cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
IK Start Kvinner
Historie
Etter at et mulig samarbeid med Amazon falt sammen, fortsatte prosessen med å etablere en toppsatsing for kvinner. I mars 2022 ble det holdt et møte mellom IK Start, IK Gimletroll og Randesund IL, der klubbene ble enige om å etablere en prosjektgruppe som framover skulle jobbe med å få på plass de økonomiske rammene for en satsing. 1. april 2022 presenterte IK Start sin nye kvinnesatsing på klubbens kick-off før seriestart. Satsingen innebar et samarbeid mellom Start, Gimletroll og Randesund, og at Start overtok lisensen til Gimletroll fra og med 2023-sesongen. Allerede i 2022 tok Gimletroll i bruk Starts gule drakter og spilte kampene sine på Sør Arena.
Onsdag 14. september 2022 ble IK Start Kvinner offisielt stiftet på et ekstraordinært årsmøte på Sør Arena. Gimletroll rykket ned fra 2. divisjon i 2022, dermed startet IK Start Kvinner i 3. divisjon i 2023.
Tirsdag 29. november 2022 ble engelske Isabella Hayes Sundby presentert som IK Start Kvinners første hovedtrener.
Parques Reunidos
Parques Reunidos S.A. er et spansk selskap som eier og driver en rekke fornøyelsesparker. Selskapet har hovedkontor i Madrid og eies av det engelske private equity-selskapet Arle Capital Partners.
I Norge eier selskapet Tusenfryd og Bø Sommarland.
Julie Jorde
Julie Aune Jorde (født 16. april 2004) er en norsk fotballspiller fra Abildsø i Oslo som spiller for Lyn.
Hun spilte for Abildsø IL i barneårene før hun gikk til Lyn i 2018. Hun ble i 2019 kåret til årets talent av TV 2 i samarbeid med NFF og Equinor.
Liste over tyske kampkjøretøy under andre verdenskrig
Dette er en liste over tyske kampkjøretøy under andre verdenskrig. Det tyske Wehrmacht benyttet et stort utvalg kampkjøretøy under andre verdenskrig, og denne artikkelen er en liste over disse kjøretøyene.
Leichttraktor
V.K.31 Leichttraktor («Lett-traktor») var en eksperimentell tysk lett stridsvogn utviklet i hemmelighet i 1920-årene. Kun fire ble produsert og ble brukt i de sene 1930-årene, og tidlig i krigen, for treningsformål.
Panzer I
Også kjent som: ''PzKpfw I, 'Panzer I', Sd. Kfz. 101''
Panzer I var ikke ment som et kampkjøretøy, men mer for å gjøre industrien og hæren kjent med stridsvogner. Innen 1937, da produksjonen endte, hadde totalt 1,867 «Panzer I»-skrog blitt produsert, hvorav 1,493 fikk montert kanontårn, og resten brukt som kommando- eller treningskjøretøy.
Varianter:
Panzer II
Også kjent som: ''PzKpfw II, 'Panzer II', Sd. Kfz. 121''
Panzer II var et tyngre kjøretøy, designet for å erstatte Panzer I. Den var bevæpnet med en 20 mm kanon som hadde en viss stridsevne mot andre panserkjøretøy. Før krigen starter hadde 1,223 blitt bygd.
Varianter:
Panzer 35(t)
Også kjent som ''PzKpfw 35(t).
I mars 1939 hadde Tyskland okkupert Böhmen og Mähren, og dermed fått tak i den store tsjekkiske våpenindustrien. «LT-35»-stridsvognen ble omdøpt Panzer 35(t), der t-en sto for tschechisch, tysk for «tsjekkisk».
Panzer 38(t)
Også kjent som: ''PzKpfw 38(t), 'Panzer 38(t)', Sd. Kfz. 140''
I mars 1939 invaderte Tyskland resten av Tsjekkoslovakia og fikk tak i den tsjekkiske våpenindustrien. Den tsjekkiske «LT-38»-stridsvognen, da fortsatt i produksjon, ble tatt inn i tysk bruk som Panzer 38(t) (t-en sto for tschechisch, tysk for «tsjekkisk».). Innen krigens utbrudd hadde 78 Panzer 38(t) blitt produsert.
Tyskland fortsatte å produsere Panzer 38(t) under krigen. Innen første del av 1942 var den avleggs. Produksjonslinjene, som fortsatt var i gang, og kjøretøyet som fortsatt var mekanisk pålitelig, sammen med det at fabrikken ville ha problemer med å produsere større stridsvogner, gjorde at det ble bestemt av man skulle finne annen bruk for «Panzer 38(t)»-chassiset, som selvdrevne kanoner.
Varianter:
Panzer III
Også kjent som: ''PzKpfw III, 'Panzer III', Sd. Kfz. 141''
Paliurus spina-christi
Den har mange greiner og blir opptil tre meter høy. Det er to torner ved basis av hvert blad; den ene er rett og lang og den andre er kort og bøyd nedover. Bladene sitter spredt og er ovale, grunt tannete og blanke. Blomstene er små, gule og sitter i små klaser i bladhjørnene. Frukten er skivelignende med tørr, bølget kant. Busken vokser i åpen skog, maquis og garrigue. Den er utbredt fra Spania og Marokko østover til Iran og Tadsjikistan.
Paliurus spina-christi danner tette kratt i middelhavslandene. Mange tror at det var denne busken ble brukt i Kristi tornekrone, men den vokser ikke så langt sør som Judea.
Liste over tyske kampkjøretøy under andre verdenskrig
Panzer III
Panzer III var designet som en middelstung stridsvogn, med en høyhastighets 37 mm kanon. Førkrigsproduksjon var på 98 kjøretøy. Under krigen ble Panzer III oppgradert til en 50 mm «L/42»-kanon, og deretter til en enda høyere hastighets 50 mm «L/60»-kanon, for å forbedre evnen til å uskadeliggjøre fiendtlige stridsvogner. En lavhastighets 75 mm-kanon ble også montert (som brukte samme feste som Panzer IV), men siden stridsvogner ikke var stor nok til å ha en 75 mm-kanon ble produksjonen stanset midt i krigen, selv om chassiset fortsatte å bli brukt for stormkanoner.
Panzer III var den første stridsvognen til å ha et trepersoners våpentårn; kommandøren behøvde nå ikke å også inneha rollen som lader eller skyter, og kunne dermed konsentrere seg om å lede stridsvognen.
