cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Ulf Grahn
Presentasjon av komponiseter finnes hos Prosjekt Runeberg og Svensk Musik (svensk) og hos The Society of Swedish Composers. Man kan høre på et utvalg av Grahns musikk hos Society of Composers Inc.
Synthesizer
En synthesizer er et elektronisk musikkinstrument utviklet for å lage elektronisk generert lyd ved bruk av forskjellige synthesemetoder. Eksempler på synthesemetoder er Frekvensmodulasjons-synthese (FM) (kjent fra synther som f.eks. Yamaha DX-7), Physical modelling-synthese (Yamaha VL 1), Subtraktiv-synthese (Minimoog) og Additiv-synthese (Kawai K5000). Det finnes flere titalls syntheser. Subtraktiv syntese er den mest populære og utbredte metoden. De fleste kommersielle synthesizere benytter seg av subtraktiv synthese, enten alene eller i kombinasjon med de andre metodene. Dette fordi det er den lettest forståelige og intuitive metoden. Amerikanske Robert Moog regnes som synthesizerens far. Hans selskap, Moog Music, var et av de første selskapene som produserte synthesizere vanlige folk kunne bruke og hadde råd til å kjøpe.
Kongregasjonen for kleresiet
Kongregasjonen for kleresiet er en del av Den romerske kurie, det vil si Den katolske kirkes sentrale administrasjon.
Pave Frans I fremla den 19. mars 2022 en ny forfatning som med virkning fra 5. juni 2022 erstattet Kuriens kongregasjoner og pavelige råd med dikaster.
Historikk
Kongregasjonen ble frem til 2018 ledet av kardinal Darío Castrillón Hoyos. Den hadde ansvar for det katolske kleresi, det vil si diakoner og prester. Biskopene var underlagt en egen kongregasjon.
Kongregasjonen ble opprettet 2. august 1564 for å sikre en korrekt tolkning og håndheving av bestemmelsene fra Tridentinerkonsilet. Den het da Sacra Congregatio Cardinalium Concilii Tridentini interpretum («Den hellige kardinalskongregasjon for tolkning av Tridentinerkonsilet»). Den fikk senere navnet Kongregasjonen for konsilet, og hadde dette helt til 1967, da Paul VI omdøpte den til Kongregasjonen for kleresiet. Gregor XIII utvidet arbeidsområdet til også å gjelde bestemmelser fra lokale konsiler og synoder, og til å generelt gjelde implementeringen av bestemmelser fra Tridentinerkonsilet. Etter hvert ble det meste av oppgaven med tolkning av konsilbestemmelser overført til andre kongregasjoner, men den beholdt altså allikevel sitt navn frem til etter andre Vatikankonsil.
Kontoret for kleresiet
Kontoret arbeidet for den intellektuelle og pastorale oppdatering av kleresiet, spesielt sekularprester og diakoner, samt deres kontinuerlige formasjon. Den fører også tilsyn med domkapitler, pastoral- og menighetsråd, presteråd, sogn, sogneprester og annet. En viktig oppgave er å bidra til en jevnere fordeling av ressurser mellom kleresiet i de forskjellige deler av verden.
Det kateketiske kontor
Kontoret bidro til den religiøse oppdragelse for troende i alle aldre, ved å gi ut retningslinjer for katekese, assistere kateketiske sentre, støtte katekeseinitiativer og koordinere aktiviteter.
Tredjekontoret
Kontoret hadde jurisdiksjon i saker som dreier seg om jordisk gods som eies av offentlige juridiske personer, f.eks. sogn eller kirkelige organisasjoner. Den fører også tilsyn med klerikernes lønn for å sikre at denne er god nok til å sikre en normalt livsførsel, men samtidig ikke et liv i overdådighet, og med pensjons- og sykelønnsordninger for klerikere.
Synthesizer
Et annet stort navn innen tidlige, transportable synther var ARP, etter grunnleggeren A.R. Pearlmans initialer. Disse to selskapene konkurrerte gjennom 1970-årene om å produsere nyere og bedre instrumenter. Selv om ARP lagde mange forskjellige typer instrumenter (monofoniske, duofoniske, sequensere osv.), er det nok ARP Omni og ARP String Ensemble som var ARPs mest gjenkjennelige og utbredte lyder (ARP Omni var selskapets største salgssuksess). Disse instrumentene etterligner blant annet lyden av strykeinstrumenter, og var polyfoniske. De høres ikke nødvendigvis ut som ekte strykere, men lyden var moderne og ble etter hvert svært populær. ARP Omni kom på markedet i 1974, og spesielt i fusion og svart amerikansk musikk ble dette instrumentet ofte benyttet.
En av de første gode polyfone synthesizerne ble lagd av Tom Oberheim, ble solgt med 4 eller 8 stemmer og het henholdsvis Oberheim 4 voice og Oberheim 8 voice. Instrumentet var basert på et «voicecard» (som het SEM), en komponent som utgjorde en hel instrumentstemme. Ved å kombinere flere av disse fikk man et polyfont instrument.
Yamaha var ganske raske til å begynne å lage den nye instrumenttypen. Dere CS-serie med polyfone analoge synthesizere ble populære. Selskapet har gjort stor suksess og har introdusert «nye» synthesemetoder på markedet: FM og fysisk modellering. FM (frekvensmodulasjon) er en metode hvor flere komponenter påvirker hverandres frekvenser og dermed skaper forskjellige klangfarger. Fysisk modellering er en metode som bruker algoritmer som beskriver det som skjer i et akustisk instrument (flater, strenger luftrom osv.). Begge disse metodene hadde vært kjent i lang tid, men Yamaha har tatt dem ut av universitetene og inn i folks hjem.
Japanske Korg lagde opprinnelig orgler («-org» i navnet deres kommer derfra), men begynte i 1970-årene å produsere bærbare synther slik som ARP og Moog. Etter hvert kom de i kontakt med keyboardisten Rick Wakeman fra blant andre Yes, som samarbeidet med dem om design, brukervennlighet og lyder. Korg MS 20 var et av deres mest populære instrumenter på den tiden. Selskapet har gjort det godt og er i dag en av de store synthesizerprodusentene.
EMS er et engelsk selskap som lager analoge synthesizere. Deres EMS VCS 3 ble brukt av Pink Floyd på albumet The Dark Side of the Moon. Dette instrumentet (som mange tidlige instrumenter) ble levert uten tangenter, men kunne styres blant annet ved hjelp av spaker og knotter. Den ble mest brukt for effekter, og King Crimsons lydmann på 1970-tallet sendte noen ganger signalet fra scenen gjennom en slik synth ved miksepulten, for å oppnå et annerledes lydbilde.
