cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Gavriella Fella
2017
I De europeiske småstatslekene 2017 i San Marino støtet hun 15,81 i kulestøt, og vant øvelsen foran Ásdís Hjálmsdóttir og Kristina Rakocevic. Resultatet på 15,81 meter var også ny mesterskapsrekord for de europeiske småstatslekene.
Vann
Vann i universet
Mye tyder på at flytende vann er til stede like under overflaten av Saturns måne Enceladus.
Vann i form av is kan være til stede på Ceres og Tethys. Vann og andre volatiler utgjør sannsynligvis mye av de indre strukturene i Uranus og Neptun og vannet i de dypere lagene kan være i form av ionisk vann som molekylene bryter ned til en suppe av hydrogen- og oksygenioner, og dypere nede superionisk vann der oksygen krystalliseres mens hydrogenionene flyter fritt rundt inne i oksygenkrystallene.
Religion og mytologi
Vann blir ansett som rensende i de fleste religioner. Rituell vask inngår i flere større religioner, blant annet innen kristendom, hinduisme, rastafaribevegelsen, islam, shintoisme, taoisme og jødedom. Nedsenking av en person i vann er et sentralt sakrament i kristendommen (hvor det er kalt dåp); det er også en del av praksisen i andre religioner, som jødedom (mikvah) og sikhisme (Amrit Sanskar). I tillegg blir døde badet i rent vann i mange religioner, inkludert jødedom og islam. Innen islam kan de fem daglige bønnene som regel gjennomføres etter å ha vasket visse deler av kroppen med rent vann (wudu). I shintoisme blir vann brukt i nesten alle ritualer for å vaske en person eller et område, for eksempel i misogi-ritualet.
Noen trossamfunn bruker vann spesielt forberedt for religiøs bruk (hellig vann innen kristendommen, amrita i sikisme og hinduisme). Mange religioner anser også visse vannkilder eller vannansamlinger som hellige eller i det minste gunstige, for eksempel Lourdes i Den romersk-katolske kirke, Jordan (i det minste symbolsk) i noen kristne samfunn, Zamzam i islam og elva Ganges (blant mange andre) i hinduismen.
Flesnes
Flesnes er ei lita bygd på vestsiden av Gullesfjorden i Kvæfjord kommune i Troms. Stedet er fergested på fylkesvei 83.
Flesnes ligger godt beskyttet av en rekke holmer noen hundre meter fra land og har fra gammelt av vært betraktet som en meget god havn. Flesnesdalen med Flesneselva ender i nordre del av bygda og går ca. 1 mil i retning nordvest. Fra gammelt av har det vært en del laks i elva, men i dag er det knapt noen fast bestand der.
Vann
Religion og mytologi
Vann er ofte ansett å ha spirituell makt. Innen keltisk mytologi er Sulis den lokale gudinnen for varme kilder, og i hinduismen er Ganges også personifisert som gudinne, mens Saraswati har blitt referert til som gudinne i Vedaene. Vann er også en av hinduismens elementer, sammen ild, jord, rom og luft. Guder kan også være beskyttere for visse kilder, elver eller sjøer: For eksempel var den greske og romerske guden Peneus en elvegud, en av tre tusen okeanider. I islam gir ikke vann bare liv, men livet selv har kommet fra vannet.
Flesnes
Deler av bygda er meget bra jordbruksland. I dag er det kun et gårdsbruk i full drift, men en del jorder høstes av bruk i nabobygdene. Det dyrkes mest gress, men også en del grønnsaker og jordbær.
Vann
Religion og mytologi
Den greske filosofen Empedokles anså vann som en av de fire klassiske elementene, sammen ild, jord og luft. Det ble også ansett som ylem, en basisk substans av universet. Vann ble ansett som kaldt og vått. I teorien om de fire kroppsvæsker forbindes vannet med slim. Vann var også en av de fem elementene innen tradisjonell kinesisk filosofi, sammen med jord, ild, tre og metall.
Vannrettigheter og utvikling
UNESCOs internasjonale vannforskningsprogram og deres World Water Development Report (2003) anslår at verden i løpet av de neste 20 årene står foran en mangel på drikkevann uten sidestykke i historien. Mengden av alment tilgjengelig, brukbart vann antas å minske med 30 prosent i denne perioden. Årsakene er forurensning, global oppvarming og politiske stridigheter.
Flesnes
Fergeleiet på Flesnes trafikkeres av bilferge ca. en gang i timen hele dagen, og er et av de mest trafikkerte fergestrekningene i Troms fylke. Bilferga gjør kommunikasjonen til Refsnes, kommunesenteret Borkenes og bykommunen Harstad enkel. Ved fergekaia finnes det en småbåthavn med gjestebrygge. På stedet finner man også Flesnes kirkegård. Flesnes har også barneskole og ungdomsskole som dekker området fra Holand til Våtvoll på vestsiden av Gullesfjorden.
Emile Licent
Emile Licent (kinesisk: 桑志华, født 16. desember 1876 i Frankrike, død 25. februar 1952) var en fransk jesuitt og naturhistoriker. Han virket i mer enn 25 år som forsker i Tianjin i Kina. Hans forskningsferder utstrakte seg over mange deler av det nordlige og sentrale Kina (provinsene Shandong, Hebei, Shanxi, Henan, Shaanxi, Gansu, Indre Mongolia og det østlige Tibet).
Flesnes
Fra Flesnes går det vei til Holand, litt lenger ut i fjorden.
Vann
Vannrettigheter og utvikling
40 prosent av verdens befolkning har for lite vann til et minimum av hygieniske formål. Mer enn 2,2 millioner mennesker døde av sykdommer knyttet til inntak av forurenset vann i år 2000.
Rapporten oppgir store globale forskjeller i volumet av tilgjengelig vann pr. person, fra 10 000 liter årlig i Kuwait til mer enn 810 000 000 liter årlig i Fransk Guyana. Imidlertid kan rike land som Kuwait lettere enn fattige land håndtere et relativt vannunderskudd.
Emile Licent
Etter sin ankomst til Tianjin i 1914 etablerte han Musée Hoangho Paiho (av kineserne kalt Beijiangmuseet), et av de første av sitt slag i Kina. Museet overlevde annen verdenskrig og fikk deretter navnet ''Tianjin naturhistoriske museum i 1952.
Vann
Vannrettigheter og utvikling
Verdens vanndag er en internasjonal FN-merkedag den 22. mars hvert år for å sette fokus på mangel på rent drikkevann.
Emile Licent
Pater Licent var kollega av Pierre Teilhard de Chardin og foretok arkeologisk forskning sammen med ham i det nordlige Kina i 1920-årene. Han og Teilhard de Chardin var de første som utforsket det arkeologiske funnsted Shuidonggou 水洞沟 i Indre Mongolia.
