cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Julie Blakstad
Rosenborg (2020–2022)
I januar 2021 ble hun plukket ut på UEFAs liste over ti kvinnelige fotballspillere å se opp for i 2021. Samtidig som hun fortsatte storspillet i 2021 la flere og flere merke til stortalentet. Fotballkommentator Kasper Wikestad uttalte at hun kanskje er det største talentet han har sett live. I løpet av sesongen fremsto hun som en av Toppseriens absolutt beste spillere samtidig som hun hadde etablert seg på A-landslaget. Hun ble nok en gang nominert som Årets spiller og vant prisen som Årets unge spiller i Toppserien 2021.
Manchester City (2022–)
I januar 2022 signerte Blakstad for den engelske storklubben Manchester City i det som ble omtalt som den største overgangen fra norsk kvinnefotball noensinne. Bare dager senere fikk hun debuten i 3-0 seieren over Tottenham i semifinalen i Ligacupen. I mars 2023 ble det kjent at Blakstad ble lånt ut til den svenske toppklubben BK Häcken frem til juni for å få spilletid før VM sommeren 2023.
Landslagskarriere
Blakstad har landskamper for J15, J16, J17, J19 og det norske A-landslaget.
I september 2020 ble hun tatt ut på A-landslaget for første gang. Debuten kom 27. oktober 2020 borte mot Wales, i kampen hvor Norge sikret seg billett til EM i England 2022. Her scoret Blakstad lagets første mål i mesterskapet, i åpningskampen mot Nord-Irland
Privatliv
Julie er datter av tidligere fotballspiller Even Blakstad som blant annet spilte for Molde og Hødd før han gikk til Ottestad.
Hun studerte industriell økonomi og teknologiledelse ved Norges teknisk-naturvitenskapelige universitet samtidig som hun spilte i Rosenborg.
Ulabrand (musikkgruppe)
Ulabrand er en norsk band fra Eiker i Viken. De ga i 2008 ut sitt første album, Ulabrand, hvor Trond Wagelid har tonesatt ti dikt av Hans Aleksander Hansen (1911–1984). Albumet Ulabrand II fulgte året etter. De har også tonesatt dikt av andre, som «Selma» av Herman Wildenvey (1885–1959). Bandets navn er hentet fra en fiskeskøyte tilhørende brødrene Wagelids bestefar.
Høsten 2010 dro bandet til Dublin i Irland for å spille inn et nytt album og Ulabrands tredje album, Dublin, ble utgitt i 2011. Bandet startet opp med visefolkpop, men med tiden har de nærmet seg sjangeren folkrock.
I 2014 spilte de inn singelen «Hellefosskongen» sammen med Kate Gulbrandsen.
Medlemmer
Tidligere medlemmer
Anisopodesthes
Anisopodesthes er en slekt av biller som tilhører den artsrike underfamilien Lamiinae i familien trebukker (Cerambycidae). Slekten omfatter bare én kjent art.
Utseende
En middelsstor, brun trebukk. Antennene er noe lengre enn kroppen, ganske tynne. Pronotum er bredere enn langt, med rundede sider. Dekkvingene er noe avsmalnende bakover, bakerst med en spiss tann, med noen mørke tegninger. Beina er forholdsvis lange, lårene klubbeformede.
Tydal
Tydal (sørsamisk: Tydaelie) er en kommune i Trøndelag. Den grenser i nord til Meråker, i vest til Selbu og Holtålen og i sør mot Røros. I øst ligger Sverige. Geografisk tilhører Tydal Neadalen.
Anisopodesthes
Levevis
Larvene lever i død ved.
Tydal
Geografi
De områdene av kommunen som ligger i hoveddalen og i sidedalene ligger under skoggrensen. Områder i sørvestlige, østlige og nordlige deler av kommunen består av fjellterreng med topper som strekker seg 1000–1700 meter over havet. Sylan ligger i naturskjønne omgivelser og er en fin destinasjon for en dagstur eller en lengre tur. Høyeste topp er Storsylen på 1763,6 moh. Kjølifjellet (1288 moh.) er grensefjell mellom Tydal og Holtålen kommune. Via merket turløype til Ramsjøhytta kan man komme seg inn i Skarvan og Roltdalen nasjonalpark, som strekker seg inn i nabokommunene Selbu og Meråker og Stjørdal.
Berggrunnen i Tydal består av grunnfjell i øst, basalter og gabbroer i vest og et belte med sedimentære bergarter mellom disse.
Anisopodesthes
Utbredelse
Arten er utbredt i det sørøstlige Brasil.
Tydal
Samfunn
Tydal kommunen består av grendene Hilmo, Græsli, Aune, Ås, Østby, Løvøya, Stugudal. Administrasjonssenteret er grenda Ås, som det meste av kommunens bosetning er konsentrert rundt.
Fylkesvei 705 mellom Brekken i Røros og Hell i Stjørdal går gjennom kommunen, og forbinder den med Røros i sør og Selbu og Stjørdal i nord.
Det ligger én skole i Tydal kommune, Tydal barne- og ungdomsskole.
Washington and Lee University
Washington and Lee University er et privat universitet i Lexington i den amerikanske delstaten Virginia. Det ble grunnlagt i 1749 som Augusta College. Det ble flyttet til Lexington i 1780 under navnet Liberty Hall College, og fikk i 1796 en rekordstor donasjon på 20,000 amerikanske dollar fra George Washington.
Tydal
Næringsliv
Tydal er en stor vannkraftkommune, noe som gjenspeiles i kommunevåpenets stiliserte høyspentmaster. Andre viktige næringsveier er jordbruk, turisme, reindrift og offentlig forvaltning. I tillegg produseres det trapper hos Tydal trappefabrikk (tilknyttet trapperingen) og det leveres teknologiløsninger fra Aurotech.
Historie
Tydal ble skrevet Thidal i 1409, Thyggherdal i 1493 og Thydallen i 1626. Første ledd kan tolkes som þy- (= trellkvinne), der treller eller løysinger har bosatt seg oppetter dalen langs elven.
Washington and Lee University
WLU har skolepenger (2006) tilsvarende 31,875 amerikanske dollar, med gradstildeling helt opp til First professional, tilsvarende det britiske M.Phil som kvalifiserer til doktorgrad. Hovedfokuset i fagkretsen er jus, og det er tre juridiske forsknings- og undervisningssentra – et for amerikansk rett, et for rettshistorie, og et for internasjonal rett.
