cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Chad Kroeger
Samarbeid
Chad Kroeger er med på den nye Timbalandalbumet Shock Value 2 med sangen «Tomorrow In A Bottle", Sebastian er også med i denne sangen. I 2010 var han med å synge, sammen med Ludacris og gitarist Zakk Wylde, på My Darkest Days sin singel "Porn Star Dancing."
Aracatu
Aracatu er en kommune i delstaten Bahia i nordøstregionen av Brasil.
ITunes Store
iTunes Store er en nettbasert musikkbutikk fra Apple som lar brukere søke i en stor samling av artister. Den er integrert i musikkspilleren iTunes, og tillater brukerne å kjøpe og laste ned musikkfilene, enten en enkelt sang eller hele album. Det er også mulig å kjøpe og laste ned TV-serier og musikkvideoer. Butikken markedsfører også Apples iPod.
Historie
Tjenesten startet virksomheten i USA den 28. april 2003. Den 10. mai 2005 startet musikkbutikken skandinaviske utgaver av tjenesten. Tjenesten har siden lanseringen vært den dominerende musikktjenesten på nettet – Apple annonserte i en pressemelding den 23. februar 2006 at tjenesten hadde nådd én milliard nedlastinger. Musikkbutikken hadde da et utvalg på over 3500 musikkvideoer, 35 000 podcasts, 16 000 lydbøker og mer enn 2 millioner sanger.
iTunes Plus
Apple kunngjorde 30. mai 2007 at det var mulig å laste ned DRM-fri musikk med høyere kvalitet fra iTunes Store over hele verden. Det het iTunes Plus, som for 10 kroner per låt tilbyr DRM-fri musikkspor med 256 kbps AAC enkoding. Dette gjelder bare musikk fra EMI. iTunes Plus-låter som er kjøpt på iTunes Store kan spilles av på alle iPod-er, Apple Macintosh-er eller PC-er, Apple TV og iPhone, samt andre digitale musikkspillere som støtter Advanced Audio Coding.
iTunes vil tilbyr fortsatt hele sin katalog med mer enn fem millioner sanger i, 128 kbps AAC enkoding, for 8 kroner per låt, parallelt med iTunes Plus-versjonene i høyere kvalitet. Kundene vil også enkelt få muligheten til å oppgradere sitt musikkbibliotek med tidligere kjøpte EMI-innhold til iTunes Plus for bare 2 kroner per sang eller 24 kroner for de fleste album.
Den 17. oktober 2007 kunngjorde Apple at iTunes Plus-tilbudet i iTunes Store vil bli utvidet til å gjelde over 2 millioner sanger. Samtidig reduseres prisen til samme nivå som vanlige sanger, 8 kroner. iTunes Plus sangene er fortsatt i 256 kbps AAC og uten DRM.
Stuping under Middelhavslekene 1983
Stuping under Middelhavslekene 1983. Stuping var en av flere sporter under de niende middelhavslekene som ble arrangert i Casablanca i Marokko i perioden 3. til 17. september 1983. Det var åttende gangen som stuping var med på programmet under Middelhavslekene. Det ble konkurrert i tre øvelser, to for menn og en for kvinner. Mennene konkurrerte i 3 meter sviktstup og ti meter tårndtup og kvinner i 3 meter sviktstup. Italia ble beste nasjon, de vant alle tre gullmedaljene.
ITunes Store
iTunes Plus
Flere plateselskaper har fulgt EMI og artister fra Sub Pop, Nettwerk, Beggars Group, IODA, The Orchard og mange andre har gjort sin musikkatalog tilgjengelig uten DRM.
Fra og med begynnelsen av april 2009 er all musikk på iTunes Store DRM-fri.
Tilgjengelighet
iTunes Store er tilgjengelig i de landene merket blått. I de mørkeblå landene er butikken tilgjengelig på landets offisielle språk, mens i de lyseblå landene er butikken kun tilgjengelig på engelsk.
Kritikk
Den 25. januar 2006 klaget Forbrukerrådet iTunes Music Store inn for Forbrukerombudet, fordi de mente vilkårene brukerne må samtykke i for å bruke tjenesten strider mot norsk lov. Forbrukerombudet vurderte vilkårene som lovstridige, og ga den 7. juni 2006 tjenesten en frist på to uker til å komme med utkast til nye vilkår, men tjenesten fikk innvilget ny frist til 1. august.
