cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Forbrukertilsynet
Virksomhet
1. januar 2021 trådte den nye forbrukerklageloven i kraft, og med det overtok Forbrukertilsynet enkelte oppgaver som frem til da hadde ligget hos henholdsvis Forbrukerrådet og sekretariatet for Markedsrådet og Forbrukerklageutvalget. Den viktigste endringen for forbrukerne er at det fra da er Forbrukertilsynet som mekler i tvister knyttet til kjøp av produkter og tjenester, mens Forbrukerrådet rendyrkes som forbrukernes interesseorganisasjon.
Frem til 1. januar 2021 hadde Forbrukertilsynet hovedkontor i Oslo, men fra denne datoen ble kontoret flyttet til Porsgrunn. Kontorene ligger langs elven i sentrum av byen, i det såkalte Norrøna-bygget ved siden av byens kjente porselensfabrikk. Adressen er Porselensvegen 32. Tilsynet har også kontorer i Stavanger, Tromsø og Longyearbyen.
Forbrukertilsynet behandlet før 2021 mellom 10,000 og 15,000 saker årlig, både på eget initiativ og på grunnlag av klager fra forbrukere og næringsdrivende. Forbrukertilsynet kan forby næringsdrivende å bruke et ulovlig marknedsføringstiltak eller ulovlige avtalevilkår, og de kan ilegge tvangsmulkt i sakene om markedsføringsloven. Det er forhandlinger som er Forbrukertilsynets primære arbeidsmetode. Næringsdrivendes rettssikkerhet ivaretas ved at Forbrukertilsynets vedtak kan klages inn for Markedsrådet.
Forbrukertilsynet er administrativt underordnet Barne- og familiedepartementet.
Leder av Forbrukertilsynet utnevnes av Kongen i statsråd for seks år av gangen. I dag er Trond Rønningen forbrukerdirektør.
Siste nøkkeltall
I 2019 mottok Forbrukertilsynet 14,571 skriftlige klager. 280 saker ble behandlet. Det ble ilagt 14 forbudsvedtak, mens åtte saker ble behandlet i Markedsrådet.
Forbrukertilsynet hadde rundt 110 ansatte i 2021.
Lover og regler
Det er markedsføringsloven som regulerer Forbrukertilsynets virksomhet, og den viktigste loven som håndteres der. I tillegg fører Forbrukertilsynet tilsyn med at næringsdrivende overholder forbrukervernregler i angrerettloven, finansavtaleloven og en rekke andre lover. Under finner du en oversikt over regelverk Forbrukertilsynet fører tilsyn med:
Deșteaptă-te, române
Den var også Moldovas nasjonalsang i noen få år frem til 1994, da de byttet den ut med Limba noastră («Vårt språk»).
Forbrukertilsynet
Lover og regler
Forbrukertilsynets og Forbrukerklageutvalgets behandling av klager på kjøp av varer og tjenester er regulert i Lov om behandling av forbrukerklager i Forbrukertilsynet og Forbrukerklageutvalget (forbrukerklageloven).
The Dirty Mac
The Dirty Mac var en britisk supergruppe, satt sammen av John Lennon for å spille på The Rolling Stones Rock and Roll Circus 11. desember 1968. Bandets navn var ment som en vittig sidekommentar til bluesgitarbandet Fleetwood Mac.
Gruppen skulle samtidig bli en slags forløper for The Plastic Ono Band, med John Lennon (sang og gitar), Eric Clapton (gitar), Mitch Mitchell (trommer) og Keith Richards (bass). Dette var også første gang John Lennon, som fremdeles var medlem av The Beatles spilte offentlig alene, uten de øvrige i The Beatles.
Under konserten fremførte de først «Yer Blues», og dernest «A Whole Lotta Yoko» sammen med Yoko Ono (sang) og Ivry Gitlis (fiolin). I tillegg finnes som ekstrastoff på DVD-en et firekameras parallellopptak mens bandet leverer en prøve på «Yer Blues».
Gaoyang
Gaoyang er navnet på
Morfosommerfugler
Morfosommerfugler (Morphini) er en gruppe av sommerfugler som sannsynligvis bør regnes til underfamilien ringvinger (Satyrinae) i den store familien flikvinger (Nymphalidae). De ble tidligere gjerne regnet som en egen familie, Morphidae. Gruppen inneholder en del meget store og spektakulære arter, som bare finnes i den Neotropiske region (Sør- og Mellom-Amerika). Mange, men ikke alle, artene er skinnende blå på oversiden av vingene. Denne blåfargen skyldes ikke pigmenter, men er en såkalt strukturfarge som skyldes mikroskopiske riller på vingeskjellene som virker som små speil og skaper iriscens.
Utseende
Slekten Morpho inneholder store til meget store sommerfugler (vingespenn på 75 – 200 mm) med store, brede vinger, men påfallende liten kropp. Hannene er som oftest metallskinnende blå eller hvite, mens hunnene gjerne er mønstret i gult og svart. På undersiden av vingene er de brune med flere markerte øyeflekker. Disse skinner noen ganger gjennom slik at de er synlige fra oversiden også. Hodet er forholdsvis lite og har korte labialpalper. Sugesnabelen er velutviklet. Antennene er slankt klubbeformede og omtrent 1/3 så lange som forvingene. Vingene er store og brede, spissen av forvingen noen ganger trukket litt ut til en krum spiss. Hos hannene er spissen av forvingen og ofte ytterkanten av begge vingepar mørk, resten vanligvis ensfarget metallblå eller hvit. Fargen varierer med vinkelen man ser dem fra og hvordan lyset faller inn, slik at sommerfuglen virker blinkende blå (blåfargen skrur seg av og på) når den flyr. De kan da være synlige på lang avstand. Fra noen vinkler ser de bare gråbrune ut. Innerkanten av bakvingene mangler iridescerende skjell og ser brun ut. Hos noen arter er også hunnene metallblå, men med større innslag av mørk farge enn hos hannene. Oftere er de farget i gult og svart. Bakkroppen er påfallende liten og når høyst halvveis til spissen av bakvingene. Som hos andre flikvinger er frambeina reduserte. Larvene er hårete og vanligvis ganske fargerike – fargene signaliserer at de er uspiselige. De to andre slektene er brune og mindre enn Morpho-artene. Slekten Antirrhea har ofte blå tverrbånd på bakvingene, og bakvingen er trukket ut til en spiss bakerst. Hannen har påfallende såkalte parfymebørster på undersiden av forvingene. Slekten Caerois har sigdformede forvinger og bakvingene trukket ut til en stjert.
