cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Gustav Arne Kramer
Kramer stilte i 1979 ut sin samling frimerker med jazzmotiv. Kramer skrev manus til filmen «Men Olsenbanden var ikke død» fra 1984, som fikk Chaplin-prisen i 1986. Han var redaktør og programleder for 50 sendinger av Forbrukerradioens Jazzradio’n i 1991.
I 2006 ble han medlem av Cabinorkesteret i Drøbak. Året 2012 utga han boken Mine 10 år med Chiefen som ble lansert under Big Chief Jazzbands 60-årsjubileum i gamle Logen i Oslo. I 2016 var han medforfatter/-redaktør for boken "Jazzå ....? Myter og humor i norsk jazz" - en bok om jazzhumor. I 2018 - 84 år gammel - var man med på innspillingen av Jan Braathens CD "In the shadow of the forth dimention"
Han var gift med Rigmor Saue (1931–2001), som var en aktiv portrettmaler og den som i 1984 malte Munch-maleriene i filmen "Men Olsenbanden var ikke død".
Nevrodegenerative jernavleiringssykdommer
Typer og klassifikasjon
De forskjellige typene NBIA kan differensieres basert på kliniske, billeddiagnostiske og molekylærgenetiske funn.
Diagnostikk
De forskjellige jernavleiringssykdommene kan variere i sin presentasjon både i alvorlighetsgrad, debutalder, progresjon og symptommanifestasjon. På grunn av mye overlapp mellom de forskjellige typene vil det også være svært vanskelig, om ikke umulig, å stille diagnosen kun basert på klinikk.
Symptomer og kliniske funn
Nevrologiske symptomer kan ofte avdekkes ved en klinisk undersøkelse. De mest relevante momentene under den nevrologiske undersøkelsen er gange, hjernenerver, motilitet, med tonus, kraft, reflekser og koordinasjon. Symptomene er beskrevet i tabellen ovenfor. Her er noen eksempler derifra, med forklaring: Nevropsykiatriske symptomer kan avdekkes ved undersøkelse og samtale med lege eller nevropsykolog, samtale med pårørende, og en rekke scoringstester. Det er viktig å lete etter underliggende årsak og utelukke differensialdiagnoser. NBIA-pasienter kan ha følgende symptomer:
Billeddiagnostikk og supplerende undersøkelser
Ved klinisk mistanke om NBIA vil det neste steget være å ta supplerende undersøkelser, deriblant radiologiske undersøkelser hvor MR av hjernen er at av de viktigste verktøyene. Det er viktig at det gjøres MR med protokoller som kan påvise jernavleiringen.
Hvis klinikk og MR bilder sammen peker i retning av NBIA, bør man prøve å stille den rette diagnosen basert på alder (kun aceruloplasminemi, nevroferritinopati og atypiske former for PKAN og PLAN presenterer seg hos voksne, mens resten ses hos barn), arvegang i familien (autosomal recessiv, autosomal dominant, eller X-bundet) og karakteristiske billeddiagnostiske funn :
Molekylærgenetiske metoder
Det neste steget for å fastsette en eksakt diagnose vil være molekylærgenetisk testing der man enten ser på et enkelt gen eller et panel med flere gener man vet er assosiert med NBIA. På grunn av genetisk heterogenitet (det at samme fenotype (kliniske uttrykk) kan forårsakes av flere forskjellige genotyper) vil det oftest være mer effektivt å gjennomføre analysene ved et sett av gener (genpanel). Per i dag testes det i Norge ett gen av gangen, men flere laboratorier i utlandet tilbyr såkalt genpaneler for NBIA.
Arvegangene er som tidligere nevnt oftest autosomale recessive (7 av de 9 nevnte), mens nevroferritinopati er autosomal dominant og BPAN har X-bundet arv.
Som ved annen genetisk testing er det viktig med genetisk veiledning, noe som er pålagt under Bioteknologiloven. Før testing skal man gi tilstrekkelig informasjon og i tillegg tilby genetisk veiledning etter svaret er mottatt til pasienten og ev. familiemedlemmer.
Bioteknologiloven dekker også testing av de under 16 år, pre-implantasjons- og fosterdiagnostikk.
Behandling
Behandlingen er symptomatisk og man har per 2016 ingen kur. Pasientene bør få oppfølging, i tillegg til tverrfaglig vurdering slik som behandling hos fysioterapeut, ergoterapeut, logoped der det er behov for det.
Dystoni og spastisitet kan holdes i sjakk med antikolinergika, benzodiazepiner eller baklofen. Botulinumtoxin-injeksjoner kan være aktuelt ved fokale dystonier. Parkinsonisme som ved PLAN og Kufor-Rakeb kan forsøksvis behandles med levodopa. Aceruloplasminemipasienter kan ha effekt av å få økt serum-ceruloplasmin nivået gjennom; antioksidanter og zinc-sulfat per oralt.
Ioan Iancu Botez
Ioan Iancu Botez (også kjent som I. Botez, født 20. mars 1872 i Măcărești, Iași, død 14. februar 1947 i București) var en rumensk essayist, litteraturhistoriker, oversetter, akademiker, bankier og politiker. Han er kjent for å ha vært den første engelsklæreren i et rumensk offentlig gymnas og den første universitetsprofessoren i engelsk i Romania.
Nevrodegenerative jernavleiringssykdommer
Behandling
Pasienter kan også ha symtpomdempning av dyp hjernestimulering (DBS) spesielt for å behandle sekundær dystoni. Det forsker på medikamenter som kan bremse utviklingen av sykdommene, bla et jernbindende middel som kan krysse blod-hjerne-barrieren, deferipron, hos PKAN pasienter.
Ioan Iancu Botez
Biografi
Botez ble født i en bondefamilie og gikk på gymnas i Iași før han studerte ved Fakultetet for filologi og filosofi ved Universitetet i Iași. Sammen med Garabet Ibrăileanu og Constantin Stere startet han i 1906 tidsskriftet Viața Românească. Mellom 1908 og 1911 studerte han ved University College, London, der han tok doktorgrad. Etter at han reiste tilbake til Romania, ble han først engelsklærer ved noen gymnaser, før han ble ansatt som den første professoren i engelsk ved et universitet i Romania (i 1925 eller 1926). Han ble valgt tre ganger dekanus av Fakultetet for filologi og filosofi. Han gikk av med pensjon i 1939. Ved siden av akademikervirksomheten var han også grunnleggeren og direktøren for «Banca Iașilor» i 15 år, formann i Handels- og industrikammeret Iași i 10 år, og representant og senator for Det liberale partiet.
