cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Hertug av Atholl
Hertuger av Atholl (1703)
Arving av arvingen er hans sønn Michael Bruce John Murray, jarl av Strathtay og Strathardle (født 5. mars 1985).
Gipsy Kings
Gipsy Kings er et band fra Arles og Montpellier i Frankrike, etablert i 1975. Forfedrene rømte dit fra Catalonia under den spanske borgerkrigen. Medlemmene kommer fra to sigøynerfamilier som er i slekt med hverandre; Reyes og Baliardos. Bandet spiller tradisjonell flamenco-musikk med en popvri også omtalt som sigøynerrock eller blanding av pop, rock, salsa, flamenco, rumba og brasilianske rytmer. Sangene har tekster på gitane som er en blanding fransk, spansk og romanes.
Bandet begynte som Los Reyes tidlig på 1970-tallet og skiftet navn til Gipsy Kings i 1980. Gipsy Kings ble etablert av Chico Bouchikhi og hans svogere fra Reyes-familien og deres tre fettere fra Baliardo-familien. Bouchikhi var 12 år gammel da han ble kjent med Reyes-familien som bodde i campingvogner i strøket der han vokste opp i Arles. Da Jose Reyes døde på 1970-tallet tok sønnen Nicolas over som sanger. Bandet var relativt ukjent i mange år til 1986 da de gjennom plateprodusenten Claude Martinez moderniserte lydbildet (med elektrisk bassgitar, synthesizer og trommer) og brøt gjennom med albumet Gipsy Kings (spilt inn i 1987, lansert året etter).. Bouchiki var til tider bandets talsperson. Musikken er en virtuos blanding av sigøynermusikk, flamenco og rock/pop med innslag av arabisk sangstil. Til 2006 hadde bandet solgt mer enn 14 millioner album. Bandet var på opp til elleve personer under konserter.
Kjente singler er f.eks. Amoramor, Bem Bem Maria, Volare og «Bamboleo». Bouchikhi skrev hiten «Bamboléo» (1988) sammen med andre medlemmer av bandet. Etter han forlot Gipsy Kings grunnla han Chico and the Gypsies og senere The Original Gypsies. Bouchkiki gikk til sak i Frankrike for å sikre seg retten til navnet og i 1993 gikk de andre medlemmene til sak i Florida for å hindre Bouchiki i å bruke navnet.
I 2006 spilte Gipsy Kings på Nattjazz i Bergen. I april 1990 opptrådte de på Chateau Neuf og i september 1990 opptrådte de på Konserthuset i Oslo. I filmen The Big Lebowski fremførte de «Hotel California» (tittelsporet fra Hotel California). I 1994 skulle de etter planen opptre på ettårsdagen for Oslo-avtalen i Oslo spektrum sammen med blant andre Harry Belafonte og Oslo Filharmoniske orkester, de måtte melde forfall og i stedet opptrådte Chico and the Gipsies. Bandet opptrådte på Molde jazzfestival i 1998. Bandet medvirket på Joan Baez' album Speaking of Dreams (1989) blant annet med en rumba/flamenco-versjon av «May Way».
Mats Ottosson
Bibliografi
Medforfatter til samtlige bøker: Åsa Ottosson
Bruno Alves
Bruno Eduardo Regufe Alves (født 27. november 1981) er en portugisisk fotballspiller som spiller for den greske klubben Apollon Smyrnis FC.
Alves er kjent for sin styrke og for sine tøffe taklinger. Hans yngre bror er AEK Athen-spilleren Geraldo. Han er av brasiliansk opphav.
Klubbkarriere
Etter tre lån i Farense, Vitória Guimarães og den greske klubben AEK Athen, returnerte Alves til Porto til 2005–2006-sesongen og skrev ny kontrakt ut 2010. Der kjempet han om en plass på midtstopperplassen mot Ricardo Costa og João Paulo. Han fikk syv kamper i gullsesongen, og i tapet mot Benfica fikk han sitt første røde kort for klubben etter å ha taklet Nuno Gomes.
Da Jesualdo Ferreira ble manager i Porto i 2006, signaliserte dette vendepunktet i Alves' karriere. Han fikk mange kamper og dannet et bunnsolid midtstopperpar med den brasilianske landslagsspilleren Pepe. Han spilte en imponerende sesong og var en av grunnene til at Porto vant sitt andre portugisiske mesterskap på rad.
Landslagskarriere
Alves fikk sin landslagsdebut av Luiz Felipe Scolari i juni 2007 mot, en kamp som endte 1-1. Han fikk sitt første mesterskap ved Fotball-EM 2008 i Østerrike og Sveits, og fikk spille kampen mot, en kamp tapte 2-0. Etter EM spilte han de fleste kampene i kvalifiseringen til fotball-VM 2010, og ligger an til å bli tatt ut til mesterskapet. Hans første landslagsmål kom i kvalifiseringskampen mot, en kamp som til slutt endte 2-0.
Han ble tatt ut i s EM-tropp til EM i Frankrike 2016 der Portugal vant.
Han ble tatt ut i s tropp til FIFA Confederations Cup 2017 i Russland.
Robert Kloster
Robert Kloster (født 8. mars 1905 i Bergen, død 7. februar 1979 i Bergen) var en norsk kunsthistoriker og museumsmann. Som forsker var hans bidrag i stor grad knyttet til Vestlandet og hjembyen. Han ble den første professor i kunsthistorie ved Universitetet i Bergen.
Liv og virke
Etter examen artium i 1924 begynte han å studere kunsthistorie i Bergen. Som eneste student fulgte han forelesningene ved Bergens Museum til kunsthistoriker Einar Lexow og arkeologene Haakon Shetelig og Johs. Bøe. Magistergraden i kunsthistorie ble avlagt ved Universitetet i Oslo i 1929.
Arbeid
Årene 1930–31 arbeidet han som konservator ved Stavanger Museum. Fra 1932 arbeidet han som underbestyrer ved Kulturhistorisk avdeling ved Bergens Museum. Han ble engasjert i bergensarkitekturen og i 1934 var han medstifter av Foreningen Gamle Bergen. Kloster utviklet her et tett samarbeid med museets leder, arkitekt Kristian Bjerknes.
I 1935 la Kloster frem planer for en kulturgeografisk registrering på Vestlandet. Disse ble lagt fram i 1937
Henrik Ibsens skrifter
Henrik Ibsens skrifter (forkortet HIS) er en tekstkritisk utgave av Henrik Ibsens samlede verker. Forskningsprosjektet som ledet til utgivelsen har siden 1999 vært drevet ved Det humanistiske fakultet ved Universitetet i Oslo.
Robert Kloster
Arbeid
I 1943 tok Kloster doktorgraden med avhandlingen Snekkerhåndverket i Bergen under renessansen.
