cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Camel (band)
Nye innfallsvinkler
Bandet var på slutten av 1970-tallet og i begynnelsen av 1980-tallet preget av utskiftninger, som bidro med nye innflytelser stilmessig. Dette forårsaket at Andrew Latimer stod igjen som det eneste kreative sentrum av originalbesetningen da trommeslageren Andy Ward måtte forlate bandet av personlige grunner. Camel gikk som de fleste andre band på denne tiden i retning av popmusikken da punkrocken gjorde sitt inntog. Denne kursendringen var en av grunnene til at progrock fikk mindre presseoppslag og dermed erfarte lavere salg. Camel eksperimenterte først med atmosfæriske instrumentaler, men på grunn av press fra plateselskapet ble bandet tvunget til å arbeide med korte poplåter som kan minne om Alan Parsons Project. Dette bandet hadde på sin side flere listetopper i Storbritannia i samme periode, ved siden av at to av Camels medlemmer kom fra det bandet.
Camel ga likevel ikke opp ideene om tidkrevende konseptalbum, og dette kombinert med eksperimentering med stadig nye instrumenter som panfløyte, obo og munnspill samt utenommusikalske begivenheter, som oppstart av nytt plateselskap, gjorde at Camel fikk en ny giv på 1990-tallet. Fra denne perioden av blir lydbildet til Camel preget spesielt av Andrew Latimers gitar og hans rolle i bandet. Musikken og tekstene kan sees som personlige og dype, og som ofte avspeiler Latimers livslange artistiske valg og personlige erfaringer med bandet.
Camel i konsert
thumb|Camel under konserten i [[Verviers i Belgia den 25. oktober 2003.]] Camels konserter hadde ikke samme karakter som for eksempel The Rolling Stones' eller Pink Floyd. Camel brukte normalt ikke like store scener, eller spektakulære virkemidler i form av lyskastere og røyk for å skape en ekstra dimensjon til musikken de spilte, men helte heller mot mindre rigger med lysprojektorer, slides og eksterne virkemidler. Dette kan forklares med at bandet ikke var like populært som de nevnte gruppene og dermed ikke spilte for et like stort publikum på like store arenaer. Samtidig ble Camel sett på som en ren konsertgruppe, hvor musikken ble vektlagt med perfeksjon i fremførelsen. En annen forklaring kan være at musikken, og da spesielt de lyriske partiene, i motsetning til de nevnte bandene var basert på det instrumentale og som derfor ikke fungerte i samsvar med spektakulære virkemidler. Muligens kan en tredje forklaring være at musikerne innad i gruppen foretrakk og var vant til å spille i mindre konsertlokaler hvor de kunne ha et fokus på musikken og da spesielt symfonisk progrock og kunstrock.
De tette båndene til college– og universitetsmiljøene i de første årene med mindre konserter kan ha hatt en innvirkning på valg av spillesteder. Men også ankomsten av punkrocken på 1980-tallet og de to markante oppholdene Camel hadde fra det offentlige søkelyset har gjort sitt til at publikumsoppslutningen ikke var på nivå med de større aktørene. Når det gjelder turnélivet har Camel i stor grad hatt tette konsertprogrammer, som i sin tur har krevd et godt samhold mellom bandmedlemmene, og som har vist seg å gjøre det vanskelig for enkelte av musikerne å forholde seg til opp igjennom historien.
Camel har hele tiden holdt konserter i Storbritannia, og det var ikke før i 1974 at bandet begynte å turnere ellers i Europa med tilnærmet faste plasser i Vest-Europa som Tyskland, Sveits, Nederland, Belgia. Det samme året dro Camel også på en kort turné til USA. Camel kom først på besøk til Skandinavia høsten 1976 i forbindelse med deres verdensturné, som bestod av enkelte spillejobber i flere land, i motsetning til tidligere hvor de hadde flere konserter i hvert enkelt land som del av den helhetlige turneen. Vinteren 1979 kom den første omfattende turneen i både Japan og USA, som ble etterfulgt av flere tette konserter i Tyskland og Frankrike. Etter at Camel flyttet base til USA ble det færre konserter i Storbritannia, samtidig som de ble mer rettferdig fordelt utover de nevnte landene. Også Øst-Europa og land rundt Middelhavet fikk besøk av Camel etter denne perioden. Først i 2001 ble en mindre turné lagt til Sør– og Mellom–Amerika.
Konserter i Norge
Camel har holdt totalt seks konserter i Norge på Chateau Neuf i Oslo, og er dermed en av bandets mest besøkte konsertarenaer.
Posisjon og innflytelse
Camel var et av de mer markante bandene blant den innovative musikken på midten av 1970-tallet da progrocken hadde sin storhetstid ved at den for alvor begynte å få innfall i den tradisjonelle britiske popmusikken. Bandet var kjent for sitt seriøse preg med hardtarbeidende musikere som satte fokuset på musikken, noe som forklarer hvorfor bandet har vært spart for skandalepreget. Utgivelsene Mirage (1974), The Snow Goose (1975) og Moonmadness (1976) var alle med på å befeste Camels posisjon som et gjennomført progrockband og øke både ryktet og populariteten til bandet. Til motsetning for andre band fra samme periode har dette fortsatt for Camel, som gjennom 35 år har overlevd forandringene i musikkindustrien, som til sist ble nådestøtet for flere andre band.
Camel nådde ikke opp til band som Pink Floyd, Genesis eller Yes når det gjaldt popularitet, men det har hele tiden hatt en lojal og engasjert fanskare over hele verden som har gitt utslag i form av fulle konsertsaler og positive salgstall. Mye av grunnen til dette igjen kan sies å være den konstante faktoren og kjerneverdiene i bandet, som har blitt bevart gjennom Andrew Latimer, til tross for flere og hyppige forandringer blant de ulike musikerne. Som progrocken for øvrig, så tapte også Camel terreng da henholdsvis punkrocken og senere poprocken gjorde sitt inntog i musikkbransjen. Etter en lengre periode med stillstand da de fleste trodde bandet var oppløst for godt, fikk Camel riktignok en oppsving fra den nye oppstarten i begynnelsen av 1990-tallet, og hvor tidligere fans vendte tilbake med støtte sammen med yngre fans. Den yngre generasjonen av fans fikk et innblikk i Camels musikk gjennom nedlasting fra internett eller innkjøp av nyutgitte tidligere album og dannet dermed en slags kontinuitet fra den eldre generasjonen av fans.
