cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Robert, 1. jarl av Gloucester
Borgerkirgen 1139-1147
Med jarl Robert og keiserinnen i England, basert i sørvestlige England (West Country og dalen Severn) var borgerkrigen et faktum. Jarlens første bevegelser var avslørende. Han kommanderte hærtokt mot Wareham i Dorset og Worcester. Begge deler var besatt av Beaumont-brødrene. Han tok Robert av Leicesters landområder i Dorset for seg selv og gjorde det samme mot mange andre rojalister i området og spredte mye sorg og elendighet, noe som har karakterisert kaoset under Stefan. Selv om han var sikker i sitt kjerneområde kunne ikke jarl Robert finne en lett måte å rekruttere videre støtte og brøt ut. Kongen maktet å holde ham fast langs åsryggene av Cotswolds med en slik effekt at begge sider ble til slutt villige til å sende representanter for å forholde om en fredsavtale som kom i stand i Bath i august 1140. Møtet i Bath ga derimot intet resultat.
Jarl Roberts store mulighet kom i jula 1140 da kong Stefan falt ut med jarl Ranulf II av Chester. Raulfs mislykkede forhandlinger med kongen for å sikre festningen Lincoln Castle førte til at han gikk i en allianse med Robert, sin svigerfar. De forente sine styrker ved festningen Donington Castle i januar 1141, inkludert en gruppe walisiske leiesoldater alliert med jarl Robert. Den 2. februar 1141 møtte jarlene og beseiret Stefan i slaget ved Lincoln. Med kongen tatt til fange kunne keiserinne Maud ha sikret seg tronen, men en kombinasjon av sta rojalistisk støtte, keiserinnens feilberegning og dårlige militære omdømme førte til at hun feilet.
Krigen fortsatte og det ble hurtig åpenbart at den var havnet i dødvannet. Keiserinnens ektemann nektet å gi de ressurser som var nødvendige for at balansen ville gå hennes veg i England, og sa seg kun enig til å diskutere saken med jarlen. I juni 1142 krysset jarl Robert kanalen fra Wareham til Normandie og ble der til slutten av oktober. Han kom tilbake uten militære forsterkninger, men med sin nevø Henrik, keiserinnens sønn. I mellomtiden hadde keiserinnen selv latt seg fange inne i Oxford. Ingenting kunne gjøres for frigjøre henne, og hun måtte klare seg på egen hånd, men klarte å unnslippe fra festningen.
Jarl Robert fortsatte kampen, men med mindre og mindre håp om en endelig seier. Kong Stefan hadde også begrensede ressurser, men klarte sakte å presse seg mot Roberts midte i Bristol og Gloucester. Mot slutten av 1145 hadde Philip, jarl Roberts sønn og militære kaptein, hoppet av til kong Stefans side, og tok med seg de strategiske festningene Cricklade og Cirencester. Med Gloucester og Bristol truet åpnet jarlen for forhandlinger i løpet av høsten 1146. Presset fortsatte inn i 1147 og det var et desperat angrep på Farnham i Surrey på slutten av sommeren det samme året hvor jarl Robert utkjempet sitt siste mislykkede kamp. Han trakk seg tilbake til Bristol for å samle nye styrker, men fikk feber og døde den 31. oktober 1147. Han ble gravlagt i priorinneklosteret til Sankt Jakob som han hadde grunnlagt utenfor festningen.
Familie og barn
Robert av Gloucester giftet seg en gang rundt 1114 med Mabel av Gloucester (død 1156), datter av Robert Fitzhamon og Sibyl de Montgomery. Deres barn var:
Earl Robert hadde en sønn utenfor ekteskap, Richard, biskop av Bayeux (1135–1142), med Isabel de Douvres, søster av Richard de Douvres, biskop av Bayeux (1107–1133).
EM i vintertriatlon 2003
EM i vintertriatlon 2003 (europamesterskapet i vintertriatlon) ble arrangert i Donovaly i Slovakia i 2003.
Vintertriatlon består av løping, sykling og langrenn.
Janne Müller-Wieland
Janne Müller-Wieland (født 28. oktober 1986) er en tysk landhockeyspiller. Hun representerte landet sitt under Sommer-OL 2012 i London, der hun endte på sjuendeplass med det tyske landslaget.
Wise County (Virginia)
Wise County er et fylke i den amerikanske delstaten Virginia.
Restinga (São Paulo)
Restinga er en kommune i delstaten São Paulo i sørøstregionen av Brasil.
Ubmas
Ubmas er en innsjø 523 meter over havet nord for Áhkájávrre, nordvest i Gällivare kommune, Sverige. . Sjøen dreneres av Ubmasjåhkå, som renner ut i Áhkájávrre. Sjøens økologiske staus er vurdert som «høy», men luftbårne forurensninger av kvikksølvforbindelser og polybromerte flammehemmere gjør at den kjemiske statusen ikke vurderes som god.
Giovanni Colonna den yngre
Giovanni Colonna den yngre, født ca. 1170, død 28. januar 1245, var kardinal i Den katolske kirke. Han ble utnevnt av pave Innocens III i 1212.
Bakgrunn
Han var nevø til Giovanni Colonna den eldre som også var kardinal.
Utsending til Konstantinopel
I 1217 ledsaget han den nyutnevnte keiser i Det latinske riket, Peter II av Courtenay, på reisen til Konstantinopel som pavelig legat. Underveis ble begge arrestert og fengslet i Despotatet Epirus, kardinal Colonna ble etter hvert satt fri, mens Peter II døde i fangenskap i Epirus i 1219. Colonna returnerte til Roma i 1222 og brakte da med seg en verdifull relikvie fra Konstantinopel; en del av søylen hvor Jesus ble pisket. Denne står fortsatt i kapellet som han innredet for dette i sin titularkirke, Santa Prassede.
Regent i Det latinske riket
Det latinske riket sto fra desember 1219 uten keiser fordi keiserinne Yolanda av Flandern var død i 1219 og hennes sønn Robert I av Courtenay som var utropt til keiser etter henne fortsatt befant seg i Frankrike. Hans regent Conon de Béthune døde i desember 1219 bare noen måneder etter at han var utnevnt. Giovanni Colonna ble utnevnt til regent i 1220 og fungerte fram til Robert I hadde ankommet og ble kronet til keiser 25. mars 1221.
Kardinal
Giovanni Colonna ble kreert til kardinal til kirken Santa Prassede av pave Innocens III under konsistoriet den 18. februar 1212. Han deltok i flere konklaver (pavevalg):
Kardinal Colonna døde sannsynligvis 28. januar 1245
Sedvanerett
Sedvanerett er et juridisk begrep for rettsregler som har blitt dannet ved at et bestemt handlingsmønster, opptreden eller en oppfattelse av rettigheter og plikter har blitt fulgt over lang tid og blitt rettslig forpliktende for rettssubjektene.