Synthens store gjennombrudd kom på 1970-tallet, som en følge av at de ble bærbare og billigere. Før det var synthesizere «modulære», det vil si at man anskaffet mange deler eller komponenter som så ble koblet sammen til et komplett instrument. Det er en relativt kostbar prosess som krever at man kan en del om elektro-syntese. Med sin Minimoog populariserte Dr. Robert Moog instrumenttypen samtidig som prisen gikk kraftig ned.
De tidlige synthene var alle monofoniske, dvs. kun én instrumentstemme kunne spilles om gangen. Selv om det etter hvert dukket opp en del polyfoniske analoge synther, var det først da de digitale synthesizeres kom tidlig i 1980-årene at billige polyfoniske synther ble allment tilgjengelige. Den mest populære av disse var Yamha DX 7 og Roland Juno / Korg M1.
Giorgio Moroder er av de banebrytende komponistene, produsentene og musikerne som arbeid med synthesizere på 70-tallet og han hadde en vesentlig innflytelse på techno og elektronisk musikk generelt. På Daft Punk sitt album Random Access Memories fra 2013 forteller han på sporet «Giorgio by Moroder» om hvordan sitt liv innen musikken startet: I wanted to do an album with the sounds of the '50s
The sounds of the '60s, of the '70s
And then have a sound of the future
And I said, "Wait a second, I know the synthesizer
Why don't I use the synthesizer which is the sound of the future?"
And I didn't have any idea what to do
But I knew I needed a click, so we put a click on the 24-track
Which then was synced to the Moog Modular
I knew that could be a sound of the future
Sipaliwini (distrikt)
Sipaliwini, som befinner seg i sør, er det største distriktet i Surinam. De viktigste landsbyene i distriktet er Apetina, Apoera, Bakhuis, Bitagron, Pokigron, Kajana, Kamp 52, Pelelu Tepu, Cottica, Anapaike, Benzdorp, Kwamalasamutu, Nieuw Jacobkondre, Aurora, Boto-Pasi, Goddo, Djoemoe og Pontoetoe.
Distriktet hadde 37 065 innbyggere i 2012, som dekker et område på 130 567 km². Dette distriktet er større enn alle de 9 andre distriktene i Surinam til sammen.
Brixen
Brixen (tysk) eller Bressanone (italiensk; ladinsk Persenon eller Porsenù) er med 19 200 innbyggere (2004) Syd-Tirols tredje største by og ligger ved elven Eisack der Wipp-, Puster- og Eisackdalen møtes.
Inntil sekulariseringen i 1803 var Brixen et selvstendig fyrstbispedømme som eide store områder i byens omegn samt i Pustertal, Øst-Tirol og Krain. Bispedømmet hadde blitt opprettet på 500-tallet, men hadde først sitt sete i klosteret Säben ved Klausen, noen kilometer vest for Brixen. Rundt år 960 ble bispesetet flyttet til Brixen.
73 % av byens innbyggere er tysk-, 26 % italiensk- og 1 % ladinsktalende. Selv om byens italiensktalende befolkning ikke flyttet hit før italieniseringspolitikken på 1920-tallet oppmuntret til dette, har byens italienske navn, Bressanone, lang tradisjon. Det ble altså ikke, som de fleste andre italienske stedsnavn i Syd-Tirol, funnet opp av fascistene, men ble tidvis brukt om bispedømmet Brixen parallelt med dets tyske navn.
Flister
Flister er et stedsnavn, opprinnelig navnet på hovedbruket, som senere også har blitt et etternavn. I denne artikkelen omtales Flister som ligger i Selje kommune, Sogn og Fjordane. Stedet ligger nesten helt ytterst i Nordfjord, og vender rett ut mot øya Barmen. Nærmeste bygd er Flatraket og nærmeste tettsted er Måløy. Før i tiden var aktiviteten stor i Flister, både med tanke på fiske og jordbruk.
Naturen rundt er preget av lite menneskelig intervensjon de siste årene; det meste vokser ganske uhemmet. Fjellene rundt er massive, Flistrahornet med sine om lag 600 meter rager over det meste som et klart landemerke, der det skyter opp med siden til havet. Fjellformasjonen er formet av et utall ras, og innerst inne i pollen står Botnasteinen, som vi kan kalle Flisters egen bauta. Mannjaskaret er en skyggevirkning som viser en mann med hatt når sola står et visst sted på himmelen. Dette skal være om lag klokka 14 og utover på sommeren. Han er veldig lett å se fra den delen av Barmen som vender mot Flistrapollen. Elektrisiteten kom til Flister i 1954. Veien kom i 1966.
Eksterne lenker
Mer historikk og informasjon om Flister finner du på den litt uferdige men likevel informative siden
Lego
LEGO er en leketøyserie bestående av fargerike plastklosser, tannhjul, figurer og andre deler som kan monteres sammen i nær sagt uendelig mange kombinasjoner. Det var Ole Kirk Christiansen, en fattig snekker fra Billund i Danmark, som fant opp konseptet. Det hele begynte i 1920-årene som treleker, men på 1940-tallet ble plastlekene introdusert. I 1953 fikk klosslekene sitt legendariske navn; «LEGO-klossen». I 2006 ble klossene listet i Danmarks kulturkanon.
Begynnelsen
I 1916 åpnet Christiansen et snekkerverksted i Billund, og tjente til livets opphold ved å bygge hus og møbler for gårdbrukere i regionen, med hjelp fra noen lærlinger. Snekkerverkstedet hans brant ned i 1924 da de to unge sønnene hans satte fyr på høvelspon. Christiansen tok ikke dette så tungt, men så på det som en mulighet til å bygge et større verksted og arbeidet for å utvide virksomheten videre.
Palmedue
Palmedue (Streptopelia senegalensis) er art i duefamilien og inngår der i slekten Streptopelia. Palmedua hekker i tropiske områder i Afrika sør for Sahara, Midtøsten og Sør-Asia øst til India. Arten er også introdusert til vestlige Australia, i og i rundt Perth og Fremantle, og har trolig kommet dit som blindpassasjerer.
Lego
Begynnelsen
Likevel ble livet hans etterhvert påvirket av den økonomiske depresjonen. For å redusere produksjonskostnadene begynte Christiansen å produsere miniatyrversjoner av produktene for å lette utformingsarbeidet. Det var disse miniatyr-gardintrappene og strykebrettene som inspirerte ham til å sette igang med leketøysproduksjon.