Han forlot Kina under Annen Verdenskrig i 1939 etter å ha utnevnt en av sine kolleger, Pierre Leroy (罗学宾) til stedfortredende direktør for museet.
Vann
Vannforbruk
Vannforbruket pr. individ er høyt, men varierer med levestandard. FN har beregnet at et menneske trenger 20–50 liter vann om dagen for å dekke grunnleggende behov for drikke, personlig hygiene og renhold. En gjennomsnittlig nordmann forbruker likevel 200 liter vann om dagen. Rundt 10 liter går til drikke og matlaging, mens det øvrige går til andre formål, som renhold, hygiene, klesvask, toalettspyling m.m. Vann- forsyningen dekker også behovene til andre enn husholdningene, som næringsliv, brannvesen, skoler, barnehager og helseinstitusjoner.
Sykling under Europalekene 2015 – Individuell tempo menn
Sykling under Europalekene 2015 – Individuell tempo menn i Baku.
Marion Eyvang
Marion Eyvang (født Marion Platou 1. april 1920, død 20. juni 1996) var en norsk fekter som representerte Oslo Fekteklub.
Hun vant åtte NM-gull i florett i perioden 1945–1957.
Meistriliiga 2012
Meistriliiga 2012 er den 22. sesongen i Meistriliiga. Sesongen startet 10. mars 2012 og sluttet 3. november 2012. Regjerende mester er FC Flora Tallinn.
Phylloxeridae
Dvergbladlus (Phylloxeridae) er en gruppe med plantelus som hører til gruppen bladlus (i vid forstand), Aphidomorpha. De er insekter med sugende munndeler og hører til i den store gruppen nebbmunner.
Utseende
Små, gjerne blekt fargede bladlus. De vingede formene (alatae) har store, skjøre vinger. De mangler "rørene" oppe på bakkroppen som de fleste bladlus har.
Levevis
Gruppen Phylloxerini lever for det meste på eik (Quercus spp.) og hikkori (Carya spp.), dessuten omfatter denne gruppen vinlusen, som lever på vinranker. Phylloxerinini lever på busker i vierfamilien (Salicaceae). Bare få av artene i Phylloxeridae veksler mellom ulike verter.
Monn-Iversen
Monn har sitt utspring i at slekten opprinnelig eide og drev gården Elveseter i Bøverdalen i Lom. Familien ble tvunget fra gården på 1800-tallet, og måtte flytte til Elvesætermoen. Da John Elvesætermoen flyttet til Oslo, forenklet han navnet først til Moen, og senere om til Monn. John Monn var en sentral skomaker i Oslo, og leder av Skomakermesternes landsforbund i mer enn ti år.
Mange i denne slekten arbeider i kultur-, underholdning- og medieindustrien.
Kjente personer med navnet
I tillegg var Sølvi Wangs far, jazzsaksofonist Yngvar Wang (1904-1960), tett på familien gjennom å være svigerfar til Egil Monn-Iversen.
Aleksandr Volkov (MMA)
Aleksandr Jevgenijevitsj Volkov (russisk:Александр Евгеньевич Волков, engelsk skrivemåte: Alexander Yevgenievich Volkov, født 24. oktober 1988) er en russisk MMA-utøver som siden 2016 har vært under kontrakt med UFC, der han stiller i vektklassen tungvekt. Volkov er tidligere tungvektsmester i Bellator og M-1 Global. Han har svart belte i karate og lilla belte i brasiliansk jiu-jitsu.
Hans sterke side er stående, hvor han drar nytte av sin høyde og store rekkevidde. Hans svake side er grappling.
Jernjomfruen
Den mest omtalte, og trolig den første, innretningen av denne typen var jernjomfruen fra Nürnberg i Tyskland. Den ble ifølge Johann Philipp Siebenkees, som skrev om kista i 1793, første gang brukt til å henrette en myntfalskner i 1515. Enkelte hevder imidlertid at Siebenkees' historie ikke er sann, men var ment som en spøk. Andre mener jernjomfruen i Nürnberg ble ødelagt under et bombeangrep mot byen under andre verdenskrig i 1944.
Jernjomfruen er brukt som skrekkelement i flere fortellinger i moderne populærkultur.
Det britiske heavy metal-bandet Iron Maiden, som ble dannet i 1975, har tatt navn etter torturinstrumentet.
Tanja Poutiainen
Tanja Poutiainen (født 6. april 1980 i Rovaniemi) er en finsk tidligere alpinist.
Vale (Guernsey)
Vale (guernésiais: Lé Vale; fransk: Le Valle) er et av ti parishes (distrikter) på kanaløya Guernsey. Det ligger nordøst på øya og det området av Guernsey som er lokalisert lengst nord. Stedet har flere steinaldermonumenter og festningsanlegg fra eldre og nyere tid.
Tanja Poutiainen
Karriere
I 1997 ble hun juniorverdensmester i slalåm, og tok bronse i Super-G. Samme år deltok hun i sine første verdenscuprenn. Under junior-VM 1999 tok hun bronse i storslalåm.
Vale (Guernsey)
Geografi
Vale er delt i to deler hvorav den største delen er den nordlige delen. Fram til 1806 tilhørte den vestlige delen, Vingtaine de l'Epine, fastlandet på Guernsey mens den nordlige delen, Le Clos du Valle, var en tidevannsøy, adskilt fra resten av Guernsey av Le Braye du Valle, en tidevannskanal. Den eneste kommunikasjonen med resten av øya var broen ved Saint Sampson. Det var ved John Doyle, senere viseguvernør, at tidevannskanalen ble fylt igjen å opprette ytterligere en bro i nærheten av sognekirken Vale. Det førte til at 814 vergées ble tilført øya for kultivering.
Tanja Poutiainen
Karriere
Poutiainens og Finlands første pallplassering i et verdenscuprenn kom i 2001. Hun fikk sitt endelige gjennombrudd i verdenstoppen i sesongen 2003/04, da hun på hjemmebane i Levi vant sitt første verdenscuprenn i slalåm.
Vale (Guernsey)
Geografi
Den engelske kunstneren J.M.W. Turner fant landskapet interessant nok til å gjøre flere skisser herfra i tiden rundt 1832. Disse er i dag i galleriet Tate i London.
Tanja Poutiainen
Karriere
Under VM 2005 i Santa Caterina fikk hun to sølvmedaljer: I storslalåm bak svenske Anja Pärson, og i slalåm bak kroatiske Janica Kostelić. Samme år vant hun disiplincupene i slalåm og storslalåm.
