cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
SVT HD
Historie
SVT og TV 4 sendte fra Fotball-VM 2006 i Tyskland i HDTV i en felles tilfeldig kanal. Kanalen ble sendt via satellitt (Canal Digital) og i det digitale bakkenettet på fire plasser. Tilgangen på mottagere (digitalbokser) var sterkt begrenset (bare noen hundre bokser) og bare noen få kunne se sendingerne. Etter fotball-VM 2006 fortsatte SVT sendingerne på egen hånd og døpte kanalen om til SVT HD.
Kanalen befant seg i begynnelsen bare via satellit og inngikk da bare i Canal Digitals tilbud. 12. desember 2006 begynte Comhem å sende kanalen over deres kabel-TV. Fra 27. mai 2007 ble kanalen tilgjengelig i det digitale bakkenettet, først bare i Mälardalen og først senere i resten av landet.
Kanalen ble nedlagt den 1. mars 2010.
EM i friidrett innendørs 1987
3000 m kappgang
<br style="clear:left;" />
Bertrand Gille
Bertrand Gille (født 24. mars 1978, i Valence i Frankrike) er en fransk tidligere håndballspiller. Han spilte linjespiller på det tyske laget HSV Hamburg og på franske Chambéry Savoie HB. Han har en eldre bror, Guillaume, som også var profesjonell håndballspiller, og som han spilte sammen med både på klubblaget og på det franske landslaget. Gille la opp i 2015.
Karriere
Gille er ridder av Æreslegionen.
Anne Mathilde Hanstad
Anne Mathilde Hanstad (født 1953) er en norsk lege og spesialist i allmennmedisin og sosialmedisin.
Hanstad gikk på Stavanger katedralskole og ble cand.med. ved Universitetet i Bergen i 1979.
Hun har siden 1995 drevet allmennpraksisen Rådhusgaten legegruppe sammen med ektefellen. Hun har også vært ansatt som kommuneoverlege og veileder i Strand kommune.
I 1998 ble hun i statsråd plukket ut som medlem av Nasjonalt råd for spesialistutdanning for leger. Hun har sittet som styremedlem i Den norske legeforening i en rekke år (to av dem i sentralstyre) og i Helse Stavanger (2005–2006).
Familie
Hanstad ble gift i 1977 med lege Lars Johan Tveit (f.1954).
DMZ (datanettverk)
En DMZ eller demilitarisert sone i datanettverk er et fysisk eller logisk subnet som offentliggjør en organisasjons offentlige tjenere mot internett. Hensikten er å sørge for at hackere ikke skal få tilgang til hele bedriftens nettverk dersom han greier å bryte seg inn på maskinen som er tilgjengelig fra internett.
https://web.archive.org/web/20130605111004/http://kunnskapsnett.no/innhold/Soneprinsippet%20for%20DMZ.htm
Sento Sé
Sento Sé er en kommune i delstaten Bahia i nordøstregionen av Brasil.
Tsjekkias distrikter
Tsjekkias distrikter har de siste årene undergått endringer, som en del av reformering av den territorielle administrasjonen av landet.
Tsjekkia har siden 1. januar 2000 vært delt inn i 14 regioner, som igjen er delt inn i distrikter; okresy (entall okres). Siden etableringen av distriktet Jesenik 1. januar 1996, har landet 76 distrikter.
Praha regnes ikke som et distrikt, men en region som er delt inn i 22 forvaltningsområder.
Distriktene er videre delt inn i kommuner og militære områder. Byen Brno danner en enkelt kommune.
Driften av distriktskontorer i Tsjekkia opphørte 31. desember 2002 etter reformen av territorial administrasjon, og oppgaver ble overtatt av 204 storkommuner med såkalte «utvidede fullmakter» (obce s rozšířenou působnosti; Priset obce III Stupně - tredje nivå kommuner, uoffisielt også kalt «smådistriktene» malé okresy). De 76 distriktene eksisterer fortsatt etter 1. januar 2003, og omfatter nå domstoler, politi, arkiv, statistikk og noen ikke-statlige organisasjoner.
Rødserov
Rødserov (Capricornis rubidus) er en småvokst monotypisk geiteantilope i slekten serovgeiter (Capricornis) som inngår i tribuset sauer og geiter (Caprini) i kvegfamilien (Bovidae). Arten regnes som nær truet og finnes trolig kun i Myanmar, men man vet egentlig svært lite om både økologien og totalbestanden for denne nærmest mytiske arten.
Taksonomi
En relativt nylig publisert reklassifiseringsstudie av goraler og serovgeiter bekrefter definitivt at rødserov er en selvstendig art, men tidligere ble den ofte regnet som en underart av sumatraserov (C. sumatraensis). Mori, Nerva & Lovari (2019) hevder også at rødserov og taiwanserov (C. swinhoei) er søsterarter og trolig etterkommere av ei eldre slektslinje på fastlandet.
Biologi
Rødserov er kompakt og har en kroppslengde på cirka 140–155 cm og en skulderhøyde rundt 85–95 cm. Halen er kort og måler kun 8–16 cm. Horna er sorte og vokser i ei bakovervendt svak bue og måler cirka 15–21 cm. Arten veier cirka 110–140 kg.
VM i hagleskyting 1993
VM i hagleskyting 1993 (verdensmesterskapet i skyting) ble arrangert i Barcelona i Spania i 1993.
Dansk Industrimuseum
Danmarks Industrimuseum ligger på det tidligere elektrisitetsverk- og gassverksområde i Horsens.
Svid
Svid (russisk: Свидь) er ei elv i Arkhangelsk oblast i Russland. Den er 61 km lang. Den starter fra innsjøen Vozje på grensen til Vologda oblast, og renner derfra nordover og munner ut i innsjøen Latsja.
Sessbreen
Sessbreen er en isbre i Fimbulheimen i Dronning Maud Land. Den ligger i den høyeste delen av Jutulsessen i Gjelsvikfjella.
Svid
Svids løp går gjennom et meget tynt befolket landskap. I sitt øvre løp er elva fra 40 til 120 meter bred, og den renner her mellom myrlendte og skogkledte bredder. I de midtre delene blir breddene mere steinete, og elva danner mange mindre stryk. På denne strekningen smalner elva inn til 10-15 meter, den renner hurtigere og breddene er høyere og brattere. På den nederste delen saktner elva igjen, og breddene blir lave og sumpete. Den munner ut i sørenden av innsjøen Latsja, som igjen har avløp via elva Onega til Kvitsjøen.
Sessbreen
Området ble oppdaget og fotografert fra fly av den tyske antarktisekspedisjonen 1938–39 under ledelse av Alfred Ritscher. Detaljert kartlegging ble utført av norske kartografer basert på undersøkelser og flyfotografering gjennomført under Maudheimekspedisjonen og den norske antarktisekspedisjonen 1956–60.
