cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Ottoline Leyser
I årene 1990–1994 var hun forskningsassistent ved Indiana University i USA og University of Cambridge, og i perioden 1994–2010 var hun tilknyttet University of York, først som foreleser og etterhvert professor i planteutviklingsgenetikk.
Fra 2011 har hun vært professor i planteutvikling ved Sainsbury Laboratory, University of Cambridge, fra 2013 også direktør for laboratoriet.
Verv (utvalg)
Hun har hatt mange verv innen vitenskapelige selskap og komiteer. Noen av dem er listet opp nedenfor:
Hedersbevisninger (utvalg)
Hun er innvalgt som medlem av Royal Society, utenlandsk medlem av US National Academy of Sciences og medlem av European Molecular Biology Organisation og Leopoldina.
I 2017 ble hun utnevnt til Dame Commander of the Order of the British Empire (DBE).
Samme år mottok hun FEBS|EMBO Women in Science Award. Prisen, som årlig tildeles en kvinnelig forsker innenfor biovitenskap, som en anerkjennelse for fremragende prestasjoner/resultater i de foregående fem år.
I 2017 ble hun også utnevnt til æresdoktor, doctor honoris causa, ved Norges teknisk-naturvitenskapelige universitet (NTNU).
Finland under VM i friidrett 1991
Finland deltok under VM i friidrett 1991 (utendørs) fra 23. august til 1. september 1991 i Tokyo i Japan, og tok tre medaljer under mesterskapet.
Troppene til EM i fotball for kvinner 2022
Hvert landslag vil sende inn en tropp på 23 spillere til EM 2022, hvorav tre må være keepere. Hvis en spiller er skadet eller syk alvorlig nok til å forhindre deres deltakelse i turneringen før lagets første kamp, ​​kan de erstattes av en annen spiller. Troppens listen må offentliggjøres senest 10 dager før turneringens åpningskamp.
Cyclocephala picta
Cyclocephala picta er en bille som hører til gruppen hornbiller i familien skarabider (Scarabaeidae).
Troppene til EM i fotball for kvinner 2022
Alderen som er oppført for hver spiller er deres alder per 6. juli 2022, den første dagen av turneringen. Antall landskamper og mål som er oppført for hver spiller inkluderer ikke kamper spilt etter starten av turneringen. Klubben som er oppført er klubben som spilleren sist spilte en konkurransekamp for før turneringen. Nasjonaliteten for hver klubb gjenspeiler det nasjonale forbundet (ikke ligaen) som klubben er tilknyttet.
Cyclocephala picta
Utseende
En middelsstor (ca. 15 millimeter), bred, blank, rødbrun hornbille med svarte tegninger. Hodet er svart, pronotum har et par store, litt uregelmessige, svarte flekker adskilt ved en smal, brunrød midtstripe, dekkvingene har en trekantet, svart flekk i midten foran, og sidene har store, svarte lengdeflekker, særlig brede i den bakre delen. Arten har ikke horn på hodet eller groper på pronotum, kjønnene er forholdsvis like, men hannen er litt smalere enn hunnen og har forstørrede forføtter. Oversiden er middels fint punktert.
Levevis
Larvene er kjent bare for et fåtall av artene, disse lever i jorda og eter på gressrøtter. De voksne besøker gjerne blomster.
Troppene til EM i fotball for kvinner 2022
Troppen ble kunngjort 27. juni 2022.
Troppen ble kunngjort 7. juni 2022. 26. juni erstattet Thea Bjelde, Lisa Naalsund som trakk seg etter at hun fikk en strekkskade i vennskapskampen mot New Zealand.
Troppen ble kunngjort 27. juni 2022. 4. juli erstattet Virginia Kirchberger, Lisa Kolb som trakk seg etter å ha fått Covid-19 og Annabel Schasching erstattet Maria Plattner som trakk seg etter å ha pådratt seg en skulderskade på trening.
Troppen ble annonsert 16. juni 2022.
Troppen ble annonsert 9. juni 2022.
En foreløpig 28-spillers tropp ble annonsert 31. mai 2022. Den endelige troppen ble kunngjort 27. juni 2022. 29. juni erstattet Teresa Abelleira, Salma Paralluelo som trakk seg etter en muskelskade. 5. juli måtte Alexia Putellas trekke seg på grunn av en ACL-skade, og hun ble erstattet av Amaiur Sarriegi 7. juli.
En foreløpig 28-spillers tropp ble annonsert 31. mai 2022. Den endelige troppen ble kunngjort 18. juni 2022.
Troppen ble kunngjort 31. mai 2022. Under kampen mot Sverige pådro Sari van Veenendaal seg en skulderskade, ettersom UEFAs regelverk for keepere tilsier at de kan byttes ut under turneringen ved en påviselig skade ble hun erstattet av Jacintha Weimar.
Troppen ble kunngjort 30. mai 2022. 17. juni erstattet Lúcia Alves, Mariana Azevedo som trakk seg etter å ha pådratt seg en leddbåndsskade i kneet på trening. 5. juli erstattet Suzane Pires, Andreia Jacinto som trakk seg etter en skade.
Troppen ble kunngjort 21. juni 2022. 27. juni erstattet Nadine Riesen, Ella Touon som trakk seg etter å ha forstuet ankelen på trening.
Troppen ble kunngjort 30. mai 2022.
Troppen ble kunngjort 26. juni 2022.
En moderne musketer
A Modern Musketeer er en amerikansk stumfilm fra 1917, regissert av Allan Dwan.
Handling
Historien er sentrert rundt en rastløs ung mann som reiser vestover.
Cyclocephala picta
Utbredelse
Arten er kjent fra Mexico.
Neoscelis coracina
Neoscelis coracina er en bille som hører til gruppen gullbasser (Cetoniinae) i gruppen skarabider (Scarabaeoidea).
Utseende
En middelsstor (16-24 millimeter), svart eller metallisk farget gullbasse med lange bein. Kroppen er ganske blank. Antennenes klubbe er kortere enn stammen. Hannen har et kort, i spissen kløvet horn i pannen og en skrått utoverrettet pigg på hver side av dette. Føttene på forbeina er tett kledt med oransje hår på undersiden.
Darodilia
Darodilia er en slekt av biller i underfamilien Pterostichinae i familien løpebiller.
Neoscelis coracina
Levevis
Arten lar seg fange i feller med frukt som åte.