Henrik Ibsens skrifter
Redaksjonen
Utgivelsen av Henrik Ibsens samlede verker er det største, mest omfattende humanioraprosjekt som noen gang er blitt gjennomført i Norge. Ved Senter for Ibsen-studier har det i perioden april 1998 til 2010 vært sysselsatt en vitenskapelig stab av kollasjonister og edisjonsfilologer, som har arbeidet med å edere og skrive kommentarer til verket. Det har til en hver tid vært en stab på ca. 30 faglige medarbeidere som har arbeidet frem prosjektet, inkludert ca. 20 eksterne forskere (ekspertpanelet), som har hatt til oppgave å skrive spesialkommentarer om emner innenfor sine respektive fagfelt. Professor Vigdis Ystad har vært verkets hovedredaktør og leder. Verkenes redaktører har vært Narve Fulsås (for brevene), Asbjørn Aarseth og Vigdis Ystad. Innledninger og opplysninger til Ibsens aktstykker er lagt inn i egne kommentarbind, hvor det foruten ords betydning og etymologi, kilde for sitater i teksten, talemåter, og korrespondanse knyttet til skriveprosessen, er lagt til kulturhistoriske emner, referanser til annen relevant litteratur og slike historiske hendelser som lå forut for tilblivelsen av verket.
Robert Kloster
Arbeid
I 1949 ble han direktør for Vestlandske Kunstindustrimuseum som Einar Lexows etterfølger. Kloster arbeidet her videre med monteringen som var ferdig 1951. Årene 1961–64 var han med på å sikre museet Johan Wilhelm Normann Munthes samling av kinesisk kunst fra California. I 1957 utga han sammen med Thv. Krohn-Hansen tobindsverket Bergens Gullsmedkunst fra laugstiden.
Henrik Ibsens skrifter
Redaksjonen
Henrik Ibsens skrifter har like fra starten av hatt nært samarbeid med prosjektet Søren Kierkegaards samlede verker, og har kunnet høste erfaringer derfra. Ifølge direktør ved Søren Kierkegaard Forskningscenteret, Niels Jørgen Cappelørn, fremstår derfor utgivelsen av HIS som et mer moderne prosjekt enn det danske, som i tråd med rådende satsing i forlagsverdenen hadde basert seg på CD-ROM som elektronisk publiseringsform, som de senere har forlatt.
Robert Kloster
Restaureringsarbeider
Etter eksplosjonen på Vågen i 1944 og den annen verdenskrig ble han engasjert i gjenoppbygging og restaureringen av Bergenhus festning. Riksantikvaren nedsatte en komité med Johs. Bøe som formann og Kloster som viseformann. Kloster arbeidet her bl.a. den moderne innredningen og utstyret i Håkonshallen. Ved restaureringen av Rosenkrantztårnet ble den opprinnelige takformen, et lavt saltak tekket med heller, tilbakeført på bakgrunn av avbildingen på Scholeusstikket. Den nye takformen var flatere enn Christies tidligere løsning og saken vakte mye debatt i sin samtiden. Kloster var inspektør ved Rosenkrantztårnet til 1976.
Henrik Ibsens skrifter
Redaksjonen
HIS valgte i stedet helt fra planlegging og prosjektstart å få opprettet et elektronisk arkiv av taggede tekster som skulle kunne danne basis for en hybrid-publisering, som gikk ut på at en ut fra samme base samtidig kunne generere både bok og elektronisk utgave. Dette resulterte i at hele utgaven etter 2011 kunne gjøres fritt tilgjengelig på nettet.
Robert Kloster
Restaureringsarbeider
Ved restaureringen av Nykirken ble det også debatt. Kloster valgte å gå inn for å tilbakeføre Nykirken med den tårnhetten den hadde før eksplosjonen. Flertallet i komitéen valgte derimot å basere tilbakeføringen på Reichborns tegning av kirken med et høyt, rikt utformet rokokkospir.
Henrik Ibsens skrifter
Redaksjonen
Både gjennom utdanning av edisjonsfiloger og gjennom de premisser som er lagt for utgivelsen er det nedlagt et betydelig nybrottsarbeid med Henrik Ibsens skrifter. I brevbindene har dessuten Narve Fulsås hatt «et fokus på kildekritikk og empiri som savner sidestykke i norsk litteraturforskning.» Det økonomiske ansvaret har ligget hos Universitetet i Oslo, og så vel papirutgave som digital publisering, tilleggsbevilgninger, og nødvendigheten av kollasjonerte tekster, har vært debattert gjennom avisoppslag i Dagens Næringsliv og i Aftenposten, samt i tidsskriftartikler. . Gjennom et hasardiøst utfall mot internettutgaven tilbød informatikeren Håkon Wium Lie seg gratis å utføre jobben med digitaliseringen av Ibsens skrifter. Prosjektets leder, professor Vigdis Ystad, forklarte Wium Lie under et møte om HIS i Polyteknisk forening at fakultetet ikke ga tillatelse for andre til å publisere noe som helst på nett. Fakultetet ønsket heller ikke å gi anledning til å publisere delresultater av de pågående arbeidene før selve fagprosjektet var avsluttet (ved utgangen av 2010). Dessuten ble det elektroniske hovedprosjektet utarbeidet i XML-format, mens trykkfilene var i PDF-format, slik at det ikke var noen rent mekanisk håndmanøver å fullføre arbeidet med å publisere filene.» I 1998, da HIS startet arbeidet, hadde norske forlag brukt mange penger på å utvikle CD-ROM som alternativ til bøker. Disse viste seg både å ha svært begrenset lagringskapasitet og hengte seg lett opp. Likevel ble det ti år senere kritisert at en primært hadde satset på publisering av papirutgaven, istedenfor å konsentrere seg om å lansere en elektronisk utgave av kildefilene. Den samlede tekstmengden i prosjektets arkiv utgjør ifølge Vigdis Ystad ca. 200 000 sider.
Publiseringen av Henrik Ibsens skrifter
Papirversjonen oppnådde beskjedne salg, men utgaven er også publisert som gratis nettutgave og dermed fritt tilgjengelig for alle brukergrupper. Datafilene er tagget med tekstkodingsstandarden TEI. Den første elektroniske utgaven, HIS-e, ble publisert fra universitetets nettsider i 2011, og i 2014 kom alle Ibsens tekster på nettet. Arbeidet med å inkludere alle tekstvitner og faksimiler pågår fortsatt ved Senter for Ibsen-studier.
Den elektroniske utgaven av Henrik Ibsens skrifter ble utarbeidet i samarbeid med Eining for digital dokumentasjon (EDD). Faksimiler av originaltekstene ble tilgjengeliggjort sammen med presentasjonsformaterte filer inkludert PDF. Det samme gjaldt leseversjoner av ebook-filer.
