cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Swindon (distrikt)
Distriktet ble opprettet 1. april 1974, og 1. april 1998 fikk det sin nåværende status.
Frédéric Bruynseels
Fréderic-Albert Gustave Bruynseels (født 13. juli 1888, død 10. oktober 1959) var en belgisk seiler som deltok i de olympiske leker 1920 i Antwerpen.
Bruynseels ble olympisk mester i seiling under sommer-OL 1920 i Antwerpen. Han vant sammen med Émile Cornellie og Florimond Cornellie olympisk gull i 6 meter-klassen type 1907 med den belgiske båten «Edelweiß». Det var fire båter i denne klassen, to norske og to belgiske. «Edelweiß» vant foran de norske båtene «Marmi» og «Stella».
Jonas Stein
Jonas Stein (født Jonas Stein Eilertsen, 1984) er en norsk samfunnsforsker som er førsteamanuensis i statsvitenskap ved UiT Norges arktiske universitet. Han disputerte for doktorgraden høsten 2019 med avhandlingen What Happened in Northern Norway - A comparative and quantitative analysis of political and demographic development in Northern Norway from 1950 to 2015. Han er tatt opp som medlem i Akademiet for yngre forskere for perioden 2019-2023 og er fra 2021-2022 leder i Akademiet for Yngre Forskere. Han har publisert en artikler i internasjonale tidsskrifter, med spesielt fokus på regional- og lokalpolitikk.
Han er tidligere Vensrte-politiker og var medlem av Tromsø kommunestyre fra 2007 til 2018. Han ble byråd for næring, kultur og idrett da kommunen innført lokal parlamentarisme etter valget høsten 2011 og var det fram til høsten 2015. 18. februar 2015 overtok han vervet som byråd for finans. Stein var 1. nestleder i Unge Venstre 2007–2009, konstituert generalsekretær i Unge Venstre fra oktober 2008 og ut året, samt Venstres førstekandidat ved kommunestyrevalget i Tromsø i 2011.
Stein er vokst opp i Tromsø, der han begynte på allmennlinja på Kongsbakken videregående skole. Etter å ha fullført det første året, flyttet han til Frankrike, hvor han fullførte videregående skole i 2004. Han har bachelorgrad i europastudier fra King's College London fra 2005 og mastergrad i statsvitenskap fra Universitetet i Tromsø fra 2010. Stein var lektor i politikk, historie og fransk ved Kongsbakken videregående skole før han ble byråd.
Anke Behmer
Anke Behmer (født Anke Vater, 5. juni 1961 i Stavenhagen, Mecklenburg-Vorpommern) er en tidligere østtysk friidrettsutøver, som hovedsakelig konkurrerte i sjukamp. Bestenoteringen hennes på 6858 poeng er fra OL 1988 i Seoul (13,20 s – 1,83 m- 14,20 m – 23,10 s – 6,68 m – 44,54 m – 2:04,20 min), hvor hun fikk bronsemedalje.
Remco Evenepoel
Remco Evenepoel (født 25. januar 2000) er en belgisk profesjonell landeveissyklist som representerer Quick Step-Alpha Vinyl.
Under VM i landeveissykling 2018 vant han VM-gull i både fellesstart- og temporitt for junior.
I 2019-sesongen vant han først Belgia rundt i juni og senere Clásica de San Sebastián i august som den yngste vinner av et World Tour-ritt.
Under EM i landeveissykling 2019 vant han EM-gull i temporitt for senior og i VM vant han sølv i temporittet.
I 2022 vant han Vuelta a España sammenlagt og ble to uker senere verdensmester.
Agonum ruficorne
Levevis
Agonum ruficorne tilhører gruppen av insekter med fullstendig forvandling (holometabole insekter), som gjennomgår  en metamorfose i løpet av utviklingen. Larvene er radikalt forskjellige fra de voksne i levevis og i kroppsbygning. Mellom larvestadiet og det voksne stadiet er et puppestadie, en hvileperiode, der billens indre og ytre organer endres.
Bernt Berggreen
Bernt Berggreen (født 26. mai 1933 i Sandefjord, død 18. januar 2018) var utdannet tannlege ved Tannlegehøyskolen i Oslo. Han drev privat praksis i Sandefjord i 23 år før han ble kultur- og kinosjef i Sandefjord kommune. Berggreen har skrevet et utall revyer, musikaler og viser. Han fikk 2.-plass i Melodi Grand Prix 1963 med «Jakteskipperen» – fremført av Jens Book-Jenssen.
Berggreen var leder i Sandefjord Høyre i fem år, leder i kulturutvalget i tolv år, satt i bystyret i åtte år, varaordfører i to år og 1. vararepresentant til Stortinget 1973-77. Han satt også i fylkestinget 1999-2003. Bernt Berggreen ble tildelt Sandefjord kommunes kulturpris og var æresmedlem i Sandefjord Teaterforening.
Eduard Parri
Eduard Ivanovitsj Parri (Эдуард Иванович Парри; født 1973) er en russisk regissør og manusforfatter.
Nyborg kommune
Fram til 1. januar 2007 tilhørte Nyborg kommune det tidligere Fyns amt. Kommunen ble dannet ved kommunalreformen i 1970 og utvidet gjennom kommune- og regionreformen 2005-07.
Denne kommunen kunne ha mistet Flødstrup Sogn i Ullerslev kommune siden kommunalreformens forlikspartier krevde folkeavstemning her, men 30. mars 2005 stemte 315 mot 303 velgere for å knytte sognet til Nyborg.
Ved kommunevalget 15. november 2005 ble Nyborgs Jørn Tendrup fra Venstre valgt til ny borgermester for den sammenslåtte kommunen.
Steinar Gundersen
Steinar Gundersen (født ), kjent under artistnavnet «Azarak», er en gitarist fra Oklungen.
Han spiller live-gitar for black metal-bandet Satyricon. Han spiller også gitar for progressiv metal-bandet Spiral Architect, og har spilt i bandet Lunaris fra 1999 til 2003, som gitarist. Siden han var mye opptatt som medlem av Satyricon måtte han trekke seg tilbake fra bandet Lunaris. Azarak kom i kontakt med bandet Lunaris gjennom jobben sin ved et platestudio da han møtte Mikael Omlid som er grunnlegger av bandet. Han har nylig startet bandet System:obscure sammen med Bugge Wesseltoft.
O, stsjastlivtsjik!
O, stsjastlivtsjik! (originaltittel: О, счастливчик!) er en russisk film fra 2009, regissert av Eduard Parri.