WLU består av følgende skoler:
Tydal
Historie
3.000 svenske soldater (karolinere) under ledelse av general Carl Gustaf Armfeldt, døde i Tydalsfjella vinteren 1718/1719. Hendelsen kalles karolinernes dødsmarsj, og er en av nordens største krigstragedier.
Tydal Skytterlag er Tydals eldste lag som har bestått, og fylte 100 år i 2006.
Gerhard Schøning reiste gjennom Tydal i 1773, og han skriver blant annet følgende om bosettingen: ''I Tydalen ere, for nærværende Tiid, kun 27 Gaardmænd eller Bønder, og 5 Huusmænd. Blandt Gaardene ere kun tvende Odels-Gaarde, nemlig Græslia og Aune, de øvrige ere Bøxel-Gaarde, som deels tilhører den Skøllerske og Angelske Familie, dels ere Kirke- eller Preste-Gods. Af Militaire ere her 10 Skiløbere. Folkemængden synes da vel at have noget tiltaget, siden Ao. 1589, da her vare kun 10 Bønder. men hvilken mangel dog paa Indbyggere, for et District, af 6 til 7 Miles Længde! det meste ligger her derfor øde og ubebodet, og her findes Gaarder, saasom Græslia især, hvis Eiendeele og marke udgiøre en Strækning af 5 Norske Mile. men at Landet har i de ældre Tiider, været langt meer beboet, det sees overalt, og det viise de mangesteds, end-ogsaa i de tykke Skove, liggende Kjæmpe-Haue, Steenrøser og Agerreene.''
Tydal ble egen kommune i 1901.
Tusenårssted
Kommunens tusenårssted er Brekka bygdetun. Bygdetunet ligger i kulturområdet Brekka Kistafoss og er et eldre gårdsanlegg. Det har en sentral plass i bygdas kulturliv og benyttes ofte til kulturelle arrangementer. Et historisk friluftsteater om Karolinernes felttog i Tydal oppføres her hvert andre år i permanente kulisser på våningshusets bakfasade. Otto Homlung dramatiserer og regisserer karolinerspelet. Musikken er skrevet av Henning Sommerro. Et fantastisk samspill mellom profesjonelle skuespillere og 150 lokale aktører og 30 hester gjør dette til en uforglemmelig opplevelse.
Lexington
Marinefartøyer
USA har eller har hatt fem marinefartøy ved navn Lexington, blant disse :
Njagan gasskraftverk
Njagan gasskraftverk eller Nyagan GRES er et kombinasjonssyklus gasskraftverk ved Ugrais i det autonome fylket (okrug) Khanty-Mansia, like øst for Uralfjellene i Russland. Anlegget ble bygget ut fra grunnen av det nordiske energiselskapet Fortum, og den første av tre 421 MW enheter stod ferdig i april 2013 mens neste enhet ble montert i desember samme år, og den siste enheten i 2015. Operatør siden oppstarten er JSC Fortum.
Anlegget ble påbegynt omkring år 2000, og stod ferdig utbygd i 2008 med oppstart av driften i 2013. Operatør er Fortum. Årsproduksjonen er 8,6 TWh. Total effekt er 1 371 MW, fordelt på 1 302 MW kapasitet i elektrisitetsproduksjon, og 69 MW lokal fjernvarme. Kraftverkets produksjon er fordelt på 3 generatorer á 420 MW hver. I 2015 var utslippene på tonn CO2 og 2 850 tonn NOx.
Shabana Rehman
Shabana Rehman (født 14. juli 1976 i Karachi i Pakistan, død 29. desember 2022 i Oslo ) var en norsk standup-komiker, skribent, dramatiker og foredragsholder. Hun kom til Norge med familien i 1977 og vokste opp på Holmlia i Oslo.
Rehman var gift med komikeren Dagfinn Nordbø fra 2003 til 2007 og NRK-journalisten Martin Gaarder 2008–2021. Regjeringen kunngjorde at Rehman vil hedres med begravelse på statens bekostning.
Virksomhet
Rehman startet som spaltist i VG i 1996. Hun debuterte som stand-up-komiker i 1999. Etter å ha prøvd å overtale andre til å fremføre hennes humortekster ble hun spurt om å framføre dem selv. Hun begynte som spaltist i Dagbladet fra 2000 til 2007 og deretter i Aftenposten og danske Dagbladet Information. Hun er intervjuet i Time Magazine og The New York Times.
I januar 2000 stilte hun opp i et portrettintervju i Dagbladet Magasinet kun påmalt det norske flagget.
Hun fikk oppmerksomhet i både nasjonal og i internasjonal presse etter at hun løftet mulla Krekar 27. april 2004. Hendelsen ble anmeldt av Krekar til politiet som legemsfornærmelse 30. april 2004. Den 3. mai 2004 ble saken henlagt med begrunnelsen at «det er ingen rimelig grunn til å undersøke om det foreligger et straffbart forhold som det offentlige skal straffeforfølge».
I 2010 ble hun programleder for P4s radioprogram SvartHvitt.
Dokumentarfilmen Shabanas valg ble sendt på NRK 17. april 2010 i serien Fakta på lørdag. Filmen var laget av dokumentarfilmskaper, regissør og journalist Martin Gaarder. Shabanas valg handler om deres ekteskap og utfordringer i spennet mellom kunst, samliv, karriere og trygghet. Filmen ble tatt opp i New York og Oslo.
Født Fri-saken
Hun startet i 2017 organisasjonen Født Fri, som skulle bekjempe æresrelatert vold og sosial kontroll i innvandrermiljøer. Organisasjonen fikk kritikk for å ikke ha noen kompetanse på disse områdene, og det ble stilt spørsmål ved hvorfor en tidligere komiker fikk 15 millioner uten utlysning til dette formålet mens etablerte fagmiljøer må konkurrere om mindre penger. Organisasjonen ble opprettet på initiativ fra Venstres leder Trine Skei Grande og Abid Raja. Integrerings- og mangfoldsdirektoratet (IMDi) startet i 2020 en gransking av organisasjonen for å ha brukt støtten til andre formål, herunder dyre ferier, spaopphold, restaurantbesøk og innkjøp av et stort antall Apple-produkter. 4 tidligere ansatte i stiftelsen varslet om misbruk av tilskuddsmidlene; en tidligere ansatt i stiftelsen sa at jobben hennes omfattet å gå tur med Shabana Rehmans hunder og passe garderoben hennes. Samme høst ble Rehmans stiftelse med umiddelbar virkning fratatt statsstøtten for det IMDi-direktør Libe Rieber-Mohn beskrev som «klare og systematiske brudd på forutsetningene for tilskudd». En uavhengig revisjonsrapport utført av Ernst & Young for IMDi anbefalte politianmeldelse av forholdene avdekket i Født Fri.
