosetting, og det bor fremdeles folk deler av året på Værøy. I øst er det øyene Hamrøy, Sundsøy og Smørhamnsøy som har bosetting, og er landfast med broforbindelsen over Oldersundet og Hamrøysundet. Fram til nyere tid har det også vært bosetting på nordre Olderøy, som har vegforbindelse, og Steinholmen.
Hovednæringer på Frøya er turisme og fiskeforedling. Folketallet på Frøya med tilgrensende øyer er i underkant av 600 personer.
Martin Feigenwinter
Martin Feigenwinter (født 20. mars 1970 i Liestal, i Basel-Landschaft) er en sveitsisk skøyteløper som representerte hjemlandet i 2 påfølgende vinter-OL med sin olympiske debut i vinter-OL 1994 i Hamar. Han var en typisk langdistanseløper med spesialisering på (5,000 m- og) 10,000 m. Feigenwinters noe svakere sprint-distanser gjorde at han ikke alltid lyktes med å kvalifisere seg for den siste distansen i allround-mesterskapene han deltok i. Hans beste plassering i et mesterskap kom da også på 10,000 m i et enkeltdistanse-vm som var en nyvinning mens Feigenwinter konkurrerte på hele 90-tallet samt litt inn på 2000-tallet.
Personlige rekorder
Oppdatert pr 15. mai 2011
Internasjonale mesterskap
Olympiske leker (Vinter) deltatt i 2 OL (i 2 konkurranser)
Allround-VM på skøyter (deltatt 8 ganger)
Enkeltdistanse-VM på skøyter deltatt i 3 VM (i 4 konkurranser)
EM på skøyter (deltatt 8 ganger)
Junior-VM på skøyter deltatt i ett VM (i en konkurranse)
Sammenlagt i Verdenscupen
Oppdatert etter sesongen 2010/11
Thomas Dürr
Thomas Dürr (født 12. juli 1978 i Sveits) er en liechtensteinsk bobkjører.
Dürr har ikke debutert i verdenscupen i bobsleigh, men har deltatt i den europeiske og amerikanske kontinentalcupen.
Rolf Pipping
Hugo Rudolf (Rolf) Pipping (født 1. juni 1889 i Kiel i Tyskland, død 7. desember 1963 i Finland) var en finlandssvensk filolog. Han var professor i filologi og svensk ved Åbo Akademi fra 1928 til 1956 og rektor fra 1936 til 1942. Han er blant annet kjent for å ha dannet begrepet «sakprosa» i 1938.
Solbakken allé (Oslo)
Solbakken allé (1–19, 2–28) er en vei på Høybråten i bydel Stovner i Oslo. Den går sørøstover fra Høybråtenveien og ender som blindvei i en snuplass.
Veien fikk navn i 1935 etter eiendommen Solbakken i Høybråtenveien 58.
Marianne Krogh
Marianne Krogh (født 10. mars 1956 i Oslo) er en norsk skuespillerinne.
Hun kom inn på elevskolen på Det Norske Teatret som 19-åring. Hun debuterte i 1978 som katten i Pinocchio ved Det Norske Teatret og var ansatt der frem til 1984. Deretter jobbet hun i Fjernsynsteatret og i frigruppen Lilith. I denne gruppen hadde hun et nært samarbeid med dramatikeren Cecilie Løveid. Gruppen ble oppløst i 1996 og hadde sin siste forestilling Rhindøtrene i Bergen. Fra 1988 var hun igjen ansatt ved Det Norske Teatret.
Hun er samboer med teater- og filminstruktøren Carl Jørgen Kiønig, og sammen har de to barn.
Hun er født i Oslo og oppvokst i Bergen.