Handling
Slavik er en helt vanlig mann. Men som 26-åring innser han at livet hans er alt for tomt og uinteressant. Han har ingen en anstendig jobb, og har problemer med å starte forhold til kvinner. Slavik er veldig interessert i ekstremsport.
Men plutselig dukker det opp to menn - Oleg Genrihovich og Konstantin Germanovich - som tror at Slavik ønsker å begå selvmord. De foreslår en plan for Slavik. Men det viser seg etter hvert at de egentlig ikke ønsker ham lykke. I steden ønsker de at Slavik skulle dø som en ekte mann.
West Devon
West Devon er et administrativt distrikt i Devon, England. Administrasjonssenteret er Tavistock.
Distriktet ble opprettet 1. april 1974 ved at Okehampton, Okehampton landdistrikt og Tavistock landdistrikt ble slått sammen.
Solefald
Solefald er et norsk avant-garde metal-band.
Bandet ble stiftet som et black metal-band av Lars Are «Lazare» Nedland (vokal, keyboard og trommer) og Cornelius Jakhelln (vokal, gitar og bass) i august 1995. Solefald er et gammelt nordisk ord for solnedgang, og er tatt fra et maleri av Theodor Kittelsen. Bandet ble nominert til Spellemannprisen 2010 i klassen metal for albumet Norrøn livskunst fra 2010.
Sabine Paetz
Sabine John (født 16. oktober 1957 i Döbeln i Øst-Tyskland) er en tidligere østtysk mangekjemper. Hun vant sølvmedaljer i syvkamp under EM 1982 i Athen og VM 1983 i Helsingfors, begge gangene bak Ramona Neubert. John kronet karrieren med sølvmedalje i OL 1988 i Seoul.
Hellandselva
Hellandselva kan vise til:
Lars K. Norberg
Lars Koppang Norberg er en norsk musiker.
Norberg spiller bassgitar i bandet Spiral Architect, og har spilt for Ihsahn siden 2007.
Han er tidligere konsert-bassist i black metal-bandet Satyricon. Han har spilt med dem i perioden fra 2002 til 2007. Har også spilt i Anesthesia.
Keiser Wen av Sui
Keiser Wen av Sui, eller Wendi, eller Sui Wendi (隋文帝; personlig navn Yang Jian 楊堅, pinyin: Yáng Jiān; født 21. juli 541 i kommanderiet Hongnong 弘農 – omtrent dagens Sanmenxia i Henan i Kina; død 13. august 604), var grunnlegger og første keiser av Kinas Sui-dynasti, som etter over 350 års nasjonal splittelse skulle lykkes i å samle Kina igjen.
Han var en hardtarbeidende administrator og ofte gikk langt inn i detaljene. Som buddhist oppmuntret han til buddhismens spredning i landet, skjønt hans regjering offisielt støttet konfucianismen.
Liv og styre
Yang Jian begynte som embedsmann i Det nordlige Zhouriket. Han ble positivt lagt merke til i regjeringstidene til keiser Wu og keiser Xuan av det nordlige Zhou. Da keiser Xuan døde i 580, grep Yang, som var hans svigerfar, makten som regent. Etter å ha seiret mot general Yuchi Jiong, som stod ham i mot, etablerte han sitt eget dynasti: Sui-dynastiet, som keiser Wen. Dette dynastiet dominerte det nordlige Kina.
Det fulgte fem år med konsolidering og territorielle utvidelser. Deretter innledet han en omfattende administrativ reform, i stor grad etter modell fra det gamle Han-dynastiet. Han sørget også for at regjeringsverket ble dominert av hankinesere. Det ferske forbudet i Det nordlige Zhou mot buddhisme og daoisme ble reversert. Rikets buddhister ble så å si overflommet av keiserens gunst, noe som ikke minst hjalp den religiøse leder Zhiyis arbeide med å utvikle en mer stedegen kinesisk form for buddhisme.
Hovedstaden Chang'an ble så å si demontert og bygget opp på nytt, men i en enestående ny stor skala. Jordbruket tok seg opp, skatteinngangen økte og arbeidsstokken økte. Samtidig ble de militære styrker bygget kraftig opp.
I 589 klarte keiseren å beseire Chen, det siste av de ti dynastier, og med det erobre hele det sørlige Kina. Det siste angrepet fant sted langs flere akser: En halv million mann angrep fra Sichuan i øst til det nedre Yangtze i vest, med elvebåter og infanteri. Chenrikets skipsstyrker bet godt fra seg rundt de tre kløfter oppstrøms for Yichang, men styrkeoppbygningen der var skjedd på bekostning av sjøforsvaret av Yangtzi ved Chen-hovedstaden, Jiankang (nå: Nanjing). Slik kunne to Sui-styrker uhindret krysse elven, og kunne innta hovedstaden etter vare ett slag av betydning. Få falt, og byen ble ikke plyndret. Selv om mannefallet skulle ble større under de påfølgende fremrykningene sørover, var gjenforeningen gjennomført og landet i fred i 590. Keiser Wen var blitt oppdradd som buddhist. Vel ved makten gjorde han det ene krafttak etter det andre for å spre denne lære. Nesten 4 000 templer, pagoder, nonneklostre og munkeklostre ble grunnlagt under Wens styre, mange av dem i Chang'an. Én av pagodene der skal ha hatt en bakkeomkrets på 131 meter og en høyde på 100 meter. Antallet nye buddhastatuer som ble oppstilt var på over 100 000, i tillegg til de 1,5 millioner statuene som ble restaurert etter det nordlige Zhous ikonoklasme.
Mot slutten av sitt styre organiserte keiseren en seremoniell distribusjon av buddharelikvier til tredve spesialbygde relikviehelligdommer rundt om i riket. Relikviefordelingen var inspirert fra tilsvarende i det gamle India under keiser Ashoka (304–232 f.Kr.).
Keiser Wen rakk å repetere relikviedistribusjonsprosesjonene to ganger, slik at relikviehelligdommenes antall kom opp i 114. Dette ble viktige pilegrimsmål.
Keiser Wens personlige buddhisme handlet også om å sone for sine synder og forbedre sin karma; den milde fredsælhet som gjerne forbindes med buddhismen var ikke så fremtredende i hans embedsførsel. Mange var dem som keiseren sendte til retterstedet, likeså innvilget han svært mange «selvmordets privilegium». Han var en brutal keiser. Men på det personlige område førte han et nøysomt og eksemplarisk liv.
Hans kone var ikke kineser, og etter felles avtale tok han seg ikke flere hustruer, og etter at hun hadde født ham syv barn, var de tilfredse. I keiserpalasset ble ekteparet omtalt som «de to vise».