For at en sedvane skal anses rettslig bindene kreves det normalt at den har blitt fulgt konsekvent i lang tid og at rettssubjektene på dette feltet har ansett den som bindende. Et annet sentralt moment er om andre rettskilder taler mot at sedvanen er gjeldende rett. Sedvanerett er særlig vanlig i land som har et dårlig utviklet rettssystem, men har fremdeles stor betydning også i bedre utviklede rettssystemer.
I norsk rett spiller fremdeles sedvanerett en stor rolle særlig innenfor kontraktsretten, forvaltningsretten og i statsretten, sistnevnte i form av konstitusjonell sedvanerett. I internasjonal rett er sedvanerett en faktor i internasjonal privatrett og i folkeretten (folkerettslig sedvanerett).
En form for sedvanerett er hevd, som reguleres av hevdsloven.
Den norske kirkes menighetshøgskole
Den norske kirkes menighetshøgskole ble etablert i Stavanger i 1989. Skolen er i dag en del av Universitetet i Stavanger.
Skolen utdannet menighetssekretærer og administrative ledere til kirken. Skolen hadde opphav i Menighetsseminarene. Skolens rektor var Tormod Wasbø.
Høgskolen ble fusjonert inn i Høgskolen i Stavanger 1. august 1994, da seks statlige og en privat høyskole i Stavanger fusjonerte til en institusjon. 1. januar 2005 ble Høgskolen i Stavanger gitt ny status som Universitetet i Stavanger (UiS).
Orleans Parish
Orleans Parish er et fylke i den amerikanske delstaten Louisiana. Det ligger sørøst i staten og det grenser mot St. Tammany Parish i nord, St. Bernard Parish i sørøst, Plaquemines Parish i sør og mot Jefferson Parish i vest.
Orleans Parish totale areal er 907 km² hvorav 439 km² er vann. År 2000 hadde fylket 484 674 innbyggere og administrasjonssenteret ligger i byen New Orleans.
Frankfurt-Innenstadt
Innenstadt (indre by) eller Neustadt er den sentrale bydelen i Frankfurt am Main. Den omslutter fullstendig den lille bydelen Altstadt, og grenser ellers i vest til Bahnhofsviertel, i nordvest til Westend, i nord til Nordend og i øst til Ostend. I syd grenser den til elven Main.
Om poteter får du snakke med min far 2
Om poteter får du snakke med min far 2 er et musikkalbum med De Musikalske Dvergene, utgitt den 2. desember 2016.
Frankfurt-Innenstadt
Bydelen omfatter store forretningsgater som Zeil, Tysklands viktigste forretningsgate, og sentrale plasser som Hauptwache og Konstablerwache, bankkvartalet med flere høye skyskrapere og bl.a. Den europeiske sentralbanken, en rekke kommersielle storbanker og kjente hoteller som Frankfurter Hof, operakvartalet og Frankfurt-børsen, foruten flere parkområder, som Taunusanlage og Rothschildpark. På den eksklusive «etegata» (Freßgass) samles gjerne de ansatte i bankene og nærliggende kontorhus til lunsj. Gatene rundt Freßgass er Frankfurts dyreste og dessuten senter for Frankfurts natteliv.
Ivan Udodov
Ivan Vasiljevitsj Udodov (russisk: Иван Васильевич Удодов; født 20. mai 1924 i Gluboky i Rostov oblast, død 16. oktober 1981) var en sovjetisk vektløfter som deltok i de olympiske leker 1952 i Helsingfors.
Udodov ble olympisk mester i vektløfting under sommer-OL 1952 i Helsingfors. Han vant den letteste vektklassen, bantamvekt, opp til 56 kg, foran to iranske vektløftere Mahmoud Namdjou og Ali Mirzai. Udodov løftet sammenlagt 315,0 kg, 7,5 kg mer enn sølvmedaljevinneren.
Udodov ble verdensmester i vektløfting i vektklassen bantamvekt 1953 i Stockholm.
Wythe County
Wythe County er et fylke i den amerikanske delstaten Virginia.
A Rural Demon
A Rural Demon er en amerikansk stumfilm fra 1914 regissert av Henry Lehrman og Mack Sennett.
Irrealis
Irrealis er en gruppe grammatiske modi som indikerer at en situasjon eller handling ikke er kjent å ha skjedd når man snakker. Vanlige typer irrealis er konjunktiv og kondisjonalis. Kondisjonalis uttrykkes på norsk med en perifrase («jeg ville ha...»), men mange språk har en egen verbform for dette. En annen vanlig type irrealis er imperativ.
Noen språk har en verbform for irrealis som brukes i alle tilfeller når verbhandlinga verken har skjedd eller er i ferd med å skje i det øyeblikket man snakker.
Psjisj
Psjisj (russisk: Пшиш) er ei elv i Krasnodar kraj og republikken Adygia i Russland. Den er ei venstre sideelv til Kuban. Den er 258 kilometer lang, med et nedbørfelt på 1 850 km².
Gibboryctes gracilicornis
Gibboryctes gracilicornis er en bille som hører til gruppen hornbiller i familien skarabider (Scarabaeidae).
Utseende
En middelsstor (ca. 25 millimeter) og bred, blankt svart hornbille. Hannen har et langt, ugrenet, krumt horn på hodet, som er bredt og trekantet, pronotum er bredt uthulet foran med et høyt, bredt, i spissen kløvet framspring i midten. Dekkvingene er blanke og glatte. Som vanlig hos hornbiller mangler hunnen hornet som hannen har, pronotum er rundet og kraftig punktert.
Levevis
Ingenting er kjent om biologien til disse billene, som tilsynelatende er ganske sjeldne. De voksne er trolig nattaktive.
Utbredelse
Arten forekommer i alle fall i Ecuador og Argentina.
Ribeira (São Paulo)
Ribeira er en kommune i delstaten São Paulo i sørøstregionen av Brasil.
Helicolenus
Helicolenus er en gruppe fiskearter og delgruppe av Sebastinae.
Politisk religion
Politisk religion (eller sekulær religion) er et begrep som blir brukt om en ny måte å forstå totalitarisme på. Begrepet oppstod i moderne totalitarismeforskning og kommer av at man hevder å se religiøse og kvasireligiøse innslag i de totalitære regimene i det 20. århundre. Det innebærer at ideologiene har likhetstrekk med religioners innhold og virkemåte. Historiske eksempler på politiske religioner er den italienske fascismen, den tyske nasjonalsosialismen og kommunisme i Sovjetunionen. I senere tid kan også Maos kommunisme (eller maoisme) i Kina og Nord-Korea fungere som eksempler.