Varianter:
Panzer IV
Også kjent som: ''PzKpfw IV, 'Panzer IV', Sd. Kfz. 161''
Panzer IV ble designet samtidig som Panzer III. Panzer IV var en litt større og tyngre stridsvogn, og med en lavhastighetskanon med stort kaliber ble den utformet for å støtte Panzer III når den møtte stor motstand fra infanteristøtte. Førkrigsproduksjonen var på 211 stridsvogner. Opprinnelig var den bevæpnet med en lavhastighets 75 mm «L/24»-kanon, før den senere i 1942 ble den oppgradert til en 75 mm «L/43-»kanon, og i 1943 til en 75 mm «L/48»-kanon.
Varianter:
Panzerkampfwagen V «Panther»
Også kjent som: ''PzKpfw V, 'Panzer V', Panther, Sd. Kfz. 171''
Panther var en middelstung stridsvogn i Den tyske hær under andre verdenskrig. Fram til 1944 var den kalt PzKpfw V Panther. Produksjonen av Panther var en direkte reaksjon på sovjeternes T-34. Etter flere møter med stridsvognen og store problemer med å uskadeliggjøre T-34, foreslo generaloberst Heinz Guderian (Pansertroppinspektør) å helt enkelt kopiere T-34. En offisiell rapport anbefalte at «T-34»s hovedtrekk – bevæpning, skrått panser og oppheng – skulle inkorporeres i en ny tysk middelstung stridsvogn. To forslag lansert av Daimler-Benz og MAN Maschinenfabrik Augsburg-Nürnberg het begge innledende «VK30.02».
Varianter:
Panzer VI Ausf. E «Tiger»
Tiger I (Panzer VIE) var bevæpnet med en 88 mm «L/56»-kanon. Den 26. mai 1941 etterlyste Hitler at Henschel og Porsche skulle designe en ny tung tysk stridsvogn. Henschel-designet vant konkurransen og ble Tigeren. Et fåtall Tigere ble og laget av Porsche, med et annet chassis, men disse var ikke like pålitelige og driftssikre som Henschel-modellen. Mange Porsche-chassiser ble konvertert til panserjagere, senere kjent som Elefant.
Variant:
Panzer VI Ausf. B «Königstiger»
Variant:
Wespe
105 mm haubits bygd på Panzer II-chassis
Grille
150 mm tung infanterikanon bygd på Panzer 38(t)-chassis, ofte feilaktig referert til som «Bison»
Hummel
Hummel var et selvdrevet artilleristykke, bevæpnet med en 150 mm haubits på et chassis som kombinerte trekk fra både Panzer IIIs og Panzer IVs chassis. 666 Hummel pluss 150 Hummel-ammunisjonsvogner ble produsert fra 1943 til 1944.
Heuschrecke
Heuschrecke var et selvdrevet artilleristykke med en 105 millimeters «leFH 18/1 L/28» på Panzer IV-chassis. Produksjon begynte aldri fordi det ville ha gått utover stridsvognproduksjonen.
Stormkanoner
En stormkanon er et pansret kampkjøretøy, ofte like en stridsvogn, men oftest uten et roterende våpentårn, og kan ofte ha åpne tak. Ved å fjerne våpentårnet kan en mye større kanon settes på et mindre chassis. De pleier sjeldent å brukes for å kjempe mot andre pansrede kampkjøretøy, men støtter i stedet infanteri direkte under angrep på befesta stillinger. De ble derimot ofte bevæpnet med luftvernkanoner for å bekjempe andre pansrede kampkjøretøy.
Under andre verdenskrig byde Tyskland langt fler stormkanoner enn stridsvogner, grunnet deres relative lave kostnad og enkelhet.
Panzerjäger I
(bygd på Panzer I-chassis)
Jagdpanzer IV
(bygd på Panzer IV-chassis)
Jagdpanther
(bygd på Panzer V-chassis)
Jagdtiger
(basert på Tiger II)
Elefant
Elefant (Sd. Kfz. 184) brukte chassiset til Porsches uvalgte Tiger I-design. Oppå dette chassiset var en framoverpekende 88 mm «L/71»-kanon montert. Totalt ble 90 Elefanter produsert, alle tidlig i 1943 og kjent som Ferdinand, etter designeren Dr Ferdinand Porsche. De som fortsatt var i bruk i 1943 ble modifisert og omdøpt Elefant.
«Sd. Kfz.»-betegnelser
«SdKfz» sto for «Sonder Kraftfahrzeug» («spesialtjenestebil»). «SdKfz»-betegnelsene ble gitt panserbiler og andre kjøretøy som ble brukt militært for et spesielt formål. Dette systemet ble brukt før og gjennom andre verdenskrig.
Victor Guérin
Victor Honoré Guérin (født 15. september 1821 i Paris, død 21. september 1891 samme sted) var en fransk oppdagelsesreisende, orientalist og amatørarkeolog som utforsket i Hellas, Asia Minor, Nordafrika, Libanon, Syria og Palestina.
Biografi
Victor Guérin var en engasjert og from katolikk. Han fullførte École normale supérieure i Paris i 1840.
Norgesmesterskapet på ski 2022
Norgesmesterskapet på ski 2022 var sesongens norgesmesterskap i de nordiske grenene hopp, kombinert og langrenn.
Victor Guérin
Biografi
I 1852 ble han medlem av den franske arkeologiske skole i Athen. Herfra foretok han flere forskningsreiser, blant annet til øyene Rhodos, Patmos og Samos, som han beskrev i Description de Patmos et de Samos (1856) og Étude sur l'île de Rhodos (1856).
Norgesmesterskapet på ski 2022
Kombinert del 1 ble arrangert i Oslo fra 16. til 18. november 2021.
Victor Guérin
Biografi
Hertug Honoré Théodoric d’Albert de Luynes bidro med finansieringen av hans forskningsreiser, særlig i begynnelsen.
Norgesmesterskapet på ski 2022
Hopp stor bakke ble arrangert i Oslo den 18. januar 2022.
Victor Guérin
Biografi
Fra 1852 reiste han til Grekenland, Egypt, Tunisia, Syria og Palestina. Han mottok fransk statsstøtte i en årrekke til systematisk undersøkelser i Det Hellige Land.
Norgesmesterskapet på ski 2022
Langrenn del 1 ble arrangert i Harstad fra 26. – 29. mars, mens del 2 ble arrangert på Lygnasæter fra 6. til 9. april.
Tide Buss og Bane
Tide Buss og Bane AS, tidligere Fjord1 Partner AS og Keolis Norge AS, er et transportselskap som opererer Bybanen i Bergen og bussruter i Bergen sentrum på kontrakt for Skyss.