Det er uklart hvordan han døde. Den senere historieskrivning var kritisk til hans sønn og etterfølger, og det blir der mer enn antydet at sønnen, Yang Guang, drepte sin far fordi han fryktet hans straff. Men det kan også være at den 63 år gamle keiseren døde av sykdom.
Pietro Querini
Pietro Querini var en adelsmann og handelsmann fra Venezia, kjent fra sin egen beretning om seilasen, der han i januar 1432 drev i land utenfor Røst i Lofoten. «''I 100 dager befant vi oss i paradisets første krets. Til skam og skjensel for Italias riker.''»
Den første norske utgaven av Querinis beretning ble trykt i Trondheim i 1763 i en artikkel av Gerhard Schøning i Det Kongelige Norske Videnskabers Selskabs skrifter. Schøning mente at Querini og mennene hans gikk i land på den ubebodde Sandøya, sørvest for Røstlandet.
Querini på Røst
Det fullastede skipet med 68 mann om bord hadde seilt fra Kreta den 25. april 1431 med Flandern som mål. Men skipet fikk motvind og måtte holde seg langs Nordafrika. 2. juni passerte de Gibraltar, der styrmannen var ukjent med farvannene, så skipet ble skadet og måtte repareres i Cadiz. 14. juli 1431 la de til sjøs igjen. Etter 45 dager var de i nærheten av Kanariøyene der de omsider fikk medvind nordøstover. 25. august ankom de Lisboa som de forlot 14. september. Heretter blåste det opp, og roret ble slått løs i nærheten av Scilly-øyene. De drev bort fra land, og situasjonen var nå så alvorlig at to mann satt vakt over forrådene som ble rasjonert ut to ganger om dagen. Men de fikk konstruert to nødror som ga dem håp, selv om stormen ikke ga seg. I slutten av november flerret den seilene deres, og nå drev de rundt uten seil eller ror, svekket av sult, men tvunget til å pumpe døgnet rundt om ikke skipet skulle fylles av vann fra bølgene som slo inn over det. De fant bunn på 80 favner, men turde ikke bli liggende for anker, slik stormen slet i skipet.
17. desember 1431 var det så ille at de kappet stormasten som deretter ble feid til havs av en diger bølge. Nå la skipet seg over på ene siden så vannet fosset inn, og mannskapet var for utmattet til å klare å øse. I stedet gikk de i de to livbåtene. Den minste tok 21 mann og forsvant samme natt; Querini, tjeneren hans og offiserene gikk i den største livbåten med 47 mann om bord, og for å lette den, måtte de kaste noe av nisten på sjøen. De forlot et skip som ifølge Querini var lastet med over 800 fat malvasiavin, velduftende sypresstre, ingefær, pepper og andre kostbare varer. Men nå roet været seg, og de styrte østover i den tro at det ville føre dem til Irland. Nå meldte tørsten seg; de gikk tom for drikkevann. En gang i døgnet fikk hver mann et kvart beger vann. Daglig døde 2-4 menn, påfallende nok de som hadde sett sterkest ut. 19. desember ble den siste vinskvetten utdelt. Fremdeles styrte de nordøstover.
5. januar 1432 så mennene land da det grydde av dag. De rodde det de kunne, men dagen varte bare to timer, og mennene var stygt medtatte. I gryet neste morgen var landstripen borte, men det var fjelland like ved. Dit seilte de, men gikk på grunn på et undervannsskjær, «gråtende overgav vi oss til Gud og Hans Mor» da en stor bølge skyllet dem inn på land, «utmattede lik svake, små trekkfugler». Stranden var tilsnødd, og de spiste av snøen alt de orket, men fem av mennene døde samme natt. Italienerne gjorde opp ild med toftene i båten og varmet litt skinke som var tilbake. Av årer og seil rigget de til to små hytter, tre holdt til i den ene og 13 i den andre. Røyk fra den våte veden sved i øynene så de fryktet å bli blinde. Lus plaget dem voldsomt; Querinis skriver var så oppspist på halsen, helt inn til senene, at han omkom. Stort annet å spise enn blåskjell fant de ikke. Tre spanjoler døde, men de tretten gjenlevende var så svake at det tok dem tre dager å bære borte de døde. Etter halvannen uke gikk Querinis tjener ut for å samle muslinger da han oppdaget et lite hus, og kumøkk rundt. Det var tungt å gå i den dype snøen, men der kom de seg omsider i hus. En enorm fisk som var kastet i land, ga dem rikelig føde i flere dager da det blåste så hardt at det ville vært uråd å gå ut og lete etter skjell. En dag kom en mann og de to sønnene hans over for å lete etter sauene sine. Sønnene så røyk fra pipen og gikk for å undersøke. Italienerne hørte stemmer utenfor, og trodde først det var sjøfugl de hørte, men Cristoforo Fioravanti gikk ut og fikk øye på fiskerne som ble fælne ved synet av de utsultede menneskene. To av dem fikk de plass til i båten sin og tok dem med tilbake til Røst. Derfra gikk seks båter ut til Sandøy for å hente resten, med øl og rugbrød som Querini syntes «smakte som manna». På Røst fikk han som høvedsmann bo hos Sandøys fornemste mann. Querini var så svak ved ankomst at sønnen leide ham til døren, der husfruen tok imot og nektet ham å falle på kne for seg. I stedet ga hun ham en skål melk å styrke seg på.
Etter tre-fire måneder med pleie fra lokalbefolkningen reiste de sørover som gjester på en båt i jektefarten lastet med tørrfisk, med stopp i Trondheim, Vadstena i Sverige og London. Bare 11 kom til slutt tilbake til Italia.
Den lokale presten hadde fungert som tolk, og da italienerne gjorde seg klar for hjemreise, forlangte han, «da han var en tysk dominikanermunk», to kroner pr måned i betaling fra hver av gjestene. Ialt mottok han seks sølvkopper, seks gafler og seks skjeer. «Den største del av dette kom i den onde broders hånd.» På avreisedagen fikk italienerne med seg fisk som gave. Kvinnene og barna gråt, «og vi med dem». Presten slo følge med de reisende for å overbringe erkebiskopen hans andel av godset. Querinis reiseskildring fra ferden og oppholdet på Røst har gitt verdifull kulturhistorisk kunnskap om et nordnorsk fisker- og bondesamfunn i middelalderen.
«Querini-støtten» ble reist i 1932 på Sandøya utenfor Røst til minne om hendelsen.
Querinis beretning
Querini skrev ned det han hadde opplevd i Norge, og en håndskreven versjon av hans beretning  I paradisets første krets finnes bevart i Vatikanbiblioteket.