Begrepet i totalitarismeforskningen
Historikere som Emilio Gentile, Roger Griffin og Waldemar Gurian kobler det totalitære fenomenet med begrepet politisk religion. På den måten har de bidratt med innsikt i religionsslignende elementer i totalitarismens ideologi, symbolbruk og virkemåte.
Politisk religion blir dermed forstått som sakralisering av et politisk system. Det skjer ved at politiske bevegelser og regimer låner og inkorporerer elementer fra tradisjonelle religioner, og i varierende grad også erstatter rollen til disse. Politiske religioner har likevel en viktig begrensning i forhold til tradisjonelle religioner. De er sekulære, de lover å skape paradis i denne verden og gir ingen løfter om en hinsidig tilværelse.
Denne måten å forstå det totalitære på er omdiskutert, men kan, ifølge den norske professoren Øystein Sørensen, likevel være fruktbar for å forstå hvordan de totalitære ideologiene appellerer til og mobiliserer massene.
Statens prisdirektorat
Direktoratet ble nedlagt og erstattet av Trustkontrollkontoret (underlagt Justisdepartementet) fra 12. mars 1926, men ble gjenopprettet av Administrasjonsrådet for å regulere priser fra 19. september 1940. Prisdirektoratet ble underlagt Innenriksdepartementet, overført til Finansdepartementet fra 27. november 1944, og til Lønns- og prisdepartementet fra 1955. 1. januar 1994 ble Prisdirektoratet og Statens pristilsyn slått sammen til Konkurransetilsynet.
Politisk religion
Kjennetegn på en politisk religion
Her følger noen sentrale kjennetegn på politiske religioner etter Øystein Sørensen og Waldemar Gurian er:
Politisk religion og politisert religion
Å anvende begrepet politisk religion på alle tilfeller av totalitære fenomener er omstridt. Dette gjelder særlig de som tar utgangspunkt i religion, slik som islamisme. Et alternativ er å operere med begrepet politisert religion, forstått som en politisk ideologi som legitimerer seg med tradisjonelle religioner. På den måten får man frem at politiske religioner og politiserte religioner har ulike utgangspunkt. Den ene er sekulær, mens den andre er tradisjonelt religiøst.
Ånimmen
Ånimmen er en innsjø sør i Åmål kommune, og med en liten del i Mellerud kommune i Värmlands län, Sverige. .
Sjøen er forbundet med i vest gjennom Snäcke kanal, og derigjennom med Dalslands kanal. Sjøens økologiske status er vurdert som «moderat» (svensk «måttlig»), men målsettingen er å bringe dette opp til «god økologisk status» i 2027.
Det finnes bra med abbor, gjedde og lagesild i sjøen. I tillegg blir det regelmessig satt ut både ørret, røye og laks.
Otto Ulseth
Otto Ulseth (født 29. juli 1957) er en norsk journalist, forfatter og fotballtrener. Han har vært sportsjournalist og sportsredaktør i Adresseavisen, og journalist i Arbeider-Avisa, Dagbladet og NRK. I 2003 ble han assistenttrener, og fra 2004 til 2005 var han hovedtrener i Tromsø. Han var også Drillos høyre hand på i 2007–2008. Han hadde på 90-tallet stor suksess med lag som Ranheim og Stjørdals/Blink. Fra midt i sesongen 2010/11 til våren 2012 var han ansatt i Norges Skiforbund som pressekontakt for herrelandslaget.
Han har skrevet bøker om Arne Larsen Økland, Oddvar Brå, Petter Northug, Robert Hermansen og Nils Arne Eggen.
Enkeltdistanse-VM på skøyter 1996 – 10000 meter menn
Enkeltdistanse-VM på skøyter 1996 – 10000 meter menn ble arrangert søndag 17. mars 1996 i Vikingskipet, Hamar. Gianni Romme ble verdensmester.
Kommunal vei 1002 (Vindafjord)
Kommunal vei 1002 i Vindafjord går mellom Innbjoa og Innbjoa kai i Vindafjord kommune. Veien er 580 meter lang.
Veien har blitt omklassifisert fra fylkesvei 761.
Beautiful Decay
Beautiful Decay er et musikkalbum med Jester, utgitt i 2003.
Esker Riada
Geografi
Esker Riada er en samling av esker som passerer gjennom grevstedene Dublin, Meath, Kildare, Westmeath, Offaly, Leitrim, Longford, Roscommon og Galway. En stor rest av esker finnes i regionen Teernacreeve i Westmeath, og strekker seg fra Kilbeggan til Tyrrellspass.
Eskerne har form av relativt lavtliggende åsrygger sammensatt av sand, grus og steinblokker; avsatt av vann som strømmer under en isbre; som ble avslørt da isbreen smeltet på slutten av siste istid, for rundt 10 000 år siden.
Historisk betydning
Eiscir Riada kommer av det gamle irske ordet eiscir, som betyr «rygg» eller «forhøyning», og riada, «å reise med hest eller vogn».
Tradisjonelt har åsryggen som deler Irland i to halvdeler. Middelalderens irske historieskrivere beskriver en to-deling av Irland. Etter et slag ved Maynooth i år 123 e.Kr. ble øya Irland delt inn i to politiske enheter langs eskernes linje – Leath Cuinn («Conns halvdel») i nord, og Leath Mogha («Moghas halvdel») mot sør. Det skal ha vært Esker Riada som utgjorde denne grensen mellom nord og sør. Den viktigste ferdselsåren mellom nord og sør var elven Shannon, mens Esker Riada bandt sammen øst og vest. Klosteret Clonmacnoise og dens bosetning ble grunnlagt på det strategiske stedet der eskeren og elven krysset hverandre. På grunn av den noe høyere åsryggene ga Esker Riada en rute gjennom myrene i det irske midtlandet. Den har siden oldtiden dannet en hovedvei som forbinder øst og vest for Irland. De gamle irlendere kalte også Esker Riada for An Slí Mór som betyr «den store veien».
I motsetning til de omkringliggende myrområdene ga sanden fra isbreen, som er typisk for esker, godt drenert landbruksland av relativt god kvalitet, som viste seg nyttig for jordbruk.
Dagens situasjon
Den dag i dag fortsetter Esker Riada å tjene som en hovedvei ved at den nasjonale veien N6 mellom Dublin og Galway følger den fortsatt tett; og mye landbruksaktivitet foregår fortsatt langs dens lengde. Dublin-delen begynner ved High Street, ved siden av Wood Quay, der norrøne vikingbosetningen og det opprinnelige vadestedet har gitt Dublin sitt opprinnelige irske navn (Átha Cliath) og følger sørvestover gjennom Kilmainham til Greenhills Road.