Victor Guérin
Biografi
Hans arbeider derfra inkluderer blant annet hans syvbinds hovedverk: Description géographique, historique et archéologique de la Palestine (1869-80), hvor tre av verkets bind omhandler Judea, og to andre hver for Samaria og Galilea. Guérins arbeide kombinerte historisk viten (speielt fra kirkefedre og forfattere fra korsfarertiden) med topografiske beskrivelser. Flere av de monumenter han har beskrevet er siden forsvunnet.
Tide Buss og Bane
Historie
Fjord1 Partner AS ble etablert 29. august 2008 som et fellesforetak mellom Fjord1 (49 %) og Keolis Nordic AB (51 %), et svenskregistrert holdingselskap eiet av Keolis. Selskapet ble etablert i Bergen, med mål om å delta i anbudskonkurranser i kollektivtrafikken i regionen.
Victor Guérin
Biografi
I 1860 reiste han til Tunisia, der han oppdaget flere hundre ukjente latinske og noen puniske innskrifter, noe som munnet ut i Voyage dans la Régence de Tunis (1862). Hans siste verker ble La Terre sainte, son histoire, ses souvenirs i to bind (1881-83), og Jérusalem, son histoire, sa description, ses établissements religieux (1889).
Tide Buss og Bane
Historie
Selskapet deltok i 2008 i anbudskonkurransen om å kjøre buss i Nordhordland fra sommeren 2009, men tapte til Concordia Bus Norge. I april 2009 ble Fjord1 Partner utropt som vinner av anbudskonkurransen om å kjøre Bybanen i Bergen fra oppstart i 2010 og sju år fram med opsjon på opptil to år. I 2010 deltok selskapet også i anbudskonkurransene om ruteområdene Bergen nord og Bergen sentrum fra høsten 2011, men begge ble tildelt Tide Buss.
Victor Guérin
Biografi
I sine verker behandler Guérin de arkeologiske funnsteders identifisering og historie, ofte med referanser til passasjer i Den hebraiske Bibel, til gresk mytologi og til samtidige forskningsreisende som Edward Robinson og Titus Tobler. Han referere også til jødiske kilder som Misjná og Talmud, og til jødiske reisende som Benjamin av Tudela og Isaac Chelo. Guérin utferdiget også store og detaljerte kart, trykket separat, til å ledsage bøkene.
Tide Buss og Bane
Historie
I april 2014 solgte Fjord1 seg ut og selskapet endret navn til Keolis Norge AS.
Victor Guérin
Biografi
Han var både tolerant og klok og prøvde å overbevise Frankrike om at «i øst blir nesten alle politiske spørsmål til religiøse spørsmål på samme tid». Det sies også at da Tunisia ble erobret av Frankrike i 1881, hadde lederne for ekspedisjonen tatt med seg Guérins tekster og erklært at de skyldte ham den hjelp de fant der til å klare å innta Kairouan.
Tide Buss og Bane
Historie
6. september 2022 kunngjorde Det Stavangerske Dampskibsselskab (eier av Tide Buss) at de skulle kjøpe ut samtlige aksjer og overta alle kontraktene til Keolis Norge. 1. november 2022 ble selskapet omdøpt til Tide Buss og Bane AS.
Danielle Williams
Danielle Williams (født 14. september 1992) er en friidrettsutøver som konkurrerer i hekkeløp. Hun representerte landet sitt Jamaica på 100 meter hekkeløp under VM i friidrett 2015 i Beijing hvor hun vant finalen med ny personlig bestetid og kunne ta med seg gullmedaljen hjem.
Hetære
Hetære (gresk: ἑταῖραι hetai'ra, «venn»; flertall ἑταῖραι, hetairai) var en betegnelse på en kurtisane, selskapsdame eller kvinnelig ledsager, eller kvinnelig prostituert i det antikke Hellas. Hetærene var ofte engasjert seksuelt med sine beskyttere, samtidig var de også godt utdannede kvinner. De fleste hetærer var kvinner som opptrådte som dansere, fløytespillere, og de fantes mange av dem i større byer som Athen, hvor de ble respektert, hadde rett til å praktisere sitt yrke og betalte en særlig avgift til staten. Det ble sagt at slavinner er til vellyst, koner til at føde barn og hetærer er til vennskap. En av de mest berømte hetærer var Fryne (Φρύνη) på 300-tallet f.Kr.
Særegen posisjon
Antikkens greske samfunn var preget av en viss kvinneforakt som holdt kvinner tilbake i hjemmene som hustruer, og utendørs var de pålagt å dekke seg til. Kvinnene i Athen levde i et mannssamfunn. Kvinnene tok ikke del i byens saker og var sjelden utenfor huset. Kvinnens oppgave var å se etter barna og føre husholdning. Var det gjester til stede, trakk husets frue seg tilbake når vertinnepliktene var utført.
Hetærene var på den annen side uavhengige og tidvis innflytelsesrike kvinner som krevde å bære særskilte klær og de betalte skatt. Hetærene var hovedsakelig tidligere slaver fra andre byer. De var kjent for sin dyktighet i sang, musikk og dans, foruten fysiske og intellektuelle talenter. I motsetningen til andre kvinner i det greske samfunn på denne tiden, var hetærene utdannet. De var også de eneste kvinner som aktivt deltok i symposia, drikkesammenkomster, hvor deres meninger var ønsket og respektert.
Hetærer var også den eneste klasse av kvinner i det antikke greske samfunn som hadde tilgang til, og uavhengig kontroll over, betydelig andel egne penger. Hetærer må ikke forveksles med pornai på denne tiden, som solgte seksuelle tjenester på gaten eller i horehus.
Lamia
Den stoiske filosofen Polemon har fortalt at Lamia var datteren av en athensk borger, Kleanor, og at hun hadde bygd stoa eller kunstgalleriet ved Sikyon til folkets beste. Lamia var ikke bare kjent for sin skjønnhet og sjarme, men også for at hun at hun var meget klok.
Kjente hetærer
Blant de som ble kjente, var Thargelia, en jonisk hetære fra antikken; Aspasia, en følgesvenn av Perikles; Arkheanassa, venninne av Platon; den berømte Neaira; Thaïs, en elskerinne av Ptolemaios I Soter; Lais fra Korint, en berømt skjønnhet som levde samtidig med Peloponneskrigen; en yngre med samme navn var Lais fra Hykkara på Sicilia og som det ble sagt ga sine tjenester til filosofen Diogenes fra Sinope uten å kreve betaling; og den berømte skjønnheten Fryne som var modell og muse for skulptøren Praxiteles.