I 1550-årene ble beretningen utgitt i Venezia av geografen Giovan Battista Ramusio i samlingen Delle navigationi e viaggi. Beretningen ble første gang oversatt til tysk i 1613. Deler av denne teksten ble oversatt videre til norsk og publisert av Gerhard Schøning i Det Kongelige Norske Videnskabers Selskabs Skrifter i 1763
I 2007 ble originaltekstene oversatt til moderne italiensk og gitt ut i boken Il Naufragio della Querina.
Gjengivelser i litteratur og kultur
Historien om Querini har inspirert en rekke forfattere og kunstnere:
Laudakia
Laudakia er en slekt med store agamer, som lever fra det østre middelhavsområdet til India, Tibet og Xinjiang. Artene i slekten har ikke strupesekk, eller ryggkam. I motsetning til de fleste andre agamer kan de kaste fra seg halen om en fiende angriper.
Medlemmene i denne slekten ble tidligere regnet til Agama, men S.M. Moody viste i 1980 at denne slekten var parafyletisk, og fordelte artene på fire slekter. En av disse slektene ble kalt Stellio. Det har seinere vist at dette navnet er ugyldig av tekniske årsaker (nomen dubium), og at artene i Stellio tilhørte to ulike klader. På grunn av dette er de asiatiske artene nå plassert i Laudakia, og artene fra Afrika og Den arabiske halvøy i Acanthocercus.
Dominik Holec
Dominik Holec (født 28. juli 1994) er en slovakisk fotballspiller som spiller for den polske klubben Lech Poznań, på lån fra den tsjekkiske klubben Sparta Praha.
Anne Solsvik
Anne Solsvik (født 25. februar 1981 i Arendal) er tidligere leder i Unge Venstre og personlig rådgiver for Venstre-leder Trine Skei Grande. Hun er i dag statssekretær for Guri Melby i Kunnskapsdepartementet.
Hun ble i 2007 innvalgt som representant for Venstre i kommunestyret i Arendal. Ved stortingsvalget i 2009 stilte hun som andrekandidat på Venstres liste i Aust-Agder.
Fra 2015 til 2020 jobbet hun i kommunikasjonsbyrået First House, der hun var partner fra 2019.
Großer Plöner See
Großer Plöner See (alternativ skrivemåte: Grosser Plöner See; betydning: Store Plönsjø) er en innsjø i delstaten Schleswig-Holstein i Tyskland. Den største byen ved dens bredder er Plön, som har gitt innsjøen dens navn. Den er delstatens største innsjø, og den tiende største i Tyskland. Den ligger i kretsen Plön, mens østbredden danner grense mot kretsen Øst-Holstein. Det er også kort vei til Segeberg. Som navnet tilsier, finnes det en mindre Plöner See, som er Kleiner Plöner See.
Innsjøen ligger i Holsteinske Sveits, et naturskjønt område som danner en naturpark.
Definisjonsmakt
Definisjonsmakt er et todelt ord som har betydningen at noe eller noen har makt til å skape definisjoner; makt til å få gjennomslag for sin versjon av virkeligheten. Når det er flere definisjoner på et begrep eller oppfatning, vil den som har definisjonsmakt få innflytelse for sin definisjon. En annen måte å uttrykke dette på er at definisjonsmakt er «makt til å omforme subjektive problemer til objektive». Definisjonsmakt kan nærmere forklares som makt til å innvirke på hvem som får tilgang til det offentlige ordskiftet.
Definisjonsmakt er en form for ideologisk makt som igjen er en makt over tanker, verdier, følelser og oppfatninger. Makt er ikke nødvendigvis tvang (som ved økonomisk eller militær makt), men i de begreper som gir mening for verden rundt. Definisjonsmakt er i et demokratisk samfunn en form for «myk makt» eller «overtalelsens makt».
MS «Nexans Aurora»
MS «Nexans Aurora» er verdens største og mest avanserte kabelleggingsfartøy per 2021. Den 4. juli 2018 signerte Nexans kontrakt med Ulstein Verft for bygging av skipet. Skipet ble ferdigstilt i 2021, som byggenummer 314. Fartøyet ble overlevert til Nexans den 31. mai samme år. MS «Nexans Aurora» har en lengde på 149,9 meter, og en bredde på 31 meter. Skipet er utstyrt med seks stykk Bergen Engines som yter 3600 kW. Disse gir skipet en toppfart på 14 knop. Om bord er det 90 enkeltlugarer.
Kabellegging
Skipet kan legge kabler på 10,000 tonn, med diameter på opptil 40 centimeter. Det er også mulighet for å legge telekabler og flytende gass. Det største kabelhjulet som er montert på et flytende fartøy er montert på MS «Nexans Aurora». Skipet kan utføre kabelspleising og reparasjoner ned til 2500 meters dyp.
Skipet blir blant annet brukt til å installere kabler til havvindprosjektet Seagreen i Skottland.
Chilperik II
Chilperik II (født ca. 670, død 13. februar 721 i Nyon), født Daniel, var den yngste sønnen til Childerik II og var konge i Neustria fra 715 og frankernes enekonge fra 718 til hans død i 720. Han var den siste merovingerdynasten som utøvet autoritet på egen hånd.
Bakgrunn
Han ble sendt til et kloster som spedbarn for å beskyttes fra de interne konfliktene i familien. Der ble han oppdratt som Daniel til Dagobert III døde i 715.
Konge
Han ble da (715) tatt fra klosteret, 43 år gammel, og hevet på skjoldet til de neustriske krigerne som konge, slik skikken var. Han tok det kongelige navnet Chilperik, selv om han på grunn av sin bakgrunn fra klosteret, var en svært forskjellig fra Chilperik I.
På dette tidspunktet tok hendelsene en vending mot Chilperik. Idet han og Ragenfrid ledet deres triumferende soldater tilbake til Neustria, falt Karl over dem nær Malmédy, og i slaget ved Abléve omringet Karl dem og de flyktet. Etter dette forble Karl Martell praktisk talt ubeseiret og Chilperiks sterke vilje ble kuet i en rekke kampanjer som ble ført i neustrisk territorium. Karl returnerte til Neustria i 717 med en hær og bekreftet sin overlegenhet med en seier ved Vincy, nær Cambrai. Han forfulgte den flyktende kongen og rikshovmesteren til Paris før han vendte tilbake for å ta seg av Plektrude og Köln. Etter å ha lyktes der, utropte han Klotar IV til konge av Austrasia i opposisjon til Chilperik. Chilperik svarte i 718 med å alliere seg med Odo den store, hertugen av Aquitaine som hadde blitt uavhengig under konfliktene i 715, men han ble igjen beseiret av Karl ved Soissons.