Robert Kloster
Medlemskap
Kloster var medlem av Selskabet til Videnskabernes Fremme og sekretær årene 1942–46, medlem av Det Norske Videnskaps-Akademi fra 1948. Han var fra 1934 aktiv som styremedlem i Fortidsminneforeningens Bergensavdeling og formann årene 1949–60. Han var også formann i Norges Museumsforbund årene 1949–57. Kloster var preses for Det Nyttige Selskab årene 1965–76. Han var æresmedlem av Fortidsminneforeningen og Vestlandske Kunstindustriforening, og æresdoktor ved The University of Aberdeen.
Henrik Ibsens skrifter
Ibsen ad notam
Som sideprosjekt til hovedverket Henrik Ibsens skrifter ble det også utgitt en serie ekstrabøker. Den første var spesialutgaven av Catilina i sin originale form, førsteutgaveteksten fra 1850. Denne ble redigert av Jon Gunnar Jørgensen til verkets 150-årsjubileum i år 2000. Dernest fulgte serien Ibsen ad notam med i alt sju utgivelser: I tillegg ble ytterligere to bind med musikk til Ibsens drama utgitt av Musikk-Husets Forlag i samarbeid med Henrik Ibsens skrifter:
Robert Kloster
Medlemskap
Robert Kloster ble utnevnt til ridder av 1. klasse av St. Olavs Orden i 1954. Han var også ridder av Den islandske falkeorden og den franske Æreslegionen og var tildelt Bergens gullsmedlaugs Eligiumsmedalje.
Henrik Ibsens skrifter
Økonomi
Prosjektkostnadene fordeler seg til ca. 70 mill. for det faglige arbeidet, mens ca. 30 mill. har gått med til publiseringen. Forskningsrådet innvilget søknaden for igangsetting av Henrik Ibsens Skrifter i 1997. I 2002 ble det søkt om ytterligere midler fra Kirke- og kulturdepartementet. Prosjektet har også mottatt støtte fra Høgskolen i Sør-Trøndelag, NTNU og fra Nasjonalbiblioteket. I form av forskerinnsats er det også mottatt støtte fra Universitetet i Bergen og fra Den norske kirke.
Robert Kloster
Annet
Robert Kloster giftet seg 14.4.1932 i Paris med Wibecke Trane Kielland (10. oktober 1902 – 30. juli 1992).
Eva Glawischnig-Piesczek
Eva Glawischnig-Piesczek (født 28. februar 1969 i Villach) er en østerriksk politiker (GRÜNE). Hun var representant i Nasjonalrådet for Wien fra 1999 til 2017, og var fra 2008 til 2017 også partiets føderale talskvinne.
Glawischnig-Piesczek er utdannet jurist fra Karl-Franzens-Universität Graz, og tok doktorgraden i 1998. Før hun gikk inn i politikken arbeidet hun som juridisk rådgiver for den østerrikske organisasjonen Global 2000.
Glawischnig-Piesczek er gift med sportskommentatoren Volker Piesczek.
Produkter fra Kongsberg Våpenfabrikk
Kongsberg Våpenfabrikk var i drift fra 1814 til 1987. Dette er en ikke utfyllende liste over produkter fra Kongsberg Våpenfabrikk:
Europavei 61
Europavei 61 går mellom Villach i Østerrike og Rijeka i Kroatia. Veiens lengde er 285 km.
Trasé fastlagt av UNECE: Villach – Karawanken tunnel/Predor Karavanke – Naklo – Ljubljana – Trieste – Rijeka
Colla parte
Colla parte, forkortet c.p, er en musikalsk anvisning som opprinnelig ble brukt i kormusikk for å fortelle at instrumentalakkompagnementet (stort sett) skal spilles identisk med korstemmene. Instrumentets funksjon er å støtte sangstemmene eller erstatte manglende stemmer. Et godt eksempel på colla parte er venetiansk flerkorsteknikk.
I utvidet forstand og i nyere tid brukes begrepet når akkompagnementet til en enkelt fri hovedsangstemme skal tilpasse seg i rytme, tempo og uttrykk.
I partiturer tjener colla parte som abbreviatur, og forteller at en av melodilinjens stemme også skal spilles av fløyta eller førstefiolinen uten at stemmen er skrevet ut på et eget system.
Last Request
«Last Request» er en sang av den skotske artisten Paolo Nutini. Dette er hans første single fra debuttalbumet These Streets. Singlen ble sluppet 3. juli 2006 og nådde plass nummer 5 på UK Singles Chart. Sangens tekst handler om en person som vet hans forhold er over, men som ønsker å ha en siste stund med kjæresten.
Sangen har vært brukt i en episode av Scrubs.
Pacific Lutheran University
Universitetet har om lag 3500 studenter og knapt tre hundre ansatte, og tilbyr en rekke mastergrader.
Både Harald V og Dronning Sonja av Norge er æresdoktorer ved universitetet.
Råcksta tunnelbanestasjon
Råcksta tunnelbanestasjon er en stasjon på Stockholms tunnelbane. Den ligger i bydelen Råcksta i Västerort i Stockholm kommune.
Stasjonen trafikkeres av T-bane 1 (grønn linje) og ligger mellom stasjonene Blackeberg og Vällingby. Den ble tatt i bruk 26. oktober 1952, da strekningen Hötorget–Vällingby ble innviet.
Det er en utendørs stasjon som består av én plattform med inngang fra Jämtlandsgatan.
Machine Gun Corps
Machine Gun Corps (MGC) var et korps i den britiske hæren under første verdenskrig. Korpset ble etablert i oktober 1915 for å utnytte maskingeværene på vestfronten mer effektivt. De britiske stridsvognene var først del av MGCs Heavy Branch før de ble skilt ut i et eget stridsvognskorps (Royal Tank Regiment). MGC ble oppløst i 1922.
Historikk
Ved krigsutbruddet i august 1914 var den britiske overkommandoen helt overbevist om det taktiske potensialet for maskingeværer. BEF hadde derfor bare en maskingeværtropp med to maskingeværer i hver infanteribataljon eller kavaleriregiment. I november 1914 ble Motor Machine Gun Service opprettet som en del av Royal Artillery og besto av maskingeværbatterier oppsatt på motorsykkel. Dessuten ble det satt opp en maskingeværskole i Frankrike.
Etterhvert ble det klart at maskingeværene var mest effektive som del av større enheter og bemannet av mannskaper med spesiell trening i bruk av maskingeværene. Derfor ble Machine Gun Corps dannet i oktober 1915.
Infanteridelen av MGC var den helt klart største og besto av maskingeværavdelingene som ble overført fra infanteribataljonene. Disse ble gruppert i maskingeværkompanier med tre kompanier i hver divisjon. I 1917 fikk divisjonene et fjerde maskingeværkompani. I februar/mars 1918 ble disse kompaniene organisert inn i maskingeværbataljoner.