Levevis
Morfosommerfuglene er knyttet til tropisk regnskog. De kommer gjerne ut i lysåpninger for å sole seg. Hannene er territorielle og reagerer på refleksjonene fra vingene til andre hanner. Noen arters hanner kan lokkes med blanke gjenstander i en passende blåfarge, som de tolker som rivaliserende hanner. Man kan slik fange dem, noe som ellers er vanskelig da de stort sett holder seg høyt over bakken. De kan også lokkes til gjærende frukt eller til slakteavfall, som de suger til seg væske fra. Larvene kan finnes på mange ulike planter, særlig i erteblomstfamilien (Fabaceae). De lagrer giftstoffer fra vertsplantene, som de bruker til sitt eget forsvar. Om de blir forstyrret, skiller de ut illeluktende kjemikalier som kan avskrekke eventuelle rovdyr. De voksne sommerfuglene beholder noe av disse stoffene og er trolig usmakelige.
Legendariske og ettertraktede
Disse store, oppsiktsvekkende sommerfuglene har tiltrukket seg mye oppmerksomhet. Hos noen stammer i Amazonas har den skinnende blåfargen blitt tolket som en flik av himmelen, og sommerfuglene har blitt respektert som mystiske åndevesener. Hos andre har de derimot blitt fanget og vingene har blitt brukt til smykker og dekorasjoner. De store vingene har gjort at disse sommerfuglene har vært svært ettertraktet, både av samlere og til produksjon av suvenirer og andre prydgjenstander, og de har vært samlet inn i store mengder. I dag avles flere av de store, blå artene fram i kultur i stor skala. I tillegg til vinger til prydgjenstander selges det store mengder pupper til sommerfuglhus rundt om i verden, der disse sommerfuglene er populære innslag.
Max Planck
Max Karl Ernst Ludwig Planck (født 23. april 1858 i Kiel i hertugdømmet Holstein, død 4. oktober 1947 i Göttingen) var en tysk fysiker. Han regnes som grunnleggeren av kvantefysikken. Det var hans arbeid med dette som gav ham nobelprisen i fysikk i 1918. Han har også gitt navn til Plancks konstant, en mye brukt fysisk konstant som karakteriserer et kvant eller en liten størrelse i kvantemekanikken.
Max Plancks kvanteteori revolusjonerte den menneskelige forståelsen av atomer og subatomære prosesser, akkurat som Albert Einsteins relativitetsteori revolusjonerte forståelsen av tid og rom. Til sammen utgjør arbeidet til disse to de grunnleggende teoriene i det tjuende århundrets fysikk.
Tidlige år
Planck ble født inn i en akademisk familie. Både hans bestefar og oldefar hadde vært professorer i teologi ved Universitetet i Göttingen. Hans far, Johann Julius Wilhelm Planck, var professor i jus i Kiel. Han ble døpt Karl Ernst Ludwig Marx Planck, men allerede i 10-årsalderen begynte han å underskrive med navnet Max, navnet han skulle fortsette å bruke resten av livet.
Planck var det sjette barnet i søskenflokken, som også bestod av to søsken fra farens tidligere ekteskap. Et av hans tidligste minner var da prøyssiske og østerrikske tropper marsjerte inn i Kiel under den andre slesvigske krig i 1864. Tre år senere flyttet familien til München, der Planck begynte på Königliches Maximiliansgymnasium. Der traff han læreren Hermann Müller, en matematiker som i tillegg til å undervise ham i matematikk også underviste ham i astronomi og mekanikk. Det var også Müller som først lærte Planck om energiprinsippet.
Utdanning
Planck hadde et stort talent for musikk og behersket piano, orgel og cello. Utover det komponerte han også sanger og operaer. Hans valg falt likevel på de teoretiske studiene og da i særdeleshet fysikk.
Den tyske fysikeren og matematikeren Philipp von Jolly frarådet Planck å begi seg inn på fysikken, idet han mente at «innen dette området er nesten alt allerede oppdaget, det gjenstår bare å fylle inn noen små hull». Planck svarte at han ikke hadde noe ønske om å oppdage nye ting, han var bare ute etter å forstå det grunnleggende innen faget. Han begynte dermed å studere fysikk ved Universitetet i München da han var 16 år gammel.
Veiledet av Jolly gjorde han der sine første og eneste eksperimenter i sin vitenskapelige karriere, som bestod i å undersøke diffusjonen av væske fra oppvarmet platina. Kort tid etter gikk han over til teoretisk fysikk.
I 1877 dro Planck til Berlin og studerte der et år under de berømte fysikerne Hermann von Helmholtz og Gustav Kirchhoff og matematikeren Karl Weierstrass. Planck skrev at Helmholtz aldri var helt forberedt, snakket sakte, gjorde gjentatte feilberegninger og kjedet sine tilhørere, mens han anså at Kirchhoffs forelesninger var godt forberedte, om enn monotone. Til tross for dette kom Planck til å bli en nær venn av Helmholtz. Han gjennomførte sine studier i hovedsak gjennom egenstudier av Rudolf Clausius' skrifter, noe som inspirerte ham til å velge termodynamikk som sitt hovedemne.
I oktober 1878 avla Planck sin eksamen, og i 1879 disputerte han med en avhandling om termodynamikkens andre hovedsetning. Han underviste en kortere periode i matematikk og fysikk ved sin tidligere skole i München, før han i juni 1880 presenterte sin habilitasjonsavhandling (Likevekstilstanden hos isotropiske legemer ved ulike temperaturer).
Akademisk karriere
I påvente av en akademisk ansettelse underviste Planck i München, uten å få lønn. I april 1885 ble han så tilbudt et professorat ved Universitetet i Kiel. Der fortsatte han sin forskning innen entropi, med spesielt fokus på anvendelsen av dette innen fysikalsk kjemi. Han beholdt denne stillingen i fire år, til han ble ansatt ved Universitetet i Berlin. Her overtok han en stilling etter Gustav Kirchhoff.
I de følgende årene ble han meget opptatt med å utforske egenskapene ved varmestrålingen fra sorte legemer. I 1900 fant han en ny lov for energispekteret til denne strålingen, en lov som i dag kalles for Plancks strålingslov. Her hadde han vært nødt til å innføre en ny fundamental konstant, som han kalte for virkningskvantet. Denne Plancks konstant inngår nå i alle kvantemekaniske beregninger. Som et sekundært resultat innførte han begrepet Planck-tid, som er den minste tidsenhet som gir mening.