Tidlig i perioden på 1970-tallet var Camel inspirert av andre band som Roxy Music, Pink Floyd, The Moody Blues, King Crimson, Genesis og ikke minst The Beatles. Senere inspirasjonskilder for bandet var blant andre Yes og Alan Parsons Project. Av andre band og artister som i en periode kan ligne musikalsk på Camel er blant andre Kayak, Caravan, Yes, Marillion, Renaissance, Gentle Giant, Barclay James Harvest, Focus, Wishbone Ash, National Health, Brian Eno, David Gilmour, Steve Hackett, Styx, The Strawbs, Jethro Tull, Robert Fripp og Asia.
Grupper som offentlig har sagt at de har hentet inspirasjon fra Camel er Eloy, Finch, Cairo og Opeth. Mikael Åkerfeldt fra progressiv metal-bandet Opeth har hevdet at Camel har hatt en stor innflytelse på deres musikk og han har samtidig innrømmet at introen i sangen «Never Let Go» fra albumet Camel ble brukt i låta «Benighted» fra Opeths album Still Life. Et annet eksempel på innflytelse fra Camel er ved den norske popgruppen Röyksopp, som samplet låta «Who We Are» fra Camels album I Can See Your House from Here (1979) på deres låt «Dead to the World» fra utgivelsen The Understanding som ble utgitt i 2005. Også låta «Air Born» fra albumet Moonmadness (1976) ble samplet av hiphop-produsenten Hi-Tek på låta «Music for Life» på utgivelsen Hi-Teknology 2: The Chip fra 2006, med vokaldeler av blant andre J Dilla, Nas, Common og Busta Rhymes.
I fjernsynssammenheng har Camel og låtmateriale fra bandet blitt brukt en rekke ganger. I 2001 ble Camel blant annet viet en omfattende plass på fjernsynsprogrammet Top Ten Prog Rock, som tok for seg de ti beste britiske progrockbandene gjennom tidene. Programmet ble ledet av Bill Bailey og hadde intervjuer av bandmedlemmer samt en gjennomgang av bandets karriere. Dette ble siden sendt på Channel 4. Et eksempel på hvor Camel har blitt brukt i programmer som ikke har med musikk å gjøre var den 19. juni 2005, hvor et utdrag fra låta «Down on the Farm» (hentet fra utgivelsen Breathless) ble brukt på bilprogrammet Top Gear i episode fire av sesong seks av racerføreren The Stig under en testkjøring.
Diskografi
{|
Andre utgivelser
{|
Aldgate East undergrunnsstasjon
Aldgate East undergrunnsstasjon er en stasjon i Londons undergrunnsbane. Den ligger i Whitechapel, i bydelen Tower Hamlets, og er i kollektivsone 1. Stasjonen betjener Hammersmith & City-linjen og District-linjen. Mange av passasjerene er pendlere til og fra City of London, som ligger like ved.
Camel (band)
Singler
(Album i parentes)
Aldgate East undergrunnsstasjon
Eksterne lenker
Aldgate East Underground Station Transport for London (Engelsk)
Olympiske vinterleker
De olympiske vinterleker er en stor internasjonal multisportskonkurranse som arrangeres hvert fjerde år i sammenheng med Den internasjonale olympiske komités tradisjon med de olympiske leker.
Historie
Det var allerede avholdt konkurranser i vinteridretter i Sommer-OL 1908 i London (kunstløp) og Sommer-OL 1920 i Antwerpen (kunstløp og ishockey). Den internasjonale olympiske komité (IOK) drøftet innføring av vintersport i de olympiske leker på den 7. olympiske kongress i Lausanne i Sveits 2.- 7. juni 1921. Det var blandede meninger, der de mellomeuropeiske landene var positive mens de nordiske landene var skeptiske. Særlig Sverige, Norge og Finland forsøkte å stoppe innføringen av olympiske vinterleker, da de fryktet at dette ville være til skade for De nordiske lekene, Holmenkollrennene og Lahtisspelen. IOK besluttet at de ville støtte et arrangement i forbindelse med Sommer-OL 1924 i Paris, en «Internasjonal vintersportsuke» (fransk: Semaine Internationale des Sports d'Hiver) i Chamonix i Frankrike fra 25. januar til 5. februar 1924. Konkurransene ble organisert av Frankrikes nasjonale olympiske komité.
Vintersportsuken ble sett på som meget vellykket både sportslig og arrangementsmessig. På den 8. olympiske kongress i Praha i Tsjekkoslovakia i 1925 var det derfor stor enighet om at IOK skulle innføre egne olympiske vinterleker, uavhengig av sommerlekene. Innføring av olympiske vinterleker ble behandlet på IOKs 24. sesjon i Lisboa i Portugal, og 6. mai 1926 ble dette vedtatt. Senere samme dag ble først St. Moritz valgt som vertsby for Vinter-OL 1928, og straks etter vedtok IOK et forslag om å gi vintersportsuken i Chamonix i 1924 status som de første olympiske vinterleker, med 21 stemmer for og 2 stemmer mot.
Parr kraftverk
Parr kraftverk er et varmekraftverk i Fairfield County i delstaten Sør-Carolina, USA. Anlegget har en installert produksjonskapasitet på 75 MW fordelt på 4 turbiner, på inntil 20 MW hver. Operatør er energiselskapet South Carolina Electric & Gas Co.
Olympiske vinterleker
Historie
De olympiske vinterlekene ble arrangert hvert fjerde år fra 1924 til 1936, mens Vinter-OL 1940 og Vinter-OL 1944 ble avlyst grunnet andre verdenskrig. I motsetning til sommerlekene blir ikke de avlyste vinterlekene tatt med i den offisielle nummereringen med romertall. Fra 1948 fortsatte lekene å bli arrangert hvert fjerde år helt frem til 1992, da ble syklusen forskjøvet slik at vinterlekene og sommerlekene ikke lenger arrangeres samme år. De neste vinterlekene ble derfor arrangert allerede i 1994. Siden den gang har lekene igjen blitt arrangert med fire års mellomrom.
Parr kraftverk
Kraftverket stod ferdig utbygd i 1970–1971. Brenselkilden er naturgass.
Olympiske vinterleker
Idretter
Det konkurreres i følgende idretter (per 2018):
Tallene i tabellen indikerer hvor mange øvelser det er arrangert i hver idrettsgren i de respektive lekene. En stjerne i tabellen angir leker hvor grenen har vært demonstrasjonssport.
Tre av de sju idrettene består av flere disipliner. Disipliner under samme idrett er sortert under samme farge:
Bobsleigh —   Skøyter —    Ski
Medaljefordeling
Medaljestatistikken består av tall hentet fra Den internasjonale olympiske komités egen medaljedatabase, inkludert medaljefordeling nasjonsvis ifølge IOKs egne lagkoder. Databasen består av flere sammenstilte nasjonsvise medaljefordelinger, én for hver av de enkelte olympiske lekene. IOK er den øverste og eneste autoritet vedrørende utdelinger, fordelinger og omfordelinger av olympiske medaljer. .
