cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Percy Jackson & Lyntyven
Handlingsreferat
Tre dager senere får Percy vite at han er sønn av Poseidon, at Grover er en Satyr, og "Mr. Brunner" er egentlig Chiron, en kentaur. Percy begynner å trene i sine evner som en halvgud. Han møter en rekke andre halvguder, inkludert Annabeth Chase, datter av Athena; og Luke Castellan, sønn av Hermes. Percy får besøk av Hades, som avslører at en Minotaur bortførte Sally til underverdenen for å bytte henne mot lynet til Zeus. Til tross for Chirons ordre reiser Percy til Underverden sammen med Grover og Annabeth. Luke gir Percy et kart med plasseringen av tre grønne perler som tilhører Hades sin kone, Persefone, som kan tillate dem å unnslippe underverdenen.
Percy får også et par Converse All-Star-sko som er stjålet fra Hermes, og et skjold. I Underverden finner Hades, og avslører den egentlige tyven. Percy og vennene hans må finne tre perler for å få muligheten til å teleportere til Empire State Building, inngangen til Mount Olympus. Men lyn-tyven ønsker fremdeles å få tak i lynet og planlegger å ødelegge hele fjellet Olympus, og etablere halvgudene som de nye herskere over den vestlige sivilisasjonen.
Alice Comyn
Alice Comyn, lady Beaumont, grevinne av Buchan (født 1289, død 3. juli 1349), var en adelskvinne av skotsk-normannisk opphav, et medlem av den mektige Comyn-familien som støttet Huset Balliols krav på den skotske tronen mot deres rivaler, Huset Bruce. Hun var niese av John Comyn, jarl av Buchan, som hun også var arving av. Jarledømmet Buchan ble derimot senere krevd av Alices ektemann Henry de Beaumont i retten til sin hustru.
Alice var bestemor av Blanche av Lancaster, og således oldemor av kong Henrik IV av England.
Familie
Alice var født i Aberdeenshire i Skottland i 1289 som den eldste datteren til Alexander Comyn, sheriff av Aberdeen, og Joan le Latimer. Hun hadde en yngre søster, Margaret, som senere ble gift først med sir John Ross, og for andre gang med William Lindsay, herre av Symertoun.
Hennes besteforeldre på farsiden var Alexander Comyn, 2. jarl av Buchan, justiciar og konstabel av Skottland, og Elizabeth de Quincy. Hennes besteforeldre på morsiden var William le Latimer og Alicia Ledet; solid normannisk adel på begge sider. Hennes onkel var John Comyn, jarl av Buchan, en av de mest mektige jarlene i Skottland. Jarlen, som døde i desember 1308, var gift med Isabella MacDuff, men ekteskapet var barnløst. Alice var John Comyns arving til tittelen grevinne av Buchan selv om jarledømmet hadde blitt nedlagt og gått tilbake til kronen etter at onkelen døde i England hvor han dro som flyktning.
Ekteskap og barn
Kort tid før 14. juli 1310 ble Alice gift med Henry de Beaumont, lord Beaumont, sønn av Louis de Brienne, vicomte av Beaumont, og Agnes, vicomtesse av Beaumont. Ved hennes ekteskap ble hun titulert som lady Beaumont. Hennes ektemann Henry var en nøkkelfigur i stridighetene mellom England og Skottland på 1200- og 1300-tallet. Som en konsekvens for hennes ekteskap til Henry hadde Alice, i skotske øyne, blitt ugjenkallelig engelsk, derfor anerkjente skottene isteden hennes søster Margarets rett til jarledømmet Buchan.
Ekteskapet mellom Alice og Henry ga hele ti barn :
I april 1313 ble Isabella MacDuff, enke etter Alices onkel John Comyn plassert i forvaring av familien Beaumont etter at hun ble løslatt fra hennes harde fengsling. Hun hadde blitt innestengt i et bur i fire år i Berwick i England på ordre fra kong Edvard I ettersom hun hadde kronet Robert Bruce som skottenes konge på kroningsstedet Scone Abbey i mars 1306, noe som var MacDuffs familiens nedarvete rett. I 1310 ble hun sent til nonnekloster, og tre år senere ble beordret til et av herregodsene til Beaumont hvor hun ble til hun døde på en ukjent dato.
I 1314 kjempet Henry de Beaumont i slaget ved Bannockburn på Englands side mot Skottland.
En gang mellom 1317 og 1321 overtok Alice til de engelske besittelsene til hennes yngre søster Margaret. Den 22. januar 1334 ble Alice ektemann Henry stevnet for det engelske parlamentet som jarl av Buchan. Han ble anerkjent som jarl fra da av og fram til 16. november 1339. Den 10. februar 1334 satt han i den skotske parlamentet som holder av den samme tittelen. Det var hans ubøyelig jakt på jarledømmet Buchan som var en av de utløsende faktorene som førte til den andre skotske uavhengighetskrig mellom Huset Comyn og deres arvefiender, Huset Bruce.
Alice døde den 3. juli 1349 seksti år gammel. Hennes ektemann Henry hadde dødd i 1340 i Nederlandene hvor han hadde reist sammen med kong Edvard III av England. Med Alices død ble jarledømmet for alltid gitt videre til Comyn-familien.
Alices tallrike etterkommere omfatter kongene Henrik IV av England og Henrik V av England, Filippa av Lancaster, dronning av Portugal, Anne Boleyn, og Humphrey Kynaston, en framtredende jernbanemagnat i England.
I fiksjonen
Alice Comyn opptrer som en figur i Barbara Erskines roman Kingdom of Shadows (Skyggenes kongedømme) som er basert på livet til Isabella MacDuff.
Adad-Nirari II
Adad-nirari II underkastet med hardhet de områdene som tidligere var kun i navnet assyriske vasallforhold, erobret og deporterte vanskelige arameere, nyhettittere, og hurriske befolkningsgrupper i nord til steder langt unna som et virkemiddel for å underkaste dem. Han angrep deretter to ganger og beseiret Shamasj-mudammiq av Babylonia, annekterte et stort område nord for elven Diyala, en sideelv for Tigris, og underla seg byene Hīt og Zanqu i midtre Mesopotamia. Han fikk ytterligere makt over Babylonia under Nabu-shuma-ukin I senere i sin tid. Han drev også krig i vest, underkastet de arameiske byene Kadmuh og Nisibin. I tillegg til de store mengder av krigsbytte og kostbarheter som ble samlet inn, sikret han dessuten regionen ved elven Khabur.