Christiansen startet med å lage treleketøy som sparegriser, biler og lastebiler. Disse ble populære, men suksessen var begrenset siden de fleste familier var fattige og få hadde råd til slike leker. Noen ganger fikk gårdbrukere i området kjøpe leker i bytte mot mat. Fortsatt produksjon av praktiske møbler ved siden av lekene var derfor nødvendig for å unngå konkurs. På midten av 1930-tallet gjorde jojoen sin entré, noe som sikret aktiviteten for en stund, men dette leketøyet gikk snart av moten igjen like brått som det var kommet. Enda en gang visste Christiansen imidlertid å snu ulempene til sin fordel: Han gjorde jojodelene om til hjul for lekelastebiler. Sønnen hans, Godtfred, begynte å arbeide i firmaet og tok aktivt del i dette.
Palmedue
Taksonomi
Arten har nylig blitt plassert i slekta Stigmatopelia av enkelte som følge av undersøkelsene av Johnson et al. (2001).
Lego
Begynnelsen
I 1934 skapte Christiansen firmanavnet LEGO. Ordet stammer fra den danske setningens leg godt sammensetning. LEGO-gruppen hevder at lego også betyr «jeg setter sammen» eller «jeg monterer» på latin, men dette er en ganske utvidet og fri oversettelse av et verb som kan bli oversatt med «jeg leser», «jeg samler», «jeg velger» eller «jeg passerer».
Da plast ble tatt i allmenn bruk, fulgte Christiansen opp og begynte å produsere plastleketøy. Et av de første modulære leketøy som ble produsert, var en lastebil som kunne tas fra hverandre og settes sammen igjen. I 1947 mottok Christiansen og sønnen Godtfred prøver av plastklosser som kunne settes sammen, fra firmaet Kiddicraft. Disse byggeklossene var utformet og patentert av briten Hilary Harry Fisher Page.
I 1949 startet LEGO-gruppen produksjon av lignende klosser og kalte dem «Automatic Binding Bricks». Klossene var laget av celluloseacetat og inspirert av tradisjonelle byggeklosser av tre som kunne stables oppå hverandre. Forskjellen var at disse nye klossene også kunne brukes til å bygge en solid enhet som ikke falt fra hverandre. De hadde flere runde tapper på toppen og en hul rektangulær bunn. Klossene kunne settes sammen, men ikke så hardt at de ikke kunne tas fra hverandre igjen. I 1953 fikk de et nytt navn: LEGO-klosser.
Palmedue
Biologi
Palmedue er liten due, cirka 25 cm lang, og har en lang stjert. Ryggen, vingene og stjerten er rødlig brun med innslag av blågrått på vingene. I flukt vises en tydelig kastanjefarga underside. Hode og underkroppen er rosaaktig, men går over til en hvit farge på buken. Den har svarte flekker på halsen. Føttene er røde. Begge kjønn er like i utseende, ungfuglene er mer rustfarga enn de voksne individene, og har mindre svarte flekker på halsen.
Lego
Begynnelsen
Bruken av plast i leketøysproduksjon var den gang ikke høyt ansett av forretninger og forbrukere. Mange av leveransene fra LEGO-gruppen ble returnert, og salget gikk dårlig. Mange mente at plastleketøy aldri kunne erstatte treleketøy, men på tross av kritikken holdt Christiansen ut. I 1954 var sønnen Godtfred blitt underdirektør i LEGO-gruppen, og under en samtale med en utenlandsk kjøper ble idéen om et mer omfattende leketøy-konsept unnfanget. Godtfred Kirk Christiansen så LEGO-klossenes potensial som grunnsten i et system for kreativ lek, men klossenes nokså primitive tekniske utforming var en hindring for dette: Låseegenskapene var begrenset og det var få måter å sette klossene sammen på. Det var ikke før 28. januar 1958 klokken 13.58 at LEGO-klossene fikk patent på sin moderne form. De ble forbedret med små rør på undersiden som støttet opp om den rektangulære bunnen og forbedret klossenes låseegenskaper og fleksibilitet. Ole Kirk Christiansen døde samme år, og Godtfred arvet lederstillingen i selskapet.
Vekst
LEGO-gruppen utviklet seg betydelig i årene som fulgte. I 1959 ble Futura-divisjonen grunnlagt, en relativt liten gruppe som fikk ansvar for å klekke ut idéer til nye LEGO-pakker. En ny lagerbrann rammet LEGO-gruppen i 1960 og ødela mesteparten av lagerbeholdningen av treleketøy. Heldigvis var LEGO-serien av plastleketøy da blitt sterk nok til at firmaet klarte seg, og det ble bestemt at produksjonen av treleketøy skulle opphøre. På slutten av året hadde LEGO-gruppen vokst til 450 ansatte.
Palmedue
Biologi
Palmedue finnes flere steder, som Tyrkia, Georgia og Kasakhstan. Lenger øst i Asia finnes den i Nepal, i Xinjiang i Kina, og i India. I Afrika forekommer det spredt over store deler av kontinentet fra Marokko og Egypt i nord, til Sør-Afrika i sør.
Lego
Vekst
I 1961 og 1962 ble de første LEGO-hjulene introdusert. Dette gjorde at LEGO-klossene kunne brukes til å bygge biler, lastebiler, busser og andre kjøretøyer. På samme tid introduserte LEGO-gruppen også leketøy spesielt rettet mot barn under skolealder. Det ble videre inngått en avtale som lot Samsonite starte salg av LEGO-produkter i Canada, en avtale som varte frem til 1988. På den tiden fantes det mer enn 50 forskjellige pakker med LEGO-klosser.
I 1963 ble det opprinnelige plastmaterialet, celluloseacetat, byttet ut til fordel for den mer stabile ABS-plasten, som fremdeles er i bruk i dag (2020). ABS er ikke giftig, er mindre utsatt for misfarging og deformering, og er også mer motstandsdyktig mot varme, syrer, salter og andre kjemikalier enn celluloseacetat. LEGO-klosser produsert av ABS-plast i 1963 er fremdeles i bra stand 40 år senere, og passer fint sammen med LEGO-klosser fra dagens produksjon.
1964 var det første året da bruksanvisninger ble inkludert i LEGO-pakkene.
Et av de mest suksessrike produktene fra LEGO-gruppen er LEGO-toget som ble introdusert i 1966. Det originale togsettet inkluderte 4,5 volt motor og skinnegang. To år senere kom en versjon med 12 volt motor.
Mer enn 8 millioner LEGO-Pakker ble solgt i 1968. Samme år, den 7. juni, ble den første Legoland-parken åpnet i Billund. Denne fornøyelsesparken inneholder detaljerte modeller av miniatyrbyer som var bygget utelukkende av LEGO-klosser. Den 12 mål store parken hadde mer enn 625 000 gjester det første året. I løpet av de neste 20 år vokste parken til mer enn 8 ganger sin opprinnelige størrelse, og etterhvert fikk den i gjennomsnitt rundt én million besøkende hvert år.