I 1913 ble han rektor ved Humboldt-Universität zu Berlin. Han fikk nobelprisen i fysikk i 1918 for oppdagelsen av energikvantet som senere resulterte i etableringen av moderne kvantemekanikk. Fra 1930 til 1937 var Planck leder for Kaiser-Wilhelm-Gesellschaft zur Förderung der Wissenschaften (KWG).
Familie
I mars 1887 giftet Planck seg med Marie Merck (1861–1909), som var søster til en av hans skolekamerater. De var bosatt i Kiel og fikk etterhvert fire barn: Karl (1888–1916), tvillingene Emma (1889–1919) og Grete (1889–1917) og Erwin (1893–1945). Siden flyttet de til en villa i Berlin-Grunewald, med adressen Wangenheimstrasse 21. Her møttes velkjente vitenskapsfolk, som Lise Meitner, Otto Hahn og Albert Einstein. Teologen Adolf von Harnack bodde i nabolaget og ble en nær venn.
Etter år med lykkelig familieliv slo katastrofen ned. I juli 1909 døde Marie, muligvis av tuberkulose. I mars 1911 giftet Planck seg igjen med Marga von Hoesslin (1882–1948), og i desember samme år ble deres sønn Hermann født. Men i første verdenskrig ble eldstesønnen Karl drept ved Verdun, mens Erwin satt i fangenskap hos franskmennene. Grete døde i barselseng i 1917. Tvillingsøsteren Emma dro for å ta seg av den nyfødte og giftet seg senere med sin søsters enkemann. To år senere døde også hun i en fødsel. Begge spedbarn overlevde og ble oppkalt etter sine mødre.
Andre verdenskrig
I 1944 mistet Planck alt i et bombeangrep, hjemmet og et helt livs vitenskapelig arbeid. Han hadde prøvd å redde jødiske forskere fra nazi-myndighetenes grusomheter. I stedet ble hans gjenlevende sønn Erwin, som stod ham nær, arrestert og dømt til døden. På tross av at han ba om benådning i et brev han skrev direkte til Hitler, ble sønnen henrettet ved hengning 23. januar 1945 for medvirkning til 20. juli-attentatet mot Hitler.
Max-Planck-Gesellschaft
Etter Plancks død 4. oktober 1947 ble KWG omdøpt til Max-Planck-Gesellschaft zur Förderung der Wissenschaften (MPG).
Hayes Alan Jenkins
Hayes Alan Jenkins (født 23. mars 1933 i Akron i Ohio) er en amerikansk tidligere kunstløper som deltok i de olympiske vinterleker i 1952 i Oslo og 1956 i Cortina d'Ampezzo.
Jenkins ble olympisk mester i kunstløp under Vinter-OL 1956 i Cortina d'Ampezzo. Han vant konkurransen i single for menn, foran sine landsmenn Ronald Robertson og broren David Jenkins.
Jenkins ble verdensmester i kunstløp fem år på rad 1953–1956.
Barcelonas distrikter
Barcelona er delt inn i ti administrative distrikter. De administreres av hver sin rådmann, som alle velges av byrådet. Ansvarsområdene til distriktene omfatter blant annet byplanlegging og infrastruktur.
De fleste distriktene var opprinnelig selvstendige kommuner som ble innlemma i byen på 1800- og 1900-tallet. Dagens inndeling ble godkjent i 1984.
Liste over distriktene
Innbyggertalla er fra 1. januar 2005.
NK Celje
Nogometni Klub CMC Publikum er en slovensk fotballklubb fra Celje, grunnlagt i 1919. Klubben spiller i 1.SNL. Sammen med Maribor og Gorica, er klubben den eneste som har spilt i alle sesongene av PrvaLiga siden den ble etablert i 1991.
Port Louis (distrikt)
Port Louis er en distrikt på Mauritius. Den ligger nordvest på øya og grenser til distriktene Pamplemousses, Moka, Plaines Wilhems og Black River.
Distriktet består av områdene rundt den nasjonale hovedstaden Port Louis som også er det økonomiske senteret på Mauritius. Port Louis-distriktet hadde i 2011 en folkemengde på 118,431.
Norsk Tidsskriftforening
Norsk Tidsskriftforening er en ideell interesseorganisasjon for norske tidsskrifter, stiftet i 2003. Foreningen er organisert som en medlemsstyrt utgiverorganisasjon for politiske, allmennkulturelle, vitenskapelige og litterære tidsskrifter, og holder til i Litteraturhuset i Oslo.
Medlemskap
For å kvalifisere til medlemskap må tidsskriftet følge redaktørplakaten og utgis eller oppdateres minst to ganger i året. Foreningen er åpen både for papirbaserte og nettbaserte tidsskrifter.
Organisasjon
Mellom årsmøtene ledes tidsskriftforeningen av et styre på syv personer. Styreleder per 2021 er Nana Rise-Lynum. Tidligere styreledere er Knut Olav Åmås (2003–2005), Eva Løveid Mølster (2004–2007) og Bente Riise (2007–2017). Foreningen har mottatt prosjektstøtte fra blant andre Norsk kulturråd og Stiftelsen Fritt Ord. Foreningen er tilsluttet den nordiske tidsskriftforeningen.
Arbeidsområder
Fra 2010 har foreningen organisert hoveddelen av aktivitetene i tre satsningsfelt: interesseorganisasjon, synliggjøring og tidsskriftskole.
Ludvig Filip av Portugal
Ludvig Filip (Luís Filipe) (født 21. mars 1887, død 1. februar 1908) var eldste sønn av kong Karl av Portugal.
Han og hans familie var 1. februar 1908 tilbake i Lisboa etter å ha vært på Vila Viçosa Palace. Alfredo Costa og Manuel Buiça, to medlemmer av en revolusjonær gruppe kalt Carbonária, skjøt på kongefamilien og traff Ludvig Filip, hans far, kong Karl, og hans yngre bror Manuel, hertug av Beja. Kongen døde umiddelbart, mens Ludvig Filip levde i ytterligere tjue minutter. Manuel overlevde angrepet, og hadde bare blitt skutt i armen, mens hans mor Amelia var uskadd. Manuel besteg så tronen som Manuel II. Noen omtaler Ludvig Filip som kong Ludvig II av Portugal. I så fall var han i teorien konge i tjue minutter. Imidlertid var det slik i Portugal at arvingen måtte hylles av parlamentet før han lovlig kunne anses for å være konge.
Dovre stasjon
Dovre stasjon er en jernbanestasjon på Dovrebanen. Stasjonen ligger ved tettstedet Dovre og ble åpnet i 1913 da jernbanen ble åpnet fram til Dombås. Stasjonen ligger 485 meter over havet, og fra Dovre stasjon til Oslo S er det 330,82 km. Fra 11. juni 2006 fikk Dovre daglig stopp av ett tog i hver retning. Dette er senere økt til to.