Alocoderus mineti
Alocoderus mineti er en art av biller som hører til familien skarabider (Scarabaeidae) i gruppen skarabider (Scarabaeoidea).
Levevis
Disse billene lever i møkk og er hyppigst på steder der husdyr beiter.
Utbredelse
Arten er utbredt i Marokko innen den palearktiske sone.
Bobbie of the Ballet
Bobbie of the Ballet er en amerikansk stumfilm fra 1916, regissert av Joe De Grasse.
Handling
Den unge ballett-danseren Bobbie Brent har mistet begge foreldrene sine, og må ta vare på seg selv og sin yngre bror og søster. For å beholde barna sammen hos henne later Bobbie som om de er hennes egne barn, og ikke hennes yngre søsken.
Men Jack Stinson, kjæresten hennes, blir forferdet over dette bedraget og avslutter forholdet deres. Imidlertid er Jacks tidligere kjæreste Velma fremdeles veldig misunnelig på Bobbie og forholdet deres. Hun kommer derfor på et opplegg for å bli kvitt henne en gang for alle, slik at hun kan beholde Jack helt for seg selv.
Western Water Catchment
Western Water Catchment er et nedbørsfelt uten nevneverdig bebyggelse vest i Singapore. Det har fire reservoarer: Tengeh-reservoaret, Poyan-reservoaret, Murai-reservoaret og Sarimbun-reservoaret. Området brukes til øvelser av det singaporske forsvaret og er stengt for allmennheten.
Omagh (distrikt)
Omagh er et administrativt distrikt i Tyrone i Nord-Irland. Det har navn etter administrasjonssenteret Omagh, og er etter areal det nest største distriktet i Nord-Irland.
Eremitageslottet
Eremitageslottet (ofte bare Eremitagen) er et kongelig lystslott i senbarokk som ligger på det høyeste punkt i Eremitagesletten i Jægersborg Dyrehave nord for København. Slottet ligger i et kulturlandskap anlagt som jaktterreng av Christian V fra 1690-årene.
Effisiens (andre betydninger)
Effisiens er i hvilken grad man mininerer sløsing av ressurser.
Eremitageslottet
Slottet har mansardtak og ble reist etter tegninger av arkitekt Laurids de Thurah i 1734 for Christian VI som et sted der kongen kunne holde taffel under sine parforsejakter og har aldri vært tenkt å fungere som residens. Tidligere fantes det en «taffelmaskin» som kunne heise et dekket bord – eremitagebord – opp fra kjelleren til spisesalen, slik at kongen og hans gjester kunne innta middagen uten tjenere, eller «en ermitage» (i ensomhet), derav navnet på slottet.
Effisiens (andre betydninger)
Effisiens kan også referere til:
Eremitageslottet
Eremitageslottet har tilhørt staten siden grunnloven ble underskrevet i 1849 og forvaltes av Styrelsen for Slotte og Kulturejendomme. Det er stilt til rådighet for kongehuset og brukes av dronning Margrethe II og den kongelige familie til kongejakter og i forbindelse med den årlige Hubertusjakten. Slottet er fredet.
Eremirageslottet og parforsejakten ble oppført på den danske verdensarvlisten i 2015.
Historie
Da Christian V var kronprins hadde han besøkt Ludvig XIV av Frankrike og deltatt i hans parforsejakter. Dette var en jaktform hvor jegere til hest og med hunder forfulgte en kronhjort til den var utmattet og ikke lenger i stand til å løpe. Deretter holdt hundene hjorten fast og den fornemste jaktdeltageren drepte byttet med et sverd eller spyd. I januar 1670 døde Christian Vs far, Frederik III og Christian tok over den dansk-norske tronen. Samme år tok han initiativ til å utvide og gjerde inn Dyrehaven slik at han kunne drive jakt i området. Dette medførte at befolkningen ble tvangsflyttet og landsbyen Stokkerup lagt ned.