Dansk Industrimuseum
Museet ble påbegynt i 1975, åpnet i 1977 og anerkjent som statsmuseum i 1984. Museet har spesialisert seg på arbeider- håndverker og industrikulturen etter 1850.
Sessbreen
Breen ble navngitt av Norsk Polarinstitutt i 2007.
Dansk Industrimuseum
Tidligere industrimuseer
På 1800-tallet ble Dansk Industrimuseum opprettet i København men dets samlinger ble overtatt av Danmarks Tekniske Museum i 1911.
Rødserov
Biologi
Rødserov blir trolig ofte forvekslet med kinaserov (C. milneedwardsii) og himalayaserov (C. thar), siden også disse kan bli ganske røde og grensen mellom dem er svært uklar. Himalayaserov kalles også assamrødserov, noe som trolig ytterligere bidrar til forvirringen. Dette har gjort at mange tror utbredelsen er større enn den faktisk er. Rødserov har imidlertid rødbrun pels med pelshår som har sort base, snarere enn hvit base slik kinaserov og himalayaserov har, og pelsen blir gravis mørkere mot bakparten på dyra. Dyra har også ei sort dorsalstripe langs ryggraden, som renner fra nakken og helt bak til halen. I nakken har dem man som kan reises opp når dyra blir ivrige.
Arten har også lite kjønnspreg, så det kan være vanskelig å se forskjell på kjønnene. Bukker og geiter lar seg lettest skille gjennom forskjeller i genitalia og på bukkenes typisk mer slitte hornspisser. Hodet har innslag av kremfarget gråhvitt øverst i halsen, på kinnene, underkjeven og ved snuten. De oppreiste ørene er ganske lange og spisse. Dyra har også preorbitale duftkjertler som er lett synlige like under øyene. Begge kjønn bærer horn. Buksiden er såvidt lysere, men ikke hvitaktig som hos kinaserov og himalayaserov. Ekstremitetene blir også hvitaktige helt nederst mot klovene.
Arten har en hestesko-lignende utbredelse nær riksgrensene i det aller nordligste og nordvestlige Myanmar. Habitatet består av tropisk skog i et åslendt landskap, og habitatet strekker seg langt utover den forventede utbredelsen for arten. Det deles med blant annet kinaserov og himalayaserov, noe som er årsaken til at man tror at disse dyra ofte forveksles. Dietten består i hovedsak av ulike sorter gress, skudd og friske blader. Lite ellers er imidlertid kjent omkring økologien til denne arten, men den forventes å ligne andre serovgeiter. Arten lever for det meste solitært, men kan også ferdes i mindre grupper, typisk bestående av 4–5 dyr.
Inndeling
Inndelingen følger Mori, Nerva & Lovari (2019), men det knytter usikkerhet til noen varianter.
Johannes G. Jensen
Johannes Gerhard Jensen (født 19. juli 1881, død 1917) var en norsk friidrettsutøver som representerte idrettsklubben Tjalve, og senere Kristiania IF. Han var en allsidig utøver og har meritter fra både hopp og sprint. I 1904 mottok han friidrettens kongepokal for sine seire på både 100 meter, lengde og tresteg under NM.
Norgesmesterskap
Jensen vant tre norgesmesterkap i tre ulike øvelser i 1904: 100 meter (12,2 sek), lengde (6,09 m) og tresteg i 1905 (12,92 m)
Han har NM-sølv fra 1906 (lengde), og han har NM-bronse fra 1906 (100 m)
Rekorder
Blystad satte fem norske rekorder i løpet av sin karriere:
Serra Dourada
Serra Dourada er en kommune i delstaten Bahia i nordøstregionen av Brasil.
Matti Paasivuori
Matti Paasivuori (født 6. mai 1866 i Ilmola i Finland, død 16. juni 1937 i Helsingfors) var en finsk politiker.
Paasivuori var en av den finske arbeiderbevegelsens ledere, tidligere snekker. Han var en banebryter innenfor Finlands arbeiderbevegelse og påvirket dens ideologiske og politiske utvikling. Siden 1907 var han innvalgt i Riksdagen og deltok i utviklingen av arbeidervernlovgivningen. Han var politisk moderat og etter den finske borgerkrigen i 1918 var han den eneste representanten fra det politiske venstre som deltok i lantdagens første samling. I 1917 var han nestleder for handels- och industriekspedisjonen i senatet til Oskari Tokoi, som var verdens første regjering som ble ledet av en sosialdemokrat, og fra 1926 til 1927 var han sosialminister.
Gunnar Skagestad
Gunnar Christian Skagestad (født 25. august 1910, død 3. mars 2002) var en norsk teolog fra Kristiansand. Han avla teologisk embetseksamen ved Menighetsfakultetet i 1937, og arbeidet deretter i flere år som middelskolelærer, først på Modum, deretter på Ulefoss. Skagestad var sogneprest i Alta 1946-59, prost i Vest-Finnmark prosti 1950-59, og residerende kapellan i Bakke sogn i nåværende Eiker prosti 1959-67. Han var deretter generalsekretær i Norges Samemisjon i årene 1968 til 1978.
Skagestad innførte i 1963 ordningen med konfirmantleirskole her i landet, etter at han sommeren i forveien hadde hatt et studieopphold i Finland – finansiert av NRK – og gjort seg kjent med de finske erfaringene med denne typen ordning. Han var forøvrig kyndig i finsk-ugriske språk, og behersket samisk og finsk flytende. Skagestad var også en etterspurt foredragsholder, kjent for sin fine formuleringsevne.
Gunnar Skagestad var født Petersen, men tok i 1959 navn etter familiegården på Skagestad i Mandal kommune. Imidlertid benyttet han døpenavnet da han forfattet boken Døgnet og evigheten i 1967, som ble utgitt etter at manuset hadde vunnet en romankonkurranse i regi av Ansgar Forlag.
Skagestad var en ivrig amatørsjakkspiller, og vant ved en anledning sørlandsmesterskapet i lynsjakk. I sin berømte sjakkbok Spillet i mitt liv omtaler dikteren og sjakkentusiasten André Bjerke et sjakkparti med Skagestad – «en sjakkspillende prest» – i Alta i 1958. Trekkene kommenteres på tysk, språket som ifølge Bjerke er «Caïssas tungemål», og replikkvekslingen hinter til Siegbert Tarrasch' Das Schachspiel, Goethes Faust, Gottfried August Bürgers Lenore og Bram Stokers Dracula.