Medaljer vunnet i kunstløp under Sommer-OL 1908 og Sommer-OL 1920, samt ishockey under sommer-OL 1920 er ikke med i denne tabellen, da de er ført under medaljefordelingen for sommerlekene.
Kursiv skrift angir nasjoner som ikke lenger eksisterer.
Oppdatert per Vinter-OL 2022
Bloomsbury (London)
Bloomsbury er et område i distriktet Camden i det sentrale London, beliggende mellom Euston Road og Holborn. Det har navn etter William de Blemund, senere forvansket til Bloomsbury, som kjøpte området i 1201. Stedet ble utviklet av Russell-familien på 1600- og 1700-tallet til et fasjonabel boområde. Det er kjent for sine hageplasser, litterære forbindelser, og tallrike kultur-, utdannings-, og helseinstitusjoner. Bloomsbury Square ble lagt ut i 1660 av Thomas Wriothesley, og store deler av distriktet ble planlagt og bygd av James Burton.
Noen av de vakreste plasser og offentlige hager i London ligger i Bloomsbury, blant annet Russell Square, Bloomsbury Square, Gordon Square, Tavistock Square og Woburn Square. Blant viktige bygninger finner man British Museum, British Library og University of Londons hovedbygninger.
Området har gitt navn til Bloomsbury-gruppen, en gruppe kunstnere på begynnelsen av 1900-tallet.
Kollektivtransport
Undergrunnsstasjoner som betjener området er:
I tillegg ligger den nedlagte British Museum undergrunnsstasjon i Bloomsbury.
Under terrorangrepet mot London den 7. juli 2005 gikk flere bomber av i Bloomsbury.
Jødehatt
Jødehatt, etter tysk Judenhut, på latin kalt pilleus cornutus («lue med horn»), var en spesiell type hatt som var påbudt for jøder i tysktalende områder av Det tysk-romerske riket fra 1100- til 1600-tallet som del av den pålagte jødedrakten i Europa og deler av den muslimske verden. I middelaldermanuskripter og kirkekunst er «jødehatten» hvit, gul eller rød, kjegleformet og utstyrt med langtrukken, oppstående spiss, i blant med kule.
Opprinnelig skal hodeplagget ha blitt båret frivillig, men markerte plagg ble obligatorisk for jøder i muslimske områder allerede på 700-tallet. Etter Det fjerde Laterankonsil, et kirkemøte i Roma i 1215, ble hattetypen også påbudt for jødiske menn utenfor gettoene i noen katolske land og byer for å skille jøder fra andre innbyggere. Det er imidlertid uklart om det var vanlig å bruke slike hatter.
«Jødelue» som heraldisk symbol har oppbrett og krumt nedbøyd topp.
Bakgrunn, bruk og utbredelse
Opphavet til jødehattene er uvisst, men hodeplagg som kjennetegn på minoriteter og fremmede er kjent fra antikken. I oldtidas Roma kunne personer med frygisk lue eller pileus (konisk topplue) bety at de var utlendinger eller frigitte slaver.
Kalifen Omar II, som regjerte i Umajjadekalifatet fra 717–til 720, var den første herskeren som bestemte at alle dhimmier, ikke-muslimer, skulle ha markert kledsel.
Framstilling av jøder i kristen ikonografi går tilbake til den bysantinske kunsten i Østromerriket. Det eldste kjente bildet av jødehatt i det kristne Europa er fra et manuskript fra 1015. Det viser en jødisk profet med en hatt som tilsvarer hodeplagget til «de tre vise menn», hoffastrologene fra Østen.
Selv om hattemodellen etter hvert blir vanlig i bilder og skulpturer, er det uklart om hatten var i bruk tidligere og om bruken var like utbredt i gruppene det er snakk om, miljøer som ofte var få og små. Det spisse hodeplagget kan primært ha vært et populært og nyttig symbol på jøder i bildeframstillingene.
«Jødehatter» har vært underlagt forskjellige skikker og regler og synes å ha forekommet i ulike varianter. Jødedrakten i Europa bestod vanligvis av avvikende, høye «jødehatter», lange kaftaner eller kapper og skjegg i en blanding av egne drakttradisjoner, myndighetenes draktpåbud, lokale draktskikker og samtidens klesmote. En type «jødehatt» på 1200-taller liknet frygisk lue («frihetslue»), og stammet som denne trolig fra Persia i førislamsk tid, da «jødehatter» skal ha blitt båret i Babylon. De gamle grekernes bredbremmede, bondske reisehatt petasos kunne også minne litt om seinere tiders «jødehatter».
Napoléon Bonaparte beordret 9. februar 1797 at jødene i Ancona skulle erstatte det gule merket på hattene med trikolorens farger (la cocarde tricolore). Dette var den første beslutningen den framtidige keiseren tok som fikk stor betydning for jødene i Kirkestaten, et område som omfattet Roma, Venezia, Verona og Padova. Napoleon avskaffet etterhvert også inkvisisjonens lover, noe som innebar større frihet for jødene.
Michael Lapage
Michael Clement Lapage (født 15. november 1923 i Shaftesbury, død 20. juli 2018) var en britisk roer som deltok i de olympiske leker 1948 i London.
Jødehatt
Andre jødemerker og -drakter
Betegnelsen jødedrakt brukes om den spesielle drakten som jødene i Europa ble pålagt å bære fra middelalderen av. Allerede i 1180 ble tyske jøder tvunget til å bære gule, spisse jødehatter. De var vanlige inn på 1500-tallet. Da Det fjerde Laterankonsil i 1215 besluttet å innføre spesielle kjennemerker for annerledes troende, ble jødene i en rekke europeiske land pålagt å bære et gult, rundt tøymerke festet til brystet på klærne. I 1229 ble det bestemt at tyske jøder skulle bære gul hatt med spiss, en lang Judenrock («jødefrakk», det vil si kaftan) med gult brystmerke, langt, spisst skjegg og Judenstock («jødestav»).
Michael Lapage
Lapage vant en olympisk sølvmedalje i roing under OL 1948 i London. Han var med på den britiske åtteren som kom på andreplass bak USA. Roøvelsene ble gjennomført i perioden 5. til 8. august 1948 på Themsen. Mannskapet på den britiske båten var roerne; Christopher Barton, Michael Lapage, Guy Richardson, Ernest Bircher, Paul Massey, Charles Lloyd, John Meyrick, Alfred Mellows og Jack Dearlove som var styrmann.