Under OL 2006 tok hun sølv i storslalåm, bak overraskelsen Julia Mancuso. I OL 2010 oppnådde hun en sjetteplass i slalåm som beste resultat.
Under VM i Val-d’Isère 2009 tok hun bronse i storslalåm og slalåm. Det samme året vant hun disiplincupen i storslalåm.
Nikolai Peter Dreyer
Nikolai Peter Dreyer (født 1773 på Otterøya i nåværende Namsos kommune, død 29. april 1808) var en norsk offiser som på grunn av sin innsats og død under slaget ved Trangen 25. april 1808 ble et viktig nasjonalt symbol. Kaptein Dreyer på stubben er fremdeles hærens offisersforbunds merke.
Under slaget ved Trangen førte han som kaptein en del av major Ræders bataljon. Da de norske soldatene i kampen begynte å vike for svenskene, hoppet Dreyer opp på en stubbe, der stod han, skjøt og kommanderte. Han fikk to mann til å lade geværer for seg, men mens han stod på stubben ble han truffet flere ganger. Denne heroiske innsatsen fikk de norske soldatene til å fatte nytt mot, og de fikk da overtaket. Da han falt sammen ble han liggende på bakken mens han fortsatte å kommandere soldatene sine. Han ble dødelig såret og døde fire dager senere, 29. april 1808, på Sønsterud gård.
Dreyer ble i samtiden omtalt som «yderst Raae og uviidende, endnu uden activite eller Fliid i Tienesten». I 1807 uttrykte kommanderende general (Karl av Hessen) misnøye «med den av ham utviste skjøtesløshet og efterlatenhet i alt tjenesten vedkommende».
Liv
Han var født på handelsstedet Survika på Otterøya, hvor faren Lars Nilsen Dreyer drev handelsstedet som utliggerborger fra Trondheim. Dreyer bosatte seg på Nesjestranda i Veøy, hvor han i 1797 kjøpte et gårdsbruk i Flovik. De siste tre årene bodde han på Eidsøra.
Utenfor gården på Nesjestranda ble det senere reist en bauta til minne om kapteinens innsats. Han har også fått veiene Kaptein Dreyers veg oppkalt etter seg på Skålahalvøya og i Åsnes, forbi Sønsterud gård.
Vale (Guernsey)
Historie
Av de rundt 60 kjente megalittiske strukter som ble reist på Guernsey er det 15 stykker igjen. Flere av dem, fire tilgjengelige, er i Vale. Utenfor sognekirken i Vale er det en sammenrast dysse ved den ytre porten, og en stor stein ved døra som antagelig var en forhistorisk menhir (steånde stein) med senere utskjæringer av et kors. Selv steiner slapp ikke unna kristningen. Stedet var antagelig et førkristent hellig sted og av den grunn ble kirken reist nettopp her.
Les Fouaillages er en forhistorisk gravhaug og et av de eldste i Europa. Stedet ble oppdaget ved en tilfeldighet i 1976, og arkeologisk undersøkt to år senere. Foruten konstateringen av gravhaugen ble det funnet keramikkbiter, steinredskaper og flint. Den synes uberørt fram til oppdagelsen. I alt ble rundt 35 000 enkeltfunn registrert som er tilgjengelig ved Guernsey Museum. Den første fasen av den megalittiske strukturen er datert til rundt 4 500 f.Kr. Stedet var antagelig dekket av skog og ble ryddet av neolittiske bønder. Det er indikasjoner at stedet har hatt betydning i lang tid, og rundt åtte hovedfaser fra 6000 f.Kr. er indikert. Fraværet av jordbruksaktivitet her i tidlig moderne tid bidro til at stedet ble bevart
La Varde Dolmen er en megalittisk ganggrav på L'Ancresse Common i Vale. Dolmen betyr dysse, en arkeologisk betegnelse. Stedet ble oppdaget i 1811 under militærøvelse og ble første gang utgravd i 1837 av Frederick Corbin Lukis (1788–1871), en lokal arkeolog fra Saint Peter Port. Graven er en av de største på Guernsey, 10 meter lang og dekksteinen er fem meter lang og veier 10 tonn. Inngangen ligger rett mot øst. Steinenes størrelse øker fra vest til øst. Av de funn som ble gjort i 1837 av menneskelige beinrester, keramikk, potteskår fra mer enn 150 urner, fragment av en tynn bronseplate og en del steinobjekter som flint antyder at graven var i bruk fra 3500 til rundt 2000 f.Kr.
Ved sognekirken ble det i januar 1949 avdekket et tidlig kristent monument utenfor vestdøren. Steinene er datert til mellom 600- og 700-tallet og er i dag plassert opp mot veggen i dåpskapellet. Det er mulig at det var et kristens samfunn i Vale allerede før 600 da et nå tapt kapell, dedikert til Magloire, tradisjonelt hevdet å være en nevø av Samson av Dol, og dette kapellet ble nevnt i en kongelig bulle av pave Hadrian IV (den eneste engelske pave) som underlagt klosteret på Mont-Saint-Michel i Normandie.
Den nåværende kirken, St Michel du Valle, men kun kjent som Vale-kirken, ble bygget ved siden av et kloster og dedikert i 1117. Klosteret ble nedlagt en gang rundt 1414. Kirkens lokalisering på en lav høyde i et ellers flatt landskap gjør den til et landemerke for sjøfarere og kan også sees fra mange steder på land. Kirken har spor av klosterarbeid i arkitekturen, blant i uregelmessighetene i formgivningen; ingen vinkler er rette og ingen vegger er parallelle. Dette avviket er ikke ukjent og er tilskrevet et behov å minnes Jesus' torturerte legeme på korset. Ved sørveggen, i nærheten av koret, er det et sakrarium, en av fire i bygningen. Et vertikalt solur, hogd ut i stein, men uten tall for timene, finnes ved kirkebygningen, kanskje opprettet samtidig med kirken på 1100-tallet.
Bordeaux Harbour var tidligere en fiskehavn, men i dag er det kun en bukt med en strand, og en av de få strender på Guernsey som tillater å gå med hunder året rundt. Den årlige konkurransen med å plukke strandsnegler blir holdt her den 23. oktober. Stranden ble motiv for et frikmerke i 2009.
Festninger
Festningen Vale Castle står på en høyde på østkysten med utsikt over Bordeaux Harbour og det som en gang var den adskilte øya Clos du Valle. Det er også utsikt mot øyene Herm og Jethou. Arkeologiske undersøkelser i særlig 1980 viste at stedet har blitt benyttet i militær hensikt i mer enn 2000 år. Det var reist et befestningsanlegg i jernalderen i tiden 500 til 600 f.Kr., datert ved keramikkrester. Den nåværende festningen ble bygget senmiddelalderen, en gang rundt 1370-1400.