Kamal Anwar
Kamal Anwar er en norsk jurist og forfatter av romanen Krig er gøy, utgitt på Kagge Forlag i 2013,
Ioan Iancu Botez
Biografi
Han hadde en sønn, Constantin (1911-1977), som var psykolog.
Kamal Anwar
Forfatteren ble portrettert på tv-serien NRK Migrapolis sesong 2016, episode 3.
Blériot XIII
Blériot XIII var et fransk eksperimentfly bygget i løpet av 1910 av Blériot Aéronautique. Det er notabelt for å ha satt rekord i å frakte passasjerer og var muligens ment som et utviklingsfly for Blériot XXIV Limousine.
Konstruksjon
Type XIII skilte seg betydelig fra serien med traktorkonfigurerte monoplan som Louis Blériot i regelen er assosiert med. Det var et høyvinget pusher monoplan med en 100 hk Gnome-motor montert bak den kvadratiske vingen som hadde balanseror. Vingen var montert på en konvensjonell wire-forsterket ramme av tre med seks stående og et par forholdsvis diagonale stag for å overføre presset fra motoren til skroget. Piloten satt umiddelbart foran vingens forkant med fire passasjerer plassert to og to bak ham. Et sideror var montert på to par V-stag, og et fast høyderor var montert på toppen av skroget bak. Understellet bestod av et par hjul.
Operativ historie
Den 2. februar 1911 satte Léon Lemartin verdensrekord ved å fly Type XIII med åtte passasjerer. Senere lyktes han i å fly med så mange som tolv ombord. Fly som fraktet mange passasjerer var i søkelyset i Frankrike på denne tiden og Aéro-Club de France introduserte en regulering i et forsøk på å få ensartede regler. I et slikt rekordforsøk skulle hver person veie minimum 75 kg. Vekten for åtte passasjerer var rapportert til å være 435,5 kg, så hans rekord ville ikke bli ratifisert under de nye reglene. Det var likevel en imponerende bragd.
Bleriot XXIV
Sent i 1911 bygde Blériot et fly med tilsvarende egenskaper etter bestilling fra Henry Deutsch de la Meurthe, en Blériot XXIV «Limousin» (også referert til som Bleriot Aeroden og Bleriot Berline), og det er mulig at Type XIII var ment som en videreføring av flyet med denne maskinen. Flyet hadde lukket cabin med mica-vinduer for passasjerene, bygget av Rothchild coachbuilding company, med piloten sittende foran. Hans eneste beskyttelse var en liten konisk frontrute. A-rør var montert slik at passasjerene kunne kommunisere med piloten. Det skilte seg betydelig fra Type XIII i konstruksjonsdetaljer. Vingene hadde elliptiske ender, tilsvarende de på Blériot XI og brukte vingebøying for balansekontroll. De var konvensjonelle, forsterket med wire. De over vingen var forbundet med et stag, lavet av et par omvendte V-stag med langsgående rør forbundet på toppen. Under dette var en tåreformet drivstofftank. Haleflaten var montert på fire wire-forsterkede stag, og høyderoret foran var montert på fire buede stag, festet til fronten av kabinen. Det hadde opprinnelig en 100 hk Gnome 14 Omega-Omega-motor som senere ble erstattet av en Gnome 14 Gamma-Gamma. Det var 14 m langt med et vingespenn på 13 m. Med drivstoff, men uten passasjerer veide det 700 kg.
Med en 140 hp Gnome montert ble det med hell fløyet på Étampes, fraktet opp til 300 kg ballast i stedet for passasjerer.
Rhizophtominae
Rhizophtominae er en utdødd gruppe av smalbiller som levde i Kritt-tiden.
Utseende
En liten (ca. 2,5 millimeter), avlang bille med klubbeformede antenner. Hodet var ganske stort med fremstrakte kjever og utstående fasettøyne. Pronotum var firkantet, litt bredere enn langt, dekkvingene nesten jevnbrede, tett og jevnt punkterte.
Levevis
De fleste billene i familien smalbiller er trolig rovdyr som lever av andre små insekter, det er sannsynlig at dette også gjaldt for denne
Utbredelse i tid og rom
Arten er beskrevet fra rav fra Libanon og Spania. Dette stammer fra nedre Kritt, ca. 110-135 millioner år før nåtid.
Væskenekrose
Væskenekrose (eller liquefaktivnekrose) er en morfologisk type nekrose som resulterer i at vevet ser ut som en flytende masse. Den er ofte assosiert med sopp- og bakterieinfeksjoner.
Tegneserieåret 1995
Tegneserieåret 1995 er en oversikt over hendelser, fødte og avdøde personer med tilknytning til tegneserier i 1995.
Lambaréné
Lambaréné er en by i provinsen Moyen-Ogooué i det vestlige Gabon. Byen ligger i regnskogen, ved bredden av elven Ogooué. Et sykehus grunnlagt av Albert Schweitzer befinner seg i bydelen Rive Droit.
Formel 1-sesongen 1987
Formel 1-sesongen 1987 var den 38. sesongen av FIAs Formel 1-verdensmesterskap. Sesongen startet 12. april 1987 og ble avsluttet 15. november etter seksten løp. Verdensmesterskapet for førere ble vunnet av brasilianeren Nelson Piquet, som tok sin tredje mesterskapstittel. Han kjørte for teamet Williams-Honda, som også vant konstruktørmesterskapet.
Konstruktører og førere
Følgende konstruktører og førere konkurrerte i Formel 1-verdensmesterskapet i 1987.
Førermesterskapet
Poeng ble gitt til de første seks plassene i hvert løp med henholdsvis 9, 6, 4, 3, 2 og 1 poeng. Kun de elleve beste løpene ble regnet med i sammendraget i verdensmesterskapet. I tabellen er tallene uten parentes poengene som ble regnet med i mesterskapet, mens tall i parentes er alle poengene.
Konstruktørmesterskapet
Som for førermesterskapet ble det i konstruktørmesterskapet gitt poeng til de første seks plassene i hvert løp med henholdsvis 9, 6, 4, 3, 2 og 1 poeng. I konstruktørmesterskapet ble imidlertid alle poengene regnet med i sammendraget.
Colin Chapman-trofeet (for konstruktører av biler med sugemotor)
{|
Grr...
Grr... er et musikkalbum med Løver og Tigre. Albumet ble utgitt i 1983.
