cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Riksdagsvalget i Sverige 2006
Valgdeltakelsen
Valgdeltakelsen ble 81,99 % hvilket var en fremgang på 1,88 % siden forrige riksdagsvalg.
Fitjar
Fitjar var i lange tider en kongsgård og trolig et høvdingsete siden bronsealderen, og i dag er stedet kanskje mest kjent for slaget ved Fitjar. Sogespillet Kongen med Gullhjelmen eller Håkonarspelet er et spel til minne om kong Håkon I den gode og slaget. Hvilket år slaget stod, er man ikke sikker på, men man regner med at det var enten i år 959, 960 eller 961. Håkonarparken ligger i Fitjar med en statue av Håkon den gode. Statuen er laget av billedhoggeren Anne Grimdalen og ble avduket av kong Olav V i 1961 under 1000-årsjubileumet for slaget på Fitjar.
Navn
Navnet Stord kommer fra norrønt språk, og kan bety 'den høyreiste'.
Fitjarøyene
Fitjarøyene utgjør til sammen 381 øyer, holmer og skjær Fitjarøyene består av unike lyngheier og i 1986 kom det forslag om å gjøre øyene om til en nasjonalpark, men dette ble ikke noe av. Det går tradisjonsrike skipsleder mellom øyene, og her ligger flere handelssteder med tradisjoner tilbake til 1648. I dag er området et svært populær sted for båtturister.
Fitjarøyene grenser til Nordsjøen i vest (de ytterste øyene ble derimot overført til kommunen Bømlo etter at det ble laget broforbindelse fra Bømlo til flere av øyene), Selbjørnsfjorden i nord, Fitjarvika i aust og Bømlo i sør.
Av øyer i Fitjarøyene finner man: Fonno (ligger i Fitjarvika, like nordvest for sentrum), Smedholmen, Teløyna, Engesund (med et gammel handelssted), Eldøy, Hjelmen, Ålforo (den største av dem), Straumøya, Ivarsøy, Siglo, Tranøy, Nattarøy, Tverdarøy, Torsdagsøy, Eggøy, Hanøy, Eidøy, Vassøy, Soløy, Urdøya og Klamsøya. De ytterste av Fitjarøyene hører i dag til Bømlo kommune, inkludert Slåtterøy, der Slåtterøy fyr står.
Fitjarfjellene
Av fjell på Fitjar finner man:
Vann og elver
Storavatnet er det største vannet på Fitjar. Det ligger på vestsiden av Fitjarfjellene, rett vest for Tveitafjellet, og omkring 2 km sør for sentrum. Innsjøen ligger 6 moh. og er opp mot 5 km lang og 1 km bred på det bredeste med et areal på 3 km². Rydlandselva og Tveitaelva er de største elvene som munner ut i Storavatnet. Tveitaelva danner et flott fossefall bare noen meter før den munner ut i vannet. Kjærelva renner det lille stykket fra Storavatnet og ut i Hellandsfjorden. Den er kort, men vannrik. Av andre elver på Fitjar finner man Årskogelva og Fitjarelva, som begge munner ut i Fitjarvika, og Sagelva som munner ut i Dåfjorden.
I eldre tider ble det bygd bygdemøller ved elvene, der man malte korn, men tidlig på 1900-tallet ble de fleste av disse revet ned og erstattet av en stor mølle ved Kjærelva. Ved Sagelva (Tinnselvo) ble det bygd et sagbruk, kallet Rydlandssaga. Sagbruket står fremdeles der riksvei 545 går over elva, bare noen meter fra kommunegrensen.
Det er rikt på vann og tjern i Fitjarfjellene. Her finner man blant annet Kirkevatnet (297 moh.), Langavatnet (311 moh.), Svartavatnet (388 moh.), Midtvatnet (367 moh.), Kinnavatnet (344 moh.), Mosavatnet (461 moh.), Botnavatnet (323 moh.), Klovskardvatnet (292 moh.), Kongskogvatnet (294 moh.) og Inste og Ytste Sørlivatnet (283 moh. og 248 moh.). Midt i Mosavatnet, som ligger midt på fjellet nedfor Grønafjellet, ligger det en liten øy der det vokser molter. I tillegg til disse finns det svært mange mindre tjern, som Rompetjødno.
Grender
Strando er et navn som blir nyttet om gårdene som ligger på østsiden av Fitjar, langs Langenuen. Lengst nord på vestsiden av Stord ligger Osterneset. Sør for Osterneset ligger selve tettstedet Fitjar, der kongsgården en gang lå. Vestbøstad ligger vest for sentrum, mens man mellom Storavatnet i sør og sentrum finner gårdene Vik, Nesbø og Tveita. Gårdene som ligger rundt resten av Storavatnet blir kalt Øvrebygda. Vest for Øvrebygda ligger Koløyhamn, og ved Dåfjorden ligger Sælevik.
Plante- og dyreliv
Det var tidligere lite barskog på Fitjar og Stord, men derimot en del løvskog. På begynnelsen av 1900-tallet begynte man å plante en del furu og gran. Av skog finner man mest bjørk, furu og gran, men også andre tresorter som ask, rogn, hassel, or, eik, osp, selje, hegg, kristtorn, hagtorn, bergflette og einer.
Av fugler finner man de vanlige sjø- og strandfuglene som måse, lundefugl og skarv, i tillegg til ugle, ravn, ørn, hauk, vipe, orrfugl, tiur og lom. I fjellet finner man også rype og heilo. Det fins mye hjort på Fitjar og det blir drevet en del hjortejakt for å holde bestanden nede. Andre dyr som fins på Fitjar og Stord er ekorn, hare og oter. Det har vært observert røyskatt i tidligere tider, og rødrev var vanlig fram til den ble utryddet med gift. Den siste bjørnen på Stord skal ha blitt jaget utfor Uføro på østsiden av øya der Uføretunnelen i dag ligger.
Klima
Det står en nedbørsstasjon på Prestbø, like ved Fitjar sentrum. Den nåværende stasjonen har vært i drift siden oktober 1982, men det har blitt målt nedbør på Fitjar siden juli 1895. September og oktober er de våteste månedene av året, mens april og mai er de tørreste. På den nåværende stasjonen er normalen 1610 mm i året, mens den forrige stasjonen hadde en årsnormal på 1760 mm.
Øya Stord skiller seg ut fra det normale nedbørsmønsteret på Vestlandet der det regner mest på vestsiden, mens østsiden ligger i regnskyggen. På Stord regner det nemlig mest langs ryggen av Stord, mens det kommer mer nedbør på østsiden enn på vestsiden. En mener dette kommer av formen på Stordfjellene, som går slakt oppover på vestsiden og faller bratt ned på østsiden. Børtveit, som ligger på østsiden av Stord i Stord kommune, er også representativ for østsiden av Fitjar.
Historie
Link til artikkel om Fitjars historie.