Jødehatt
Muslimske påbud
Også mange "muslimske herskere påla ikke-muslimer, såkalte dhimmier, å bære synlige kjennetegn, for eksempel i form av visse fargerike klesplagg. Jødehatt ble obligatorisk for jøder i deler av den islamske verden allerede tidlig på 700- og 800-tallet. I Det ottomanske riket ble et slikt påbud gitt av Mahmud II så seint som i 1837.
Ottadalen
Ottadalen er den største av de store sidedalene i Gudbrandsdalen og består av kommunene Skjåk, Lom, Vågå og deler av Sel. Navnet kommer fra elven Otta som renner gjennom dalen. Fra øst i Skjåk til Vågåmo går elven som et vann, som heter Skim vest for Fossbergom i Lom og Vågåvatnet videre til Vågåmo.
Historie
Ottadalen har vært mye brukt som ferdselsåre mellom Vestlandet og Østlandet gjennom Breidalen i Skjåk til Stryn, Breidalskrysset til Stranda, over Jostedalsbreen til Jostedalen og Luster; og Sognefjellet til Sogn. Det er og en vei fra Vågå, gjennom Jotunheimen til Fagernes.
Geografi
Ottadalen starter fra Breidalen i Skjåk i vest, og tar med mange smådaler, som Tundradalen, Tordalen, Lundadalen, Raudalen og Bråtådalen, som alle ligger i Skjåk. I Lom innebærer det Bøverdalen, som starter på Sognefjellet, og Vårdalen, som de viktigste dalførene. I området nordafor mellom Lom og Skjåk, begynner Finndalen som går østover og munner ut i Vågå. Ellers har Vågå Sjodalen, som starter i området rundt Valdresflyi, og går over i Heidal som går østover og munner ut i Sel.
I området ligger deler av Reinheimen nasjonalpark, Breheimen nasjonalpark og Jotunheimen nasjonalpark. Videre ligger Ottadalen landskapsvernområde i høyfjellsområdet på nordsiden av hoveddalen, som en rand mot Reinheimen nasjonalpark.
Samferdsel
Ottadalen har følgende veier:
Næringsliv
Næringslivet går hovedsakelig i skogbruk, jordbruk og tjenestenæring. Ottadalen hadde en lokalradio sammen med Lesja og Dovre som hette Nordalsradioen, men er nå kjøpt opp av mediaindustrien i Midtdalen og selv om han enda heter Nordalsradioen, så er han konsentrert i området mellom Lillehammer og Otta. Ottadalen har lokalavisen Fjuken, som eier mye av lokalavisen Vigga, for Lesja og Dovre. Villreinjakt utgjør også en førstehånds verdi på over 2 millioner kroner.
Ottadalen mølle er en sammenslutning av Ofossen mølle i Skjåk og møllen i Lom, der hovedproduksjonen er. Ottadalen Billag er billaget i Ottadalen, og tar seg av nesten all den lokale busskjøringen. Billaget er idag kjøpt opp av Fjord1, noe som gjør at det gamle billaget blir viktig når det gjelder busstransport mellom Østlandet og Vestlandet.
Grefsensyenitt
Grefsensyenitt, uoffisielt også kjent som grorudgranitt, er en slektning av nordmarkitten. Grorudgranitt må ikke forveksles med groruditt, som er en sterkt grønnlig gangbergart. Grefsensyenitten og nordmarkitten er derimot en lyst rødlig dypbergart.
Elisabeth Moberg
Elisabeth Moberg (født 13. januar 1964) er en norsk sanger og skuespiller fra Bergen. Sammen med Kjersti Berge og Marit Voldsæter utgjorde hun sang- og komediegruppen Kvinner på randen, som ble startet februar 1996, oppløst i desember 2005 etter fire forestillinger, norgesturnéer og tre tv-serier på NRK. Gruppen satte publikumsrekorder og mottok Gullruten og Komiprisen. Hun er utdannet ved Universitetet i Oslo og hos flere private pedagoger. Hun har vært profesjonell siden 1988, og har samarbeidet med en rekke norske artister. I 1995 fikk hun Gammleng-prisen i klassen «Studio».
Hun er med på siste utgaven av Olsenbanden junior, Sølvgruvens hemmelighet, hvor hun gestalter en skummelt utseende eks-leiesoldat. Vinteren 2007 spilte hun Miss Hannigan i musikalen Annie på Haugesund Teater. I august 2007 spilte hun rollefiguren Giulia i musikalen Which Witch på Håkonshaugen, Seim, Lindås i Bergen. Giulia er barnepiken til hovedpersonen Maria Vittoria. Høsten 2010, spilte hun Abbedissen i Rodger & Hammersteins musikal The Sound of Music på Sola Kulturhus og Haugesund Teater. Her gjorde hun blant annet en versjon av «Climb Ev'ry Mountain».
Mikael Dorsin
Mikael Frank «Micke» Dorsin (født 6. oktober 1981 på Lidingö i Sverige) er en svensk tidligere fotballspiller som er sportslig leder for Rosenborg Ballklub.
Han er bror til skuespilleren Henrik Dorsin.
Djurgården
Mikael Dorsin gikk gradene i Djurgården og fikk sin debut i Superettan for Djurgården mot Sirius i 1998.
I 1999 ble han lånt ut til Spårvägen for å få mer spilletid og erfaring.
I år 2000 var han tilbake i Djurgården og hjalp klubben å rykke opp fra Superettan til Allsvenskan.
I 2001 endte Djurgården på en imponerende sølvplass. Dorsin var med å vinne to seriegull i 2002 og 2003 og cupgull i 2002, før han gikk til franske Strasbourg sommeren 2003.
Strasbourg
Han signerte en treårskontrakt med Strasbourg, men i kontrakten stod det at om ikke den økonomisk tyngede franske klubben kunne betale beløpet innen ett år, kunne Dorsin reise tilbake til Djurgården. Da ett år var gått kunne ikke franskmennene betale overgangssummen, og Dorsin måtte reise tilbake til Djurgården.
Vinrankeslekta
Vitis vinifera Vitis labrusca
Mikael Dorsin
Rosenborg
Sesongen 2006 spilte han 25 av 26 seriekamper og var med på å vinne sitt andre norske seriegull.
Vinrankeslekta
Vinranke eller vin (Vitis) er en slekt i vinfamilien.
De er forvedede klatreplanter med avflassende bark. Slyngtrådene sitter på motsatt side av bladene og er som regel todelte. Bladene er enkle, ofte med fliker, og kan av og til være håndflikete. Blomsterstanden er sammensatt av flere klaser, og blomstene er femtallige. Frukten er et bær med to–fire frø. Det er omtrent 60 arter som er utbredt i de tempererte og subtropiske strøkene på den nordlige halvkule. Den meste kjente arten er den gamle kulturplanten ekte vinranke (Vitis vinifera), som gir oss druer og vin.