I 1969 kom så DUPLO-systemet i handelen. Dette var et nyutviklet system, rettet mot yngre barn. DUPLO-klosser er dobbelt så store som vanlige LEGO-klosser, noe som gjør dem tryggere for små barn, men de to systemene er likevel kompatible. Vanlige legoklosser passer fint sammen med DUPLO-klosser; derfor er overgangen mellom LEGO-systemene enkel når barna vokser fra de større DUPLO-klossene.
I 1960-årene hadde LEGO-gruppen så stor vekst at pr. 1970 var en av de største utfordringene å håndtere og kontrollere det økende markedet.
Ekspansjon
I 1970 hadde LEGO-gruppen mer enn 900 ansatte. De påfølgende tiårene markerte en stor ekspansjon inn i nye områder av leketøysproduksjon og markedsføring. LEGO begynte å rette seg mot det kvinnelige markedet med introduksjon av møbler og dukkehus i 1971. LEGO-universet fikk utvidet transportmulighetene da pakker med båter og skip med flytende skrogdeler ble introdusert i 1972.
I løpet av den samme perioden sluttet Godtfred Kirk Christiansen, og hans sønn, Kjeld Kirk Kristiansen, overtok ledelsen i firmaet etter å ha studert i Sveits og Danmark. Et av hans første prosjekter i LEGO-gruppen var etablering av produksjonsanlegg og opprettelse av en forskings- og utviklingsavdeling som skulle være ansvarlig for å holde produksjonsmetodene oppdaterte. Menneskefigurer med bevegelige armer ble introdusert i 1974 i nye familiepakker. De ble en bestselger.
Palmedue
Biologi
Palmedua spiser gress, frø, korn, annen vegetasjon og små insekter. De tilbringer mye tid på bakken, hvor de finner mat på grassletter og i jordbrukslandskap. De er lever som regel alene eller i par, sjeldent i flokker.
Lego
Ekspansjon
Senere samme år kom en tidlig utgave av LEGO-miniatyrfigurer, uten bevegelige armer og føtter, og med fast hode. Et nytt produksjonsanlegg ble åpnet i Enfield i Connecticut i USA.
«Expert Series»-pakker kom i handelen i 1975. De var rettet mot eldre og mer erfarne LEGO-byggere. Denne serien utviklet seg snart til «Expert Builder», som ble lansert i 1977. Disse pakkene inneholdt bevegelige deler som tannhjul, differensialer, spaker, akslinger og universalledd, og gjorde det mulig å konstruere virkelighetstro modeller av blant annet biler med funksjonell styring og virkelighetstro motorer. Til slutt ble LEGO-verdenen samlet i 1978 med LEGO-minifiguren, som fremdeles er kjent i dag. Disse små LEGO-figurene har bevegelige armer og føtter og et vennlig smil. Figuren ble brukt i mange ulike LEGO-pakker slik at forbrukerne kunne konstruere detaljerte byer med bygninger, veier, kjøretøyer, tog og båter i samme skala, og befolket med de smilende LEGO-minifigurene.
En annen betydelig utvidelse av LEGO-systemet kom i 1979 med den populære LEGO-romserien som inkluderte astronautfigurer, raketter, månefartøyer og romskip. Fabuland, en eventyrserie rettet mot yngre barn, gjorde også sitt inntog dette året. Det samme gjorde Scala-serien som inneholdt smykker og var rettet mot yngre jenter. Kjeld Kirk Kristiansen ble administrerende direktør i LEGO dette året. LEGO-lekene hadde beholdt sin popularitet gjennom nok et tiår.
LEGO-klosser har av en del pedagoger blitt ansett som et uvurderlig verktøy til inspirasjon av barns skaperglede, kreativitet og evne til problemløsning. Helt siden 1960-årene har lærere brukt LEGO-klosser i klasserommet. I 1980 opprettet LEGO-gruppen avdelingen Educational Products Department (som ble omdøpt til LEGO DACTA i 1989) for å videreutvikle lekenes utdanningspotensiale. Et pakkings- og monteringsanlegg ble åpnet i Sveits, og senere et produksjonsanlegg for LEGO-hjul i Jylland i Danmark.
Palmedue
Biologi
Duen bygger reiret i et tre og legger normalt to hvite egg.
Lego
Ekspansjon
Den andre generasjonen av LEGO-tog kom til i 1981. Som tidligere var disse togene tilgjengelige som enten 4,5 V (batteridrevne) eller 12 V (med transformator), men med mye bredere utvalg av tilhørende deler, blant annet belysning, signallys og elektromagnetiske, fjernstyrte penser.
Femti år med LEGO
«Expert Builder»-serien ble i 1982 erstattet av «Technic»-serien. Den 13. august samme år markerte LEGO-gruppen 50-årsjubileet ved å utgi boken 50 år med lek. Året etter ble DUPLO-systemet utvidet til å inkludere pakker for et enda yngre publikum, spesielt spedbarn. De nye pakkene inkluderte babyrangler og figurer med justerbare kroppsdeler. Året etter kom riddere og hester som en del av LEGO-minifigurene. De ble innført i de første slottspakkene.
Lyd og lys-pakker ble introdusert i 1986. Disse settene inkluderte en batteri-pakke med elektrisk lys, sirener og annet tilbehør for ytterligere å forsterke realismen i LEGO-konstruksjonene. Samme år kom LEGO-gruppens utdanningsavdeling med «Technic Computer Control», som er et utviklende system der Technic-roboter, lastebiler og andre motoriserte modeller kan styres med en datamaskin. I Manaus i Brasil ble det også bygget en LEGO-fabrikk dette året. I 1986 ble Technics-serien utvidet med pneumatiske komponenter.
I august 1988 tok 38 barn fra 17 ulike land del i den første verdenscupen i LEGO-bygging, som ble holdt i Billund. Samme år ble LEGO Canada etablert. LEGO-systemet ble atter utvidet med lansering av sjørøverserien i 1989, som hadde flere ulike sjørøverskip, sjørøverøyer og skatter. Serien ble også den første som brøt med det smilende standardansiktet på minifigurene, for å gi et bredere utvalg av sjørøvere.
LEGO-gruppens «Educational Products Department» ble døpt om til LEGO DACTA samme år. Navnet kommer fra ordet didaktikk som er avledet fra gresk og betyr «studiet av læringsprosessen». Dr. Seymour Papert fra laboratoriet for datamaskinstøttet læring ved Massachusetts Institute of Technology, ble kalt «LEGO Professor of Learning Research» etter sitt arbeid med å knytte sammen programmeringsspråket Logo og LEGO-produktene.
