cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Den arktiske oscillasjonen
Den arktiske oscillasjonen (AO) er en indeks for de dominerende, kortere trykkvariasjonene ved havnivå i områdene nord for 20 ºN. Styrken varierer over tid, men uten noen bestemt periodisitet, og er preget av det atmosfæriske trykkets anomalier bestemt av fortegnet i Arktis, balansert av anomalier med motsatt fortegn sentrert rundt 37°–45° N (nordlig breddegrad).
Den nordatlantiske oscillasjon er et fenomen likt den arktiske oscillasjonen. Det diskuteres om den ene eller den andre er en mer fundamentalt representant for atmosfærens dynamikk. Den nordatlantiske oscillasjon kan bli identifisert på en fysisk mer meningsfull måte, som kan ha større innvirkning på målbare effekter av endringer i atmosfæren.
Beskrivelse
Den arktiske oscillasjonen opptrer som et ringformet mønster med avvikende atmosfæretrykk ved havnivå sentrert ved polene. På grunn av kontinenter og store landmasser blir det en ringformet struktur i Arktisk, mens ringmønstret rundt Antarktis er nesten sirkulært.
Klimatologene antar at den arktiske oscillasjonen er kausalt knyttet til (og dermed delvis bestemt av) globale værmønstre. Den amerikanske klimatologen James Hansen forklarte hvorfor denne mekanismen påvirker været langt fra Arktis som følger: «I hvilken grad arktisk luft trenger inn i områder på midtre breddegrader er relatert til AO-indeksen, som er definert ved atmosfæriske trykkmønstre ved jordoverflaten. Når AO-indeksen er positiv er overflatetrykket lavt i polarområdet. Dette hjelper midtstrømstrømmen til å blåse sterkt og konsekvent fra vest til øst, og dermed holde kaldt arktisk luft fanget i polarområdet. Når AO-indeksen er negativ er det en tendens til å være høyt trykk i polarområdet, svakere sonalvind, og større bevegelse av kald polar luft inn i området ved midtre breddegrader.»
Periodisitet
Gjennom det meste av forrige århundre har den arktiske oscillasjon vekslet mellom positive og negative faser. Ved å behandle måledata ved hjelp av 60-dagers løpende gjennomsnitt sees en tendens til en mer positiv fase siden 1970-årene, selv om det har vært en overgang til en mer nøytral tilstand det siste tiåret fra 2002. Pendlingene svinger stokastisk mellom negative og positive verdier på daglig-, månedlig-, sesongmessige- og årlige tidsskalaer. Dette selv om en innenfor meteorologien har oppnådd stor presisjon for kortsiktige prognoser. (Korrelasjonen mellom faktiske observasjoner og 7-dagers gjennomsnittlig GFS ensemble AO-prognoser er rundt 0,9.)
Denne sonale symmetriske vippeformen mellom havtrykk i polare- og tempererte breddegrader ble først oppdaget av Edward Lorenz og navngitt i 1998 av David W. J. Thompson og John Michael Wallace.
Konsekvenser
National Snow and Ice Data Center beskriver noen av virkninger av den arktiske oscillasjonen. I den positive fasen vil høyere trykk på midlere bredegrader føre til at stormer til havs føres lenger mot nord. Endringer i sirkulasjonsmønstre fører til våtere vær i Alaska, Skottland og Skandinavia, men tørrere forhold i vestlige deler av USA og Middelhavet. I den positive strekker kald vinterluft seg ikke så langt inn i Nord-Amerika som den gjør i den negative fasen av svingningen. Dette gjør at mye av USA øst for Rocky Mountains blir varmere enn normalt, men Grønland og Newfoundland blir kaldere enn vanlig. Været i den negative fasen er generelt «motsatt» av de positiv fase.
Klimatologer tar med den arktiske svingningen i offisielle offentlig forklaringer på ekstreme værforhold. Følgende uttalelse fra National Oceanic and Atmospheric Administration's Nasjonale Klimatiske Data Center: State of the Climate desember 2010 bruker uttrykket «negative Arktiske Oscillasjon» fire ganger, og er representative for denne tendensen: «Kald arktisk luft grep om Vest-Europa i de tre første ukene av desember. To store snøstormer, isdannelse og lave temperaturer skapte kaos i store deler av regionen ...Det harde vinterværet var knyttet til en negativ arktiske svingning, som er et klimamønster som påvirker været på den nordlige halvkule. En svært langvarig sterk høytrykksrygg i nærheten av Grønland førte til at kald arktisk luft ble skjøvet langt sør i Europa. Europa var ikke den eneste regionen på den nordlige halvkule som ble påvirket av den arktiske oscillasjon. En stor snøstorm og kalde temperaturer påvirket mye av Midtvesten i USA den 10. til 13. desember...»
Hendelsen i 2010
En god illustrasjon av effekten av den negative fasen av den arktiske oscillasjonen fant sted i februar 2010. I denne måneden nådde den sin mest negative månedlig gjennomsnittlige verdi på rundt -4,266, som er den største verdien siden 1950-årene (perioden der nøyaktige målinger er gjort). Februar 2010 var preget av tre separate historiske snøstormer i den midt Atlantiske-regionen av USA. Den første stormen førte til 64 cm snø på Baltimore, Maryland den 5. og 6. februar. En annen storm som ble forårsaket 50 cm snø den 9. til 10. februar. I New York City kom en separat snøstorm som ga 53 cm den 25. og 26. februar. En annen snøstorm feide over Catalonia samt nærliggende franske deler av (Languedoc-Rousillon, Midi-Pyreneene) den 8. mars, noe som ga 60 cm snø i Girona. Denne typen snøstormaktivitet er vurdert til å være svært avvikende, og er like så ekstreme som den negative verdiene av den arktiske oscillasjonen.
Den største negative verdien for den arktiske oscillasjonen siden 1950 oppstod i januar 1977 og var på -3,767. Dette sammenfalt med den kaldeste gjennomsnittlige januar-temperaturen i New York City, USA, Baltimore og mange andre mid-Atlantiske steder i løpet av tiden det varte. Selv om januar-verdiene av den arktiske oscillasjonen har vært negativ i bare 60,6 % av tiden mellom 1950 og 2010, har 9 av de 10 kaldeste januarmånedene i New York City siden 1950 sammenfalt med negative utslag av den arktiske oscillasjonen.
Løpstikke
Løpstikke (vitenskapelig navn Levisticum officinale, dansk: løvstikke, svensk: libsticka, engelsk: lovage) er en høy flerårig plante i skjermplantefamilien.