Rundt 170 500 soldater og offiserer tjenestegjorde i MGC og av dem ble 62 049 såret, inklusive 12 498 drept. Dette gav korpset tilnavnet «the Suicide Club» («selvmordsklubben»).
Etter krigen ble MGC omorganisert i mindre enheter samtidig som hæren ble redusert i størrelse. Korpset var i aktiv tjeneste i flere av de påfølgende krigene, slik som den russiske borgerkrigen, den Tredje anglo-afghanske krig og i trefninger i Den nordvestlige grenseprovinsen i Britisk India.
Arthur Albiston
Arthur Richard Albiston (født 14. juli 1957) er en skotsk tidligere fotballspiller.
Han startet sin karriere i Manchester United hvor han debuterte i 1974. Som en solid forsvarsspiller for klubben var han med på å vinne FA-cupen i 1977, 1983 og 1985. Han spilte senere for klubber som WBA, Chesterfield, Chester City og Molde FK.
Han spilte også 14 landskamper for, inkludert 1 i Mexico-VM i 1986.
Lothar Matthäus
Lothar Herbert Matthäus (født 21. mars 1961) er en tidligere tysk fotballspiller og nåværende fotballtrener. Matthäus regnes som en av sin generasjons beste spillere. Han var kaptein på verdensmesterlag i 1990, og ble kåret til årets spiller i Europa samme år. Matthäus er spilleren med flest kamper gjennom tidene i fotball-VM. Han deltok i hele fem VM-sluttspill, og har spilt 25 VM-kamper.
Spillerkarriere
Matthäus startet sin fotballkarriere i Borussia Mönchengladbach som midtbanespiller. Han debuterte i Bundesliga i 1979, og ble raskt fast på laget. Han debuterte på det vesttyske landslaget i 1980, og var med i den vesttyske EM-troppen som ble europamestere samme år. Han deltok også i VM 1982, hvor Vest-Tyskland ble tapende finalist, og EM 1984, hvor vesttyskerne røk ut i det innledende gruppespillet.
Sommeren 1984 ble Matthäus kjøpt av Bayern München, hvor han ble vesttysk ligamester tre sesonger på rad, og var en av ligaens mest målfarlige midtbanespillere. I sin fjerde sesong på Olympiastadion, ble Matthäus og Bayern «bare» nummer tre, og etter denne sesongen flyttet Matthäus til Italia og Internazionale, hvor han ble lagkamerat med sin landsmann Andreas Brehme, og senere også Jürgen Klinsmann. På landslaget tapte Matthäus nok en VM-finale i 1986, mens man ble slått ut i semifinalen i EM på hjemmebane i 1988.
I løpet av sine fire sesonger i Inter, ble Matthäus seriemester i 1989, og gikk til topps i UEFA-cupen i 1991. Sesongen 1990/91 scoret Matthäus hele 16 mål i Serie A fra sin midtbaneposisjon, og kom på andreplass på toppscorerlisten. Etter å ha opplevd to finaletap på rad i VM, gikk også Vest-Tyskland, nå med Matthäus som kaptein, helt til topps i 1990.
Matthäus returnerte til Bayern sommeren 1992. Han gikk glipp av EM-sluttspillet i Sverige på grunn av skade. I sin andre periode i Bayern, ble Matthäus etterhvert omskolert til libero («fri» mann i midtforsvaret), og han var med på å vinne fire nye ligamesterskap, samt en ny seier i UEFA-cupen i 1996. Noen seier i den gjeveste europacupen fikk han imidlertid aldri oppleve. Det nærmeste han kom var i 1999, da Bayern ga fra seg ledelsen i sluttminuttene, og tapte finalen mot Manchester United.
Landslagskarriere
Matthäus spilte sitt fjerde VM-sluttspill i 1994, hvor tyskerne ble slått ut i kvartfinalen. Noen måneder etter turneringen, valgte Matthäus å trekke seg tilbake fra det tyske landslaget, men da hans arvtaker på landslaget Matthias Sammer ble skadet kort tid før 1998-VM, ble Matthäus overtalt til å gjøre comeback. Han fikk dermed med seg sitt femte VM-sluttspill, og satte rekord for antall spilte VM-kamper. Matthäus er, sammen med den meksikanske keeperen Antonio Carbajal, de eneste spillerne som har deltatt i fem VM-sluttspill.
Matthäus valgte å fortsette på landslaget også etter VM-sluttspillet, og avsluttet landslagskarrieren med sitt fjerde EM-sluttspill i 2000, 20 år etter hans første sluttspill. Han forlot Bayern München samme år, og avsluttet karrieren med en halv sesong i den amerikanske klubben New York/New Jersey MetroStars. Han har senere vært trener for, og ble i januar 2006 ansatt som trener i den brasilianske klubben Atletico Paranaense.
Personlig
Per 2017 har Lothar Matthäus vært gift fem ganger: med Silvia, Lolita Morena, Marijana Kostic, Kristina Liliana Cudinov og Anastasia Klimko.
Karriere som spiller
* Kun seriekamper.
Ian Wright
Ian Wright er navnet til flere personer:
VM i innebandy for menn 2004
Verdensmesterskapet i innebandy for menn i 2004 ble arrangert i Sveits 16 til 23. mai. 10 lag deltok i A-VM. Det var femte gang som verdensmesterskapet ble arrangert og Sverige ble verdensmester for femte gang.
Gruppe B
16. mai Sveits   – Latvia     4 – 3 Russland – Danmark    6 – 7
17. mai Finland – Russland   16 – 1 Sveits  – Danmark    15 – 4 18. mai Finland – Latvia     14 – 2 Sveits  – Russland   10 – 2
Günther Pancke
Günther Friedrich Wilhelm Ludwig Pancke  (født 1. mai 1899, død 17. august 1973 i Hamburg) var en tysk SS-general som var stasjonert i Danmark under store deler av andre verdenskrig. Her ble han utnevnt til politigeneral og var blant annet ansvarlig for den tyske aksjonen mot det danske politi i 1944.
VM i innebandy for menn 2004
Gruppe B
19. mai Latvia  – Russland    3 – 4 Finland – Danmark    16 – 0
Günther Pancke
Pancke ble etter krigen dømt til 20 års fengsel for krigsforbrytelser. Han ble løslatt allerede i 1953 og sendt tilbake til Tyskland.
VM i innebandy for menn 2004
Gruppe B
20. mai Danmark – Latvia      3 – 7 Sveits  – Finland     4 – 3
Günther Pancke
Bakgrunn og karriere
Pancke ble født i Gnesen (Gniezno), ved Posen, i Tyskland. Under første verdenskrig var han offiser ved fronten som løytnant. Mellom 1920 og 1927 var han i Syd-Amerika. Han meldte seg inn i NSDAP den 1. august 1930 og SS den 1. juni 1931.