ISO 3166-2:AE
ISO 3166-2:AE er De forente arabiske emiraters del av ISO 3166-2, som er en del av ISO 3166-standarden utgitt av Internation Orginization for Standardization, som definerer koder for navna til hovedinndelingene (f.eks. delstater eller fylker) av alle land med kode i ISO 3166-1.
For De forente arabiske emirater er det definert koder for sju emirater.
Hver kode består av to deler, atskilt av en bindestrek. Første del er AE, ISO 3166-1 alfa-2-koden for De forente arabiske emirater. Andre del består av to bokstaver.
Endringer
Følgende endringer i De forente arabiske emiraters oppslag har blitt kunngjort i nyhetsbrev fra ISO 3166/MA siden den første utgivelsen av ISO 3166-2 i 1998:
Malyuginring
Malyuginring er kirurgisk hjelpemiddel benyttet ved øyekirurgi når pupillen ikke oppnår tilstrekkelig størrelse ved operasjon. Tilstanden kan f.eks. være forårsaket av IFIS.
Konstruksjon og innpakning
Leveres som oftest i pakke med injektor som brukes til å sette inn og fjerne ringen. Konstruksjonsmessig består Malyuginring av en sammenhengende semifleksibel plastikktråd som er formet som en firkant med løkker i hvert hjørne. Vanlige størrelser er 6.25 og 7mm. Engangsbruk.
Plassering
Etter at hovedincisjonen er gjort, fylles fremre kammer med viskoelastisk, især under iris. Malyuginringen føres så inn gjennom incisjonen og den distale ringen hektes fast til iriskanten. Ved bruk av injektoren slippes så to sideringer inn i forkammeret og manipuleres til å hekte pupillekanten. Injektoren trekkes så tilbake, og man lar den proksimale ringen ligge oppå iris. Denne hektes til slutt i iriskanten med eget verktøy.
Fjerning
Bruk eget verktøy, f.eks. irismanipulator, til å hekte fra først distale ring, deretter proksimale ring. Injektor føres så inn i fremre kammer, griper proksimale ring og trekker hele konstruksjonen ut av øyet.
Fordeler og ulemper
Den store fordelen med Malyuginringer sammenliknet med for eksempel irisretraktorer, er at det ikke er behov for ytterligere incisjoner. Ulempene inkluderer noe mer komplisert innsettelse og fjerning som gir lettere anledning til irisskader og -blødninger.
Karate under Sentralamerikanske og karibiske leker 2014
Karate under De sentralamerikanske og karibiske leker 2014 besto av 14 klasser, 7 for kvinner og 7 for menn. Alle tapende semifinalister fikk bronsemedaljer. Den dominikanske republikk ble beste nasjon med seks gullmedaljer foran Venezuela med fire.
Det var sjette gang karate var med i De sentralamerikanske og karibiske leker.
De 22. sentralamerikanske og karibiske leker ble arrangert i Veracruz i Mexico i perioden 14. til 30. november 2014.
AXA
AXA er en fransk internasjonal gruppe som har spesialisert seg på forsikring siden oppstarten og i kapitalforvaltning siden 1994.
Axa-gruppen opererer primært i Vest-Europa, Nord-Amerika, Stillehavet i India og Midtøsten med tilstedeværelse også i Afrika. Det er et konglomerat av uavhengige selskaper som drives under lover og forskrifter i mange forskjellige land. Det er en del av Euro Stoxx 50-aksjemarkedsindeksen.
Mads Berven
Han har spilt med en lang rekke artister, og har mange egne bandprosjekter. Han var blant annet i flere år fast gitarist for Ralph Myerz and the Jack Herren Band.
Debutalbumet Mountains & the Sea ble utgitt våren 2011. Albumet er en gitartrioinnspilling med Kåre Opheim (trommer) og Anders Bitustøyl (bass).
Utdanning
2007 Utøvende musikk - jazzgitar, Jazzlinja v/Institutt for musikk, NTNU. Studier på hovedinstrument hos Gunnar Andreas Berg, John Pål Inderberg, Vigleik Storaas og Tor Haugerud.
2006 Cand.jur. ved Universitetet i Bergen.
Tegneserieåret 1977
Tegneserieåret 1977 er en oversikt over hendelser, fødte og avdøde personer med tilknytning til tegneserier i 1977.
Mads Berven
Utdanning
1992-95 Klassisk gitar. Elev hos Stein Erik Olsen.
1985-1992 Klassisk fiolin og bratsj. Elev hos Henryk Knieskji.
1986-1988 Klassisk piano hos Marit Kløv Aanstad
Band og andre prosjekter
Mads Berven, vokal- og gitarbasert musikk med komponerte melodi- og akordarrangement og tekst, med innflytelse fra blues, r’n’b og europeisk jazztradisjon.
Dawn, fremførelse av improvisert materiale. Gitar/elektronikk.
Robaat.
Duoz for Derreck med John Hegre.
No Får Det Vere Rock, med Ole Thomsen og Ola Høyer.
Mads Berven Trio/Kvartett. Fremfører eget materiale (instrumental jazz) med varierende besetning, blant annet Eirik Hegdal, Magne Tormodsæther, Ole Marius Sandberg, Ola Høyer, Ove A. Billington, Øystein Moen, Tor Bjarne Bjelland, Kåre Opheim, Øyvind Skarbø, Gard Nilssen, Per Jørgensen, Olav Dahle og Helén Eriksen.
Kniv og Taffel, også kjent som Kniv og Taffel SwingJazz Orkester.
Diskografi (i utvalg)
Ralph Myerz and the Jack Herren Band: “Your New Best Friends”, “Sharp Knives And Loaded Guns” + div singler/remixer -gitar.
Logikal: “Kevin Keegan” -gitar/arrangement.
Nathalie Nordnes: “Hush Hush” -gitar/arrangement.
Den store synagogen i Stockholm
Den store synagogen i Stockholm (hebraisk: בית הכנסת הגדול של שטוקהולם) ligger på Wahrendorffsgatan, ved Berzelii park, i det sentrale Stockholm i Sverige. Det er den største av tre synagoger i Stockholm. De to andre, som er ortodokse, er Adat Jeschurun og Adat Jisrael. Bygningen av den store synagogen ble påbegynt i 1867 etter tegninger av arkitekt Fredrik Wilhelm Scholander og i 1870 ble den innviet, samme år som jøder fikk alle borgerrettigheter i Sverige. Scholander bygget synagogen etter en visjon av et gammelt assyrisk tempel, noe som blant annet vises i den rike blomsterornamentikk på veggene og rundt søylene. Interiørmessig er synagogen sterkt påvirket av de idealer som karakteriserer tysk reformjødedom og som var den fremherskende innflytelse innen svensk jødedom på den tid. I dag står synagogen for en egalitær, konservativ jødedom; et par ganger i måneden er det dessuten progressive gudstjenester i et tilstøtende lokale.