På grunnlag av eksistensen av fulle eponymlister fra hans styre og ned til midten av styret til Asurbanipal på 600-tallet f.Kr., er det første året i hans styre i 911 f.Kr. kanskje den første hendelse i oldtidens historie i Midtøsten og den fruktbare halvmåne som kan bli datert til et nøyaktig år, skjønt den assyriske kongeliste er generelt betraktet som ganske nøyaktig for flere århundrer før Adad-niraris styre, og forskere er generelt enige om et enkelt sett av datoer tilbake Ashur-resh-ishi I på slutten av 1100-tallet f.Kr.
Litteratur
Assyriska kungar
The Vancouver Sun
The Vancouver Sun er en avis i Canada, etablert i 1912. Avisen utgis av Pacific Newspaper Group, en del av Postmedia Network. Den utkommer seks dager i uken. Med et opplag på over 200 000 (2001) er det en av de større avisene i Canada.
Avisen første utgave kom 12. februar 1912 fra deres daværende kontorer i 125 West Pender Street, rett rundt hjørnet for deres hovedrival The Province. I 1924 kjøpte avisen opp konkurrenten The Vancouver Daily World.
Avisen lokaler ble ødelagt av en brann i mars 1937, men eneste personskade var på vaktmesteren som fikk noen mindre brann- og røykskader. Avisen flyttet da over gaten til bygningen World Tower, som umiddelbart ble omdøpt til Sun Tower.
I 1958 inngikk The Vancouver Sun og konkurrenten The Province et produksjonsteknisk samarbeid med navn Pacific Press, og 27. desember 1965 flyttet de inn i en felles bygning, Pacific Press Building. I 1997 flyttet avisen til dagens adresse Granville Square i byens sentrum.
Kjell Vidars beste
Kjell Vidars beste er et samlealbum med Kjell Vidars, utgitt i 1976.
Sherpaer
[[Fil:Nepal_ethnic_groups.png|250px|right|thumb|Noen nasjonale grupper i Nepal;
{{Legend|#660000|Bhothe, Sherpa, Thakali}} {{Legend|green|Gurung}} {{Legend|#ff6600|Kirat}} {{Legend|red|Newar}} {{Legend|#ffcc33|Nepali}} {{Legend|#333366|Tamang}}]] Sherpaer er en folkegruppe som bor i fjellområdene øst i Himalaya, i Nepal, India og Tibet. Ordet betyr «østlending» («person eller folk som kommer østfra»). Betegnelsen «sherpa» blir ofte upresist brukt som synonym til «fjellfører» og «guide» etter klatreekspedisjonene og -turismen i Himalaya der sherpaer siden 1900-tallet har vært veivisere og bærere.
I Nepal regnes sherpa-folket til himal, som er en fellesbetegnelse for nært beslektede grupper med tibetansk språk og kultur som bor i Himalaya. I Kina er de kjent under navnet Xiaerba. De regnes av den kinesiske regjeringen som tibetanske.
Antall i Nepal og India
Mange sherpaer hører hjemme i de østlige områdene av Nepal: Solu og Khumbu, som ligger sør og nord i Solukhumbu, og Pharak, som regnes som et grenseområde mellom dem. Pangboche, som ligger i Khumbu, er den eldste sherpalandsbyen i Nepal. Den er antatt å være 300 år gammel.
Noen bor også lenger vest, i Rolwalingdalen og Helambuområdet nord for Katmandu. De har også emigrert til hovedstaden og andre deler av landet.
De er spesielt konsentrert i distriktene Solukhumbu, Dolkha, Sindhulpalchok, Rasuwa, og i den østlige delen av Taplejung.
Nettstedet Ethnologue regner i tillegg med at det bor over 20 000 sherpaer i India, særlig i Darjeeling-distriktet i Vest-Bengal i byene Darjeeling og Kalimpong, og i staten Sikkim.
Historie, språk, kultur
Sherpaene har vandret inn i historisk tid fra Tibet, og har skrevet ned beretninger om migrasjonen sin.
Språket deres, sherpa (internasjonal språkkode xsr), tilhører den sino-tibetanske språkgruppen og klassifiseres som et sørlig tibetansk språk. Det skrives både med det tibetanske skriftssystemet og med devanagari, som også brukes i blant annet nepali og hindi.
De fleste nepalske sherpaer er tospråklige og kan også snakke nepali. Mange som jobber i turistindustrien snakker også vestlige og asiatiske språk, som er vanlige blant turistene.
Fjelldistriktene der sherpaene tradisjonelt har bodd, er fattige og karrige. De levde vanligvis av handel og jordbruk.
Sherpaenes religion er tibetansk buddhisme. Lamaene behersker ofte skriftlig standard tibetansk.
Den etniske gruppen Jirel er etnisk i slekt med sherpaene. Tradisjonelt har mannlige sherpaer blitt oppkalt etter dagen de er født.
Fjellsport
Sherpaene var viktige for tidlige ekspedisjoner i Himalaya, der de hadde oppgaver som bærere og guider. I dag blir ordet sherpa brukt synonymt med alle fjellførere i Himalayaområdet. Sherpaene i Nepal liker ikke å bli assosiert med vanlige bærere, siden de ofte fungerer som kjentmenn, får bedre betalt og er mer respektert i det nepalske samfunnet.
Sherpaene er kjent i klatrerkretser for sin ekspertise, utholdenhet og erfaring. Ettersom sherpaene holder til høyt til fjells, har de i likhet med andre fjellfolk flere røde blodlegemer og større hjerte enn folk fra lavlandet. Dette gjør at de kan oppta mer oksygen, hvilket øker yteevnen i høyden.
Den mest kjente sherpaen er Tenzing Norgay fra Darjeeling i India. Han var i 1953, sammen med Edmund Hillary, den første til å bestige Mount Everest, verdens høyeste fjell.
Teppepyton
Teppepyton (vitenskapelig navn Morelia spilota) er en slange som lever i Australia og på Ny-Guinea. Den blir fra to til fire meter lang. Teppepyton lever mest på bakken. Arten er representert i Kristiansand Dyrepark.
Y-kromosom
Et Y-kromosom er et kjønnskromosom. Det er et kromosom som gjør at bæreren av det blir til en hann. Hos mennesker og de fleste andre pattedyr har vi et Y-kromosom. Biologiske menn har ett Y-kromosom og ett X-kromosom (XY). Biologiske kvinner har to X-kromosomer (XX).
Y-kromosom hos mennesker
Biologiske menn har arvet ett X-kromosom fra sin mor og Y-kromosomet fra faren. Y-kromosomet dekker omtrent 59 millioner basepar som er byggematerialet til DNA. Y-kromosomet står for omtrent 0,9 % av den totale mengden DNA i cellene til biologiske menn.