Rapporten ble sterkt kritisert av ledende autoriteter på feltet, som professor Petter Gottschalk, advokat Anne Helsingeng og advokat Birthe M. Eriksen , som har doktorgrad i varslinger med særlig ekspertise knyttet til private granskninger. Eriksen er også medlem av Varslingsutvalget. Etter hvert falt varselbrevet og dets innhold fra hverandre, og var ikke lenger en del av den videre saksbehandlingen, som til slutt handlet om mindre bokføringsmessige teknikaliteter.
Et uavhengig Bostyre ved advokat Anne Christine Wettre, ble oppnevnt av Oslo byfogdembete etter at Født Fri slo seg konkurs på bakgrunn av at støtten ble tilbakeholdt. Bostyret avviste IMDIs anførsler, og anbefalte Kunnskapsdepartementet om at klagen til Født Fri tas til følge. Bostyrer redegjorde for at de ikke fant noe graverende. Tvert om skrev bostyrer at uregelmessighetene som er beskrevet finnes i de fleste firmaer i Norge. Bostyret viste i tillegg til at IMDi selv ikke har funnet grunnlag til å politianmelde Født Fri, slik Ernst & Young anbefalte IMDi, og at både regnskapsfører og revisor gikk god for regnskapene uten anmerkninger. Oppsummert delte ikke Boet IMDis oppfatning om at det forelå strukturelle mangler ved Stiftelsens økonomihåndtering. Boet mente derimot at IMDi utelukkende tolket funnene til Ernst & Young (EY) som at stiftelsen Født Fri har brutt forutsetningene i tilskuddene. Den konklusjonen var boet uenig i. I tillegg bemerket boet at tilbaketrekkingen av vedtatt statsstøtte fremstår som å være i strid med proporsjonalitetsprinsippet i forvaltningsretten. Boet mente at veiledning og/eller strengere rapporteringskrav ville vært et mer naturlig tiltak, og at IMDi har misligholdt sin veiledningsplikt.
John Sevier
John Sevier (født 23. september 1745 i Rockingham County i kolonien Virginia, død 24. september 1815) var en amerikansk soldat, nybygger og politiker og medgrunnlegger av delstaten Tennessee. Han spilte en fremtredende rolle, både militært og politisk, i perioden opp til anerkjennelsen av Tennessee som stat, og han ble valgt som statens første guvernør i 1796.
Shabana Rehman
Født Fri-saken
Forfatter / Journalist Morten Strøksnes skrev en lengre kronikk om hvordan han oppfattet saken som en Kafka-prosess mot Shabana Rehman.
John Sevier
Bakgrunn
Seviers far etterhvert tavernabestyrer, pelshandler og landspekulant. John inneldet først en lignende karriere selv. Som omg man åpnet han sin egen taverna og var med på å legge ghrunnlaget for New Market, nær sitt fødested (New Town regner Sevier som sin grunnlegger).
I 1761, da han var 16 år, slo han seg ned som bonde.
Offiser
Noen kilder vil ha det til at han var kaptein i Virginia Colonial Militia, under George Washington, i Lord Dunmore's War i 1773 og 1774.
Sevier fungerte som oberst i slaget ved Kings Mountain i 1780, og han var kommandant i militsen ved grensen for koloniseringen i tallrike kamper mot cherokeefolket i 1780-årene og 1790-årene.
Sevier kom til koloniseringsgrensen i Tennesseedalen i 1770-årene, og i 1776 ble han valgt som en av fem dommere i Watauga-sammenslutningen og hjalp med forsvaret av Fort Watauga under et cherokee-overfall. Ved utbruddet av den amerikanske uavhengighetskrig ble han valgt til komiteen for sikkerhet i Watauga-sammenslutningens etterfølger, Washington District. Etter slaget ved Kings Mountain ledet han et felttog som ødela atskillige chickamauga-byer i det nordlige Georgia.
Politiker: Guvernør
I 1780-årene bekledte Sevier posten som den første og eneste guvernør for State of Franklin, et tidlig og feilslått forsøk på å opprette en stat for nybyggerne på vestsiden av Appalachene. Dette forsøket skjedde etter at North Carolina ville kvitte seg med sine landområder vest for Appalachene: Konføderasjonens kongress fikk i 1784 motvillig kontroll over området som ingen visste hva man skulle gjøre med. Det oppstod et maktvakuum og John Sevier fikk i åppdrag å styre området som tidligere hadde tilhørt North Carolina.
Han var brigadegeneral for militæret i Sørvestterritoriet i begynnelsen av 1790-årene.
Kongressrepresentant
Etter sin siste periode som guvernør ble Sevier i tre omganger valgt til medlem av Representantenes hus, hvor han satt fra 1811 til sin død i 1815. Han døde på en inspeksjonsreise i grenstraktene mellom Georgia og indianerstammen creeks marker.
Sevier County i Tennessee har fått sitt navn etter John Sevier.
Three (Sugababes)
Three er det tredje albumet av den britiske musikkgruppa Sugababes. Det ble utgitt i 2003.
Yngve Slyngstad
Yngve Slyngstad (født 3. november 1962) er en norsk siviløkonom. Han var administrerende direktør i Norges Bank Investment Management (NBIM), som er ansvarlig for Statens pensjonsfond utland, fra 1. januar 2008 til 1. september 2020. Han overtok stillingen etter Knut Kjær og ble etterfulgt av Nicolai Tangen.
Slyngstad har en omfattende utdannelse. Han har juridisk embetseksamen fra Universitetet i Oslo, er siviløkonom fra Norges handelshøyskole, har en mastergrad i økonomi fra University of California, Santa Barbara og en mastergrad i statsvitenskap fra Université Paris-Sorbonne. Etter utdanningen tilbragte han fire år i Latin-Amerika, Afrika og Asia på reising, før han begynte å jobbe.
Crazy People
Crazy People er et musikkalbum med Herreys, utgitt i 1985.
Genuttrykk
Genuttrykk refererer til prosessen hvor informasjonen i et gens DNA-sekvens overføres til cellens strukturer og funksjoner. Genuttrykk har normalt proteiner som sluttprodukt, men det eksisterer også ikke-kodende gener hvor sluttproduktet er selve RNA-molekylene (tRNA, rRNA). Genuttrykksprosessen involverer derfor transkripsjon fra DNA til RNA og, for kodende gener, translasjon av RNA til protein.