Gunnar Skagestad er bror til Finn Peter Petersen og Arne Petersen, samt far til statsviteren og skribenten Odd Gunnar Skagestad og filosofen og forfatteren (Finn) Peter Skagestad.
Linxia
Linxia kan være:
Kolsås stasjon
Kolsås stasjon er nærmeste stasjon til Kolsås leir, som er Forsvarets anlegg på Kolsås, det tidligere NATO-hovedkvarteret AFNORTH.
Opprinnelig var Kolsås en ren trikkeholdeplass, den hadde vendesløyfe for trikker som bare kunne kjøre i en retning. Den ble betjent via Lilleakerbanen. Fra 15. juni 1942 ble den også betjent av forstadsbanetog etter at forbindelsen mellom Jar og Sørbyhaugen ble tatt i bruk.
1. juli 2006 ble stasjonen stengt da Kolsåsbanen ble stengt for oppgradering til metrostandard. Den ble gjenåpnet 12. oktober 2014.
Gard Skagestad
Skagestad har siden 2011 vært ansatt hos Det norske teatret, og har spilt der i teaterstykker som Enron, Bondestudentar, Norge - Brasil og Das Boot. I 2020 spilte han rollen som sykehuspresten Knut i NRKs dramaserie 22. juli. For rollen ble han nominert til Gullruten 2020 i klassen beste birolle.
Zhang Liang
Zhang Liang er navnet til flere personer:
Arnulf Juul-Wedde
Han vokste opp på Varøya i daværende Nærøy herred, der familien drev gårdsbruk.
Han begynte som journalist i bondepartiorganet Namdalen i Namsos i 1935 og etablerte distriktskontor i Nærøy. I 1940 flyttet han til Steinkjer og etablerte distriktskontor for Adresseavisen.
I 1945 ble han redaksjonssekretær i Nord-Trøndelag og Inntrøndelagen, nå Trønder-Avisa, i Steinkjer. Fra 1950 til 1959 var han ansvarlig redaktør.
Fra 1959 til 1966 var han tilbake i Adresseavisen som journalist og bestyrer av Steinkjer-kontoret. Han ble som nokså ung rammet av hørselstap, noe som til slutt gjorde at han trakk seg tilbake fra journalistikken.
Han var også lokalhistorisk interessert, og bidrog til å fremme reiselivet i Nord-Trøndelag.
Tan Ying
Tan Ying er navnet til flere personer:
Tuas Steam kraftverk
Tuas Steam kraftverk er et varmekraftverk i Singapore. Det har en installert produksjonskapasitet på 1200 MW fordelt på blokker á 2 x 600 MW. Teknologien er levert av bl.a Hitachi.
Brenselkilden er naturgass og fyringsolje. Anlegget ble utbygd omkring årene 1990–1999. Operatør er selskapet Tuas Power Ltd.
Verdensegget
Verdensegget eller det kosmiske egg er et mytologisk motiv funnet i skapelsesmyter i mange kulturer og sivilisasjoner. Skapelse betegner i mange religioner den prosess hvor man så for seg eller forklare hvordan verden ble skapt. Typisk for verdensegget er at det handler om en begynnelse i en eller annen form, og universet eller et opphavlig vesen fikk sin eksistens ved å bli «klekket» fra egget.
Med dette mytologiske motivet som metafor utviklet teoretikere på 1930-tallet en tankegang om at universet utvider seg. Nåværende kosmologiske modeller fremmer at for mange milliarder år siden var universets masse komprimert til et volum rundt tredve ganger størrelsen av vår sol og fra dette utvidet seg til sin nåværende størrelse (Big Bang), se Kosmisk egg-teorien.
Kinesisk mytologi
I myten om Pangu, utviklet av taoistmunker, flere hundre år etter Lao Zi, begynte universets som et egg. En gud ved navn Pangu ble født på innsiden av et egg, brakk det i to halvdeler: den øverste delen ble himmelen mens den nedre delen ble jorden. Etterhvert som guden vokste seg større, vokste himmelen og jorden tykkere og ble delt fra hverandre. Til slutt døde Pangu og hans kroppsdeler ble ulike deler av jorden.
Egyptisk mytologi
I opprinnelsesmyten om Ogdoaden framsto Melkeveien fra vannene som en jordhaug og som ble guddommeliggjort av Hathor. Ra var oppbevart inni et egg som ble lagt i denne jorden av en himmelsk fugl. I de tidligste versjonene av denne myten var fuglen en gås (uten å forklare hvor gjessene kom fra). Imidlertid etter at Tot-kulten utviklet seg ble det sagt at egget hadde vært en gave fra Tot og lagt i jorden av en ibis, den fugl som han selv var assosiert med.
Finsk mytologi
I Kalevala, det finske nasjonalepos, er det i innledningen en myte om at verden blir skapt fra fragmentene av et egg som kom fra en dykkand og gitt til Ilmatar, luftens gudinne. Dykkanden bygger reir og legger egg på hennes kne, ett av eggene blir ødelagt, og av bitene oppstår himmelen, jorden og stjernene. Vannets mor føder Väinämöinen som fullfører skapelsen.
Vedanta og sanskrits hellige skrifter
De tidligste tanker om et «eggformet univers» finnes i noen av de hellige sanskritskriftene. Sanskrit er et av de eldste språkene i den indoeuropeiske språkfamilien og er i dag fortsatt det liturgiske språket til hinduismen, buddhismen og flere andre indiske religioner. Sanskrits begrep for universets egg er Brahmanda hvor første del, Brahm, betyr «kosmos» eller «utvidelse», og siste del, Anda, betyr «egg». Purana («gamle tider») er en litterær sjanger fra oldtiden i hinduistisk litteratur som har flere fortellinger som detaljert forteller om verdensegget, blant annet Brahmanda Purana. Et annet, men tilsvarende indisk konsept er Hiranyagarbha, at verden ble skapt fra den gylne livmor.
Eksterne lenker
Jajko w kulturze
Jens A. Myro
Jens A. Myro (født 1. september 1921, død 27. desember 2002) fra Ål i Hallingdal var en nestor i folkemusikkmiljøet i Hallingdal.
Gjennom flere tiår på siste halvdel av 1900-tallet spilte han en svært viktig rolle, og både som solo- og dansespelemann, viktig tradisjonsbærer og ikke minst miljøskaper hadde han på alle vis en stor del av æren for en periode med god rekruttering, både av spelemenn og dansere. En av de yngre utøverne sa det slik: «Jens er goffa for uss alle i Hallingdal».
Wulashan kullkraftverk
Wulashan kullkraftverk er et kullkraftverk i Bayannaoer i regionen Indre Mongolia i det nordlige Kina. Det har en installert produksjonskapasitet på 800 MW fordelt på 3 turbiner à 50-100 MW, og 2 turbiner på 300 MW hver under bygging. Anlegget stod ferdig med de tre første turbinene i 2009.