Mikael Dorsin
Cluj
Før 2008 dro han gratis til den rumenske klubben Cluj og skrev under en tre og et halvtårskontrakt. Han ble både cup- og seriemester. Oppholdet i Romania varte bare et halvt år, før Dorsin valgte å dra tilbake til Rosenborg.
Rodrigo Tello
Rodrigo Álvaro Tello Valenzuela (født 14. oktober 1979 i Santiago de Chile) er en chilensk tidligere profesjonell fotballspiller. Han spilte midtbane, og var også en del av.
Mikael Dorsin
Rosenborg
29. august 2008 signerte Dorsin en treårsavtale med Rosenborg. To dager senere gjorde han sin redebut for Rosenborg mot Vålerenga, og markerte seg ved å score sitt første mål for Rosenborg.
Sesongen 2009 vant han sitt tredje norske seriegull.
Seierherren (jordbær)
Seierherren er en jordbærsort som kommer fra den tyske «Sieger».
Mikael Dorsin
Rosenborg
Sesongen 2010 vant han sitt fjerde norske seriegull.
Seierherren (jordbær)
Denne sorten var kjent fra det 19. århundre. Den ble dyrket mye i Norge i mellomkrigstiden, hovedsakelig i bygder rundt Bergen. Derfor fikk den også lokalnavnene «Askøybær» og «Askebær» (etter øyen Askøy og bygden Ask). Denne jordbærsorten er kjent for sin søte smak og er gode bær til dessert. Den ble stort sett dyrket frem til midten av 1960-tallet. Den var ofte å se i salg ved Torget i Bergen. Enda finnes det noen planter rundt omkring i små hager, men andre jordbærsorter har tatt over fordi de er mer lønnsomme å produsere.
Rodrigo Tello
Han ble tatt ut til Fotball-VM 2010 i Sør-Afrika.
Maribo-Sakskøbing kraftvarmeverk
Maribo-Sakskøbing kraftvarmeverk er et varmekraftverk utenfor Køge sør for København i Danmark. Dette anlegget er et såkalt kraftvarmeverk som utnytter inntil 90% av energien i det fossile brenselet, ved at spillvarmen utnyttes til levering av fjernvarme. Operatør er DONG Energy.
Anlegget ble installert i 1999. Brenselskilden er biomasse i form av 40.000 tonn strå årlig, som leveres av bøndene på Lolland og Falster. Kraftvarmeverket produserer 9 MW elektrisitet og 20 MJ/sek fjernvarme, nok til å dekke 90% av behovet for fjernvarme i Maribo og Sakskøbing, og elektrisitetsbehovet til 10 000 husholdninger.
Mikael Dorsin
Rosenborg
25. oktober 2015 spilte han sin kamp nummer 400 for Rosenborg. I sesongen 2015 var han med å vinne både Tippeligaen og Cupfinalen. Dette var hans 5. seriemesterskap og første cupmesterskap i Norge.
27. mai 2016 la han opp som fotballspiller. Han fikk 401 kamper for Rosenborg, og er dermed på en 5.-plass på klubbens adelskalender.
Dorsin er utdannet jurist og har tidligere jobbet som fotballagent.
10. desember 2019 ble han ansatt som sportslig leder for Rosenborg.
Landslaget
Han var med å ta en fjerdeplass i U21 EM i 2004 i Tyskland. Han kom også på «all star»-laget.
Dorsin har 16 A-lagskamper for.
Karriere som spiller
* Kun seriekamper.
Kolesterol
Kolesterol er et lipid (fettstoff) som finnes i alle animalske celler. Navnet kommer fra gresk chole som betyr galle og stereos, fast; når man først identifiserte stoffet, var det i fast form i gallesteiner. Det kjemiske suffikset -ol står for at stoffet er en alkohol.
Fysiologi
Kolesterol er nærmest uløselig i vann og følgelig også i blodet. For at kolesterol skal kunne transporteres rundt i kroppen pakkes det derfor inn i såkalte lipoproteinpartikler. Disse har en vannløselig overflate bestående av fosfolipider og proteiner (apolipoproteiner) og en hydrofob kjerne bestående av esterifisert kolesterol og triglyserider. De mest kolesterolrike av lipoproteinpartiklene er low-density lipoprotein (LDL), og disse inneholder 70% av kolesterolet i blodet. LDL-kolesterolet blir ofte referert til som "det dårlige kolesterolet" fordi forhøyet konsentrasjon av LDL-kolesterol er en viktig risikofaktor for hjerte- og karsykdom (Kannel et al., 1961).
Arv og miljø
Det finnes flere former for arvelig høyt kolesterol. Den vanligste av disse er familiær hyperkolesterolemi (FH) som skyldes mutasjoner i LDL-reseptor genet (Goldstein et al., 2001). LDL-reseptorene har som oppgave å fjerne kolesterolholdige LDL-partikler fra blodet, og når disse ikke fungerer optimalt, vil LDL-kolesterolnivået i blodet bli forhøyet. Det er anslått at ca. 1/300 nordmenn har FH (Leren et al. 2004).
I tillegg til arvelige forhold, har kostholdet innvirkning på kolesterolnivået i blodet. Nikolaj Anitschkow fremkalte i 1913 aterosklerose hos kaniner med store doser kolesterol i fôret - hvilket førte til en vidstrakt oppfatning om at kolesterolrik mat som egg, rødt kjøtt og skalldyr bidrar til åreforkalkning (aterosklerose). Kaniner er imidlertid planteetere og har ikke et stoffskifte som kan håndtere kolesterol, og når forsøket ble gjentatt med hunder (som også spiser kjøtt som mennesket), da så man ikke lenger denne sammenhengen. Ancel Keys som i 1952 uttalte at det var overveldende bevis ("overwhelming evidence") for at mye kolesterol i kosten fører til høyt kolesterol i blodet, endret etter egne studier sin oppfatninng og uttalte i 1955 at "kolesterol i maten har ingen betydning for kolesterol i blodet". I 1953 presenterte Ancel Keys sin "Six-Country Study" der han sammenliknet statistikk fra seks forskjellige land og viste en "assosiasjon" mellom økende fettinntak og økt forekomst av dødsfall grunnet hjertesykdom. Denne studien ble kritisert av Yerushalmy og Hilleboe som mente at det forelå statistikk fra 22 land, og at Keys hadde plukket ut kun seks land som bekreftet hans antakelse om sammenheng mellom fett i kosten og aterosklerose ("cherry picking"). De publiserte en alternativ statistikk i 1957 som inneholdt alle 22 land og som viste betydelig svakere assosiasjon med hjertesykdom. Ancel Keys fulgte opp med den første internasjonale epidemiologisk undersøkelsen i historien - "The Seven Countries Study" - publisert for første gang av American Heart Association i 1970 - og som viste en tydelig assosiasjon mellom høyt inntak av mettet fett, høyt kolesterolnivå i blodet og høy dødelighet av hjerte- og karsykdommer. The Seven Country Study ble senere brukt som et av de viktigste grunnlagene for myndighetens anbefalinger om å redusere fettinntaket i slutten av 1970-årene.