Mads Berven
Diskografi (i utvalg)
Karin Park: “Superworldunknown”-gitar/arrangement.
Den store synagogen i Stockholm
I forbindelse med synagogen finner man Willy Gordons bronsestatue Flykten med Toran som forestiller en jøde som flykter med rullene til Moseloven. Originalen, som bare måler 53 cm, ble laget i 1945.
Mads Berven
Diskografi (i utvalg)
Mads Berven Trio: "Mountains & the Sea"- gitar, komposisjon og arrangement.
Den store synagogen i Stockholm
Rabbiner i 2015 er Ute Steyer, den første kvinnelige rabbiner i Sverige.
Mads Berven
Priser/Stipender
2008 Bergen kommunes Etableringsstipend
2008 Vossajazzprisen.
2002 Årets Liveband med Kniv og Taffel
1994 Vinner av Kronstadfestivalen med Rockebandet BLY
Mihkalijärvi
Mihkalijärvi (enaresamisk: Mihkâljävri, skoltesamisk: Mihkaljäuʹrr) er en innsjø i Enare kommune i Finland. Den ligger 12 kilometer sørvest for Sevettijärvi. Mihkalijärvi har utløp mot nord til innsjøen Rautaperäjärvi og er den største av en 17 kilometer lang rekke av innsjøer som ligger på praktisk talt samme høyde. Den er en del av hovedvannstrengen til Kuosnajoki, ei sideelv til Neidenelva.
Regionalvei 971 følger østsida av sjøen.
Caesar von Hofacker
Cæsar von Hofacker (noen ganger Cäsar ) (født 2. mars 1896, død 20. desember 1944) var en tysk offiser i flyvåpenet som deltok i 20. juli-attentatet mot Adolf Hitler. Han ble for dette dømt til døden og henrettet.
Han hadde graden som oberstløytnant i Luftwaffe.
Hofackers viktigste aktivitet i forhold til hendelsene kulminerte i 20. juli-attentatet på Wolfsschanze (Ulvehiet) 20. juli 1944 og bestod å opptre som et hemmelig bindeledd mellom sin fetter og en annen i det okkuperte Paris, general Carl-Heinrich von Stülpnagel, Frankrikes militærguvernør, som han var personlig rådgiver for. Hofacker vurderte sjansene for at kuppforsøk kunne lykkes som «bare ti prosent sjanse». Han hadde tidligere blitt introdusert til feltmarskalk Erwin Rommel som han betraktet som sin far, noe av en helt, etter å ha tjenstgjort under ham i første verdenskrig. Han prøvde å trekke ham inn i attentatet for at Tyskland kunne bli kvitt Hitler, men selv om Rommel ga sin støtte til sammensvergelse, aksepterte han ikke at Hitler skulle drepes.
Den 26. juli 1944 ble Hofacker arrestert i Paris, og ført for Volksgerichtshof (Folkedomstolen). Han ble funnet skyldig i landsforræderi og dømt til døden. Han ble hengt i Plötzensee fengsel i Berlin.
Den antarktiske kontinentalplaten
Den antarktiske kontinentalplaten er en tektonisk kontinentalplate som omfatter kontinentet Antarktika, og som strekker seg ut under de omkringliggende havområdene.
Etter at Den antarktiske kontinentalplaten ble skilt fra Gondwana (den sørlige delen av superkontinentet Pangea), begynte den å flytte Antarktika sørover til sin nåværende, isolerte plassering, slik at kontinentet utviklet et mye kaldere klima enn før. Den antarktiske kontinentalplaten var tidligere flere plater: Flere mindre plater utgjorde Vest-Antarktis, i tillegg til den større enheten Øst-Antarktis. Disse støtte sammen langs den nåværende Transantarktiske fjellkjeden mellom Weddelhavet og Rosshavet og dannet kontinentalplaten.
Platen er nesten helt omgitt av midthavsrygger. De tilstøtende platene er Nazcaplaten, Den søramerikanske kontinentalplaten, Den afrikanske kontinentalplaten, Den somaliske platen, Den indoaustralske kontinentalplaten, Stillehavsplaten og, via en transformforkastning, Scotiaplaten.
Subduksjon under Sør-Amerika
Antarktisplaten begynte å bli presset ned under Sør-Amerika for 14 millioner år siden i miocen-epoken. I begynnelsen subdukterte den bare under den sørligste spissen av Patagonia, noe som betyr at Chile trippelpunkt lå nær Magellanstredet. Etter hvert som den sørlige delen av Nazcaplaten og Chileryggen ble konsumert av subduksjon, begynte de nordligere områdene i Antarktisplaten å bli presset under Patagonia, slik at Chile trippelpunkt i dag ligger ved Taitaohalvøya på 46°15'S. Subduksjonen av Antarktisplaten under Sør-Amerika har løftet Patagonia, siden den reduserte den tidligere kraftige nedtrekkstrømmen til Jordens mantel forårsaket av subduksjonen av Nazcaplaten under Patagonia. Den dynamiske topografien som er forårsaket av dette løftet har hevet kvartære terrasser og strender ved Atlanterhavskysten av Patagonia.
Relentless Reckless Forever
Albumet ble utgitt den 8. mars 2011, og er spilt inn ved finske Petrax Studios, mellom august og september 2010. «Vi jobbet steinhardt med dette albumet, for min del var det nesten ikke søvn eller avslapning på seks uker», sier Laiho. «Men vi er fast bestemt på å lage det beste COB albumet noensinne, så vi var villige til å gjøre det som skulle til. Og det hjalp definitivt at vår produsent Matt Hyde var på oss 24/7, så vi er selvfølgelig spente på å få ut albumet».
En musikkvideo har blitt spilt inn til sporet «Was It Worth It?» med rullebrettkjørerne Chris Cole, Jamie Thomas, Garrett Hill og Tom Asta. «Sporet er en partylåt» sier Laiho. «Den har ikke det typiske Bodom soundet, men den er en av mine favoritter og den er tung som bare det.» Videoen ble spilt inn på Camp Woodward i Pennsylvania og er regissert av Dale Resteghini for Raging Nation Films.