Kongen flyktet med sin allierte hertug til området sør for Loire og Ragenfrid flyktet til Angers. Snart døde Klotar IV og Odo oppgav Chilperik. I bytte mot anerkjennelse av Chilperik som frankernes enekonge, anerkjente han Karl Martell som rikshovmester over alle kongedømmene.
Han ble offisielt hevet på skjoldet som frankernes konge i 719, men han levde bare ett år etter dette og hans etterfølger var marginale rois fainéants («gjør–ingenting–konge»). Han døde i Attigny eller Soissons i 720 (eller muligens 721).
Velutinodorcus velutinus
Velutinodorcus velutinus (også kjent som Dorcus velutinus) er en bille som hører til familien hjortebiller (Lucanidae) i gruppen skarabider (Scarabaeoidea).
Utseende
En nokså liten (20-25 millimeter), matt, brun hjortebille. I likhet med de andre artene i slekten Velutinodorcus er overflaten fløyelsaktig, og hannens kjever er lite forstørrede slik at det blir liten forskjell mellom kjønnene i utseende. Hannens mandibler er omtrent så lange som hodet, kort sigdformede uten påfallende tenner. Hodet er noe utvidet mot sidene under fasettøynene. Dekkvingene har fine punktrader og rader av små, oppstående, lyse skjell. Hunnen ligner hannen bortsett fra at kjevene er mindre, omtrent halvparten av hodets lengde.
Utbredelse
Arten er vidt utbredt i det sørlige Asia: India, Bhutan, Myanmar, Thailand, Laos, Vietnam og det sørlige Kina.
Systematisk inndeling
Arten blir ofte plassert i slekten Dorcus.
Mimocularia
Mimocularia er en slekt av biller som tilhører den artsrike underfamilien Lamiinae i familien trebukker (Cerambycidae). Slekten omfatter bare én kjent art.
Utbredelse
Arten er bare kjent fra Kamerun.
Icosagon
I geometri, er en icosagon en tyvesiders polygon.
Den indre vinkel av en regulær icosagon er 162°, arealet med sider lik lengden a er gitt ved
Summen av de indre vinklene av en hvilken som helst icosagon er 3240 grader.
Jacob Lindboe
Bakgrunn og yrkeskarrière
Han ble født i Christiania som sønn av kjøpmann Jacob Wibe Lindboe (1803–1861) og Amalie Margrethe Oxholm (1815–1889), og ble farbror til skiløper Einar Lindboe (1876–1953), svigersønn av kjøpmann Anton Mathias Jenssen (1818–1895), svoger til kjøpmann Anton Jenssen (1850–1927) og svigerfar til direktør Leif J. Moltke-Hansen (1881–).
Jacob Lindboe hadde examen artium fra 1864 og juridisk embedseksamen fra 1867. I 1868 slo han seg ned i Trondhjem, og fra 1869 praktiserte han som overrettssakfører i byen. Lindboe ble senere utnevnt til sorenskriver på Nordmøre i 1891 og lagmann i Eidsivating og Frostating i 1892. Han var medstifter av Nordenfjeldske Kunstindustrimuseum i 1893 og frimurerlosjen St. Johanneslogen St. Olaf til det gjenreiste Tempel i Trondhjem i 1881. I sistnevnte var han ordførende mester 1888–1891. Han bodde på Nidareid gård på Ila frem til 1899, da han flyttet tilbake til fødebyen.
Politisk arbeid
Allerede i studietiden var Lindboe en sterk tilhenger av Johan Sverdrup og opposisjonen på Stortinget. Det vakte oppsikt i den konservative bastionen at Lindboe, som var inngift i Jenssen-familien og kom fra det høyere sosiale lag, sluttet opp om opposisjonspolitikken. Han røk senere uklar med den konservative Jenssen-familien på grunn av politikk. Lindboes kone ble eksempelvis nektet adgang til farens begravelse, fordi hun var gift med Lindboe. Han var medstifter og første formann i den radikale velgerforeningen Thrøndernes Grundlovsforening, senere kjent som Trondheim Venstre, fra 1883. De andre grunnleggerne var redaktør Henrik Severin Kjær, direktør Karl Gether Bomhoff, apoteker Johan Brun og kapellan J.B. Ebbesen. I 1884 var Lindboe formann i Søndre Trondhjems Amts Fælles Venstreforening.
Ved dannelsen av Venstre som et landsdekkende parti i 1884, ble Lindboe innvalgt i partiets landsstyre med det nest høyeste stemmetallet, bare forbigått av Sverdrup. Under den senere partisplittelsen fulgte han «det rene Venstre», og ble sittende i landsstyet frem til 1889. Han var innvalgt på Stortinget fra Trondhjem og Levanger 1895–1900, og markerte seg først og fremst i nasjonale spørsmål, blant annet som saksordfører for loven om det rene flagget i både 1896 og 1898. Bjørnstjerne Bjørnson kalte ham visstnok «den rødglødende lagmand fra Trøndelagen». Han gikk inn for allmenn stemmerett for begge kjønn, og ledet komiteen som behandlet forslaget til militær straffelov. Han var også med på å vedta den første loven om kremasjon i 1898, og ble etter eget ønske kremert etter sin død i 1902. Han var medstifter av Norsk Kvinnesaksforening i 1884 og var styremedlem i Trondhjems Kvinnesaksforening fra starten i 1885.
Utmerkelser
I 1958 ble Lagmann Lindboes vei på Byåsen i Trondheim oppkalt etter ham.
Stortingsvalget 2017 i Akershus
Stortingsvalget 2017 i Akershus avholdes mandag 11. september 2017. Det skal velges sytten stortingsrepresentanter for valgkretsen Akershus fylke for valgperioden 2017-2021, herav seksten distriktsmandater og ett utjevningsmandat. Det er det samme antallet som ved stortingsvalget i 2013.
Innvalgte i perioden 2013–2017
I perioden 2013–2017 har følgende stortingsrepresentanter vært innvalgt for Akershus:
Sosialistisk Venstreparti manglet 419 stemmer for å vinne distriktsmandat i fylket, men vant isteden utjevningsmandatet. Høyre var nærmest til å miste ett distriktsmandat, partiet vant sistemandatet med en margin på 885 stemmer.
Hårek Elvenes (H) var fast møtende vararepresentant for statsråd Jan Tore Sanner i hele perioden.
Marianne Aasen (3 perioder), Gunvor Eldegard (3), Ib Thomsen (3), Syvli Graham (2), Mette Tønder (1) og Bård Vegar Solhjell (2) stiller ikke til gjenvanlg i 2017.