Kevin Love
Kevin Love (født 7. september 1988) er en amerikansk basketballspiller som spiller for klubben Cleveland Cavaliers. Han ble draftet dit fra Minnesota Timberwolves sommeren 2014 som en del av Clevelands nye prosjekt, som var å skape et vinnerlag i Cleveland, med spillere som LeBron James, Kyrie Irving og nevnte Love. Han representerte landet sitt under Sommer-OL 2012 i London, der han tok gull med det amerikanske landslaget.
Klute
Klute er en amerikansk thriller fra 1971 regissert av Alan J. Pakula. Hovedrollene spilles av Jane Fonda og Donald Sutherland.
Baotou-2 kullkraftverk
Baotou kullkraftverk nr 2 er et kullkraftverk i Baotou i regionen Indre Mongolia i det nordlige Kina. Det har en installert produksjonskapasitet på 700 MW fordelt på 7 turbiner.
Klute
Handling
Bree Daniels (Fonda) er en tøff, vakker luksusprostituert som fortvilet forsøker å overleve i den brutale byen New York. Men det finnes en mann som ønsker å ta livet av henne. En eller annen gang har hun møtt en psykopatisk morder, og nå er han tilbake. Han vokter hvert eneste steg hun tar og kan slå til når som helst. Den eneste som kan hjelpe henne er detektiver John Klute (Sutherland). Han leter etter en forretningsmann som har vært savnet i seks måneder, og den eneste ledertråden er et hatefullt brev etter ham som er adressert til Bree.
Om filmen
Jane Fonda fikk en Oscar for sin rolleprestasjon. Dette var filmen som gav Donald Sutherland gjennombruddet som skuespiller.
Wang Feng
Wang Feng er navnet til flere personer:
Liechtenstein under Vinter-OL 1998
Liechtenstein under Vinter-OL 1998. Åtte sportsutøvere, fem menn og tre kvinner fra Liechtenstein deltok i to sporter, alpint og langrenn under Vinter-OL 1998 i Nagano i Japan. Liechtenstein vant ikke noen medaljer, beste plassering var to niendeplasser i alpint, i damenes storslalåm og i alpin kombinasjon for menn. Alpinisten Tamara Schädler var Liechtensteins flaggbærer under åpningsseremonien.
Odd Sture Hopperstad
Odd Sture Hopperstad (født 9. januar 1963 i Vik i Sogn) er en norsk professor ved Institutt for konstruksjonsteknikk (KT), Fakultet for ingeniørvitenskap (IV) ved NTNU. Hans spesialfelt er materialmekanikk, skade- og bruddmekanikk, støtmekanikk og mikromekanikk.
Han er forskningsleder ved Senter for avanserte konstruksjonsanalyser (SFI CASA) (2015–2023) ved KT. Dette er et senter for forskningsdrevet innovasjon (SFI) innen avanserte konstruksjonsanalyser.
Utdannelse og karriere
Hopperstad var ferdig utdannet sivilingeniør ved Institutt for konstruksjonsteknikk, ved NTH i 1986. Han skrev hovedoppgave om spenningskonsentrasjoner i stålknutepunkt. Han forsvarte doktoravhandlingen med tittelen Modelling of Cyclic Plasticity with Application to Steel and Aluminium Structures i 1993, og oppnådde graden dr.ing. Han ble utnevnt til professor ved KT i 1998.
Han var med på å bygge opp forskningsgruppen SIMLab. Gruppen var vertskap for sitt første SFI med samme navn fra 2007–2014. Her var han med i kjerneteamet og ledet programmet Fracture and Crack Propagation.undefined SIMLab er nå vertskap for SFI CASA, der Hopperstad, i tillegg til å være forskningsleder, leder programmet Metallic Materials.
Han leder også Toppforsk-prosjektet FractAl ved NTNU (2016–2021). Han har vært involvert i et stort antall forskningsprosjekter finansiert av Forskningsrådet, samt nasjonale og internasjonale industripartnere.
Eksempler:
Ratchaburi kraftverk
Ratchaburi kraftverk er et varmekraftverk i provinsen Ratchaburi i det sentrale Thailand. Det har en installert produksjonskapasitet på 3645 MW fordelt på blokker á 2 x 735 MW fra 2000, samt nyere blokker på totalt 2175 MW. Teknologien er levert av MHI.
Brenselkilden er naturgass og tungolje. Anlegget ble utbygd med driftsstart for to blokker i 2000. Operatør er selskapet Ratchaburi Electricity Generating Holding plc. Anlegget har kalksteinsbasert rensing med gips som industrielt avfallsprodukt.
Trollisen
Trollisen er et område med blåis i Fimbulheimen i Dronning Maud Land. Det ligger ved Jutulsessen i nærheten av den norske forskningsstasjonen Troll, som også har gitt navn til isen.
Området ble oppdaget og fotografert fra fly av den tyske antarktisekspedisjonen 1938–39 under ledelse av Alfred Ritscher. Detaljert kartlegging ble utført av norske kartografer basert på undersøkelser og flyfotografering gjennomført under Maudheimekspedisjonen og den norske antarktisekspedisjonen 1956–60.
Trollisen ble navngitt av Norsk Polarinstitutt i 2007.
VM i hagleskyting 1995
VM i hagleskyting 1995 (verdensmesterskapet i skyting) ble arrangert i Nikosia på Kypros i 1995.
Benedetto Ubaldi
Benedetto Ubaldi (født 1588 i Perugia i Italia, død 18. januar 1644 i Perugia) var en av Den katolske kirkes kardinaler. Han var tilknyttet den romerske kurie, og senere erkebiskop av Perugia.
Han ble kreert til kardinal den 28. november 1633 av pave Urban VIII.
Episkopalgenealogi
Hans episkopalgenealogi er:
Roxen
Roxen er en innsjø i Linköping kommune og Norrköping kommune, Östergötland. Den ligger ca. 32 moh. og har et areal på 97 km². Roxen er en næringsrik, grunn innsjø, noe som gjenspeiles av det meget rike fuglelivet. Innsjøen er 8 m på det dypeste, noe som fører til at bølgene på Roxen blir svært krappe (korte og høye), noe mange seilere har fått oppdage i hardt vær. I vest er innsjøen ca. 6 km bred, og møter Motala ström, Svartån og Stångån med Kinda kanal, i den sydligste viken nord for Linköping. Mot øst smalner Roxen av til en langstrakt vik. Fra denne vikens østlige ende, ved Norsholm, fortsetter Motala ström nordover mot innsjøen Glan.