Slaget ved Kapp Passaro
Bakgrunn
Det var stor spenning mellom Spania og Storbritannia. Den 2. august 1718 krevde kvadrupelalliansen med Det tysk-romerske riket, Kongedømmet Frankrike, Storbritannia og De forente Nederlanda at Spania skulle trekke invasjonsstyrkene sine ut fra Sicilia og Sardinia. Den britiske flåten hadde satt i land en liten østerriksk armé nær Messina, som beleiret byen som var kontrollert av spanjolene.
Slaget
Den spanske flåten besto av 26 krigsskip, to brannskip, fire bombefartøy, syv galeier og flere andre skip med forsyninger. Flåten seilte spredt og da de britiske skipene kom til utsetning ble det i starten ikke regnet som noe vesentlig, og de var ikke klar over ultimatumet til kvadrupelalliansen. Den spanske flåten delte seg i to - de mindre skipete seilte mot kysten, mens de større skipene møtte britene. HMS «Canterbury», under George Walton ble skilte lag med HMS «Arygll», HMS «Burford» og fire andre skip for å følge etter den første gruppen, og kapret de fleste av dem. Disse kaprete spanske krigsskipene ble siden samlet ved Menorca.
Ettervirkning
Fire måneder senere, den 17. desember 1718, erklærte Frankrike, Storbritannia og Østerrike krig mot Spania, og startet kvadrupelalliansekrigen. Nederlandene ble med senere og erklærte krig mot Spania i august 1719.
Uten at spanjolene klarte å gripe inn, erobret den østerrikske arméen Messina året etter, og ødela de gjenværende spanske skipene i havnen. Samlet sett førte disse hendelsene til at den spanske kongen aksepterte vilkårene i kvadrupelalliansen i 1720.
Av skipene som ble kapret i slaget hadde «Principe de Asturias» tidligere vært det britiske skipet HMS «Cumberland» med 80 kanoner, som ble kapret av Frankrike i 1707 og senere solgt til Spania. Etter slaget ved Kapp Passaro ble hun solgt til Østerrike. I 1731 tilbød britene seg å gi tilbake de andre kaprede skipene som lå ved Menorca, men de hadde da forfalt og ble hugget opp i stedet.
Byng fikk en fin lønn for denne seieren av kong Georg I av Storbritannia, og fikk fullmakt til å forhandlemed de forskjellige fyrstene og statene i Italia på vegne av den engelske kronen. Da han kom tilbake til England i 1721 ble han kontreadmiral for Storbritannia og medlem av Privy Council. Han ble også adlet som Baron Byng av Southill og 1. vicomte Torrington i Devon.
Beutelius
Beutelius er en slekt nattaktive biller som lever i døde eller dødende trær eller deres røtter. De hører til den arkaiske familien Ommatidae.
Utseende
Middelsstore til store (6-26 millimeter), avlange, mørke, slanke, flate biller, dekkvingene har opphøyde ribber og nettmønster. Hodet er firkantet med markerte tinninger og avsatt "hals", fasettøynene nokså små. Kjevene (mandiblene) er fremoverrettede og ganske store. Antennene er mer eller mindre sylindriske eller perlekjede-aktige. Brystskjoldet (pronotum) er omtrent så langt som bredt. Beina er ganske korte, slanke og mørke. Kroppen har tegninger dannet av lyse skjell, på dekkvingene gjerne en mer eller mindre korsformet tegning.
Levevis
Arten har larver i død ved og finnes gjerne i tørr krattskog (mallee).
Historie
I motsetning til de fleste andre navngitte slekter av Archostemata har denne slekten foreløpig ingen fossile arter plassert i seg.
Utbredelse
Slketen er utbredt over det meste av Australia.
Systematisk inndeling
Arten ble inntil nylig plassert i slekten Omma.
Eksterne lenker
Bilder på Tree of Life: Beutelius sagitta:
Omma
Omma er en slekt nattaktive biller som lever i døde eller dødende trær eller deres røtter. De hører til den arkaiske familien Ommatidae.
Utseende
Middelsstore til store (14-27,5 millimeter), avlange, mørke, slanke, flate biller, dekkvingene har opphøyde ribber og nettmønster. Kjevene (mandiblene) er fremoverrettede og ganske store. Antennene er mer eller mindre sylindriske eller perlekjede-aktige. Brystskjoldet (pronotum) er omtrent så langt som bredt. Beina er ganske korte, slanke og mørke.
Historie
Ommatidae er en gammel gruppe som åpenbart må ha vært mye mer artsrik i tidligere tidsperioder. Fossiler plassert i denne slekten er kjent tilbake til slutten av trias (ca. 201 millioner år før nåtid).
Utbredelse
Den nålevende arten lever i Australia (Queensland, New South Wales, Vicrtoria, South Australia). Fosiler er kjent fra Europa (Storbritannia, Tyskland) og Asia (Kina, Mongolia, Russland, Kasakhstan, Kirgisistan, Myanmar).
Systematisk inndeling
Tre arter som inntil nylig var plassert i denne slekten er nå flyttet over til slekten Beutelius.
Eksterne lenker
Bilder på Tree of Life: Omma sagitta:
Friidrett under Sommer-OL 2016 – 4 × 100 meter stafett menn
4 × 100 meter stafett menn under Sommer-OL 2016 i Rio de Janeiro ble arrangert den 18. og 19. august 2016 på Estádio Olímpico João Havelange.
Forsøksheat
Kvalifiseringskrav: De tre første i hvert heat (Q) pluss de to raskeste eller (q) kvalifiserte seg til finalen.
Finale
Finalen ble avholdt kl. 22.35 Brasília-tid.
Trå dansen
Trå dansen er et musikkalbum med Hans Fredrik Jacobsen. Albumet ble utgitt den 15. november 2013.
Grr... & Live at Høvikodden
Grr... & Live at Høvikodden er et studioalbum/livealbum med Løver og Tigre. Albumet ble utgitt i 2010. Liveopptakene ble gjort på Henie Onstad Kunstsenter på Høvikodden utenfor Oslo den 9. oktober 1983.
William von Wirén
William von Wirén (født 11. september 1894 i Suuresadama på Hiiumaa i Estland, død 23. november 1956 i Stockholm i Sverige) var en estisk seiler som deltok i de olympiske leker 1928 i Amsterdam.
Von Wirén vant en olympisk bronsemedalje i seiling under sommer-OL 1928 i Amsterdam. Han var med på den estiske båten «Tutti V» som kom på tredjeplass i 6-metersklassen, bak den norske båten «Norna» og «Hi-Hi» fra Danmark. Mannskapet på «Tutti V» var; Nikolai Vekšin, William von Wirén, Eberhard Vogdt og brødrene Georg og Andreas Faehlmann. Seilasene ble gjennomført på Zuiderzee i perioden 2. til 9. august 1928.