Eldre historie
Området rundt Fitjar har vært bosatt siden steinalderen. På denne tiden stod havet 10–15 meter høyere enn i dag, det vil si at det gikk inn i Storavatnet og langt opp Fitjarelva. Det milde klimaet etter den siste istiden gjorde at store deler av området var dekket av skog, trolig mest eik, ask og lind, og området var rikt på vilt, hjort og villsvin. Arkeologer mener det har vært folk på Fitjar i 10 000 år, og det er gjort mange funn av steinredskaper rundt om på Fitjar, men disse stammene var hovedsakelig omflakkende og var her bare i perioder om gangen. Ved Rimbareid ble det likevel funnet en hustuft fra steinalderen under ei gravrøys som ble undersøkt av arkeolog E. de Lange i 1906. Dette bostedet er trolig fra seint i steinalderen, men kan også være fra tidlig i bronsealderen siden restene viste et firkantet hus, mens runde hus var mer vanlig i steinalderen. Det var først i bronsealderen, omkring 1800–1600 f.Kr. at det ble fast bosetting på Fitjar. På denne tiden startet man med primitivt jordbruk, og de første gårdene lå i skråningene fra Fitjar sentrum til Rimbareid rett sør for sentrum. Bronse var det eneste kjente metallet man hadde på denne tiden, og det ble stort sett fraktet gjennom handel nordover i Europa fra middelhavsområdet. Bronse kostet derfor en formue og var sjeldent i Norge, men på Fitjar er det gjort flere flotte bronsefunn. I en myr på Kloster ble det funnet ei bronseøks. Øksa blir regnet som et av de flotteste bronsefunnene i Skandinavia, støpt uten en feil og dekorert med flotte mønster av spiraler, sirkler og tungeformede figurer. I tillegg er det funnet et sverd av kobber og en kniv i ei gravrøys på Rimsvarden oppfor Fitjar sentrum. Gravrøysa er omkring 30 meter i diameter og er ei av de største gravrøysene i Hordaland. Ifølge et sagn er det kong Rim som er begravet her, og derfor har røysa fått navnet Rimsvarden. Rundt år 1790 ble graven åpnet, og det ble funnet en steinhelle oppå et firkantet og fint muret gravkammer. I graven lå det en kniv og et sverd av bronse. Kniven er kommet bort, men sverdet ligger i dag på Historisk museum i Bergen. Steinhella ble tatt med til kirkegården og benyttet som gravstein for en bonde fra Rimbareid, 3000 år etter at den ble benyttet som gravstein på Rimsvarden. I tillegg er det funnet flere andre gravrøyser på Fitjar. Alle de storslagne funnene og gravrøysene vitner om at Fitjar trolig hadde velstående storgårder med høvdingeætter alt i bronsealderen.
I jernalderen kom det til flere gårder og folketallet vokste, men det er gjort svært få funn fra denne perioden.
Før slaget på Fitjar
En gammel storætt på Fitjar var Fitjung-sønnene. Håvamål, det eldste sogeskriftet i Norge, nevner blant annet høvdingene i Fitjungr-ætten og at de var svært rike, men at Fitjung-sønnene, altså etterkommerne i ætten, så ble lutfattige. Grunnen til fattigdommen var at Harald Hårfagre tok eiendommene til Fitjungsønnene og gjorde gården om til en kongsgård. Fitjarætten var trolig med i kampen mot Harald Hårfagre i slaget ved Hafrsfjord, og som del av den tapende siden ble gården underlagt kongen og gjort om til kongsgård, som han gjorde med flere av høvdingene og stormennene i Hordaland og Rogaland. Da Fitjar-ætten ble fratatt all rikdommen sin, flyttet de mest trolig til Island og opprettet nye bosetninger der. Landnåmaboken nevner at en av landnåmsmennene, Qnundr Breiðskeggr, slo seg ned mellom Hvilá og Reykjadalsá i Borgarfjörður på Island, og at han slektet på Ulfr Fitjumskeggi, altså den skjeggete fra Fitjar. Landnåmaboka nevner også fem ætteledd: Þorir Hlamandi (omkring 890), sønnen Ulfr Fitjumskeggi (omkring 920), sønnen Ulfarr (omkring 950), sønnen Qnundr Breiðskeggr (omkring 980) og sønnen Tungu-Oddr, som var høvding på Island omkring 1010. Alle disse var av Fitjung-ætten og i lag med Gudinge-ætten på Huglo og Waringe-ætten på Varaldsøy må de ha vært av de rikeste ættene i Hordaland.
Både Heimskringla og Egilssoga nevner at Harald Hårfagre bodde på Fitjar i perioder. Fra her kunne han holde oppsyn med de argeste motstanderne sine i landet, som holdt til i Hordaland og Rogaland, i tillegg til at Sørvestlandet var første sted eventuelle fiender ville komme fra vest og sørvest. Det er ikke utenkelig at det var her han møtte kvinnen Tora Mosterstang, som ble mor til Håkon den gode. Navnet hennes tyder på at hun kom fra Moster, en av nabogårdene til Fitjar. Håkon holdt seg også mye på kongsgården.
Slaget på Fitjar
Håkon hadde tidligere drevet broren sin Eirik Blodøks ut av landet, og mens han var i gjestebud på kongsgården omkring år 961, gikk sønnene til Eirik, Eirikssønnene, til angrep i det som i ettertid er kjent som slaget ved Fitjar, der Håkon fikk banesåret han senere døde av. Slaget fant sted i området der kirken i dag står og vestover til Skålevik, like vest for selve sentrum. . Håkon forlot Fitjar og gikk i land på Håkonshella, der han ble født. Like før han døde ba han nordmennene om å godta Eiriksønnene som sin etterkommer. Håkon lot noen av mennene sine være igjen på Fitjar for å begrave de falne. Skikken i de dager var at fienden skulle begraves så langt borte som mulig fra kongsgården. Kongen eide en del av Fitjarøyene, og øya som lå lengst borte var Risøya. Her kan man fremdeles se restene etter gravfeltet. Kongen sine menn ble begravd nærmere kongsgården, på Skumnes, der det ble reist bautasteiner for de falne.
Etter slaget på Fitjar
Fitjar holdt frem som kongsgård også i tiden etter dette, men man hører lite om Fitjar i sogene. Snorre nevner at kong Svein Alfivason i 1035 holdt seg i Sunnhordland, og trolig bodde han da på Fitjar, som var den eneste kongsgården i området. da han fikk høre at Magnus Olavsson hadde blitt tatt til konge av trønderne på Øyrating, sende han bud til bygdene om å møte hos han for å avgjøre om de skulle gå til strid mot Magnus eller ikke. Dette tinget ble trolig holdt på kongsgården på Fitjar.