I 1616 ble portvelvingen og murene utbedret, og kostnadene ble fordelt på alle de fem nordlige prestegjeldene. Et krutthus, vaktrom og garnisonhus ble bygget på omtrent samme tid. Etter den engelske borgerkrigen ble det anbefalt omfattende represjoner, men ble oppgitt kort tid etter. Et århundre senere ble det rapportert at festningen var forfalt helt. Den amerikanske uavhengighetskrigen i tiden 1778-1783 tvang fram storopprutning av festningen. I 1799 ble to divisjoner med russiske tropper stasjonert på Guernsey, Alderney og Jersey. Hundrevis av dem ble syke og gravlagt nær festningen. Ved slutten av 1800-tallet ble festningen avbemannet på nytt, men under den første verdenskrig hadde den lokale militsen en liten garnison her. Nazi-Tysklands okkupasjonshær rev barakkene og bygde befestningsanlegg i betong i og rundt festningen.
Fort Doyle ble reist ved bukten Fontenelle Bay i enden av nordkysten i 1803 som svar på trusselen fra det revolusjonære Frankrike. Den er oppkalt etter Guernseys kjente viseguvernør, den nevnte John Doyle. Festningen har en særskilt rundt form i den nordlige enden grunnet et batteri med tre kanoner som ble bygget, men den franske trusselen minsket utover 1800-tallet. Festningen forble viktig grunnet byggingen av fyrtårnet La Platte Fougère i 1909. Under den andre verdenskrig rustet de tyske okkupasjonsstyrkene stedet, som de kalt Stutzpunkt Nebelhorn, med tre kystforsvarkanoner, antiluftkraft kanoner og bombekastere. I dag det et skytefelt for gevær ved stedet. Rødt flagg indikerer skyting pågår.
Fort Le Marchant befinner seg ved nordkysten som ble reist på slutten av 1700-tallet da frykten for fransk invasjon økte grunnet den franske revolusjon, og det ble fullført i 1803. Det er dog skriftlige kilder som indikerer at en form befestninger eksisterte på dette stedet allerede fra 1680. En stor brakke ble bygget i 1854, men siden revet. Det er også et skytefelt for gevær. Det er også et egnet sted for vindsurfing.
Same Direction
Hoobastank sin første singel til albumet The Reason. I musikk videoen ser man mange kjente artister som kanye West og Chester Bennington fra Linkin Park.
Paulicéia
Paulicéia er en kommune i delstaten São Paulo i sørøstregionen av Brasil.
Brunt hår
Brunt hår er den nest mest vanlige hårfargen blant mennesker, etter svart hår. Det varierer fra lyst brunt til nær svart hår. Det er karakterisert med høyere nivåer av mørke pigmentet eumenider og lavere nivåer av bleke pigmentet feomelaniner. Dets fiber er tykkere enn de mennesker med blondt hår, men ikke så mye som de med rødt hår. Mennesker med brunt eller svart hår er ofte referert til som brunetter, særlig kvinner, hvilket på fransk er hunkjønnsformen av brunet, som igjen er diminutiv av fargebetegnelsen brun.
Brunt hår er vanlig blant befolkninger i vestlige Eurasia og i Nord-Afrika, særlig blant de som kommer fra Sentral-Europa, sørlige Europa, og vestlige Afrika, hvor det overgår til gradvis til rent svart hår. Brunt hår er vanlig blant australske aboriginer og urbefolkningen i Melanesia.
Etymologi
Brunette betyr bokstavelig «liten brunhåret pike» eller «ung brunhåret kvinne», men i vanlig språkbruk har det mistet sin diminutive mening og refererer vanligvis til enhver brunhåret eller mørkhåret pike eller kvinne. Språkrådets bokmålsordliste definerer brunette som «kvinne med mørkebrunt hår (og brune øyne)» mens den amerikanske ordlisten Merriam-Webster definerer brunet som «en person som har brunt eller svart hår», stavet brunet i referanse til gutt eller mann og brunette til pike eller kvinne.
Geografisk spredning
Mennesker med brunt hår finnes i hele Europa. I de nordlige og deler av Sentral-Europa er grader av brunt til lyst brunt mest vanlig, mens mørkere brunfarger er gjeldende i resten av kontinentet, slik som på Den iberiske halvøy (Spania og Portugal) hvor det går over mot svart hår. Brunt hår, hovedsakelig medium til lyst brunt, er også dominerende i Australia, Canada og USA blant etterkommere fra nordlige, sentrale og østlige Europa (Storbritannia, Tyskland, Norden, Polen og Russland).
Tilsvarende med blondt hår utgjør også brunt hår blant aboriginer i Australia og urbefolkningen i stillehavsøyene Melanesia.
Brunt hår er også dominerende i Latin-Amerika, hovedsakelig mørkt brunt hår blant mestiser, mulatter og innvandrere fra en del regioner i sørlige Europa og Midtøsten, men medium og lyst brunt hår er mest vanlig i land med stor innvandring fra sentrale, nordlige Europa, fra Den iberiske halvøy, sentrale og nordlige Italia, Sardinia, slavere fra Balkan og andre europeere. Det er særlig riktig om folk i Uruguay, Argentina, Chile, Brasil, og Costa Rica, foruten også de fleste europeiske etterkommerne i land som Paraguay, Mexico, Puerto Rico og Cuba.
Biokjemi
Pigmentet eumelanin gir brunt hår dens særskilte farge. Brunt hår har mer eumelanin enn blont hår, men også mye mindre enn svart hår. Det er to ulike typer av eumelanin, som skiller seg fra hverandre ved deres mønstre av polymeriske lenker. De to typene er svart eumelanin og brunt eumelanin. Svart eumelanin er, som navnet betegner, det mørkeste; brunt eumelanin er langt lysere enn svart. Svart eumelanin er dominerende for ikke-europeere, mens brun eumelanin er hovedsakelig tilstede hos europeere, og er sjelden funnet folk av annen etnisitet. En liten andel av svart eumelanin i fraværet av andre pigmenter er årsaken til grått hår. En liten andel av brun eumelanin er i fravær av andre pigmenter er også årsaken for gult (blondt) hår. Ofte vil naturlig blondt eller rødt hår bli mørkere og få en brunaktige hårfarge over tid. Brunhårete mennesker har mellomtykke hårfibre.
Brunhårete mennesker er antatt å produsere mer hudbeskyttende eumelanin og er assosiert med en mer jevn hudfarge. Graden av hudfarger assosiert med brunt hår er omfattende, og strekker seg fra de lyseste hudfarger til olivenfargete hudfarger. Brunhårete kan ha mørke eller lyse øyne.