Den kan bli mellom 1 til 2,5 meter høy og blomstrer fra juli til august med lysegule blomster.
Den finnes også i vill tilstand sporadisk over hele Norge gjennom mange års forvilling fra hager.
Édison Méndez
Édison Vicente Méndez Méndez (født 16. mars 1979) er en ecuadoriansk fotballspiller som spiller for den ecuadorianske fotballklubben El Nacional. Han spiller som midtbanespiller, og er også en del av. Han har spilt for flere andre klubber i sin karriere, blant annet LDU Quito og Club Sport Emelec fra Ecuador. Han ble tatt ut til Fotball-VM 2014 i Brasil.
Med lisens til å sende
Med lisens til å sende er en norsk dokumentarserie som ble sendt på NRK1 sommeren 2008 i forbindelse med NRKs 75-årsjubileum den 1. juli. Serien ble produsert av NRK Fakta og ble sendt på søndager.
Premieren ble sett av 503 000.
Innhold
Serien handlet om NRKs historie de siste 75 år og besto av en rekke eldre klipp fra kanalens arkiv satt inn i en temaaktuell rekkefølge. Serien tok for seg et bestemt tema i hver episode og startet med «Historiske øyeblikk» som tok for seg de store, nasjonale begivenheter som NRK hadde dekket, fra kongelige bryllup og begravelser til olympiske leker og åpningen av den nye operaen. Episode to het «Avgjørende øyeblikk» og tok for seg kanalens nyhetsdekning. De videre episodene tok for seg Barne-TV, Drama, Underholdningen, Kontroversielle øyeblikk, Kulturelle øyeblikk og slutt Lokale øyeblikk.
Henry Garnet
Henry Garnet (iblant stavet Henry Garnett, født i juli 1555 i Heanor i Derbyshire i England, død 3. mai 1606 i London) var en engelsk jesuittprest som ble beskyldt for involvering i kruttsammensvergelsen mot kong Jakob I av England i 1605.
Etter å ha studert ved Nottingham High School og senere Winchester College flyttet han i 1571 til London, der han arbeidet som korrekturleser. Henry Garnet var interessert i å studere juss, men valgte istedet å reise ut i Det kontinentale Europa for å tre inn i jesuittordenen. Han ble presteviet rundt 1582 i Roma og forble der i byen for å undervise i hebraisk, metafysikk og matematikk.
Garnets akademiske karriere ble imidlertid forkortet da fader Robert Persons bad ham om å vende tilbake til England, noe jesuittordenens generalsuperior pater Claudio Aquaviva til å begynne med nektet å gå med på. Tidlig i juli 1586 ankom fader Garnet til England og begynte sitt misjonærsarbeide kort deretter. Han ble kjent med katolikkenes undertrykte livssituasjon i England, men valgte selv en passiv linje til problemene. Da flere tenkte konspirasjoner mot kong Jakob I av England ble oppdaget tidlig på 1600-tallet, oppfordret Garnet Englands katolikker til ikke å gripe til vold mot den sittende konge. Han møtte lederen for kruttkonspirasjonen, Robert Catesby, noen ganger på sommeren 1605, men han var uvitende om hans plan å snikmyrde kong Jakob. Det var ikke før jesuitten Oswald Tesimond den 24. juli samme år avslørte planene for Garnet at han forstod hva som var på gang. Informasjonen fra Tesimond var etter det Garnet var overbevist om imidlertid under taushetsplikt, og Garnet så seg ikke fri til å dele denne informasjon til noen. I stedet bad han paven om å formane alle katolikker om ikke å gi seg inn i noe voldelig opprør mot Jakob.
Etter at kruttkonspirasjonen mislyktes den 5. november 1605 tilbragte fader Garnet flere uker på flukt innen han ble grepet på Hindlip Hall den 27. januar 1606. Der hadde han holdt seg skjult i et «Priest Hole» i veggen. Han ble ført tilbake til London der han kan ha blitt forhørt så mange som 23 ganger. Garnet satt fengslet i The Tower i cellen ved siden av sin prestekollega Edward Oldcorne. I rettegangen mot Garnet den 28. mars 1606 ble det fellende dom for landsforræderi mot ham. Fader Garnet ble henrettet den 3. mai 1606 i Westminster ved hengning, trekking og kvartering.
Henrys nevø Thomas Garnet ble også jesuitt og vendte tilbake til England – han ble også henrettet, i 1608.
Det er sannsynlig at en antydning i et av William Shakespeares stykker knyttet an nettopp til fader Henry Garnets skjebne: Allusjonen er i Macbeth i den følgende linjen: «who committed treason enough for God's sake, yet could not equivocate to heaven», skjønt konteksten gir ikke holdepunkt til å vite hvordan Shakespeares personlig stilte seg til anklagen som juryen fant presten skyldig i.
Bakgrunn
Henry Garnet var sønn av Brian Garnet og hans hustru Alice (neé Jay). Henry hadde minst to brødre (Richard og John) og tre søstre (Margaret, Eleanor og Anne), de tre ble nonner ved det katolske universitet i Leuven. Garnet studerte ved Nottingham High School, der hans far var ansatt fra 1565. Garnet ble antatt som elev ved denne skole den 24. august 1567, men året derpå studerte han istedet ved Winchester College. Garnet elsket musikk og han skal hatt god sangstemme. Han kunne også synge sanger helt uten å måtte forberede seg, og var dyktig til å spille på lutt. Fader Thomas Stanney skrev at Garnet var «typeeksempel på en elev ved Winchester College, som var svært dyktig på musikk og på å spille ulike instrumenter og som var veldig tolerant og ydmyk i sin handling, i den grad at magistrene og skoleforstanderne gjerne ville være hans venner og tilbød ham en plass ved New College i Oxford.»
Garnet valgte å ikke begynne på New College; han forlot istedet Winchester sent i 1571 for å ta seg til London. Der arbeidet han som korrekturleser hos Richard Tottel, en forlegger av juridiske bøker. I London spiste Garnet ofte middag med John Popham, som da han senere var Lord Chief Justice skulle presedere over rettegangen mot kruttkonspiratorene. Skjønt Garnet fortalte Popham at han var intressert i å studere juss begav han seg i 1575 til Portugal, sammen med Giles Gallop, for å ble med i jesuittordenen.