Identifiseringen av genene på hvert kromosom har i lang tid blitt sett på som en av de viktigste forskningsområdene, og blitt viet mye tid og resurser. Siden forskere bruker forskjellige metoder til å identifisere genene, har man ikke klart å stadfeste ett nøyaktig antall gen. Hittil har man funnet 86 proteinkodende gener på Y-kromosomet. Hele det menneskelige genom inneholder omtrent 25 000 slike gener.
Kjønnsbestemmende egenskap
Hos mennesker og de aller fleste pattedyr, med spesielt kloakkdyrene som unntak, finner vi et gen ved navn SRY på Y-kromosomet. Det er dette genet som gjør at Y-kromosomet blir kjønnsbestemmende. Om dette genet ikke virker vil vi få en hunn til tross for at Y-kromosomet er der. I de fleste tilfeller der barnet hannlig til tross for at han har to X kromosom og mangler Y-kromosom, har SRY ved en feiltagelse havnet på det ene X-kromosomet – det fra far. Y-kromosomet er ulikt i ulike arter. Det eneste de egentlig har til felles er det faktum at de bestemmer at organismen blir hannkjønn, og genet som avgjør dette kan være forskjellig fra art til art. Hos pattedyr stammer Y-kromosomet fra det samme kromosomet, og hos disse artene er det derfor likheter, selv om Y-kromosomet varierer både i størrelse og når det gjelder hvilke gen som er til stede. Det er spesielt stor ulikhet mellom y-kromosomene hos pattedyr i forhold til de andre kromosomene. Dette er på grunn av at det er svært få områder av y-kromosomet som har overkrysning med X-kromosomet, og evolusjonen av dette kromosomet går dermed raskere, siden mutasjoner kan hope seg opp. Gen som ikke er livsnødvendige kan bli omgjort til pseudogen, eller få nye funksjoner som da blir spesifikke for hannen, om de ikke er spesielt viktige for forplantningen.
Rådhusgata
Rådhusgata finnes en rekke steder:
Y-kromosom
Sykdommer, fysiske og psykiske misdannelser
Y-kromosomet er det kromosomet med færrest sykdommer knyttet til sine gen. Det er antatt at dette kommer av kromosomets lille størrelse. Når en sykdom eller egenskap arves på grunn av et gen på X eller Y kromosomene kalles det kjønnsbundet arv.
Fabián Orellana
Fabián Ariel Orellana Valenzuela (født 27. januar 1986) er en chilensk fotballspiller som spiller for Club Deportivo Universidad Católica. Han er også en del av.
Orellana har spilt for flere andre klubber i sin karriere, blant annet Colo-Colo og Audax Italiano fra Chile.
Han ble tatt ut til Fotball-VM 2010 og Fotball-VM 2014.
Helga Haase
Helga Haase (født Helga Obschernitzki 9. juni 1934, død 16. juni 1989) var en tysk skøyteløper.
Hun ble tidenes første olympiske mester i hurtigløp på skøyter for kvinner da hun vant 500-meteren under OL 1960 i Squaw Valley. Hun tok i tillegg sølvmedalje på 1,000 meter.
Balke
Balke er ei grend i Østre Toten. Grendas kjerne er de tre Balke-gardene (gnr. 59 og 60) samt Balke kirke. Balke er blant de rikeste jordbruksområdene i Østre Toten, og foruten Balke-gardene ligger her gamle storgarder som Klavestad, Hanestad, Rognstad og Dyren. Fire av de freda husa i Østre Toten ligger i denne grenda.
Maleren Peder Balke hadde navnet sitt fra Vester-Balke. Peder Balke var født på en husmannsplass på Helgøya, men bodde i 1820-åra på Vester-Balke, der han ble betrakta "som en Søn af Huset". Som takk for støtte til kunstutdanning dekorerte Balke salene på Vester-Balke, Rognstad og noen andre garder. Blant hans etterkommere var skuespilleren Turid Balke.
Severdigheter
På Balke ligger Balke kirke og Balkeåsen, også omtalt som «balkeskogen». På Balkeåsen finnes merkede stier med benker, bålplass og hengebru.
RS-232
RS-232 er i telekommunikasjonen en standard for seriell sammenkopling mellom en dataterminal (DTE) og datakretsløpsterminerende utstyr (DCE; for eksempel et modem). Standarden er ofte brukt i seriellporter på PC-er. En lignende ITU-T standard er V.24. RS er en forkortelse for «Recommended Standard» (anbefalt standard).
Standardens omfang
EIA-standarden RS-232-C av 1969 definerer:
Standarden definerer ikke koding av tegn (for eksempel ASCII, Baudot eller EBCDIC) eller innpakning av karakterene i datastrømmen (biter per karakter, start/stop-biter, paritet). Standarden definerer heller ikke sendehastighet, selv om standarden nevner at den er ment for hastigheter lavere enn 20 Kbit/s. I dag bruker mange apparater hastigheter høyere enn dette. 38,4 Kbit/s og 57,6 Kbit/s er vanlig og 115,2 Kbit/s og 230,4 Kbit/s er også brukt.
Historie
Standarden var originalt laget for å spesifisere sammenkoplingen mellom en elektromekanisk fjernskriver og et modem. Når elektroniske terminaler (smarte og dumme) først begynte å bli brukt, så var de ofte laget for å bytte eller bli byttet ut med fjernskrivere. Derfor støttet de også RS-232. C-revisjonen ble utgitt i 1969 for å tilpasse standarden til terminalenes elektriske egenskaper.
Fordi at standarden ikke var laget for datamaskiner, printere og så videre, så implementerte ofte designerne av slike apparater RS-232 på sin egen måte. Vanlige problemer var andre pinneoppsett og uriktige eller ingen kontrollsignaler. På grunn av denne manglende overholdelsen av standarden så begynte mange firmaer med å lage breakout- og patchbokser, testutstyr, bøker og andre hjelpemidler for å kople sammen forskjellig utstyr.
Standarden har blitt omdøpt flere ganger på grunn av at sponsororganisasjonen har skiftet navn. Andre navn er EIA RS 232, EIA 232, og senest TIA 232. Standarden fortsetter med på bli revidert og oppdatert av EIA og, siden 1988, TIA (TIA). Revisjon C ble utgitt august 1969 og revisjon D i 1986. Nåværende revisjon kalles TIA-232-F Interface Between Data Terminal Equipment and Data Circuit-Terminating Equipment Employing Serial Binary Data Interchange og kom ut i 1997. Forandringer siden revisjon C er timing og større samsvar med CCITT-standarden V.24. Utstyr laget for nåværende standard vil virke med utstyr bygd etter eldre revisjoner.