Stortingskandidater 2017
Alliansen:
Arbeiderpartiet:
Usbekistantid
Usbekistantid er standard-tidssonen i Usbekistan. Den ligger 5 timer foran UTC, det vil si tidsavvik UTC+5. Usbekistan bruker ikke sommertid, til tross for konstant debatt hvorvidt det burde innføres.
Stortingsvalget 2017 i Akershus
Stortingskandidater 2017
Fremskrittspartiet:
Usbekistantid
Før Sovjetunionen gikk i oppløsning var det to tidssoner i Usbekistan. I sovjettiden besto de fleste tidssonene i unionen av sommertid om vinteren og dobbel sommertid om sommeren. Den vestlige delen av landet brukte Samarkandtid, som lå 5 hhv. 6 timer foran UTC. Den østlige delen brukte Tasjkenttid 6 hhv. 7 timer foran UTC. I 1991 ble ikke klokkene stilt framover om våren, slik at det den påfølgende sommeren kun ble brukt enkel sommertid. Samme høst ble det innført en enhetlig tidssone på 5 timer foran UTC.
Billy McNeill
William «Billy» McNeill (født 3. mars 1940, død 22. april 2019) var en britisk fotballspiller og manager, kjent som kaptein på Celtic FCs «Lisbon Lions»-lag i 1967, og senere trener for klubben i to perioder. Som spiller fikk han 486 ligakamper i Skottland for Celtic, noe som gjør han til den spilleren som har spilt flest ligakamper for klubben. Totalt hadde han spilt 790 kamper for Celtic da han la opp som spiller i 1975.
Stortingsvalget 2017 i Akershus
Stortingskandidater 2017
Helsepartiet:
Billy McNeill
Han hadde kallenavnet «Cæsar» og var lagets kaptein i perioden 1962–1975.
Han fikk også 29 landskamper for Skottland og scoret tre mål. Som manager jobbet han for Clyde FC, Aberdeen FC, Celtic FC i to perioder, Manchester City FC og Aston Villa FC. Han fungerte også en periode i Hibernian FC. Han ble tildelt prisen SFWA Footballer of the Year da prisen ble innstiftet i 1965 og tilsvarende managerprisen SFWA Manager of the Year i 1988.
10. april 2015 ble det meldt at Celtic hadde til hensikt å reise en statue av ham i området ved Celtic Park, sammen med statuene av broder Walfrid, Jock Stein og McNeills tidligere lagkamerat Jimmy Johnstone.
McNeill døde den 22. april 2019.
Stortingsvalget 2017 i Akershus
Stortingskandidater 2017
Høyre:
Kristelig Folkeparti:
Kystpartiet:
Liberalistene:
Miljøpartiet De Grønne:
Partiet De Kristne:
Piratpartiet:
Pensjonistpartiet:
Rødt:
Senterpartiet:
Sosialistisk Venstreparti:
Venstre:
Meningsmålinger
Lokale meningsmålinger for Akershus med spørsmål om stortingsvalg.
Mandatfordeling:
De hvite bussene
Skandinaviske politiske fanger hadde første prioritet, men også svenske kvinner og barn som bodde i Tyskland skulle hentes ut. Hvis det var mulig kunne man, i tillegg til disse, ta med andre. Aksjonen var en stor humanitær suksess og reddet livet til mange fanger, men den er òg blitt kritisert for å være for ensidig rettet mot skandinaver, for at den ikke i samme grad hjalp fanger av andre nasjonaliteter, og for dens transporthjelp til det tyske SS.
Av omkring 770 jøder deportert fra Norge overlevde omkring 30, og av disse ble to eller tre hentet av de hvite bussene: Leif Wolfbergs kartotekkort ble endret til «nordmann» slik at han kom med fra Sachsenhausen. Josef Berg kom også med.
Stortingsvalget 2017 i Akershus
Meningsmålinger
Tabellen oppgir bare fordeling av de 16 distriksmandatene. Utjevningsmandatet tildeles i sammenheng med landsresultatet.
De hvite bussene
Skandinaviske fanger i Tyskland
Danmark og Norge ble invadert av Tyskland 9. april 1940, og allerede i juni ble den første norske fangeleiren opprettet; Ulven leir utenfor Bergen. Etter hvert som motstanden mot okkupasjonen økte ble stadig flere nordmenn arrestert. De fleste ble holdt fanget i Norge, men etter hvert ble, av ulike årsaker, tusenvis av nordmenn sendt til leirer og fengsler i Tyskland og Polen – de første allerede høsten 1940. I Danmark begynte arrestasjonsbølgen og deportasjonene først for alvor med samarbeidsregjeringens avgang 29. august 1943.
De skandinaviske fangene i Tyskland var delt i ulike kategorier, fra såkalt sivilinternerte som bodde sivilt og hadde en viss frihet til NN-fanger (Nacht und Nebel, «natt og tåke») som skulle arbeides til døde. Etter hvert som den skandinaviske fangebefolkningen i Tyskland økte, ble det organisert hjelpearbeid. De norske sjømannsprestene i Hamburg, Arne Berge og Conrad Vogt-Svendsen, oppsøkte fanger, hjalp dem med mat og formidlet brev til familie i Norge og Danmark. Hiltgunt Zassenhaus var fast tolk ved fangebesøk og gjorde en stor innsats for deres vel. Vogt-Svendsen knyttet også kontakt med de sivilinternerte på godset Gross Kreutz, familiene Hjort og Seip. Våren 1944 arbeidet den norske regjeringen i London med planer for redning av fanger fra Tyskland etter en alliert okkupasjon av landet. Planene tok utgangspunkt i at løslatte fanger skulle transporteres ut sjøveien etter at Tyskland var under alliert kontroll. Samtidig opprettet en del nordmenn i Stockholm på eget initiativ «Den midlertidige fangehjelp». Pressemannen Odd Medbøe reiste fra Berlin til Norge i 1944 og formidlet da kontakt mellom gruppen i Gross Kreutz og «fangeledelsen» i Sverige. Senere ble denne hemmelige formidlingen overtatt av svensk utenrikstjeneste. I januar 1944 informerte Medbøe Ditleff om at det var etablert hemmelige norske komiteer i Berlin og Hamburg. Fra den 17. april 1944 til et tidspunkt noen uker efter invasjonen, var forbindelsen mellom den norske legasjonen i Stockholm og eksilregjeringen i London sterkt redusert på grunn av britisk «diplomatic ban». Den norske representasjonen i Stockholm måtte derfor i perioder arbeide på egenhånd uten godkjenning fra regjeringen.