Eskerne har blitt en verdsatt kilde til byggemateriale ved å utvinne dets sand- og grus. Imidlertid blir den negative miljøpåvirkningen av slike operasjoner nå innsett, og dette, sammen med en økende bevissthet om åsryggen og dens betydning i Irlands historie, har ført til økende restriksjoner. Grevskapsrådet i Offaly har faktisk flyttet for å gi åsryggen beskyttelse for grevskapets utviklingsplan, og har også presset på for å få Esker Riada anerkjent som et verdensarvsted.
Xenodorus janus
Xenodorus janus er en bille som hører til gruppen hornbiller i familien skarabider (Scarabaeidae).
Utseende
En middelsstor (19-27 millimeter), blankt svart bille. Kroppen er noe langstrakt til hornbiller å være. Hannen har to tykke, spisse horn på pronotum, på hodet et langt, litt flatt horn som er gaffelgrenet i spissen. Dekkvingene har fine punktrader. Hunnen mangler hornene på hodet og pronotum, som er rundet og tett og kraftig punktert med en rundet grop foran.
Utbredelse
Xenodorus janus er vidt utbredt i tropisk Afrika.
VHF Data
VHF Data er en kommunikasjonsløsning markedsført av Telenor Maritim Radio som gir dataforbindelse ved norskekysten. Systemet benytter frekvensbåndet 156-162 MHz, og har en oppgitt rekkevidde på 50-70 km fra kysten samt 35 km fra oljeplattformer med reléstasjon.
VHF data ble lansert i 2006, og full dekning langs hele kysten kom i 2007.
VHF Data ble lagt ned 1. januar 2020.
Hells Canyon-demningen
Hells Canyon-demningen (engelsk: Hells Canyon Dam) er en demning med et vannkraftverk som ligger i Hells Canyon i Snake River i staten Idaho i USA.
Busstilhenger
Busstilhenger er et motorløst kjøretøy, dvs. en tilhenger beregnet på busstrafikk. Vanligvis for passasjertransport, men også for godsfrakt/bagasjefrakt på tohjuls eller firehjuls tilhengervogner. De fleste land har innført forbud mot passasjerer i tilhengervogn, og det omfatter også semitrailerbuss, en semitilhenger brukt som passasjervogn. Busstilhengeren ble benyttet i møte med krav om større passasjerkapasitet, og var populær spesielt i Vest-Europa på 1950-tallet. Det kan også være mulig å omgå forbudene med spesialtillatelse, slik at busstilhengere for passasjertransport ikke er forsvunnet i det tjueførste århundret.
Passasjertilhenger
I møte med kravet om større passasjertransport som oppsto allerede før utbruddet av første verdenskrig i 1914, ble flerakslede passasjertilhengere ansett som en meget praktisk og økonomisk løsning for ulike busselskaper som kunne tilsidesette disse når behovet var mindre. Et typisk eksempel var Saurers busstogkonsept fra Sveits på 1950-tallet, som besto av en buss med kapasitet for 46 sitte- og 36 ståplasser, en passasjertilhenger for 40 sitte- og 60 ståplasser, og en bagasjetilhenger. I mange tilfeller var en slik passasjertilhenger knapt mer enn en motorløs variant av den motordrevne bussen.
Hells Canyon-demningen
Anlegget ble ferdigstilt i 1967. Det er en installert effekt på 391 MW, fordelt på fem turbiner. Demningen er 128 meter høy. Demningen skaper Hells Canyon Reservoar, et 10 km² stort kunstig reservoar på 232 millioner m³ vannvolum.
Washington Parish
Washington Parish er et fylke i den amerikanske delstaten Louisiana. Det ligger øst i staten og det grenser mot delstaten Mississippi i nord og øst, St. Tammany Parish i sør og mot Tangipahoa Parish i vest.
Busstilhenger
Passasjertilhenger
Men det oppsto et problem ved at man måtte ha en konduktør i tilhengeren, noe som ble en ekstrautgift når besparinger ble nødvendig idet passasjertrafikken falt etter hvert som personbilen overtok. Noen ganger måtte man ha en besetning på tre mann. I Italia oppsto en spesiell variant av busstilhengeren som regelrett fikk belgovergang som på et tog. Dette var begynnelsen på det som skulle bli leddbussen. Et annet problem var manøvreringsevnen, fordi tilhengeren kunne oppføre seg annerledes under sving. Det var en risiko for at vognen vil gå inn i en mye kortere svingradius enn bussen, og dermed svinge for langt innover. Dette innebar styringsmekanismer som skulle avverge denne tendensen, blant annet firehjulsstyring. På grunn av dette kunne busstilhengere bare brukes i forhåndsbestemte bussruter, spesielt i urbane omgivelser.
Washington Parish
Fylket ble grunnlagt i 1819 og er oppkalt etter USAs første president George Washington.
Busstilhenger
Passasjertilhenger
Passasjertilhengeren ble erstattet av leddbussen, som ved begynnelsen på 1960-tallet hadde blitt teknisk pålitelig for adoptering av de fleste bussoperatører. Men bagasje- og godstilhenger for rutebuss og turbuss er fremdeles i bruk verden rundt.
Macchi-Baratelli
Den første busstilhengeren som var bygget med belgovergang til det motordrevne busskjøretøyet, ble utviklet av det italienske firmaet Fratelli Macchi i Varese i 1935. Som på et tog var det en åpning på passasjertilhengeren som førte ut til overgangen, som ble beskyttet med harmonikabelg slik at konduktøren kunne ta seg fram og tilbake. Denne busstypen ble populær i Italia og var patentert som Macchi-Baratelli, og ble også eksportert til andre land som Tyskland og Belgia. Disse bussene med overgang til busstilhengere var kjent som Autobus Intercomunicante på italiensk.
Firmaet Macchi, som også het Macchi-Büssing, ved å ha et nært samarbeid med den tyske bussprodusenten Büssing, hadde eneretten på bygging av karosseri med overgang, og flere kjøretøyprodusenter som Lancia og Alfa Romeo hadde sendt sine chassiser til karosseribyggeren for å lage busstog.
Eksempler på disse var Alfa Romeo 110A, 140, 800A og 900, Lancia 3Ro P , OM 5BLD, OM Orione 580 , Büssing-NAG Typ 400 N og Faun O 7 V. Leddbussen, som kom til Italia på 1950-tallet, avløste de fleste busstilhengerne, men Macchi-Baratelli-konseptet overlevde fram til 1980-tallet.