En ny serie for avanserte LEGO-byggere ble lansert i 1990. Tre «Model Team»-pakker, som inkluderte en racerbil og et terrengkjøretøy, hadde et detaljnivå og en realisme som ingen tidligere LEGO-pakker kunne måle seg med. Der Technic-serien var mekanisk nøyaktig, var Model Team visuelt og stilistisk fullkommen. LEGO-gruppen ble dette året, som eneste europeiske bedrift, en av verdens 10 største leketøysprodusenter. Legoland i Billund hadde mer enn én million besøkende i 1990, for første gang i historien. Et professorat finansiert av LEGO-gruppen ble opprettet ved International Institute for Management Development i Lausanne i Sveits, og Xavier Gilbert ble den første «LEGO Professor of Business Dynamics».
LEGO Malaysia ble etablert i 1990. I 1991 standardiserte LEGO-gruppen de elektriske komponentene og systemene. Tog og Technic-motorer ble produsert i 9 V-versjon for å bli synkronisert med resten av LEGO-produktene.
De mest vanlige fargene på grunnleggende LEGO-klosser er rød, gul, blå, sort, hvit, og lysegrå. Andre farger ble innført sent på 1990-tallet. LEGO-gruppen unngikk lenge å lage grønne brikker av frykt for at de skulle brukes til å bygge moderne militærkjøretøyer og at LEGO-klosser dermed skulle bli et krigsleketøy, men den frykten ser ut til å være forsvunnet. LEGO produserer nå en serie med bevæpnede indianere, riddere og sjørøvere, og har dessuten laget produkter basert på filmfigurer fra blant annet Star Wars og Harry Potter.
Produksjon av LEGO-klosser
Utformingen av LEGO-klosser er forbausende enkel. Det store utvalget av deler i LEGO-leketøysystemet trenger liten forklaring siden de er laget for barn og er utformet for å være så enkle å bruke at liten eller ingen hjelp fra voksne er nødvendig for å sette dem sammen og ta dem fra hverandre igjen. Omfattende ingeniørarbeid og nøyaktige produksjonsteknikker bak hver enkelt LEGO-kloss må til for å oppnå dette, for den minste unøyaktighet vil gjøre at klossene ikke passer sammen som forutsatt.
Produksjon av LEGO-klosser skjer på flere ulike steder rundt om i verden. Pr. 2003 foregår støpingen av alle klosser på én av to fabrikker i Danmark og Sveits. Dekorering og pakking av klossene skjer på anlegg i Danmark, Sveits, USA, Sør-Korea og Tsjekkia. Årlig produksjon av LEGO-klosser er i gjennomsnitt ca. 20 milliarder, eller omtrent 2,3 millioner klosser hver time.
Klosser, bjelker, akslinger, minifigurer og alle de andre elementene i LEGO-systemet er produsert med svært høy presisjon og små feilmarginer. Når de skal settes sammen, må delene ha akkurat passe «gripekraft». De skal ikke være for enkle å dra fra hverandre, ellers vil konstruksjoner av LEGO bli ustabile og lett falle fra hverandre, men de skal heller ikke være for vanskelige å ta fra hverandre, for demontering av en LEGO-konstruksjon for å bygge en annen er noe av det som appellerer ved LEGO-systemet. For at delene skal ha akkurat passe «gripekraft», produseres LEGO-elementene innenfor et tillatt avvik på to tusendedels millimeter (0,002 mm eller 2 µm).
En av teknikkene som bidrar til å opprettholde denne høye graden av kvalitet, er lav kapasitet i formene. Noen leketøysprodusenter bruker former som kan stemple seksti deler på en gang for å redusere produksjonskostnadene. LEGO-former har som regel mye mindre kapasitet og er presisjonsutført. Disse formene har ofte en pris på flere hundre tusen kroner.
Innsprøytningsformene er utstyrt med sensorer for å detektere variasjoner i trykk og temperatur som kan redusere kvaliteten på den resulterende LEGO-klossen. Menneskelige inspektører undersøker resultatene fra formene grundig for å kontrollere at det ikke finnes betydelige variasjoner i farge eller tykkelse. Utslitte former blir innstøpt i grunnmuren i bygninger for å forhindre at konkurrenter får tak i dem. Ifølge LEGO-gruppen er støpeprosessen så nøyaktig at bare 18 klosser av én million ikke lever opp til de strenge kvalitetskravene. Takket være denne omsorgsfulle produksjonsprosessen har LEGO-gruppen kunnet fremstille kvalitetsprodukter i tiår etter tiår. Det er også en av grunnene til at LEGO-klosser produsert for 30 år siden passer fint sammen med klosser produsert i dag.
LEGO-gruppen i dag
Siden starten med produksjon av plastklosser har LEGO-gruppen lansert mange tusen pakker med temaer hentet fra romfart, roboter, sjørøvere, middelalderslott, dinosaurer, byer, forsteder, feriesteder, det ville vesten, Arktis, båter, racerbiler, tog, Star Wars, Harry Potter, m.m. Nye deler blir stadig introdusert, og LEGO-pakkene bli stadig mer avanserte.
Også motorer, gir, lys, lydelementer og kameraer er tilgjengelige for bruk sammen med andre LEGO-komponenter. Det finnes til og med klosser som ved hjelp av en datamaskin kan programmeres til å utføre svært kompliserte operasjoner. Disse programmerbare klossene markedsføres under navnet LEGO Mindstorms.
Sent i 1990-årene lanserte LEGO-gruppen en serie med nye og spesialiserte produktserier rettet mot spesielle forbrukergrupper. Produktserien Bionicle bruker Technic-deler og spesielle karosserier for å lage en serie med actionfigurer for gutter, mens Belville er en mer konvensjonell serie rettet mot jenter og med store bevegelige figurer som i Technic-serien. En gruppe figurer kalt LEGO 4 Juniors har lengre ben enn de klassiske LEGO-minifigurene. I 2003 introduserte LEGO et helt nytt system rettet mot jenter, Clikits, som i hovedsak består av kreative plastsmykker.