Tiden i Roma
Garnet of Gallop reiste siden til Roma og den 11. september 1575 ble de tatt imot i kirken Sant'Andrea della Valle. Han studerte under teologen Roberto Bellarmino og både Bellarmino og Christopher Clavius priste hans ferdigheter. Garnet ble presteviet ca år 1582 og forble i Roma som professor i hebraisk, men underviste også i metafysikk og matematikk. Han var også skriftefar i Peterskirken, men i mai 1584 ble hans akademiske karriere forkortet da fader Robert Persons bad Garnet om å returnere til England; denne beslutning kan ha vært ønsket av den høyt oppsatte jesuitten William Weston. Jesuittordenens generalsuperior, fader Claudio Aquaviva, så fader Garnet som sin etterfølger, og nektet å gå med på denne begjæring. Aquaviva anså at Garnet bedre passet inn i «det tyske og rolige liv» heller enn det liv som ventet ham i England; et land der jesuittene ikke var velkomne. Aquaviva fikk imidlertid gi tapt, og den 2. mai 1586 godkjente han beslutningen. Garnet begav seg avsted mot Calais den 8. mai samme år, sammen med jesuitten Robert Southwell. Tidlig i juli 1586 ankom de Folkestone i England.
Tilbake i England
Garnet og Southwell samtalte med Weston på et vertshus i London før de begav seg til Harlesford nær Marlow. Der var de en drøy uke hos Richard Bold og holdt der messer, bad og hørte skriftemål. De diskuterte sin misjon i England og ble enige om møtes hvert år i februar og august, noe de senere justerte til rundt påske og til høsten. Weston gav Garnet og Southwell opplysninger om hvilke katolske hjem som skulle kunne huse dem. Aquaviva hadde beordret at dersom noe hendte med Weston skulle fader Garnet ta hans plass, og det hendte noen få dager etter at de hadde forlatt Harlesford. Det var slik at etter Babingtonsammensvegelsen ble forfølgelsen av katolikker intensifisert, og Weston ble tatt til fange på vei inn til London.
Møter med Robert Catesby
Garnet tilbragte meget av 1604 på reisefot, skjønt det er heller få skildringer bevart fra hans reiser. Til påske holdt han en messe ved Twigmore Hall, kruttkonspiratoren John Wrights hjem. I november besøkte han hjemmet til Anne Vaux (hvis familie han hadde kjent siden sommeren 1586 ), i White Webbs i nærheten av Enfield; det var for å fornye de løfter som ble gitt ved feiringen av Den salige jomfru Marias tempelgang. Den 9. juni 1605 traff Garnet lederen for kruttsammensvergelsen Robert Catesby på Thames Street i London. Som de diskuterte krigen i Flandern spurte Catesby fader Garnet hvor moralsk det var å «myrde uskyldige». Garnet skal da ha sagt at slike handlinger ofte kan tilgis; forfatterinnen Antonia Fraser anså at Garnet ved den anledning antok at Catesby hadde til hensikt å delta i kampene i Flandern.
Hvithalespettmeis
Hvithalespettmeis (Sitta himalayensis) er en fugl i spettmeisfamilien.
Henry Garnet
Møter med Robert Catesby
Garnet hadde overhodet ikke samme personlighet som Catesby, men er i steden blitt sammenlignet som mer lik en korsridder og han anså at disputter best løste seg om man underkastet seg Guds vilje. Garnet var tilfreds med at Jakob I av England tiltrådte som konge etter dronning Elisabeths død den 24. mars 1603, og han håpet at valget av Jakob som konge også skulle godtas av andre land. Etter at en konspirasjon katolikkene William Watson og William Clark stod bak hadde mislyktes i 1603, skrev Garnet at deres handlinger var «uforskammede og dåraktige» og han anså at kong Jakob best skulle hjelpe katolikkene på fredelig vis. Garnet skrev til pave Klemens VIII om å oppfordre alle engelske katolikker å ikke gi seg inn i voldsomme opprør mot Jakob, et budskap Garnet benevnte som «quiete et pacifice»; dette var også det budskap erkepresten George Blackwell befalte sine prester å følge. Budskapet ble imidlertid ignorert av visse katolikker, og fader Garnet rapporterte til Roma om sommeren 1605 at de engelske katolikker begynte å bli desperate.
Hvithalespettmeis
Inndeling
Inndelingen følger Birds of the World og er i henhold til Winkler, Billerman & Lovette (2020). Norske navn på artene følger Norsk navnekomité for fugl og er i henhold til Syvertsen et al. (2008, 2017).
Henry Garnet
Møter med Robert Catesby
Garnet og Catesby traff hverandre igjen i juli 1605 ved Fremland i Essex. Garnet skal da, etter eget utsagn, ha vist brevet fra paven til Catesby, der det stod at opprør var strikt forbudte. Catesby svarte ham: «Hva jeg enn akter å gjøre, om paven kjente til det, skulle han ikke hindre det for vårt lands eget beste.» Garnet protesterte mot Catesbys ord, men Catesby stod på sitt. Catesby tilbød seg også å innvie fader Garnet i planene, men Garnet skal ha avslått. Garnet skal også ha samtalt med William Parker, 4. baron Monteagle kort deretter og stilt spørsmålet om Englands katolikker skulle gavne noe ved å ta til våpen mot Jakob, men svaret han fikk fra Monteagle var vagt og diffust. Forfatteren Alan Haynes foreslo at det var ved dette tidspunkt at Garnet begynte å føle seg overflødig.
Garnet får rede på konspiratorenes planer
Garnet har sagt at han var uvitende om Catesbys planer gjeldende kruttsammensvergelsen frem til den 24. juli 1605, da han ble informert derom av jesuitten Oswald Tesimond; Catesby hadde avslørt planene for Tesimond og han visste ikke hva han skulle gjøre med informasjonen og bad derfor fader Garnet om råd. Garnet antok at Catesby hadde avslørt planene for Tesimond under sitt skriftemål og ettersom det forelå absolutt tieplikt om hva som sies under skiftemålets segl anså Garnet seg ikke i stand til å fortelle for noen om konspirasjonen. Rundt den 24. juli skal et tredje møte mellom Garnet og Catesby ha funnet sted. Garnet skal da ha lest opp et brev han hadde fått fra Persons, der det stod at Catesby først og fremst måtte konsultere med paven innen han forsøker seg på å gjennomføre noen av sine planer. Catesby, som var livredd for at konspirasjonen skulle bli avslørt, nektet å gjøre det. Garnet bestemte seg nå for å skrive et brev til Aquaviva, der han hevdet at han hadde hindret flere voldsomme opprør men at det fortsatt var risiko for at enkelte katolikker skulle forsøke seg på landsforræderi. Nok en gang bad Garnet pave om å oppfordre alle katolikker å ikke gi seg inn i voldsomme opprør mot Jakob; dog ville Garnet ikke avsløre hva han visste om kruttkonspirasjonen så han bad paven å fremst rette denne oppfordring til katolikker i Wales. Garnet bad også at katolikken Edmund Baynham skulle spre dette budskap og i og med parlamentets ajournering i juli antok Garnet at faren for noe opprør var over.