Daniel Defoe
Daniel Defoe (født 1660, død ), født Daniel Foe, var en engelsk handelsmann, forfatter, journalist, skribent av pamfletter og spion, i dag mest husket for romanen Robinson Crusoe. Han er kjent som å være en av de tidligste eksponenter (sammen med Samuel Richardson) av den engelske romanen som skjønnlitterære form og for å gjøre den populær på De britiske øyer. Han var en profilert og mangesidig forfatter, han skrev mer enn 500 bøker, pamfletter og dagbøker om ulike emner (blant annet politikk, kriminalitet, religion, ekteskap, psykologi og det overnaturlige). Han var også nyskapende innenfor økonomisk journalistikk.
Liv og virke
Daniel Foe var sønn av lysstøperen James Foe og Alice Foe, senere tilføyde han «de» i navnet og hevdet at han var i slekt med de Beau Faux. Faren var medlem av selskapet Butchers' Company, et handelshus med røtter tilbake til 975. Foreldrene var medlemmer av den presbyterianske dissentermenighet, en protestantisk menighet som ikke tilhørte den anglikanske kirken. Faren ville at sønnen skulle jobbe innenfor menigheten og sendte ham til Charles Morton's Academy, mot sønnens eget ønske.
I 1684 giftet Foe seg med Mary Tuffley, og med henne fikk han åtte barn, hvorav seks vokste opp. Medgiften hennes på £ 3 700 investerte han i en strømpehandel, men på grunn av sin høye levestandard gikk han konkurs og gjemte seg for kreditorene i Bristol, der han ble kjent som the Sunday gentleman, «søndagsherremannen», da søndag var den eneste dag han kunne våge seg ut uten frykt for å bli arrestert. Året etter var han med i opprøret mot kong Jakob II av England, men var heldig nok til å unngå dødsstraff av den beryktede dommer George Jeffreys. Etter at opprøret var over, gjemte han seg på en kirkegård, og fant på en av gravsteinene navnet Robinson Crusoe. Navnet brukte han senere i boken som gjorde ham berømt.
Foe ble berømt da han skrev diktet The True Born Englishman i 1701, der han påpekte det urettferdige i å bebreide kong Vilhelm III at han var utlending når britene selv er en blanding av keltere, saksere, piktere, vikinger og normannere. Den upopulære «Dutch Billy» var takknemlig for støtten, og belønnet Foe med en innbringende stilling som gjorde ham gjeldfri. Foe startet også en flisefabrikk, siden hollandske fliser var kommet på moten. Men deretter døde kong Vilhelm II, og Foe mistet sin beskytter.
På denne tid begynte han å signere seg som «D. Foe», deretter «de Foe», etter et år «Daniel de Foe», siden «Daniel Defoe».
Men han debuterte anonymt i desember 1702 med pamfletten The Shortest Way With Dissenters som fikk ham dømt for undergravende virksomhet, skrevet som tilsvar til Tory'enes lov, Act Preventing Occasional Conformity, som tvang alle innehadde en offentlig stilling til å følge den anglikanske kirkes praksis. Etter kongens død hadde de reaksjonære, kalt high fliers på grunn av sine høye prinsipper, krevd at dissentere skulle utestenges fra offentlige stillinger. I sin pamflett foreslo Defoe ironisk at dissentere burde deporteres eller henges. Mange leste pamfletten bokstavelig, og en prest hevdet at han satte den like høyt som Bibelen. Men det kom ut at skrivet egentlig var ment som ren satire, og Parlamentet sendte ut arrestordre på Defoe for å ha ærekrenket «de høytflyvende» ved å fremstille dem som blodtørstige villmenn. Han gikk atter i dekning, men måtte til sist melde seg, og ble i juli 1703 dømt til tre dager i gapestokk og deretter forvaring.