LEGO-klosser har også vært brukt til andre formål enn lek. Det har utviklet seg en kultaktig tilhengerskare som har brukt LEGO-klosser til å lage store skulpturer og komplekse maskiner. Noen skulpturer er satt sammen av hundretusenvis av klosser og veier flere titalls kilo. Store mosaikkbilder, fullt funksjonelle hengelåser og pendelur, og til og med en cembalo er konstruert av LEGO-klosser. Et slikt mesterverk løser Rubiks kube ved hjelp av LEGO-motorer og kameraer, en oppgave som mange mennesker ikke klarer. Noen av disse voksne LEGO-tilhengerne, såkalte «AFOLs» (engelsk: Adult fans of LEGO), har dannet egne foreninger og utgjør en viktig kundegruppe. Det finnes også eksempler på at tidligere tiders populære LEGO-pakker er blitt reintrodusert nettopp for å appellere til voksne LEGO-brukeres nostalgi. I Norge finnes det også en slik gruppe LEGO-tilhengere; Brikkelauget. Brikkelauget ble stiftet 17. november 2005 av en liten gruppe AFOLs, og får stadig flere voksne og unge-voksne medlemmer.
LEGO-leketøy er blitt brukt på et utall uventede måter. For eksempel lanserte The Rev. Brendan Powell Smith i 2001 en webside med bibelillustrasjoner i LEGO-klosser, og ved inngangen til 2011 har websiden ca. 3 600 scener fra over 400 historier fra Bibelen. The Rev. Smith er ikke en ordinert pastor, i forordet til den første av de tre illustrerte bøkene han har gitt ut presenterer han seg som en ateist som har fått et kall fra Gud til dette. Theory inneholder LEGO-versjoner av sosialteoretikere. Et sett programvareverktøy kalt LDraw kan brukes til å modellere mulige LEGO-konstruksjoner i 3D. På grunn av den høye graden av uniformitet i LEGO-klossene har de også blitt brukt i felter som datasyn, hvor eksakte dimensjoner og nøyaktige avstander mellom objekter er nødvendig for å lage testdata.
Økonomiske vanskeligheter
I 2003 hadde LEGO-gruppen et underskudd på 1,4 milliarder danske kroner, noe som førte til at direktør Poul Plougmann ble avskjediget og Kjeld Kirk Kristiansen selv tok over. Året etter ble nesten ett tusen ansatte oppsagt som følge av budsjettkutt.
Imidlertid hadde LEGO-gruppen et enda større underskudd i oktober 2004. Kristiansen fratrådte sin stilling som direktør, skjøt samtidig inn 800 000 DKK av private midler i firmaet.
Fremtidige planer for å få firmaet tilbake på rett kjøl inkluderer salg av Legoland-parkene til andre firmaer i Kristiansen-familiens eie og ytterligere reduksjoner i arbeidsstokken. I april 2005 gav selskapet melding til de ansatte om at mye av produksjonen ville bli flyttet utenlands i løpet av 2006.
LEGO-systemet i kunst
En hobby blant entusiaster er å gjenskape populære scener fra kjente filmer med LEGO-klosser. Kunstnere har også brukt LEGO. Blant de mest velkjente eksemplene er den polske kunstneren Zbigniew Liberas «LEGO Concentration Camp», som er en samling av LEGO-konstruksjoner med konsentrasjonsleirtema.
Et annet kjent eksempel er den prisvinnende musikkvideoen til sangen «Fell in Love With a Girl» av White Stripes. Filminstruktør Michel Gondry filmet en live-versjon av videoen, digitaliserte resultatet og laget deretter en versjon utelukkende av LEGO-klosser.
Flere tegneserier på internett er illustrert med LEGO, ikke minst Irregular Webcomic!.
LEGO selv markedsfører en serie kalt «LEGO Studios», som inneholder et webkamera i velkjent LEGO-stil (Logitech USB Quickcam i ny innpakning), programvare for å lagre video på en datamaskin, gjennomsiktige plaststaver som kan brukes til å flytte på miniatyrfigurene, samt en minifigur som ser ut som Steven Spielberg.
Varemerket LEGO
LEGO-gruppens navn er så tett knyttet til flaggskipet at ordet «lego» for mange er blitt synonymt med LEGO-klosser og brukes til og med om lignende plastklosser produsert av andre selskaper. LEGO-gruppen forsøker naturlig nok å begrense slik utvanning av sitt varemerke, og LEGO-kataloger på 1970- og 1980-tallet inneholdt følgende notis:
"The word LEGO® is a brand name and is very special to all of us in the LEGO Group Companies. We would sincerely like your help in keeping it special. Please always refer to our bricks as ‘LEGO Bricks or Toys’ and not ‘LEGOS’ By doing so, you will be helping to protect and preserve a brand of which we are very proud and that stands for quality the world over. Thank you! Susan Williams, Consumer Services."
«LEGO» skal offisielt skrives med bare store bokstaver. Som vanlig med varemerker krever selskapet at ordet LEGO aldri brukes alene, kun i sammensetninger som «LEGO-pakke», «LEGO-produkt», «LEGO-univers» og så videre.
Siden den siste stående LEGO-patenten utløp i 1988 har flere firmaer produsert klosser som ligner på LEGO-klossene i utseende og funksjon. Leketøysprodusenten Tyco produserte slike brikker en periode, og andre konkurrenter inkluderer Mega Bloks og COKO. Disse konkurrerende produktene er typisk kompatible med LEGO-klosser, og markedsføres ofte som et rimeligere alternativ til LEGO-pakkene. Slike merker er til en viss grad plagsomme for LEGO-gruppen på grunn av mulig forveksling mellom ekte LEGO-produkter og etterligninger.
I 2003 vant LEGO-gruppen en rettssak i Norge mot Biltema for salg av COKO-produkter, på grunnlag av at firmaet brukte produktforvirring i markedsføringsøyemed. I 2003 ble også et stort parti LEGO-aktige produkter, markedsført under namnet «Enlighten», konfiskert av finske tollere fordi eskene lignet den offisielle LEGO-innpakningen. Den kinesiske produsenten stilte ikke opp i retten, noe som førte til at LEGO-gruppen automatisk vant saken og fikk rett til å tilintetgjøre alle de konfiskerte pakkene. LEGO-gruppen finansierte destruksjon av de 54 000 pakkene i et ønske om å unngå merkeforvirring og for å beskytte forbrukere mot potensielt dårligere produkter.
LEGO-gruppen har forsøkt å varemerke «LEGO Indicia», LEGO-klossenes velkjente utforming, i et håp om å stoppe produksjonen av Mega Bloks. Den 24. mai 2002 ble saken avvist av den føderale domstolen i Canada fordi LEGO-klossenes utforming ble ansett å være av funksjonell art og at det derfor ville være uheldig å beskytte merket. LEGO-gruppens anke på avgjørelsen ble avvist av den føderale domstolen for ankesaker den 14. juli i 2003, men en anke til høyesterett i Canada er planlagt våren 2005.
Partnerskap med andre varemerker
LEGO har siden 1960-tallet samarbeidet med oljeselskapet Shell. I oktober 2014 bestemte konsernet seg for å avslutte samarbeidet etter press fra Greenpeace, på grunn av Shells planer om oljeboring in Arktis.