Innflytelse
Hetærene synes å ha vært ansett som forskjellige fra vanlige prostituerte (pόrne) og skilte seg også fra elskerinner (pallakide) og hustruer (gynaekes). I talen Mot Neaera, uttalte Demosthenes:
I den samme talen nevner Demosthenes at Neairas pris for hennes tjenester (både hennes opprinnelige kjøp av Timanoridas fra Korint og Eukrates fra Lefkada, og hennes egen påfølgende kjøp av sin frihet) var 30 minas. Ettersom mina var likestilt med 100 drakmer, og en drakme kan bli antatt å tilsvare en daglønn for en håndverker, vil hennes kjøpspris tilsvare 8 års lønn – åpenbart hinsides midlene til en gjennomsnittlig person.
Forretningen med hetærer hadde konsekvenser for mote og smak hinsides prostitusjonens domene. Etter hvert som sex og seksualitet i den greske kulturen utviklet seg, ble kurtisaner tilbøyelig til å følge moten for å være attraktive i sin forretning. Det motsatte er også sant – da bestemte aspekter med hetærekulturen ble populære, hadde de også innflytelse i dagliglivets greske kultur og mote. Eksempelvis synes athenske kvinner å ha «lært å etterligne stilene» til prostituerte. Dette omfattet også skikken med å fjerne kjønnshår, bruke sminke, og ta opp deres klesstiler.
Hetaeros
Den mannlige utgaven av ordet, hetaeros (flertall hetaeroi), henviste til mannlige følge i betydningen en forretningsvenn eller politisk assosiert. Mest berømt er det blitt benyttet for å referere til Aleksander den stores livvakter som var en særskilt kavalerienhet.
Moderne bruk
Innenfor analytisk psykologi var en «hetære» den ene av Toni Wolffs fire feminine arketyper. Den franske forfatteren og filosofen Simone de Beauvoir har en større diskusjon av personlighetstypen hetaira i boken Det annet kjønn (1949).
Eksterne lenker
Prostitution en Grèce antique
Anne-Lise Sagen Major
Anne-Lise Sagen Major er en norsk farmasøyt. Etter avsluttet ph.d.-grad i 2002 har hun hatt ulike lederstillinger i privat og offentlig sektor og i akademia. Hun tiltrer som viserektor ved NTNU i Ålesund i 2023.
Utdannelse og karriere
Major ble cand.pharm. (master i farmasi) ved Universitetet i Oslo i 1998. I perioden 1999–2002 studerte hun ved Eidgenössiche Technische Hochschule Zürich (ETH) og avsluttet studiet med en ph.d.-grad. Ph.d.-avhandlingens tittel var Phytochemical and biological investigations on Clathrotropis glaucophylla (Fabaceae), an ingredient of Yanomami curare, emphasizing on quinolizidine alkaloids.
Etter avsluttet doktorgrad, arbeidet hun flere år i ulike farmasøytiske virksomheter i Sveits. Fra 2009 har hun bodd og arbeidet i Norge, først som farmasøyt, og senere FoU-sjef og avdelingsleder, ved Sykehusapotekene i Midt-Norge. I perioden 2017–2019 var hun prosjektleder for Helseplattformen – Helse Møre og Romsdal, og fra 2019 har hun vært ansatt som framtidsnavigatør, en koordinatorjobb for forskning og innovasjon, ved United Future Lab Norway/Ålesund kommune.
1. mars 2023 tiltrådte hun som viserektor ved NTNU i Ålesund. Hun etterfulgte Annik Magerholm Fet i stillingen.
Retten til familie
Retten til familie (originaltittel What Makes a Family) er en amerikansk TV-film fra 2001 som ble sendt på den amerikanske TV-kanalen Lifetime Television. Filmen hadde premiere 22. januar 2001.
Handling
Filmen er basert på en sann historie. Janine (Brooke Shields) og hennes lesbiske kjæreste Sandy (Cherry Jones) får barnet Heather ved kunstig befruktning. Janine føler at hun endelig har funnet lykken i livet. Fem år senere dør Sandy, og hennes beregnende foreldre (Anne Meara og Al Waxman) søker om foreldreretten bak Janines rygg. Dermed begynner den vanskelige kampen om foreldreretten. Etter en lang strid vinner Janines advokat (Whoopi Goldberg) etter at hun finner igjen en videofilm tatt av Sandy, hvor hun uttrykker sin kjærlighet for både Heather og Janine.
Produksjon
Filmen ble regissert av Maggie Greenwald og skrevet av Robert L. Freedman. Barbra Streisand, Whoopi Goldberg, Cis Corman, Craig Zadan og Neil Meron var utøvende produsenter.
Xenosternus
Xenosternus er en slekt av stumpbiller.
Utbredelse
Slekten er utbredt i Afrika.
Thomas & Uber Cup 2022
Thomas & Uber Cup 2022 ble arrangert i Bangkok i Thailand fra 8. til 15. mai 2022.
Typografstreiken 1889
Bakgrunn
Typografene var i de fleste land blant pionerene når det gjalt å organisere seg og få i stand tariffavtaler med arbeidsgiverne. I Kristiania organiserte typografene seg allerede i 1849 i den første foreningen - Bogtrykkerforeningen af 1849. Denne foreningen fikk i stand en tidlig form for tariffavtale og revisjonen av denne avtalen i 1870-årene var den direkte foranledningen til at Den Typografiske Forening ble stiftet. Den avtalen som ble opprettet i 1873 var kort og mangelfull og lite egnet til å regulere typografenes lønns- og arbeidsvilkår i 1880-årene.
Hovedtrekkene i de endringene som typografene ønsket å oppnå ble lagt frem allerede i 1886 på et styremøte i foreningen:
De fleste av typografene i byen arbeidet på beregning som er en form for akkordarbeid i typograffaget. Derfor var betalingsbestemmelser for den tiden som gikk med til andre ting enn ren setting viktig.
Lærlingeskala var et krav som i alle land var viktig for typografene. Skulle arbeidsgiverne bestemme hvor mange lærlinger som skulle utdannes, eller skulle det avtales begrensninger i tilgangen på nye fagarbeidere. Spørsmålet om lærlingeskala hadde vært sentralt allerede i typografstreiken i København ved årsskiftet 1848/49.
Forberedelser
Boktrykkerbransjen vokste i den andre halvdelen av 1800-tallet og medlemstallet i foreningen viste stadig stigning. Organisasjonsgraden må på begynnelsen av 1889 ha vært svært høy, Hegna skriver om et medlemsmøte 15. februar der 350 medlemmer møtte. En oversikt over trykkeriene i Kristiania fra 1889 viser at de ca 30 trykkeriene totalt hadde 367 arbeidere.