I 1198 seilte kong Sverre fra Bergen med 30 skip sør til Selbjørn (Salbirne). Her fikk han høre at baglerne var på vei nordover, og det oppstod kamper mellom de to flåtene i Selbjørnsfjorden uten at det kom til avgjørelse. I 1207, da det var strid mellom birkebeinerne og baglerne, kom baglerne med flåten sin fra Bergen til Bårdsund mellom Reksteren og Tysnes, og dagen etter lå de i le for sønnavinden ved Hvistvíkr før de møtte birkebeinerne til kamp i Eldøysund på sørsiden av Stord. Enkelte sogeforskerer mener at Hvistvíkr er ei vik nær Leirvik på Stord, men det er mer sannsynlig at det var snakk om gården Vestvik på østsiden av Stord på Fitjar. Her er en stor vik som gir god livd mot sønnavinden.
Under Håkon Håkonssons styre i 1240 blir det nevnt at «Fitjarbranden» var mellom hærskipene til kongen da han hadde fått høre at hertug Skule hadde tatt kongsnavn på Øyrating. Etter denne tiden hører man ikke mer til Fitjar i sogene. Fra Olav Kyrres tid ble maktsenteret i landet flyttet fra Sørvestlandet til Bergen og fra 1300-tallet til Oslo og Østlandet frem til danskene tok over på 1400-tallet.
Klosterveldet
På 1100-tallet ble det grunnlagt to klostre i Sunnhordland, Lyse kloster og Halsnøy kloster. Lyse kloster ble grunnlagt av biskop Sigurd fra Bergen i 1146 og var det eldste cistercienserklosteret i Norge. Det ble likevel ikke nevnt i kongesogene, trolig fordi det lå for langt unna seilingsleden. Klosteret drev mye med handel, blant annet med engelskmennene, og ble snart velstående. De eide et stort jordegods med gårder rundt om i Sunnhordland, inkludert Fitjar der de eide gårdene Blænes, Vestbøsted, Nesbø, Skålevik, Hjelmen, Kjeholmen, Glopholmen og Gloppen, i tillegg til en del av Helland.
Halsnøy kloster lå på Halsnøya i Kvinnherad kommune. Det ble visstnok grunnlagt av Erling Skakke i 1164 da sønnen Magnus ble kronet til konge. Klosteret var viet den hellige ånd. Klosteret eide også mange gårder i Sunnhordland, og på Fitjar hele 12. Disse var Eide, Nore-Raunholm, Hageberg, Hovland, Vestvik og Øvre-Levåg ved Langenuen, der det var kort vei til Halsnøy som ligger ved sørenden av Langenuen, og Landa, Skumsnes, Litlenes, Litle Tuftaland og Tveit, i tillegg til deler av Tveita.
Begge klosterne ble lagt ned i 1536 i forbindelse med reformasjonen, og jordegodset kom inn under kronen. Godset ble holdt samlet som et kongelig len, som mot avgift ble leid ut til «lensherrer».
Dansketiden
Under krigen mellom Norge og Hansabyene i 1338 herjet tyskerne opp langs vestlandskysten og det er også grunn til å tro at de plyndret på Fitjar, som lå midt i seilingsleden. I Kristian IIs regjeringstid (1513–1523) ble det dårlige tider for folket i Norge. Han drev krig mot Sverige, og det ble stadig krevd høyere skatter for å styrke krigskassen. De som betalte skatt ble ført opp i skattemanntall som fremdeles er bevart, og som dermed er de eldste sikre kildene om gårder og folk og de økonomiske forholdene deres fra denne tida. De harde skattene, og særlig tiendpengeskatten, førte til flere opprør på Vestlandet.
I 1560-årene var det krig med Sverige igjen — den nordiske sjuårskrigen —, der svenskene tok Hamar og Trondheim og ønskte å holde frem mot Vestlandet. Erik Rosenkrantz i Bergen sanket så sammen folk fra byen og bygdene og en væpnet styrke på 4000 mann reiste nordover, tok tilbake Trondheim og Trøndelag og jaget svenskene ut av landet. Det var flere fra Sunnhordland og Fitjar med i styrken. I lange perioder fra 1611 til 1720 tok danskene Norge ut i krig og bøndene led så hardt at flere gårder på Fitjar ble lagt ned.
Gjennom mellomalderen var Fitjar fremdeles kongsgård, men kongen bodde aldri her selv og leide ut gården til adels- eller embetsmenn mot en liten avgift.
Nyere historie
På grunn av pengemangel ble kongsgården løst fra kronen i 1665 og solgt som sjefsgård for sjefene over Sunnhordlandskompaniet, og den første som bodde her var oberstløytnant Jacob Pederson Due fra Danmark. Ole Mikkelsen Tosche, en kjøpmann fra Bergen, kjøpte godset i 1744, men kom i pengemangel og la det ut for salg i 1761. Fitjarbøndene, som var leilendinger, hadde førsteretten på gården. Salomon Årskog, faren Knut Rimbareid og svogeren Jakob Vinnes var pengesterke menn og reiste til Bergen for å gjøre handel. Etter mye forhandlinger kjøpte de godset for 800 riksdaler. Den 5. mai ble det gjort avtale om at fitjarbøndene skulle få sitte på gårdene sine på livstid, men de måtte fremdeles betale leie til eierne før de etter hvert kjøpte seg ut.
Demografi
I 1970 var det 2 499 innbyggere i Fitjar kommune, som da ikke lenger omfattet områdene på Austevoll.
Gamle handelssteder
Færøysund, Bekkjarvik, Engesund og Brandasund lå alle fint til ved seilingsleder med mye trafikk og hadde trygge og lune havner og ankringsplasser. De eldste av disse er Bekkjarvik på Selbjørn og Engesund på Engesundsøya som ligg på hver si side av den værharde Selbjørnsfjorden. Skipsfarten har trolig gått forbi disse to stedene så lenge den har eksistert i området. Derfor var det naturlig å danne gjestgjeveri og handelssteder her. I Bekkjarvik har det trolig vært handelssted siden middelalderen, og det ble trolig brent av hanseatene i 1338. Bekkjarvik er også flere ganger nevnt i sogene. Brandasund, som ligger på Gisøya lenger ute i Fitjarøyene, kom til noe senere og hører i dag til Bømlo kommune. Færøysund ligger på østsiden av Stord, like i nærheten av Sandvikvåg.
Kommunikasjon
Europavei 39, hovedveien mellom Bergen og Stavanger, går på østsiden av øya, mens riksvei 545 går på vestsiden, gjennom Fitjar sentrum. Fitjar sentrum ligger omkring en 7 minutters kjøretur fra Sandvikvåg, som har ferjesamband nordover til Halhjem i Os og Husavik i Austevoll.
Sørover tar det i overkant av en time å kjøre til Haugesund. Stord lufthavn ligger omkring 20 minutter sør for Fitjar sentrum. Derifra er det flysamband til Oslo fire ganger daglig.