Detaljer
Data blir sendt som en serie med biter. Både synkrone og asynkrone overføringer er tillatt ifølge standarden. Hver krets opererer bare en vei, som for eksempel signal fra en DTE til en DCE eller omvendt. Siden datasending og datamottak er på separate kretser, kan grensesnittet operere i full dupleks, altså sende og motta data samtidig. Standarden definerer ikke innpakning av data eller koding av karakterer.
Historisk sett så brukte fjernskrivere og lignende ASCII i USA, og forskjellige andre tegnsett andre steder. Noen veldig gamle fjernskrivere og Telex-systemene brukte Baudot.
Spenningsnivå
RS-232-standarden definerer spenningsnivå som samsvarer med logisk en og null. Signaler er pluss eller minus 3-15V. Området rundt 0V er ikke et gyldig nivå. Logisk en er definert som negativ spenning og har funksjonen OFF. Logisk null er positiv og har funksjonen ON. Standarden spesifiserer en maks spenningsnivå på 25V. ±5 V, ±10 V, ±12 V og ±15 V er vanlige etter hvilken type strømforsyning apparatet har. Kretser som driver et RS-232-kompatibelt grensesnitt må kunne tåle endeløs kortslutning til jord eller spenning til og med 25V. "Slew-rate", eller hvor raskt signalet skifter mellom nivåene, er også kontrollert.
Kontaktene
Apparater som bruker RS-232 er klassifisert som en DTE eller DCE. Dette definerer hvilke pinner som skal sende og ta imot signaler. Standarden anbefalte D-subminiature 25-pins kontakten men gjorde den ikke obligatorisk. Generelt sett så har terminaler hannkjønnskontakter med DTE-oppsett og modemer har hunnkjønnskontakter med DCE-oppsett. Andre apparater kan ha hvilken som helst kombinasjon av kontakter og pinneoppsett.
En 25-pins D-sub kontakt trenger ikke bety at grensesnittet støtter RS-232. For eksempel hadde den originale IBM PC-en en hannkjønnskontakt for RS-232 (med en ikke-standard loop på reserverte pinner) og en hunkjønnskontakt for parallell overføring til printere. Noen datamaskiner hadde også andre spenningsnivå og signal på sine serieporter.
Standarden spesifiserer 20 forskjellige signalforbindelser. Siden de fleste apparatene bruker bare noen få signaler, så kan mindre kontakter bli brukt. For eksempel så var 9-pins DE-9-kontakten brukt på de fleste IBM-kompatible PC-ene siden IBM PC AT. Senere så har 8-pins RJ-45 kontakter blitt mer vanlig, dog med varierende pinneoppsett. Standarden EIA/TIA 561 spesifiserer et pinneoppsett, men "Yost Serial Device Wiring Standard" som ble funnet opp av Dave Yost er vanlig på Unix-maskiner, og mange apparater følger ikke noen av standardene. 10-pins RJ-50 kontakter er også brukt.
Følgende tabell lister opp de vanlige RS-232-signalene og pinneoppsettene (se også RS-485 for en annen standard med de samme kontaktene):
Utgangspunktet er DTEen. TD, DTR og RTS blir sendt av DTEen og RD, DSR, CTS, DCD og RI blir sendt av DCEen. Jord er felles returledning for alle de andre pinnene. Den finnes på to pinner i Yost-standarden, men er det samme signalet. Kople sammen pin 1 (beskyttelsesjording) og pin 7 (signaljord) er vanlig, men ikke anbefalt. Bruken av felles jord er en av svakhetene ved RS-232. Hvis apparatene er for langt fra hverandre, eller på forskjellig strømtilførsel, så vil jorda bli degradert og kommunikasjonen vil feile. Dette er en vanskelig feil å lokalisere.
Merk at EIA/TIA 561 kombinerer DSR og RI, Yost kominerer DSR og DCD.
Kabler
Siden standarden ikke alltid er korrekt anvendt, så er det ofte nødvendig å bruke dokumentasjon, testkoplinger med en breakoutboks eller prøve og feile for å finne en kabel som virker mellom to apparater. For å koble sammen en fullt kompatibel DCE og DTE trenger man en kabel som kobler sammen identiske pinner på hver kontakt (en såkalt straight kabel). Kjønnsskiftere er tilgjengelig for å løse problemer med å koble sammen apparater og kabler. For å koble sammen apparater med forskjellig type kontakter trenger man en kabel som kopler sammen pinnene ifølge tabellen over. Kabler med 9 pinner på en side og 25 på den andre er vanlige og produsenter av utstyr med RJ-45 kontakter inkluderer som oftest en kabel med enten en DB-25 eller DE-9 kontakt (eller utbyttbare kontakter).
Man trenger ett såkalt null modem for å kople sammen to DTEer. Denne vil da oppføre seg som en DCE og kobler sammen de rette pinnene (TD-RD, DTR-DSR og RTS-CTS). Man kan enten bruke to vanlige kabler og et apparat eller en kabel hvor pinnene er koblet sammen for dette formålet. En egenskap ved Yost-standarden er at en nullmodem-kabel er en "rollover"-kabel som bare kobler om pin 1 og 8.
RS-232-kabler kan lages med kontakter som kan kjøpes på elektronikkforretninger. Kablene må ha mellom 3 og 25 ledninger, vanligvis brukes 4 eller 6. Flate RJ-kabler (telefonkabler) kan bli brukt med spesielle RJ-RS232 kontakter, som er de enkleste å konfigurere.
Selv om kontrollinjene på RS-232-grensesnittet var originalt laget for å sette opp og ta ned oppkoplinger, så kan andre "handshake"-metoder være nødvendig. Disse linjene kan bli brukt som flytkontroll slik at man kan verifisere mottak av data sendt til en skriver. Pinn 20 er ofte brukt for å indikere at apparatet er klart til mottak av data. Pinner kan også bli rutet tilbake på ett av apparatene. For eksempel så kan en pinne som sier "er du klar?" på apparat A bli sendt til pinnen som sier "jeg er klar" på apparat A hvis B ikke sendte signalet. Vanlige pinner for "handshake" er 20, 8, 4 og 6.
Sjeldent brukte egenskaper
EIA-232-standarden spesifiserer koblinger for flere egenskaper som ikke er mye brukt. Disse egenskapene trenger en 25-pins kontakt og kabler, og selvfølgelig må både DTE og DCE støtte det.
Signalhastighetsvalg
DTE eller DCE kan velge mellom en høy eller lav hastighet. Hastigheter og hvilken av de som skal bestemme hastighetet må være konfigurert i både DTE og DCE. Høy hastighet blir valgt ved å sette pin 23 til ON.
Loopbacktest
En annen måte er å koble sammen pinnene i kabelen. Da trenger man ikke støtte for loopback i apparatene.