Foreningen og forbundet hadde i flere år arbeidet aktivt for å styrke de internasjonale solidariske båndene med andre typografforbund og foreninger.
Arbeidet med forslag til tarifavtale varte frem til våren 1887 og i juni ble forslaget behandlet første gang på et medlemsmøte. I november 1888 var det oppe til behandling igjen og den 8. desember ble foreningens forslag til Norsk bogtrykkertarif oversendt arbeidsgiverforeningen.
Forhandlingene
Boktrykkerforeningen var villige til å oppta forhandlinger, men Paul F Schulze - en utlending - ville de ikke møte. Det ble gjennomført flere forhandlingsmøter og de største uenighetene dreide seg om noen av betalingsbestemmelsene for styksetterne, arbeidsgiverne var helt i mot en minste ukelønn og først og fremst var arbeidsgiverne absolutt i mot en lærlingeskala.
Den 16. februar sa 321 typografer opp sine plasser med 14 dagers varsel, i dagens språkbruk betyr det at de varslet streik.
Konflikten
Den 2. mars løp typografenes oppsigelse ut og konflikten startet med 160 typografer i konflikt. 8 trykkerier som sysselsatte rundt halvparten av foreningens medlemmer hadde midlertidig godkjent tariffen og var ikke omfattet av streiken.
Det ble også overført arbeid til utenlandske trykkerier, flytting av produksjonen av Stortingstidende til Bianco Luno i København vakte stor oppsikt og ble hurtig stoppet.
Konflikten kostet foreningen ca 50 000 kroner, i hovedsak til streikebidrag. Den største inntektsposten, ca 27 000 kroner kom som bilag fra utlandet, over 14 000 kroner kom fra ekstrakontingent og snaut 2 500 kroner fra andre typografiske foreninger i Norge.
Konfliktens avslutning
Det hadde i løpet av konflikten vært flere forsøk på å finne en løsning, men det var først når typografene nærmet seg grensen for hvor lenge de kunne føre konflikten at det kom til en løsning etter noe som nærmest var en kapitulasjon fra foreningens side. Utgangspunktet for løsningen var arbeidsgivernes forslag fra 26. februar, men med noen få og små justeringer.
Samtiden og ettertiden har bedømt streiken som et nederlag for typografene. På mange måter er dette en riktig vurdering i det korte tidsperspektivet, men ikke på lang sikt. Foreningen mistet mange medlemmer, en del av de streikende fikk vansker med å komme i arbeid igjen og flere arbeidsgivere forlangte at typografene ikke skulle være organiserte i Den typografiske forening. Foreningen opplevde en kraftig medlemsnedgang, men allerede i 1893 var antall medlemmer høyere enn før streiken. Imidlertid var det en bitter splittelse mellom byens typografer - mellom de streikende og streikebryterne - som satt i lenge etter streikens avslutning.
Det varige resultatet var for det første at tariffsystemet ble etablert, selv etter et nederlag var det ikke mulig for arbeidsgiverne å komme bort fra kollektive avtaler om lønns- og arbeidsvilkår med typografene. Videre at avtalen medførte en rekke forbedringer i lønns- og arbeidsvilkår. Det vesentlige konflikttemaet - lærlingeskala - hadde imidlertid typografene tapt i første omgang og det skulle gå mange år før dette spørsmålet fant en løsning.
NM i landeveissykling 2022
NM i landeveissykling 2022 ble arrangert i Levanger og Steinkjer i Norge fra 19. til 26. juni 2022.
On My Own
«On My Own» (norsk: på egen hånd) er norsk popballade som vant Melodi Grand Prix 2001, og som representerte Norge i Eurovision Song Contest samme år. Sangen er komponert og skrevet av Ole Henrik Antonsen og Tom-Steinar Hanssen, mens Ole Jørgen Olsen har vært med på å skrive teksten. Den ble framført av Haldor Lægreid, og den endte sist i Eurovision Song Contest 2001.
Melodi Grand Prix
NRK inviterte en rekke norske låtskrivere til å levere inn bidrag til Melodi Grand Prix 2001, blant dem var Antonsen, Hanssen og Olsen. De leverte inn kraft-popballaden «On My Own», som ble antatt til den norske finalen i Oslo Spektrum lørdag 24. februar.
I Oslo Spektrum var «On My Own» den siste låten ut i et finalefelt på tolv sanger. Den vant avstemningen i første runde og tok seg dermed videre til gullfinalen, der den til slutt vant med 94 poeng – ti poeng foran andreplassen «Brighter Than Light». «On My Own» ble dermed Norge bidrag til Eurovision Song Contest.
Eurovision Song Contest
I Eurovision Song Contest i København ble det norske bidraget framført som nummer fire, etter Bosnia-Hercegovina, og før Israel. Tross Lægreids sterke røst, lot ikke Europas juryer seg overbevise. Norge fikk bare 3 poeng fra Portugal og endte med det på delt sisteplass sammen med Island. Dette var Norges niende sisteplass i Eurovision, og plasseringen gjorde at Norge måtte stå over den internasjonale finalen året etter.
Verdenscupen i skiskyting 2022/23 — 15km fellesstart menn — Le Grand-Bornand
15km fellesstart for menn i Le Grand-Bornand var første fellesstart i Verdenscupen i skiskyting 2022/23. På fellesstart er det først 2 liggende skytinger og så 2 stående skytinger. Hver bom gir 1 strafferunde.
Hålogaland kraft
Hålogaland Kraft var et kraftselskap som opererte i Hålogaland. Selskapet ble etablert i 1970 og var eid av kommunene Harstad, Ibestad, Gratangen, Kvæfjord, Lødingen og Tjeldsund. Hovedkontoret lå på Gangsås i Harstad. Rolf Inge Roth var administrerende direktør.
I 2021 fusjonerte selskapet med Nordkraft.
Matias Concha
VfL Bochum
Det ble 20. juni 2007 kjent at Concha ville spille for tyske VfL Bochum den kommende sesongen. Concha signerte en kontrakt på fire år for klubben, som spilte i Bundesligaen. Under oppholdet i Tyskland ble Concha skadet, og var ute i flere måneder med beinbrudd.
Malmö FF
Det ble 30. juli 2012 klart at Concha igjen var klar for Malmö FF. Concha fikk innledningsvis mye spilletid for klubben, men mistet plassen for resten av sesongen da Miiko Albornoz vendte tilbake etter en lengre suspensjon. Han fikk lite spilletid også i 2014-sesongen, men spilte tre kamper i 2014/15-sesongen av Champions League. Det ble i en pressemelding 30. oktober 2014 klart at Matias Concha ville legge opp som profesjonell fotballspiller etter 2014-sesongen.