Legoland og detaljsalg
LEGO har bygget flere fornøyelsesparker rundt omkring i verden, alle kjent under navnet Legoland, og inneholder modeller i stor skala, spesielt av kjente landemerker. Den eldste av disse ligger i Billund i Danmark. Andre fulgte etter: «Legoland Windsor» i England, «Legoland California» i Carlsbad i California og «Legoland Deutschland» i Günzburg i Tyskland.
Da Mall of America åpnet i 1992 var en av hovedattraksjonane «LEGO Imagination Center», som var knyttet til fornøyelsesparken Camp Snoopy. To andre slike opplevelsessentre finnes i Downtown Disney-områdene i Walt Disney World og i Disneyland Resort. Disse to sentrene er store LEGO-butikker med mange utstillinger av LEGO-statuer så vel som et lekeområde med kasser av klosser til å bygge med. De tilbyr et stort utvalg LEGO-pakker for salg, inkludert pakker som i LEGO-katalogene annonseres som «ikke tilgjengelige i butikker».
I oktober 2002 skjedde det en betydelig forandring i LEGO-gruppens direktesalgspolitikk gjennom åpningen av den første såkalte «merkevarebutikken» i Köln i Tyskland. Den andre, i Milton Keynes i Storbritannia, fulgte raskt. Ytterligere flere titalls slike rendyrkede LEGO-forretninger åpnet over hele verden de neste par årene, og de fleste eksisterende utsalgsstedene er blitt gjenskapt etter den nye «merkevarebutikk»-malen. Noe som kjennetegner disse butikkene er det såkalte «Pick a Brick»-konseptet, som gir kundene muligheten til å kjøpe enkeltklosser i løs vekt. Salget skjer ved at kunden fyller en liten eller stor kopp eller pose med de ønskede brikkene fra et stort og variert utvalg.
Ved åpningen av de fleste av disse butikkene, inkludert Birminghams Bull Ring kjøpesenter i England som ble åpnet i 2003, er begivenheten blitt markert med utgivelsen av et spesielt LEGO-sett i begrenset opplag.
Lego-entusiaster har også bygget gigantiske LEGO-jernbane-anlegg i idrettshaller eller utstillingslokaler.
Annet
LEGO-gruppen ble kåret til en av de 100 beste bedriftene for arbeidende mødre i 2004 av «Working Mothers Magazine».
«Legot» (eller «leegot»), flertallsformen av «lego» (eller «leego»), er også et finsk slanguttrykk for mennesketenner på grunn av tennenes (og LEGO-klossenes) rektangulære form.
Videospill
LEGO-gruppen har selv og sammen med andre, publisert en rekke videospill basert på LEGO-klosser.
Blockland er et videospill basert på LEGO-klosser.
Arrangementer
LEGO World er Europas største LEGO-arrangement hvis man ser bort fra Legoland-parkene. Her vil det være mulighet til å bygge med mange hundre tusen klosser, se over 100 LEGO-modeller og se kjente barne artister som underholder fra en stor scene. Norsk AFOL (Adult fan of LEGO), Brikkelauget, vil vise frem sine flotte modeller. Alt dette og mye mer vil være fordelt på over 8 000m².
Andre spill
My LEGO Network var et spill på internett på mln.lego.com . Spillerne opprettet sine egne sider og deltok i spill av ulik vanskelighetsgrad hvor man går oppover i nivåer. Nettsiden var engelskspråklig.
My LEGO Network er skiftet ut med LEGO Life, som er en mobilapp man kan bruke til å dele bilder av LEGO-konstruksjoner man lager på internett.
Bugatti i full størrelse
Sportsbilen Bugatti Chiron ble gjenskapt i Lego i 2018 som Technic sportsbil. Den ble utgitt 1. juni 2018 som en 1:8-modell med 3600 individuelle deler. 30. august 2018 avduket Lego en fungerende modell av Chiron i full størrelse.
Den ble bygget nesten utelukkende med Lego Technic-elementer (339 forskjellige typer, over 1.000.000 deler totalt) med unntak for Bugatti-merket, hjulene, en stålramme, et veltebur i stål, en drivkjede i stål og sikkerhetsbeltene.
Motoren ble laget av 2304 Lego Power Function-motorer som finnes i standardmodeller; den ble beregnet å produsere 4 kW (5,4 hk; 5,4 PS) og 92 Nm (68 lb⋅ft) dreiemoment. Bilen ble testkjørt av Andy Wallace, Bugattis offisielle testsjåfør, på Volkswagens Ehra-Lessien testbane. Toppfarten er 20 km/t (12 mph).
Vrak
Et vrak er en fysisk ødelagt ting, spesielt et fartøy. Havarerte skip, skipsvrak, er blitt så sterkt skadet at det ikke kan repareres.
Norge
I Norge er vrak som er over 100 år gamle og med ukjent eier, statens eiendom. En bil kan etter en kraftig kollisjon bli betegnes som et bilvrak. Dette begrepet kan også brukes om en bil som er utslitt. Tolletaten utbetaler vrakpant for innleverte bilvrak.
Vrakpant
Ved innlevering av brukte motorkjøretøyer i Norge for opphugging ved godkjent avfallsplass, betaler staten vrakpant til kjøretøyets eier. Selskapet Autoretur AS er opprettet av norske bilimportører for å administrere returordningen.
Istedenfor å vrake bilene, selger enkelte bilopphuggere dem til Afrika. Vrakpantsvindel for nærmere to millioner kroner ble avdekket i 2006. vrakpanten ble midlertidig firedoblet til NOK 6 000,- i 1996 etter forslag fra NAF (ifm. utarbeidelse av statsbudsjettet høsten 1995). Dette var et tiltak for å få fjernet gamle biler fra veien samt å få ryddet vekk vrak som var henslengt andre steder enn på godkjent oppsamlingsplass. Dog ble vrakpanten satt ned igjen året etter og var da NOK 1 500,- frem til og med 2011. For statsbudsjettet 2013 ble vrakpanten satt til NOK 2 500,- og fra 1. juli 2013 var vrakpanten ifølge Toll- og avgiftsdirektoratet NOK 2 400,-
I 2017 er satsen NOK 3 000,-
Mey-Air
Mey-Air ble stiftet av skipsreder Hans Otto Meyer og startet med flyvninger i 1970. I løpet av de tre år selskapet eksisterte opererte de Beech og Cessna forretningsfly, dessuten  Convair 240, og Boeing 737.
Mey-Air opererte ingen egne flyruter, men utførte ad-hoc charter og IT-turer for reisebyråer og turoperatører.