Darodilia
Utseende
Små (ca. 2 millimeter), avlange, blankt svarte løpebiller. Hodet er firkantet, kjevene litt forlengede, fasettøynene små og rundet utstående. Pronotum er rundet, dekkvingene litt rundede med fine punktstriper.
Neoscelis coracina
Utbredelse
Arten er utbredt i sørlige deler av Mexico (Jalisco).
Darodilia
Utbredelse
Artene er utbredt i Australia. Det er også registrert en art fra Ny-Caledonia, men denne antas å være innført fra Australia.
Neoscelis coracina
Kilder
(Coleoptera: Scarabaeidae: Cetoniinae). Folia Heyrovskiana 11: 143-154.
Hazuki Miyamoto
Hazuki Miyamoto (født 25. desember 2000) er en japansk stuper.
Hun representerte Japan under Sommer-OL 2020 i Tokyo, hvor hun deltok i synkronstup.
Island under EM i friidrett 2016
Island deltok under EM i friidrett 2016 som blir arrangert 6.–19. juli 2016 i Amsterdam.
Tale (navn)
Tale og Thale er kvinnenavn. Formen Tale er opprinnelig dannet som en lavtysk form av Adelheid fra helgenbetegnelsen Sünt Ale (St. Adelheid). Navnet Adelheid har opprinnelse i gammelhøytyske adal, «adelig», og heit, «type, sort». Thale er en nyere variant av navnet.
Utbredelse
Tale og Thale er nokså vanlige navn i Norge, men er lite brukt i andre land.
Kjente personer med navnet
Personene i listen er ordnet kronologisk etter fødselsår.
Amerika først
Amerika først (engelsk: America First) er en politikk og et slagord i USA. Det var en isolasjonistisk politikk i mellomkrigstida og tatt i bruk på nytt av Donald Trump fra 2015.
1914–1941
America First ble brukt som slagord både av demokratiske og republikanske politikere. Etter at første verdenskrig brøt ut, brukte den demokratiske president Woodrow Wilson America First for å beskrive sin nøytralitetspolitikk. Det samme gjorde journalisten og den seinere avismagnaten William Randolph Hearst. Slagordet ble også brukt av den republikanske senator Warren G. Harding i presidentvalgkampen i 1920, som han gikk seirende ut av.
America First-komiteen (AFC), med Charles Lindbergh som den mest kjente talsperson, var en pressgruppe som førte en kampanje imot at USA skulle involvere seg i andre verdenskrig. Den arbeidet for isolasjonisme og imot at USA skulle involvere seg internasjonalt. Gruppen hadde 800 000 medlemmer i 450 avdelinger og gjorde slagordet America First populært. Mye av gruppens retorikk var antisemittisk og pro-fascistisk, men gruppen hadde en variert medlemsmasse.
Den paleokonservative Pat Buchanan, som bl.a. deltok som kandidat ved republikanernes primærvalg i 1992 snakket positivt om America First-komiteen og brukte selv America First som slagord.
Trump
Donald Trump, som hadde møtt Pat Buchanan i Reformpartiets primærvalg i 2000, begynte å bruke Buchanans slagord i 2015.
I begynnelsen av Trump-kampanjen ble Trump markedsført som en nasjonalist som ville sette Amerika først. Kampanjelederen Corey Lewandowski (som seinere ga ut ei bok med tittelen ) brukte frasen i kampanjen, og både Sarah Palin og Chris Christie brukte America First i sine støtteerklæringer for Trump. Trump la selv inn slagordet i sine daglige opptredener etter et intervju med David E. Sanger i The New York Times i mars 2016.
Trephionus
Trephionus er en slekt av billene i delgruppen (underfamilien) Platyninae i familiegruppen løpebiller.
Utseende
Middelsstore (8-11 millimeter), avlange, blanke, rødbrune til svarte løpebiller, antenner og bein lysere. Hodet er firkantet, kjevene litt forlengede, antennene rundt halve kroppslengden. Pronotum er avrundet, bredest foran midten. Dekkvingene er rundede med kraftige punktstriper.
Levevis
Artene manger flygevvinger og kan ikke fly. De lever i fjellområder.
Seljetungemåler
Seljetungemåler (Pterapherapteryx sexalata) er en sommerfugl i gruppen av de egentlige målere (Geometridae). I Norge er den funnet på Østlandet, Sørlandet og i Sogn og Fjordane.
Utseende
En ganske liten (vingespenn 18 – 23 mm), slank, grå måler. Forvingen er grå med tre hvite tverrbånd, hvert av disse med en lysbrun stripe i midten. Langs ytterkanten går den en smal, hvit, siksak-tverrstripe. Bakvingen er silkeaktig lysgrå. Larven er naken, blekgrønn med hvite lengdestriper.
Levevis
Arten finnes i løvskog, skogkanter og sumpete områder. Larvene lever på selje (Salix caprea) og andre arter i vier-slekten (Salix spp.), av og til også på osp (Populus tremula). De voksne målerne flyr i juni – juli.
Utbredelse
Arten finnes over det meste av Europa og i Nord-Asia. I Norge er den funnet langs kysten vestover til Vest-Agder og dessuten i indre deler av Sogn og Fjordane.
Caspar Cruciger den yngre
Caspar Cruciger den yngre (født 19. mars 1525 i Wittenberg, død 16. april 1597 i Kassel) var en tysk luthersk teolog.
Han var sønn av Caspar Cruciger den eldre og hans hustru, den tidligere nonne Elisabeth von Meseritz. Han var Philipp Melanchthons etterfølger ved Universitetet i Wittenberg. I de interlutherske teologiske diskusjoner etter 1570 var han en av de ledende blant dem som senere er blitt kalt filippistene, og ble rammet av deres katastrofe i 1574. Han ble fengslet og så forvist fra kurfyrstedømmet Sachsen i 1576.
Etter kort å ha bodd hos greven av Nassau i Dillenburg dro han til Hessen, og døde som pastor og konsistorialpresident i Kassel.
Da elefanten tok leketanten
Da elefanten tok leketanten er en norsk animasjonsfilm for barn fra 1969. Den ble tegnet av Bett og Hans Jørgen Toming, basert på boka med samme tittel av den finlandssvenske forfatteren Sebastian Lybeck og den dansknorske tegneren Hans Jørgen Toming. Teksten ble oversatt og lest av Inger Hagerup. Den ble sendt i barneprogrammet Eventyrstund i 1969.
Secatophus
Secatophus er en slekt av biller i underfamilien Pterostichinae i familien løpebiller.