Flere av stegene i genuttrykksprosessen kan moduleres, inklusive transkripsjons- og translasjonsstegene, samt endringer av proteiner etter translasjon. Genregulering gir cellen kontroll over struktur og funksjon og er basisen for celledifferensiering, morfogenese og organismens tilpasning til omgivelsene. Genregulering kan også fungere som substrat for evolusjonære endringer siden kontrollen over timing, lokalitet og størrelse av genuttrykket kan ha en dyptgripende effekt på funksjonene til organismens gener.
Måling av genuttrykk
Uttrykket til mange gener reguleres også etter at transkripsjonen til protein er gjennomført, og en økning i konsentrasjonen av mRNA er derfor ikke ensbetydende med økt genuttrykk. Like fullt måles ofte mRNA-konsentrasjonene. Dette gjøres som regel ved hjelp av Northern blotting, qPCR (quantitative real-time polymerase chain reaction) eller DNA mikromatriser. Dersom man kun er interessert i noen få bestemte gener kan man bruke Northern blot eller qPCR, mens mikromatrisene viser genuttrykket for alle genene til en organisme på en gang. De to siste teknologiene sies å kunne gi absolutte tall for mengde mRNA, selv om de ikke vil kunne gi et eksakt tall for antall kopier av de forskjellige molekylene i cellen.
Slaget ved Bagbrades
Slaget ved Bagbrades (kjent som slaget ved Campi Magni, store sletter) ble utkjempet i 203 f.Kr. mellom en samlet karthagensk og numidisk styrke og den romerske arméen til Scipio Africanus. Karthagenerne ble ledet av Hasdrubal Gisco, mens numiderne ble ledet av Syphax. Scipio beseiret sine motstandere og tvang Karthago til å kalle tilbake Hannibal fra Italia.
Äiwoo
Äiwoo er et språk som snakkes i den sørøstlige delen av Salomonøyene i Stillehavet. Det tilhører den såkalte Reef-St. Cruz-språkgruppen som ennå ikke er klassifisert som hverken austronesisk eller Papua-språk, men som trolig er en av delene. Äiwoo er det største av språkene i denne gruppen, og det utgjør morsmålet til rundt 8000 mennesker hovedsakelig i Ngawa-distriktet og øya Ngäsinue i de sør-østlige Reef-øyene, i enkelte landsbyer på øya Nendö, blant dem Kala Bay, og deler av hovedstaden Honiara, blant annet White River.
UEFA-cupen i fotball for kvinner 2007/08
thumb|De seirende fra [[1. FFC Frankfurt ]] UEFA Women's Cup 2007–08 var den syvende sesongen av Mesterligaen i fotball for kvinner. 45 lag fra 44 UEFA-medlemsland deltok (Arsenal LFC var kvalifisert som titterlforsvarer, og dermed stilte England med to lag). I finalen slo 1. FFC Frankfurt sammenlagt 4-3 over Umeå IK og vant dermed sin tredje UEFA-Cup-tittel.
Første kvalifiseringsrunde
Kvalifiseringen til sluttspillet ble todelt. Vinnerne av de fire beste seriene (den norske, tyske, svenske og danske) pluss tittelforsvareren Arsenal var direktekvalifisert til andre runde. De resterende 40 deltakende lagene ble plassert i ti kvalifiseringsgrupper. De ti vinnerne og beste toer kom videre.
{|
Andre kvalifiseringsomgang
{|
Semifinaler
Umeå videre på bortemålsregelen.
Toppscorere
(bare fra sluttspillet)
Jordan Rudess
Jordan Charles Rudess (født 4. november 1956) er amerikansk keyboardist.
Biografi
Som niåring var han elev ved Juilliard School of Music for utdyping i klassisk pianomusikk. Han ble en eksepsjonell pianospiller, men sist i tenårene ble han interessert i rock, synth og populærmusikk. Med mye motstand fra familien, som ville beholde et klassisk vidunderbarn, tok han til slutt steget ut i synth-verdenen.
Via sin medvirkning i Liquid Tension Experiment endte han opp som tangentspiller i bandet Dream Theater i 1999. Siden har han holdt seg til det bandet, med sideprosjekter som unntak. Hans kanskje mest kjente sideprosjekt er Liquid Tension Experiment, som også har med Dream Theater-medlemmene Mike Portnoy og John Petrucci.
Blackbox
Blackbox er en minimalistisk vindusbehandler for vindussystemet X på Unix-lignende operativsystemer. Blackbox er skrevet i C++. Mange vindusbehandlere har startet som en fork av Blackbox, deriblant Fluxbox og Openbox.
Rød furuskuddvikler
Rød furuskuddvikler (Rhyacionia buoliana (Denis & Schiffermüller 1775) ) er en sommerfugl i gruppen av viklere (Tortricidae).
Arten er spredt til Nord-Amerika, der den har spredd seg over store deler av det nordamerikanske kontinentet og påført betydelige skader på furuer.
Utseende
thumb|left|300px| Larve av rød furuskuddvikler i et furuskudd Rød furuskuddvikler har forvinger med svakt markerte lyse tverr- og lengdestriper på rustrøde bunn. Bakvingene er ensfarget gråbrune med lyse frynser langs kanten. Vingespennet er 17-24 millimeter.
Levevis
Rød furuskuddvikler svermer om kveldene i slutten av juni og begynnelsen av juli. Hunnen legger ett for ett egg, ved furuknoppene på furutrær som er 6-12 år gamle. Skuddene i toppen blir ofte valgt. Eggene klekker på seinsommeren. Larvene gnager først rundt nålefestet, men etterhvert borer de seg inn i knoppen. Etterhevert som larven vokser øker knoppen i størrelse og kan forveksles med en liten galle.
Overvintringen finner sted som halvvoksen larve i knoppen. Under overvintringen tåler larven kulde ned til -21 C°. Lavere vintertemperaturer, dreper larvene under overvintringen og dette begrenser utbredelsen.
Neste vår fortsetter larvene å ete i nye knopper i knoppkransen. Den kan spise av flere knopper. Noen av skuddene kan bli så skadd skadd at de får en skjev form. I juni forpupper seg i den nedre delen av ett av de nye skuddene. Den klekker fra puppen som sommerfugl ett år etter at den var på eggstadiet.
Skadedyr
Rød furuskuddvikler regnes blant de alvorligste skadedyr på furuskudd i Europa. Det er forsket mye på artens levevis og furuskuddvikleren har vært aktivt bekjempet, både med kjemiske og biologiske midler.