Karriere som landslagsspiller
Concha spilte første landskamp for Sverige mot Jordan. Concha har sammenlagt åtte landskamper for Sverige.
Monsieur Ouine
Monsieur Ouine er en roman fra 1943 av den franske forfatter Georges Bernanos.
Boken handler om en pensjonert språklærer som slår seg ned i en landsby i Nord-Frankrike, og siden omgis av mystiske dødsfall og andre besynderlige hendelser. Monsieur Ouine har sitt utspring i en sjelelig krise Bernanos gjennomled på begynnelsen av 1930-årene, da han funderte på hvordan nihilisme og fortvilelse leder til ondskap. Boken tok ni år å skrive og forfatteren betraktet den som sitt mest ambisiøse verk. Handlingen er bevisst tvetydig og i visse partier usammenhengende, ettersom Bernanos mente at ondskap er nettopp usammenhengende, og ville reflektere dette i boken.
Boken ble utgitt i Rio de Janeiro i 1943, og senere av forleggeren Plon i Frankrike i 1946. Den er blitt oversatt til mange språk, også til norsk. Den norske oversettelsen ble foretatt av Bernanos-eksperten Hans Aaraas, som i 1982 vant Bastianprisen for oversettelsen.
Innlandet
Innlandet er et norsk fylke som ble opprettet 1. januar 2020. Fylket består av de tidligere fylkene Hedmark og Oppland, med unntak av de to tidligere Oppland-kommunene Jevnaker og Lunner, som i dag ligger i Viken fylke.
Fylket ligger, som navnet indikerer, «inne i landet», og er Norges eneste fylke uten kystlinje. Det dekker nær 17 prosent av fastlandsarealet i Norge, og strekker seg fra Viken og Osloregionen i sør til Trøndelag i nord. I nordvest grenser fylket mot Møre og Romsdal og i vest mot Vestland. I vest finnes også Jotunheimen og fjellområdene i Valdres. I øst grenser fylket til Värmland og Dalarna i Sverige.
Mjøsa er (med sine 369,48 km²) Norges største innsjø, og ligger sentralt i den sørlige enden av Innlandet. Rundt Mjøsa ligger byene Brumunddal, Gjøvik, Moelv, Hamar og Lillehammer, som også omtales som Mjøsbyene og Mjøsbyregionen. Innlandet huser også Norges høyeste fjell, den 2468,8 meter høye Galdhøpiggen, på Jotunheimplatået. Norges lengste elv, Glomma, renner gjennom fylket.
Dagens fylke tilsvarer det som i de gamle kongesagaene fra middelalderen ble omtalt som Opplandene. Det tilsvarer også, med visse modifikasjoner, det gamle Oplandenes amt som eksisterte fra 1757 til 1781.
Innlandet har en stor jord- og skogbruksbasert sektor. Om lag 20 prosent av jordbruksproduksjonen i Norge skjer i Innlandet, og rundt 40 prosent av all hogst.
Fylkesblomst
Skogstjerne er Innlandets fylkesblomst. Dette ble vedtatt av fylkestinget 18. juni 2020. Skogstjernen finnes i hele Innlandet, helt opp til 1600 meter over havet i Lom i Gudbrandsdalen. Blomsten kan ha opptil ni kronblader. Fylkesblomsten symboliserer at Innlandet er et grønt skogfylke.
Fylkesvåpen
Fylkesvåpenet til Innlandet ble vedtatt 24. oktober 2018 og symboliserer fylkets rikdom på fjell og vann.
Arbeidet med fylkesvåpenet startet i mars 2018, da politikerne inviterte befolkningen til å være med på utformingen. Til sammen kom det inn 162 forslag, hvorav fire ble valgt som grunnlaget for utvelgelsen. De fire forslagene fra innbyggerkonkurransen ble tegnet av:
Tre designbyråer leverte så 12 forskjellige tolkninger av de fire ideene. Juryen ble ledet av Even Aleksander Hagen (f. 1988) og bestod av:
Juryen innstilte 20. september 2018 på forslaget «Kommunikasjon og knutepunkt». Patentstyret hadde også godkjent våpenskjoldet. Det ble enstemmig vedtatt som fylkesvåpen i begge fylkestingene 24. oktober 2018.
Fylkesvåpenet beskrives slik:
Det kom også kritikk mot det nye fylkesvåpenet. Museumsmannen og sivilarkitekten Lars Roede (f. 1944) betegnet det som en «amatørmessig logo»; i et intervju med Aftenposten sa han 11. januar 2020 at fylkesvåpenet «bryter med kravene til god heraldikk» og ville blitt avvist av heraldisk sakkyndige i Riksarkivet.
Historie
Det området som idag er Innlandet, ble i gamle kongesagaer fra middelalderen kalt Opplandene. Opplandene omtales i Historia Norvegiæ (ca. 1170) og i Halvdan Svartes saga i Heimskringla, som ble skrevet av Snorre Sturlason på 1220-tallet. Området omtales også i Olav den helliges saga.
1757–1781: Oplandenes amt
Området tilsvarer også Oplandenes amt som ble opprettet i 1757. På det daværende tidspunkt ble amtet utskilt fra Akershus stiftamt og var underlagt dette hovedamtet.
1781–1919: Kristians amt og Hedemarkens amt
Den 11. april 1781 ble Oplandenes amt delt i Kristians amt og Hedemarkens amt, disse ble også kalt Vestre og Østre Oplandenes amter.
1919–2020: Oppland og Hedmark
Den 1. januar 1919 skiftet disse amtene navn og ble til henholdsvis Oppland og Hedmark fylker. Dette ble gjort med hjemmel i Lov om forandring av rikets inddelingsnavn av 14. august 1918. Den gamle benevnelsen amt, som hadde vært i bruk i Danmark-Norge og deretter Norge siden 1662, ble da erstattet av benevnelsen fylke (fra norrønt fylki, «folk»).
Oppland fylke var inndelt i regionene Hadeland, Gjøvik, Toten, Land, Valdres, Lillehammer, Midt-Gudbrandsdal og Nord-Gudbrandsdal. Det omfattet også de to dalførene Gudbrandsdalen og Valdres, samt de tre landskapene Toten, Hadeland og Land. Dette speilet seg i fylkets våpenskjold, som viste en mogop med to blomster (dalførene) og tre blad (landskapene).