Pio IX
Pio IX er en kommune i delstaten Piauí i nordøstregionen av Brasil. Den er oppkalt etter pave Pius IX.
Maxime Weygand
Bakgrunn
Weygand ble født i 1867 i Belgia. Hans faktiske avstamning er aldri blitt helt avklart. Selv sa han at den var ukjent også for ham. Rykter gikk om at han var et uekte barn av keiserinne Carlota av Mexico (kong Leopold IIs søster), men kildefast er ikke dette blitt. General Alfred Van der Smissen skulle ha vært faren. Van der Smissen syntes en sannsynlig kandidat ettersom de to menn lignet sterkt på hverandre. I 2003 hevdet den franske journalisten Dominique Paoli å ha funnet beviser for at faren var van der Smissen, men videre at moren var Mélanie Zichy-Metternich, hoffdame hos Carlota (og datter av fyrst Metternich, den østerrikske kansler).
Det formodes alternativt at han kunne ha vært uekte barn av den belgiske kong Leopold II og hans polske elskerinne.
Karriere
Han ble fransk borger og tok eksamen fra offisersskolen St. Cyr i 1888 og tjenestegjorde deretter i kavaleriet. Weygand var stabssjef hos general Ferdinand Foch under første verdenskrig, og ble brigadegeneral (général de brigade) i august 1916 og generalmajor (général de division à titre temporaire) i november 1917. Han var til stede med Foch under våpenstillstandsinngåelsen i Compiègneskogen i november 1918, da krigen ble avsluttet.
Etter krigen ble han generalløytnant (général de corps d'armée) i oktober 1920 og forfremmet til general (général d'armée) 19. april 1923.
Han ledet i 1920 en fransk hjelpestyrke til Polen i den polsk-sovjetiske krig og var militær rådgiver for Józef Piłsudski. I perioden 1930–1935 var han generalstabssjef i Frankrike og armeens generalinspektør 1931-1935.
Han ble innvalgt i 1931 i Det franske akademi, der han fikk stol nummer 35 etter Joseph Joffre. Weygand fikk storkorset av Æreslegionen i 1924 (ridder 1913, offiser 1914, kommandør 1918, storoffiser 1920).
Han ble gjeninnkalt til tjeneste i 1939 som kommandant for styrkene i det østlige Middelhavsområdet.
Den 17. mai 1940 ble han utsett til fransk øverstkommanderende og erstattet Maurice Gamelin påfølgende dag. Den 20. mai samme år nådde tyskerne frem til den engelske kanal. Weygands planlagte motangrep, som skulle bryte ut av omringelsen, mislyktes, hvoretter de allierte styrkene i Belgia ble innsirklet i en stadig mindre lomme rundt Dunkerque.
Weygand grupperte de gjenværende franske styrkene i forsvarsstillinger langs Somme. De tyske styrkene brøt imidlertid gjennom forsvaret. Weygand kom raskt til den oppfatning at videre kamp var nytteløs, og den 13. juni anbefalte han at regjeringen skulle be om våpenstillstand med tyskerne, noe den gjorde den 22. juni.
Weygand innehadde forskjellige poster i Vichy-regimet. Fra juni til september 1940 var han krigsminister og deretter øverstkommanderende i Fransk Nord-Afrika. Han ble avskjediget i november 1941 på grunn av sin kritikk av det langtgående samarbeidet med aksemaktene. I samband med de alliertes invasjon av Nord-Afrika, operation Torch i november 1942, ble Weygand arrestert av SS og bragt til Tyskland.
I årene 1950–1957 utkom hans memoarer i tre bind.
The Nation
The Nation er et amerikansk ukemagasin som omtaler politiske og kulturelle hendelser, og beskriver seg som «venstresidas flaggskip». Det ble startet av abolisjonister i juli 1865. Magasinet har et opplag på 158 513, og redaktør er Katrina vanden Heuvel.
Noen av de som gjennom tidene har bidratt til magasinet er Albert Einstein, Albert J. Nock, Franz Boas, Martin Luther King jr., Bertrand Russell, Barbara Garson, H. L. Mencken, Gore Vidal, Edward Said, Christopher Hitchens, Hunter S. Thompson, Langston Hughes, Ralph Nader, James Baldwin, Clement Greenberg, Tom Hayden, Daniel Singer, I.F. Stone, Leon Trotsky, George Orwell, Henry Miller, Franklin D. Roosevelt, James K. Galbraith, John Steinbeck, Barbara Tuchman, T. S. Eliot, Kurt Vonnegut, Robert Frost, Frank Lloyd Wright, Hannah Arendt, Ezra Pound, Henry James, Charles Sanders Peirce, Jean-Paul Sartre and John Beecher.
James Carville
James Carville (født 25. oktober 1944) er en amerikansk politisk rådgiver, kommentator, advokat og mediepersonlighet. Han var den kanskje viktigste strategen bak Bill Clintons presidentvalgkamp, hvor han innførte begrepet «It's the economy, stupid!» Han var en av programlederne for CNN-programmet Crossfire.
Snut
Snut kan referere til:
Chuquicamata
Chuquicamata (Chuqui) er verdens største dagbrudd for kobber i Antofagasta, Chile. Gruven har navnet sitt fra den lille byen som lå på stedet fram til 2003 da den ble avfolket og befolkningen flyttet til Calama 15 km sør for gruven på grunn av stor forurensing.
Gruven er ellipseformet med en overflate på 8 000 000 m² og en dybde på rundt 900 meter. Området har vært utnyttet siden før pre-columbiansk tid og havnet under chilensk kontroll under salpeterkrigen.
Gruvedriften startet 18. mai 1915 av det amerikanske firmaet Guggenheim Bros. og fortsatte under forskjellige navn fram til nasjonaliseringen utført av Salvador Allende.
I dag er det statlige kobberprodusenten Codelco (spansk: Corporación Nacional del Cobre de Chile) som kontrollerer gruven, selskapet planlegger nå å gå over til underjordsdrift på grunn av at den svært store gropen hindrer rasjonell drift.
Spesialenheten (TV-serie)
Spesialenheten er en norsk krimserie som ble sendt på TV3 i 2011. Serien handlet om en etterforskningsgruppe som hadde i oppgave å løse uforklarlige barnedødsfall. Enheten besto av fem etterforskere med hvert sitt spesialområde (taktisk etterforskning, profiling, teknisk etterforskning, rettsmedisin og research), som ved hjelp av detaljert åstedsgransking og tekniske funn arbeidet med sakene. Hovedkarakterene er den nyutdannede profileren Iselin Johrde, spilt av Marte Germaine Christensen, og den erfarne taktiske etterforskeren Stein Olav Sagen (Christian Skolmen). Hovedforfatter for serien var Kjersti Ugelstad.