Kulturelle konnotasjoner
I vestlige kultur er en vanlig stereotype at brunetter er stabile, alvorlige, smarte og sofistikerte. En britisk undersøkelse av hårfarge og graden av tiltrekning, fant ut at 62 prosent av mennene som deltok i undersøkelsen assosierte brunhårete kvinner med stabilitet og kompetanse. Brunetter ble beskrevet som uavhengige og selvforsynte av 67 prosent av mennene, og som intelligente av 81 prosent. I henhold til magasinet Allure i 2005, mente 76 prosent av amerikanske kvinner at den første kvinnelige president av USA ville ha brunt hår.
Anita Loos, forfatteren av romanen og skuespillet Herrer liker blonde piker (1925), skrev en oppfølger kalt Men de gifter sig med brunetter (1928). I filmen, Men de giftet seg med brunetten (1955) hadde Jane Russell og Jeanne Crain i de fremste rollene.
The Lady of Shalott, et viktoriansk dikt av Alfred Tennyson, er avbildet som en brunette i de fleste malerier. Leonardo da Vincis mest kjente maleri, Mona Lisa, er også avbildet som en kvinne med brunt hår (og et hint av rødbrune toner). I den franske folkemusikksangen «Au Clair de la Lune», besøker den tiltalende Lubin sin nabo, en brunette, på forslag av Pierrot. I den irske sangen «he Star of the County Down» blir fortelleren forelsket i en kvinne med «nøttebrunt hår» ved navn Rose McCann.
Distriktet Maloja
Distriktet Maloja (tysk: Bezirk Maloja, italiensk: distretto di Maloggia, retoromansk: dertgira Maloja) er et forvaltningsdistrikt i den sveitsiske kantonen Graubünden. Distriktet er oppkalt etter Malojapasset og omfatter det overveiende tysktalende Øvre Engadin på passets nordøstside og det overveiende italienskspråklige Bregaglia på sydvestsiden. Øvre Engadin har dessuten en betydelig retoromansktalende minoritet (putèr-dialekten). I gjennomsnitt over hele distriktet er språkandelene av tysk, italiensk og retoromansk hhv. 55 %, 22 % og 13 %. Distriktet dekker et areal på 975 km² og har 18 000 innbyggere
Distriktet Malojas nabodistrikter er Hinterrhein og Albula i nordvest, Prättigau/Davos i nord, Inn i nordøst og Bernina i sydøst. Dessuten grenser det til Lombardia (Italia) i øst og i syd. Det fins ingen direkte trafikkforbindelser til distriktene Hinterrhein eller Prättigau/Davos. Forbindelsen til distriktet Albula skjer over Julier- eller Albulapasset eller gjennom Albulatunnelen (jernbarne). Jernbane- og veiforbindelsen til distriktet Bernina går over Berninapasset.
Distriktene i Graubünden er rent administrative enheter. Distriktet Maloja består av to kretser (tysk Kreis, ital. circolo, ret. circul) og 16 kommuner (tysk Gemeinde, ital. comune, ret. cumün), som har stor grad av politisk selvstyre. Disse er:
Alle befolkningstall og språkandeler bygger på folketellingen fra 2005.
Mairie de Montreuil (Paris Metro)
Mairie de Montreuil er en stasjon på metroen i Paris.
Stasjonen er endestasjon på linje 9.
Statens naturoppsyn
SNO ble oppretta i 1998 som en avdeling av Direktoratet for naturforvaltning, nå Miljødirektoratet. Foruten hovedkontoret i Trondheim har SNO 55 lokalkontorer, der lokale oppsynsmenn utfører det praktiske oppsynet i felt. SNO er delt i tre avdelinger:
SNO fører kontroll med bestemmelser gitt i naturmangfoldloven, motorferdselsloven, kulturminneloven, viltloven, lov om friluftslivet, markaloven, lakse- og innlandsfiskloven og deler av forurensningsloven. Oppsynsmenn i Statens naturoppsyn kan ha begrenset politimyndighet. I tillegg til oppsyn har SNO også oppgaver knytta til informasjon, skjøtsel og tilrettelegging for bruk av naturområder.
Leder for Statens naturoppsyn er fra høsten 2013 Pål Prestrud.
Torsrød gravlund
Torsrød gravlund i Stavern ble tatt i bruk i 1986 og fungerer nå som byens hovedgravplass, idet kirkegården rundt Fredriksvern kirke er full.
På en knaus på området står en støpul med klokke, og det er satt av areal til gravkapell. Det tas høyde for å regulere deler av området til muslimske gravfelt.
Bobsleigh under Vinter-OL 2010 – Toer-bob menn
Toer-bob for menn i Vinter-OL 2010 i Vancouver, Canada ble holdt i Whistler Sliding Centre i Whistler, Britisk Columbia den 20. og 21. februar. Det tyske laget bestående av André Lange og Kevin Kuske forsvarte seieren sin fra Vinter-OL i 2006. Det sveitsiske laget bestående av Ivo Rüegg og Cedric Grand forsvarte verdensmestertittelen sin fra VM i bobsleigh i 2009.
Rekorder
Selv om IOK ikke ser på tidene i bobsleigh som olympiske rekorder, holder FIBT oversikten over de kjappeste tidene ved start og slutt av alle banene som tas i bruk i konkurranser.
Kvalifiserte lag
Den 20. januar 2010 annonserte FIBT at de følgende lagene hadde kvalifisert seg til OL 2010. Dette ble bekreftet den 26. januar 2010.
Resultater
De første to løpene fant sted den 20. februar. De to siste rundene fant sted den 21. februar, etter å ha blitt utsatt noen timer på grunn av det varme været. Temperaturene nådde over 10 grader C kvelden i forveien, og skulle nå 12 grader i løpet av den 21.
Den første løpsrekkefølgen ble lagt ut om kvelden den 19. februar 2010.
Australia 2 krasjet i det første løpet, mens Storbritannia 1 ble diskvalifisert da bremsemannen Money ble kastet ut av sleden under det første løpet. Østerrike 1 ble diskvalifisert for brudd på vektregelen. Liechtenstein 1 krasjet i løpet av første omgang, men fikk en slutt-tid, men stilte ikke til start i det andre løpet.
Tiden i skråskrift er starttiden, mens tiden under er banetiden. SR - Startrekord. BR - Banerekord. t = tangering. Topptidene i start- og banetiden er skrevet i fet skrift.
Willem Cornelisz. van Muyden
'''Willem Cornelisz. van Muyden''' (født 1573 i Muiden, død 1634 i Amsterdam) var en hollandsk sjøfarer. Han er kjent i Nederland som De Eerste Walvisvanger («Den første hvalfanger») (1613). Van Muydenbukta og Van Mijenfjorden på vestkysten av Spitsbergen og Kapp Muyen på Jan Mayen er oppkalt etter ham.