Gaubschat
Det tyske karosserifirmaet Gaubschat-Fahrzeugwerke GmbH var på slutten på 1930-tallet kjent for sine «D-Züge der Landstraße» (D-toget for landtrafikk), store busstog på 19 og senere 22 meter lengde. Historien begynte da bussdesigneren og medeier Detlef Jensen kom til en italiensk bilutstilling i 1936, og ble så fascinert av busstilhengerens oppbygging at man straks bestilte ett eksemplar fra Macchi. Ved ankomsten ble busstilhengeren koblet med en Büssing-buss for testkjøring. Etter prøvene var overstått, ble det besluttet å kjøpe lisensrettighetene fra Macchi for Macchi-Baratelli etter Büssing-Macchi busstoget var utstilt under IAMA-bilutstillingen i året 1937. Den første kunden for disse busstogene var det tyske Reichspost. som i 1938 sendte en ordre på to eksemplarer, med totallengde på 20,2 meter.
KVG Sachsen tok i bruk den største varianten av disse Gaubschat-busstogene, «Gaubscat-Omnibus-Gelenkzügen DRP», med en samlet lengde på 22 meter, en treakslet Büssing-NAG 900 N buss og en toakslet busstilhenger med en kapasitet på 96 sitteplasser, i 1939. De ble brukt for busstrafikk på Autobahn fra Berlin til München, med en rekkevidde på 602 kilometer. Disse for Reichspost hadde typebetegnelse «RP» med 74 eller 82 sitteplasser. Som de italienske Macchi-Baratelli-busstogene hadde de tyske Gaubschat-bussene harmonikabelg som overgang mellom bussen og busstilhengeren. Man hadde snutebuss som motordrevet buss for disse vogntogene, men frambygd buss ble også benyttet, som Büssing 650 T Trambuss. Disse ble kalt «Ziehharmonikabusse».
Etter krigens slutt ble produksjonen startet på nytt, og det ble fra 1949 levert nye busstog på enten 20 eller 22 meters lengde. Byggingen av busstilhengerne fortsatte fram til 1953, da Gaubschat innledet et samarbeid med ÜSTRA som hadde et prosjekt omkring utviklingen av en ny busstype - den tyske Gelenkbus eller leddbussen. Styrearrangementet på busstilhengeren ble overført til leddvognen, som ble forbundet med bussen ved hjelp av en leddkobling. Produksjonen ble stoppet, men inntil da hadde man solgt et ukjent antall busstog med toakslede eller enakslede busstilhengere.
Viberti
Macchis fremste konkurrent i det italienske markedet var karosserimakeren Viberti fra Torino som satset meget sterkt på busstilhengerkjøretøy på 1930-tallet. Den første busstilhengeren med overgang, AVR1, ble utviklet som del av «Monotral-programmet» fra 1946 med felles selvbærende konstruksjon for samtidige modeller reist på chassiser fra forskjellige kjøretøysprodusenter som Fiat. Overbevisningen om busstilhengerens fordeler hadde ført til at man valgte å videreutvikle busstypen tross leddbussens ankomst. AVR1-busstilhengeren var i produksjon helt fram til 1975, etterfulgt av AVR2 som forble i produksjon fram til 1982.
Harmonikabelgen var blitt erstattet med en eiendommelig overgangsbelg med metallskjørt som gjort det mulig å ha en stor og bred overgang fra bussen til tilhengeren.
AVR1 og AVR2 blir forvekslet med leddbusser, selv om disse egentlig var toakslede tilhengervogner med samme bredde på overgangen som på begge vogner. Det siste busstoget med AVR1 besto av en AV7 buss og en AVR1 busstilhenger. «AV7» var karosseritypen på den motordrevne bussen som bygges hos Viberti uansett chassis, som kan være Fiat 410, Lancia 703 og Leyland E680. Den tradisjonelle bussproduksjonen i Italia besto av uferdige chassis som ble levert til karosserifabrikkene som fullførte byggingen i tillegg til karosseriet. AVR1/AVR2 busstilhengere så tjeneste i lang tid helt inn i det tjueførste århundret.
Norge
Busstilhenger har forekommet i Norge, men som unntak fremfor regelen i et land med få tettbefolkede områder. Skabo Jernbanefabrikk bygget en tohjuls passasjertilhenger for Karmøyruten på vegne av Veidirektoratet i 1927.
Sverige
Busstilhenger, også kjent som personsläpvagnar, var et mer vanlig syn i Sverige selv om de ikke var spesielt utbredt. Den svenske jernbanen, SJ, hadde 4 boggibusser av type T6.0.60M fra AB Tidaholms bruk med tilhørende busstilhengere bygget av Gebrüder Andersen i Kiel, Tyskland i 1931. Disse ble levert for busstrafikken i Båhuslen, og hadde en samlet kapasitet på 59 passasjerer, derav 23 i busstilhengeren.
SJ hadde en stor bussflåte som også inkluderte busstilhengere over store deler av landet, for regional og lokal busstrafikk, spesielt etter krigens slutt i 1945. Man hadde i mangel på buss og motor valgt å fremstille et ukjent antall busstilhengere blant annet hos Hägglund & Söner og Molinverken i Eskilstuna. I Visby, Gotland ble bybusser benyttet med busstilhengere på slep, med midtinngang i 1948. Så sent som i 1965 ble busstilhengeren benyttet som skoleskyttel i nordre Blekinge. Andre bussoperatører hadde også benyttet busstilhengere, som Stockholms Läns Omnibuss AB.
Optimatene
Optimatene («De gode menn») var en aristokratisk, politisk konservativ fraksjon i den sene romerske republikken. De ønsket å innskrenke folkeforsamlingenes makt, og tilsvarende utvide senatets fullmakter.
Busstilhenger
Danmark
Busstilhengere ble brukt flere ganger i Danmark, blant annet av Amagerbanen, som hadde egen busstrafikk i Amager, og slike busstog ble kalt «vogntog» med påhængervogner eller bivogner. Da det ble arrangerte busstransport for fanger fra konsentrasjonsleirer i Tyskland i 1945, og disse ble kalt «de hvide busser», som hadde en viktig rolle i norsk krigshistorie. DSB stilte til disposisjon flesteparten av bussene, deriblant av merkene DAB, Büssing og Triangel, for busstrafikk som busstog. Flere av bussene kunne ta med seg busstilhengere.
Optimatene
Optimatene favoriserte nobiles – de adelige familiene – og gikk mot at de «nye menn», normalt plebeiere som ofte var fra provinsene, fikk innpass i politiske embeter. Ironisk nok var en av de fremste optimatene, Marcus Tullius Cicero, selv fra denne kategorien. Betegnelsen «De gode menn» innebærer en moralsk eller sosial overlegenhet over dem i de nedre klassene som gradvis hadde fått et fotfeste i regjeringens organer siden de såkalte «klassestridene» på 200-tallet f.v.t.