Utseende
En middelsstor, avlang, blankt svart løpebille. Sidekantene på pronotum og dekkvinger er fiolett metallskinnende. Kroppsformen er nokså jevnbred med stort hode. Fasettøynene er nokså små, kjevene ikke forstørrede, antennene rundt halve kroppslengden. Pornotum er rundet med skarp siderand, dekkvingene jevnbrede med fine punktstriper.
Utbredelse
Artene er utbredt i Australia.
Andreas Keller
Andreas Keller (født 1. oktober 1965 i Berlin) er en tysk tidligere landhockeyspiller som deltok i de olympiske leker 1984 i Los Angeles, 1988 i Seoul og 1992 i Barcelona. Keller vant en olympisk sølvmedalje i landhockey under OL 1984 i Los Angeles. Han var med på det vesttyske laget kom på andreplass landhockeyturneringen bak Pakistan. Vest-Tyskland vant semifinalen med 1-0 over Storbritannia men tapte finalen mot Pakistan med 1-2. Keller spilte sju kamper i OL-turneringen.
Erich Vermehren
Erich Barward Julius Vermehren (født 23. desember 1919 i Lübeck i Tyskland, død 28. april 2005 i Bonn) var en tysk jurist og under andre verdenskrig agent for Abwehr i Istanbul. Hans desertering til britene i 1944 ble et påskudd for avskaffelsen av Abwehrs selvstendighet. Senere ble han forsikringsmegler. Han var en av grunnleggerne av, og den første president av Una Voce.
Etter 1945 har han brukt navn som Erich Vermeeren de Saventhem eller Eric Maria de Saventhem.
Bakgrunn og utdannelse
Vermehren vokste opp i en juristfamilie i Lübeck. Bestefaren var senatoren Julius Vermehren, faren advokaten Kurt Vermehren. Moren, journalisten Petra Vermehren, var datter av Possehl-deleieren Johannes Schwabroch. Erich var den yngste av tre barn. Søsknene var kabarettisten, skuespilleren og etterhvert nonnen Isa Vermehren og journalisten Michael Vermehren.
I 1933 flyttet moren med ham og hans søster til Berlin, der hun i april 1934 på anbefaling av familiens venn advokaten Paul Leverkuehn ble ansatt som første kvinne i utenriksredaksjonen i Berliner Tageblatt.
Vermehren ble sendt til internatet til Joachimsthaler Gymnasium i Templin, der han tok sin abitur. Deretter begynte han i bankfaglære i Hamburg og på et jusstudium. Han søkte også om et Rhodes-stipendium for å få studere ved Oxford University. Det ble innvilget i 1938, men den nazistiske studentorganisasjonen intervenerte og mente at han ikke var verdig å representere Det tredje rikes ungdom utenlands. Dermed ble passet hans inndratt, så han kunne ikke ta imot stipendet.
Abwehr-agent
Kort etter andre verdenskrigs utbrudd ble Vermehren, som på grunn av en skyteulykke flere år forut var blitt varig lettere funksjonshemmet, innordnet som garnisonsverwendungsfähig Heimat (brukbar i hjemlandet i garnisonstjeneste). Dermed kunne han fortsette sine studier. I 1940 avla han i Freiburg sin første statseksamen og i 1941 ble han dr. juris.
Elena Bertocchi
Hun representerte Italia under Sommer-OL 2020 i Tokyo, hvor hun deltok i synkronstup.
Erich Vermehren
Abwehr-agent
I midten av desember 1943 lyktes det Erich å ordne med et kirkepolitisk spesialoppdrag som førte henne til Tyrkia. Da de skulle passere den bulgarsk-tyrkiske grense ble hun imidlertid nektet videre reise av Gestapo-folk der, slik at bare Vermehren fikk reise inn. Gestapo førte Elisabeth med seg til den bulgarske hovedstaden. Hun klarte å komme seg til Istanbul via Sofia, med et kurerfly fra Auswärtiges Amt. Det var den tyske ambassadør der som fikk en Amwehr-mann til å snike henne om bord på flyet.
Desertering
Etter at deres venn Otto Carl Kiep var blitt arrestert i januar 1944, ble Vermehren-paret beordret tilbake til Berlin for å avhøres i hans sak. Vermehren intensiverte deretter sine allerede etablerte kontakter med de britiske hemmelige tjenester (Intelligence Corps) og innledet sin desertering. Britenes agent Nicholas Elliott hadde allerede en mappe om paret. For at familiene ikke skulle rammes av «Sippenhaft», ble det arrangert en britisk bortførelse den 27. januar 1944. Paret ble brakt landeveien via İzmir og Aleppo til Kairo. Derfra ble de ført til Gibraltar og i mars 1944 til London.
Selv om Vermehren-paret ikke hadde så mye verdifullt etterretningsmessig å formidle som nazistene trodde, oppstod det inntrykk at de hadde forrådt Abwehrs hemmelige koder. Dette, og det forhold at den britiske presse den 10. februar skrev om hendelsen med overskriften Cousin of Papen deserts, førte til at man i Berlin favnet meget vidt. I Goebbels’ dagbok av 4. mars 1944 heter det at Hitler hadde lagt hele Abwehr i Himmlers hend''er: «Der Fall Vermehren in Ankara hat dem Führer viel zu schaffen gemacht. Er hat jetzt den ganzen Abwehrdienst av Himmler und den SD übergeben.»'' Saken hadde allerede den 18. februar 1944 foranlediget Hitler til å frata Abwehr under admiral Canaris all dens makt og stille organisasjonen under RSHAs tilsyn.
I England
Erich og Elisabeth Vermehren bodde i South Kensington i London, først i leiligheten til mor til dobbeltagenten Kim Philby som «Guests of the Foreign Office». Britiske arkiver viser at Vermehren kunne formidle til de allierte en del verdifull informasjon om tyske etterretningsoperasjoner. De utarbeidet også lister over sentrale personer i den katolske opposisjonelle undergrunn i Tyskland. Philby var spion for Sovjetunionen og gav navnene videre til sine oppdragsgivere. Ettersom disse katolske personligheter ikke bare stod i opposisjon til nazismen, men også var anti-kommunister, ble en rekke av dem drept dersom de etter krigen befant seg på sovjetiskkontrollert område.