En rekke uavhengige forskere har senere kritisert the Seven Country Study, blant annet fordi Ancel Keys igjen kun hadde plukket ut land som bekreftet hans hypotese. Han hadde f eks ikke inkludert Frankrike med høyt inntak av mettet fett i kosten og samtidig veldig lav forekomst av hjertesykdom. Det ble også påpekt at studien kun viste en "assosiasjon" og at assosiasjon ikke er det samme som årsak. F eks er gule fingre assosiert med lungekreft, men ingen årsak. Ved gjennomgang av resultatene fra The Seven Country Study i etterkant ble det funnet at sukker hadde enda sterkere assosiasjon med hjertesykdom. En rekke uavhengige forskere har siden kritisert kolesterolhypotesen ("The Diet Heart Hypothesis") som hevder en sammenheng mellom mettet fett i kosten, høyt blodkolesterol og åreforkalkning med økt risiko for hjerteinfarkt og hjerneslag, og hevder at denne hypotesen aldri har blitt bevist. Jf THINCS - The International Network of Cholesterol Skeptics - for mer informasjon. Transfett øker også LDL-kolesterolet i blodet, mens fiber og plantesteroler har en gunstig effekt på kolesterolnivået. I en gjennomgang av tall fra WHO der man så på inntaket av mettet fett i 14 land, viste resultatene at de land med lavest inntak av mettet fett har betydelig høyere dødsrate enn hver enkelt av de syv landene med høyest inntak av mettet fett (Kendrick 2008).
Behandling
Såkalte livsstilsfaktorer påvirker kolesterolnivået. For personer med høyt kolesterol anbefales bl.a røykeslutt, økt fysisk aktivitet, begrenset alkoholinntak, kostholdsbevissthet og vektkontroll. I kontrollerte forsøk har kostholdsendringer alene gitt opptil 15% reduksjon i kolesterolnivået.
Statiner er den vanligste formen for kolesterolsenkende legemidler. Disse virker ved å redusere cellene egen produksjon av kolesterol ved å inhibere enzymet HMG-CoA reduktase. Når cellene ikke er i stand til å produsere kolesterol selv, øker de i stedet opptaket av kolesterolholdige LDL-partikler fra blodet. En moderat dose statin kan redusere LDL-kolesterolet med 30% (Edwards and Moore, 2003).
Andre legemidler som blir brukt for å redusere kolesterolnivået er midler som øker utskillelsen av gallesyre (kolestyramin, kolestipol og colesevelam), kombinasjonspreparater med omega-3-triglyserider, og ezetimib.
Hagood kraftverk
Hagood kraftverk er et varmekraftverk i Charleston County i delstaten Sør-Carolina, USA. Anlegget har en installert produksjonskapasitet på 122 MW fordelt på 1 turbin. Operatør er energiselskapet South Carolina Electric & Gas Co.
Kraftverket stod ferdig utbygd i 1991. Brenselkilden er naturgass.
Marek Thee
Marek Thee (født 21. november 1918 i Rzeszów i Polen, død 20. april 1999 i Oslo) var fredsforsker. De siste 30 år av sitt liv bodde og virket han i Norge, først ved Institutt for fredsforskning (PRIO), der han også var direktør i en periode, og senere ved Institutt for menneskerettigheter (senere Norsk senter for menneskerettigheter).
Marek Thee var jøde, og opplevde å miste hele sin familie i Holocaust. Selv var han fratatt sitt polske statsborgerskap, og reiste til Palestina etter Krystallnatten i 1938. Marek Thee stiftet en forening for polske patrioter i Midtøsten, som ivret for åpning av en vestfront mot Tyskland.
Etter andre verdenskrigs slutt, gikk Thee inn i polsk utenrikstjeneste, men opplevde å bli utrensket fra statsadministrasjonen under en bølge av antisemittisme, inspirert fra Moskva. Dette brakte ham over i forskningens verden ved det utenrikspolitiske instituttet i Warszawa, der han tok sin doktorgrad og senere fikk sin professortittel. I 1955 vendte han tilbake til utenrikstjenesten som ambassadør i Indokina. I 1963 ble han leder for Asia-avdelingen ved det utenrikspolitiske instituttet i Warszawa, men i 1968 rullet en ny antisemittisk bølge over Polen, og han ble fratatt sin stilling og fikk forbud mot å publisere. Johan Galtung og Ingrid Eide møtte Marek Thee på en konferanse i Warszawa, og så muligheten til å bringe denne begavede forskeren til PRIO i Norge.
I sin tid ved PRIO grunnla Marek Thee tidsskriftet Bulletin of Peace Proposals (senere Security Dialogue), som han var redaktør for i nesten 20 år. Marek Thee var ekspert på rustningskappløpet og internasjonale forhandlinger om nedrustning og rustningskontroll. Han mottok en rekke priser fra fagmiljøer i så ulike land som USA, Sør-Korea og Japan.
Marek Thee hadde en stor produksjon av bøker og artikler, hovedsakelig på engelsk. Flere ble oversatt til en rekke språk.
Jesus College (Oxford)
Jesus College i Oxford, eller dets fulle navn Jesus College in the University of Oxford of Queen Elizabeth's Foundation, er et av kollegiene ved Universitetet i Oxford i Storbritannia. Det er åttende rikeste kollegiene med reserver og donasjoner verd £79 700 391 (2003). Hovedinngangen er på vestsiden av Turl Street. Det er flankert av Ship Street i nord og Market Street i sør.
Jesus College har blitt kalt for «det første protestantiske kollegiet i Oxford» og ble grunnlagt av dronning Elisabeth I i 1571 for å utdanne geistlige. En viktig grunn for etableringen var Hugh Price (eller Aprice), en geistlig fra Brecon i Wales som ble gitt stillingen skattemester, Diocesan Treasurer of St David's, det samme året som fakultet mottok dets første charter. Kollegiet har siden formelt beholdt sin forbindelse til Wales fram til våre dager.