Busstilhenger
Danmark
Da DSB trengte ekstra kapasitet for bussruten mellom København og Køge, ble 5 nye DAB busser levert sammen med 24-seters DAPA busstilhengere i 1934. Dette var begynnelsen på bruk av busstilhengere i DSB-bussflåten, som ofte besto av danskbygde busser og andre kjøretøyer. DAPA som sto for Dansk Anhænger - og Paahængsvognfabrik A/S i Åbrenrå, leverte undervogner til karosseribyggerne som DAB (Dansk Automobil Byggeri) og DfA (Triangel). Busstilhengeren hadde firehjulsstyring slik at den kunne følge busskjøretøyets spor. Kapasiteten var på 24 passasjerer. Under drift vist det seg at busstilhengeren med sin ekstra vekt utløste større belastninger på motor og brems enn beregnet med mange stopp i bussruten. Innføringen av slitesterke dieselmotorer løste noe av problemet, og en ny serie på 14 passasjertilhengere ble bestilt i året 1940. DSB omstilte forskjellige busser for slep, deriblant Triangel O 31 serie 55 som blant annet så tjeneste i Århus med busstilhenger.
Ribeirão Bonito
Ribeirão Bonito er en kommune i delstaten São Paulo i sørøstregionen av Brasil.
Busstilhenger
Danmark
Private bussruteselskaper hadde flørtet med ideen bak busstoget, deriblant Aabenraa Automobilselskab A/S som i 1941 fikk en enslig busstilhenger med plass for 36 passasjerer levert sammen med 4 O 31 busser fra Triangel-fabrikken. Skagenbanen hadde også busstilhengere, som da man kjøpte Trambus av type L 3,0 i 1933 for Frederikshavn-Skagen-Grenen bussruten - med Bivogn serie 1, som var konstruert som en motorløs trambuss for å skape harmoni med trekkekjøretøyet.
Optimatene
De gikk også imot utvidelse av romersk borgerskap til å gjelde også personer utenfor Italia; mange optimater ville også begrense borgerskap til selve Roma og personer som hadde direkte tilknytning til byen. Videre var de for høye renter, mot den gresk innflytelsen på det romerske samfunnet og for tildeling av land til veteraner. Den sistnevnte saken var de enige med popularene om, men begrunnelsen var annerledes. Mens popularene brukte omfordeling av land for å sikre støtte fra vanlige borgere, så optimatene på det som en forsikring mot opprør, ut fra tankegangen om at den som har et lite jordstykke å passe ikke uten videre risikerer alt i et opprør. Til tross for den økende demokratiseringen av den romerske republikken, var den sosiale makten til optimatene uten utfordring før tribunatene til Tiberius Gracchus i 133 f.Kr. og hans bror Gaius Gracchus ti år senere. Med Gracchi-brødrene ble ridderstanden (equites) – de som var rike nok til å stille med hest i krigen – gjort til en politisk makt. Fra da av var mer ambisiøse politikere i stand til benytte seg av folket framfor senatet som en politisk maktbase.
Busstilhenger
Tyskland
Busstilhengere var kjent i de tyske bussruter siden 1905, og var en del av bybildet i mange tyske byer i mellomkrigstiden. Forskjellige bussoperatører hadde fått egne busstilhengere bygget av lokale karosseri- og kjøretøyprodusenter som Faun, slik at det var en meget stor variasjon i både buss og busstilhenger som ikke alltid hang harmonisk med hverandre. Kjedetau ble i begynnelsen brukt i tillegg til koblestangen for økt sikkerhet, ettersom det var en frykt for at busstilhengeren kunne koble seg løs under kjøring.
Optimatene
Optimatene hadde sitt høydepunkt da Lucius Cornelius Sulla var diktator i 81–79 f.v.t. Folkeforsamlingene mistet da nesten all makt, antall senatorer økte fra 300 til 600, flere tusen veteraner fikk jord i Nord-Italia, og et stort antall popularer ble henrettet. Etter at Sulla gikk av ble mange av avgjørelsene deres reversert.
Busstilhenger
Tyskland
1. juli 1960 ble det innført nasjonalt forbud mot passasjertilhenger uansett type i Vest-Tyskland etter å ha blitt vedtatt i 1956, noe som i første omgang førte til at disse måtte erstattes med halvannendekkere, før de tyske bussoperatørene kunne sette inn leddbusser. Øst-Tyskland fulgte ikke etter, det var først i 1978 at det ble innført legale restriksjoner på busstilhengere, som på dette tidspunktet hadde blitt merket av alderen - (Ikarus 601/602/630, IFA H6B, Jelcz 043 og Skoda 9Tr) og den siste busstilhengeren ble retirert i juli 1985.
I det tjueførste århundret har det skjedd en renessanse i bruk av busstilhengere i Tyskland, ved å ha spesialtillatelse utstedt av det tyske transportministeriet, og per juli 2016 hadde omtrent 100 busstilhengerkjøretøyer spesialtillatelse i forhold til den tyske vegtrafikkloven.
Celine Wilde
Celine Wilde (født 7. februar 1990) er en tysk landhockeyspiller. Hun representerte landet sitt under Sommer-OL 2012 i London, der hun endte på sjuendeplass med det tyske landslaget.
EM i vintertriatlon 2004
EM i vintertriatlon 2004 (europamesterskapet i vintertriatlon) ble arrangert i Wildhaus i Sveits i 2004.
Vintertriatlon består av løping, sykling og langrenn.
Kumen
Kumen er det trivielle navnet for isopropylbenzen, en organisk forbindelse som er en aromatisk hydrokarbon. Det er en bestanddel av råolje og raffinert drivstoff. Det er en brennbar fargeløs væske som har et kokepunkt på 152 °C. Nær alle kumener som er produsert som en ren forbindelse i industriell skala blir konvertert til kumenhydroperoksid, som er et mellomprodukt i syntesen av andre industrielt viktige kjemikalier som fenol og aceton.
Oxbow-demningen
Owbow-demningen (engelsk: Owbow Dam) er en demning med et vannkraftverk som ligger i Hells Canyon i Snake River i staten Idaho i USA.