Liv
Van Muyden startet sin karriere som skipssnekker, men i 1607 mønstret han på et skip lastet med korn til Italia. I 1609 reiste han til Norge og Saint-Malo. I 1611 dro han til Middelhavet, hvor skipet hans ble tatt av pirater. Han ankom Middelburg i januar året etter.
I kjølvannet av den første hvalfangstekspedisjonen til Spitsbergen ble van Muyden i 1612 sendt i skipet «Neptunus» til samme sted av et selskap i Amsterdam under Lambert van Tweenhuysen. Som skipper hyret de Alan Sallows, som var på flukt fra kreditorer etter en konkurs. Han hadde tilbrakt tjue år «i de nordlige hav» i tjeneste for Muscovy Company.
«Neptunus» returnerte til Amsterdam den 17. september. Hollenderne hadde tydeligvis lært av sine feil og rekrutterte tolv baskiske hvalfangere fra St. Jean de Luz for neste år. Van Tweenhuysen utstyrte to skip, «Neptunus», igjen med Van Muyden som kaptein, og «Fortuyn», ført av Jan Jacobsz. Vrijer. «Neptunus» og «Fortuyn» ankom kysten av Spitsbergen den 27. mai, og 2. juni ankom skipene Prins Karls Forland. I midten av juni seilte de inn i Trygghamna, på nordsida av Isfjorden, men ble beordret bort av engelskmennene bare tre dager senere. Etter å ha blitt jaget ut av Grønfjorden og Van Muydenbukta seilte Van Muyden til Recherchefjorden og la til i ei lita vik på vestsida, som han kalte Schoonhaven (den nåværende Josephbukta). Fra 25. juni til 20. juli fanget de atten grønlandshvaler, tretti hvalrosser og to isbjørner. De ble oppdaget her av engelskmennene 21. juli. De beslagsla varene deres og fengslet Vrijer til 25. juli og Van Muyden til 28. juli. Selv om han hadde blitt beordret bort fortsatte Van Muyden langs kysten fram til 9. august, da han seilte hjemover.
Van Muyden seilte igjen til Spitsbergen i 1614 og 1615. I 1616 var han igjen kaptein på «Neptunus», denne gang på en hvalfangsttur til den nylig oppdagede øya Jan Mayen. Han var blant de første som kom til øya tidlig i juni, og dro igjen i slutten av juli fullastet med olje. Han later til å ha seilt nordover i 1618, og i 1619 og i 1621 dro han igjen til Jan Mayen. Han bodde på den tid i Rapenburg i Amsterdam, mens året han etter, i 1622, bodde ved Keizersgracht.
Spiralprinsippet
Å gripe struktur i et fag er å forstå det på en slik måte at mange ting kan relateres til det på en meningsfylt måte. Det er å ordne kjente og ukjente slik at de ukjente kan bli kjent. Spiralprinsippet er mye brukt i matematikkfaget. Hvis eleven har forstått for eksempel de tre matematisk lovene (kommuntative, distributive og assosiative lovene) er han/hun i stand til å løse et stort antall ligninger. Fordi han/hun har lært fagets grunnleggende prinsipper. På den måten oppnår en at lærerstoffet blir plassert i et strukturert mønster, noe som er gunstig både med tanke på hukommelse, forståelse og anvendelse.
Innvendingene mot spiralprinsippet går i korte hovedtrekk ut på at når de ulike matematiske lover er gjennomgått og man i teorien skal bevege seg sprialisk innover, har man ikke fanget opp det nødvendige for å gjennomføre dette. Av denne grunn vil det i stedet fungere som et sirkelprinsipp, hvor man er nødt til å foreta samme sirkulering gjentatte ganger. Blant kritikerne av spiralprinsippet har teorien om en faktisk sirkelbevegelse fått mye av skylden for forfallet innen norsk realfag fra 1970-tallet til i dag.
La Défense – Grande Arche (Paris Metro)
La Défense – Grande Arche er en stasjon på metroen i Paris.
Stasjonen er endestasjon på linje 1.
Bydelen La Défense i Paris er kjent for sin futuristiske arkitektur. Bygningene er formet som buer, glober og med litt uvanlige vinkler. Toppen av Grande Arche huser et kunstmuseum og derfra har man en fantastisk utsikt mot de sentrale delene av byen. Nesten på linje ligger Triumfbuen på Place Etoíle, monolitten på Place Concorde og triumfbuen utenfor Louvre. "Nesten" fordi Louvre ligger ca. 7 meter på siden av en slik rett linje.
Mairie des Lilas (Paris Metro)
Mairie des Lilas er en stasjon på metroen i Paris.
Stasjonen er endestasjon på linje 11.
Marlene Sinnig
Marlene Sinnig (født 11. desember 1984) er en tysk roer som spesialiserer seg i toer uten styrmann. Under Sommer-OL 2012 i London representerte hun landet sitt, der hun ble nummer 6.
Complexo do Alemão
Complexo do Alemão hadde 69 143 innbyggere i 2010. Arealet er på 2,96 km².
Inndeling
Favelaene som utgjør Complexo do Alemão er:
Nina Steenland
Nina Steenland (født 17. januar 1964) er en norsk tidligere fekter.
Jostein Berntsen
Jostein Berntsen (født 1943) er en norsk småbruker og politiker (Ap) fra Rennebu i Trøndelag.
Han har gått Jordbruksskolen for fjellbygdene i Sør-Trøndelag, Skjetlein jordbruksskole og Meldal yrkesskole. Berntsen var agronom ved Hvam landbruksskole og arbeidsformann i et anleggsgartnerfirma i Trondheim før han drev småbruket Skugglia i Rennebu 1969–1999.
Berntsen har vært tillitsvalgt i Norsk Bonde- og Småbrukarlag. Han var formann i Rennebu arbeiderparti 1971–1977 og medlem av Rennebu kommunestyre 1972–1977 før han var innvalgt på Stortinget fra Sør-Trøndelag 1977–1989. Han satt først i Stortingets landbrukskomité, fra 1985 i samferdselskomiteen.
I sin ungdom var Berntsen en ivrig langrennsløper og skihopper.
Han er sønn av småbruker Bjarne Kolbjørn Berntsen og husmor Klara Halgunset. Han giftet seg i 1968 med Aud Toril Valvik.
Romelu Lukaku
Romelu Menama Lukaku Bolingoli (født 13. mai 1993) er en belgisk fotballspiller som spiller for den engelske klubben Chelsea FC.