Rød furuskuddviklers angrep i knopper og skudd på furutrær kan føre til store skader. Dette er særlig alvorlige på unge trær. Om toppskuddet skades, kan ett eller noen ganger flere sideskudd overta for toppskuddet, stammen blir skjev eller forgreinet. Kvaliteten og den økonomiske verdien på treet blir forringet, fordi slike trær lett får en uheldig form. Angrepet på eldre trær medfører oftest bare en reduksjon av nåler, sjelden til særlig veksthemmelse. Angrep på eldre trær som er i hogstmoden alder, er minst alvorlig, fordi trestammens form er ferdigvokst.
Selv om angrep av rød furuskuddvikler kan være omfattende, dør sjelden furutrærne. Treets vekst og form blir ofte sterkt påvirket og blir buskaktig. Det kan også lett dannes koster fordi treet lager mange mindre knopper rundt hovedknoppen. Dersom et skudd overlever angrepet, får det ofte en bøy til siden, for senere rette seg opp, slik at det dannes en vinkel, ofte kalt et «posthorn».
Skader av furuskuddvikler er ofte vanligere i år etter en tørkesommer. De små nyklekte larvene har lettere for å bore seg inn i knoppene når trærne er utsatt for tørke, enn når trærne har tilstrekkelig vanntilgang med friske skudd. Gjødsel kan bidra til å motvirke risikoen for angrep. Kjemisk bekjempelse mot furuskuddvikleren i Norge er neppe aktuelt.
Rød furuskuddvikler var et betydelig skadedyr i årene etter andre verdenskrig. Store områder som var ødelagt etter krigsherjingene i nordlige Tyskland, ble plantet til med furu. Da trærne var nådd opp i mannshøyde, kom de det store angrepet. Angrepet ble bekjempet fra fly, med kjemiske insektmidler.
Utbredelse
Arten er meget vidt utbredt og finnes i Nord-Afrika, i Europa (mangler tilsynelatende i mye av Øst-Europa), i den nordlige delen av Asia, i Nord-Amerika og også i Sør-Amerika. I det siste tilfellet må arten sannsynligvis være innført av mennesker da furu ikke vokser naturlig i Sør-Amerika. I Norge er rød furuskuddvikler registrert fra Sør-Norge, vestover til Rogaland. Den er vanligst i de ytre, kystnære områder. Furuskuddvikleren har nordgrense gjennom Norge. I Danmark, sørlige Sverige og Mellom-Europa er den blant de alvorligste skadedyr på furuskog.
Ruf der Wildgänse
Ruf der Wildgänse er en østerriksk spillefilm fra 1961 regissert av Hans Heinrich. Filmen er basert på en romanen «Graagaas» av Martha Ostenso fra 1925. Hovedrollene hadde Ewald Balser (Caleb Gare), Heidemarie Hatheyer (Amelia Gare), Brigitte Horney (Frau Sandbo), Marisa Mell (Judith Gare), Horst Janson (Sven Sandbo) og Gertraud Jesserer (Ellen Gare).
PostScript
PostScript (PS) er et programmeringsspråk som opprinnelig hadde til oppgave å gi instruksjoner til hvordan en side skal se ut ved utskrift fra en printer, men som med tiden omfatter langt mer. Det ble oppfunnet av Adobe Systems ved John Warnock, Charles Geschke, Doug Brotz, Ed Taft og Bill Paxton i 1982, basert på tidligere arbeid fra Xerox. PostScript er datamaskinspråk som regulerer beskrivelsen av en side og fungerer som et bindeledd mellom datamaskinen (tekstbehandler eller grafikkproduserende program) og utskriftsenheten. PostScript skaper en side med tekst og grafikk ved å bygge opp siden i minnet og deretter sende det til utskrift. Bilder bygges opp i et todimensjonelt koordinatsystem, og kan derfor også utsettes for koordinatbytte, de kan forstørres, forminskes, roteres og lignende. For å øke utskriftshastigheten ligger en del faste postscriptfonter lagret i skriveren.
PostScript har blitt standard og lisensieres av en rekke selskap. Det finnes imidlertid andre sidebeskrivelsesspråk som skriverprodusenten Hewlett-Packards PCL (Printer Command Language) og Xerox' InterPress, men disse har ikke blitt standard. PostScript er uavhengig av oppløsning, og får nøyaktig den oppløsning på utskriften som maskinvaren i printeren er i stand til å levere. At PostsScript er standardisert betyr at en jobb kan sendes til ulik maskinvare uavhengig av produsent, og samme resultat vil kunne forventes.
Historie
Konseptet med et PostScript-språk hadde sin opprinnelse tilbake til 1976 da John Warnock arbeidet hos Evans & Sutherland, et selskap som drev med databasert grafikk. På den tiden utviklet Warnock en fortolker for et stort tredimensjonale grafikkdatabase i New Yorks havn. Warnock kom opp med et Design System-språk for å prosessere grafikken.
I 1978 spurte Evans og Sutherland om Warnock kunne flytte fra San Francisco Bay Area og til deres hovedkvarter i Utah, men han var ikke interessert i å flytte. Han ble isteden ansatt ved Xerox PARC for å arbeide sammen med Martin Newell. De skrev om Design System for å skape JaM (sammentrekning av «John & Martin») som ble benyttet for VLSI-design (integrert kretser eller mikrobrikker) og undersøkte trykking av skrifttyper og grafikk. Dette arbeidet utviklet og ekspanderte til Interpress-språket.
Warnock forlot PARC sammen med Chuck Geschke og grunnla Adobe Systems i desember 1982. Sammen med Doug Brotz, Ed Taft og Bill Paxton skrev de et enkelt språk, ganske likt Interpress, som de kalte for PostScript. Det kom i salg i 1984. På omtrent denne tiden fikk de besøk av Steve Jobs, som så muligheten i språket og oppfordret dem til å tilpasse PostScript som dataspråk for å instruere og drive laserprintere.
I mars 1985 ble Apple LaserWriter den første printeren som hadde innebygget PostScript-fortolker, noe som satte i gang det som på denne tiden ble kalt for desktop publishing (DTP) og ble en revolusjon på midten av 1980-tallet. Kombinasjonen av teknisk fortreffelighet og utstrakt tilgjengelighet gjorde PostScript til førstevalget for å skrive ut fra grafiske programmer. En PostScript-fortolker (tidvis referert til som RIP = Raster Image Processor) var en vanlig komponent for laserprintere til langt inn på 1990-tallet.