Den første Eremitagen
I 1694 fikk Christian V reist et lysthus på tomten til en av de nedlagte gårdene i Stokkerup. Det var et bindingsverkhus på 90 kvadratmeter over en kjeller. Her var det spisesal og kongen hadde sitt eget kabinett og i kjelleren var det blant annet stue og kjøkken. Christian V omtaler stedet som «Heremitagen udi Dyrehaffuen» i et dagboknotat fra 1696. Bak dette prosjektet sto arkitekt Hans van Steenwinckel den yngste. Imidlertid opptrer Ole Rømers navn også flere ganger i regnskapene. Det var Rømer som konstruerte det første eremitagebordet som var en integrert del av bygningen.
Også Frederik IV, Christian Vs sønn, brukte Eremitageslottet med jevne mellomrom. Han gjorde eremitagebordet kjent i Europa; både August II av Polen og Peter I av Russland var på besøk og deltok i jakt i Dyrehaven og begge fikk senere anlagt lysthus med eremitagebord.
Christian VIs jaktslott
Da Christian VI overtok tronen etter faren Frederik IV i 1730 fikk han bygningen satt i stand av Johan Cornelius Krieger året etter. Kongen startet det som skulle ha blitt en omfattende restaurering under ledelse av Laurids de Thurah i 1734. Etter at håndverkerne kom i gang med arbeidet samme år viste det seg snart at den var i svært dårlig stand og det ble besluttet å rive den til fordel for et nytt bygg.
Nerazzurri
Nerazzurri betyr "svart og blått" på italiensk, og er kallenavnet til to italienske fotballklubber.
Eremitageslottet
Christian VIs jaktslott
Christian VI kom ikke til å benytte slottet i særlig grad, han opphevet også parforsejakten. Da hans sønn, Frederik V, ble konge som 23-åring gjenopplivet han parforsejakten og den medfølgende festivitas på slottet. Aktivitetene fortsatte under Christian VII, mens Struensee hadde den reelle makten i kongeriket.
Som kronprins var Frederik VI ofte på jakt i Dyrehaven, som regel sammen med den unge prins Christian Frederik, den senere Christian VIII, og slottet var ofte rammen om disse jaktene. Imidlertid satte engelskmennenes invasjon og beleiring av København en stopper for festlighetene. Engelskmennene tok for seg både av Dyrehavens hjorter og skogen, akkurat som slottet ofte huset de ubudne gjestene.
Etter freden i Kiel endret Frederik VI bruken av Dyrehaven. Kongen ble mer militaristisk innstilt og Eremitagesletten ble benyttet til store tropperevyer og militærøvelser. Slottet var i bruk igjen, men nå til frokoster for kongen og militærfolk i forbindelse med øvelsene.
Da Christian VIII ble konge i 1839 ble jakten tatt opp igjen og Eremitagen ble i den forbindelse igjen brukt til selskapelighet. Som noe nytt i tiden ble slottet sentrum for store forsamlinger og møter.
Etter at Frederik VII overtok som konge i 1848 ble stedet ofte brukt til politiske møter og det ble avholdt statsråd der. Tronfølgeloven av 31. juli 1853 ble underskrevet på slottet og den første store grunnlovsfesten ble avholdt den 5. juni 1854.
Bygningen
Første etasje domineres av en stor spisesal som er rikt utsmykket med marmor, stukk og speil samt marmorert treverk. Kabinettene som er plassert i den sydlige delen av bygningen er i senbarokk mens de nordlige delene er i rokokko. I øverste etasje er det innredet oppholdrom for personalet. Kjøkkenet er sentralt plassert i kjelleren under spisesalen. Langs gavlen mot syd går en trapp gjennom hele huset. Veggene i trapperommet er pyntet med kakler med jaktmotiver.
Taffelmaskinen
Snekkermester Johan Jeremias Reusse satte opp en taffelmaskin i 1736. Den hadde bord og forskjellig tilbehør. En heiseanordning gjorde at man kunne la et veldekket bord stige opp via en lem i gulvet og opp i spisesalen. Man fikk tekniske problemer med maskinen og det ble senere konstruert en ny etter ordre fra Nicolai Eigtved. Men også denne måtte stadig til reparasjon og på slutten av 1700-tallet ble den fjernet.