Den 24. august samme år var Garnet ved White Webbs hos Vaux, hennes søster Eleanor Brooksby, William Brooksby og hans hustru Dorothy. De bestemte seg for å dra på pilgrimsferd til vannnkilden St Winefride's Well i Holywell i Flintshire i Wales. De begav seg først til John Grants hjem i Norbrook, så til Huddington Court nær Worcester, gjennom Shrewsbury og så til Wales. Selskapet var på ca 30 personer og blant dem var blant andre Everard Digby, Oldcorne og Nicholas Owen. På ferden tilbake fra St Winefride's Well begav Garnet, sammen med Vaux, seg til Rushton Hall i Northamptonshire, som hadde vært Thomas Treshams (far til Francis Tresham) hjem innen han døde den 11. september 1605. Etter sitt besøk der fortsatte de mot Digbys hjem Gayhurst House i Buckinghamshire. Vaux la merke til de uvanlig mange hester hos både Tresham og Digby og hun sa til fader Garnet at hun var redd for at det var noe under oppseiling. Vaux ville at Garnet skulle tale med Catesby om dette, men han forsikret henne om at Catesby hadde planer om å ta til Flandern; Garnet hadde nemlig skrevet et anbefalingsbrev for Catesby om dette. I oktober stilte Vaux samme forespørsel til Garnet, ettersom hun hadde fått spørsmål fra andre kvinner om hvor de skulle avsted når «voldsomhetene var funnet sted ved parlamentets åpning.» Nok en gang hevdet Garnet at Catesby skulle til Flandern, men Fraser skrev at Vaux' påtrykk måtte ha uroet Garnet mer enn han var åpen om.
Fader Garnet gripes ved Hindlip Hall
Garnet tilbragte flere uker på flukt, men ble grepet ved herregården Hindlip Hall den 27. januar 1606. Der hadde han og fader Oldcorne tilbragt åtte dager i et prestegjemme. Dette gjemmestedet var såpass trangt at de verken kunne stå opp eller engang bevege sine ben. Garnet og Oldcorne fikk sin næring via et slags sugerør innbygget i herregårdens vegg, men ettersom prestegjemmet ikke hadde noe toalett og lukt var noe som kunne røpe dem, ble Garnet og Oldcorne nødt til å komme ut fra gjemmestedet, og ble da umiddelbart grepet av de tålmodige prestejegerne.
De ble først ført til Holt Castle i Worcestershire innen de et par dager senere ble bragt videre til London. Garnet var fortsatt veldig svak etter sin tid i prestegjemmet og earlen Robert Cecil av Salisbury så til at kong Jakob stod for alle omkostninger for å holde fader Garnet frisk under sin reise. Han gjennomgikk et kortere forhør underveis til London, men meget til skuffelse for dem som forhørte ham gav Garnet bare korte og konsise svar på spørsmålene. Da de ankom London ble Garnet fengslet i Gatehouse, der flere andre katolikker allerede satt fanget.
Fangenskap og forhør
Dagen etter flyttet de Garnet til Tower til hva han selv kalte «et veldig fint kammer». Han fikk rødvin til sine måltider, men det drøyde innen han fikk sengetøy og kull til sitt ildsted. Garnet skrev at Waad, som var Lieutenant of the Tower of London, behandlet ham vel, selv om han bruste opp så fort de to diskuterte religion.
Forhøret av fader Garnet den 13. februar var bare ett av mange innen hans rettegang; han kan ha blitt forhørt så mange som 23 ganger. Han skal ikke ha gitt noen forhastede svar og han skal også ha vært motstrebende. Det er mulig at Garnet ble torturert på en strekkbenk under forhør, men var også da kaldblodig og skal ha sagt: «Minare ista pueris» (som kan oversettes til «trusler er bare for smågutter»). Hva enn det var av informasjon Garnet avslørte under forhørene var det ikke av særlig stor interesse for avhørerne.
Fader Garnets fangevokter, en mann ved navn Carey, hadde fått i oppdrag av Waad å vinne Garnets tiltro og tilby seg å smugle ut hans brev til hans katolske kolleger som satt fengslet i Gatehouse. Garnet ble senere flyttet til en celle ved siden av Oldcorne, så de begge skulle kunne samtale gjennom et hull; de ble tyvlyttet på av to som var satt til det myndighetene. Garnets og Oldcornes samtaler var oftest harmløse, selv om Garnet en gang avslørte at han hadde drukket seg beruset på vin, noe som senere ble brukt under rettssaken. All hans kommunikasjon med sine kolleger og Vaux ble også kontrollert, og selv om de fleste av hans brev nådde frem til rett mottaker, ble de først lest av Waad, som senere fortalte Salisbury om deres innhold. Skjønt Garnet i ett av brevene til Vaux skrev at anklagene mot ham kun bestod av formodninger (som ikke skulle kunne holde som bevis i en mulig rettssak) erkjente han seg skyldig tidlig i mars 1606, muligens under et torturforhør. Garnet hevdet at han var blitt forskrekket over Catesbys planer og at han kun hadde kjent til en ganske liten del av hva konspirasjonen egentlig var gått ut på. Myndighetene så imidlertid dette som at Garnet hadde kjent til konspirasjonen, og dermed at de hadde tilstrekkelig med bevis for å kunne tiltale ham for landsforræderi.
Vaux ble arrestert i mars og forhørt to ganger, men ble løslatt i august samme år.
Rettergang
Rettergangen begynte kl 9.30 og varte hele dagen. Blant de besøkende var kong Jakob (som prøvde å unngå på bli observert), Arabella Stuart og Catherine Howard, grevinne av Suffolk. Garnet ble introdusert med sine mange alias, som «Whalley, også kalt Darcy, også kalt Roberts, også kalt Farmer, også kalt Philips.» Han ble også anklaget for å den 9. juni 1605 ha deltatt i Catesbys planer om å snikmyrde Jakob, hans sønn og for å forsøke å undergrave Englands regjering og monark. Garnet ble anklaget også for å ha hatt en aktiv rolle i konspirasjonen. Til anklagene sa han seg «ikke skyldig».