Camillo Milli
Camillo Migliori, best kjent som Camillo Milli (født 1. august 1929 i Milano i Italia, død 20. januar 2022 i Genova) var en italiensk teater-, film- og fjernsynsskuespiller.
Liv og virke
Camillo Milli begynte sitt teakervirke under Giorgio Strehler på Piccolo Teatro di Milano, der han debuterte 1951 og virkettil 1953. I 1960- og1970-årene arbeidet han intensivt med Luigi Squarzina på Teatro Stabile in Genoa, særlig med Carlo Goldoni-repertoaret.
De hvite bussene
Skandinaviske fanger i Tyskland
På dansk side hadde admiral Carl Hammerich lenge arbeidet med hemmelige planer for et «Jyllandskorps» for å redde dansker og nordmenn ut fra leirene. Hammerich hadde god kontakt med både de norske sjømannsprestene i Hamburg, kretsen på Gross Kreutz og med Ditleff i Stockholm. I 1945 var det om lag 6 000 dansker fanger i Tyskland. I løpet av 1944 gjorde danskene et omfattende planleggingsarbeid, registrerte fanger, transportressurser, forpleining og karantene for fangene ved ankomst Danmark. Hammerich besøkte Stockholm i februar, april og juli 1944 og diskuterte der planene med Ditleff.
Planer for evakuering
I oktober 1943 var Odd Medbøe i Berlin og hadde møte med blant andre Didrik Arup Seip. Medbøe mente det var avgjørende å komme i kontakt med norske myndigheter i Stockholm slik at man var forberedt på å hjelpe de norske fangene «når katastrofen nærmet seg». Medbøe hjalp til med å opprette kontakt og den svenske journalisten Olle Ollén bidro som kurer. Minister Niels Christian Ditleff etablerte i januar 1944 «Styret for den midlertidige fangehjelp». I Berlin fordelte familiene Hjort og Seip, Bjørn Heger, Theo Findahl og sjømannsprestene fordelte leirer og fengsler i mellom seg og var beredt til å hjelpe i en krisesituasjon. Det kom etterhvert danske fanger til Sachsenhausen og det lille norske miljøet samarbeidet med danske. Sommeren 1944 snakket de danskene om at det skulle organiseres et bilkorps («Jyllands-korpset») som skulle stå klar til å evakuere danske og norske fanger. Carl og Borghild Hammerich hadde sommeren 1944 120 fiskebiler (hver med plass til 50 personer) til disposisjon, men ikke tilstrekkelig bensin. Ditleff planla på sin side å sende tre norske skip til Lübeck med busser som skulle samle opp fanger når sammenbruddet i det tyske regimet kom. I oktober 1944 skrev Johan B. Hjort en redegjørelse om fangenes situasjon og behovet for evakuering; Seip leverte notatet til den svenske legasjonen. Minister Ditleff utarbeidet 30. november 1944 en evakueringsplan som innebar at svenskene skulle forhandle direkte med Himmler og Ditleff foreslo overfor Folke Bernadotte å evakuere sivile norske og danske fanger til Sverige.
Da krigen nærmet seg slutten var det en reell frykt for at fangene i konsentrasjonsleirene ville bli likvidert. Ifølge Heger og Seip ble de advart om dette blant annet av Paul Rosbaud, spionen med dekknavnet «Griffen». Sjømannsprest Vogt-Svendsen hadde fått opplysninger fra en fange i Buchenwald om et rundskriv fra Himmler med instruks om å henrette fangene når allierte styrker nærmet seg. Wanda Heger hadde også et møte med grev Folke Bernadotte i Berlin. Avtalen med Himmler innebar at Bernadotte kunne rådføre seg med Seip i Groß Kreutz. Seip involverte da resten av den lille norske gruppen der.
Ditleff forhandlet i januar 1945 med den svenske utenriksministeren og med prins Carl (president i svensk røde kors) og Folke Bernadotte i svenske røde kors. Planen om evakuering med norske skip fra nordtysk havn (foretrukket av myndighetene i London) var ikke mulig å gjennomføre. Alternativet var da en ren svensk operasjon og forberedelsene til en slik var allerede gjort. Ditleff mente at operasjonen burde være i regi av svensk røde kors. Tidlig i februar mente Ditleff at det straks måtte forhandles med tyske myndigheter på grunn av situasjonen i Tyskland og faren for at fangene ville bli likvidert. Ditleff informerte Bernadotte om antall norske fanger på forskjellige steder og om «Jyllandskorpset» planlagt sommeren 1944. Ditleff anbefalte Bernadotte å søke råd hos nordmennene i Groß Kreutz. Seip møtte i Bernadotte i Berlin 17. og 19. februar 1945 og overleverte mer informasjon om norske fanger og mulige evakueringsopplegg. Evakuering til Sverige, Norge/Danmark eller til Sveits ble skissert. Bernadott forhandlet med Himmler disse dagene og Himmler gikk med på å samle skandinaviske fanger i en leir (Neuengamme i Hamburg) under tilsyn av svensk røde kors. Felix Kersten ba om at fangene i Neuengamme skulle slippes videre og ba Himmler være velvillig i forhandling med Bernadotte særlig når det gjaldt kvinner og barn.
Evakuering eller «stay put»?
Etter hvert som de allierte styrkene i 1944 nærmet seg Tyskland ble det fra SHAEF (de alliertes hovedkvarter) bestemt hva som skulle skje med fangene. I den norske eksilregjeringen hadde major Johan Koren Christie den 23. september utarbeidet et PM om dette; fangene skulle «stay put», altså vente inntil de ble befridd av de allierte. Familiene Hjort og Seip på Gross Kreutz fikk kjennskap til dette måneden etter og reagerte raskt; Johan Bernhard Hjort skrev en rapport hvor han sterkt frarådet forslaget. Han argumenterte for at fangene risikerte å bli likvidert, og at de derfor måtte reddes ut av Tyskland før landet ble okkupert, og skrev så:
Hjorts rapport fra oktober 1944 er første gang et forslag om en svensk aksjon for de skandinaviske fangene luftes; forslaget ble imidlertid først kjølig mottatt. Det ble ansett for å være en norsk jobb, og man var lite innstilt på å gi svenskene noen mulighet til å utmerke seg ved krigens slutt.
Svensk mesterskap på 100 km 2017
Svensk mesterskap på 100 km landeveisløp 2017 (SM 100 km landsväg) ble arrangert 7. juli 2017, som en del av Borås Ultra 2017 (SM-veckan) i Borås i Sverige.