Da de ikke klarte å identifisere seg med den britiske politikken overfor Tyskland, bad de om å få flytte, og det ble innvilget. Elisabeth Vermehren ble ansatt på en katolsk skole i Worth Priory og Erich Vermehren var i 1945 moderat fremgangsrik med et eksportfirma for rasjonerte varer. I 1952 ble han ansatt hos en forsikringsagent. I 1954 endret han sitt slektsnavn til Vermeeren de Saventhem, etter Zaventem, den flamske byen som familie Vermehren stammet fra. Ekteparet kalte seg fra da av Eric Maria og Elisabeth de Saventhem.
Senere år
Da Elisabeth Vermehrens helse ble svekket, bestemte paret seg for å vende tilbake til Tyskland. De flyttet til Bonn i nærheten av klosteret der hans søster Isa Vermehren var. Elisabeth døde i sin søster Minita Freifrau von Gagerns hus i Köln den 7. april 2000. Erich Vermehren, som i 2003 ennå kunne reise til Roma til Una-Voce-ledelsens møte med kuriekardinalen Joseph Ratzinger, døde den 28. april 2005 i Bonn.
Elisabeth og Erich Vermehren ble begravet på Poppelsdorfer Friedhof i Bonn.
Hällnäs
Hällnäs er et tettsted i Vindeln kommune i Västerbottens län i landskapet Västerbotten i Sverige. I 2010 hadde tettstedet 259 innbyggere.
Sanatoriet
Hällnäs er mest kjent for det store sanatoriet som ligger like utenfor tettstedet. Hällnäs sanatorium er tidstypisk i stilen, og var det største anlegget i Sverige da det ble åpnet i 1926 med plass for 208 pasienter. Sanatoriet ble senere bygd ut i flere etapper, før det i 1948 hadde 340 plasser. Sanatoriet hadde eget vannkraftverk, vanntårn, skole, røntgenavdeling, operasjonssal og bakeri.
A Modern Monte Cristo
A Modern Monte Cristo er en amerikansk stumfilm fra 1917, regissert av Eugene Moore.
Handling
Doktor Emerson arrangerer en sammenkomst, og samtalene dreier seg til forskjellige diskusjoner de møter i den medisinske verdenen. Emerson uttaler at han dagen etter skaø operere på en velstående gammel mann; og at en av slektningene til denne mannen hadde tilbydd Emerson 20,000 dollar hvis den gamle mannen dør på operasjonsbordet. Men Emerson drikker alt for mye i løpet av kvelden, og drikker alt for mye vin.
Dagen etter var Emerson egentlig ikke egnet til å være med på noen operasjoner, og den gamle pasienten hans døde. Politiet arresterer Emerson på grunn av dette dødsfallet. På vei til et fengsel rømmer Emerson ved å hoppe i en elv, og etter et fåfengt søk blir doktoren rapportert som druknet. Flere år senere har en av hans fiender giftet seg med Emersons tidligere forlovede, og driver nå et vellykket rederi.
Men når denne mannen skal besøke et av skipene han har bygd blir den lille datteren hans venn med en av de eldre sjømennene som arbeider der, og noen få dager senere forsvinner denne lille jenta. Faren hennes innser etter hvert at Emerson fremdeles kan være i live, og at det er Emerson som står bak problemene hans.
Tour de France 2009
Gjennomføring
Rittet startet med en tempoetappe i Monaco. Løypa gikk delvis på den kjente bilbanen Circuit de Monaco i Monte Carlo. Neste etappe startet også i Monaco. Det var sjette gang Tour de France besøkte Monaco, forrige gang var i 1964.
I tillegg til Monaco, gikk rittet innom Spania, Andorra, Sveits og Italia (på 16. etappe). Samlet var rittet 3445 kilometer, inkludert 93 km fordelt på to individuelle tempoetapper og en lagtempo. Det var første gang siden 2005 at det sto lagtempo på programmet. Det var syv fjelletapper, tre av dem med målgang på toppen. For første gang i historien skulle rittet avgjøres på den nest siste etappen med målgang på et fjell, Mont Ventoux.
Som i 2008 ble det ikke utdelt bonussekunder.
I juni godtok UCI arrangørenes forslag om at to av etappene (den 10. og den 13.) skulle kjøres uten radiokommunikasjon mellom rytterne og sportsdirektørene. Begrunnelsen var at etappene blir forutsigbare når rytterne blir "fjernstyrt" fra bilene. De aller fleste lagene var mot dette av hensyn til rytternes sikkerhet og leverte skriftlig protest 12. juli. Den 10. etappen ble kjørt uten radio, men forbudet ble opphevet for den 13. etappen.
Deltakere
Totalt 20 lag ble invitert. Det gjelder alle ProTour-lagene (med unntak av Fuji-Servetto), i tillegg til Cervélo TestTeam, Skil-Shimano og Agritubel. Alle de fire tidligere sammenlagtvinnerne de siste ti årene stilte på startstreken: Lance Armstrong (1999–2005), Óscar Pereiro Sio (2006), Alberto Contador (2007) og Carlos Sastre (2008). Totalt er det 180 ryttere fra 30 nasjoner.
Forhåndsfavoritter
Med Lance Armstrong tilbake på startstreken stilte han som utfordrer til storfavoritt og lagkamerat Alberto Contador. Vinneren av Giro d'Italia 2009, Denis Mensjov, var også favoritt sammen med blant andre Fränk Schleck, Andy Schleck, Carlos Sastre og Cadel Evans.
I kampen om den grønne trøya var Mark Cavendish favoritt, men ble utfordret av blant andre Thor Hushovd, Oscar Freire, Tom Boonen og Daniele Bennati.
Mest offensive rytter
Franco Pellizotti (LIQ) ble kåret til rittets mest offensive rytter.
Pawel Rakoczy
Pawel Rakoczy (født 15. mai 1987) er en polsk friidrettsutøver som konkurrerer i spydkast. Han representerte landet sitt under Sommer-OL 2012 i London, der han ble utslått i kvalifiseringen i spydkast.
Flen
Flen er en by i Södermanlands län i landskapet Södermanland i Sverige. Det er Flen kommunes administrasjonssenter. I 2010 hadde tettstedet 6,229 innbyggere.
Historie
Byen vokste fram i andre halvdel av 1800-tallet som jernbaneknutepunkt på Västra stambanan og banen Grängesberg–Oxelösund. I 1901, da Flen fikk status som municipalsamhälle, hadde stedet en befolkning på rundt 1,000. Flen fikk bystatus i 1949.
Österåker kommune
Österåker kommune er en kommune i Stockholms län i landskapet Uppland i Sverige. Kommunens administrasjonssenter ligger i Åkersberga.