Loopback er ofte utført med en spesialisert DTE kalt en "Bit Error Rate Tester (BERT).
Timingsignal
Noen apparater som opererer synkront bruker et klokkesignal til å synkronisere dataoverføringen. Dette er gjort av DCEen på pinnene 15 og 17. Pin 15 er sendeklokka; DTEen sender neste bit på datalinjen (pin 2) når pin 15 går fra OFF til ON. Pin 17 er mottakerklokka; DTEen leser neste bit fra datalinjen (pin 3) når denne klokka går fra ON til OFF.
Alternativt så kan DTEen sende ut et klokkesignal på pin 24 for både sendt og mottatt data. Igjen så er data sendt når klokka går fra OFF til ON og lest når den går fra ON til OFF.
Relaterte standarder
Andre standarder for seriell overføring kan være ukompatible med RS-232. For eksempel så vil ikke TTL-nivåene på +5V og 0V virke da de er utenfor nivåene RS-232 bruker. Sliker nivåer brukes noen ganger av NMEA-kompatible GPS-mottakere og dybdemålere.
20mA strømsløyfe bruker fravær av 20mA for høy og tilstedeværelse av 20mA for lav. Denne signalmetoden er ofte brukt over lange distanser eller i optisk isolerte koplinger. For å kople et slikt apparat til en RS-232 port så trenger man en nivåomformer siden disse apparatene kan sende ut spenninger over de grensene RS-232-kompatible apparater er laget for å tåle. Det originale IBM XT serieportkortet implementerte en 20mA strømsløyfe som aldri ble brukt i noe annet utstyr laget av andre leverandører
Alfred Mellows
Alfred Paul Mellows (født 8. juni 1922, død 11. juli 1997) var en britisk roer som deltok i de olympiske leker 1948 i London.
RS-232
Relaterte standarder
Andre grensesnitt som er lik RS-232:
Alfred Mellows
Mellows vant en olympisk sølvmedalje i roing under OL 1948 i London. Han var med på den britiske åtteren som kom på andreplass bak USA. Roøvelsene ble gjennomført i perioden 5. til 8. august 1948 på Themsen. Mannskapet på den britiske båten var roerne; Christopher Barton, Michael Lapage, Guy Richardson, Ernest Bircher, Paul Massey, Charles Lloyd, John Meyrick, Alfred Mellows og Jack Dearlove som var styrmann.
Kunståret 1353
Kunståret 1353 er en oversikt over hendelser, fødte og avdøde kunstnerpersonligheter i 1353.
Dødsfall
1353 in art
Rockliffe’s Babies
Rockliffe's Babies er en britisk krim- og dramaserie som gikk på BBC fra 1987 til 1988. Serien var et politidrama med Ian Hogg som Alan Rockliffe. Han hadde i oppdrag å trene en gruppe uerfarne konstabler: Steve Hood (Brett Fancy), Gerry O'Dowd (Joe McGann), David Adams (Bill Champion), Janice Hargreaves (Alphonsia Emmanuel), Paul Georgiu (Martyn Ellis), Keith Chitty (John Blakely) og Karen Walsh (Susanna Shelling).
En spin-off kalt Rockliffe's Folly fulgte i 1988.
1063 Aquilegia
1063 Aquilegia er en hovedbelteasteroide. Den ble oppdaget 6. desember 1925 av Karl Wilhelm Reinmuth ved Landessternwarte Heidelberg-Königstuhl i Heidelberg.
Rådhusplassen
Rådhusplassen finnes flere steder:
Bryting under Sommer-OL 1960
Bryting var med på det olympiske programmet for trettende gang 1960 i Roma. Det ble konkurrert om seksten olympiske titler, åtte i gresk-romersk stil og åtte i fristil, kun for menn. Tyrkia ble beste nasjon med sju gullmedaljer foran Sovjetunionen og USA med tre.
1062 Ljuba
1062 Ljuba er en hovedbelteasteroide. Den ble oppdaget 11. oktober 1925 av Sergej Beljavskij ved Krim-observatoriet i Simeiz på Krimhalvøya.
Konklavet 1799–1800
Konklavet 1799–1800  fant sted i Venezia og valgte etterfølgeren til pave Pius VI, som døde i fransk fangenskap i Valence den 29. august 1799. Konklavet trådte sammen den 30. november 1799 og varte helt til 14. mars 1800, da kardinalene valgte Giorgio Barnaba Luigi Chiaramonti, som tok navnet Pius VII.
Under Østerrikes beskyttelse
Etter Pius' bortgang i fransk fangenskap i Valence ved Rhône den 28. august 1799 møtte konklavet i 30. november. Ifølge en bestemmelse Pius VI hadde gitt i november 1798 skulle det finne sted i den by i et katolsk styrt land der det ved hans død skulle befinne seg det høyeste antallet kardinaler. Han ønsket med dette å forhindre et franskdominert valg, eller at franskmennene sammenkalte til et motkonklave i Frankrike. Det var kjent at han hadde tenkt seg Venezia, som var under keiserlig styre, men han hadde ikke foreskrevet dette ettertrykkelig.
Det viste seg uansett å være Venezia som oppfylte de pavelige spesifikasjoner. Det var 33 av Den katolske kirkes kardinaler som trådte sammen i benediktinerklosteret San Giorgio på øya San Giorgio Maggiore der. Etter noe tid ankom nok en: den østerrikske kardinal Franziskus Herzan von Harras.
Venezia, likesom store deler av Nord-Italia, var den gang under Østerrike. Under valget stod kardinalene under østerriksk beskyttelse – den tysk-romerske keiser Frans II dekket dessuten mange utgifter knyttet til pavevalget. Dessuten var kardinal Francisco Antonio de Lorenzana y Butrón av Toledo viktig. Han støttet konklavet blant annet ved å finansiere mange fattige kardinalers reiseutgifter.
Konklavets forløp
Allerede da kardinalene tok inn i de munkecellene de var tildelt, var misstemningen til å ta og føle på.
Fraksjonene
Til å begynne med holdt zelantigruppen klar avstand fra enhver storpolitisk partidannelse, selv om deres mål om å bevirke en gjenopprettelse av Kirkestaten mer realistisk ville tale til fordel for en kandidat som helte i østerriksk retning. Zelantiene var opptatt av å kjempe for Pavestolens fulle rettigheter, men dets medlemmer holdt distanse både til det østerrikske parti og til de moderate, som vel var beredt til kompromisser, men som i sine hjerter var fiendtlig stemt mot Østerrike. Moderati-partiet var villig til å tilpasse seg Kirkestatens undergang som et blivende historisk faktum.