VM i innebandy for menn 2004
Kamp om 5 - 10.-plass
21. mai Kamp om 9.-plass Danmark – Østerrike  6 – 4
Günther Pancke
Bakgrunn og karriere
Han ble forfremmet til SS-Gruppenführer i 1938 da han var sjef for Rasse- und Siedlungshauptamt. Pancke ble utnevnt til liaisonoffiser mellom Førerhovedkvarteret og SS Totenkopfverbänden og SD innsatsgrupper (dødspatruljer) i 1939. Etter dette gjorde han tjeneste som Höherer SS- und Polizeiführer "Mitte". Han ble forfremmet til Obergruppenführer og politigeneral den 21. juni 1943. Fra den 6. oktober 1943 til krigens slutt var han SS- og Politigeneral i Danmark. Han ble ytterligere forfremmet til General i Waffen-SS den 21. mars 1945.
VM i innebandy for menn 2004
Kamp om 5 - 10.-plass
21. mai Kamp om 7.-plass: Russland – Tyskland  10 – 5
21. mai Kamp om 5.-plass: Norge   – Latvia      6 – 4
Semifinaler
22. mai Sverige  – Finland    5 – 3 Tsjekkia  – Sveits     5 – 3
Bronsefinale
23. mai Finland – Sveits      8 – 7
Finale
23. mai Sverige – Tsjekkia     6 – 4
Günther Pancke
Bakgrunn og karriere
Han var blant annet medansvarlig for den tyske aksjonen mot det danske politi den 19. september 1944.
I 1950 ble Pancke idømt 20 års fengsel for krigsforbrytelser. Han ble løslatt fra dansk fengsel i 1953, etter åtte år, og sendt tilbake til Tyskland. Han døde i 1973 i Hamburg.
Dødsmaskinen
Dødsmaskinen (originaltittel: Silent Rage) er en amerikansk actionthriller og sciencefictionfilm fra 1982 med Chuck Norris i hovedrollen. Andre sentrale roller spilles av Brian Libby og Ron Silver. Regi er ved Michael Miller.
Handling
John Kirby (Brian Libby) har problemer med nervene, og en dag bryter han sammen, går amok og dreper to mennesker med øks. Under den etterfølgende arrestasjonen blir han livstruende skadet av politiet. En lege, Philip Spires, redder imidlertid livet hans med et nytt forsøksmedikament. Bivirkningen er at medikamentet endrer hans cellestruktur slik at han nærmest blir usårlig. Sinnssykdommens hans forsterkes ytterligere, og helt uten kontroll over egne handlinger rømmer han fra sykehuset og begynner å myrde for fote. Byens sheriff, Dan Simmens (Chuck Norris), får i oppgave å stoppe ham. En oppgave som synes meget vanskelig.
Om filmen
Filmen ble dårlig mottatt av Varietys filmanmelder.
Dødsmaskinen ble ikke satt opp på norske kinoer, men ble utgitt på video av VCM rundt 1983-84. Denne videoutgivelsen var en klippet versjon på rundt 95 minutter som fikk tittelen Dødsmaskinen.
Filmen ble i 2009 nyinnspilt som Indestructible. Denne ble lansert direkte på video i USA og er svært lite kjent.
Deng Pufang
Deng Pufang (kinesisk: 邓朴方, pinyin:  Dèng Pǔfāng , født 16. april 1944 i Zuoquan i Jinzhong i Shanxi i Kina) er førstefødte sønn av Deng Xiaoping og hans tredje hustru Zhuo Lin. Han anses som et seniormedlem av «kronprinspartiet», det vil si den gruppe yngre mennesker som er på vei opp og frem på grunn av sin familiebakgrunn.
Under kulturrevolusjonen ble Deng Xiaoping og dermed også hans familie målskive for Mao Zedong. Maos rødegardister fengslet Deng Pufang, torturerte ham og presset ham ut av vinduet i en fireetasjers bygning. Fallet gjorde ham paraplegisk lam.
Deng Pufang er nå (2007) formann for Det kinesiske handicapføderasjon, som han var med på å grunnlegge i 1988. Han mottok De forente nasjoners menneskerettighetspris i desember 2003 for hans arbeide for å verne om de funksjonshemmedes rettigheter i Kina.
Jarl av Essex
Jarl av Essex er en engelsk adelstittel. Den har blitt opprettet ni ganger gjennom historien. Blant de best kjente jarlene er Thomas Cromwell, 1. jarl av Essex og Robert Devereux, 2. jarl av Essex.
Historie
Jarledømmet ble først opprettet i det 12. århundre for Geoffrey II de Mandeville. Da den tredje jarlen døde uten arvinger døde tittelen ut med ham.
Andre opprettelse var for Geoffrey Fitz Peter i 1199, etter at han hadde giftet seg med en slektning av den tredje jarlen. Tittelen gikk videre til to av hans sønner før den igjen døde ut.
Deretter fulgte flere opprettelser gjennom senmiddelalderen, tudortiden og elisabethansk tid.
Den siste opprettelsen kom i 1661. Da den niende jarlen døde uten en klar arving i 1981 så det ut til at tittelen skulle dø ut, men spørsmålet ble avgjort i 1989 og tittelen kunne dermed fortsette. Jarlen har flere subsidiære titler:
Tittelen vicomte Maldon brukes av arvingen når det finnes en.
Niende opprettelse, 1661
Arving til tittelen er pr. 2007 William Jennings Capell.
Montenegro i Junior Eurovision Song Contest
Montenegro debuterte som selvstendig nasjon i Junior Eurovision Song Contest i 2014, da konkurransen ble holdt på Malta. I 2005 deltok landet som en del av Serbia og Montenegro. Deres første bidrag som selvstendig nasjon, var med duoen Maša Vujadinović og Lejla Vulić, med sangen «Budi dijete na jedan dan», som ble sunget på montenegrinsk og engelsk. Bidraget ble valgt internt av den montenegrinske kringkasteren RTCG.
Jens Stoltenbergs første regjering
Jens Stoltenbergs første regjering ble utnevnt av Kongen i statsråd den 17. mars 2000. Den var en mindretallsregjering utgått av Det norske Arbeiderparti (Ap). Etter Stortingsvalget 1997 fikk Ap 65 mandater på Stortinget, og var avhengig av støtte fra 20 mandater fra Senterpartiet og Sosialistisk Venstreparti for å få det nødvendige flertall på 83 mandater.