Tettsteder
Österåker kommune har ti tettsteder. I tabellen oppgis antall innbyggere per 31. desember 2010.
Musikkåret 1746
Dødsfall
innen seinbarokken ||align=center|ca. 30/36 ||align=center|ca. ||
Thomas Reck
Thomas Werner Reck (født 16. januar 1964 i Ulm), tysk landhockeyspiller som deltok i de olympiske leker 1984 i Los Angeles og 1988 i Seoul.
Reck vant en olympisk sølvmedalje i landhockey under OL 1984 i Los Angeles. Han var med på det vesttyske laget kom på andreplass landhockeyturneringen bak Pakistan. Vest-Tyskland vant semifinalen med 1-0 over Storbritannia men tapte finalen mot Pakistan med 1-2. Reck spilte sju kamper og scoret ett mål i OL-turneringen.
An Even Break
An Even Break er en amerikansk stumfilm fra 1917, regissert av Lambert Hillyer.
Handling
Claire Curtis, Jimmie Strong og Mary har tilbrakt barndommen sammen på landsbygda. Når hun blir voksen, reiser Claire til New York, og blir en teater-suksess. Jimmie, som alltid har drømt om å bli en anerkjent oppfinner, reiser til New York for å selge en ny maskin han har oppfunnet.
Der fornyer han også sitt bekjentskap med Claire, og de blir snart forelsket i hverandre. I mellomtiden, på hjemstedet deres, planlegger Ralph og David Harding - som var med på å produsere Jimmies nye maskin - å stjele retten til oppfinnelsen. Claire og Jimmie skynder seg deretter tilbake, for å avverge denne overtakelsen og redde hele bedriften hans fra konkurs.
Setalis
Setalis er en slekt av biller i underfamilien Pterostichinae i familien løpebiller.
Utbredelse
Artene er utbredt i det sørøstlige Australia.
Heteraneflus
Heteraneflus er en slekt av biller som tilhører den artsrike underfamilien Cerambycinae i familien trebukker (Cerambycidae).
Utseende
En middelsstor, avlang, matt brun trebukk. Antennene er noe kraftige og betydelig lengre enn kroppen. Pronotum er tønneformet, mye smalere enn dekkvingene, som er jevnbrede og rundede i spissen. Beina er slanke og nokså lange.
Utbredelse
Arten lever i Mexico (Quintana Roo).
Garissa (slekt)
Garissa er en slekt av biller som tilhører den artsrike underfamilien Cerambycinae i familien trebukker (Cerambycidae).
Utseende
En nokså liten, avlang, brunlig trebukk. Antennene er tynne, lengre enn kroppen. Hodet er nokså stort, bredere enn pronotum, som er tønneformet. Dekkvingene er jevnbrede, rundede i spissen. Beina er middels lange med noe fortykkede lår.
Kommuner i departementet Lot
Dette er en liste over de 340 kommunene i departementet Lot i regionen Occitanie i Frankrike. Per 1. januar 2022 er antall kommuner redusert til 313.
San Francisco
San Francisco (utt. ), offisielt City and County of San Francisco, er en storby og et fylke i staten California på vestkysten av USA.
San Francisco har et areal på 121 km² og er med det den mest folketette storbyen (mer enn 200,000 innbyggere) i California og den nest mest folketette byen i USA etter New York. San Francisco er den fjerde største byen i California, etter Los Angeles, San Diego og San Jose, og den 14. største byen i USA med sine estimerte 837,442 innbyggere i 2013. Byen ligger i nordenden av San Francisco-halvøya som er med og danner San Francisco-bukta. Byen (og fylket) består også av flere øyer i bukta samt Farallon-øyene som ligger 43 km ut i Stillehavet.
San Francisco, som er spansk for «St. Frans», ble grunnlagt 29. juni 1776 da spanske kolonister etablerte et fort ved Golden Gate og en misjonsstasjon oppkalt etter Frans av Assisi noen kilometer unna. Gullrushet i California i 1849 førte med seg stor befolkningsvekst og gjorde den til datidens største by på USAs vestkyst. På grunn av folkeveksten ble San Francisco gjort om til et konsolidert byfylke i 1856. Etter at tre fjerdedeler av byen ble ødelagt i jordskjelvet og brannen i 1906 ble San Francisco raskt gjenoppbygd og var vert for en verdensutstilling i 1915, bare ni år senere. Under andre verdenskrig var San Francisco utreisehavn for de tjenestemennene som skulle delta i Stillehavskrigen. Etter krigen var det flere faktorer som gjorde at San Francisco ble etablert som sentrum for liberalistisk aktivisme i USA, deriblant hippiekulturen, fredsbevegelsen, Summer of Love og kampen for homofiles rettigheter.
San Francisco er en populær turistdestinasjon, kjent for sine milde somre, tåke, bratte bakker og varierte arkitektur samt landemerker som Golden Gate Bridge, kabelsporvognene, det tidligere fengselet på Alcatraz og Chinatown-distriktet. San Francisco er også hovedkvarter for fem store bankinstitusjoner og flere store selskaper som Gap Inc., Pacific Gas and Electric Company, Yelp, Pinterest, Twitter, Uber, Mozilla og Craigslist.
Historie
De tidligste sporene etter mennesker i det som er dagens San Francisco stammer fra 3000 f.Kr. Yelamu-stammen fra ohlone-folket bodde i noen små landsbyer da spanske utforskere under ledelse av Gaspar de Portolà ankom 2. november 1769 – det første dokumenterte besøket fra europeere til San Francisco-bukta. Sju år senere, 28. mars 1776, grunnla spanjolene militærfortet El Presidio Real de San Francisco, etterfulgt av misjonsstasjonen Mission San Francisco de Asís etablert av Junípero Serra som deltaker i ekspedisjonen under ledelse av den spanske utforskeren Juan Bautista de Anza.
Etter Mexicos uavhengighetskrig ble området del av Mexico. Under meksikansk styre ble misjonssystemet gradvis avsluttet, og misjonsstasjonens landområder ble privatisert. I 1835 etablerte engelskmannen William A. Richardson det første uavhengige bostedet i San Francisco, i nærheten av en ankringsplass rundt dagens Portsmouth Square. Sammen med Francisco de Haro la han en plan for veinettet til den utvidede bosetninga, og byen – kalt Yerba Buena – begynte å tiltrekke seg amerikanske bosettere. Flaggkommandør John D. Sloat gjorde krav på California for USA 7. juli 1846, under den meksikansk-amerikanske krigen, og kaptein John B. Montgomery kom for å gjøre krav på Yerba Buena to dager senere. Yerba Buena ble omdøpt til San Francisco 30. januar året etter, og Mexico avsto offisielt fra California ved slutten av krigen. Til tross for sin attraktive beliggenhet som havn og marinebase var San Francisco fortsatt en liten bosetning med ugjestmild geografi.