Det var imidlertid ikke til å unngå at medlemmer av zelantiene etterhvert graviterte mot den ene eller annen av de to grupper, men disse gruppene var imidlertid så innbyrdes splittet at det var meget vanskelig for dem å manøvrere. Derfor tok det flere uker før noen av deres ledere, Herzan for Østerrike og Albani for de moderate, våget å fremme noen kandidat for alvor.
Imens holdt hoffene i det franskvennlige Napoli og Wien nøye oppsikt med hverandre med tanke på fremtiden for Kirkestaten, som var blitt avskaffet av stormaktene og hvis territorier Napoli og Wien hadde forsynt seg av, hver på sin kant. De erklærte seg villige til å restituere de områder de holdt, men bare dersom den annen part tok det første skritt. Men ingen av dem ville ta det første skritt i mangel av gjensidige garantier. Verken keiser Frans II eller kong Ferdinand IV syntes å ha særlig tillit til noe «gentlemen's agreement» mellom seg.
Kardinal Bellisomi lanseres
Prosessen gikk i baklås, fordi flere kandidater ble blokkert ettersom de ikke passet enten franskmennene eller østerrikerne. Til å begynne med fikk den avdøde pave Pius VIs protegé kardinal Carlo Bellisomi en del oppslutning og ble nesten valgt, men en aktiv minoritet blokkerte ham, samtidig som kardinal Herzan presenterte et østerriksk veto mot ham.
Internasjonal rett
Internasjonal rett er et begrep som kan sikte til tre forskjellige ting:
Konklavet 1799–1800
Kardinal Mattei lanseres
Det østerrikske parti foretrakk klart kardinal Alessandro Mattei fremfor Bellisomi, og i begynnelsen av februar mente Herzan at tiden var inne for å presentere hans kandidatur. Mattei var en av de kardinaler som hadde gått inn for Tolentino-traktaten, og det kunne dermed påregnes at han ville holde seg til den som pave. Dette passet det østerrikske parti (Østerrike hadde profittert stort ved oppstykkingen av Kirkestaten som fant sted etter Tolentino), men å få en så sannsynlig tilhenger av denne traktaten utgjorde en for sterk utfordring mot de øvrige kardinaler.
Dessuten hadde Herzan klart å bli mektig omstridt på grunn av sin deklaratoriske stil og fordi det ble klart at han som keiserens representant ville motarbeide enhver kardinal som kom fra Frankrike, Spania, Piemonte, Sardinia, Sicilia eller Napoli. Dermed var jo valgmulighetene heller sterkt innskrenket i et konklave som i utgangspunktet hadde eksepsjonelt få kandidater iblant seg.
Kardinal Gerdil lanseres
Men det var én ting å forene opposisjonen til forsvar mot en felles motstander, og noe helt annet å selv gå på offensiven. Her var Albanis oppgave ikke bare vanskeliggjort av de anti-østerrikske kardinalers sprikende holdninger, men også av at man ikke visste hvilke andre kandidater som den østerrikske keiser hadde skrevet ned på Herzans fortegnelse over dem som det skulle nedlegges veto mot. Et forsøk på å fremme den savoiardiske kardinal Gerdils kandidatur ble gjort, men han ble sjaltet ut av et nytt østerriksk veto.
Den nøytrale kandidat
Situasjonen var nå tilsynelatende fullstendig fastlåst. Den eneste mulighet måtte ligge i å velge en «nøytral» kandidat.
Kardinal Ruffos rolle
Blant de napolitanske prelatene var det en kardinal Ruffo, som kom fra et siciliansk fyrstehus og var en hengiven tilhenger av braschiene (så kalt etter den nylig avdøde pave, Pius VI, hvis gamle navn hadde vært Giannangelo Braschi). Men det var også Ruffo som hadde assistert braschienes miksing og triksing for å berike seg selv. Ruffo hadde dermed hatt en høy stjerne hos den avdøde kardinalnepoten, men ettersom hans navn og rykte var knyttet til kongen og dronningen av Napoli, og til Napolis statsminister Lord Acton, i forbindelse med den antirevolusjonære kampanjen i Roma, var hans anseelse i den liberale kardinalsfraksjon på minussiden. Og hva gjaldt zelantiene var de forskrekket over det lite oppbyggelige levnet han hadde lagt for dagen ved dronning Marie Carolines hoff. De ville ikke ha noe å gjøre med ham. Ettersom han var en sicilianer, var han naturlig mistrodd av det østerrikske parti. Dermed fikk han den kalde skulder i alle leirer.
Kardinal Maurys forkjærlighet for sjokolade
Til slutt ble Chiaramonti foreslått som den "nøytrale" kandidat, og her hadde Ruffo en finger med i spillet. I munkecellen ved siden av Ruffo var den franske kardinal Jean-Siffrein Maury, som representerte den franske eksilkonge Ludvig XVIII. Han var lite opptatt av de forskjellige kardinalpartiers allianser og planlegging. Vel så viktig var det at han var meget glad i finere sjokolade, og at Ruffo hadde mottatt en stor forsyning av dronning Marie Caroline med den edleste sjokolade som var å oppdrive. Gjennom de langtrukne dagene og ukene avlåst og isolert i klosteret under konklavet ble den franske og den sicilianske kardinalen ofte sittende sammen over en kopp sjokolade, og de ble gode venner. Ruffo var vel oppmerksom på at enhver kandidat som ble lansert av ham, ville bli betraktet med den største mistenksomhet og neppe ha noen sjanser. Derfor måtte han holde seg selv i kulissene. Den mann Ruffo ønsket å fremme, var kardinal Chiaramonti, som alltid hadde forholdt seg respektfullt overfor Ruffo. I deres samtaler i klosterhaven hadde Ruffo også funnet ut at Chiaramonti hadde synspunkter og holdninger som han kunne istemme i på mange punkter. Chiaramonti hadde alltid holdt avstand til fraksjonene, og da franske og østerrikske styrker hadde kjempet mot hverandre på slagmarken nær hans bispesete Imola, hadde han vist den samme omsorg for de sårede fra begge sider. Hans holdninger og personlige levnet ville tilfredsstille zelantienes høye krav. Chiaramonti var av passende alder (56 år) og var på farssiden beslektet med Braschi-slekten. Han hadde Braschi-paven å takke for sin geistlige karriere. Braschienes støtte ville dermed ikke være noe problem, og dermed ville også Albanis støtte være oppnåelig. Videre kunne Ruffo ved hjelp av sitt vennskap med Maury presentere Chiaramontis kandidatur for konklavesekretæren Consalvi, som riktignok ikke var kardinal, men som likevel hadde betydelig innflytelse.