Restaureringer
Ferdinand Meldahl sto for en omfattende restaurering på 1880-tallet. Han begynte med å legge om og reparere trappene mot vest i 1882. I 1885-86 fikk han med hjelp fra kunstnere, restaurert de skulpturene slottet var smykket ut med opprinnelig. Kroner, skjold og monogrammer ble forgylt. Bygningen ble også gått gjennom innvendig og de gamle overmalte dekorasjonene ble avrenset og restaurert.
Reinskar kapell
Byggverket er i tre og har 108 plasser. Beliggenhet i Reinskar på Reinøya. Vigslet 04.12.1988. Langkirke i tre. 108 sittepl. Arkitekt: Ric. Bjørn A/S. Tanken om å få bygd et kapell på den tomta som avdøde Mathilde Olaisen vederlagsfritt stilte til rådighet for Langsund kapell og bedehusforening (som det den gang het), er ikke av ny dato. Allerede den 17.12.1942 startet innsamlinga ved at lensmannen i Karlsøy, Sverre Hoel, stemplet to kladdebøker som ga tillatelse til å samle inn kr 1 000,- på hver bok, en for Langsundområdet på Ringvassøya og en for Karlsøys del på Reinøya. Pengene skulle brukes til både kapell og kirkegård. Den 31.08.1946 ble tomta skylddelt og størrelsen på den ble målt til førti meter lang og tjueseks meter bred. Men det skulle gå over 40 år før kapellet ble bygd på tomta. Først i 1986 ble det fortgang i planlegginga. Kirkeforeninga tok initiativet og alle lokale krefter ble engasjert for å samle inn penger. Det ble gjennomført en rekke utlodninger, kakeauksjoner, loppemarkeder, salgsmesser, kronerulling, samt gaver fra private givere m.m. Og folk var med og givergleden stor. I tillegg til de innsamlede midlene, ble det tatt opp lån på kr 350 000,- og det ble gitt tilskudd fra kommunen på kr 200 000,-. Det ble også gitt tilskudd fra Den norske Kirkes landsfond på kr 30 000,- og tilskudd fra KUD på kr 39 000,-. 30.05.1988 startet grunnarbeidet og 13.06.1988 ble grunnsteinen til kapellet lagt ned av Margith Olsen og Birger Lilleby. Med en betydelig dugnadsinnsats fra de mange frivillige sto bygget ferdig i slutten av 1988. Og 04.12.1988 ble kapellet vigslet av biskop Arvid Nergård. Tidligere ble Stakkvik skole benyttet til kirkelige handlinger. Så når kapellet sto ferdig, ble alt av dekketøy, duker, lysestaker etc. overført kapellet. I 1990 kom det alterring og høyttaleranlegg og i 1994 ble det anskaffet grønn og rød messehagel. Samme år ble det også anskaffet utstyr til pynting ved gravferd. Flombelysning av kapellet var på plass i 1995 og automatisk ringeanlegg ble montert i 2000. Alt dette av innsamlete midler. Altertavla med inskripsjonen ”Veien til Emmaus” ble i 1999 gitt av Borgny Larsen, Mary Lillebye Sørensen og Otto Klemetsen. I tillegg til de kirkelige handlinger benyttes kapellet i dag av privatpersoner til møter, jubiléer, feiring av åremålsdager med mer.
Iran under Vinter-OL 2002
Iran under Vinter-OL 2002. To mannlige sportsutøvere fra Iran deltok i alpint og langrenn under Vinter-OL 2002 i Salt Lake City i USA. Iran, som deltok for sjuende gang i et vinter-OL, vant ikke noen medaljer. Beste plassering var en 76.-plass i langrenn for menn. Alpinisten Bagher Kalhor var Irans flaggbærer under åpningsseremonien.
Huozhou
Huozhou (kinesisk: 霍州; pinyin: Huòzhōu) er et byfylke i provinsen Shanxi i Folkerepublikken Kina. Det ligger i byprefekturet Linfen.
Befolkningen var på 271,676 innbyggere i 1999.
Kulturarv
Hallen Huozhou zhoushu datang (霍州州署大堂) med Huozhou keramikkbrenneri (Huozhou yaozhi, 霍州窑址) fra Songdynastiet til og med Yuandynastiets tid, Guanyintempelet (Huozhou Guanyin miao, 霍州观音庙) og Wahuangtempelet (Wahuang miao, 娲皇庙) er oppført på Folkerepublikken Kinas liste over verneverdige kulturminner.