Idaho Power Company driver tre kraftverk i Snake-elva, lokalisert nær hverandre:
Busstilhenger
Kässbohrer busstilhengere
Den kjente karosserimakeren Kässbohrer hadde også tatt for seg etterspørselen på busstilhengere i det tyske bussmarkedet, og kom opp med en rekke modeller i perioden fra 1928 til 1944. Det var et spesielt fokus på å utvikle fram mindre, men kontrollbare passasjertilhengere med en kapasitet på mellom 40 og 50 passasjerer, enten med enkeltdør eller dobbeltdør i midtinngangen. De kunne være firehjuls eller åttehjuls ved å ha dobbelthjul på begge aksler. Produksjonen standardiserte seg i bestemte modeller som skilte seg lite utover det som var bestemt av kundene, blant annet hadde en busskunde bestilt en busstilhenger med solskinnstak. Dette ble det en endring på med VDK-modellen (VDK står for Verband Deutscher Kraftverkehrsgesellschaften) i 1943, da simpel produksjon var nødvendig, og for bruk på mer røffere underlag var dobbelthjul innført på VDK-busstilhengere. Det var eksport av Kässbohrer-tilhengere til andre land som Ungarn og Kroatia ettersom det var sterk etterspørsel etter busstransport i en tid med drivstoffrasjonering og motormangel. Den siste modellen som var bygget, kalles Kriegstyp - krigsbusstilhenger - av en meget enkel og primitiv oppbygging.
Oxbow-demningen
Anlegget ble påbegynt ferdigstilt i 1961. Det er en installert effekt på 190 MW, fordelt på fire turbiner. Operatør er Idaho Power Co. Demningen er 53 meter høy. Demningen skaper Oxbow Reservoar, et 4,65 km² stort kunstig reservoar med 72 millioner m³ vannvolum.
Busstilhenger
Kässbohrer busstilhengere
Produksjonen startet på nytt etter krigens slutt, men ble avbrutt i 1955 da det kom signaler om at busstilhengerproduksjonen ville stanses i nær fremtid når vegtrafikkloven ble vedtatt. Som før krigen tviholdte man på konseptet om å ha mindre og lettmanøvrerte passasjertilhengere, men dette ble endret med PA5-modellen som kunne ha to innganger, og større passasjerkapasitet. Kässbohrer hadde eksportsuksess med sin PA-serien som besto av PA3, PA4 og PA5 - blant annet til Stockholms Läns Omnibuss AB som i 1952 fikk PA3-tilhengere fra Tyskland.
Busstilhengere av Göppel og Hess
To karosseriprodusenter gjenopptok produksjonen av busstilhengerkjøretøy etter årtusenskiftet, Göppel Bus GmbH i Tyskland og Carrosserie Hess AG i Sveits for det tyskspråklige bussmarkedet i Tyskland, Østerrike og Sveits. Göppel stoppet produksjonen i 2014 og er blitt lagt ned. Hess AG har ikke dumpet busstilhengeren fra modelltilbudet. Tallet «7» eller «31» antyder totalvekten av busstoget som markedsføres som BusZüg.
Estland
Siden oktober 1999 hadde bussoperatøren TAK en mindre bussflåte som besto av Scania L94UB singelbuss og APM 5.2-13 busstilhenger, som i 2014 retirertes til fordel for leddbusser etter femten års tjeneste som bybuss. Den totale lengden for busstoget var 23,2 meter, med en kapasitet på over 200 passasjerer ved å ha 29 sitteplasser i både bussen og busstilhengeren, resten besto av ståplasser. Scania L94UB-bussene, som fortsatte sin virksomhet som ordinære busser, hadde karosseri av type Hess CO-BOLT bygd av den estiske karosseriprodusenten Baltcoach, og har kallenavnet «Hess City». Hess-merkenavnet fra Sveits skyldes at Baltcoach hadde fått lisens for å reise Hess-karosseri på Scania-chassis, og påhengsvognene var utviklet med denne bakgrunnen.
I 2012 ble bussoperatøren TAK (Tallinna AutobussiKoondis) ført sammen med trikke- og trolleybussoperatøren TTT, og deretter kalt Tallinna Linnatranspordi AS (TLT). TAK hadde besluttet å bruke busstilhengere under inntrykket om å kunne spare på drivstoff og vedlikehold hvis busstilhengerne kan brukes på trafikksvake tidspunkter hvor en leddbuss kan ha for mye kapasitet. Disse kan settes av når behovet er minst, og settes på i trafikksterke tidspunkter. Det billetteres ikke i passasjertilhengeren, noe som åpnet for mye gratistransport for disse som ikke ville betale på forveien. Dette kan ha fulgt til at man i 2014 valgt å retirere bussflåten.
Tsjekkoslovakia
Etter nasjonaliseringen av samtlige fabrikker ved innføringen av kommunistisk styre, fortsatte produksjonen under kontroll av statsfirmaet Karosa som i 1953 presenterte Karosa B40 busstilhengeren som hadde kapasitet for 23 sitteplasser og 17 ståplasser. Utformingen av Karosa B40-busstilhengeren var for å tilpasse denne med Skoda 706 RO-bussen som et harmonisk busstog, dette fortsatte med PO-1E bygd av den polske Jelczanskie Zaklady Samochodowe (Jelcz), som ble ganske utbredt som busstilhenger i den kommunistiske østblokken fram til 1980-tallet.
Et typisk kjennetegn med de tsjekkoslovakiske busstilhengere er bruk av langsgående sittebenker fremfor tversgående seterader som i andre busskjøretøyer.
Frankrike
De franske storbyene satset tradisjonelt på store langstrakte busskjøretøyer, som de velkjente Paris-bussene i mellomkrigstiden, og busstilhengere var et sjeldent syn ettersom disse bare ble benyttet i to byer, Strasbourg og Mulhouse.
I den førstnevnte byen, som lå like over grensen fra Tyskland hvor busstog var svært vanlig, ble flere busstilhengere med midtinngang kjøpt fra kjørtøysprodusenten SCEMIA (Société de construction et d’entretien de matériel industriel et agricole). Fram til 1949 ble til sammen 11 busstilhengere, nr. r200 til r210, levert til Strasbourg - av disse var de to første fra 1932 og de fire siste i 1949 fra SCEMIA. Ettersom Strasbourg også hadde trolleybusser, var busstilhengere også tatt i slep av disse. Men busskjøretøyene hadde ikke nok motorkraft til å kunne ta disse busstilhengerne i slep uten restriksjoner. Busstilhengeren i Strasbourg fram til begynnelsen på 1960-tallet var mellom 7 og 8 meter lang.
I den andre byen, Mulhouse, valgt TM (Tramways de Mulhouse) å erstatte trikkene med buss i 1956, og skiftet om til en ny bussflåte som besto av Floirat Z-10. Til sammen var 44 busser av type Z-10 og Z-10A levert til TM, sammen med 12 busstilhengere av type FM450 fra den samme produsenten. Busstilhengeren FM450 hadde samme design som trekkekjøretøyet for å oppnå størst mulig harmoni, og hadde to dørinnganger, den ene foran forhjulet.