Premieren ble sett av 156 000, noe som gav en markedandel på 10 %.
Trivia
Episode 7 ble ikke vist på TV som følge av Terrorangrepene i Norge 2011.
Patrick Andersson
Patrick Andersson (født 16. juli 1970) er en svensk tidligere fotballspiller. Andersson, som var midtbanespiller, spilte 56 kamper og scoret ti mål for Malmö FF i Allsvenskan fra 1990 til 1993.
Mens han spilte for Malmö ble han gitt tilnavnet «Trelleborg» etter stedet han kommer fra, for å unngå sammenblanding med lagkamerat og navnebror Patrik Andersson som på sin side fikk tilnavnet «Bjärred».
Julegaven (album)
Julegaven er et musikkalbum med Trine Rein, utgitt den 25. november 2011.
Ane Stangeland Horpestad
Ane Stangeland Horpestad (født 2. juni 1980 i Stavanger, som Ane Stangeland) er en norsk tidligere fotballspiller fra Orre i Klepp kommune.
I tillegg til A-landslaget har hun spilt på U16, U18 og U21-landslaget.
Stangeland har spilt for Klepp siden 1997, og spilte cupfinale mot Trondheims-Ørn på Ullevaal Stadion det samme året. Hun spilte 284 offisielle kamper for Klepp mellom 1997 og 2008.
En kort periode i 2006 spilte hun for Kolbotn da klubben gikk til semifinalen i Europacupen for kvinner. Hun giftet seg med Steffen Horpestad juni 2006.
Stangeland Horpestad spilte alle kampene for Norges landslag i VM 2007 i Kina som kaptein og midtstopper, og scoret to mål. Hun var med å ta Norge til 4.-plass i VM.
Aniara-prisen
Aniara-prisen er en pris som ble innstiftet i 1974 av Svensk Biblioteksförening etter forslag av Bengt Holmström. Den blir delt ut årlig til en forfatter av svenskspråklig skjønnlitteratur for voksne og utpekes av en nemnd som er valgt for to kalenderår. Prisen er på SEK 50,000 og en skulptur av Linnèa Jörpeland. Den har sitt navn etter diktet Aniara av Harry Martinson.
Eksterne lenker
Svenska Biblioteksförening
Oljevedlikehold
Oljevedlikehold er pleie av smøremidler i en slik grad at disse i liten grad forringes. Oljevedlikehold utføres ved å fjerne uønsket materiale i større takt enn det tilføres for å redusere friksjon med slitasje i en maskin.
Store besparelser på vedlikehold av mekanisk utstyr kan oppnåes med denne teknikken.
Alvhild (mytologi)
Litteratur
Alfhild
Paraná (andre betydninger)
Paraná kan vise til:
Bærums Verk (sted)
Bærums Verk er et sted i Bærum kommune i Viken fylke. Det grenser mot dalføret Lommedalen. Navnet kommer av jernverket Bærums verk som var anlagt av Paul Smelter i 1610 og ble flyttet til sitt nåværende sted ved elven Lomma i 1641.
Verkseiernes tidligere bolig, oppført i 1762-64 av Anna Krefting, står fremdeles i Verksgata, hovedgaten gjennom jernverket. I de eldre industribygningene finnes det et museum som forteller om verkets historie og viser jernovner produsert på jernverket fra 1700-tallet til jernstøperiet ble nedlagt i 1964. I de tidligere arbeiderboligene i Verksgata er det små verksteder og butikker med salg av bl.a. kunsthåndverk.
Bærums Verk har også Norges eldste vertshus i fortsatt drift, Værtshuset Bærums Verk, som er fredet.
I 1970- og 1980-årene var det en utstrakt boligbygging på Bærums Verk. Det ble bygget i utkanten av selve verket, på områdene Helset, Toppenhaug, Sleiverud og Gommerud. Det ble vesentlig oppført selveide eneboliger. På selve verksområdet ble de gamle arbeiderboligene i Verksgata renovert for utleie til små håndverksbedrifter og kunstindustri. Jernverket ble utbygt til et kjøpesenter i 1997. Alt i alt er det et åtti-talls virksomheter i de gamle bygningene.
Bærums Verk er kjent for sin årlige tenning av juletreet på plassen utenfor kjøpesenteret
Agalegaøyene
Det totale arealet er på 70 km², Nordøya er 14.3 km² og Sørøya er 9.7 km². I 2011 hadde øyene 274 innbyggere.
På nordøya ligger det administrative senteret Vingt Cinq, samt den eneste flyplassen på øya.
Øya bestyres av et statlig selskap (the Outer Island Development Company (IDOC)) og økonomien baserer seg på produksjon av kokosolje.
Charlotte Cruse
Charlotte Diane Isabelle Cruse (født 23. april 1967 i Cognac i Frankrike) er skilt fra grev Valdemar av Rosenborg.
Cruse er datter av den franske Roland Cruse og danske Annette Ingemann og giftet seg med grev Valdemar den 29. juni 1996. Hun ble da grevinne Charlotte av Rosenborg.
Charlotte og Valdemar har to barn sammen:
Greveparet skilte lag i 2005.
Deströyer 666
Deströyer 666 er et thrash/death metal-band fra Australia. Bandet ble stiftet i 1994 av gitarist K.K. Warslut. Deströyer 666 deltok på Hole in the Sky 2007 i Bergen.
Tarhonya
I Ungarn stekes gjerne Tarhonya i smør eller smult før den kokes.
Gabriel Finne
Edvard Gabriel Finne (født 10. februar 1866 i Bergen, død 3. juli 1899 i Kristiania) var en norsk forfatter.
Liv og virke
Han ble student 1888, arbeidet en tid som journalist i Kristiania, og utga 1889 sin første fortelling Filosofen, med handling fra det litterære bohem-miljøet. Finnes bøker er knappe og hvasse i deres sterkt realistiske fremstilling, og det er en intens stemning av bitterhet og uhygge i skildringene. I løpet av få år utga Finne romanen Doktor Wangs Børn, novellesamlingen Unge Syndere, romanen To Damer, skuespillene Uglen, Før Afskeden og Conny og fortellingen Rakel. Finnes dristige fortellemåte vakte en forargelse, som fikk forlaget til å stanse salget av Unge Syndere, og boken ble heller ikke godt mottatt hos publikum. Etter noen års taushet utga han 1898 I Afgrunden, en rekke dystre og uhyggelige virkelighetsskildringer med stor kunstnerisk kraft. Finnes forfatterskap er gjennomført naturalistisk, både i stil og livsinnstilling.