Han er sønn av tidligere fotballproff Roger Lukaku. Hans bror er SS Lazios Jordan Lukaku. Celtic FCs Boli Bolingoli-Mbombo er søskenbarnet deres.
Han ble toppscorer i den belgiske ligaen i 09/10-sesongen.
Ungdomsår
Som fem-åring begynte Lukaku i den lokale klubben, Rupel Boom. Etter fire sesonger i Rupel Boom, ble Lukaku oppdaget av speidere fra Lierse SK, en belgisk proffklubb, med et godt ungdomsakademi. Han spilte for Lierse fra 2004 til 2006, der han scoret 130 mål på 68 kamper. Da Lierse rykket ned fra den belgiske toppdivisjonen i 2006, kjøpte toppklubben Anderlecht ikke mindre enn 13 ungdomsspillere fra Lierse, der en av de 13 var Lukaku. Han spilte ytterligere 3 år som ungdomsspiller i Anderlecht, der han scoret 131 mål på 93 kamper.
Chelsea
I juni 2011, annonserte daglig leder i Anderlecht, Herman van Holsbeeck, at klubben var i samtaler med Chelsea om en mulig overgang. Den 6. august, kom klubbene til enighet om en overgang, og den 18. august 2011 skrev han under for Chelsea. Han signerte en fireårskontrakt som bandt ham til klubben ut 2014/2015-sesongen. Lukaku ble tildelt drakt nummer 18.
Everton
Lukaku ble foran sesongen 2013/2014 lånt ut til Everton FC, og overgangen til klubben ble gjort permanent onsdag 30. juli 2014. Overgangssummen fra Chelsea var på 35 360 000 pund. Lukaku undertegnet en 5-årskontrakt som binder han til Everton frem til 2019. I sin første sesong for Everton spilte han i 36 kamper og skåret 16 mål. I Everton spilte han med drakt nummer 10.
Manchester United
Den 8. juli 2017 ble det bekreftet av Manchester United at de hadde kommet til enighet med Everton om en overgang.
Den 10. juli 2017 signerte han en femårs kontrakt med opsjon på et ekstra år.
Landslagskarriere
Den 24. februar 2010, ble Lukaku for første gang tatt ut i den belgiske landslagstroppen foran privatlandskampen mot. Den 17. november 2010, scoret Lukaku sine første to landslagsmål, i en privatlandskamp mot.
Han ble tatt ut i s tropp til VM i fotball 2018 i Russland. Han kom på tredjeplass på toppscorerlisten i VM 2018 med 4 mål, bak Harry Kane og Antoine Griezmann (også 4 mål).
Han ble tatt ut i s EM-tropp til EM i fotball 2021.
Mairie d’Issy (Paris Metro)
Mairie d'Issy er en stasjon på metroen i Paris.
Romelu Lukaku
Landslagskarriere
Han ble tatt ut i s tropp til VM i fotball 2022 i Qatar.
Mairie d’Issy (Paris Metro)
Stasjonen er endestasjon på linje 12.
Hemmestad
Hemmestad var den gamle «hovedstaden» i Kvæfjord – med Hemmestad brygge som naturlig midtpunkt. Stedet ligger på østsiden av Gullesfjorden, ca. 7 kilometer nord for Refanes fergested.
Refsnes (Kvæfjord)
Refsnes, også kalt Revsnes, er ei grend på østsiden av Gullesfjorden i Kvæfjord kommune i Troms. Den ligger ved innløpet til Austerfjorden.
Stedet er fergested på fylkesvei 83. Fergeleiet på Refsnes trafikkeres flere ganger i døgnet av bilferge til Flesnes på vestsiden av fjorden. Fra Refsnes går riksvei 83 mot kommunesenteret Borkenes og til Harstad. Det går også vei fra Refsnes rundt Austerfjorden til Kjengsnes.
Refsnesvik var tidligere et poststed, med postnummer 9416. Det har også hatt navnene Revsnesvik og Kjengsnes.
Liste over kulturminner i Drammen
Liste over kulturminner i Drammen er en oversikt over fredede og/eller bevaringsverdige bygninger og elementer i Drammen. Data er hentet fra Riksantikvarens liste over kulturminner.
Paulistânia
Paulistânia er en kommune i delstaten São Paulo i sørøstregionen av Brasil.
Pont de Levallois – Bécon (Paris Metro)
Pont de Levallois – Bécon er en stasjon på metroen i Paris.
Stasjonen er endestasjon på linje 3.
Banco de Costa Rica
Banco de Costa Rica (BCR) er en statlig kostarikansk bank. Den er per 2010 Costa Ricas nest største bank og Mellom-Amerikas sjuende største. Den har filialer over hele landet.
Pierre Teilhard de Chardin
Pierre Teilhard de Chardin (født 1. mai 1881 i Orcines på slottet Sarcenat i Puy-de-Dôme i Frankrike, død 10. april 1955 i New York City i USA) var fransk aristokrat, katolsk prest tilhørende jesuittordenen, naturfilosof, paleontolog og teolog. Han var en fjern slektning av Voltaire.
Banco de Costa Rica
Historie
Banco de Costa Rica ble grunnlagt i San José 20. april 1877 under navnet Banco de la Unión. Navnet ble endra til Banco de Costa Rica i 1890. I 1928 ble banken desentralisert og åpna filialer i havnebyene Limón og Puntarenas. I 1948 ble Banco de Costa Rica nasjonalisert, og ble i grunnloven av 1949 definert som en autonom institusjon. I 2012 hadde banken til sammen 246 filialer i 67 av landets 81 kantoner.
Pierre Teilhard de Chardin
Studier og prestvigsel
I 1899 ble Teilhard de Chardin novise hos jesuittene i Aix-en-Provence. I sin studietid leste han blant annet Henri Bergsons verk L'évolution créatrice, som gjorde et dypt inntrykk på ham.
Kirgisistan under Paralympiske sommerleker 2016
Kirgisistan deltok under Paralympiske sommerleker 2016 i Rio de Janeiro, Brasil, fra 7. til 18. september 2016.
Pierre Teilhard de Chardin
Studier og prestvigsel
Teilhard de Chardin hadde utdannet seg til paleontolog, et relativt nytt emne på den tiden, og begynte året etter sin prestevielse å arbeide for det naturhistoriske museum i Paris. Der samarbeidet han med Marcellin Boule, som var den første som hadde undersøkt et fullstendig skjelett av en neandertaler.
Kirgisistan under Paralympiske sommerleker 2016
Før lekene i Rio 2016 hadde ikke Kirgisistan vunnet noen medaljer fra de 5 sommerlekene nasjonen hadde deltatt i siden 1996.