Imidlertid var kostnadene med gjennomføring høye; computernes produksjon av rå PostScript-kode ble tolket av printeren til et rasterbilde i printerens mulige oppløsning var krevet mikroprosessorer med høy ytelse og rikelig med dataminne, og selv da kunne den enkelte utskriften være svært tidkrevende dersom tekst og grafikk på siden var komplisert. LaserWriter benyttet en 12 MHz Motorola 68000, noe som gjorde den raskere enn noen av de Apple Macintosh-computere som den var tilknyttet. Da maskinvaren i laserprinteren i seg selv kostet over 1,000 dollar, var kostnadene med å lisensiere PostScript-fortolkeren fra Adobe minimale, men etterhvert falt maskinvaren i printerne i pris, og da ble PostScript-fortolkeren en betydelig andel av de totale kostnadene ved printeren. Samtidig ble datamaskiner med grafisk programvare stadig kraftigere og mer fleksible, og det ga ingen mening å oversvømme printeren med ressurskrevende prosesser med rasterisering. Både Microsoft og Apple gikk inn i et samarbeid for å erstatte PostScript med et eget system for både utskrift og for skalerebare skrifttyper, særlig for unngå kostbar lisensiering til Adobe. Det førte til at Adobe senket prisene betydelig og inngikk samarbeidsavtaler med Microsoft og Apple.
2001 var det få prisvennlige printer som ble solgt med støtte for PostScript, hovedsakelig grunnet voksende konkurranse fra langt billigere blekkskrivere uten PostScript og med nye programvaremetoder som oversetter grafikkfiler på selve PC-en, noe som gjorde det mulig å skrive til hvilken som helst printer med det samme resultat enten den hadde innebygget PostScript-fortolker eller ikke. Adobes eget digitale format PDF (Portable Document Format), som i seg selv består av en avansert videreutvikling av PostScript-språket, ga en slik metode og har bidratt i stor grad å erstatte PostScript som de facto standard for elektronisk dokumentdistribusjon.
På avanserte og kostbare printere er derimot egne PostScript-prosessorer fortsatt vanlig, og deres bruk kan dramatisk redusere CPU-arbeidet som er involvert i å trykke komplekse dokumenter, og hvor arbeidet med gjengi PostScript-bilder er overført fra computeren og til printeren, selv ved trykking fra PDF-dokumenter.
Utviklingen av PostScript
Etter at PostScript ble levert med den første LaserWriter på 1980-tallet har det ikke endret seg større. Det er i seg selv tungt å prosessere, men maskinvaren har økt kraftig med tiden og det har tildels ikke vært behov for å effektivisere språket for igjen effektivisere prosesseringen. Det har kommet tre versjoner siden den første utgaven, og særlig siste er hovedsakelig utvidelser for takle bedre fargebehandling, først og fremst for avansert trykking.
PostScript Level 1
Den første versjonen av PostScript-språket ble sendt ut på markedet i 1984. Begrepet «Level 1» ble først lagt til da Level 2 ble introdusert. Første versjon inneholdt alle de grunnleggende elementer med språket.
PostScript Level 2
PostScript Level 2 ble introdusert i 1991 og omfattet flere forbedringer: forbedret hastighet og pålitelighet, støtte for in-RIP-seperasjoner, dekomprimeringer av bilder (eksempelvis at JPEG-bilder kunne bli tolket av et PostScript-program), støtte for sammensatte fonter (skrifttyper), og formmekanisme for å bufre (lagre i minne) innhold som gjenbrukes.
PostScript 3
PostScript 3 (Adobe sluttet med terminologien «level» («nivå») for enklere nummerering av versjonene) kom ved slutten av 1997. Det introduserte bedre og mer kompleks fargehåndtering, nye filtre (som gjorde komprimeringer og dekomprimeringer), og avansert feilhåndtering (tidligere utgaver kunne få feil som gjorde at siden ikke ble fortolket, men isteden sprøytet ut ren tekstbasert kode)
PostScript 3 var betydningsfullt i henhold til å erstatte tidligere proprietær elektroniske prepress-systemer for fargehåndtering i printere, i stor grad benyttet for magasinproduksjon. Denne versjonen kom med glatt og jevn operasjoner for farge og tonelegging med opp til 4096 grader av grå (i motsetning til 256 tilgjengelig i PostScript Level 2). Dessuten DeviceN, et «fargerom» som gjør det mulig å benytte rene farger («blekkfarger»/«spot colors») i sider med sammensatte farger.
Før PostScript
Før PostScript ble innført var printere konstruert for å skrive ut bokstaver og skrifttegn som ble sendt til den som tekst, ASCII. Det var et antall teknologier for denne oppgaven, men de fleste delte egenskapen at ideogrammer var fysisk vanskelig å endre da de var stemplet i skrivemaskinen eller tastaturets taster, metallbånd eller optiske plater. Grunnet begrensningen i ASCII-tabellens tegnoppsett var det særskilt vanskelig for de nordiske landene å få særnordiske tegn som ØÆÅ ut på printeren uten egne tillegg.
Dette endret seg til en viss grad med den økende populariteten til matriseskriver (nåleskriver). Tegnene på disse systemene ble tegnet opp som en rekke av prikker, definert i en tegntabell innebygget i printeren. Da de ble forbedret begynte matriseskrivere å inkludere flere innebygde fonter som brukeren kunne velge fra, og en del modeller tillot at brukerne lastet opp deres egne egendefinert ideogrammer til printeren.
For å printe vektorgrafikk måtte det benyttes egne særskilte printere kalt for plottere. Bortimot alle plottere delte et felles kommandospråk, HPGL, men disse kunne ikke gjøre noe annet enn kun å printe grafikk. I tillegg var de kostbare og langsomme, og derfor sjeldne.
Printing med PostScript
Laserprintere kombinerte de beste trekkene til både matriseskrivere og plottere. Som plottere kunne laserprintere tilby strekgrafikk i høy kvalitet og som matriseskrivere kunne de frambringe sider med både tekst og rastergrafikk. I motsetning til både matriseskrivere og plottere gjorde laserprinteren det mulig å plassere grafikk og tekst på samme side. PostScript gjorde det mulig å utnytte disse mulighetene ved å tilby et enkelt språk som kontrollerte printeren, uansett hvilken merke eller maskinvare printeren var.
Bjerkreim Bilselskap
Bjerkreim Bilselskap er et av de eldste rutebilselskap i Norge. Selskapet holder til på Vikeså i Rogaland og ble startet i 1916, av Johan Vasbø. Det hadde dermed 100-årsjubileum i 2016. Virksomheten har bestått av både gods- og busstransport. Bjerkreim Bilselskap kjører i dag skoleruter i Bjerkreim, Gjesdal og Eigersund kommune for Vy Buss.