Samferdsel
Kinas riksvei 108 løper gjennom området. Riksveien begynner i Beijing og fører via Taiyuan, Xi'an og Chengdu sør til Kunming i den sørvestlige provinsen Yunnan.
Silje Øyre Slind
Silje Øyre Slind (født 9. februar 1988) er en norsk langrennsløper som representerer Oppdal IL og Team Aker Dæhlie.
I NM på ski 2010 vant hun bronse i lagsprint, sammen sin tvillingsøster Astrid Øyre Slind. Silje fikk sin første pallplass i verdenscupen da hun ble nummer to på sprint klassisk i prøve-OL i Pyeongchang 3. februar 2017.
Hennes tre år yngre søster Kari Øyre Slind er også langrennsløper. Disse tre søstrene gikk på Oppdals lag som ble norgesmestere på 3x5 km stafett både på Røros i 2015 og i 2019 i Meråker.
What They Say
Om sangen
I et intervju med den greske tv-kanalen Skai TV fortalte Vernicos at han skrev og produserte «What They Say» som 14-åring. Sangen ble skrevet under nedstengningen i forbindelse med koronapandemien, da Vernicos for første gang i sitt liv opplevde å være i en svært stresset tilstand.
Både han og faren mente sangen var den beste han hadde skrevet til da. Vernicos sendte låten inn til den greske kringkasteren ERTs konkurranse for å finne Hellas' bidrag til Eurovision Song Contest 2023.
I en pressemelding fra Vernicos' plateselskap, Panik Records, hyller sangen de yngre generasjoner som «tør å drømme og skape, tross vanskeligheter».
Eurovision Song Contest
«What They Say» ble høsten 2022 sendt inn til ERTs konkurranse for å finne Hellas' bidrag til Eurovision Song Contest 2023.
Gjennom en utvelgelsesprosess i flere ledd, ble Vernicos kunngjort som én av tre finalister 19. januar 2023. Gjennom en siste avstemning fra et seerpanel og en fagjury ble Victor Vernicos og «What They Say» valgt til vinner, og dermed det greske bidraget til konkurransen i Liverpool.
Hellas deltok i semfinale 2 torsdag 11. mai i Liverpool. Der ble «What They Say» nummer 13 av 16, og kvalifiserte seg ikke til finalen lørdag 13. mai. Dette var første gang siden 2018 at Hellas ikke nådde en Eurovision-finale.
Santa Prisca (Taxco)
Templo de Santa Prisca er en stor kirke som befinner seg i Taxco i Mexico. Med sine to 40 meters høye tårn, sin churriguresco fasade og en flislagt kuppel, gjenspeiler den kirkens indre utseende, som domineres av forgylt utsmykking. Her finner du også et tysk orgel i tre. Kirken ble bygget av den spanske sølvbaronen José de la Borda fra februar 1751 til desember 1758. Dette er et av de flotteste eksemplene på churriguresco-stilen, den siste fasen av meksikansk barokk.
Araci
Araci er en kommune i delstaten Bahia i nordøstregionen av Brasil.
Aserbajdsjan under EM i friidrett innendørs 2019
Aserbajdsjan deltok under EM i friidrett innendørs 2019 fra 1. til 3. mars 2019 i Emirates Arena i Glasgow i Skottland og kom på delt 10. plass i medaljestatistikken.
Sarykamysjsjøen
Sarykamysjsjøen (turkmensk: Sarygamyş köli, usbekisk: Sariqamish, russisk: Сарыкамышское озеро – Sarykamysjskoje ozero) er en i sin nåværende form antropogenisk oppstått innsjø i Sentral-Asia. Den ligger sørvest for Aralsjøen, på grensa mellom Turkmenistan og Usbekistan. Den ligger på 5 moh og med et areal på ca. 5000 km². Innsjøen er endorheisk, og vannstanden varierer med tilførselen av vann.