Göta kanal går gjennom innsjøen fra Norsholm til Berg i Linköping.
Senoko kraftverk
Brenselkilden er primært naturgass. Anlegget ble utbygd med driftsstart i 2000. Operatør er selskapet Senoko Power Ltd.
Conflict: Denied Ops
Conflict: Denied Ops er det femte og siste spillet i Conflict-serien. Spillet skulle i utgangspunktet hete «Conflict: Crossfire», men dette ble senere endret. Conflict: Denied Ops er utviklet av Pivotal Games, og var det siste spillet utvikleren ga ut.
Handling
Historien i Conflict: Denied Ops tar plass i en fiktiv konflikt i Venezuela. General Ramirez og hans nærmeste i regimet holder sakte, men sikkert på å ta over landet. Først sender General Ramirez tropper for å beleire og ta over Petro Nivera Oil-raffineriet, og truer så med å utplassere kjernefysiske våpen hvis USA fortsetter med "å blande seg i hans lands saker". To CIA-agenter blir umiddelbart sendt ut på en rekke oppdrag for å svekke og til slutt eliminere General Ramirez og eventuelle andre farer. Først blir de to agentene sendt til ruinene av Santa Cecilia-klosteret for å samle sammen viktig data om Ramirez' forbindelser og samarbeidspartnere. De blir hentet av lederen deres, og etter dette møter de en rekke ulike konflikter som virker å ha forbindelse til Ramirez. Til slutt finner de Ramirez og fanger ham.
Spillbarhet
For første gang i Conflict-serien er spillet et førstepersonsskytespill, ikke tredjepersonsskytespill. Dette er også det første spille hvor man ikke møter fire hovedpersoner, men bare to. Den ene av dem er en skarpskytter, og den andre er en mer høylytt soldat med maskingevær som sin favoritt.
Karakterer
Lincoln Graves: En tidligere Delta Force-soldat og en svært dyktig skarpskytter. Graves er en svært disiplinert agent og er ikke en typisk partner man blir god venn med eller småprater med. Hans siste partner ble drept i Afghanistan, noe Graves skyver vekk som yrkesrisiko. Graves liker ikke sin nåværende partner, Lang, noe særlig, og mener han er for bråkete og udisiplinert.
Reggie Lang: Helt motsatt av Graves. Lang er fersk i bransjen, og liker å unnagjøre jobber med eksplosiver og et tungt maskingevær. Han liker å sprenge ting. Han pleier ofte å kalle Graves sin "bro", noe Graves ikke liker særlig godt. Han liker også godt å gjøre narr av Graves' alder, og sier blant annet at Graves' mest sannsynlig var mannen som drepte JFK.
Dr. Alexander Pessich: En vitenskapsmann som blir tvunget til å lage atombomber for en russer ved navn Morchenko. Morchenko holder Pessichs kone og datter som gisler. Etter å ha blitt reddet bestemmer Pessich seg for å gjøre opp for seg ved å desarmere bombene han selv lagde. Spilleren kan selv bestemme om Pessich skal bli reddet eller drept. Det er uvisst om hans kone og datter ble reddet.
Paul Foley: Skarpskytter Paul Foley fra Red Team, som var en av de fire spillbare karakterene i Conflict: Desert Storm, Conflict: Desert Storm II og Conflict: Global Storm, ble fakket i den colombianske jungelen i Conflict: Global Storm. Etter hendelsene fra det spillet ble han solgt og sitter nå i fangenskap hos en colombiansk våpenhandler ved navn Clay i Surinam. Spilleren kan velge om man skal frigjøre eller drepe Foley.
Terrorister
General Ramirez: Hjernen bak regimets plan. Ramirez er spillets antagonist, og Graves' og Langs primære oppgave er å fange generalen. Han blir tatt i slutten av spillet.
Beleiringen av Leningrad
Beleiringen av Leningrad (russisk: блокада Ленинграда) betegner tyske og finske styrkers beleiring av Leningrad (nåværende St. Petersburg i Russland) under andre verdenskrig.
Conflict: Denied Ops
Terrorister
Abasi Atongwe: En rik afrikansk forretningsmann og en hensynsløs opprørsleder. Når Graves og Lang er i Afrika for å finne kilden til en overføring finner Atongwe dem og setter opp et bakholdsangrep. Han blir til slutt sporet opp ved en diamantgruve og drept av agentene.
Morchenko: En brutal russer som har kidnappet vitenskapsmannen Pessichs kone og datter, og tvinger Pessich til å produsere atombomber for ham. Morchenko blir til slutt drept under aksjonen for å redde Pessich.
Beleiringen av Leningrad
Beleiringen startet den 8. september 1941 – da siste vei til byen ble avskåret. Selv om Sovjet klarte å opprette en snever landkorridor til byen den 18. januar 1943 ble ikke beleiringen opphevet før den 27. januar 1944. Hensikten med beleiringen var opprinnelig for å erobre den økonomisk, historisk og kulturelt viktige byen og for å tvinge frem kapitulasjon, men planen endret seg og det ble forsøkt å utrydde befolkningen gjennom utsulting.
Conflict: Denied Ops
Terrorister
Clay: En colombians våpenhandler. Clay blir sett mens han handler med en av Atongwes menn, Kwennoir. Han holder også Red Team-skarpskytteren Paul Foley i fangenskap. Clay blir til slutt drept av agentene.
Jean-Baptist Kwennoir: En av Atongwes mest betrodde menn som blant annet handler med våpenhandleren Clay. Kwennoir blir også drept av agentene.
Beleiringen av Leningrad
Operasjonen var en av de største enkeltstående krigsforbrytelsene begått av den tyske hæren under krigen. Om lag 1,1 millioner sivile sultet i hjel eller mistet på andre måter livet som følge av beleiringen, og hungersnød - til og med kannibalisme - herjet byen i 872 beryktede dager.
Den tyske offensiven
Leningrad sto sentralt i Nazi-Tysklands planer for angrepet på Sovjetunionen. Byens politiske, økonomiske og kulturelle betydning – den var på én og samme tid åsted for revolusjonære oppstander, militærindustriell base og senter for forskning, utdanning og kultur – gjorde at Hitler anså dens erobring eller tilintetgjørelse som et hovedelement i kampen for å ødelegge sovjetstaten og bolsjevismen.
Styrkene til den tyske armégruppe nord rykket hurtig frem gjennom Baltikum, og møtte i begynnelsen relativt ubetydelig motstand. Innen 10. juli hadde Wehrmacht inntatt Pskov og Ostrov sørvest i Leningrad-provinsen. Betraktelig militær motstand møtte de tyske styrkene først 19. juli ved den 320 km lange Luga-linjen, en forsvarslinje som strakk seg fra Kingisepp og Narva i nordvest til Ilmen-sjøen i sørøst. Det hardnakkede sovjetiske forsvaret ved Luga-linjen hindret videre tysk fremmarsj i tre uker. Mot midten av august brøt tyskerne til sist gjennom.