Anklager var Edward Coke, og han påstod at Garnet hadde deltatt i hver eneste katolske konspirasjon siden sin retur til England i 1586. Coke sa at Garnet hadde sendt Baynham til Roma for å få pavens tillatelse til kruttkonspirasjonen og at han i november 1605, mens han var ved Coughton Court, hadde bedt Gud om at den skulle bli vellykket. Garnets formodede forhold med Vaux ble også medtatt, men det var hans meninger i A Treatise of Equivocation som viste seg ødeleggende for ham, selv om Garnet fullt ut forsvarte sine meninger.
En dødsleietilståelse fra Francis Tresham, som hadde dødd på Tower av sykdom den 23. desember 1605, ble lest høyt under rettssaken. Tresham bad om tilgivelse for å ha blandet inn Garnet i «det spanske forræderi» og hevdet at han ikke hadde sett Garnet på 15 eller 16 år; det ble motbevist under rettssaken. Garnet kjente ikke til Treshams tilståelse og kunne derfor ikke forsvare seg mot påstandene.
Uttslelser om en rekke konspirasjoner under Elisabeths tid, i hvilke andre jesuitter hadde vært innblandet, ble opplest, og likeså noen av konspiratorenes tilståelser. Garnets nektet på sin tidligere samtale med Oldcorne, idet den var å betrakte som hemmelig, og da Garnet av Salisbury ble spurt hva han ville ha gjort dersom paven ekskommuniserte kong Jakob, valgte han å tie.
Salisbury påpekte at ettersom det planlagte snikmordet ikke hadde funnet sted hadde Garnet hatt god tid til å advare myndighetene om dette og Salisbury aksepterte ikke forklaringen at informasjonen hadde vært underlagt taushetsplikt. Garnet svarte at han den gang ikke fullt forstod hva Catesby hadde av planer, hvortil Northampton repliserte: «Quod non prohibet cum potest, jubet» (omtrent: «hva noen ikke forbyr når han kan, beordrer han»). Garnet forsvarte seg med at han faktisk hadde forbudt Catesby fra å fortsette med sine planer, men dette argument falt for døve ører.
Medlemmene av juryen brukte femten minutters overlegning til de kom frem til domsslutningen at Garnet var skyldig i landsforræderi, og han ble dømt til døden ved hengning, trekking og kvartering.
Dagen etter rettegangen redegjorde fader Garnet for sitt forhold til Tresham og han skrev også til Jakob at han fortsatte fordømte all vold mot den sittende konge. Etter at myndighetene hadde løyet for Garnet og sagt at de hadde grepet Tesimond, skrev han et brev til denne hvori han bad om forlatelse for den samtale de hadde hatt året før. Til slutt skrev Garnet den 21. april et brev til Vaux, der han beskrev hvordan hans livssituasjon hadde sett ut de seneste månedene.
Henrettelsen
Etter å ha tilbragt rundt tre måneder i Tower ble Garnet lørdag den 3. mai 1606 fastbundet på en treramme og slept på denne med hjelp av tre hester fra Tower til kirkegården ved den vestre delen av Sankt Paulskatedralen (Old St. Paul). Han bar en svart kappe over sine klær og en hatt og hadde på ferden for det meste foldede hender og lukkede øyne. De som var på kirkegården var sheriffen av London, Henry Montagu, 1. earl av Manchester, George Abbot og John Overall.
Garnet tiet da han ble spurt om han kjente til flere konspirasjoner som under forberedelse. Han ignorerte tilbudet om å konvertere til protestantismen og sa at han ikke hadde begått noen forbrytelse mot kong Jakob. Det eneste Garnet anså seg skyldig til, var at han hadde holdt konspirasjonen hemmelig, på grunn av sin taushetsplikt, og for dette bad han om forlatelse i tilfelle det hadde forulempet kongen eller regjeringen. Dette ble ansett av dem som bevitnet henrettelsen som en tilståelse av at han var skyldig, men Garnet hevdet nok en gang at han var uskyldig til den forbrytelse han var blitt dømt for.
Garnet bemerket at den dag han skulle bli avrettet falt samtidig som Det hellige kors' opphøyelse innen han en siste gang hevdet at han var uskyldig dømt. Garnet sa også at hans og Vaux' relasjon på intet vis hadde vært upassende. Etter dette bad han på skafottet innen han tok av seg kappen og gikk opp stegene. En protestantisk prest forsøkte nå enda en gang å overtale ham å konvertere, men Garnet svarte at han skulle dø som katolikk. John Overall repliserte at «vi er alle katolikker», men fader Garnet holdt ikke med ham i det.
En siste gang bad Garnet en bønn, innen han ble kastet ut fra stegene med en snare rundt halsen. Garnet døde av hengningen, enten for at de som bevitnet hans henrettelse begynte å trekke ham i bena. eller for at Jakob hadde beordret at han skulle henge til han var død. Hans livløse kropp fikk så gjennomgå resten av straffen. Ingen applauser lød da bøddelen holdt opp fader Garnets hjerte og sa de tradisjonelle ord: «Se en forræders hjerte.» Garnets hode ble satt på en påle på London Bridge, men da hans unormalt bleke ansikt begynte å tiltrekke uvanlig mange beskuere, ble myndighetene nødsaget å snu hodet opp ned slik at ansiktet ble skjult for blikkene.
En blodstenket halmveske ble reddet fra retterstedet og på denne ble det sagt at man kunne se Garnets avbilde. Vesken ble gjenstand for manges nysgjerrighet, så den måtte smugles ut av landet av jesuittordenen. Men den forsvant en gang under den franske revolusjon.
Howa 1500
Howa 1500 eller Howa M1500 (豊和M1500) er en sylinderlåsrifle produsert i Japan av Howa. Den brukes blant annet av jegere og av myndigheter som skarpskyterrifle.
Oskar Dahlsbakken
Han er bror til manusforfatter og regissør Henrik Martin Dahlsbakken, og har vært fotograf på flere av hans filmer. Han første spillefilm var Å vende tilbake av Henrik Martin Dahlsbakken.
Howa 1500
Beskrivelse
Mekanismen på Howa 1500 har en del slående likheter med samtidige sylinderlåser fra Sako. Låskassen leveres i 3 ulike lengder avhengig av hvilken patron våpenet er kamret for. De tre lengdene samt noen tilgjengelige kamringer er:
Oskar Dahlsbakken
Han har fotografert flere spillefilmer, blant annet action-thrilleren Cave som gikk på norske kinoer høsten 2016, hvor han høstet ros for sitt arbeid fra flere filmkritikere. For filmen Forbannelsen ble han nominert til Amandaprisen 2023 i klassen beste foto.