Gullrushet i California brakte med seg en flod av skattejegere. Med surdeigsbrød på slep samlet gullgravere seg i San Francisco, og byens befolkning økte fra 1000 i 1848 til 25,000 i desember 1849. Løftet om enorm rikdom var så sterkt at mannskap på innkommende fartøy forlot disse, og la bak seg hundrevis av forlatte skip. California fikk snart delstatsstatus, og det amerikanske militæret bygde Fort Point ved Golden Gate og et fort på Alcatraz for å sikre San Francisco-bukta. Oppdagelser av sølv, især Comstock-åren i 1859, førte til en enda større befolkningsvekst. Med horder av skattejegere som strømmet gjennom byen var lovløshet utbredt, og spesielt området Barbary Coast fikk rykte for å være et område med kriminelle, prostituson og gambling.
Gründere ønsket å tjene på rikdommen som kom fra gullrushet. Tidlige vinnere var bankindustrien, med etableringen av Wells Fargo i 1852 og Bank of California i 1864. Utviklingen av Port of San Francisco og tilkoblingen til jernbanenettet med First Transcontinental Railroad i 1869 var med på å gjøre San Francisco til et handelssenter. For å imøtekomme den voksende befolkningens behov og smak åpnet Levi Strauss en konfeksjonsbutikk og Domingo Ghirardelli begynte å produsere sjokolade. Innvandrere gjorde byen flespråklig, og kinesiske jernbanearbeidere grunnla Chinatown. I 1870 utgjorde asiater 8 % av befolkningen. De første kabelsporvognene ble satt i gang i Clay Street i 1873. Byens sjø av viktorianske hus tok form, og byledere lagde planer for en stor park, noe som resulterte i Golden Gate Park. Presidio ble gjort til et av de viktigske militærfortene på den amerikanske vestkysten. I 1890 hadde befolkningstallet nådd 300,000, hvilket gjorde San Francisco til USAs åttende største by på den tiden.
Klokka 05.12 den 18. april 1906 traff et enormt jordskjelv San Francisco og nordlige California. Bygninger kollapset fra skjelvet, og sprukne gassrør antente branner som spredte seg gjennom byen og brant ukontrollert i dagesvis. Siden vannledningene ikke fungerte forsøkte Presidios artillerimannskaper å sprenge hele kvartaler for å opprette branngater. Mer enn tre fjerdedeler av byen ble ødelagt i jordskjelvet og brannen, blant annet nesten hele sentrum. Samtidige nedtegnelser rapporterte at 498 mennesker mistet livet, men moderne estimater anslår at flere tusen mistet livet. Over halvparten av byens befolkning ble hjemløse. Flyktninger satte opp midlertidige teltleirer i Golden Gate Park, Presidio, strender og andre steder. Mange flyttet permanent til East Bay.
Gjenoppbyggingen skjedde raskt og i stor skala. Amadeo Gianninis Bank of Italy, som senere ble til Bank of America, ga lån til mange av dem som hadde mistet levebrødet sitt i jordskjelvet. Jordskjelvet framskyndet utviklingen av de vestlige strøkene som hadde blitt skånet for brannen, inkludert Pacific Heights, hvor mange av byens rike bygde sine nye hjem. City Hall ble gjenbygd i prangende Beaux-Arts-stil, og byen feiret sin «gjenfødsel» under verdensutstillingen i 1915.
Det var i denne perioden at noe av San Franciscos viktigste infrastruktur ble bygd. Sivilingeniøren Michael O'Shaughnessy ble ansatt av ordfører James Rolph som sjefsingeniør for byen i september 1912 for å styre utbyggingen av Twin Peaks Reservoir, Stockton Street Tunnel, San Francisco Municipal Railway (Muni), et nytt vannforsyningssystem og et nytt kloakksystem. San Franciscos trikkeruter, hvorav rutene J, K, L, M og N fortsatt finnes i dag, ble fullført av O'Shaughnessy mellom 1915 og 1927. Det var O'Shaughnessy Dam og Hetch Hetchy-prosjektet som ville få størst påvirkning på San Francisco.
I de følgende årene sementerte byen sin posisjon som finanssentrum; i kjølvannet av børskrakket i 1929 var det ingen San Francisco-baserte banker som gikk til grunne. Det var til og med under den store depresjonen at San Francisco utførte to enorme byggeprosjekter: San Francisco–Oakland Bay Bridge og Golden Gate Bridge ble bygd samtidig, og fullført i henholdsvis 1936 og 1937. Det var i denne perioden at Alcatraz, som tidligere var en militærforskansing, ble tatt i bruk som føderalt høysikkerhetsfengsel, med notoriske innsatte som Al Capone og Robert Stroud. San Francisco feiret senere sin gjenfunne storhet ved å være vertskap for enda en verdensutstilling, Golden Gate International Exposition fra 1939 til 1940, som ble holdt på den kunstige øya Treasure Island, som ble lagd for formålet.
Under andre verdenskrig ble Hunters Point Shipyard et viktig knutepunkt, og Fort Mason ble det primære utskipingsstedet for tjenestemenn som skulle delta i Stillehavskrigen. Den store økningen i arbeidsplasser førte med seg mange innflyttere, spesielt afroamerikanere fra Sørstatene. Etter at krigen var over kom mange tjenestemenn tilbake til byen, og sivile som opprinnelig hadde kommet som arbeidskraft bestemte seg for å bli. FN-pakten som opprettet De forente nasjoner ble utformet og signert i San Francisco i 1945, og i 1951 avsluttet San Francisco-traktaten offisielt krigen mot Japan.
Byplanleggingsprosjekter på 50- og 60-tallet medførte ødeleggelse og gjenoppbygging av de vestlige strøkene i stor skala, og byggingen av nye motorveier, men bare noen få av disse ble påbegynt før de ble stoppet av borgerprotester. Innmarsjen til konteinerfrakt gjorde San Franciscos små pirer avleggs, og varetransport ble flyttet til den større Port of Oakland. Byen begynte å miste industrijobber, turisme ble heller den viktigste inntektskilden. Forstedene til byen fikk en stor befolkningsvekst, og San Franciscos befolkningssammensetning gikk gjennom store endringer, der store deler av byens hvite befolkning flyttet til forstedene, og ble erstattet av en økende mengde innvandrere fra Asia og Latin-Amerika. Fra 1950 til 1980 mistet byen 10 % av sin befolkning.