Kardinal Maury lanserer kardinal Chiaramonti
Slik gikk det til at kardinal Chiaramonti ble lansert som nøytral kandidat av kardinal Maury. Etter sterk innsats fra konklavesekretæren, den innflytelsesrike kirkepolitiker og senere kardinal Ercole Consalvi, ble den potensielle motstand fra det østerrikske parti nøytralisert.
Kardinal Consalvis rolle
Consalvi visste at Herzan ville være helt urokkelig hva gjeldt kravet om at den nye pave skulle være villig til å ratifisere Tolentino-traktaten, så Consalvi prøvde ikke en gang å ta opp Chiaramontis navn med ham. Derimot var det ikke alle i det østerrikske partiet som la slik vekt på denne traktaten, og de fikk Consalvi over på sin side. Herzan forstod ikke før kvelden før den avgjørende avstemningen hva som var i ferd med å skje, og ettersom Chiaramonti ikke stod på hans liste over kardinaler keiser Franz II ville nedlegge veto mot, kunne han ikke gå til motaksjon. Det er også sannsynlig at en samtale Herzan hadde med Chiaramonti overbeviste ham om at det ikke ville skade om det likevel ble han som ble valgt.
Kardinal Chiaramontis valg og kroning
Kardinal Chiaramonti valgt den 14. mars 1800. Han tok navnet Pius VII og ble kronet den 21. mars på en heller spesiell måte: protodiakonen kardinal Doria Pamphilij måtte benytte en tiara (pavekrone) laget av pappmasjé, av venetianske adelskvinner. De hadde dekorert dem med sine egne edelstener.
Et unikt konklave
Konklavet 1799–1800 hadde en rekke særtrekk som skiller det fra mange av de foregående pavevalg, men også fra samtlige av de senere konklaver.
Dette var det siste konklavet som er blitt gjennomført utenfor Roma. Man må helt tilbake til skismaet mellom pavene i Roma og Avignon (1378–1417) for å finne pavevalg som ikke ble foretatt i Roma.
Konklavet ble gjennomført med det laveste antall deltakende kardinaler (34) siden 1534. Faktisk var det samlede antall kardinaler på denne tiden ikke høyere enn 45, det laveste antall siden de 31 det var i 1513.
Det var også et svært langvarig pavevalg (105 dager), skjønt det umiddelbart foregående, fra den 5. oktober 1774 til den 15. februar 1775, hadde vart i hele 133 dager.
Den østerrikske keiser nedla veto mot to kardinaler – det hadde aldri skjedd før, og det skulle heller ikke skje senere.
Thule (band)
Thule er et progrock-band fra Honningsvåg etablert i 1983. Siden albumdebuten i 1987 har bandet gitt ut fem album. Alle bandets utgivelser har kommet i begrensede opplag, og flere av dem går for relativt høye priser på bruktmarkedet, på tross av at bandet er lite kjent utover prog-miljøet.
Martini (cocktail)
Martini er en cocktail av gin og italiensk, hvit vermut.
Thule (band)
Musikalsk har bandet gått gjennom en viss utvikling, men progrock-røttene har alltid vært klare, og det samme har det noe dystre arktiske preget. Den til dels psykedeliske 1970-tallslyden på de første platene har imidlertid blitt erstattet av et lydbilde som på de siste platene er mer preget av goth. Musikken er også preget av inspirasjon fra såvel folkemusikk som jazz. På sin siste plate, Liquid, har de også gått bort fra å synge på dialekt og heller valgt engelskspråklige tekster.
Diskografi
I tillegg deltar Thule med «Blindvei» på samlealbumet Revenge of the Orange.
Storgata 2 (Hønefoss)
Storgata 2 i Hønefoss er et fire etasjers murbygg med mansardtak. Bygget har fasade mot Søndre torv og Storgata. Gården er lokalt også kjent som Fønixgården og Hotell Fønix, men det var Hønefos & Oplands Privatbank som oppførte bygget i 1920. Før nybygget sto klart lå banken i Storgaten 1.
Fra 1931 fikk banken navnet Hønefoss og Opplands Kredittbank AS, etter at den var blitt reorganisert. Banken ble siden slått sammen med Christiania Bank og Kreditkasse (fra 1962) og var senere kjent som Kreditkassen og Nordea, og denne banken ligger der den dag i dag.
Hotelldriften ble startet i etasjene over bakkeplanet da bygningen var ny. I en periode hadde hotellet også en kafé i bakkeplan, men denne ble nedlagt omkring 1960. Under andre verdenskrig hadde tyskerne sitt Ortskommandantur i hotellet. Da banken ble utvidet i 1972 var det ikke lenger plass nok til hotelldriften. Hotellet ble da nedlagt.
Tiki Data
Tiki Data var en produsent av mikrodatamaskiner i Oslo i Norge. Bedriften ble grunnlagt i 1983 av Lars Monrad-Krohn, og siktet på å utvikle datamaskiner for utdanningssektoren. Etter lanseringen av Tiki 100 som var designet av Tiki Data, startet selskapet med å lage programvare for utdanningssektoren. Etter at IBM PC etablerte seg som en standard, gikk selskapet over til å selge PC-kompatible datamaskiner.
Tiki Data ble kjøpt opp av Merkantildata i 1996 og sluttet å eksistere fra da av.
Jørn Christensen (politiker)
Jørn Christensen (født 8. april 1952) var ordfører i Notodden fra 2011 til 2015. Han representerte Høyre og ble Høyres, Kristelig Folkepartis, Venstres og Fremskrittspartiets ordførervalg etter at Sveinung Hesjedal valgte å trekke seg som ordførerkandidat for Høyre etter valget 2011. Christensen hadde ikke tidligere vært aktiv som politiker før han tok sin første periode i Notodden kommunestyre.
Gry Fuglestveit Bløchlinger (Ap) overtok som ordfører i Notodden etter kommunevalget i 2015.
Thorax (leddyr)
Thorax er gresk for brystparti, og utgjør hos leddyr det midterste av de tre kroppsavsnittene. Hos leddyr med vinger består brystpartiet hovedsakelig av musklatur for vingene. De fleste indre organer finnes i bakkroppen. Virvelløse dyr har ikke et indre skjelett som holder og støtter opp kroppen, men hudplater (kutikula), et ytre skjelett som er pansret av hardt kalkmateriale. Mellom huplatene er det fleksible, membranøse partier som muliggjør bevegelse. Derfor er kroppen hos leddyr er sammensatt av ledd, antall ledd varierer. Leddene gjør det mulig for dyret å bevege seg. Hudplatene fungerer også som «fuktsperre» slik at dyret kan leve selv i tørre omgivelser.