30. august ble Leningrads jernbaneforbindelse østover kuttet idet den tyske hæren nådde elven Neva. 4. september begynte den tyske hæren å beskyte Leningrad med artilleri, og den 8. september var omringningen komplett da den siste landforbindelsen ved Shlisselburg ble erobret. Fra da av kunne byen bare forsynes over sjøen Ladoga, og fra luften.
Finske offensiver i Karelen
I løpet av august 1941 hadde finske styrker erobret størstedelen av Det karelske nes og truet Leningrad fra vest, samtidig som en offensiv gjennom Karelen øst for Ladoga truet byen fra nord. På neset stoppet finnene fremrykkingen da den nådde grensen fra før vinterkrigen. I Karelen rykket de ikke lenger frem enn til elven Svir i Øst-Karelen (160 km nordøst for Leningrad), som de nådde 7. september. I tillegg til disse selvpålagte restriksjonene, nektet den finske overkommandoen å delta i tyskernes bombing av Leningrad, og man beskjøt heller ikke byen fra land. Tyskerne erobret Tikhvin 8. november, men maktet ikke å rykke videre nordover for å møte finnene Svir. Et sovjetisk motangrep 9. desember tvang tyskerne tilbake fra Tikhvin, helt tilbake til elven Volkhov.
Da russerne skjønte at finnene ikke ville rykke lenger frem, kunne de overføre tropper fra den finske fronten til fronten mot tyskerne. På den annen side opprettet finnene en spesiell marineenhet, som angrep russiske forsyninger på den sørlige delen av Ladoga.
Det sovjetiske forsvaret
Kort etter invasjonen beordret sovjetiske myndigheter byggingen av festningsverker rundt Leningrad. I tillegg ble en nordlig forsvarslinje, konstruert i 1930-årene med tanke på en finsk invasjon, tatt i bruk. Sivilbefolkningen, i et antall på rundt en halv million, bygget 190 km tømmersperringer, 635 km piggtrådbelter, 700 km anti-panservogngraver, 5 000 stillinger av armert betong eller tømmer og gravde 25 000 km åpne skyttergraver.
I september 1941 sendte Stalin general Georgij Zjukov som kommandant og hovedansvarlig for Leningrads kamp mot Tyskland. Zjukov avløste her marskalk Kliment Vorosjilov, som hadde vært ansvarlig for forsvaret av Leningrad siden begynnelsen av krigen. Zjukov bestemte å sette av en del kanoner fra Østersjøflåtens skip mot tyske stridsvogner. Han samlet også divisjoner ved å kalle inn alle menn i alderen 18 til 60 år som ikke var opptatt med tungt forsvarsarbeid (på fabrikker, politi, luftforsvar, utdanningssteder, osv). Leningrads befolkning ble sterkt knyttet til byens forsvar. Gatene ble ryddet og forberedt for luftangrep; fabrikkene begynte masseproduksjon av våpen og ammunisjon.
Tyske tropper brukte ved fremrykkingen russiske sivile som skjold. Stalin responderte straks med en ordre om at den røde hær skulle drepe alle sivile som handlet etter tysk ordre, om de aldri så mye ble tvunget. Denne ordren ble også håndhevet ved slaget om Stalingrad.
Beleiringen brytes
Beleiringen ble brutt av Operasjon Iskra (= Operasjon Gnist), den røde hærs tredje forsøk på et gjennombrudd. Denne storoffensiven ble foretatt av Leningrad- og Volkhov-frontene med start om morgenen 12. januar 1943. Etter voldsomme kamper brøt den røde hær gjennom de tyske linjene sør for Ladoga-sjøen. Dette åpnet en 10-12 km bred landkorridor til transport av forsyninger inn til byen, og 22. januar startet en gjenopprettelse av jernbanelinjen som knyttet Leningrad til resten av Sovjetunionen. Togene begynte å gå gjennom korridoren 6. februar, en uke etter avslutningen av Iskra. Operasjonen resulterte i 33.940 sovjetiske falne og savnede, og 81.140 sårede. Tyskerne hadde rundt 12.000 falne og et ukjent antall sårede. Sovjethæren foretok videre offensiver i området utover i 1943, og lyktes i en gradvis utvidelse av korridoren. Leningrad forble likevel delvis beleiret og utsatt for angrep fra fly og artilleri frem til januar 1944, da en vinteroffensiv drev tyskerne bort. I løpet av sommeren 1944 ble også finnene presset tilbake, til den andre siden av Vyborgbukten og Vuoksi-elven.
Sivilbefolkningens situasjon
De to og en halv til tre millioner menneskene som befant seg innenfor den militære jernringen som tyske og finske styrker sluttet i september 1941, ble utsatt for en målrettet, folkemorderisk utsultingsstrategi hvis like knapt er bevitnet i historien. Beleiringen avskar byens kommunikasjonslinjer slik at forsyninger ikke kom inn og mennesker ikke slapp ut. Byen ble samtidig utsatt for et drepende bombardement fra bakke og luft som ikke bare rev i stykker mennesker på gaten, men som også ødela infrastruktur som vann- og kloakkanlegg og strømnett. Boligblokker, sykehus, bakerier og trikkeholdeplasser var blant de tyske artilleristenes mål.
Mat
Samme dag ble rasjonene ytterligere redusert: Arbeidere fikk 500 gram brød, ansatte og barn 300, og andre 250. Kjøtt- og grynrasjonene ble også redusert, mens de gikk opp for sukker, søtsaker og fett. Hæren og marinen hadde noen nødrasjoner, men de var ikke tilstrekkelige. Båtene på Ladoga var dårlig utstyrt og ble bombet av tyske fly, flere lektere med korn ble senket i september. Mye av det våte kornet ble hentet opp igjen av dykkere og brukt til brødbaking. Da det ble tomt for malt, brukte man erstatninger som cellulose. Havre beregnet for hestene ble også brukt, mens hestene fikk løv.
Da 2 000 tonn med sauetarmer ble funnet i havnen, laget man en gelatin av det. Senere ble kjøttet byttet ut med gelatinen og med stinkende kalveskinn. I løpet av beleiringen var det fem reduksjoner i matrasjonene, 2. september, 10. september, 1. oktober, 13. november og 20. november. De strenge rasjonene ble lettet noe ved at det ble anlagt grønnsakhager på de fleste åpne plassene i byen.