Den første veien på Fitjar gikk fra Gloppevåg til Sandvikvåg og ble bygd i 1870-årene. I 1887 stod veien fra Fitjarsjøen (Fitjar sentrum) til Vik ved Storavatnet ferdig. Den ble senere bygd videre til Rydland og i 1910 til Dybvik i Stord, som da ble det første veisambandet fra nord til sør på Stord. Veien på den brattare og mer kuperte østsiden av Stord ble først bygd i 1930-årene.
Sjøtransport
Hardanger Sunnhordlandske Dampskipsselskap (HSD) startet ruter til Fitjar i 1872. Stoppestedet var da ved Engesund i Fitjarøyene, som på den tiden var et livlig handelssted. Skipene som trafikkerte ruten var DS «Vikingen» og DS «Søndhordland» med to avganger i uken, en mot nord og en mot sør. Etter hvert tok Fitjarsjøen (som i dag er Fitjar sentrum) over rollen som sentrum i Fitjar, og båtene begynte så å legge til begge steder, og etter hvert også andre steder.
Kommunestyrevalget 2015
Wenche Tislevoll (H) var ordfører og Agnar Aarskog (Ap) var varaordfører.
Barne- og ungdomsskoler
Rimbareid barne- og ungdomsskole ligger like ved Fitjar sentrum, og de første byggene ble reist i 1954, mens siste tilbygg ble oppført i 1997. Skolen har omkring 350 elever og 60 ansatte.
Øvrebygda skole er en barneskole omkring 9 km sør for Fitjar sentrum. Den har omkring 50 elever og omkring 15 ansatte.
Sælevik skole er en barneskole sør for Fitjar, nær kommunegrensen til Stord. Den har 30-40 elever.
Fitjar vidaregåande skole
Fitjar videregående skole har tradisjoner helt tilbake til 1877, da Fylkesskolen starta. fra 1933 ble skolen husmorskole, og på folkemunne blir den videregående skolen av og til fremdeles omtalt som «Husmorskolen».
I dag har skolen kurs i helse- og oppvekstfag, restaurant- og matfag, design og håndverk, samt allmennfaglig påbygg.
Tidligere krinser
Det var lenge dårlig med undervisning på landsbygda i Norge, og dette gjaldt for Fitjar og Sunnhordland også. I 1739 ble det gitt ut kongebud om at det skulle dannes skoler i bygdene for barn fra de var sju år og fram til konfirmasjonen, slik at de lærte å lese og fekk opplæring i kristendomslære. På Fitjar ble det da dannet fem skolekrinser, og i 1862 ble dette utvidet til 15 krinser (inkludert tre på Austevoll). Med nye skolelover i 1891 ble tallet 14 krinser.
Idrett
Fitjar Idrettslag er det største laget i bygda. Laget har omkring 560 medlemmer og ble dannet 6. mars 1949. Fotball utgjør størstedelen av idrettslaget, men det har også grupper for håndball, turn, friidrett, bordtennis og orientering.
Fitjar Idrettspark er en komplett fotball- og friidrettsarena med internasjonale mål. Gressbanen ble tatt i bruk i 1990, og i 1998 fikk anlegget nytt klubbhus, garderobeanlegg og tribuner. I 2001 ble det bygd et kultur- og idrettsbygg i bygda. Idrettsparken har også anlegg for håndball og friidrett og ligger omkring 1 km nord for Fitjar sentrum. De milde klimaforholdene på Fitjar gjør at banen er av de tidligste i området med grønt gress. Dette har gjort at tippeligaklubber av og til har spilt treningskamper her på våren, før Tippeligaen har kommet i gang, særlig i tiden før de fikk tilgang til kunstgress..
Fotball
Fotballgruppa til Fitjar IL består av A-laget for herrer, et 2. lag og et 7er lag for kvinner. I tillegg er det 18 aldersbestemte lag. A-laget vann i 2002 avdelingen si i 5. divisjon og rykket direkte opp i 3. divisjon etter å ha vunnet avdelingen si i 4. divisjon i 2003. I 2004 var de derimot tilbake igjen i 4. divisjon, før de på ny rykketa opp i 3. divisjon til sesongen 2007. Her endte de på sisteplass og skal i 2008 spille i 4. divisjon igjen.
Årskog museum
Årskog museum er en gammel vestlandsgård som eierne testamenterte til kommunen i 1980 etter at gården hadde vært i samme slekt i omkring 400 år. Bygningene på gården viser kombinasjonen av jordbruk og fiske som var vanlig i kyst-Norge fra omkring 1850 til 1950. Låven på gården er trolig fra 1841; mens nøstet først ble nevnt i 1794, men det kan være mye eldre. Museet har en enestående samling med tekstiler som viser klær som ble benyttet av familien til hverdags og fest gjennom 100 år.
Næringsliv
Fiske og jordbruk har i alle tider vært hovudnæringen til innbyggerne på Fitjar. Innbyggerne pleide å seile til Bergen med poteter og Fitjarpoteta var kjent for den gode kvaliteten hos bergenserne. Etter hvert har derimot industrien tatt mer over, men fremdeles er det mange bønder på Fitjar som hovedsakelig holder melkekyr eller sau.
Aker Stord har vært en hjørnesteinsbedrift for hele øya Stord, inkludert Fitjar, og mange av innbyggerne på Fitjar pendler til Stord. Fitjar har også sitt eget næringsliv med bedrifter som skipsingeniørfirmaet Wärtsilä Ship Design, tidligere Vik-Sandvik Group, Sjøtroll Havbruks avdeling Fitjar Laks og Fitjar Mekaniske Verksted AS.
Vik-Sandvik AS ble opprettet i 1975 med hovedkontor på Fitjar. Her blir det tegnet fiskebåter og forskings-, offshore- og seismikkfartøy, og i tillegg planer for fartøy som skal byggest om. Selskapet var et av de største selvstendige skipsingeniørfirmaene i verden og hadde mellom annet kontor i Polen, Serbia, Brasil og India. Vik-Sandvik ble oppkjøpt av den finske gir- og motorprodusenten Wärtsilä i juli 2008, navnet i dag er Wärtsilä Ship Design.
Fitjar Kraftlag ble stiftet 10. april 1935 og gir strøm til Fitjar. Selskapet er 90 % privateid, mens Fitjar kommune eier 10 %. Kraftlaget driver to kraftstasjoner, den opprinnelige i Årskog og en på Rimbareid som åpnet i 2001. I 2006 produserte kraftlaget 5,1 GWh strøm, mens det i 2004 ble produsert 6,9 GWh. Fitjar Kraftlag eier i lag med DONG Energy selskapet Midtfjellet Vindkraft, som skal bygge en vindmøllepark på Midtfjellet på Fitjar. Til tross for store protester fra lokale innbyggere ble reguleringsplanen bekreftet 25. oktober 2007. Parken vil trolig bestå av 35-40 møller over et område på 15 km², hver med en høyde på 145 meter. Totalt vil vindmøllene trolig produsere 450 GWh i året, som tilsvarer strømforbruket til omkring 22 000 mennesker, mer enn på hele øya Stord. Fitjar Kraftlag har også bygd ut bredbånd til hele bygda, som ble den første i landet med full bredbåndsdekning. Utbyggingen ble gjort heit uten statsstøtte.