Ski-VM 2007 – 15 kilometer skiathlon kvinner
15 kilometer skiathlon kvinner under Ski-VM 2007 ble avholdt 25. februar 2007 i Sapporo.
Treflatbiller
Treflatbiller (Brontinae) er en underfamilie av skogflatbiller som tidligere ble regnet til gruppen flatbiller (Cucujidae).
Utseende
Små (1,3 – 5,5 mm), flate, avlange og parallellsidige biller. Oversiden er fint hårete og matt, og de er som oftest brunlige på farge. Hodet er stort, omtrent så bredt som brystskjoldet, med små, runde fasettøyne. Antennene er 11-leddete (sjelden 9-leddete), omtrent så lange som hodet og brystskjoldet til sammen, og tråd- eller svakt kølleformede. Brystskjoldet (pronotum) varierer mye i formen. Det har ofte tenner langs sideranden, eller fremskytende forhjørner, og lengdefurer på oversiden. Dekkvingene er avlange, vanligvis med punktrekker. Beina er vanligvis forholdsvis korte, med fem-leddete føtter der det fjerde leddet er svært lite og lett å overse (pseudotetramere føtter). Som oftest er minst ett av fotleddene tolappet.
Levevis
Mange av artene er som navnet (både det norske og det latinske) sier skogsinsekter, men da de lever mesteparten av livet under barken på døde trær, ser man dem sjelden. Av og til kan man finne dem rundt nyfelt tømmer. Den flate kroppsformen hjelper dem til å bevege seg under barken. Man vet ikke sikkert hva de spiser, men det er antatt at de ikke er rovdyr, kanskje heller soppetere. Noen arter finnes også mellom løvstrø. De mest kjente artene i denne familien er de som lever innendørs og gjør skade på matvarer. Dette gjelder slekter som Nausibius, Ahasverus og Oryzaephilus. Siden disse billene opprinnelig er tropiske, trives de best i oppvarmede rom, et moderne kjøkken er utmerket for dem. Billene er små, slanke og flate og kan gjemme seg i svært små sprekker, de er derfor vanskelige å bli kvitt fra skuffer og skap om de først har kommet inn. Angrepne matvarer kastes eller fryses. Den mest brysomme arten er sagtannet nøttebille (Oryzaephilus surinamensis, som betyr riselskeren fra Surinam). Denne billen er ca. 2 mm lang og brun, med tannet kant på brystskjoldet. Den angriper melvarer, kjeks, nøtter og andre tørre matvarer. Det beste mottiltaket mot den er å oppbevare alle slike varer i tette beholdere (for eksempel plastbokser med tettsluttende lokk).
Systematisk inndeling / arter som forekommer i Norge
thumb|300px| Dendrophagus crenatus thumb|300px| Psammoecus bipunctatus
Cederic Ernest Howell
Cedric Ernest «Spike» Howell (født 17. juni 1896 i Adelaide, død 10. desember 1919 på Korfu) var en australsk jagerflyger og flyeress under første verdenskrig. Han ble født i Adelaide i Sør-Australia. Han ble opptatt i den 1. australske imperiestyrke i 1916 for tjeneste i første verdenskrig og ble plassert i den 46. bataljon på Vestfronten. I november 1916 ble han overført til Royal Flying Corps og sendt til England for flygeropplæring. Utdannet som pilot fikk han graden sekondløytnant, og ble beordret til No. 45 Squadron RFC i Frankrike i oktober 1917; to måneder senere seilte enheten til Den italienske fronten.
Howell fløy i åtte måneder over Italia hvor han utførte angrep mot bakkemål, og han ble også involvert i luftkamper. Mens han var i Italia ble han kreditert for å ha skutt ned nitten fly. Ved en spesiell anledning den 12. juli 1918, angrep Howell, sammen med et annet fly, en formasjon på mellom ti og femten tyske fly. Han skjøt ned fem av disse og fikk Distinguished Service Order. Howell hadde tidligere fått Military Cross og Distinguished Flying Cross for sin galante opptreden i operasjoner ved fronten. Han ble sendt tilbake til England i juli 1918. I 1919 ble Howell drept mens han deltok i en flykonkurranse fra England til Australia. Han fløy et Martinsyde A1-fly. Han forsøkte å gjennomføre en nødlanding på Korfu, men flyet havarerte like utenfor kysten, og både Howell og hans ledsager druknet.
Tidlig liv
Cedric Ernest Howell ble født i Adelaide i Sør-Australia den 17. juni 1896 som sønn av Ernest Howell, som var regnskapsfører, og hans kone, Ida Caroline (født Hasch). Han gikk på Melbourne Church of England Grammar School fra 1909, og var aktiv i skolens kadettlag. Etter eksamen i 1913 fikk han jobb som teknisk tegner. I 1914 var han offiser i den 49. (Prahran) Cadet Battalion, Citizens Military Force som sekondløytnant.
Fra Australian Imperial Force til Royal Flying Corps
Ved utbruddet av første verdenskrig i august 1914 forsøkte Howell å melde seg til den nylig etablerte 1. australske imperiestyrke, men ble i første omgang avslått. Året etter sa han opp i Citizens Military Force og søkte på nytt i Australian Imperial Force for aktiv krigstjeneste. Han ble akseptert den 1. januar 1916. Den 14. mars reiste han til Europa. Da han kom til Frankrike ble han plassert i den nylig etablerte 46. bataljon den 20. mai og forfremmet til korporal fire dager senere. Mens hans enhet var engasjert i slaget ved Somme, ble Howell midlertidig forfremmet til sersjant i juli før han deltok i slaget ved Pozière måneden etter. Han ga opp sin midlertidige forfremmelse og ble visekorporal i august. Han var en fremragende skytter og var blitt trent som skarpskytter under sin tjeneste i den 46. bataljon.
Den 11. november 1916 var Howell i en gruppe på 200 australske søkere som ble tatt ut for overføring til Royal Flying Corps for flygetrening. Han ble sendt med båt til England og plassert ved No. 1 Royal Flying Officers' Cadet Battalion i Durham for opplæring og han ble plassert ved Central Flying School for tjeneste der. Den 12. september ble Howell og Cicely Elizabeth Hallam Kilby viet i en seremoni ved St. Stephen's Anglican Church, Bush Hill Park.