Strøm og energi
På grunn av manglende strømforsyning, ble mange fabrikker stengt og i november stoppet det offentlige transportnettet (våren 1942 ble noen trikkelinjer satt igang igjen, men T-bane og busser startet ikke før på slutten av krigen. Bruk av strøm var forbudt, unntatt i hovedkvarteret til generalstaben, Smolny, distriktskomiteer, baser for luftforsvaret og i noen andre institusjoner. Ved utgangen av september var det ikke mer olje og kull igjen. Eneste energikilden var trær, 8. oktober bestemte eksekutivkomitéen for Leningrad at man skulle begynne å felle trær i noen av byens utkanter. 24. oktober hadde man bare klart å iverksette 1 % av planen.
Hohhot kullkraftverk
Hohhot kullkraftverk er et kullkraftverk i Hohhot i regionen Indre Mongolia i det nordlige Kina. Det har en installert produksjonskapasitet på 574 MW fordelt på 8 turbiner av ulik størrelse opptil 200 MW.
Syngman Rhee
Syngman Rhee (koreansk:, uttales ) (1875–1965) var en sørkoreansk politiker. Han var Koreas eksilpresident under den japanske okkupasjonen fra 1919 til 1925 og Sør-Koreas første president fra 1948 til han forlot landet under massedemonstrasjoner i 1960. Rhee ledet landet under Koreakrigen.
Rhee var konservativ, nasjonalist og sterkt vestligorientert. Rhees regime ble støttet av USA, som et ledd i deres oppdemmingspolitikk mot kommunismen i Øst-Asia.
Som president ledet han et gradvis mer despotisk styre med voldelig undertrykkelse av politisk opposisjon. Mellom 14 000 og 30 000 ble drept i Jeju-opprøret i 1948/1949, mens minst 100 000 antatte kommunister ble myrdet sommeren 1950. Han kom også til å lede Sør-Korea under Koreakrigen, der en USA-ledet FN-styrke intervenerte på Sør-Koreas side og slo tilbake invasjonen fra nord. Etter krigen var Sør-Korea sterkt avhengig av amerikansk nødhjelp.
Han ble tvunget til å forlate landet etter anklager om valgfusk i 1960, men demokratiet var skjørt og falt på nytt for et militærkupp i 1962. Syngman Rhee døde i eksil på Hawaii i 1965.
Rhees tilhengere ser ham som Sør-Koreas landsfader. Etter demokratiseringen i Sør-Korea har avsløringer og innrømmelser om omfanget av regimets overgrep blitt mer kjent.
Tidlig liv
Han ble født i Haeju ved Gulehavet i provinsen Hwanghae i dagens Nord-Korea, dengang en del av det selvstendige koreanske kongeriket. Han ble gitt navnet Yi Seungman. Han var av en gammel, aristokratisk adelsfamilie som enkelte har hevdet nedstammer fra kongehuset Yi, og faren Yi Gyeong-seon var en kongetro aristokrat (yangban, ). Syngman var den yngste av fem søsken, og etter storebrorens tidlige død var han familiens eneste sønn. Da han var to år gammel, flyttet familien til hovedstaden Seoul.
Han fikk først en tradisjonell konfuciansk og kinesisk utdannelse. Deretter var han elev ved en gutteskole i Seoul, drevet av misjonæren Henry Appenzeller, hvor han raskt lærte engelsk, og etter bare seks måneders undervisning kunne han selv undervise i språket. Foruten kinesisk, engelsk og morsmålet koreansk snakket han som eldre mann japansk og fransk. På fortsettelsesskolen var han blant pådriverne for utgivelsen av skoleavisen Maeil Sinmun, den første i sitt slag i Korea, som ble skrevet på det koreanske skriftspråket hangul, slik at vanlige folk kunne lese den. Med dette ble unge Rhee også grunnlegger av Koreas første koreanskspråklige dagsavis.
Han ble immatrikulert ved Pai Chai-universitetet i Daejeon, men ble snart aktiv i kampen mot det japanske hegemoniet som oppstod etter den første kinesisk-japanske krig. Han gjorde seg gjeldende som en dyktig agitator. I 1899 ble han arrestert for å ha demonstrert mot monarkiet og Yi-huset, som han mente stod for et korrupt og inkompetent styre. Et mislykket fluktforsøk forlenget straffen hans til livsvarig fengsel og utsatte ham for tortur som etterlot varige arr. I fengselet ble han en troende metodist. I 1904 skrev han kampskriftet Uavhengighetsånden (Tongnip chŏngsin, ), hvor han tok til orde for modernisering og nasjonsbygging etter vestlig modell. Dessuten omvendte han flere medfanger til kristendommen, skrev en fast spalte i en avis, drev skrive- og leseopplæring for medfangene, etablerte et bibliotek med over 500 bøker, og påbegynte et engelsk-koreansk ordbokprosjekt. I august 1904 ble han løslatt idet han fikk amnesti.
Diplomati og utdannelse i USA
Etter løslatelsen i 1904 dro han til USA, hvor han ble gitt i oppdrag å implementere vennskapsavtalen mellom USA og Korea, som hadde blitt underskrevet i 1885. Dette var et forsøk på å påvirke utfallet av den russisk-japanske krig, hvor man fryktet å bli offer for de omkringliggende stormaktenes spill. Koreanerne var uvitende om USAs hemmelige avtale med Japan, hvor Japan skulle overta Korea og Mandsjuria, mens USA skulle overta Filippinene. I 1905 møtte han president Theodore Roosevelt og utenriksminister John Hay og bad dem om USAs støtte til koreansk uavhengighet, men USA og andre stater kalte hjem sine diplomater fra Seoul.
Rhee ble i denne perioden såpass vestlig orientert at han endatil begynte å skrive navnet sitt på vestlig måte, med personnavn etterfulgt av familienavn. For ettertiden nøt han også vanligvis en amerikansk frokost med kaffe, juice, kornblanding og egg, og han satte pris på amerikansk godteri og sigarer av merket Phillies fra Philadelphia. Senere skulle han bli kritisert av politiske motstandere for sin hang til å gå med vestlige klær hjemme og koreanske klær offentlig.
Misjon og eksilregjering
I 1910 kom Rhee tilbake til Korea, som da var blitt okkupert av Japan. Han ble ansatt hos YMCA i Seoul og virket dessuten som metodistisk kristen misjonær. Hans politiske aktivitet var mislikt av den japanske okkupasjonsmakten. I 1912 gav han opp sitt misjonsarbeid i Korea og emigrerte til Hawaii, hvor han ble rektor ved en metodistisk skole. Han dro under påskudd av å skulle delta på en metodistisk kirkekonferanse, men dro i realiteten for å unnslippe de forespådde japanske forfølgelsene av koreanske kristne. På Hawaii ble han en lederskikkelse blant koreanske immigranter, hvorav flesteparten hadde kommet for å jobbe på sukkerplantasjene i 1904/1905. I 1913 etablerte Rhee også en koreansk avis, som han utgav månedlig og fungerte som redaktør for.