Regjeringens tilkomst
Etter å ha tapt sitt kabinettsspørsmål på den såkalte gasskraft-saken leverte Kjell Magne Bondevik inn sin regjerings avskjedssøknad 10. mars 2000. Flertallet som hadde stemt mot kabinettspørsmålet besto av Arbeiderpartiet og Høyre, og i sitt innlegg i stortingsdebatten etter vedtaket pekte Bondevik på Jens Stoltenberg, som leder for det største partiet av de to.
Høyres Jan Petersen ønsket å danne en ny regjering, siden de ikke-sosialistiske partiene (Høyre, KrF, Frp, Senterpartiet og Venstre) hadde flertall i Stortinget. Sentrumspartiene ville imidlertid ikke gå inn i et regjeringssamarbeid med Høyre etter at partiet hadde felt regjeringen deres. Fra før var det også uenighet mellom de tre partiene om forholdet til Høyre.
Arbeiderpartiet begynte derfor sonderinger, og etter kort tid var det klart at Stoltenberg kunne danne regjering. Regjeringen ble utnevnt 17. mars 2000.
Regjeringens arbeid
Da Stoltenberg tok over som statsminister, var det 18 måneder til neste stortingsvalg. Arbeiderpartiet hadde slitt med oppslutningen siden stortingsvalget i 1997, som ble preget av Thorbjørn Jaglands 36,9-ultimatum. Jagland fikk også en del av ansvaret for det dårlige kommunevalget i 1999.
Særlig tre store saker ble igangsatt eller innført av Stoltenberg-regjeringen:
I tillegg innførte regjeringen den såkalte handlingsregelen for bruken av midler fra Oljefondet, og tok opp fornying av offentlig sektor som en viktig sak. Reformene var imidlertid omstridt, også innad i Arbeiderpartiet. Momsreformen bidro dessuten til å senke partiets oppslutning bare tre måneder før stortingsvalget i 2001. 20 år etter omtalte likevel Morgenbladet Stoltenberg-regjeringen som "den mest handlekraftige regjeringen i moderne tid". Regjeringen inngikk avtalen om inkluderende arbeidsliv (IA-avtalen) med partene i arbeidslivet ved LO, NHO, YS, HSH, KS, staten ved Arbeids- og administrasjonsdepartementet og Akademikerne 3. oktober 2001.
Regjeringens avgang
Ved stortingsvalget 10. september 2001 gikk Arbeiderpartiet kraftig tilbake og mistet 22 mandater (omtrent en tredjedel av stortingsgruppen sin). Matematisk kunne regjeringen bli sittende med støtte fra både SV og KrF, men ettersom KrF begynte å sondere med Høyre var denne muligheten kun hypotetisk.
Forhandlingene mellom de borgerlige partiene trakk imidlertid ut, og først den 17. oktober 2001 var det klart at det var flertall for regjeringsskifte. Stoltenberg leverte da inn sin avskjedssøknad, og Kongen innvilget denne 19. oktober 2001. Samme dag ble Kjell Magne Bondeviks andre regjering utnevnt.
I perioden mellom valget og regjeringens avgang skjedde terrorangrepet mot USA 11. september 2001.
Blå amason
Blå amason er en novelle skrevet av Gro Dahle. Den ble gitt ut i 1995 og handler om hvilke indre krefter som får oss til å handle som vi gjør.
Kanselli
Et kanselli (fra latin cancellaria, cancer, «gitter», «skranke») betegner en organisasjons eller statens sentraladministrasjon. Et kanselli var opprinnelig et embetsrom avdelt med en skranke som rommet fikk navn etter. I middelalderen var det kanslerens kontor, der skrivere sørget for at kongens eller regjeringens dekreter ble skrevet og sendt ut.
Betegnelsen «kanselli» forkommer bare en eneste gang i norske middelalderkilder - i 1314 - og da om kanslerens embete, ikke om hans kontor. Men Hirdskråen beskriver kanslerens oppgaver: Oppbevaring av kongens segl, oppsetting av brev etter kongens diktat, og korrekturlesing av dem før beseglingen. I kanselliet ble fortegnelsen over kongens eiendommer og landskylden oppgradert.
Fra rundt 1150 var det en økende bruk av skrift i den norske kongens regjeringsvirksomhet. Akershusregistret av 1622 omtaler kongebrev fra Inge Krokrygg, Magnus Erlingsson og kong Sverre. Rundt 1265 ble Håkon Håkonssons saga i stor grad satt sammen av stoff funnet i arkivene i den kongelige skrivestuen i Bergen. Etter 1280 økte antall bevarte kongebrev sterkt, og fra Magnussønnenes tid (Øystein Magnusson, Sigurd Magnusson og Olav Magnusson) kjennes rundt tretti navngitte skrivere av kongebrev, omtalt som «klerk» eller «notarius». De ble lønnet av sportler av brevene, og kunne avansere til høyre embeter. Tre av Magnussønnenes skrivere ble senere lagmenn, den ene fehirde. Skriverne fulgte med kongen på reise, men det fantes et mer stasjonært kontor, først i Bergen, fra Håkon Vs tid ved Mariakirken i Oslo.
Så sent som i 1300 hadde Norges kansler likevel bare et par skrivere ansatt. I middelalderen var kanselliet på reisefot med kongen.
I Danmark-Norge var det kanselliet som ble innført med eneveldet i 1660, delt i det danske kanselli med ansvar for danske og norske innenrikssaker, og det tyske kanselli med ansvar for utenrikssaker og saker angående kongens tyske hertugdømmer Schleswig og Holstein.
I den katolske kirke opprettet pave Pius II kanselliet i 1463 og satte abbreviatorer til å skrive sine pavebrev.
TidsBanken
TidsBanken er et programvaresystem for budsjettering, planlegging og registrering av tidsforbruk. Programvaren inneholder funksjonalitet for administrering av personell, prosjekter og logistikk. TidsBanken utvikles av Tresam Data.
Planleggingsmodulen inneholder en turnusplanlegger utviklet for handelsbransjen, sykehjem og andre som arbeider etter en fast plan. Turnusplanleggeren er adskilt fra bemanningsplanleggeren, som benyttes for å planlegge enkeltvakter, eller til planlegging av prosjekter i entreprenør- og produksjonsbedrifter.
TidsBanken brukes også som et web-basert stemplingsur hvor forbrukt tid kan registreres i sanntid med tastatur, kortleser, strekkodeleser eller andre inndata-enheter. De innsamlede timeopplysningene blir så sammenlignet med de planlagte. Eventuelle avvikende stemplinger (overtid, fravær, etc.) blir behandlet etter bedriftens regler.
Timefordeling på ordre, avdeling, lønnsart og lignende skjer fortløpende etter hvert som timene registreres. Resultatene tas ut som ferdige rapporter eller eksporteres til et annet program. TidsBanken kan integreres med flere CRM- ERP- og lønnsystemer, blant annet Mamut, SuperOffice, Visma og systemer basert på SQL-databaser.