Rolf Almåsbakk
Rolf Asbjørn Almåsbakk (født 3. februar 1941, død 2007) var ordfører i Tydal kommune for Arbeiderpartiet fra 1999 og frem til sin død. Partifellen og varaordføreren Anne-Karin Brandsfjell ble valgt til ny ordfører.
Cuchilla Alta
Cuchilla Alta er en by i kommunen La Floresta i Canelones-departementet i det sørlige Uruguay. Byen har 527 innbyggere.
Geografi
Byen ligger sør i Canelones i Costa de Oro, ved bredden av Río de la Plata.
Historie
Byen ble grunnlagt i 1932.
Befolkning
Cuchilla Alta har 527 innbyggere (beregning 2011).
Kilde:
Tom Finney
Thomas Finney (født 5. april 1922 i Preston, død 14. februar 2014 ) var en britisk fotballspiller. Han regnes som en av sin generasjons beste spillere, og spilte 76 A-landskamper og scoret 30 mål for. Han var lenge tidenes toppscorer for England. Finney deltok i fotball-VM i 1950, 1954 og 1958.
Barndom
Da han var 14 år prøvespilte han for Preston, og fikk kjapt tilbud om lærlingkontrakt med en ukelønn på £2 og 10 shilling. Ved siden av å spille for juniorlaget, ville dette bety at han måtte bruke tid på å pusse skoene til A-lagsspillerne, sope tribunene, samt en rekke andre «unyttige» oppgaver. Finney var lysten på dette, men hans far sa nei. Derfor signerte han som amatør, og kunne dermed spille på deltid.
Under 2. verdenskrig
Under 2. verdenskrig ble fotball spilt i regionale ligaer, og Preston ble ligamester i nord. De kom også til finalen i krigstidscupen, hvor de møtte Arsenal i finalen på Wembley. Finney spilte på høyreving, mens Bill Shankly spilte like bak. Det endte 1-1, etter Arsenal utlignet ved Englands cricketspiller Denis Compton. Returen ble spilt på Blackburns Ewood Park, og Preston vant 2-1. Dette var den eneste finalen Finney noensinne vant, men det regnes ikke som offisielle kamper.
I 1942 ble Finney innkalt til «Royal Armoured Corps», og tjenestegjorde sammen med 8. armé som tankfører og mekaniker. På denne tiden fikk han spille oppvisningsfotball på invitasjon fra Newcastle United, Southampton og Bolton Wanderers. Etterhvert ble han sendt til Egypt, der han spilte for militærlaget «The Wanderers» som reiste rundt i mellomøsten. Han spilte blant annet mot Egypts landslag.
Endelig ligadebut og landskamper
Han fikk sin ligadebut på åpningsdagen av 1946-47 sesongen mot Leeds United. På den tiden fikk han også sin første landskamp, da han scoret i 7-2 seieren mot Nord-Irland i Belfast.
Påfølgende sesong spilte Finney en av sine aller beste kamper mot Derby County. Derby ledet med 2-0, før Preston utlignet til 2-2. Ved halvtid var stillingen 3-3. Derby tok videre ledelsen 4-3, men sluttresultatet var 7-4 til Preston.
Sesongen etterpå ble Finney skadet, og spilte ikke mer en halvparten av kampene. Laget rykket ned, og det tok dem to sesonger å rykke opp igjen. I løpet av sin karriere vant han ingenting med sin klubb, bortsett fra 2. divisjon i 1950/51.
På klubbnivå spilte Finney hele karrieren for Preston North End, hvor han scoret nesten 200 mål.
To landskamper og tilbud fra Palermo
To landskamper skiller seg ut:
Portugal var et av de beste lagene i Europa. De hadde nettopp slått Sveits, som igjen hadde slått England. Portugal skulle møte England for første gang, og det med Finney og Matthews på samme lag for første gang (på hver sin ving). England vant 10-0 på bortebane, etter mål av Stan Mortenson (4), Tommy Lawton (4), Stanley Matthews (1), Tom Finney (1). Neste gang lagene møttes hadde Portugal blitt bedre, men det hadde Finney også. Det endte 5-3 til England på hjemmebane, og Finney scoret 4 mål. Det var den eneste gangen han scoret mer enn to mål i en kamp.
Da England reiste til Torino for å møte Italia i 1948, skulle de møte regjerende verdensmester. Finney scoret 2 mål da England slo italienerne med 0-4. 4 år senere fikk Finney et tilbud fra Palermo. Finney sa likevel nei.
«Enmannslaget» Preston North End
I 1952/53 tapte Preston ligamesterskapet til Arsenal på målforskjell.
I 1953/54 spilte Preston FA-cup finale mot West Bromwich Albion, men tapte 3-2.
Omskolert til spiss
I 1956/57 sesongen fikk Preston Cliff Britton som ny manager. I en alder av 34 ble Finney omskolert til spiss, en rolle han også skulle få på Englands landslag i 3 kamper. Finney scoret 23 ligamål den sesongen og Preston endte på 3.-plass. Sesongen etter ble det 2.-plass etter Wolves. I de to sesongene spilte Preston 30 hjemmekamper uten tap i en 15-månedersperiode. En av de kampene vant de 8-0 mot Birmingham City etter bl.a. to mål av Finney, og dette ble Prestons største seier på 1900-tallet.
Stigmella glutinosae
Stigmella glutinosae er en sommerfugl som tilhører familien dvergmøll (Nepticulidae). Den er funnet på Sørlandet i Norge.
Utseende
En liten (vingespenn 4,5-5 millimeter), mørk bronsefarget møll. Antennen er trådformet, mørk og vel halvparten så lang som forvingen. Det innerste, kraftig utvidete leddet er hvitt. Hodet er gulhåret, kroppen mørk bortsett fra en hvit "krage" rett bak hodet. Forvingene er glinsende, mørkt bronseaktig brun med ett ganske smalt, sølvhvitt tverrbånd omtrent to tredjedeler ut i vingen. Bakvingen er smal, grå, med lange frynser. Arten ligner sterkt på flere andre Stigmella-arter, men den hvite kragen kan være et godt kjennetegn på denne arten.
Levevis
Denne arten har larver som minerer i bladene på svartor (Alnus glutinosa), og arten finnes på fuktige steder der denne vokser. Arten har én eller to generasjoner hvert år, de voksne sommerfuglene flyr i juni-juli og eventuelt igjen i august. Larven lager en uregelmessig slynget, 5-7 centimeter lang mine i orebladet.
Utbredelse
Arten er utbredt over det meste av Europa. I Norge er den bare funnet på Sørlandet, med funn fra Grimstad, Kristiansand og Mandal.