I 1919 oppstod det store demonstrasjoner i Korea til støtte for landets uavhengighet fra Japan. Rhee hjalp til med organiseringen av en kongress i Philadelphia bestående av koreanere bosatte i USA og amerikanske sympatisører, og man forsøkte å almengjøre det koreanske folkets krav om uavhengighet. Han skrev en uavhengighetserklæring med en tilhørende ordre, hvilke ble kunngjort i koreanske byer: «Hva enn du gjør, ikke fornærm japanerne, ikke kast steiner, ikke treff med nevene dine, for dette er barbarers handlinger.» I påfølgende fredelige demonstrasjoner i Korea ble 200 000 arrestert og 7 000 koreanere drept av japanerne.
Samme år gikk alle større uavhengighetsbevegelser sammen om å etablere Koreas eksilregjering i Shanghai, og Rhee ble valgt til dens første president in absentia. Japanerne begynte en menneskejakt på koreanske nasjonalister, og utlovde en dusør på 300 000 amerikanske dollar for Rhees hode. Rhee lyktes ikke i å knytte de ulike bevegelsene sammen, men han fastholdt sin linje med ikke-voldelige tilstrebelser for uavhengighet. I 1920 la dog en del koreanske nasjonalister planer for væpnet motstand mot japanerne, og i 1932 gikk 20 000 koreanere sammen med kineserne i kampene mot den japanske Guandong-hæren etter Mandsjuria-krisen i 1931.
Syngman Rhee la stor vekt på å søke støtte for sitt syn i Vesten, især i USA, hvilket ikke var helt uten resultater. I perioden 1919–1922 hadde han lengre opphold i Washington, D.C. til dette formålet. Han forsøkte å fremlegge sin sak for Washington-konferansen 1921–1922, men ble nektet en offentlig høring, skjønt han fikk oppmerksomhet i pressen. Alle forsøk på å få vestlige land til å anerkjenne eksilregjeringen mislyktes, såvel som forsøkene på å få Folkeforbundet til å intervenere. I 1925 ble Rhee avsatt som president etter anklager om maktmisbruk. Han fortsatte allikevel som medlem av eksilregjeringen, og med sine gode engelskkunnskaper fortsatte han som eksilregjeringens fremste forhandler overfor amerikanske og andre vestlige myndigheter. I april 1945 forsøkte han og flere andre koreanere å bli invitert til å delta ved stiftelsen av FN i San Francisco, men de ble alle nektet dette. USA ville ikke gi taletid til Rhee, i frykt for å skjemme ut Japan, noe som skal ha gjort ham bitter.
På en reise til Folkeforbundet i Genève i 1932 traff han sin blivende hustru, Franziska Donner fra Østerrike, og de ble gift ved en metodistisk seremoni i New York to år senere. I 1939 flyttet paret til Washington, D.C., hvor de ble inntil Japans endelige kapitulasjon i stillehavskrigen i 1945. Donner og Rhee talte engelsk med hverandre, og Donner lærte etterhvert noe koreansk.
Vei til makten
Japans kapitulasjon i august 1945 muliggjorde Koreas frigjøring, men ikke uavhengighet. Da Rhee vendte tilbake til Korea i oktober 1945, 70 år gammel, kom han til et land okkupert av Sovjetunionen og USA henholdsvis nord og sør for den 38. breddegrad. Rhee var godt kjent blant koreanerne, og kanskje den best likte politikeren, men han overvurderte allikevel sin støtte i folket. Som medlem av eksilregjeringen kunne han være kompromissløs og fremsette urealistiske krav; han manglet erfaring med demokratiske institusjoner; og han manglet kjennskap til andre politikere og mye av den nyere utviklingen i landet. Samlet sett ble dette en hemsko i arbeidet med å samle krefter til et uavhengig koreansk styre. Rhees umiddelbare fordel var støtten fra USA, som utpekte ham som leder av en overgangsregjering, mens Kim Kyu-sik ble leder for en midlertidig nasjonalforsamling.
Antikommunisten Rhee begynte en amerikanskstøttet prosess med å «fjerne kommunisme» fra Sør-Korea, som i praksis betydde at man fjernet all politisk opposisjon. For eksempel ble Koreas kommunistparti og en provisorisk regjering kjent som Folkerepublikken Korea forbudt. Han lot landets sikkerhetspoliti, ledet av den fanatiske antikommunisten Kim Chang-ryong, oppspore og torturere personer som var mistenkte for å være kommunister eller nordkoreanske spioner. Den brutale utgangen av eksempelvis Jeju-opprøret i 1948/1949, hvor mellom 14 000 og 30 000 personer ble drept under en oppstand blant kommunister, ble oversett.
Herman Høst
Herman Høst (født 17. april 1926 i Bærum i Akershus ) er en norsk lege.
Syngman Rhee
Vei til makten
I 1948 planla man å gjennomføre demokratiske valg i både Nord- og Sør-Korea overvåket av FN, men dette ble kun gjort i Sør-Korea. Det ble holdt av et hundretall plasser i Sør-Koreas nasjonalforsamling til nordkoreanerne med tanke på et eventuelt fremtidig valg, slik at nasjonalforsamlingen kunne ha legitimitet i hele Korea. I virkeligheten var delingen av Korea ved valget et faktum, noe som gjorde at flertallet av velgerne var imot valget som sådan. Den 10. mai ble valget allikevel gjennomført, til tross for at de venstreorienterte partiene boikottet det, og Rhee ble innvalgt med støtte fra Koreas demokratiske parti og senere valgt til ordfører den 31. mai.
Herman Høst
Liv og virke
Han var med i motstandsbevegelsen under krigen. Som 16-åring satt han flere måneder i tysk konsentrasjonsleir (Grini). Han ble medlem av aksjonsgruppen Aks.13.000. I perioden 1944-1945 ledet han flere sabotasjeaksjoner mot okkupasjonsmakten.
Syngman Rhee
Vei til makten
Den 20. juli ble han valgt til Sør-Koreas første president av nasjonalforsamlingen med 180 stemmer, mot 15 stemmer til Kim Gu. Oppslutningen var heller misvisende, idet Rhee ikke var særlig populær. Rhee mistet også støtten fra Koreas demokratiske parti, ettersom han ikke gav noen av dets medlemmer plass i sin regjering. Den 15. august ble det amerikanske militærstyret formelt avløst av Republikken Korea, bedre kjent som Sør-Korea.