I denne tidsperioden ble San Francisco en magnet for landets motkultur. Beat-generasjonen ga ild til San Francisco-renessansen og samlet seg i North Beach-strøket på 50-tallet. Hippier flokket seg til Haight-Ashbury på 60-tallet og nådde toppen med Summer of Love i 1967. På 1970-tallet ble San Francisco sentrum for homobevegelsen, der The Castro ble et samlingssted for homofile, Harvey Milk ble valgt til bystyret (som første homofile mann til å bli valgt inn til et offentlig verv i USA), og drapene på Harvey Milk og ordfører George Moscone i 1978.
Bank of America fullførte 555 California Street i 1969, og Transamericapyramiden ble fullført i 1972, noe som satte i gang en bølge av «Manhattan-isering» som varte til slutten av 80-tallet, da det ble bygd mange høyblokker i sentrum. På 80-tallet kom det også en drastisk økning i antall hjemløse i byen, et problem som fortsatt eksisterer i dag til tross for mange forsøk på å løse det. Jordskjelvet i Loma Prieta i 1989 førte med seg ødeleggelse av tap av liv i hele Bay Area. I San Francisco var det store skader på bygninger og infrastruktur i Marina District og South of Market, noe som førte til at Embarcadero Freeway og store deler av Central Freeway ble kondemnert, men som igjen førte til at byen kunne revitalisere havneområdet Embarcadero og strøket Hayes Valley.
Under dotcom-boomen seint på 1990-tallet kom det mange nye gründerbedrifter til San Francisco. Et stort antall gründere og informatikere flyttet til byen, etterfulgt av markedsførere, designere og salgspersoner, noe som endret den sosiale oppbygningen til byen, og gjorde at tidligere fattige strøk ble gentrifisert. Økt behov for nye boliger og kontorer førte til en andre runde med bygging av høyblokker, denne gangen primært i South of Market. I 2000 nådde byen en ny befolkningstopp, høyere enn den tidligere rekorden fra 1950. Da bobla brast i 2001 ble mange av disse selskapene lagt ned, og de ansatte mistet jobbene sine. Likevel er høyteknologi og gründerbedrifter fortsatt bærebjelker i San Franciscos økonomi, og sosiale medier-boomen på 2000 og 2010-tallet har ført til fortsatt vekst i industrien. Veksten for nasjonale hypermarkeder og forretningskjeder i byen har med vilje blitt forvansket ved politisk og kommunal konsensus. For å bevare små private bedrifter i byen støtter Small Business Commission en PR-kampanje for å beholde en større andel av pengebruken i den lokale økonomien, og bystyret har brukt byplanleggingen for begrense hvilke strøk de store kjeden kan få etablere seg; dette er tiltak som har fått støtte blant befolkningen.
Geografi
San Francisco ligger på USAs vestkyst på den nordlige delen av San Francisco-halvøya, og inkluderer også store områder i Stillehavet og San Francisco-bukta. Flere øyer er også del av byen, deriblant Alcatraz, Treasure Island, Yerba Buena Island, deler av Alameda, Red Rock Island og Angel Island. Farallon-øyene, som ligger 43 km vest for San Francisco i Stillehavet, er også under byens jurisdiksjon.
San Francisco er kjent for alle sine åser. Det er mer enn 50 åser innenfor bygrensene. Noen strøk er oppkalt etter åsen de ligger på, for eksempel Nob Hill, Potrero Hill og Russian Hill. I nærheten av byens geografiske sentrum ligger en rekke mindre befolkede åser. Twin Peaks, et par åser som utgjør et byens høyeste punkter er et populært utsiktspunkt. San Franciscos høyeste punkt, Mount Davidson, ligger 282 moh. og toppes av et 31 meter høyt kors som ble reist i 1934. Et dominerende kjennemerke i dette området er Sutro Tower, et nesten 300 meter høyt rødt-hvitt TV-tårn.
Den nærliggende San Andreas-forkastningen og Hayward-forkastningen er ansvarlige for jordskjelvaktiviteten i San Francisco, selv om ingen av disse går gjennom selve byen. San Andreas-forkastningen forårsaket jordskjelvene i 1906 og 1989. Mindre jordskjelv forekommer med jevne mellomrom. Faren for et stort jordskjelv spiller en stor rolle i utviklingen av byens infrastruktur; byen har et reservesystem for vannforsyning, og har regelmessig oppdatert byggeforskriftene med krav om at eldre bygninger må tilpasses disse, og har satt en høy standard for konstruksjonen av nye bygninger. Det er imidlertid tusener av mindre bygninger som er sårbare for jordskjelvskade.
San Franciscos kystlinje har vokst seg større enn de naturlige grensene. Hele strøk, som Marina District, Mission Bay, Bayview-Hunters Point, samt store deler av Embarcadero, er bygd på kunstig land. Treasure Island er helt og holdent en kunstig øy som ble lagd ved hjelp av materiale fra mudring og fra byggearbeider med Bay Bridge på Yerba Buena Island. Slike landområder bruker å være ustabile ved jordskjelv. Den resulterende likvifaksjonen fører med seg omfattende skade på byggene som står på området, noe som skjedde i Marine District under jordskjelvet i 1989. De fleste av byens naturlige vannveier, som Islais Creek og Mission Creek, er lagt i rør og bygd over, men SFPUC undersøker muligheter for å bringe noen av disse tilbake.
Strøk
Vest for sentrum, over Van Ness Avenue, ligger strøket Western Addition, som ble etablert med en stor befolkning av afroamerikanere etter andre verdenskrig. Western Addition deles som regel inn i mindre strøk, deriblant Hayes Valley, Fillmore District og Japantown, som tidligere var den største slike i Nord-Amerika, men led under interneringen av japansk-amerikanere under andre verdenskrig. Etter jordskjelvet i 1906 var Western Addition for det meste intakt, deriblant de viktorianske husene «Painted Ladies» ved siden av Alamo Square. I sør, nær byens geografiske sentrum, ligger Haight-Ashbury, som knyttes til hippiekulturen på 1960-tallet. Haight er nå hjem til dyre butikker og noen kontroversielle butikkjeder, men det har fortsatt noe av sin bohemske karakter i seg. Nord for Western Addition ligger Pacific Heights, et rikt strøk som har mange av herskapshusene som ble bygd av San Franciscos elite etter jordskjelvet i 1906. Like nord for Pacific Heights ligger Marina District, som er et populært område blant unge forretningsfolk, og som for det meste ble bygd på kunstig land der det tidligere var sjø.