Hedmark fylke bestod av distriktene Hedmarken, Solør, Vinger, Østerdalen og Odalen. Navnet Hedmark kommer av norrønt Heiðmǫrk, «heidenes skog», og var opprinnelig navnet på området mellom Hamar i vest og Elverum i øst.
2020: Oppland og Hedmark blir til Innlandet
Som en del av regionreformen, foreslo regjeringspartiene i Erna Solbergs regjering den 21. februar 2017 at Hedmark og Oppland skulle slå seg sammen til ett fylke. Regionreformen ble vedtatt av Stortinget den 8. juni 2017.
Den 20. desember 2017 foreslo forhandlingsutvalget i Oppland og Hedmark fylkeskommune at navnet på det nye sammenslåtte fylket blir Innlandet. Det var ikke udelt begeistring for navnevalget, idet noen hadde foretrukket det gamle navnet Opplandene fra middelalderen.
Sammenslåingen ble formelt besluttet av de to fylkestingene i Hedmark og Oppland 15. januar 2018. Det ble også bestemt at fylkestinget i Innlandet får 57 representanter, mot 70 i de gamle fylkestingene (37 i Oppland og 33 i Hedmark). Even Aleksander Hagen (f. 1988) ble på det konstituerende møtet valgt til leder av fellesnemnda for sammenslåinga av fylkeskommunene i Oppland og Hedmark. Han ble senere også Innlandets første fylkesordfører.
Nye Innlandet fylkeskommune ble en realitet fra 1. januar 2020. Hovedsetet for administrativ og politisk ledelse for den nye fylkeskommunen er lagt til Hamar, men det er fortsatt flere fylkeskommunale funksjoner i Lillehammer.
Statsforvalteren til det nye sammenslåtte fylket Innlandet er lokalisert i Lillehammer. Tidligere justisminister Knut Storberget (f. 1964) ble utnevnt til fylkesmann i Innlandet. Den 1. januar 2021 fikk embedet navnet statsforvalter.
2022: Fylket består
Hurdalsplattformen av 13. oktober 2021 åpnet for at sammenslåtte fylker kan oppløses dersom de selv ønsker det. Den 8. desember 2021 gikk fylkestinget inn for å legge saken ut for rådgivende folkeavstemning før det ble tatt stilling til spørsmålet. Utsettelsesforslaget ble vedtatt med 29 mot 28 stemmer.
Politikk
Fylkeskommunen styres etter formannskapsmodellen. Fylkestinget har 57 representanter.
Etter kommunevalget i 2019 har Arbeiderpartiet 35 % av representantene. Senterpartiet 35 %, Høyre 12 %, Fremskrittspartiet 5 %, Miljøpartiet de Grønne 5 %, Sosialistisk Venstreparti 5 %, Rødt 3,5 %, Pensjonistpartiet, 1,7 %, Venstre 1,7 %, Kristelig Folkeparti 1,7 %.
Fylkesordføreren er Even Aleksander Hagen (Ap) og fylkesvaraordføreren er Aud Hove (Sp)
Kommuner
Innlandet består av 46 kommuner:
Tettsteder
De største tettstedene i Innlandet med over 1 500 innbyggere, rangert etter innbyggertall per (kommune i parentes): Uthevede tettsteder har bystatus.
Videregående skoler
Innlandet fylkeskommune har per 1. oktober 2021 23 offentlige videregående skoler:
Innlandet fylkeskommune vedtok i 2019 å følge nærskoleprinsippet basert på søkerens folkeregistrerte postnummer. Elevene styres til nærmeste skole med ønsket utdanningsprogram, eller til de nærmeste skolene så lenge differansen i reisetid ikke utgjør mer enn 10 minutter. Det er imidlertid gjort unntak for søkere fra Lillehammer og Gausdal, slik at det er mulig å søke på alle skolene i regionen selv om differansen i reisetid overstiger 10 minutter, av rekrutteringshensyn.
Noter
<references group="lower-alpha" />
Fagerborg skole
Fagerborg skole er en 8-10-skole (ungdomsskole) på Fagerborg i bydel St. Hanshaugen ved nordenden av Sophus Bugges plass, med adresse Pilestredet 109. Skolen etableres i byggene som huset Fagerborg videregående skole fra 1915 til 2014.
Rektor Elin Brandsæter ble ansatt høsten 2014. Hun kom da fra rektorjobben på Ruseløkka skole. Hun tok over rektoransvaret for ungdomstrinnet ved Ila skole fra 1. januar 2015. Disse elevene ble overført til nye Fagerborg skole fra august samme år. I tillegg til Ila skole kommer elevene primært fra Bolteløkka skole, men også fra Marienlyst og Møllergata skoler.
Haugenkaféen
Haugenkaféen er Fagerborg skole og Bydel St. Hanshaugens ungdomsklubb, i tillegg til at den er kantine for elevene under skoledagen. Alle ungdommer er velkommen til å blant annet låne sportsutstyr, kjøpe mat og spille biljard,. Kaféen åpnet til skolestart 2017.
Theodorus Zwartkruis
Theodorus Henricus Johannes Zwartkruis (født 22. november 1909 i Amsterdam i Nederland, død 21. oktober 1983 i Haarlem) var en nederlandsk katolsk prelat og biskop av Haarlem.
Bakgrunn
Theodorus Zwartkruis var sønn av tjenestemannen Theodorus Zwartkruis og hans hustru Theodora Christina Maria van Brandenburg. Fra 1920 til 1926 gikk han på jesuitrgymnasiet St. Ignatius kollegium i Amsterdam, hvoretter han studerte filosofi ved det katolske universitet i Leuven. Hans teologiske utdannelse fant sted på bispedømmet Haarlems presteseminar i Warmond.
Prest
Han ble presteviet den 26. mai 1934. Deretter studerte Zwartkruis engelsk og litteratur ved det katolske universitetet i Nijmegen. I 1938 ble han Dr. phil. Fra mars 1939 arbeidet han i 22 år som engelsklærer ved det biskoppelige gymnasium Hageveld i Heemstede. Kardinal Bernard Griffin utnevnte Zwartkruis til æresprelat ved Westminster Cathedral i London i 1959 i anledning hans 25-årsjubileum som prest. Sommeren 1961 ble han sokneprest og dekan i Haarlem og 12. april 1962 ble han utnevnt til kanikk ved Haarlems katedralkapittel.