Pierre Teilhard de Chardin
Studier og prestvigsel
Ved Instituttet for menneskelig paleontologi ble han kjent med Henri Breuil, og var sammen med ham i 1913 på en ekskursjon til de prehistoriske hulemaleriene i det nordvestlige Spania (Castillogrotten).
Krig og første skisser av hans tenkning
Da første verdenskrig brøt ut ble den unge presten mobilisert i et kompani som ellers bestod utelukkende av marokkanske muslimer. Han utmerket seg ved mot og beredvillighet og ble tildelt både Médaille militaire og Æreslegionen. Det var også under krigen at han fikk noen av sine grunnleggende intuisjoner og skrev tekster som skulle gjenspeiles i hele hans etterfølgende verk. Han førte en dagbok og hadde en intensiv korrespondanse med sin kusine Marguerite Teilhard-Chambon, der man kan se de første trekk av hans syntetiske tenkning.
Første Kinareise
I 1916 publiserte Teilhard de Chardin sitt første essay, La Vie Cosmique, og tre år etter Puissance Spirituelle de la Matière. Innimellom fortsatte han sine studier. Mellom 1922 og 1926 ble han lisensiat i naturvitenskap tre ganger – i geologi, botanikk og zoologi – og forsvarte sin doktoravhandling (Mammifères de l'Eocènes inférieur français et leurs gisements).
Ulrika Knape
Ulrika Knape, gift Lindberg (født 26. april 1955) er en svensk stuper.
Pierre Teilhard de Chardin
Første Kinareise
Det naturhistoriske museum i Paris sendte ham til Kina i 1923, etter at hans kollega pater Emile Licent, som hadde drevet paleontologiske undersøkelser i nærgheten av Beijing, hadde invitert ham i brev fra 1919. Det var i Ordosørkenen at han skrev Messen for verden, en av hans mest berømte tekster, der han befinner seg uten brød og vin og uten menighet (alle de andre medlemmene i ekspedisjonen var buddhister) og derfor utvikler en lang meditasjon om Guds nærvær i materien.
Mistenksomhet fra Vatikanets side
Da han kom tilbake til Paris begynte han å undervise på Institut Catholique de Paris. En tekst han hadde skrevet, der han reflekterte rundt arvesynden, skapte imidlertid problemer for ham. Teksten var blitt sendt til andre teologer som han var i dialog med, blant annet til en kjenning som i sin tur (uten forfatterens viten) sendte den til Roma, der den vakte mishag innen noen teologiske kretser. Man kunne ikke se hvordan den hypotesen han dvelte mest ved kunne la seg forene med tanker kirken hadde holdt seg til siden den hellige Augustin behandlet denne teologiske saksområde.
Som følge av dette bad jesuittordenen ham om å slutte i lærertjenesten og vende tilbake til den geologiske forskningen i Kina. Det var tydelig underforstått at Vatikanet foretrakk at han forble i Asia.
Ulrika Knape
Hun ble tildelt Svenska Dagbladets gullmedalje i 1972.
Pierre Teilhard de Chardin
Vitenskapelig karriere og reiser
Teilhard de Chardin kom til å tilbringe en stor del av sitt meget aktive liv utenfor Europa. I Kina var han med og oppdaget og utforsket levningene etter homo sinanthropus (Pekingmennesket) i hulene i Zhoukoudian nær Beijing i 1926. Han dro rundt i hele Kina, ofte under primitive eller eventyrlige omstendigheter. Fram til 1951, da han bosatte seg i New York, hadde Teilhard de Chardin en bemerkelsesverdig vitenskapelig karriere. Han foretok mange forskningsreiser, til Etiopia 1928, USA 1930, India 1935, Java 1936, Burma 1937 og Sør-Afrika 1951 og 1953.
I 1950 ble han innvalgt i Det franske vitenskapsakademiet.
Sine siste år tilbragte han som «Research Associate» ved Wenner Gren Foundation for Anthropological Research i New York i USA.
Publiseringsforbud og litterær virksomhet
Under den da rådende kirkelige ordning kunne ikke en katolikk, og særlig ikke en ordensprest, publisere noe som berørte tro eller moral uten kirkens offentlige tillatelse. Dette var vanligvis en formalitet som ble ordnet av en biskop. På grunn av myndighetenes mistenksomhet mot Teilhard de Chardins fremstilling av den kristne tro ble imidlertid ikke et eneste av hans verker utgitt i hans livstid. Hans tenkning ble kjent fremst gjennom foredrag og stensilerte tekster som ble spredt blant hans venner og beundrere. Teilhard de Chardin holdt seg til jesuittordenens prinsipp om å være lydig «som et kadaver», men forsøkte gang på gang å mildne Vatikanets innstilling og omskrev ofte tekster og bøker flere ganger. Forbudet ble aldri opphevet, men han ble ikke hindret i det øvrige i sin virksomhet.
Etter hans død egnet Jeanne Mortier (hans litterære «arving») seg til å utgi hans verk (med unntak av de rent vitenskapelige tekstene). Tilsammen utgjør de tretten bind.
Kristen utviklingslære
Teilhard de Chardins bestående betydning ligger innen den åndelige og metafysiske refleksjon av svært originalt slag som han utviklet med hensyn til utviklingslæren og materiens relasjon til ånden. Charles Darwins utviklingslære, Vernadskijs geologi og den kristne teodicé ble forent av ham i en holistisk visjon av «fenomenet menneske». Dette oppfatter han som en utviklingsetappe som leder til «noossfæren» (fra det greske «noos», bevissthet eller sans). Denne «sfære» forbereder i sin tur ankomsten av en gestalt som han kaller «den kosmiske Kristus». Den ytterste spiss for all evolusjon er «omegapunktet». Den kosmiske Kristus vil fremtre i en tid da all bevissthet samles ifølge prinsippet om «midtpunktenes sammenvoksning». Hvert midtpunkt, hver personlig bevissthet, ledes nemlig til et stadig mer intensivt samarbied med de andre bevisshetssentre som står i kommunikasjon med hverandre. Det er dette som gir opphav til noossfæren. Når det enkelte stadig mer blir ett med alt, utan å for den skyld å tape sin individualitet, tiltar bevisstheten. Her fungerer «Omega» som en slags attraksjonskraft, både på individuelt og kollektivt nivå. Mangfoldet av sentra som gjenspeiler helheten av harmoniserte sentra bidrar til den åndelige oppstandelse eller den kosmiske Kristi åpenbaring.
Teilhard de Chardin forestilte seg noossfæren som et «bevissthetslag» som omgir jorden. Mange har senere bemerket den forbløffende likhet mellom denne visjon og internettet, som kom til førti år etter den franske tenkerens død. Selv globaliseringen kan sies å ha vært innebygget i Teilhard de Chardins fremtidsvisjon.