Paraná (Argentina)
Paraná er delstatshovedstad i provinsen Entre Ríos nordøst i Argentina. Byen ligger ved elva Paraná, rett i mot byen Santa Fe og har en befolkning på ca. 207 000 (1991). Byen er en havneby hvor korn, kveg, fisk og tømmer lastes om.
Paraná ble etablert i 1730 og tjente som hovedstad i den Argentinske Konføderasjon fra 1853 og frem til 1862.
Itillip Atuarfia
Itillip Atuarfia er folkeskolen i bygda Itilleq i Sisimiut kommune, på vestkysten av Grønland.
Skolen har pr 2007 28 elever, fordelt på tre klassetrinn;
Skolen har tre klasserom, samt en bygning med kjøkken, lærerrom, kontor og AV-rom. De har ikke eget bibliotek, men benytter biblioteket til kirken i bygda.
Rektor er Jimmy Hymøller, og det er til sammen tre lærere og en timelærer tilknyttet skolen.
Eksterne lenker
Itillip Atuarfia
Tidsskrift for kulturforskning
Tidsskrift for kulturforskning eller TfK, er et norsk vitenskapelig tidsskrift med utgangspunkt i kulturvitenskap og kulturhistorie.
Skribentene er forskere og studenter som har en kulturfaglig tilnærming til stoffet. Artiklene består i hovedsak av norsk etnologisk og folkloristisk forskning, men inkluderer også bidrag fra andre land og beslektede fagområder.
Tidsskriftet hevder i tillegg til de mer vitenskapelige og saksorienterte bidragene også å legge vekt på bokanmeldelser og presentasjon av nye museale utstillinger.
Tidsskrift for kulturforskning blir utgitt av Novus forlag, og er et refereetidsskrift som utgis med støtte fra Norges forskningsråd.
Ansvarlig redaktør har siden 2007 vært Tove Ingebjørg Fjell (Universitetet i Bergen) og redaksjonssekretær har vært Liv Nybø. ISSN 1502-7473
Spheginobaccha
Spheginobaccha er en gruppe (slekt) av fluer som tilhører familien blomsterfluer (Syrphidae). Denne artsfattige slekten omfatter bare fem kjente arter.
Utseende
Lange og slanke blomsterfluer, gjerne gulaktige. Antennene er ganske korte, det tredje leddet rundt eller ovalt. Hannens fasettøyne møtes ikke i pannen.
Levevis
Larvene lever trolig av avfall i maurtuer, men man vet ikke dette med sikkerhet.
Utbredelse
Slekten er utbredt i det sørlige Afrika og i Sør-Asia.
Systematisk inndeling
Slektens systematiske plassering er usikker, men det er enighet om at det er en svært primitiv blomsterflue-slekt. Noen eksperter mener den heller bør plasseres i Eristalinae.
Klopfer
Det tyske etternavnet Klopfer, og Klöpfer kan vise til:
Peter Jönsson
Peter Jönsson (født 5. november 1965) er en svensk tidligere fotballspiller. Jönsson, som var forsvarsspiller, spilte 56 kamper og scoret fire mål for Malmö FF i Allsvenskan fra 1986 til 1993.
Temple Bar
Temple Bar var i tidligere tider hovedporten inn i City of London fra vest, på grensa mellom City og Westminster. Selve porten ble fjerna i 1878 for å gi plass til en utvidelse av gatene Strand og Fleet Street, men er nå gjenreist på Paternoster Square ved St Paul's Cathedral.
Temple Bar var fra først av en kjetting spent mellom to stolper; i 1351 ble det bygd en port med porthus som inneholdt fengselsceller. Byens gapestokk sto ved Temple Bar, hvor også de henrettedes hoder ble satt på stake.
En ny port ble bygd av Christopher Wren i 1670-åra. Denne ble revet i 1878 og erstatta av Horace Jones' minnesmerke med en griff i bronse av Charles Birch på toppen. Wrens port ble gjenoppført i Theobalds Park i Hertfordshire, før den i 2004 kom tilbake til London, til Paternoster Square noe lengre øst.
Etter tradisjonen er Temple Bar det eneste stedet der den britiske monarken tillates å komme inn i City of London. Hun må her anmode Lord Mayor om adgang til byen, hvorpå Lord Mayor overrekker henne byens perlesverd. Deretter blir Temple Bar seremonielt lukket.
Burberry
Burberry er et engelsk klesmerke. Det kjennetegnes på det rutete tartanmønsteret. Burberry er leverandør til Det britiske hoff.
Historie
Merket ble grunnlagt i 1856 da den 21 år gamle Thomas Burberry åpnet sin egen forretning i Basingstoke, Hampshire. I 1870 begynte forretningen å produsere utendørsklær. I 1880 oppfant Thomas Burberry stoffet gabardin, et slitesterkt og vanntett stoff som likevel pustet.
I 1891 ble den første butikken i London åpnet og bygningen benyttes den dag i dag som firmaets hovedkvarter. Ti år senere mottok firmaet en bestilling fra hæren på en ny uniform for britiske offiser. Firmaet leverte også klær til nordmannen Roald Amundsen, den første på Sydpolen. Ved utbruddet av den første verdenskrig endret Burberry sin uniformer til en mer praktisk og passende form, og oppfant dermed trenchcoaten. Etter krigen ble merket meget populært og ble blant annet båret av Humphrey Bogart i filmen Casablanca, Peter Sellers i Den rosa panteren og Audrey Hepburn i Frokost hos Tiffanys.
Burberry er kjent for det røde, hvite, sorte og sandfargete rutemønsteret «Nova». Det ble brukt første gang som foring til firmaets trenchcoat i 1924. Det var først i 1967 at Burberry-mønstret ble benyttet utstrakt i kolleksjonene. Etter ansettelse av nye designere i 1997 ble merket relansert.
I Need Your Love Tonight
«I Need Your Love Tonight» er en amerikansk sang, skrevet av Sid Wayne og Bix Reichner.
Den ble spilt inn på plate av Elvis Presley i RCA Studio B i Nashville 10. juni 1958.
Produsent var Steve Sholes.
Ezzard Charles
Ezzard «Mack» Charles (født 7. juli 1921, død 27. mai 1975) var en amerikansk bokser og VM-mester i tungvekt i årene 1950-51.