I byens sørøstlige kvadrant ligger Mission District, som ble befolket på 1800-tallet av californioer – spansktalende personer fra den tidligere meksikanske delstaten Alta California før den ble amerikansk – og arbeiderklasseinnvandrere fra Tyskland, Irland, Italia og Skandinavia. På 1910-tallet kom det en bølge av sentralamerikanske innvandrere til Mission District, og på 1950-tallet ble innvandrere fra Mexico den mest synlige folkegruppa der. I senere år har gentrifisering endret befolkningsoppbyggingen i deler av Mission fra latinamerikanere til unge profesjonelle i tjueårene. Noe Valley i sørvest og Bernal Heights i sør er begge populære blant småbarnsfamilier. Øst for Mission District ligger strøket Potrero Hill, et boligstrøk med utsikt over hele San Francisco sentrum. Vest for Mission ligger området Eureka Valley (hvor homostrøket The Castro ligger). Dette var tidligere et arbeiderklassestrøk for det meste befolket av irske og skandinaviske innvandrere, men ble senere Nord-Amerikas første og best kjente «homolandsby», og er nå sentrum for byens homokultur. Nær byens sørlige grense ligger Excelsior District, som er et av de mest etnisk mangfoldige strøkene i San Francisco. Det primært afroamerikanske strøket Bayview-Hunters Point helt sørøst i byen er et av byens fattigste områder, og lider av en høy krimrate.
Byggingen av Twin Peaks Tunnel i 1918 koblet sørvestlige områder til sentrum via trikk, noe som framskyndet utviklingen av West Portal, Forest Hill og St. Francis Wood. I vest strekker det store strøket Sunset District seg til Stillehavet i vest og Golden Gate Park i nord, som er et middelklassestrøk med primært asiatiske innbyggere. Den nordvestlige kvadranten av byen inneholder Richmond District rett nord for Golden Gate Park, som også er et middelklassestrøk med mange asiatiske innbyggere, samt mange russiske og ukrainske innvandrere. Disse områdene har fellesbetegnelsen «The Avenues». Disse to distriktene deles ofte opp i to «regioner»: Outer Richmond og Outer Sunset refererer til de vestligste delene av distriktene, mens Inner Richmond og Inner Sunset refererer til de østligste delene.
Klima
Et sitat som ofte (feilaktig) tilskrives Mark Twain er «The coldest winter I ever spent was a summer in San Francisco» («Den kaldeste vinteren jeg har opplevd var en sommer i San Francisco»). San Franciscos klima er karakteristisk for California-kystens kaldsommers middelhavsklima, som «generelt karakteriseres av fuktige milde vintre og tørre somre». Siden San Francisco er omringet av vann på tre sider er været i byen sterkt påvirket av de kalde strømmene i Stillehavet, som modererer temperatursvingninger og skaper et bemerkelsesverdig mildt klima året rundt med liten temperaturvariasjon med årstidene.
Av større amerikanske byer har San Francisco den kaldeste gjennomsnitts-, maksimums- og minimumstemperaturene i juni, juli og august. På sommeren skaper stigende varmluft i Californias innlandsdaler et lavtrykksområde som trekker vinder fra nordstillehavshøyttrykket gjennom Golden Gate, som igjen fører til den karakteristiske San Francisco-tåka. Tåka er mindre framtredende i de østlige strøkene, og sen sommer/tidlig høst, som er den varmeste tiden på året.
På grunn av byens skarpe topografi og maritim påvirkning har San Francisco mange distinkte mikroklimaer. De høye åsene midt i byen er ansvarlige for en varians på 20 % i årlig nedbør i forskjellige deler av byen. De beskytter også strøkene rett øst for dem mot de tåkete og av og til veldig kalde og vindfulle forholdene som kan oppleves i Sunset District; for de som bor på østsiden av byen er San Francisco mer solfylt, med et gjennomsnitt på 260 klare dager og kun 105 overskyede dager per år.
Temperaturen går bare over 27 °C i gjennomsnitt 21 dager i året. Den tørre perioden fra mai til oktober er mild til varm, og den høyeste normaltemperaturen er i september, på 17,1 °C. Nedbørsperioden fra november til april er noe kaldere, med den kaldeste normaltemperaturen på 10,7 °C i januar. I gjennomsnitt er det 73 regndager i året, og årlig nedbør er 601 mm. Variasjonen i nedbør fra år til år er høy. 2013 var året med minst nedbør (142 mm) siden målingene startet i 1849; nedre rekorder ble knust i store deler av California dette året. Snøfall i byen er veldig sjelden, kun 10 målbare snøfall har forekommet siden 1852, senest i 1976 da opptil 130 mm falt på Twin Peaks.
Den høyeste målte temperaturen hos National Weather Services kontor var 39 °C 17. juli 1988 og 14. juni 2000. Den laveste var −3 °C 11. desember 1932.
Demografi
Ifølge folketellinga i USA 2010 hadde San Francisco en befolkning på 805,235. Med en befolkningstetthet på 6,632/km² er San Francisco USAs nest mest folketette storby etter New York.
San Francisco er det tradisjonelle sentrumet i San Francisco Bay Area, og er del av den fem fylker store San Francisco–Oakland–Fremont, CA Metropolitan Statistical Area som har en befolkning på 4,5 millioner mennesker. Den er også del av den 12 fylker store San Jose–San Francisco–Oakland, CA Combined Statistical Area, hvis befolkning er 8,4 millioner, noe som gjør det til den femte største slike regionen i USA per 2013. Bureau of the Census estimerer at San Franciscos befolkning har vokst til 837,442 per juli 2013.
Rase og etnisitet
I folketellinga 2010 besto San Franciscos befolkning av: 390,387 hvite (48,1 %), 267,915 asiater (33,3 %), 48,870 afroamerikanere (6,1 %), 4,024 indianere (0,5 %), 3,359 stillehavsfolk (0,4 %), 53,021 fra andre raser (6,6 %) og 37,659 med to eller flere raser (4,7 %). Det var 121,744 latinamerikanere fra forskjellige raser (15,1 %).