Jagerflyver over Italia
I oktober 1917 ble Howell overført til No. 45 Squadron RFC i Frankrike hvor han fløy Sopwith Camel. Like før han sluttet seg til enheten, fikk han et utbrudd av malaria. Han hadde tidligere hatt malaria under sitt opphold i England som hadde gitt ham et "tall, thin and dismal looking"-utseende og følgelig fikk han kallenavnet "Spike". Hans opphold ved vestfronten ble kortvarig, da hans skvadron ble overført til Italia sent i desember. Mens han opererte i Italiafronten ble Howell engasjert både i luftkamper og bakkeangrep som omfattet "ødeleggelse av fiendtlig transport som krysset Alpene". Den 1. april 1918 ble Royal Flying Corps og Royal Naval Air Service slått sammen til Royal Air Force, med personell fra begge. Howell ble da løytnant fra den dato. Gjennom første halvdel av 1918 gjennomførte Howell flere raid mot bakkemål, inklusive et mot et kraftverk. Fra en høyde på, fikk Howell med stor dyktighet, tre direkte treff med sine bomber. Han var også aktiv i luftkamper mot Sentralmaktenes fly i denne perioden, fikk status som tidlig på året. Under en spesiell patrulje den 13. mai med to andre fra sin skvadron, ble denne trio møtt av tolv fiendtlige fly. I kampen som fulgte ble det sagt at Howell "carried out a most dashing attack", og var personlig ansvarlig for å ha ødelagt tre fly og fikk det fjerde til å stupe i bakken uten kontroll. Dette til tross for at begge hans maskingevær flere ganger "satte seg fast". For dette fikk han Military Cross. Nyheten om dette kom også på trykk i et bilag til London Gazette den 16. september 1918.
Forfremmelser
Han ble midlertidig forfremmet til kaptein den 1. juni 1918. Åtte dager senere ledet Howell en gruppe på tre fly. Denne trioen oppdaget seks østerrikske speiderfly og gikk til angrep. Howell skjøt ned to. Senere samme måned tok han av i et liknende tokt med to andre fly. De avskar ni fly, og i løpet av kampen ble ikke mindre enn seks av Sentralmaktenes fly ødelagt, og det syvende ble tvunget ned, ute av kontroll. Howell ble kreditert for to. Han ble beskrevet av sin overordnede slik: en "fine fighting officer, skilful and determined". Howell ble berømmet for å ha ødelagt fem fly i løpet av juni. Det førte til at han fikk Distinguished Flying Cross. Denne saken ble omtalt i aviser den 21. september 1918. Howell var ute på patrulje den 15. juni 1918 da tyske og østerrikske styrker innledet slaget ved Piave (1918) ved å slå allierte styrker på motsatt side av elven Piave. Han landet på basen kl.11.40 og kunne som førstemann fortelle nyheten om slaget. Med flyet etterfylt og bomber festet under vingene, ledet han resten av sin skvadron i to tokter mot de fiendtlige inntrengerne. Hans skvadron lyktes i å bombe en pongtongbro, en båt og en grøft fylt med soldater, før de påførte minst hundre ofre maskingeværild. Kraftig regnvær vasket de andre broene vekk, og innen 18. juni ble de strandede østerrikske styrkene på den allierte bredden av elven omdirigert av et motangrep.
Den 12. juli 1918 tok Howell og løytnant Alan Rice-Oxley av med sine Sopwith Camel-fly. Begge ble snart konfrontert med en formasjon av mellom ti og femten fly fra Sentralmaktene. Møtet førte til en veritabel «dogfight». Howell ødela fire fly og presset det femte ned og ut av kontroll. To dager senere ble Howell kreditert for å ha skutt et annet som krasjlandet på alliert territorium. Den 15. juli førte en trio Camel-fly et angrep mot syv speiderfly. Han ødela to av disse. De to speiderflyene skulle vise seg å bli Howells siste seire i krigen. Det førte til hans totalt nitten nedskutte fly, derav femten ødelagt, tre presset ned ut av kontroll og et tatt (nødlandet på alliert territorium). Hans totale seire gjorde ham til skvadronens nest høyeste etter esset Matthew Frew. Sent i juli etter ti måneders aktiv tjeneste i førerkabinen, ble Howell overført tilbake til England hvor han tilbragte resten av krigen som instruktør. For sine prestasjoner i å ødelegge åtte fly i løpet av fire dager i juli, fikk Howell Distinguished Service Order. Et bilag til London Gazette bragte nyheten den 2. november 1918 med disse ord:
«His Majesty the KING has been graciously pleased to confer the undermentioned Rewards on Officers and other ranks of the Royal Air Force, in recognition of gallantry in Flying Operations against the Enem: — AWARDED THE DISTINGUISHED SERVICE ORDER. 'Lieut. (T./Capt.) Cedric Ernest Howell, M.C., D.F.C. ''This officer recently attacked, in company with one other machine, an enemy formation of fifteen aeroplanes, and succeeded in destroying four of them and bringing one down out of control. Two days afterwards he destroyed another enemy machine, which fell in our lines, and on the following day he led three machines against sixteen enemy scouts, destroying two of them. Captain Howell is a very gallant and determined fighter, who takes no account of the enemy's superior numbers in his battles.»''
England-to-Australia flight og minner
Mens han var stasjonert i England deltok Howell i en seremoni i Buckingham Palace den 13. desember 1918 hvor han fikk sine Distinguished Service Order og Military Cross overrakt fra King George V. Howell ble dimittert fra Royal Air Force den 31. juli 1919. I 1919 satt den australske regjering opp en pris på 10 000 pund til den flygeren som kunne fly et britiskbygget fly fra England til Australia i løpet av 30 dager. Den 15. august ble Howell spurt av en britisk flyfabrikk, Martinsyde, om å delta med deres Type A Mk.I-fly, drevet med en Rolls-Royce-motor. Han aksepterte tilbudet. Han ble ledsaget av løytnant George Henry Fraser, en erfaren navigatør og mekaniker som hadde tjenestgjort i Australian Flying Corps under krigen.