Italia
De italienske bussoperatørene hadde aldri helt dumpet busstoget, som på italiensk er kjent som autotreno, for å skille disse fra leddbussen som var et vanlig syn i de italienske byene helt siden 1952, kjent som autosnodato. I motsetning til busstogets selvstående busstilhenger var leddvognen ikke stabil. Det var vanlig at bussen og busstilhengeren ble ferdigbygd av karosseriprodusenter som Macchi og Viberti som en enhet. Det fantes to typer; busstilhengere uten overgang og busstilhengere med overgang som gjort det mulig for billettøren å komme til passasjertilhengeren under kjøring. Det var først på 1980-tallet produksjonen av busstilhengere opphørte hos Macchi og Viberti, som hadde allerede tretti år i forveien delt markedet for leddbussen mellom seg innenfor Italia.
Spania
Den spanske kjøretøyprodusenten Pegaso hadde et nært samarbeid med den italienske karosseriprodusenten Viberti, og hadde i 1952 den såkalte Pegaso Monotral Autocar som en av modellene i modellprogrammet «Monotral». Viberti produserte ordinære busstilhengere, som var utformet for størst mulig harmoni med busskjøretøyet, fram til midten av 1950-tallet, blant annet for turistbussmarkedet. Det var et liknende marked for de spanskbygde bussene med tilhørende passasjertilhengere.
Kina
Busstilhengere var et vanlig syn på gatene i den kinesiske hovedstaden Beijing og andre storbyer som Guangzhou på 1960-tallet, blant annet ved å bygge tilhengervogner basert på eksemplarer av Skoda 706R. Man hadde svært tidlig tatt i bruk busstilhengere, blant annet toakslede vogner som var bygget i tre og bambus, på 1950-tallet. I Beijing var all bussproduksjon konsentrert i den fjerde fabrikken, hvor man bygget Skoda 706 tilhengere og egne tilhengere for bruk av de motordrevne bussene. Mens Skoda 706 hadde en dør, hadde den større BK651 to dørinnganger. I Guangzhou ble en busstilhenger under typebetegnelse GZ642 satt i produksjon for bybusstrafikken i den kinesiske storbyen.
Filippinene
Trafikkveksten i de filippinske byene har vært så stor i det tjueførste århundret, at myndighetene i 2012 lanserte et prosjekt i regi av DOST (Department of Science and Technology) for å utvikle et rimelig transportalternativ. Etter tre års arbeid ble bussen, som er kalt «multiledd-bussen» ferdigbygget og levert for utprøving. Den er en meget lang og uvanlig buss, som med rette fortjener betegnelsen «busstog», fordi det er et «tog» av fem separate vogner, samtlige med lavt gulv og med en samlet lengde på 40 meter. Den filippinske bussen er det lengste busskjøretøyet som har blitt utviklet, med plass til 240 passasjerer, fordelt på 40-50 i hver av de fire fremste vognene. All teknikk og motorteknologi er samlet i den femte og siste vognen. Størrelsen og oppbyggingen betyr at den i realiteten er et tog på gummihjul, som det svenske busstoget fra 1947, og den kan ha en toppfart på 50 km/t. Kjøretøyet er beregnet på høyintensiv busstrafikk på de meste trafikkerte busslinjene, men av naturlige årsaker har bussprototypen kommet ut for problemer i alminnelig trafikk.
Det fulle navnet på dette busskjøretøyet er Hybrid Electric Road Train (HERT), ettersom det har hybridmotor. Lite tyder på at bussen vil komme videre fra prototypefasen, fordi den ble donert til bussoperatørene, først i Manila, deretter Cebu. I byen General Santos (GenSan) er det et håp om man kan integrere busstoget i busstrafikken, og utprøvingen av kjøretøyet startet der i november 2017.
Brasil
Busstog, som forløper for de brasilianske leddbussene, var på 1970-tallet et vanlig syn i flere byer, deriblant Rio de Janeiro og Porto Alegre. De gikk under kallenavnet «Romeu & Julieta», Romeo og Julie, og besto av et trekkekjøretøy (bussen) og busstilhengeren og ble levert som enheter fra bussprodusenten Marcopolo. Selve bussen var av type Marcopolo Veneza som var i produksjon fra 1971 til 1976, som kunne slepe busstilhengere med seg.
USA
Busstilhenger/passasjertilhengeren var ikke så vanlig på det nordamerikanske kontinentet som i Europa, men de ble sett på amerikanske veger fram til disse trailer coaches eller passenger trailers ble forbudt i 1940. Som i de sentraleuropeiske byene oppsto det et behov for ekstra passasjerkapasitet på eksisterende bussruter, og selv om bybusser basert på Twin Coach-konseptet som den moderne bussen oppsto av, skulle bli dominerende - hadde forskjellige bussoperatører tatt i bruk busstilhengere. Et eksempel er Cleveland Transit System som kjøpte 60 busstilhengere fra trailerprodusenten Schult Trailer Company ved året 1942.
Marcheline Bertrand
Marcia Lynne «Marcheline» Bertrand (født 9. mai 1950 i Riverdale i Illinois, død 27. januar 2007 i Los Angeles i California) var en amerikansk skuespiller, og mor til James Haven og Angelina Jolie. Hun medvirket blant annet i filmene Lookin' To Get Out og The Man Who Loved Women og TV-serien Ironside.
Busstilhenger
USA
Grunnleggeren bak trailerfirmaet, Wilbur Schult, hadde vært i Chicago-verdensutstillingen i 1933 hvor han oppdaget semitrailer-bussene og besluttet å starte en karriere som trailerbygger. Hans entusiasme og besluttsomhet fulgt til suksess for Schult som var en pioner i utviklingen av trailerkjøretøyet til et meget allsidig transportkjøretøy for all slags last - inkludert campingvogn og busstilhenger. Busstilhengeren som var levert til Cleveland, var korte boggivogner med plass for 25 passasjerer, som nummereres i TC100 til TC160.
Et annet eksempel er Pullman-Trailmobile, toakslede busstilhengere som tas i slep av Yellow Coach-bygde busser i 1930.
I nyere tid har busstilhengere blitt populært som sightseeingbuss og transportmiddel for indre trafikk som flyplassbuss for reisende og turister. I den amerikanske hovedstaden Washington DC hadde man en bussflåte i tjeneste for Tourmobile som mellom 1969 og 2011 fraktet turister på rundkjøring mellom attraksjonene, med en årlig passasjermengde på 700 000 til 800 000 per år. Bussoperatøren ble tvunget til å legge ned virksomheten i 2011 av finansielle årsaker, tross en trofast busstjeneste som hadde vært populær mellom National Mall og Arlington National Cemetery. Bussflåten på 45 kjøretøyer hadde busstilhengere med belgovergang så sjåføren kunne komme i kontakt med samtlige passasjerer.