Howa 1500
Beskrivelse
Mini-lengden ble innført i 2017. Howa 1500 leveres enten i blånert eller rustfri utførelse og kan fås med ulike pipeprofiler.
Eksportmodeller
Howa produserer også M1500-mekanismen strippet (uten skjefte) som så sendes til andre våpenprodusenter for ferdigstillelse og salg under et annet merkenavn. Weatherby Vanguard er et slikt eksempel. M1500 har tidligere også blitt solgt på denne måten av Mossberg, Inter-Arms og Smith & Wesson.
Companies House
Companies House er Storbritannias registermyndighet for selskaper. Etaten er underlagt Department for Business, Innovation and Skills og har hovedkontor i Cardiff i Wales.
Companies House fører sin historie tilbake til 1844, da en lovendring åpnet for stiftelse av aksjeselskaper. (Tidligere var etablering av selskaper kun mulig gjennom royal charter eller individuelle lovvedtak.)
Selskaper som oppføres hos Companies House må ha et offisielt hovedkontor og blir registrert i enten England og Wales, Skottland eller Nord-Irland.
Royal Australian Infantry Corps
Royal Australian Infantry Corps er en våpenart i Australian Army og består av alle infanteriavdelinger, herunder alle bataljonene i Royal Australian Regiment og de seks delstatsbaserte infanteriregimentene. Hærens spesialstyrker er også del av infanterikorpset.
Korpset består av fotsoldater som kjemper til fots og i all slags terreng. Lette våpen inkluderer automatgevær, pistol, maskinpistol, maskingevær og håndgranat. Til de tunge våpen hører mitraljøse, bombekaster, rekylfri kanon, luftvernvåpen og nærpanservernvåpen. Infanterisoldater forflyttes over lengre strekninger med motorkjøretøyer, eventuelt med skip, flyvemaskin og helikopter.
Korpset ble etablert 14. desember 1948 og ble tildelt sin kongelige tittel av kong Georg VI. Infanteriskolen ligger i Singleton i New South Wales.
Birger Amundsen
Birger Amundsen (født 19. mars 1948 i Kjøllefjord) er en norsk journalist, forfatter og fotograf. Amundsen er utdannet journalist ved Norsk Journalisthøgskole i Oslo (1983–1985). Han har arbeidet i NRK/Marienlyst som journalist i årene 1985–2005, blant annet i Radiodokumentarredaksjonen hvor han har vunnet flere internasjonale priser. Prix Futura, Berlin 1989, Special Commendation for Blod og spekk til begjær. Prix Italia 1996 førstepris for radiodokumentaren Svart hånd. Hvit snø. Prix Europa 2004 førstepris for radiodokumentaren Jævelens verk. I tillegg er han ansvarlig for tv-dokumentaren ''Kapp Heer. Sovjetunionens hemmelige base på Svalbard'' (1996), Ryke Yse. Han har også produsert en rekke frie kortfilmer sammen med Knut Erik Jensen: Svalbard i Verden (1983), Kald Verden (1985), Min Verden (1988), Fanget av lyset (1989) og Don´t Play Me A Symphonie (2020).
Amundsen har overvintret flere sesonger på Svalbard som ingeniør. Sesongen 1973–74 ved ESRO (European Space Research Organisation) i Ny-Ålesund på Svalbard. Sesongen 1976–77 og 1979–80 som driftsansvarlig for Norsk Polarinstitutts forskningsstasjon i Ny-Ålesund. Han har også deltatt i en rekke vitenskapelige isbjørnekspedisjoner til Kong Karls Land, Nordaustlandet og Edgeøya for Norsk Polarinstitutt.
Han har utgitt en rekke bøker fra Svalbard og var redaktør av Svalbardposten (2005–2013).
Fischbach
Fischbach (luxembourgsk: Fëschbech; fransk: Fischbach) er en kommune og et tettsted i storhertugdømmet Luxembourg. Kommunen, som har et areal på 19,61 km², ligger i kantonen Mersch. I 2005 hadde kommunen 684 innbyggere.
California-koronavarianten
California-koronavarianten er to temmelig like varianter av SARS-CoV-2-viruset, virus som forårsaker covid-19. De er begge klassifiserte som variants of concern og kan skjelnes som:
Eduard-Michael Grosu
Han representerte Romania under Sommer-OL 2020 i Tokyo, hvor han ikke fullførte herrenes fellesstart.
Burmaspettmeis
Burmaspettmeis (Sitta victoriae) er en fugl i spettmeisfamilien.
Vitalianus
Biografi
Ifølge Liber Pontificalis kom Vitalianus fra Segni, og farens navn var Anastasius. Ellers er ingenting kjent om hans liv innen han ble valgt til pave.
Etter pave Eugenius Is død 2. eller 3. juni 657 ble Vitalian valgt til hans etterfølger, ble bispeviet og intronisert den 30. juli. I likhet med sin forgjenger forsøkte Vitalian å gjenopprette et godt forhold til Konstantinopel ved vennlige gester overfor den bysantinske keiser Konstans II og bane vei for en løsning på den monoteletistiske strid.
Han sendte brev (synodica) med utsendinger der han erklærte seg valgt til pave til keiseren og patriarken Peter av Konstantinopel som ble trukket mot monoteketismen. Keiseren bekreftet den romerdke kirken privilegier og sendte dyrebare manuskripter av evangeliene som gave til Peterskirken. Patriark Peter sendte også et svar der han forsvarte monoteletismen, men fikk det til å se ut som at dette var i samsvar med den nye paves standpunkt. Dialogen mellom Roma og Konstantinopel ble gjenopptatt gjennom et gjensidig forbehold om dette dogmatiske spørsmål, og pave Vitalians navn ble medtatt i den bysantinske kirkens diptyker - han ble dermed den eneste pave hvis navn er nevnt der mellom pave Honorius I (død 638) og det sjette økumeniske konsil 680-681. Pave Vitalian fikk et tolv dager langt besøk av keiser 663, midt under kampanjen mot langobardene, da keiseren ga gaver til kirken og mottok palliet av paven ved messen. På hjemreisen stanset keiseren på Sicilia; der var han var så brutal mot befolkningen at han ble henrettet i Siracusa i 668.
Paven støttet hans sønnen Konstantin IV Pogonatus mot en rival og hjalp ham med å bestige tronen. Den nye keiseren holdt ikke fast farens dekret (typus) om monoteleismen, og pave Vitalian prøvde å bruke dette for å vinne ham over til sin stilling. Dette førte imidlertid til at patriarken av Konstantinopel, Theodor (fra 678), fjernet Vitalians navn fra diptykene. Det var ikke før det sjette konsil at kampen mot monoteletismen var over, og da ble Vitalians navn gjenopptatt i den bysantinske kirkes diptyker.