PostScript
Printing med PostScript
PostScript gikk hinsides kontrollspråk for printeren og var en komplett programmeringsspråk i egen rett. Mange dataprogrammer kan omforme et dokument til et PostScript-program som ved å bli utført vil resultere i det opprinnelige dokumentet. Dette programmet kan bli sendt til en PostScript-fortolker i en printer som resulterte i et trykt dokument, eller til et i et annet dataprogram som vil vise dokumentet på dataskjermen. Ettersom dokument-programmet er det samme uansett hvor det blir sendt, enten det er til en hvilken som hels printer eller til et annet program, kalles det på engelsk for device-independent, det vil si uavhengig av anordning.
Fonthåndtering
Før fonter benyttet PostScript-teknologien til å framstille skalerbare og vektoriserte fonter (skrifter) var de raster- eller bitmapbaserte, noe som krevde et sett med fonter for hver skriftstørrelse; en for 11 punkter, en for 12 punker og videre. Det var ressurskrevende, mens man med PostScript-fonter trengte kun et sett som deretter kunne skaleres til alle størrelser. PostScript-fonter var åpenbart teknologisk overlegen.
Bortimot like kompleks som PostScript er i seg selv er dens håndtering av fonter. Fontsystemet benytter PostScripts grafiske primitiver til å tegne ideogrammer som strektegninger som deretter kan bli fortolket og gjengitt i hvilken som helst oppløsning. Forenklet er opplegget enkelt, men det er en rekke typografiske enkeltheter som må behandles.
Fonter skalerer linjert i mindre størrelser; trekk ved ideogrammer vil bli proporsjonalt for store eller små, og deretter se feil ut. Fonter kan ikke bli skalert uten at trekk som tykk og tynn og andre finere detaljer blir inkonsekvent, særlig ved små størrelser hvor det er for få rasterkorn igjen til å tegne opp bokstaven korrekt. PostScript unngår dette problemet ved å inkludere instruksjoner («hint») som kan bli lagret sammen med skrifttypens omriss («outline»). Grunnleggende er det tilleggsinformasjon i de horisontale eller vertikale sammenbindingene i skriften som bidrar til å hjelpe til med å identifisere trekk for hver bokstav som er viktig for rasteriseringen å opprettholde. Resultatet var en font av betydelig bedre utseende selv ved lav oppløselighet; det hadde tidligere blitt antatt at bitmap-fonter som var bearbeidet for hånd var nødvendig for denne oppgaven.
På samme tid ble teknologien for å inkludere disse instruksjonene («hint») i fontene blitt omsorgsfullt voktet, og fonter med hinter ble komprimert og kryptert til hva Adobe kalte for en Type 1 Font (også kjent som PostScript Type 1 Font, PS1, T1 eller Adobe Type 1). Type 1 var effektivt en forenkling av PostScript-systemet for å lagre utelukkende omrissinformasjon, i motsetning til et fullstendig språk (PDF er lignende i dette anseelse). Adobe ville deretter selge lisenser av Type 1-teknologien til de som ønsket å legge til hinter i sine egne fonter. Disse vil dog ikke lisensiere teknologien som var etterlatt med Type 3 Font (også kjent som PostScript Type 3 Font, PS3 eller T3). Type 3- fonter tillater for hele raffinementet i PostScript-språket, men uten den standardiserte tilnærmingen til hinting. Mens spesifikasjonene til PostScript-språket var åpent og alle kunne lisensiere en fortolker for å bygge en PostScript-printer, holdt Adobe på hemmelighetene til de overlegne PostScript Type 1-fontene, noe som gjorde Adobe til en eneste kilde for å lisensiere fonter av ypperste kvalitet.
Type 2-fontformatet var designet for å bli benyttet med bokstavstrenger for CFF (Compact Font Format), som var tapsløs sammenpressing av Type 1-formatet, og ble innført for å redusere fontfilenes størrelser. Formatet CFF/Type 2 ble senere grunnlaget for å håndtere PostScripts omrisstegning i OpenType-fonter.
Ved å sitte på teknologien og med en monopolsituasjon kunne Adobe skrue opp avgiftene til lisensiering til det ytterste av hva selskapet mente markedet kunne akseptere. Det førte til at rekke selskaper arbeidet på å knekke krypteringen av Type 1-formatet, og to ellers uforsonlige fiender som Apple og Microsoft, som begge var avhengig av Adobe, opprettet en allianse for å skape en alternativ PostScript-teknologi. Apple framstilte deres eget fontsystem, kalt TrueType, i tiden rundt 1991. Dette produktet ble inkorporert og benyttet i både Mac OS System 7 og Windows 3.1. Adobe forsøkte å selge en egen fontmotor for begge operativsystem for Type 1-fonter. De to konkurrerende font-standardene førte til intens rivalisering, inkompatibilitet, og samtidig til en spredning av amatørtegnede fonter, og strid over lojaliteten til design- og formgivningssamfunnet (forlag, reklame, trykkeri). Disse hendelsene ble kjent som «fontkrigen».
Etter at TrueType var et faktum på både Apple- og Windows-maskiner innså Adobe at de holdt på å tape fontkrigen. Selskapet publiserte spesifikasjonene på Type 1-formatet. Programvare for å framstille egne fonter, slik som Altsys Fontographer (oppkjøpt av Macromedia i januar 1995, eid av FontLab siden mai 2005) la til muligheten å framstille Type 1-fonter. Siden da har mange frie Type 1-fonter blitt utgitt; eksempelvis er fontene som benyttes ved TeX. Tidlig på 1990-tallet var det flere andre systemer for å benytte vektoriserte fonter, eksempelvis Bitstream og METAFONT, men ingen av disse hadde en generell printerløsning og var derfor ikke utbredt.
På slutten av 1990-tallet gikk Adobe sammen med Microsoft i å utvikle OpenType, i all vesentlighet en funksjonell sammenstilling av Type 1 og TrueType. Når en utskrift ble sendt til en PostScript-skriver, ble de unødvendige delene av OpenType-fonten utelatt, og hva som er sendt er det samme som det ville ha vært for både en TrueType og en Type 1-font, avhengig av hvilke former for omrisstegning som er tilstede i OpenType-fonten. OpenType la til mange intrikate datastrukturer for å beskrive typografisk oppførsel og fleksibilitet, i tillegg til håndtering av de mange internasjonale særegenheter i verdens skrivesystemer.
Asiamesterskapet i håndball for menn 1987
Asiamesterskapet i håndball for menn 1987 ble arrangert i Amman i Jordan i 1987.