Sunnhordland Interkommunale Miljøverk (SIM) er en avfalls- og gjenbruksbedrift som holder til i Svartasmoget på Fitjar. De er ansvarlig for avfallshåndteringen i kommunene Austevoll, Bømlo, Fitjar, Kvinnherad, Stord, Sveio og Tysnes. SIM ble opprettet i 1990 og håndterer avfall fra 55 000 innbyggere og 15-20 000 hytteeiere i disse kommunene. Mens Bergen kommune bygde nytt forbrenningsanlegg i Rådal tok Svartasmoget i mot alt avfall fra Bergen mellom oktober 1995 og september 1999. Avfallet ble kjørt i trailer på trailer hver eneste ukedag. Dette tjente selskapet godt på og det ble blant annet gjeldfritt og kunne gjøre nye investeringer mye tidligere enn planlagt. Dette førte også til at flere veistykke langs riksvei 545 fra Sandvikvåg til Svartsmoget ble opprustet, blant annet for å kunne håndtere den økte trailertrafikken. Dette nyter kommunen godt av i dag.
Av andre næringer på Fitjar finner man blant annet Fitjar Fjordhotell, Mestervindu, Fitjar Betongindustri og entreprenørfirmaet Engevik og Tislevoll med omkring 60 ansatte.
Vennskapskommuner
Fitjar har en vennskapskommune.
Neospades
Neospades er en slekt av biller som hører til familien praktbiller (Buprestidae).
Utseende
Små til middelsstore, avlange og litt flate, metallglinsende praktbiller, gjerne med svarte flekker.
Utbredelse
Slekten er utbredt i Australia.
Pele (vulkan)
Pele er en aktiv vulkan på overflaten av Jupiters måne Io. Vulkanen ligger på Ios bakre halvkule. En stor vulkansk sky (300 km høy) har blitt observert ved Pele av flere romsonder, først med Voyager 1 i 1979, selv om den ikke har vært vedvarende. Oppdagelsen av Pele-skyen 8. mars 1979 bekreftet eksistensen av aktiv vulkanisme på Io. Skyen forbindes med en lavasjø i den nordlige enden av fjellet Danube Planum. Pele er også kjent for en vedvarende, stor rød ring som omgir vulkanen som følge av svovelholdig nedfall fra den vulkanske skyen.
Tine Stange
Tine Stange (født 14. mai 1986) er en norsk håndballspiller som spiller for Larvik Håndballklubb og Norges kvinnelandslag i håndball. Hun har tidligere spilt for Ramnes IF.
På landslaget har hun pr. 31.12.11 spilt 44 kamper (62 mål).
For Larvik har hun vunnet Champions League 2011, Cupvinnercupen 2005, 2008. Hun er seriemester 7 ganger, norgesmester 8 ganger, har vunnet sluttspillet 7 ganger og er også norgesmester i beachhandball.
Magdalena Warakomska
Magdalena Warakomska (født 27. mars 1997) er en polsk kortbaneløper.
Frankrike under EM i friidrett innendørs 2019
Frankrike deltok under EM i friidrett innendørs 2019 fra 1. til 3. mars 2019 i Emirates Arena i Glasgow i Skottland og kom på sjuende plass i medaljestatistikken.
Gustav Gröber
Gustav Gröber (født 1844, død 1911) var en tysk romanist. Han var professor i romanistikk ved Universitetet i Strassburg. Hans teorier om middelalderens litteratur var svært innflytelsesrike; spesielt fikk de betydning for Ernst Robert Curtius, en av studentene hans. Gröber var en av bidragsyterne til Grundriss der romanischen Philologie (1886).
Ferjesambandet Mannheller–Fodnes
Mannheller–Fodnes er et fergesamband på riksvei 5 over Sognefjorden mellom kommunene Sogndal og Lærdal i Indre Sogn. Strekningen betjenes av rederiet Norled med fergene MF «Mannheller» og MF «Fodnes» som ble levert i 2020 og 2021. I 2007 ble 517 718 biler fraktet i det som er et av de mest traffikerte fergesambandene over Sognefjorden.
Historikk
Fergesambandet ble tatt i bruk 29. september 1995. Dette var basert på en ny og en nokså ny ferjekai (Fodnes ferjekai åpnet 2 år i forveien), som var bundet sammen med riksveinettet med hver sin tunnel: Samme dag som fergesambandet ble startet, ble også Fodnestunnelen åpnet. Den sørget for at kommunene Lærdal og Årdal ble knyttet tettere sammen. Samtidig åpnet også Amlatunnelen og Mannheller ferjekai nord for Sognefjorden.
Samme dag som ferjesambandet åpnet ble to eksisterende fergeruter lagt ned: For trafikk mellom Sogndal og Lærdal ble sambandet Kaupanger-Revsnes lagt ned. For trafikk mellom Sogndal og Årdal ble Kaupanger-Fodnes, som to år tidligere hadde erstattet Kaupanger-Årdalstangen, historie. Grunnen til at rutene fra Kaupanger ble lagt ned var ganske enkelt at trafikken ble flyttet til Mannheller (på andre siden av Amlatunnelen) for å få kortere reisetid. Veien mellom Revsnes og Lærdal var også rasfarlig. Mannheller fergekai ligger i det som tidligere var en øde strand. Det er såpass trangt på stedet at oppstillingsplassen delvis er bygd inne i fjellet. Fergekaien ble tildelt Vakre vegers pris i 1997.
Fergestrekningen fikk ytterligere trafikkøkning i november 2000 da Lærdalstunnelen åpnet. Riksveisambandet Gudvangen-Kaupanger-Lærdal ble da lagt ned, men den ruten har siden 2001 fortsatt som turistrute i sommerhalvåret.
Gelong
Gelong (maskulin) og Gelongma (feminin) er de tibetanske ordene for en buddhistisk munk eller nonne som følger hele vinaya. Mens det eksakte antall eder som følges varierer i ulike overdragelseslinjer, følger generelt sett kvinnelige klostre 360 eder og mannlige klostre 265 regler.
Fylkesvei 2908
Fylkesvei 2908  går mellom Svenkerud i Gol og Blingsmoen i Nesbyen.
Traséer: Svenkerud – Nesbyen stasjon (9,4 km), Nesbyen stasjon – Blingsmoen (4,3 km), Nesbyen stasjon – Nesbyen (0,75 km).
Frem til 2019 hadde veien betegnelsen fylkesvei 213.