Camillo Milli
Liv og virke
Milli var også karakterskuespiller i filmer, særlig i humoristiske roller, gjerne sammen med Paolo Villaggio. På fjernsyn ble han mest kjent som Ugo Monti iCanale 5 TV-serien CentoVetrine.
David Anders
David Anders (født David Anders Holt 11. mars 1981) er en amerikansk skuespiller som er best kjent for sine roller som Julian Sark i TV-serien Alias, og rollen som Adam Monroe i superhelt-serien Heroes. Selv om Anders er amerikansk, krevde begge disse rollene at han brukte en britisk aksent.
Stortingsvalget 2017 i Akershus
Valgte Stortingsrepresentanter
Høyre mistet ett distriktsmandat til Senterpartiet og ett til Sosialistisk Venstreparti. Fylkets utjevningsmandat gikk da fra SV til Høyre. Følgende representanter ble valgt:
David Anders
Skuespillerkarrière
Anders tok scene-navnet "David Anders" fordi der var en annen skuespiller ved navn David Holt. Han valgte derfor å bruke mellomnavnet sitt.
Etter å ha flyttet til Los Angeles, fikk Anders snart rollen som spionen "Julian Sark" ("Mr. Sark") i TV-serien Alias. Denne rollen hadde han fra 2002 til 2006. Anders fikk rollen etter to filmer og gjesteroller på TV. Rollen han fikk i Alias ble hans gjennombrudd. Det var opprinnelig en gjesterolle, som ble gjort til en fast rolle.
I 2007 fikk Anders en av rollene i den andre sesongen av Heroes i rollen som "Adam Monroe"/"Takezo Kensei", en ny karakter med evnen til å regenere seg. Anders ble igjen bedt om å bruke en britisk aksent.
De hvite bussene
Evakuering eller «stay put»?
Mens Ditleff forsøkte å påvirke Londonregjeringen fikk danskene tysk tillatelse til å hente ut fanger. De første var danske politimenn fra Buchenwald, og den første transporten gikk den 5. desember. Frem til slutten av februar 1945 hentet danskene med egne kjøretøy hjem 341 fanger, de fleste av dem syke. Disse transportene ga danskene verdifulle erfaringer som senere skulle komme de hvite bussene til gode.
Stortingsvalget 2017 i Akershus
Valgte Stortingsrepresentanter
Som fast møtende vararepresentant for statsråd Jan Tore Sanner møter Bente Stein Mathisen (61) Asker, Høyre.
De hvite bussene
Evakuering eller «stay put»?
Da krigen nærmet seg slutten var det en reell frykt for at fangene i konsentrasjonsleirene ville bli likvidert. Ifølge Wanda Heger ble de advart om dette blant annet av Paul Rosbaud, spionen med dekknavnet «Griffen». Seip og Hjort ble informert av en kommandant for en av de store leirene at fangene skulle likvideres ved fare for alliert okkupasjon. Likvideringen skulle gjøres på en halv time ifølge kommandanten.
Svensk hjelp til fangene
Sverige var, som det eneste nordiske landet, nøytralt under andre verdenskrig; men det var en nøytralitet som svingte i takt med krigen. Frem til tyskernes nederlag i slaget om Stalingrad var Sverige tvunget til å være imøtekommende overfor Tyskland, men etter Stalingrad endret Sverige sin politikk og nærmet seg de allierte.
Folke Bernadotte var barndomsvenn av Ann-Mari gift med Otto von Bismarck, barnebarn av jernkansleren med samme navn. von Bismarck stilte sitt gods Friedrichsruh slott i landsbyen Friedrichsruhe, et par mil fra Neuengamme, til disposisjon for redningsaksjonen.
Den 5. februar 1945 oversendte Ditleff et nytt PM til svensk UD, nå som en offisiell norsk anmodning. Sverige ble anmodet om å sende en Røde Kors-delegasjon til Berlin for å forhandle om de skandinaviske fangene, for deretter å sende en svensk hjelpeekspedisjon. Den svenske utenriksministeren Christian Günther var positiv, regjeringen gav samtykke til at Folke Bernadotte som nestleder i Svensk Røde Kors skulle
Folke Bernadotte fløy til Berlin den 16. februar 1945 og hadde møter med en rekke naziledere; utenriksministeren Joachim von Ribbentrop, Ernst Kaltenbrunner, sjef for sikkerhetstjenesten, Walter Schellenberg og Heinrich Himmler, Reichsführer-SS. Himmler, som Hitlers stedfortreder og Nazitysklands nest mektigste mann, var først negativ til å transportere ut fangene. De ville jo kunne utdannes som polititropper, slik det nøytrale Sverige allerede gjorde med andre nordmenn og dansker. Bernadotte var tvunget til å gå til sitt sekundære forslag, at fangene skulle kunne samles i en leir slik at det svenske Røde Kors der kunne bistå fangene. Bernadotte anslo overfor Himmler at antallet skandinaviske fanger var 13 000, mens Himmler mente det ikke dreide seg om mer enn 2-3 tusen.
Ved et nytt møte med Schellenberg den 21. februar fikk Folke Bernadotte beskjed om at Himmler hadde godtatt forslaget om å samle de skandinaviske fangene i en leir, Neuengamme. Under besøket i Berlin hadde Folke Bernadotte også flere møter med kretsen fra Gross Kreutz; Didrik Arup Seip, Conrad Vogt-Svendsen, Wanda Hjort og Bjørn Heger. Bernadottes sekundære forslag til Himmler (som han så godtok) var utarbeidet av Heger. Familien Hjort hadde mange fremstående tyske slektninger og satt formelt internert på slottet Groß Kreutz, men de beveget seg ganske fritt og kunne blant annet besøke norske fanger i blant annet Sachsenhausen. De skaffet seg slik oversikt over mange norske fanger.
Ekspedisjonen etableres
Grunnlaget for ekspedisjonen var flere års planlegging og innsamling av informasjon fra dansk og norsk side, et grunnlag som svenskene brukte uten særlige endringer. Sveriges Røde Kors tok kontakt med den svenske hæren som raskt stilte til rådighet transportkapasitet. I realiteten var dette:
Samme betraktning hadde danske Johannes Holm, han bemerket at: «Det var tydeligt for os, at det var en militærkolonne under ledelse af militære officerer, til trods for deres Røde Kors uniformer.»
Sammensetning av ekspedisjonsstyrken
Styrken ble oppdelt i tre busstransporttropper (hver med 12 busser), en lastebiltropp (med 12 lastebiler) og en intendanturtropp. Styrkens transportkapasitet ble 1 000 personer for lengre distanser, 1 200 personer for kortere distanser der også lastebilene kunne benyttes.