PostScript
Andre iverksettelser
På 1980-tallet var den største andelen av Adobes inntekter fra lisensinntekter fra PostScript-fortolkeren i printerne, kjent som en prosesser for rastering, eller en RIP. Et antall nye RISC-baserte plattformer ble tilgjengelige på midten av 1980-tallet, og Adobe ga liten støtte for de nye maskinene.
Den manglende støtten og de store lisenskostnadene, førte til at teknologiske løsninger fra tredjepartsleverandører ble vanlige, særlig for billige printere (hvor lisenskostnadene var avgjørende) eller i eksklusive og kostbare sats- og trykkeriutstyr (hvor behovet for hastighet krevde støtte for nye plattformer langt raskere enn hva Adobe var i stand til å levere). Ved et tidspunkt ble situasjonen såpass påtrengende at Microsoft og Apple gikk sammen om å skaffe et alternativ til Adobes monopol. Microsoft kjøpte TrueImage, en PostScript-kompatibel fortolker, i 1989, utviklet det videre til et produkt som var både var mer moderne og mer effektivt enn det eldre PostScript. Microsoft lisensierte TrueImage til Apple, og Apple lisensierte til Microsoft sitt nye fontformat TrueType. Adobe bøyde, og kun måneder etter at Apple annonserte TrueImage som fortolker i sine laserprintere, kom det en ny avtale med Adobe. Både Apple og Microsoft hadde ikke lenger behov for å presse videre med TrueImage, som ble lagt på is, mens TrueType ble standard teknologi for skalerbare vektorfonter for både Windows og Macintosh.
Per begynnelsen av 2010-tallet er PostScript-kompatible fortolkere fra tredjepartsleverandører i utstrakt bruk i printere og andre enheter. Eksempelvis PS3-fortolkeren fra britiske CSR plc, tidligere kjent som PhoenixPage, er blitt en standard i mange printere, også for de som er utviklet av Hewlett-Packard og solgt som LaserJet og Color LaserJet. Andre tredjepartsløsninger benyttet for printing er Jaws og Harlequin RIP, begge fra Global Graphics. Det mest kjente, grunnet at det er fri programvare med flere andre applikasjoner, er Ghostscript. Det er også en rekke andre. PostScript-klonene hevder alle at de 100 prosent PostScript-kompatible, men det er særlig i håndteringen av fonter hvor problemer begynner, og har ført til at klonene har utviklet et stort sett av ekstra PostScript-kommandoer, som ikke benyttes av Adobe og som er udokumenterte, for å kontrollere maskinvaren.
En del basiske og billige laserprintere støtter ikke PostScript, men kommer isteden med drivere som ganske enkelt rasteriserer dataplattformens egne grafikkformater framfor å konvertere dem til PostScript først. Når støtte for PostScript er nødvendig for en slik printer kan Ghostscript bli benyttet isteden. Ghostscript kan trykke PostScript-dokumenter på printere som ikke har innebygget PostScript ved å benytte CPU på datamaskinen for å gjøre rasteriseringen og deretter sende resultatet som en enkelt stor rasterfil til printeren. Ghostscript kan også bli benyttet for forhåndsvise PostScript-dokumenter på datamaskinens skjerm og å konvertere PostScript-sider til rastergrafikk som TIFF eller PNG, og vektorformater som PDF. Det er antall kommersielle PostScript-fortolkere også, slike som blant annet TeleType Cos T-Script.
I den andre enden av billig utstyr finnes meget kostbare og avanserte enheter, slike som fotosettere eller CTP-baserte platesettere med oppløsning som er større enn 2500 dpi. Slike krever ekstern RIP med store mengder med dataminne og harddiskplass. Komplekse og kostbare laserprintere, som eksempelvis digitale trykkerier, benytter også ekstern RIP for å skille computere fra spesialisert trykkerimaskinvare. Selskaper som EFI og Xitron har spesialisert med slik RIP-programvare.
PostScript som dataspråk
PostScript er et Turingkomplett programmeringsspråk, et begrep som ble fremmet av den britiske matematikeren Alan Turing (1912–1954), i den forstand at det kan utføre de operasjoner som trengs for å kunne beregne alle beregningsbare problem som finnes innenfor det særskilte feltet. Typisk sett er PostScript-programmer ikke framstilt av mennesker, men av andre programmer. Det er dog mulig å skrive dataprogrammer i PostScript som med et hvilket som helst annet programmeringsspråk.
PostScript er et fortolket, stackbasert språk tilsvarende Forth, men med sterk, dynamisk maskinskriving (typesystem), datastrukturer inspirert av de som er funnet i Lisp, skopisk minne og siden Level 2, søppelsamling (som er en automatisk dynamisk håndteringsmetode av dataminne). Språksyntaksen benytter omvendt polsk notasjon, som gjør at operasjonenes orden er utvetydig, men å lese et program krever da en del øvelse. De fleste operasjoner (det som andre språk kaller funksjoner) tar sine argumenter fra stakken (datastrukturen) og plasserer resultater i stakken. Komplekse datastrukturer kan bli bygget inn i orden, men kan ikke bli erklært i typesystemet som ser dem alle som oppstillinger og ordlister.
Tegnet eller bokstaven «%» er benyttet for å intrudsere kommentarer i PostScript-programmer. Som en generell konvensjon skal alle PostScript-program begynne med bokstavkombinasjonen «%!» slik at alle enheter som leser programmet vil korrekt forstå det som PostScript.
Et «Hallo, verden!»-program, en vanlig måte å vise et lite eksempel på et komplett program i et gitt programmeringsspråk, vil kunne se slik ut i PostScript (level 2):
%!PS /Courier            % navngi den ønskede fonten 20 selectfont       % velg skriftstørrelse i punkt og klargjør fonten til bruk. 72 500 moveto       % plassér utskriftspunktet til koordinatene 72, 500 % (Nullpunktet ligger nederst til venstre på siden) (Hallo, verden!) show % fyll inn teksten mellom parentesene showpage            % skriv ut hele siden
eller om utgående enhet har et Postscript-kompatibelt skjermkort, som for eksempel NeXTcube:
%!PS (Hallo, verden!) =
Lengdeenheter
PostScript benytter den typografiske punkt som enhet for lengde. For en del andre versjoner av punkt benytter PostScript nøyaktig 72 punkter til én tomme (inch), slik at:
Man kan også benytte følgende tilsvarende, som demonstrerer en enkel prosedyrefunksjon og bruken av matematiske operatører  og  :