Den 4. desember 1919 tok Howell og Fraser av med sin Martinsyde fra Hounslow Heath Aerodrome. De kom snart ut for dårlig vær og ble tvunget til å lande i Dijon i Frankrike senere på dagen. I luften igjen nådde de Pisa i Italia neste dag hvor de fikk erstattet haleskien den 6. desember og fløy videre til Napoli. Den 10. desember tok Howell og Fraser av med breddfulle tanker fra Taranto om kvelden. Deres hensikt var å nå Afrika, men igjen tvang dårlige værforhold dem til å forandre kursen og i stedet fly mot Kreta. Deres Martinsyde ble hørt over St George's Bay på Korfu kl. 20:00 om kvelden. Av ukjente grunner forsøkte Howell og Fraser å gjennomføre en nødlanding på Korfu. De klarte imidlertid ikke å nå kysten og ble tvunget til å lande i havet. Folk i området kunne senere fortelle at de hadde hørt rop om hjelp fra havet den natten, men at redningsforsøk ikke var mulig på grunn av de vanskelige værforholdene. Både Howell og Fraser druknet etter nødlandingen.
Howells legeme ble senere skyllet i land og sendt til Australia for begravelse. Fraser ble aldri funnet. Howell fikk begravelse under full militær honnør på Warringal Cemetery i Heidelberg den 22. april 1920 med flere hundre sørgende tilstede. Hans enke, foreldre og søster var blant disse. Et æreskompani fra Royal Australian Garrison Artillery ledet kanonlavetten med kisten til gravplassen. Kaptein Adrian Cole, Frank Lukis og Raymond Brownell gikk ved siden av og løftet kisten av lavetten sammen med fem andre som hadde tjenestegjort i Royal Air Force, eller Australian Flying Corps.
Tetraphalerus
Tetraphalerus er en slekt av nattaktive biller som lever i døde eller dødende trær eller deres røtter. Den tilhører den arkaiske gruppen Archostemata.
Utseende
De er mørke, slanke, flate biller, dekkvingene har opphøyde ribber og nettmønster. Kjevene (mandiblene) er fremoverrettede og ganske store. Antennene er mer eller mindre sylindriske eller perlekjede-aktige. Brystskjoldet (pronotum) er lengre enn bredt. Beina er ganske korte, slanke og mørke.
Utbredelse
De nålevende artene lever i det sørlige Sør-Amerika, mens fossile arter er kjent fra Asia.
Historie
Ommatidae er en gammel gruppe som åpenbart må ha vært mye mer artsrik i tidligere tidsperioder. Fossiler av denne slekten er kjent fra jura og kritt, men foreløpig ikke fra tertiær - de nålevende artene fremstår dermed som levende fossiler.
Systematisk inndeling
En del fossile arter som tidligere ble plassert i denne slekten er nå fordelt på diverse andre slekter.
Eksterne lenker
Tetraphalerus wagneri:
Helsefarer ved tobakksrøyking
Helsefarer ved tobakksrøyking er det i dag sikkert at foreligger. Tobakksrøyking er utbredt over hele verden og samtidig helseskadelig. Røyking fører til en økning av risikoen for en rekke kreftformer, blant annet lungekreft som vanligvis skyldes røyking eller passiv røyking. Røyking øker også risikoen for hjerte- og karsykdommer. Røyking er særlig uheldig for barn, og røyking under graviditeten kan føre til skader på det ufødte barnet. Tobakk er likevel et lovlig solgt helseskadelig nytelsesmiddel i praktisk talt alle verdens land, men helsemyndighetene prøver mange steder å begrense folk fra å røyke, eller begynne med det gjennom forskjellige tiltak. I mange land merkes alle tobakksprodukter med en helseadvarsel.
Helseskadelig nytelsesmiddel
Tobakk er et lovlig helseskadelig nytelsesmiddel. Tobakk er ikke et næringsmiddel eller et medisinsk preparat. Norges Høyesterett uttaler: ''«Tobakkskadene har rammet og kommer til å ramme en betydelig del av røykerne. Tallene viser at antall personer som hvert år får ulike typer helseskader, er meget stort. Selv om det normalt tar meget lang tid før slike skader utvikler seg, har sigarettrøyking nå vært vanlig for en stor del av befolkningen i så lang tid at et meget stort antall mennesker allerede er blitt rammet.» og «Erfaringen har som nevnt vist at en stor andel - og et meget stort antall - av sigarettrøykerne blir rammet av ulike former for helseskader, til dels med dødelig utgang. Men dette skjer ofte først i moden alder og etter lang tids bruk, og ikke som en relativt umiddelbar konsekvens av bruken.»''
Om helseskader ved røyking sier norsk rettsvesen i 2003 (Høyesterett siterer fra lagmannsrettens dom) :
HIstorisk kunnskap om helseskader
Da Tidemanns Tobaksfabrikk var saksøkt for erstatningsansvar i forbindelse med tobakksrøyking ble det for Høyesterett lagt frem opplysninger fra legevitenskapen om helseskader ved tobakksrøyking og hvor lenge helseskadene hadde vært kjent i Norge. I den forbindelse ble Tidsskrift for Den norske lægeforening gjennomgått.
Allerede i 1899 finnes eksempel på en alminnelig oppfatning om at tobakken hadde skadelige virkninger da det ble vedtatt en lov om forbud mot salg av tobakk til barn under 15 år. I 1954 stiller Tidsskrift for Den norske lægeforening på lederplass spørsmål om det er bevist at sigarettrøyking fremkaller lungekreft. De råder legene til at de «bør avstå fra å gi uttalelser til publikum og presse som kan tolkes dithen at det nå foreligger godtatte konklusjoner om lungekreftens årsaksforhold». I 1954 røykte nesten tre fjerdedeler av de mannlige legene daglig.
I 1956 har tidsskriftet to artikler om røyking, men skriver om relasjon, ikke årsaksforhold og bruker ordene «den aller største sannsynlighet» og «den formodede årsak». I 1958 mener de at det vil kreve meget lang observasjonstid før man får vite om hjerte-/karsystemet tar skade av røyking. Tidsskriftet skriver ikke om slag og røyking. I 1950-årene er det et fullstendig fravær av debatt om lungekreft og hjerte-/karsykdommer og røyking. Det kommer ikke innlegg, motsigelser eller protester fra leserne ifølge dr. med. Kjell Bjartveit.
For Høyesterett oppsummerer professor Rune Ottosen en del hovedtrekk ved Tidsskrift for Den norske lægeforening sine omtaler av helsefarene ved tobakksrøyking:
1964-årgangen av tidsskriftet skiller seg ut med den mest omfattende dekningen av «tobakk og helse». I den siste 10-års perioden før de endelige konklusjoner kunne trekkes var det overlatt til den enkelte i hvilken grad om man valgte å ta sjansen, men det må også på den tiden ha vært alminnelig kjent at sigarettrøking kunne innebære en risiko for alvorlig helseskade, og at risikoen for slik skade i alle fall i noen grad ville øke dersom sigarettforbruket var stort.