Slaget ved Amfipolis
Slaget ved Amfipolis ble utkjempet i 422 f.Kr. under Peloponneskrigen mellom Athen og Sparta. Det var kulminasjonen av hendelsene som begynte i 424 f.Kr. med spartanernes erobring av Amfipolis.
Erobringen av Amfipolis
Vinteren 424/3, rundt samtidig med slaget ved Delion, beleiret den spartanske generalen Amfipolis, en athensk koloni i Thrakia ved elva Struma. Byen ble forsvart av den athenske generalen Eukles som sendte etter hjelp fra Thukydid som var stasjonert i Thasos med syv athenske skip.
For å erobre byen før Thukydid ankom, tilbød Brasidas å la alle som ønsket å bli værende beholde eiendommene sine og tilbød trygt leide til de som ønsket å dra. Amfipolis overgav seg, til tross for protester fra Eukles. Thukydid ankom i havnen Eion i nærheten samme dag som byen overgav seg og forsvarte havnen med hjelp av dem som hadde forlatt Amfipolis. Imens begynte Brasidas å alliere seg med flere thrakiske landsbyer, i tillegg til Perdikkas II av kongeriket Makedonia, og han angrep andre landsbyer i området som Torone. Athenerne var redde for at deres andre allierte raskt ville kapitulere, slik Amfipolis hadde gjort, dersom Brasidas tilbød dem gunstige betingelser.
Thukydid som gjenfortalte erobringen av Amfipolis i sin Historien om Peloponneserkrigen, er ofte regnet som delvis eller helt ansvarlig for Amfipolis' fall. Noen har sett på hans handlinger som «grov forsømmelse», selv om han hevdet at han ikke var i stand til å ankomme tidsnok til å redde byen. Han ble kalt tilbake til Athen hvor han ble stilt for retten og sendt i eksil.
Våpenhvilen
I respons til byens fall signerte Athen og Sparta en våpenhvile. Athen håpet at de kunne befeste flere byer i forberedelse for fremtidige angrep fra Brasidas, og spartanerne håpet at Athen ville returnere fangene som ble tatt i slaget ved Sfakteria tidligere i 424. Ifølge betingelsene i våpenhvilen, «er det foreslått at hver side burde forbli sitt territorium og holde det som de nå holder...Våpenhvilen skal vare i ett år.» Mens forhandlingene pågikk, tok Brasidas Skione og nektet å gi den tilbake da nyheten om avtalen ankom. Den athenske lederen Kleon sendte en styrke for å ta den tilbake, på tross av avtalen.
Slaget
Da våpenhvilen tok slutt i 422, ankom Kleon i Thrakia med en styrke på 30 skip, 1200 hoplitter og 300 kavalerister sammen med mange andre tropper fra Athens allierte. Han tok tilbake Torone og Skione. Ved Skione ble den spartanske kommandanten Pasitelidas drept. Han plasserte seg så ved Eion, mens Brasidas plasserte seg ved Kerdylium. Brasidas hadde rundt 2000 hoplitter og 300 kavalerister, i tillegg til noen styrker i Amfipolis, men han følte ikke at han kunne beseire Kleon i et oppstilt slag. Brasidas flyttet så sine styrker tilbake til Amfipolis, og Kleon flyttet seg mot byen i forberedelse til kamp. Da Brasidas ikke kom ut, Antok Kleon at der ikke ville bli noe angrep, og han begynte å flytte styrkene sine tilbake til Eion.
På dette tidspunktet beveget Brasidas seg ut fra Amfipolis og angrep de uorganiserte athenske styrkene. I kaoset som fulgte, ble Brasidas dødelig såret, men athenerne innså ikke dette. Kleon ble også drept da han ble angrepet av den spartanske kommandanten Klearidas. Hele den athenske hæren flyktet tilbake til Eion, men rundt 600 av dem ble drept før de nådde havnen. Bare syv andre spartanere ble drept.
Etterspill
Brasidas levde lenge nok til å høre om sin seier, og han ble gravlagt i Amfipolis. Innbyggerne begynte å regne ham som grunnleggeren av byen. Etter slaget ønsket hverken athenerne eller spartanerne å fortsette krigen, og Nikiasfreden ble signert i 421 f.Kr. Denne avtalen ble til slutt brutt. Thukydid ble sendt i eksil for sin manglende evne til å forsvare Amfipolis, dermed endte perioden av krigen som han observerte som øyenvitne.
Kreishauptmannschaft Dresden
Kreishauptmannschaft Dresden var en administrativ enhet innenfor kongedømmet Sachsen som ble opprettet i 1874 under forvaltningsreformen av 1873 og 1874. Den var en av fire større forvaltningsenheter i Sachsen, og avløste den tidligere Kreisdirektion Dresden av 1835.
Kreishauptmannschaft Dresden var inndelt i seks Amtshauptmannschaft:
I tillegg bestod forvaltningsenheten av de kretsfrie byene Dresden, Freiberg (fra 1915), Freital (fra 1924), Meißen (fra 1915), Pirna (fra 1924), Radebeul (fra 1935) og Riesa (fra 1924).
Under forvaltningsreformen den 1. juli 1932 ble Kreishauptmannschaft Dresden slått sammen med Kreishauptmannschaft Bautzen til det nye Kreishauptmannschaft Dresden-Bautzen. Den nye forvaltningsenheten omfattet, i tillegg til det som er nevnt ovenfor, også Amtshauptmannschaft Bautzen, Amtshauptmannschaft Kamenz, Amtshauptmannschaft Löbau, Amtshauptmannschaft Zittau og de kretsfrie byene Bautzen og Zittau.
I 1939 ble benevnelsen Kreishauptmannschaft avløst av benevnelsen Regierungsbezirk, og Kreishauptmannschaft Dresden-Bautzen fikk benevnelsen Regierungsbezirk Dresden-Bautzen, inntil den ble oppløst i 1943. I 1939 ble også benevnelsen Amtshauptmannschaft erstattet med Landkreis.
Etterfølgere
Den 23. juli 1952 ble den territoriale enheten Bezirk Dresden opprettet innenfor Den tyske demokratiske republikk. Den ble oppløst ved Tysklands gjenforening i 1990. Fra 1990 til 1991 eksisterte forvaltningsenheten Regierungsbezirk Dresden i fristaten Sachsen.
Den nåværende Direktionsbezirk Dresden, som ble opprettet den 1. august 2008 i forbindelse med kretsreformen i Sachsen i 2008, omfatter i grove trekk det samme geografiske området som Bezirk Dresden.
Alpe Cermis
Alpe Cermis eller Monte Cermis er et fjell i de italienske alper, i fjellkjeden Lagorai sør i dalen Val di Fiemme. Toppen ligger i kommunen Cavalese i Trentino. Fjellet har en høyde på drøyt 2200 moh.