Kunståret 1646
Kunståret 1646 er en oversikt over hendelser, fødte og avdøde kunstnerpersonligheter i 1646.
Vitalianus
Biografi
Vitalian hadde stor suksess overfor England, der kirken stod splittet mellom angelsaksiske og britiske geistlige som holdt på hver sine forskjellige kirkelige skikker. På synoden i Streaneshalch (Whitby) anerkjente kong Oswy av Northumberland den romerske påsketradisjon og romernes former for tonsur. Han og kong Egbert av Kent sendte presten Wighard til Roma for konsekrasjon etter at erkebiskop Deusdedit av Canterbury døde i 664, men Wighard døde i Roma. Pave Vitalian skrev deretter til kongen og lovet å sende en passende biskop til England så snart som mulig. Hadrian, abbed i et kloster nær Napoli, ble utnevnt, men han anså seg selv som uverdig og anbefalte i stedet munken Theodor av Tarsus, som kunne både gresk og latin, og som var i Roma. Theodor ble bispeviet av pave Vitalian den 26. mars 668, og sammen med Hadrian ble han sendt til Canterbury, hvor alle de stridende partene anerkjente ham som overhode for den engelske kirke, og Vitalian ga ham de samme privilegier som Gregor den store ga erkebiskop Augustin.
Erkebispesetet Ravenna var et problem for Roma ettersom erkebiskopen der, Maurus (648-671), prøvde å frigjøre seg fra Roma og gjøre erkebiskopsrådet til autokefalt. Da Vitalian sendte bud på ham for å få ham til å redegjøre for sine teologiske standpunkter, nektet han å innfinne seg og erklærte seg uavhengig av Roma. Paven ekskommuniserte ham, men erkebiskopen svarte med selv å ekskommunisere selve paven. Keiser Konstans II stilte seg på erkebiskopens side og utferdiget et dekret som skilte Ravenna fra Romas jurisdiksjon, og bestemte at erkebiskopen der i fremtiden skulle motta palliet fra keiseren. Maurus' etterfølger, Reparatus, ble så senere konsekrert av tre av hans egne biskoper og mottok palliet av keiseren. Det var ikke før pave Leo II (682-683) at erkebispedømmet i Ravenna igjen kom tilbake til den romerske fold.
Vatialian hadde også muligheten til å utøve suveren makt over østkirken som dens øverste dommer. Biskop Johannes av Lappa av Kreta var blitt avsatt av en synode under metropolitten Paulus, og henvendte seg deretter til paven, og ble av den grunn fengslet. Imidlertid klarte han å rømme og dro til Roma, hvor pave Vitalian avholdt en synode i desember 667 for å undersøke saken, og erklærte Johannes uskyldig. Vitalian skrev et brev til metropolitten Paulus og krevde at Johannes ble gjeninnsatt som biskop og gjenvinne sitt kloster. Samtidig krevde paven at metropolitten skulle avsette to diakoner hadde som giftet seg etter at de var blitt diakonviet.
Pave Vitalian er gravlagt i Peterskirken.
Frilset naturreservat
Frilset naturreservat ligger langs østsiden av Vorma fra Jøndalsåa i Eidsvoll nesten ned til grensa mot Nes kommune. Området preges av raviner i tidligere tiders fjord- og havavsetninger. Vegetasjonen er for en stor del gråor-almeskog og gråor-heggeskog på høy bonitet. Dette er en sjelden og truet naturtype. Her er også noe blandingsskog på mer grunnlendt mark, som gir stor biologisk variasjon i området.
Sako TRG
Sako TRG er en serie finske sylinderlås-skarpskytterrifler produsert av Sako. Det finnes flere modeller, hvorav de mest vanlige er TRG-22 og TRG-42. TRG-21 og 41 er eldre varianter.
Brighton & Hove Albion WFC
Brighton & Hove Albion Women Football Club er et engelsk kvinnefotballag tilknyttet Brighton & Hove Albion FC. Klubben spiller i FA Women's Super League, det øverste nivået i engelsk kvinnefotball.
Sako TRG
M995 TRG-S og M995 TRG-S Magnum har åpning på glidekassens oppside, mens TRG-22 og TRG-42 har smal utkasteråpning på siden. Ellers er M995 svært like de andre forannevnte TRG-variantene.
I 2011 introduserte Sako TRG M10-modellen, som er en skarpskytterrifle hvor man enkelt skal kunne bytte patrontype. M10 er designet for å være et modulært våpen, og deler ikke glidekasse eller andre deler med med de andre TRG-modellene.
Klovn (sesong 4)
Sesong 4 av TV-serien Klovn gikk første gang på dansk TV, TV 2 Zulu, høsten 2006. Sesongen på 10 episoder er også tittelert «Sidste chance».
Brighton & Hove Albion WFC
I september 2017 ble den tidligere engelske landslagssjefen Hope Powell ansatt som hovedtrener. Klubben spilte sin første sesong i FA WSL 1, det øverste nivået for kvinnefotball i England, i 2018–19-sesongen.
Klovn (sesong 4)
Faste skuespillere var:
Brighton & Hove Albion WFC
Spillerstall
''oppdatert 7. januar 2023.''
Klovn (sesong 4)
Episode 32
«Hjem til far» ble første gang sendt 16. september 2006.
Frank og Casper har tatt turen hjem til Franks far på Jylland. Casper liker ikke seg på bondelandet, og det går sterkt utover alle innbyggerne. Verre blir situasjonen da Frank og Casper må flykte fra et bordell nakne, og uheldigvis havner hjemme hos en politiettersøkt pedofil bonde.
Episode 34
«På Bornholm» ble første gang sendt 2. oktober 2006.
På Bornholm ligger det et sommerhus som Frank, Mia, Casper og Iben drømmer om å kjøpe. De tar turen for å se på huset og vise seg som verdige kjøpere, men som vanlig er det mye som ikke går etter planen. Casper og Frank skal se seg rundt, men må spille bridge med noen damer på et naturistområde. Alle blir smittet av salmonella og blir dårlige. Frank går på do ute siden det er kun et toalett i huset og kommer i skade for å tørke seg i rompa med det danske flagg som skal bli heiset opp på en markering dagen etter.
Ringerikstjern
Ringerikstjern er et tjern i Sørkedalen i Oslo kommune. Tjernet ligger 236 moh.
Siri Thue
Siri Thue (født 1972 i Trondheim) er en norsk forfatter.