Så Defoe tilbrakte de siste tre dagene i 1703 i gapestokk en time hver dag, første dagen foran Royal Exchange i Cornhill, så i Cheapside og til sist i Fleet Street ved Temple Bar. Det skal ha regnet det meste av tiden, noe som la en demper på tilstrømningen, og det hele artet seg mer som en triumf for Defoe enn noen straff. Det eneste folk kastet på ham, var blomster, og vennene hans solgte eksemplarer av The Shortest Way og A Hymn to the Pillory, en hymne han hadde diktet for anledningen. Folk ropte «Good old Dan!» Han satt ett år i Newgate-fengselet og var svært nedbøyd; teglverket var konkurs, så han kunne ikke betale boten. I november 1704 ble den betalt av den hemmelige etterretningen, og Defoe selv satt fri. Han tok det for et mirakel. Før ett år var gått, var han ansatt i en avis for å sette Tory-regjeringen i et godt lys, og spionere for regjeringen. Dette var et forslag han selv var kommet med overfor finansminister Robert Harley, som selv var den fødte intrigemaker. Inkludert i avtalen var muligens tidsskriftet The Review som Defoe startet i 1704. Defoe skrev der om politiske, økonomiske, religiøse og kulturelle emner i de ni årene tidsskriftet ble utgitt. Tidsskriftet fikk senere stor betydning for de moderne avisenes utvikling, spesielt for lederspalten og essayet som middel for folkeopplysning. Defoe reiste nå rundt i riket og bygget opp et nettverk av agenter. Han la føringer for spionasje: Hver agent måtte fremstå som en vanlig borger, og måtte forbli ukjent for de andre agentene. Faktisk dannet Defoes nettverk grunnlaget for nåtidens British Secret Service. Nettverket beviste raskt sin verdi da det spilte en viktig rolle for foreningen av England og Skottland til ett rike, Storbritannia, i mai 1707.
I mellomtiden var flisefabrikken gått konkurs, og i 1710 falt Whig-regjeringen. Defoe måtte nå kjapt skifte side og erklærte seg som Tory med den begrunnelse at han verdsatte sitt land høyere enn politiske prinsipper. Men i 1714 ble Harley avsatt på grunn av alkoholisme, og dronning Anne døde få dager senere. En Whig-regjering ble nå gjeninnsatt under kong Georg I, mens Defoe ble fengslet – men løslatt igjen da han tilbød sine tjenester som spion. Denne gangen ble han imidlertid avslørt som dobbeltagent, og hans dager som spion var talt. I stedet begynte han sin forfatterkarriere med å skrive romanen Robinson Crusoe, basert på beretningen til sjørøveren Alexander Selkirk, som hadde kranglet med sin piratkaptein og deretter etter eget ønske blitt landsatt på den ubebodde øya Juan Fernández. Først etter fem år ble han oppdaget og reddet.
I august 1730, da han var 70 år gammel, forsvant Defoe plutselig. Kreditorene var etter ham igjen. Trolig kunne han betalt dem med inntektene fra sine meget populære bøker. I stedet valgte han å gå i dekning igjen, og døde 5. mai 1731 i Ropemaker's Alley, Moorfield, ikke langt fra gaten der han ble født.
Forfatterskapet
Frem til sin død skrev Defoe flere historiske verker, blant annet en guidebok over Storbritannia, som var en viktig reisebok og historisk kilde i femti år.
I 1719, i en alder av 60 år, innledet han sin forfatterskap med debutromanen Robinson Crusoe. Boken regnes som verdenslitteraturens første realistiske roman, og gjorde ham raskt verdensberømt. Med denne boken etablerte han en ny litterær tradisjon kalt robinsonade og var en viktig inspirasjon for blant annet Jonathan Swift, Robert Louis Stevenson, Jules Verne og William Golding. Senere kom romanene Captain Singleton (1720), Moll Flanders (1722), A Journal of the Plague Year (1722), Colonel Jack (1723) og mange andre små fortellinger. Disse fikk ikke den samme suksessen som Robinson Crusoe, men alle disse romanene og små historiene fikk en viktig plass i utviklingen av den moderne romanen. Det litterære språket er betegnet som fantastisk og virkelighetsnært, noe som skyldtes hans unike beskrivelser som inneholdt realistiske detaljer og grundige dokumentasjoner. Med The Review grunnla han også den første avisen som ikke bare inneholdt nyheter, men også kommentarer, og dette berettiger ham til tittelen «den første journalist».