Fjellet brukes blant annet til skiidrett, for det meste alpint, men også siden 2007 som avslutning på langrennsløpet Tour de Ski. I langrennskonkurranasen bruker man den nederste delen av alpinanlegget, opp til 1300 meters høyde.
Tiefwerder
Tiefwerder er navnet på et landskap og en øy i elven Havel i bydelen Spandau i Berlin. Landsbyen Tiefwerder ligger i ortsteilen Spandau mens engene og våtmarksområdene omkring ligger i Wilhelmstadt. Som følge av de tallrike vannveiene og bosettingene ved kanalene kalles Tiefwerder også «Spandaus lille Venezia» (Klein-Venedig von Spandau).
Landsbyen Tiefwerder ble grunnlagt i 1815 som erstatning for fiskerfamilier som hadde måttet vike plass ved utbygging av anlegget rundt citadellet i Spandau. En stor del av de historiske husene langs Dorfstrasse som ble oppført i 1816 er fremdeles i behold. Dorfstrasse 5 oppført i 1895, har helt siden 1920 vært danselokale, kalt «Ballhaus Spandau», og er dermed et av de eldste i sitt slag i Europa. Tiefwerder vannverk fra 1914 forsyner seks av Berlins bydeler med vann.
Tiefwerder Wiesen
Tiefwerder Wiesen (norsk: Tiefwerderengene) er et tilgrensende landskapsvernområde som omfatter flere av Havels opprinnelige løp, våtmarksenger, flomskogsmarker og sivland med naturlige overganger på tørt land. Området er Berlins siste naturlige dreneringsområde for Havel og et viktig område for gyting av gjedde. Tiefwerder Wiesen ligger sør for Tiefwerder og avgrenses i øst av Fauler See og vannverkets område, i sør av Heerstrasse og Pickelswerder, og i vest av Havels kanaliserte løp.
Willy Clay Band
Willy Clay Band er et svensk countryband som kommer fra Kiruna i Sverige. Gruppen består av Tony Björkenvall, Fredrik Elenius, Örjan Mäki, Björn Pettersson og Reine Tuoremaa.
Bandet slapp sin første plate, Rebecca Drive, i 2005. Den ble spilt inn i Nashville med Bucky Baxter og Garth Hudson. Albumet fikk sitt navn fra gaten der platen ble spilt inn. Willy Clay Band ga i 2007 ut EP, som i 2009 ble en del av Rebecca Drive XL sammen med materialet fra albumet fra 2005. I 2009 slapp Willy Clay Band oppfølgningsalbumet Blue, med 14 nye sanger.
Liste over kjente personer fra Jølster kommune
Liste over kjente personer fra Jølster kommune er en oversikt over personer som er født, oppvokst, eller over tid har bodd i Jølster, og har utmerket seg innen ulike felt.
A Soldier’s Oath
A Soldier's Oath er en amerikansk stumfilm fra 1915, regissert av Oscar Apfel.
Handling
Under en kamp, snubler den franske soldaten Pierre Duval, over den dødelig sårede grev de Morave. Før han dør, ber greven Pierre om å levere noen verdifulle familie-juveler og papirer til Vicomte Raoul de Reyntiens. Hjemme legger Pierre juvelene i en boks, som også inneholder et halskjede gitt til Margot, hans kone.
Men Lazare, en krigskorrespondent som var vitne til Pierres scene med greven, planlegger å stjele alle verdisakene hans. Men Pierre blir funnet skyldig i denne forbrytelsen, og blir dømt til livstid i fengsel. Men han ønsker deretter hevn mot den virkelige tyven.
Calexico (band)
Calexico er en amerikansk rockegruppe med opphav fra Tucson, Arizona.
Emina Malagitsj
Emina Asimovna Malagitsj (russisk: Эмина Асимовна Малагич, født 29. august 1995) er en russisk kortbaneløper.
Hun representerte Olympiske utøvere fra Russland under Vinter-OL 2018 i Pyeongchang, hvor hun ble utslått i heatene på 500 meter.
Rasmus Paludan (politiker)
Rasmus Paludan (født 2. januar 1982) er en dansk og svensk advokat, samfunnsdebattant og politiker. Han er partileder for det danske partiet Stram Kurs, som ble stiftet i 2017. Det ønsker blant annet å forby islam i Danmark og utvise menneskegrupper med ikke-vestlig bakgrunn. Paludan har gjort seg bemerket med sine demonstrasjoner og videoer av konfrontasjoner med dem på YouTube. I danske medier er han blitt beskrevet som høyreradikal, ekstremist, og hatpredikant. Martin Krasnik redaktør for Weekendavisen, har beskrevet Paludan som nazist, beskrivelsen er blitt avvist av flere historikere.
Svenske myndigheter ville tidligere nekte ham innreise fordi de trodde han ville begå en forbrytelse. Paludan fikk svensk statsborgerskap i 2020 og har dermed fri innreise. Paludan har tidligere agitert mot dobbelt statsborgerskap.
Bakgrunn og utdannelse
Paludan ble født 2. januar 1982 i Nordsjælland og vokste opp i Hornbæk. Paludan var elev ved Helsingør Gymnasium i 2000, hvor han en periode var formann i elevrådet. Etter videregående avtjente han sin verneplikt.
Som 25-åring tok Paludan en bachelorgrad i juss og hadde den niende høyeste gjennomsnittlige poengsummen blant sine medstudenter som fullførte jusgradene og begynte på graden samme år. Ifølge faren måtte Paludan legge studiene på is på grunn av en ulykke der han ble påkjørt av en bil mens han syklet og måtte gjennom en hjerneoperasjon.
Politikk
Rasmus Paludan og hans parti representerer sterke ekstremistiske syn på islam og ikke-vestlig innvandring. Han er kjent for sine politiske demonstrasjoner, ofte i områder med mange muslimske innvandrere.
Uroligheter ved Paludans demonstrasjon på Nørrebro i København i april 2019 ledet til massiv pressedekning for Paludan og partiet samlet inn nok underskrifter til å bli opstillingsberettiget til folketingsvalget 2019. Paludan og Stram Kurs fikk stor oppmerksomhet fra mediene under valgkampen og oppnådde 63.000 stemmer, dvs. 1,79 % av samtlige avgivne stemmer - litt under sperregrensen på 2 %. Rasmus Paludan var partiets toppkandidat i Sjællands Storkreds og fikk her ca. 10.000 personlige stemmer. Han oppfordrer til å sette utviste utenlandske statsborgere som ikke vil eller ikke kan reise tilbake til landet sitt i interneringsleirer på Nordøst-Grønland.
Lovbrudd
I april 2019 ble han dømt for overtredelse av den danske straffelovens § 266b, mest kjent som rasismeparagrafen. Paludan anket dommen, men den ble opprettholdt i Østre Landsret 4. juli.
25. juni 2020 ble Paludan igjen dømt for brudd på blant annet rasismeparagrafen. Dommen på tre måneders fengsel, hvorav to måneder ble gjort betinget, falt i Næstved på Sjælland.