Ivar Bjørklund
Ivar Bjørklund er professor i kulturvitenskap ved UiT Norges arktiske universitet og forsker om interetniske relasjoner i Nord-Norge. I 2019 var han med-redaktør og medforfatter i tobindsverket Erindringer – samiske beretninger om Kautokeino-opprørets bakgrunn, etikk og moral, som på samisk ble gitt ut som Muitalusat.
Siri Thue
I 2018 var hun blant dem som mottok Trondheim kommunes kulturstipend.
Maran (andre betydninger)
Maran kan vise til:
Hærens våpengrener og troppearter
Hærens våpengrener og troppearter er den norske Hærens hovedavdelinger inndelt etter hvilke forsvarsoppgaver de har. Våpengrenene utfører sitt virke direkte i striden, mens troppartene understøtter striden. Disse begrepene blir ofte benyttet galt og feilaktig omtalt som «våpenart». Våpengren må ikke forveksles med forsvarsgren.
Personellet i våpenartene og troppeartene bærer ulike våpenmerker på kragen eller jakkeslaget på uniformen.
Paul Daumont
Paul Daumont (født 1. september 1999) er en burkinsk syklist.
Han representerte Burkina Faso under Sommer-OL 2020 i Tokyo, hvor han ikke fullførte herrenes fellesstart.
Opptjenn
Opptjenn (eller Opptjenna) er to vann mellom Fosser og Bjørkelangen i Aurskog-Høland kommune i Viken.
Statsministerens stedfortreder (Sverige)
Statsministerens stedfortreder er i Sverige en funksjon som en statsråd har som erstatter statsministeren under hans/hennes fravær og således skal kunne avlaste statsministeren og lede regjeringens arbeid når statsministeren er forhindret fra å gjøre dette.
En betegnelse på denne personen har ofte vært visestatsminister.
Om ingen særskilt stedfortreder har blitt utnevnt, overtas oppgaven av det statsrådet som har lengst sammenlagt tjenestetid i regjeringen. Om flere har vært statsråder like lenge, blir det den av dem som er eldst i alder som overtar denne oppgaven (senioritet).
Betegnelsen visestatsminister er særskilt vanlig i koalisjonsregjeringer og tildeles der i allmennhet partilederen for det nest største partiet i regjeringen.
Foruten avlastningsfunksjonen kan en stedfortreder ha andre arbeidsoppgaver, noe som imidlertid skifter avhengig av innehaveren. En særskilt utnevnt stedfortreder kan enten ha sitt arbeid lagt helt til statsrådsberedningen (slik var eksempelvis tilfellet med Bosse Ringholm i regjeringen Persson 2004–2006) eller samtidig inneha en annen ministerpost (for eksempel Bengt Westerberg som på samme tid var sosialminister og statsministerens stedfortreder i regjeringen Bildt 1991–1994). Den første særskilt utnevnte stedfortrederen var folkpartisten Per Ahlmark (som samtidig var arbeidsmarkedsminister) i regjeringen Fälldin I.
I Sverige har tidligere visestatsminister blitt brukt som vanlig betegnelse for den som er stedfortreder for statsministeren, men i regjeringen Löfven, som tiltrådte 3. oktober 2014, ble Åsa Romson kalt visestatsminister uten formelt å være statsministerens stedfortreder, noe som ble allment kjent over ni måneder senere i samband med at statsminister Stefan Löfven hadde blitt ført akutt til sykehus i ambulanse. Under regjeringsomdannelsen 25. mai 2016 etterfulgte Isabella Lövin Romson som visestatsminister. Romsons/Lövins tittel visestatsminister var kun seremoniell, uten faktisk innhold. Noen formell utnevnelse av statsministerens stedfortreder fant ikke sted i Regjeringen Löfven, og rollen ble da tildelt den statsråden som hadde lengst tjenestegjøringstid, som var utenriksminister Margot Wallström.
Liste over statsministerens stedfortredere
Innehavere av stillingen i kursiv stil betegner en person ikke har vært formelt utnevnt til visestatsminister, men som av ovennevnte senoritetsgrunner har vært stedfortreder for statsministeren i perioder da ingen særskilt visestatsminister har vært utnevnt.
Kay Otto Nilssen
Kay Otto Nilssen (født 1962) er en norsk tidligere judoutøver som representerte Vennesla JK.
Han vant 15 NM-gull i perioden 1979–1995. Han vant kongepokalen i 1983, 1985, 1990 og 1995.
Heffingen
Heffingen (luxembourgsk: Hiefenech; fransk: Heffingen) er en kommune og et tettsted i storhertugdømmet Luxembourg. Kommunen, som har et areal på 13,34 km², ligger i kantonen Mersch. I 2005 hadde kommunen 880 innbyggere.
Norges Handelshøyskoles Idrettsforening
Norges Handelshøyskoles Idrettsforening (NHHI) er en del av Norges Handelshøyskoles studentforening og består av rundt 1300 medlemmer. NHHI blir drevet av et hovedstyre på seks representanter som har ansvaret for den daglige driften av idrettslaget. Styret legger forholdene til rette for å gi studentene ved NHH et godt og variert treningstilbud, med fokus på breddeidretten.
I tillegg til fotball, håndball, innebandy, sykkel, golf, basketball og volleyball består for øvrig NHHI av utradisjonelle idretter som lacrosse, motbakkeløp og softball. Dette bidrar til et bredt spekter på idretten, og at idrettene er tilpasset behovet til hver enkelt student på NHH. Idrettsforeningen vokser stadig, og består i 2018 av 54 grupper innen 34 forskjellige idretter.
NHHI har arrangert Merinobakkeløpet hver vår siden 2008.
Fotball
Norges Handelshøgskoles Fotballklubb (stiftet i 2005) er en norsk fotballklubb fra Bergen i Hordaland, som spiller sine hjemmekamper i Åstveit Idrettspark.
Søramerikansk mesterskap i basketball for menn 2012
Søramerikansk mesterskap i basketball for menn 2012 ble arrangert i Resistencia i Argentina i 2012.
Hell’s Kitchen
Hell’s Kitchen har flere betydninger:
Vaclav Havlik (1884-1945)
Václav Havlík (født 24. november 1884 i Praha, død 25. januar 1945 i Praha) var en tsjekkoslovakisk dukketeaterpioner.
Han var far til dukkemakeren Václav Havlík jr., som laget dukkene som ble benyttet i Oslo Nye Dukketeaters forestilling Prologus fra Ulysses von Ithacia - eller en Tydsk Comoedie (1966).