Oppbygging av kroppen
Edderkoppdyr og krepsdyr har en tredelt kropp med alternative vitenskapelige betegnelser for de tre delene. Hodet (cehpalon, prosoma) sitter forrest og rommer blant annet øynene og eventuelle antenner. Det kan være sammenvokst med brystet (thorax, mesosoma) til et sammenvokst segment - et hodebryststykke (cephalothorax). Resten av kroppen kalles bakkropp eller haleparti, og utgjør da det tredje segmentet (abdomen, pygidium, metasoma); eller subsidiært det andre segmentet (abdomen) dersom hode og kropp er sammenvokst. Hos krepsdyr brukes benevnelsene cephalon-thorax-pygidium, mens hos skorpioner brukes benevnelsene prosoma-mesosoma-metosoma.
En rekke grupper innenfor leddyrene har sammenvokst hode og brystparti. Ofte er hodet meget stort og sammenvokst med et lite brystparti, som hos reker. Det samme er tilfelle hos trilobitter og dolkhaler, som har sterkt leddet kropp men hvor hode og forkropp er sammenvokst til en helhetlig 'cephalothorax'. Hos vevkjerringer og de fleste midder, er også disse to delene igjen mer eller mindre sammenvokste og danner en enhet.
Hos mange krabber er de to framre delene knapt til å kjenne fra hverandre, bare bakkroppen (halen) atskiller seg tydelig fra et ellers tilsynelatende sammenvokst skall. Men taskekrabbens kroppsdeler lar seg lett observere, hodet er heldekkende sett ovenfra, men nedenfra ser man tydelig det lyse thorax-partiet som et innfelt stykke med «fotstø» midt på krabben, mens abdomen med halen er brettet inn forover hvor den passer inn i en inngropning under thorax.
Thorax gir normalt feste for leddyrenes ben eller klør. Ofte er fremre benpar endret eller forvandlet, hos mange krepsdyr er et forhistorisk benpar omdannet til antenner på hodet, hos andre er forhistoriske benpar også tilknyttet munn- og kjevefunksjonen. Såkalte tifotinger (dekapoder) har fem par ben, ti ialt, men hos gruppen Anomura (porselenskrabber, trollkrabber, m.m.) er det ene benparet så deformert eller skjult at man bare ser åtte av benene. Enkelte leddyr har også ben festet også på bakkroppen, slik som rekene.
Insekter
Insekter har en tredelt kropp, og thorax brukes om det andre kroppsavsnittet, som sitter mellom hodet (caput) og bakkroppen (abdomen). Bryststykket hos insekter består av tre segmenter, ett forbryst (prothorax), ett mellombryst (mesothorax) og et bakbryst (metathorax). Brystet kan ha flere stive børster (seta), og noen arter er delvis hårkledde. Fargene kan være alt fra svart til lyst gul, ofte i brungule nyanser. Men noen er metallisk farget, en farge som oppstår ved lysbrytning. Thorax inneholder kraftige flyge- og gangmuskler og er derfor gjerne stor og hvelvet, i alle fall hos flygende insekter.
Sideplatene (pleuron), har navn etter segmentene de tilhørerer. De er ikke alltid like godt synlige, som hos billene. Men hos flere grupper, som hos tovinger og vepser, er de lett synlige.
Kunståret 1354
Kunståret 1354 er en oversikt over hendelser, fødte og avdøde kunstnerpersonligheter i 1354.
Thorax (leddyr)
Insekter
Buksiden (sternum) er nokså komplisert sammensatt av mange mindre hudplater som har navn etter segmentene de tilhører. I hovedsak er også buksiden tredelt, med er ett par bein på hvert av disse tre brystsegmentene, tilsammen blir det seks bein, eller føtter. Insekter, eller hexapoda, betyr «seksfotinger». Beina brukes til å gå med, men også for å fange (holde) byttedyr, som hos øyenstikkere og enkelte fluer, som dansefluer og andre.
Kunståret 1354
Dødsfall
1354 in art
Thorax (leddyr)
Insekter
Oppe på ryggsiden kan det være langsgående rekker med børster, som hos tovingene. Disse børsterekkene har navn, og er viktige i artsbestemmelsen. Den miderste rekken heter akrosticale børster, utenfor der dorsocentrale børster. Langs kanten finnes mindre grupper med børster, foran noen posthumerale børster, bakover, presuturale børster, notoplurale børster, på scutellum finnes ofte scutellare børster. Navn på børstene er ofte det samme som navnet (det latinske navnet) på den del av brystet børstene finnes på.
Ofte er det også et eller to par vinger plassert henholdsvis på mellom- og bakbrystet.
Referanser
Thorax Tułów (zoologia) Toraks
Moravia
Moravia kan vise til:
Jesús Enrique Helguera
Jesús Enrique Emilio de la Helguera Espinoza (født 28. mai 1910, død 5. desember 1971) var en kunstner født i Chihuahua i Mexico. Han bodde blant annet i Mexico by og Córdoba i Veracruz før han ble flyttet til Ciudad Real i Spania som liten gutt på grunn av urolighetene rundt den meksikanske revolusjonen. I Madrid studerte han malerkunst.
Helguera giftet seg med Julia Gonzales Llano, som han også hentet mye av sin inspirasjon fra til sine kunstverk. Sammen med Julia fikk han 2 barn, Fernando og Maria Luisa.
Yagisawa vannkraftverk
Yagisawa vannkraftverk er et vannkraftverk i elva Tone nord i prefekturet Gunma i Japan. Dette er et såkalt pumpekraftverk som har en installert kapasitet på 240 MW. Det stod ferdig i 1965, og ligger nord for det langt større Tamahara vannkraftverk. Yagisawa-demningen er en buedam i betong, 131 meter høy og med et reservoar på inntil 2,04 millioner m³ volum. Det nedre reservoaret er naturlig og ikke oppdemmet. Anlegget opereres av Tokyo Electric Power Company.
1064 Aethusa
1064 Aethusa er en hovedbelteasteroide. Den ble oppdaget 2. august 1926 av Karl Wilhelm Reinmuth ved Landessternwarte Heidelberg-Königstuhl i Heidelberg.
Match/m Wenche Hallan
Match/m Wenche Hallan er et musikkalbum med Match i samarbeid med Wenche Hallan, utgitt i 1976. For albumet fikk de spellemannprisen for «Årets dansepop-plate» under Spellemannprisen 1976. Arrangør er Bjørn Kruse og produsenter er Philip A. Kruse og Jan Høiland.
Lyskilde
En lyskilde eller ei lyskjelde er et objekt som stråler ut synlig lys. Eksempler på lyskilder er sola, flammen fra et levende lys eller en lyspære. I dagligtale brukes lyskilde oftest om menneskeskapte lyskilder, da særlig elektriske lyskilder.