TidsBanken i media
Den 19. februar 2007 ble programmet nevnt i en episode av Hotel Cæsar (episode 26, sesong 24) på TV 2, da rollefiguren «Benedicte Brubak» ville innføre TidsBanken for å øke effektiviteten på hotellet.
Ian Wright (programleder)
Ian Wright (født 17. mai 1965 i Suffolk, England) er en programleder for Pilot Productions' reiseserie Globe Trekker (også kalt Pilot Guides i Canada og USA og opprinnelig kringkastet som Lonely Planet). Han ledet også det kortlevde programmet Ian Wright Live, et show produsert med publikum som omhandlet diverse temaer innen reise.
Distinguished Service Order
Distinguished Service Order (DSO) er en britisk militær dekorasjon tildelt offiserer. Utmerkelsen ble tildelt for personlig tapperhet i strid eller fremragende ledelse av militære enheter, vanligvis i strid. Fra 1993 tildeles den for kun for lederskap.
Bakgrunn og utvikling
Ordenen ble innstiftet av dronning Victoria den 6. september 1886. Den skulle belønne offiserer av lavere grad for innsats i krig. Tidligere var Distinguished Conduct Medal innstiftet med tanke på sersjanter, korporaler og menige. Ordenen fikk én klasse. Et medlem kalles companion. Innehavere av utmerkelsen kan tilføye bokstavene DSO etter navnet sitt.
Ordenen ble tildelt for heltemot i strid, så vel som for fortjenstfull innsats ellers. Under første verdenskrig ble det innskjerpet at tildeling skulle skje for krigsinnsats. Fra 1918 kunne den også tildeles offiserer i Royal Air Force, fra 1943 av også tjenestegjørende offiserer i handelsflåten og Home Guard. Fram til 1943 ble den tildelt offiserer som var nevnt i dagsordren (Mentioned in Despatches).
I 1993 ble reglene for tildeling endret og ordenen tildeles etter dette bare for lederskap. Alle offiserer kan komme i betraktning uavhengig av grad. Conspicuous Gallantry Cross (CGC) overtok da som tapperhetsutmerkelse.
Ordenstegn
Ordenstegnet består av et hvitemaljert gullkors med utsvingte korsarmer. En laurbærkrans med en gullkrone på rødemaljert felt er plassert i korsmidten. Reversen har regjerende monarks monogram i stedet for kronen. Korset er 25 mm bredt.
Tildeling
Tildeling skjer etter innstilling fra Storbritannias forsvarsminister eller regjeringen i samvelderikene der ordenen benyttes. Ordenen kan tildeles utenlandske offiserer som tjenestegjør sammen med britiske styrker.
Jernstriden i Ruhrområdet
Jernstriden i Ruhrområdet var den største og mest konsekvensfylte arbeidsutestengelse som fant sted under Weimarrepublikken. Utestengelsen pågikk fra 1. november til 3. desember 1928 og rammet mer enn 200 000 arbeidstakere. Den var avgrenset til industriområdet i det rhinsk-westfaliske Ruhrområdet, men fikk konsekvenser for hele det tyske riket.
Fylkesvei 158 (andre betydninger)
I Norge finnes fylkesvei 158 i de følgende fylkene:
Studentisert residual
Studentisert residual er residualet justert ved å dividere det med et estimat av standardavvik. Studentisering av residualer er en viktig teknikk ved å avdekke enkeltobervasjoner som avviker fra data.
Begrepet Studentisert residual er oppkalt til ære for William Sealey Gosset som skreiv under pseudonymet Student.
Hans Frank
Hans Frank (født 23. mai 1900 i Karlsruhe i Tyskland, henrettet 16. oktober 1946 i Nürnberg) var en tysk jurist og politiker i NSDAP (nazipartiet). Han var sivil administrator i Generalguvernementet i det okkuperte Polen under andre verdenskrig der noen av krigens verste forbrytelser særlig holocaust ble begått. Frank ble omtalt som «slakteren fra Polen». Han var også justisminister i Adolf Hitlers regjering.
Etter andre verdenskrig ble han i Nürnbergprosessen dømt til døden og henrettet for krigsforbrytelser og forbrytelser mot menneskeheten.
Bakgrunn og familie
Hans Frank var den mellomste av tre barn med katolsk mor og protestantisk far. Familien flyttet tidlig til München, der Frank begynte på skolen. I juni 1916 døde storebroren Karl uventet av sykdom. Etter foreldrenes skilsmisse bodde Frank ett år hos sin mor i Praha. Deretter bodde han for det meste i München hos sin far, en advokat som var fratatt advokatbevilgningen etter å ha svindlet klientene sine.
Frank tilhørte i 1919 Freikorps Epp, og han var med i Thuleselskapet. I januar 1920 hørte han Hitler tale i kneipen Mathäser-Bräu i München som ett av de første medlemmene i Deutsche Arbeiterpartei, forløperen for NSDAP. Måneden etter deltok Frank på møtet i Hofbräuhaus, der Hitler proklamerte NSDAPs politiske program. I 1923 gikk Frank inn i NSDAPs «stormavdeling» (SA). Samme året støttet han ølkjellerkuppet mot Weimarrepublikken, og deltok dagen etter i en marsj gjennom München sentrum, der han rigget til en maskingeværstilling på østsiden av broen til Deutsches Museum. Etter det mislykte kuppforsøket og arrestasjonen av Hitler gikk Frank i dekning i Italia en tid; men i 1925 var han tilbake i München og støtte på Hitler på gaten. Etter fullførte jusstudier ved universitetet i Kiel i 1926 drev han advokatpraksis og underviste også ved Technische Universität München.
Jurist i NSDAP
Høsten 1927 fikk Hans Frank i oppdrag å representere nazister tiltalt i en rettssak i Berlin og han ble leder for NSDAPs juridiske kontor. I september 1930 bidro han ved en rettssak i Leipzig, der tre offiserer stod tiltalt for forræderi ved å ha dannet en nazistisk celle i Reichswehr. Som deres forsvarsadvokat innkalte Frank Hitler som vitne. Hitler forsikret i retten at han søkte politisk makt kun ved lovlige midler. Samme år ble Frank valgt inn i Reichstag, og i 1933 utnevnt til justisminister i Bayern. På det private plan var han dypt forelsket i Lilly Weidert, men familien hennes ville ikke vite av ham. I stedet giftet han seg med en sekretær i parlamentet i Bayern, Brigitte Herbst. Sammen fikk de fem barn, den yngste var Niklas, født i 1939.