Oppvekst og amatørboksing
Charles begynte å bokse som tenåring og fikk raskt et rykte på seg som en hardtslående, solid allrounder. Kallenavnet «Cincinnati Cobra» fikk han på grunn av sin raske venstrejab. Charles avsluttet sin amatørkarriere uten tap og med 42 seire i 1939. Da kunne han vise til medaljer fra flere turneringer, deriblant USA Golden Gloves Middleweight Championships, på den tiden USAs mest gjeve amatørturnering.
De første kampene - Mellomvekt
I mars 1940 debuterte Charles som proffbokser i Mellomvektsklassen. Allerede etter sitt første proffår hadde han tatt steget opp i Lett-tungvektsklassen og kunne notere seg en 18-0 recliste. Noen få kamper senere møtte han sin første motstander som var rangert blant de 10 beste i verden av Ring Magazine. Ken Overlin var en erfaren og solid bokser som møtte opp med en 114-20-6 recliste. Blant de han hadde delt ringen med var kjente navn som Freddie Steele, Teddy Yarosz og fremtidige VM-mester i Mellomvekt, Ceferino Garcia. Overlin ble som ventet et hakk for rutinert for den ferske Charles, men kampen gikk tiden ut og Charles imponerte flere ringsidere ved å greie seg såpass bra. Tre kamper senere var Charles igjen i ringen mot en ny topp rangert motstander, denne gangen mot den enda mer erfarne Teddy Yarosz. Etter 10 runder tok Charles en overbevisende poengseier. Ezzard Charles var nå offisielt en bokser å følge for fremtiden.
I 1942 kjempet Charles 12 kamper, 10 av den mot rangerte motstandere. Hans recliste mot dem det året lød 8-1-1. Kid Tunero lyktes i å slå Charles på poeng over 10 runder, og returkampen mot Overlin endte uavgjort, men kjente og solide boksere som fremtidige VM-mester, Joey Maxim og Charley Burley tapte begge to kamper hver til Charles. Spesielt første kamp mot sistnevnte fikk eksperter til å stusse. Burley var ansett som den ukronede VM-mesteren da Charles tok kampen på få dagers varsel som erstatter for Ken Overlin som måtte trekke seg pga. skade. Resultatet ble avskrevet som en skrell da Charles vant 7 av de 10 rundene mot Burley, og folk var sikre på at Burley ville revansjere tapet i returkampen. Resultatet forble det samme, Charles var nå blant de beste Lett-tungvekterne i verden med en 33-2-1 recliste.
Legger opp og verver seg
1943 skulle vise seg å bli et uår for Charles. Utbrent etter forrige år med mange tøffe kamper gikk han på et poengtap mot Jimmy Bivins, og i sin neste kamp, mot Lloyd Marshall, ble han slått ut i 8. runde etter å ha vært i kanvasen åtte ganger. Charles bestemte seg for å legge opp, og vervet seg til tjeneste for å gjøre sin del i 2. verdenskrig.
Comeback
Da krigen tok slutt og Charles ble dimittert, gjenopptok han boksingen. Han utkjempet sin første comeback-kamp mot en urangert motstander i februar 1946, 35 måneder etter han sist hadde vært i ringen, og han slo ut motstanderen sin i 2. runde. Etter ytterligere fire oppvarmingskamper i løpet tre måneder var han igjen klar for å delta i toppsjiktet. Motstanderenvar den fremtidige VM-mesteren Archie Moore. I det som skulle bli deres første av fire møter tok Charles poengseieren. Charles entret topp 10-rangeringen igjen, og innen året utgang hadde han revansjert tapene sine til både Jimmy Bivins og Lloyd Marshall.
Sam Baroudi
Året som fulgte slo Charles både Moore, Bivins og Marshall igjen, i tillegg til Fitzie Fitzpatrick (2 ganger). Kun Elmer Ray klarte å beseire Charles, som sverget revansje. 1948 fikk en lovende start da Charles slo Archie Moore på knockout i åttende runde, men hans neste kamp endte i tragedie. Sam Baroudi var en urangert motstander som Charles valgte å møte i en såkalt «tune up»-match før han skulle ta revansje mot Elmer Ray. Baroudi hadde en resultatliste på 37-9-2, og hans største seier var over Holman Williams som selv var en solid mellomvekter på den tiden. Imidlertid trengte man mer enn én betydelig seier for å bli rangert. Kampen mot Charles gikk som de fleste ventet, Baroudi var rett og slett ikke på samme nivå. Ingen visste hvor ille hodeskaden Baroudi pådro seg var etter at Charles slo ham ut i 10. runde. Baroudi kom aldri til bevissthet igjen, og døde av hjerneblødning på sykehuset noen dager senere.
Charles snakket minst mulig om tragedien, men det var tydelig at tanken alltid var i bakhodet på ham når han var i ringen deretter. Eksperter og motstandere som møtte ham både før og etter Baroudi episoden mente at han holdt igjen på slagene sine, dvs. at han aldri slo med full kraft etter denne kampen.
Storhetsperioden
Tre måneder etter tragedien tok Charles revansje over Elmer Ray som lovet. Jimmy Bivins og Joe Baksi var to av de andre rangerte motstanderne som Charles slo i 1948, og han var nå den ukornede VM-mesteren i Lett tungvektsklassen. Det eneste problemet var at regjerende mester, Freddie Mills, ikke ville ha noe å gjøre med ham å gjøre og melket tittelen mot håndplukkede motstandere på hjemmebane i England.
Forsvar av tittelen
Allerede ett år etter han la opp var Joe Louis ruinert. Under krigen hadde han gått en rekke oppvisningskamper til inntekt for diverse veldedige formål. Selvfølgelig hadde han ikke betalt skatt av beløpene som ble donert, noe som senere kom til bli en enorm belastning. I 1950 kom de amerikanske skattemyndighetene med et krav om å få innbetalt et millionbeløp i skatter som Louis ikke hadde betalt av beløpene han donerte under krigen. Den gamle mesteren hadde ikke noe annet valg enn å gjøre comeback. På bakgrunn av tidligere meritter fikk Louis umiddelbar VM-kamp mot Ezzard Charles. De to møttes i Madison Square Garden i New York i september 1950. Den gamle mesteren var tydelig rusten og utbrent, Charles vant 10 av de 15 rundene. Men det som skulle bli en av Charles største øyeblikk i ringen ble alt annet enn det han hadde forventet seg. Louis var en høyt elsket superstjerne blant amerikanere. De hatet å se ham tvunget tilbake til ringen pga. av økonomiske problemer og ydmyket på den måten som Charles gjorde. Publikum vendte Charles ryggen. Etter sin største seier i ringen var plutselig Charles mer upopulær enn noen gang.