Forbindelsen til Wales
Selv om kollegiet aksepterer studenter fra hele Storbritannia, og fra resten av verden, har Jesus College hatt en spesiell forbindelse til Wales og blir ofte referert til som «the Welsh college», det walisiske kollegiet. Universitetets professorat i keltisk er lagt til kollegiet og har også et spesialisert keltisk bibliotek i tillegg til kollegiets ordinære bibliotek. Flere betydelige manuskripter fra middelalderen blir oppbevart ved kollegiet, blant annet Llyfr coch Hergest eller Hergests røde bok.
Ettersom kollegiet på grunn av sin walisiske assosiasjon har studenter fra nettopp Wales en tendens til å søke seg dit, noe som igjen forsterker det walisiske inntrykket og kollegiet har den dag i dag en større andel walisiske studenter enn noe annet kollegiet i Storbritannia.
Bokkunstprisen
Jury for bokkunstprisen er styret i Grafill, en organisasjon for grafiske designere og illustratører. Prisen deles ut under arrangementet Årets vakreste Bøker i Oslo hver vår. Prisen kalles Bokfinken og er en bronseskulptur av Iben Sandemose. Prismottakerne er fra 2019 æresmedlemmer av Grafill.
Guy Richardson
Guy Colquhoun Richardson (født 8. september 1921, død 27. oktober 1965) var en britisk roer som deltok i de olympiske leker 1948 i London.
Richardson vant en olympisk sølvmedalje i roing under OL 1948 i London. Han var med på den britiske åtteren som kom på andreplass bak USA. Roøvelsene ble gjennomført i perioden 5. til 8. august 1948 på Themsen. Mannskapet på den britiske båten var roerne; Christopher Barton, Michael Lapage, Guy Richardson, Ernest Bircher, Paul Massey, Charles Lloyd, John Meyrick, Alfred Mellows og Jack Dearlove som var styrmann.
Arkeologiåret 1922
Arkeologiåret 1922 er en oversikt over blant annet utgravninger, fødte og avdøde personer med tilknytning til arkeologi i 1922.
Marjorie Cox Crawford
Marjorie Cox Crawford (født 1903, død 1983) var en australsk tennisspiller.
Crawford nådde finalen i Grand Slam-turneringen Australske mesterskapet i 1931, hun tapte til Coral McInnes Buttsworth med 1-6, 6-3, 6-4.
Året etter, i 1932, vant hun sammen med Coral McInnes Buttsworth doubletittelen i australske mesterskapet, hun hadde tidligere spilt i to doublefinaler; i 1926 sammen med Daphne Akhurst Cozens og i 1930 sammen med Sylvia Lance Harper.
Hun spilte i fem strake finaler i mixeddouble i Australske mesterskapet, 1929–33 sammen med sin mann Jack Crawford. De vant mixeddoubletittelen tre ganger; 1931, 1932 og 1933.
Huffman-koding
Huffman-koding er en måte å komprimere digital informasjon som ikke medfører tap av informasjon, gjerne brukt i komprimerte bildefiler.
Historie
I 1951 ble David A. Huffman og hans klassekamerater i et kurs om informasjonsteori gitt valget mellom å skrive en semesteroppgave eller å ta avgangseksamen. Oppgaven de kunne velge gikk ut på å finne den mest effektive metoden for å representere tall, bokstaver eller andre symboler ved bruk av binærkode. David Huffman jobbet med oppgaven i flere måneder, og utviklet mange fremgangsmåter, men ingen som han klarte å bevise var den mest effektive.
Det endte med at han ga opp å gjøre oppgaven, og han bestemte seg for heller å begynne å studere til avgangseksamen. Men idet han skulle kaste notatene sine i søpla, kom løsningen til ham. «It was the most singular moment of my life», forteller han. «There was the absolute lightning of sudden realization.» Resultatet var Huffman-kodingen.
Da Huffman gjorde dette, seiret studenten over professoren som hadde jobbet lenge for å finne en lignende kode. Han forteller også at han sannsynligvis aldri ville lagt hans hender på problemet hvis han hadde visst at Robert M. Fano, hans professor, og Claude E. Shannon, skaperen av informasjonsteori, hadde strevd med det i lengre tid.
Hovedteknikk
Hvert symbol, eller piksel i bilde, blir representert med kodeord av ulik lengde, på den måten at de symboler som oppstår oftest har kortest kodeord. Metoden ble utviklet av David A. Huffman, og er basert på Shannon-Fano-algoritmen.
Huffman-algoritmen kan blant annet beskrives slik:
Regner du informasjonmengde (ved bruk av -ln x/ln2) til alfabetet og runder av til nærmeste bit får du: A=1bit, B=2bit, C=3bit osv
Hvis vi da viser et tenkt eksempel på antall bokstaver som skal sendes:
Antall tegn = A=50 B=23 C=12 D=5 E=5
Ringsted kraftvarmeverk
Ringsted kraftvarmeverk er et varmekraftverk utenfor Ringsted i Ringsted kommune midt på Sjælland i Danmark. Dette anlegget er et såkalt kraftvarmeverk som utnytter inntil 90 % av energien i det fossile brenselet, ved at spillvarmen utnyttes til levering av fjernvarme. Operatør er DONG Energy.
Anlegget ble installert i 1997. Brenselskilden er biomasse i form av 40 000 tonn strå årlig. Kraftvarmeverket produserer 11 MW elektrisitet og 13 MJ/sek fjernvarme, nok til å dekke behovet for fjernvarme til 4 300 boliger i Ringsted, og elektrisitetsbehovet til 14 000 husholdninger.
Robert Sandnes
Robert Sandnes (født 29. desember 1991) er en norsk tidligere fotballspiller.
Sandnes har tidligere spilt for, , og islandske. Han ble hentet som juniorspiller til Aalesund fra Skarbøvik. Han signerte for A-laget til Aalesund i 2011, og varte til 2012. Ettersom Sandnes ikke ble sett på som god nok for Aalesund fikk han bryte kontrakten om han ville. Det var interesse fra flere klubber, blant annet Selfoss og. Etter et vellykket prøvespill hos Selfoss, valgte han å dra til Island. I desember 2013 signerte han for Start.
Sandnes spiller sentral midtbane eller venstre back.
Darlington County kraftverk
Darlington County kraftverk er et varmekraftverk i Darlington County i delstaten Sør-Carolina, USA. Anlegget har en installert produksjonskapasitet på 610–1 050 MW; fordelt på 6 gass- og 7 oljefyrte tubiner på inntil 67–158 MW hver. Operatør er energiselskapet Progress Energy Carolinas Co.
Kraftverket stod ferdig utbygd i 1974–1997. Oljeblokkene og noen av gassblokkene er eldst. Brenselkilden er naturgass og fyringsolje.