Stalking-sak
I januar 2013 ble Paludan gitt et 5-års besøksforbud, som forbød ham å kontakte en da 24 år gammel mann som han hadde forfulgt siden 2010, da de begge begynte ved Københavns Universitet. Til tross for besøksforbudet fortsatte trakasseringen til desember 2013. I 2015 ble Paludan bøtelagt for å ha fornærmet politimannen som håndterte forfølgelsessaken.
Demonstrasjoner
I april 2019 holdt Paludan en demonstrasjon i Viborg, som førte til kaos da 100 mennesker møtte opp. Tre personer ble arrestert, og i juni 2019 ble en 24 år gammel syrer dømt til 60 dager i fengsel for å ha kastet en stein mot Paludan. Han ble utvist etter fengselsstraffen, og fikk forbud mot å returnere til Danmark i seks år.
I juni 2020 holdt Paludan en demonstrasjon i Aarhus, da en 52 år gammel mann trakk frem en kniv, gikk inn i det avsperrede området og løp mot Paludan. Politiet avfyrte et varselskudd, men overfallsmannen la ikke fra seg våpenet, så politiet åpnet ild og såret overfallsmannen i beinet. I etterkant var det uro i området. Politiet ble truffet av fyrverkeri og stein ble kastet av andre i Gellerup-området i Aarhus.
I forbindelse med en planlagt koranforbrenning i Malmö i august 2020 fikk Paludan forbud mot å komme inn i Sverige på to år.
I april 2022 arrangerte Ramsus en demonstrasjon der Koranen ble brent i Linköping, Sverige. Det ble utløst opptøyer i forkant og etterkant av demonstrasjonen hans.
Seksuelle chatter med mindreårige
I august 2021 ble det avslørt gjennom en etterforskning av den danske avisen Ekstra Bladet at Paludan gjennom Discord-serveren hans hadde snakket om hardcore fetisj-sex med mindreårige i alderen 13 til 17. Paludan benektet ikke påstandene, men benektet alle forseelser, og uttalte at han ikke visste hvor gamle personene han snakket med var og at guttene eller moderatorene på serveren ville ha stoppet ham hvis han hadde overskredet noen grenser.
Jamie Macdonald
Jamie Macdonald (født 22. desember 1994) er en canadisk kortbaneløper.
Hun representerte Canada under Vinter-OL 2018 i Pyeongchang, hvor hun ble utslått i heatene på 500 meter.
Portabel programvare
Portabel programvare (engelsk: portable application) er applikasjonsprogramvare som, i motsetning til vanlig programvare, ikke behøver å bli installert på maskinen, og som kan kjøres under vanlige operativsystemer som Microsoft Windows og Linux.
Programvaren kan legges på og kjøres fra de fleste typer lagringsenheter, men er mest brukt i forbindelse med flyttbare lagringsmedier som minnepinne, minnekort, ekstern harddisk mv.
Systemer
For Linux har man først of fremst disse to systemene, hver med sin filosofi for programorganisasjon:
KR
Knattspyrnufélag Reykjavíkur  (islandsk for Reykjavík fotballklubb) er en sportsklubb fra Reykjavík på Island. KR ble grunnlagt 16. februar 1899. Foruten fotball, som klubben har spesialisert seg på, driver KR basketball, badminton, bordtennis, bowling, dart, håndball, skisport, islandsk bryting og svømming
Pernille Vermund
Ann Pernille Vermund Tvede (født 3. desember 1975 i København ) er en dansk arkitekt og nasjonalkonservativ politiker. Hun er formann i partiet Nye Borgerlige. I 2019 ble hun valgt til medlem av Folketinget fra Sydjyllands storkrets. Hun har tidligere vært medlem av Helsingør kommunestyre for Det Konservative Folkeparti.
KR
Herrelaget
KRs fotballag trenes av Logi Ólafsson. Laget spiller sine hjemmekamper på KR-völlur som har 2 600 sitteplasser og 1 400 ståplasser. Tidligere spilte laget på Laugardalsvöllur. KR spiller i Islands øverste liga Úrvalsdeild, og de har vunnet ligaen 27 ganger, ingen andre klubber har vunnet Úrvalsdeild flere ganger.
The Song of Hate
The Song of Hate er en amerikansk stumfilm fra 1915, regissert av J. Gordon Edwards.
Handling
Baron Scarpia elsker Floria Tosca, en vakker opera-sangerinne, men hun er allerede forlovet med artisten Maurice Saranof.
Inspirert av misunnelse beordrer Scarpia soldatene sine til å torturere Saranof, i håp om å skaffe informasjon som kan føre til plasseringen av en venn som mistenkes for å være en østerriksk spion. Tvunget til å lytte til Saranofs smerteskrik, avslører Tosca hvor denne vennen befinner seg.
Savile Row
Savile Row er en skreddergate i London sentrum. Gaten går parallelt med Regent Street mellom Conduit Street i nordenden og Vigo Street i syd. Savile Row ligger Mayfair, et område med mange eksklusive butikker og restauranter.
Historie
I 1969 utviklet gaten seg til den skreddergaten den er blitt kjent som. Moderniseringen fortsatte ut i 1990-tallet, dette var tiden da designere som Richard James, Ozwald Boateng, og Timothy Everest inntok gaten.
Det var taket av Apple-bygningen i Savile Row nr. 3 at The Beatles holdt sin aller siste konsert (Rooftop Concert) den 30. januar 1969.
Skredderfirma og butikker
Blant de mest kjente skredderne er Hardy Amies, Norton & Sons, Gieves & Hawkes, H. Huntsman & Sons og Henry Poole & Co. I enden av gaten finner man også kleskjeden Abercrombie & Fitch. I oktober 2012 åpnet Alexander McQueen butikk i Savile Row.
The Secret of Kells
The Secret of Kells er en irsk animasjonsfilm, produsert av Cartoon Saloon.
Filmen ble nominert til Oscar for beste animasjonsfilm.
Handling
Filmens hovedperson er Brendan, en nysgjerrig og modig gutt som bor i det tett sammensveisede Abbey of Kells under omsorg av sin strenge onkel, Abbed Cellach, som er besatt av å bygge en mur rundt klosteret for å forhindre viking-angrep. Handlingen foregår i Irland i det 9. århundre. Cellach forventer at Brendan en dag skal følge i hans fotspor ved klosteret. Brendan, som nå går i lære i klosterets scriptorium, overhører de andre munkene snakke om broder Aidan, skaperen av Ionas bok, og Brendan blir nysgjerrig på denne mystiske illustratøren og boken som kan «gjøre mørke til lys», også kjent som den uferdige Kellsboken. Broder Aidan ankommer kort tid senere Kells, i følge med sin hvite katt, Pangur Bán, etter at hans eget kloster i Iona ble ødelagt i et viking-raid.