Innen de første fem månedene i 1951 hadde Charles rukket å forsvare tittelen 3 ganger; Lee Ouma ble slått ut i 10. runde, Jersey Joe Walcott fikk returkamp og tapte på poeng etter 15 runder og den gamle kjenningen Joey Maxim, som i mellomtiden hadde blitt VM-mester i Lett tungvekt ved å slå Freddie Mills, prøvde nå lykken mot Charles i tungvekt, også denne gangen uten hell.
Tap av tittelen
Tom for motstandere sa Charles seg villig til å møte Walcott for tredje gang, men denne gangen gikk det fryktelig galt. Walcott som nå var blitt 38 år møtte opp i sitt livs form til det som han visste kunne være hans siste sjanse. I stedet for å matche teknikk med Charles som i deres to foregående møter, kjempet han som en tungvekter bør gjøre når han møter en Lett-tungvekter, med rå styrke. Charles kjempet hardt for å tvinge Walcott inn i en rytme som passet ham, med Walcott overkjørte Charles og slo ham bevisstløs i 7. runde. I sitt 9. forsvar av tungvektstittelen tapte Charles på KO i det som ble kåret til årets kamp av Ring Magazine.
Utfordrer
Ettersom stillingen mellom Charles og Walcott nå var 2-2 etter fire kamper, var det naturlig at de skulle møtes for femte gang for å avgjøre serien. Som oppladning til denne kampen valgte Charles å møte Rex Layne en gang til, men denne gangen tapte han og VM-billetten var borte. Walcott på sin side valgte å forsvare sette tittelen sin på spill mot nykommeren Rocky Marciano. Walcott var en bunnsolid tekniker i ringen og få mente at han ville få problemer mot en slugger som Marciano. Slik så også ut helt frem til 13. runde da Marciano leverte en høyre kryss som slo mesteren bevisstløs i flere minutter. Rocky Marciano var ny VM-mester i tungvekt.
Ezzard Charles mot Rocky Marciano
Charles anså Marciano som en lettere motstander enn Walcott og bestemte seg med det samme å sette kursen mot VM-kamp mot ham. Han begynte marsjen mot VM-kamp mot Marciano ved å vinne over sterke navn som Cesar Brion og Tommy Harrison, endre stillingen mellom ham og Jimmy Bivins til 4-1, og vinne en rubbermatchen over Rex Layne (2-1). Imidlertid fikk han to ”setbacks” mot seg da både Nino Valdez og Harold Johnson slo ham på poeng i 1953. Likevel kom han tilbake or re-posisjonerte seg til VM-kamp ved å slå både Corey Wallace og Bob Satterfield på knockout. VM-kampen mot Marciano var nær.
Charles greide seg bra mot mesteren selv om han tapte på dommerkortene etter 15 runder. Mange mente at kampen var så jevn at kampen burde vært dømt uavgjort, eller i det minste at Charles fikk en returmatch. Marciano vedgikk at Charles var hans vanskeligste motstander i løpet av karrieren, men gikk med på en returkamp. Nøyaktig tre måneder etter sitt første møte møttes de to igjen, og denne gangen var Marciano mer innstilt på å ende kampen mer overbevisende enn sist. De kjempet mot hverandre med alt de hadde, begge presset seg maksimalt. Tidlig i kampen fikk Charles inn en fulltreffer så hard at nesen til Marciano sprakk, og kampen var nær ved å bli stoppet. Marciano slo ned Charles i åttende runde, og beholdt tittelen sin med en KO-seier. Kampen ble kåret til «Fight of the Year» av Ring Magazine i 1954.
Siste del av karrieren
Etter det andre tapet for Marciano visste Charles at det var lang vei tilbake til VM-posisjon. Han hadde fått sjansen mot den nye mesteren to ganger og kommet til kort begge gangene. Etter nærmere 100 proffkamper bak seg, merket han dessuten at hans beste dager nå ikke lenger lå foran ham. I tillegg var han med sine 82-83 kg en av de minste tungvekterne i klassen og måtte presse seg maksimalt hver gang han var oppe i ringen. 1955 begynte bra da han slo Charley Norkus over 10 runder, men han merket tydelig at han hadde lagt igjen noe av seg selv på kanvasen i Marciano-kampen. To måneder senere ble han slått ut av John Holman, og selv om han vant returoppgjøret på poeng, var det helt tydelig for alle som så på at Ezzard Charles nå var på hell. I juli 1955 slo Charles sin siste rangerte motstander, Paul Andrews. Deretter kom tap på tap helt frem til han la opp for godt i 1959.
Charles hadde lagt mye av inntektene sine i investeringer mens han var aktiv, men de fleste av disse viste seg å være feilslått. Til slutt måtte han begynne med profesjonell wrestling i noen år for å tjene til livets opphold. Senere fikk han diagnosen multippel sklerose (MS) og ble redusert til tilværelse i rullestol.
Ezzard Charles døde den 27. mai 1975 i et pleiehjem for eldre og uføre. Han var da 54 år gammel og hadde ingen eiendeler eller penger igjen fra alt det han hadde tjent i løpet av den 19-årige karrieren.
Charles’ endelige recliste lyder 96-25-1 (58 KO). Verdt å merke seg at 15 av tapene kom i løpet av hans siste 25 kamper. Kun 3 av hans første 10 tap ble ikke revansjert; en av dem endte uavgjort i returkampen, de to øvrige kom etter at Charles tapte VM-tittelen og var forbi sitt beste.
Hitlers tapte flåte
Hitlers tapte flåte er tre tyske ubåter som under den andre verdenskrig utgjorde en stor trussel mot de allierte i Svartehavet. De tre ubåtene het U-19, U-20 og U-23, og var en del av en flåte på seks ubåter som begynte å senke allierte skip i Svartehavet i 1941.
Tyskland opererte i Svartehavet i cirka 3 år, og på de tre årene senket de rundt 45 000 tonn alliert skipstonnasje. På disse tre årene mistet tyskerne tre ubåter. Tyskerne hadde en base i Romania, men da Romania gikk over til de allierte i 1944 miset tyskerne denne basen.
Når de ikke lenger hadde denne basen var de tyske ubåtene fanget i Svartehavet uten noen mulighet for å få flere forsyninger. For å unngå at ubåtene havnet i de alliertes hender så ble de tre ubåtene senket av tyskerne selv.
Sotblomsterfluer
Sotblomsterfluer (slekten Psilota) er en gruppe av fluer som tilhører familien blomsterfluer (Syrphidae). Slekten omfatter 14 kjente arter, én av dem forekommer i Norge. De er middelsstore, kullsvarte blomsterfluer.