Gråhø (Lesja)
Gråhø eller Store Gråhø er det høyeste fjellet i Reinheimen. Det har en høyde på 2 014 meter over havet. En del kaller fjellet for «2014» siden det er navnløst på det mest brukte kartet, men lokalt blir fjellet kalt Løyfthøe (kommer av Nørdre og Søre Løyftet som er gamle ferdselsveier opp fra Lordalen). Likevel har fjellet fått navnet Gråhøe på noen offisielle kart, og denne navneformen blir brukt både av Turistforeningen og NVE. Gråhø ligger i Lesja kommune i Innlandet. Dette fjellet er også Norges mest isolerte 2 000-meterstopp, man må faktisk flere mil unna for å finne de neste fjellmassivene som når opp over 2 000-meters høyde.
Navnet Gråhø brukes også om toppen 2 kilometer lenger vest, 1 945 moh.
Bryting under Sommer-OL 1956
Bryting var med på det olympiske programmet for 12. gang 1956 i Melbourne. Det ble konkurrert om seksten olympiske titler, åtte i gresk-romersk stil og åtte i fristil, kun for menn. Sovjetunionen ble beste nasjon med seks gullmedaljer foran Tyrkia med tre.
Laminat
En effekt av laminering er styrke som normalt ikke ville vært til stede. Dette kan brukes til for eksempel avstivning og beskyttelse av papir eller et meget sterkt treemne til bruk som geværkolbe eller byggebjelke.
Slagelse kraftvarmeverk
Slagelse kraftvarmeverk er et kraftvarmeverk utenfor Slagelse i Slagelse kommune i det sørlige Danmark. Anlegget utnytter inntil 90% av energien i det fossile brenselet, ved at spillvarmen utnyttes til levering av fjernvarme. Operatør er DONG Energy.
Anlegget ble installert i 1990. Brenselskilden er biomasse i form av 28.000 tonn strå årlig, samt fjernvarme (industridamp) fra et avfallsforbrenningsanlegg i beyn – Slagelse Avfaldsforbrænding. Kraftvarmeverket produserer 12 MW elektrisitet og 28 MJ/sek fjernvarme, nok til å dekke behovet for fjernvarme til 6.000 boliger (85% av behovet i Slagelse), og elektrisitetsbehovet til 9.000 husholdninger.
Boksing under Asialekene 1998
Boksing under Asialekene 1998. Boksing var en av flere sporter under de trettende Asialekene som ble arrangert i Bangkok i Thailand i perioden 2. til 16. oktober 1998. Det var trettende gangen som boksing var på programmet under Asialekene. Det var tolv vektklasser og Thailand ble beste nasjon med fem gullmedaljer foran Usbekistan og Kasakhstan begge med tre.
Lalm
Dette er bygda der flere av de gamle folkeeventyrene stammer fra, slik som Askeladden og de gode hjelperne, Veslefrikk med fela, Goddag mann - økseskaft, Mestertyven, Gutten som ville bli handelskar, Gullfuglen og Gutten som tjente tre år uten lønn. Kilden til folkeeventyrene som Peter Christen Asbjørnsen hadde på Lalm var Hans Hansen Pillarviken.
Navnet
I middelalderen het stedet Ladalm. Navnet er en referanse til at vinterfor ble stablet opp og lagret der.
Historie
Fra tidlig i middelalderen ble Lalm etablert som en industriarbeiderplass.
Kvernsteinsproduksjon
Skriftlige kilder antyder at det var drift på 1400-tallet, men det er mulig at det ble produsert kvernsteiner allerede i vikingtiden. Fra Kvernberget (Kvennberget) ble det levert steiner både i Norge og til andre land. Kvennberget ble fredet som kulturminne i 1987.
Fram til 1640 var Tolstad (Taulstad) og Kvennberget krongods. Det var åpent for alle å hugge kvernsteiner så lenge eieren fikk hver fjerde stein i betaling. Fra 1830-åra var denne virksomheten populær som vinterarbeid. Folketallet økte mye i denne tida, og det var vanskelig å livnære seg for mange.
Arbeidet i Kvennberget varte fram til slutten av 1870-åra. Etter at Rørosbanen ble bygd, tok Selbusteinen over markedet på Østlandet.
På samme tid var det produsert jern fra myrmalm til å forsyne verktøy til steinproduksjonen. Ved Melingen finnes det merker fra jernprokusjon. Mela og området omkring drev med pottemakerarbeid siden området hadde fin leire.
Klebersteinsproduksjon
For ca. hundre år siden startet kleberindustrien på gården Bårstad. Bårstad ble en stor arbeidsplass for grenda, og driften varte i bortimot hundre år, til den drivverdige kleberen tok slutt.
I 1850- årene ble veiene i distriktet forbedret, og i 1896 kom jernbanen til Otta. Et resultat av dette var bedre forhold for steinindustrien. I 1896 ble Norsk Kleber- og Skiferforretning etablert. Flere firma ble senere etablert som produserte klebersteinsprodukter og talkum. På høyden av aktiviteten på 1920-tallet bygde Østlandske Stenexport et smelteverk for kvalitetsstål på Otta. Driften ble startet i en nybygd smeltehytte som senere ble ombygd til Otta Ysteri.
Kraftproduksjon
På sørsida av Ottaelva ved Eidefossen ligger A/S Eidefoss kraftverk som har produsert strøm siden 1917. I 1916 ble Eidefoss Kraftanlæg Aktieselskap stiftet, og alt i 1917 ble første aggregatet satt i drift. I 1920 kom det andre aggregatet, og fra da av produserte kraftstasjonen årlig ca. 10 GWh. Den første strømmen ble levert på et linjenett fra Vågåmo til Otta. I 1983 ble den nye Eidefossen kraftstasjon ble satt i drift. Investeringen var 74 millioner kroner. I dag produserer Eidefossen kraftstasjon 72 GWh per år. Kommunene Lesja, Dovre, Sel, Vågå og Lom eier A/S Eidefoss. Hver kommune eier 20% av aksjene.
Kultur
Lalm Samfunnshus ble åpnet i 1958 og er et samlingspunkt i bygda. Der arrangeres det kulturbegivenheter og musikkøving for Lalm Musikkforening og Lalm Ungdomsbrass.
Idrett og friluftsliv
Lalm idrettslag ble stiftet i 1936 og har i dag over 200 medlemmer. Lalm idrettslag har siden 2013 gått gjennom en rekke oppgraderinger av idrettsparken og har i dag eget idrettsanlegg for fotball og friidrett, 1.9 km asfaltert rulleskiløype, lysløype og 12-hulls diskgolfbane. I 2021 startet Lalm idrettslag opp arbeidet med å bygge nytt klubbhus og styrkerom.