Biskop av Haarlem
Etter biskopen av Haarlem Joannes van Dodewaards plutselige død den 9. mars 1966, utnevnte pave Paul VI den 18. august 1966 Theodorus Zwartkruis til hans etterfølger. Zwartkruis ble ordinert til biskop 15. oktober 1966 av kardinal Bernard Jan Alfrink; medkonsekratorer var Martien Antoon Jansen, biskop av Rotterdam, og erkebiskopen av Glasgow, James Donald Scanlan.
Hans periode som biskop var preget av implementering av dokumentene fra Det andre Vatikankonsil, men ble også overskygget av konflikter med Amsterdams «studentecclesia» og den kritiske basismenighet IJmond i Beverwijk, ettersom gifte prester som Huub Oosterhuis uhjemlet feiret nattverden for disse grupperingene. Han ekskluderte imidlertid ikke disse samfunnene og troende, men skapte begrepet «utenfor biskopens ansvar». Han opprettholdt alltid menneskelige bånd til prester og religiøse som hadde forlatt kirken.
Dette var år med intens polarisering innen kirken i Nederland, og dette gjaldt i særdeleshet i bispedømmet Haarlem. Mange prester sa opp sine embeder for å gifte seg, og i Roma så man med forbauselse på hvordan den nederlandske katolske kirke så ut til å drive lenger og lenger bort fra de faste rammer for tjeneste, nattverd, kloster og sølibat. Den nevnte Huub Oosterhuis, som også var rikelig representert i kirkens salmebøker som salmedikter, ble ikke bare gidt, men senere skilt og så gift på nytt, og opererte «utenfor biskopens ansvar/tilsyn». Verken den moderate, men nølende biskop Zwartkruis, eller hans generalvikar Harrie Kuipers, som er kjent som progressiv, klarte å å snu på situasjonen.
Etterfølgelse og død
Da det begynte å nærme seg tiden for den normale avslutning av biskopens fdunksjonstid (hans 75-årsdag ifølge kan. 401 CIC) bad biskop Zwartkruis pave Johannes Paul II i mai 1982 om en utnevnelse av en koadjutorbiskop med etterfølgelsesrett, i henhold til can. 403 § 3 CIC. Paven istemmet i dette. Som et resultat nominerte katedralkapitlet tre kandidater i juni 1982, som var den vanlige fremgangsmåte, og sendte denne treerlisten (terna'en) til Bispekongregasjonen i Roma. Ett år etter, da det fortsatt ikke kom noen beslutning fra Roma, reiste biskop Zwartkruis til Roma i september 1983. Kardinal Sebastiano Baggio skulle da han bekreftet overfor ham at ingen kandidat ville bli utnevnt som ikke var på ternaen. Men faktisk var da allerede Hendrik Joseph Alois Bomers, C.M., som ikke var på ternaen, blitt utnevnt til koadjutor i juli 1983, men den utnevnelsen var ennå ikke blitt bekjentgjort. Kunngjøringen om utnevnelsen av koadjutoren og dessuten en hjelpebiskop, Joseph Frans Lescrauwaet M.S.C., fant sted først 12. oktober 1983, noe som kom uventet på katolikkene i bispedømmet og også på biskop Zwartkruis selv. Zwartkruis kjente overhodet ikke Bomers, som var misjonsbiskop i Etiopia.
I et brev datert 21. oktober 1983 uttrykte biskop Zwartkruis sin overraskelse og bekymring over denne utnevnelsen. Deretter brøt han sammen, falt i koma og døde samme kveld. Folk ble sjokkerte og over både utnevnelse og den plutselige død. Hans brev, skrevet på hans dødsdag, ble lest opp i kirkene 22. og 23. oktober. Det bredte seg en dyp skuffelse over måten han var blitt behandlet på. Den apostoliske nuntius Bruno Wüstenberg oppfordret derfor til at det ble tatt med en henvisning til «helseproblemer» i nekrologene. Nederlenderne avviste dette. Requiemmessen i St. Bavo-katedralen den 27. oktober viste hvor opprørte mange troende var.
Kardinal Johannes Willebrands skrev i et brev til kurien: Theodorus Zwartkruis «var sannferdig, han hadde ingenting å skjule, han spilte ikke dobbeltspill» – en klar hentydning til hvor annerledes kurien hadde behandlet den avdøde. «Det romerske bedrag» var det dominerende tema i de nederlandske aviser i flere dager. Oppdagelsen av den romerske handlemåte og Zwartkruis' død viste seg å som nøkkelbegivenheter i nyere nederlandsk kirkehistorie.
Episkopalgenealogi
Hans episkopalgenealogi er:
Swedenhielms
Swedenhielms er en svensk dramakomedie fra 1935 i regi av Gustaf Molander. Det litterære forelegget var Hjalmar Bergmans skuespill Swedenhielms, som ble uroppført på Dramaten i Stockholm 25. februar 1925. Manusarbeidet til filmen begynte med en versjon av Gösta Stevens og Ragnar Hyltén-Cavallius, men den ble underkjent. Et nytt manus ble skrevet av Stina Bergman og Gustaf Molander. Dette ble i sin tur bearbeidet av Ragnhild Prim.
Rollen som Julia Swedenhielm spilles av norskfødte Tutta Rolf.
Swedenhielms ble også filmatisert i Tyskland under tittelen Ein glücklicher Mensch (1943) og i Danmark under tittelen Familien Swedenhielm (1947).
Handling
Familien Swedenhielm er en gammal stolt adelsfamilie. Overhodet er den gamle fysikkprofessoren Rolf Swedenhielm. Hans tre barn bor også hos ham: Bo, Julia og Rolf jr. samt den trofaste husholdersken Boman.
Familien står på grensen til konkurs og det eneste håpet er at professoren får Nobelprisen.
Mottagelse
I Svenska Dagbladet gav signaturen EWO filmen mye ros: ''«Svensk filmindustri og Gustaf Molander feiret på mandag en virkelig triumf. Med filmen Swedenhielms holder svensk filmproduksjon for første gang på mange år ikke bare internasjonal standard, men til og med høy internasjonal standard.»''
Også i Stockholmstidningen fikk filmen bra kritikk og dens filmkritiker Robin Hood skrev om Gösta Ekman i hovedrollen: ''«Jovisst blir han litt teatralsk iblant, men hva betyr det i en helhetsprestasjon som denne. Hans Swedenhielm er en fest for øye og øre, det blir fest bare han dukker opp på det hvite lerretet.»''
Kjærlighetsspionen
Kjærlighetsspionen (originaltittel: The Keyhole) er et amerikansk romantisk drama fra 1933 regissert av Michael Curtiz, med Kay Francis, George Brent, Glenda Farrell og Allen Jenkins i hovedrollene.