13. mai 1933, fire måneder etter Hitlers maktovertagelse, landet Hans Frank på Aspern-flyplassen utenfor Wien. Syv tyske ministre med ham i spissen avla Østerrikes kansler, Engelbert Dollfuss, besøk. To tusen fremmøtte jublet og sang Deutschlandlied og Horst Wessel-Lied. Frank forsikret mengden at Hitler snart kom på besøk, han også, for å se til sine foreldres grav. New York Times’ korrespondent bemerket hvordan Frank hisset seg opp hver gang journalistene virket kritiske. «Det er bare et spørsmål om hvilke midler som vil tas i bruk,» sa han om muligheten av at Østerrike ikke ville slutte seg til Tyskland. Dollfuss forsikret en uke senere sine landsmenn om at den østerrikske grunnloven fortsatt ville sikre alle borgere like rettigheter, uten begrensninger for jøder. Men ett år senere ble Dollfuss myrdet av nazisympatisører, anført av den østerrikske juristen Otto von Wächter som deretter flyktet til Tyskland.
Ved Ellinor Hamsuns bryllup i 1938 var Hans Frank forlover for brudgommen Richard Schneider-Ederkoben (1899–1986) som var i slekt med Franks kone Brigitte. En stund så det ut til at de nygifte skulle flytte etter Frank-familien til Polen, der det åpnet seg en stilling som film- og teateransvarlig, men i stedet fikk Schneider-Ederkoben en diffus rådgiverstilling innenfor film som fritok ham for militærtjeneste. I perioder oppholdt han seg riktignok i Polen, men ble boende i Berlin og på landstedet i Holsten.
Frank ble også medlem av SA og fikk graden Obergruppenführer.
Andre verdenskrig
Under andre verdenskrig, fra 26. oktober 1939, var han guvernør for den del av det okkuperte Polen som ikke var innlemmet i det tyske riket, i det som ble kalt Generalguvernementet. Samme høst påla han jødene i området å bære hvitt armbind med blå davidsstjerne. Han brukte Wavel-slottet i Krakow som sin residens. Warszawa og regjeringsbygningene der var ødelagt. Frank erklærte at Polen nå var en «koloni», og befolkningen Det stortyske rikets «slaver». I Berlin sørget juristene for at internasjonale lover for okkuperte områder ikke gjaldt, men at Generalguvernementet i stedet ble regnet som en annektert del av riket, slik at tysk lov dermed gjaldt der, ubundet av folkeretten. Otto von Wächter ble hentet fra Wien for å fungere som guvernør i Krakow, der Hans Frank nå var enehersker.
Blant de handlinger han ga ordre om som generalguvernør, var AB Aktion, en systematisk likvidering av rundt 3 000 polske intellektuelle og ledere. Frank bemerket at noen tusen polakker ville bli drept i «aksjonen», men nazistene hadde plikt til å hindre at polakkene fortsatte å yte motstand.
Vesentlige deler av holocaust ble gjennomført i Generalguvernementet. Under Franks styre ble mesteparten av Polens jødiske befolkning utryddet, i tillegg til et stort antall etniske polakker. Warszawagettoen var den største i Europa. I regi av Aksjon Reinhardt ble massedrap (hovedsakelig av jøder) satt i system i utryddelsesleirer som Belzec og Treblinka, der nesten 100 % ble drept. Franks søster Lily Frank bodde i Krakow, og da gettoen der ble jevnet med jorden, ble jødene sendt til Auschwitz eller konsentrasjonsleiren Plaszów. Lily dro ut til Plaszów og forklarte jødene at hun var generalguvernørens søster; og hvis de hadde noe av verdi til henne, kunne hun kanskje redde livet deres.
Parallelt med massedrapene kom Hans Frank i tanker om at Generalguvernementet fortjente sin plass blant Baedekers reisehåndbøker. Han skrev selv forordet: «For den som kommer til Det tredje rike østfra, vil Generalguvernementet by den reisende det første glimt av et samfunn som inngir en sterk følelse av det hjemlige.» For en reisende vestfra derimot, bød landet på «en første hilsen fra Orienten». Karl Baedeker takket Frank for hans initiativ. Ansvarlig for innholdet var Oskar Steinheil (død 1971), som besøkte området. Frank var en dyktig pianist, og hans kunstinteresse inspirerte ham til å plyndre polske museer. Fra Fyrst Czartoryski-museet fjernet han Rafaels maleri «Portrett av en ung mann», som aldri er kommet til rette igjen. Vi kjenner det i dag bare fra fotografier i svart-hvitt. Hans begeistring for Chopin fikk ham til å opprette Det store tyske Chopin-museum i Krakow, og han fikk hentet Chopins Erard-piano fra Paris til Polen.
Arthur Seyss-Inquart var Franks nestkommanderende til sommeren 1940 da Seyss-Inquart ble rikskommissær for det okkuperte Nederland. Otto Wächter var guvernør for Krakow under Frank og senere for det østlige Galicja med Lemberg (Lviv) (tysk: Distrikt Galizien) som ble lagt til Generaguvernementet etter invasjonen av Sovjetunionen i 1941. Wächter døde i Roma i 1949 etter å ha blitt beskyttet av den katolske biskop Alois Hudal.
Livsstilsykdommer
Livsstilsykdommer er en samlebetegnelse på sykdommer eller lidelser et menneske kan få som resultat av egen livsstil. Både folkehelseinstituttet og WHO bruker begrepet epidemi for å beskrive uroen over utviklingen.
Hans Frank
Andre verdenskrig
Friedrich-Wilhelm Krüger var SS-sjef Himmlers representant i Generalguvernementet og Hans Franks direkte underordnete - dette innebar ifølge Himmler at Franks byråkrati ikke skulle blande seg inn i Krügers virke. Krüger var trolig den mektigste person i Generalguvernementet, som formelt ble styrt Hans Frank. Inndeling i sivil administrasjon og SS/politi i Generalguvernementet skapte mye konflikt. I tautrekkingen mellom Frank og Krüger ble sentralledelsen stadig trukket inn. Frank forsøkte å få riksregjeringen på sin side, Krüger trakk i Himmler og Martin Bormann. I september 1941 krevde Himmler at instrukser fra Frank om politisaker skulle godkjennes av Himmler før de ble iverksatt. Krüger og Frank var invitert til Wannsee-konferansen i januar 1942, i deres sted deltok Karl Eberhard Schöngarth og Josef Bühler.
Livsstilsykdommer
Livsstil er en betegnelse for måten et menneske ut fra egne valg forholder seg til eget levesett, gjennom kosthold, fysisk aktivitet, inaktivitet og forhold til nikotin, søvnmengde og stressnivå. Slik hører livsstil sammen med livskvalitet, som kan bli forringet dersom et individ ikke har et balansert forhold til disse variablene. Sykdommer som statistisk sett kan være arvelige, og dermed genetisk betinget, blir sjelden kategorisert som livsstilsykdommer.