Den sterke ekspansjonen av kunstig vanning under Sovjetunionen, for å øke produksjonen av bomull i Amu-Darjas nedslagsfelt, medførte utbygginger av kanaler og andre strukturer langs elva. Som følge av endringene i elveløpet fant det i 1971 sted et nytt gjennombrudd av vann fra Amu-Darja, gjennom dens gamle arm Darjalyk (Дарьялык), fram til Sarykamysjsenkningen. Dette har medført at Sarykamysjsjøen, i motsetning til den sterkt skrumpende Aralsjøen, kontinuerlig har vokst i størrelse siden da, til den i dag har en overflate på over 5000 km². Vannspeilet ligger nå på 5 moh.
Sjøen består for en stor del av avløpsvann fra jordbruksvirksomhet, som blant annet inneholder pesticider og herbicider. Tross disse økologiske problemene blir det nå drevet fiskerier i sjøen.
Tysse (Samnanger)
Tysse er kommunesenteret i Samnanger kommune i Vestland fylke. Det inngår i tettstedet Haga, som har innbyggere per 1. januar.
Stedet har skole, bibliotek og tannlege. Samnanger kommunehus ligger også på Tysse. Like ved Tysse ligger også Sætervika leirsted. I forbindelse med valget av Tysse som kommunens tusenårssted er det etablert en kultur- og aktivitetssti på stedet.
Central Water Catchment
Central Water Catchment (kinesisk: 中央集水区自然保护区) er et nedbørfelt og et naturreservat sentralt i Singapore. Naturreservatet dekker et areal på 2889 hektar, og er dermed lands klart største. Det utgjør en grønn lunge i storbyen, og huser blant annet Singapore Zoo, Night Safari og andre naturfasiliteter.
Ytre Sogn prosti
Ytre Sogn prosti var et prosti i Bjørgvin bispedømme i Den norske kirke. Prosten hadde sete i Lavik. I 2013 ble prostiet lagt ned, og sognene ble delt på naboprostiene.
Eivind Arnevåg
Eivind Arnevåg (født 31. juli 1961) er en norsk kristenleder, tidligere fotballspiller og fotballeder.
Arnevåg er daglig leder i Oase, en kristen inspirasjon og fornyelsesbevegelse i Norge.
Arnevåg spilte fotball for KFUM-Kameratene Oslo, og. Han jobbet senere i 36 år i KFUM-Kameratene Oslo som daglig leder og sportslig leder, og den siste perioden som utviklingsleder. Arnevåg driver også selskapet Fotballmentor, som holder foredrag i krets og klubber og har egen «spisskole» som arrangeres i klubber i Norge.
Han er gift med sangeren og forfatteren Merete Føyen Arnevåg.
Keith Norton
Norton var medlem av den lovgivende forsamlingen for delstaten Ontario fra 1975 til 1985, og han var frem til 2005 den øverste kommissær for Human Rights Commission i Ontario. Norton ble utdannet ved Queens University i Kingston, og arbeidet som advokat før han ble valgt inn som oldermann for Kingston i 1972, og han ble utnevnt til varaordfører for byen Kingston i 1974.
Norton ble den 3. februar 1977 innsatt som minister for fellesskap og sosiale tjenester, og holdt denne porteføljen i parlamentet i tiden som fulgte. Norton ble gjenvalgt uten problemer under det provinsielle valget i 1981, og han ble utnevnt til miljøvernminister den 10. april 1981. Som miljøvernminister ble Norton den første kanadiske politikeren som snakket foran en komité for det amerikanske Senatet. Norton ble overført til Helsedepartementet den 6. juli 1983. Etter at han forlot politikken i 1985, begynte Norton som forretningsmann og konsulent, og han utførte arbeider innenfor vannrensing.
Norton forsøkte å vende tilbake til politikken under valget i 1990 da han utfordret politikeren Ian Scott. I 1992 ble Norton utnevnt til det kanadiske Human Rights Tribunal, og han fungerte som dens president fra 1992 til 1995. Den 18. juli 1996, ble Norton utnevnt til kommisjonær for Ontario Human Rights Commission. Han hadde denne stillingen frem til november 2005 og han ble etterfulgt av tidligere ordfører i Toronto, Barbara Hall. Norton arbeidet aktivt for å fremme homofiles rettigheter.
Jules Lapierre
Han representerte Frankrike under vinter-OL 2018 i Pyeongchang, hvor han ble nummer 15 på skiathlonen.
Simeon Simeonov
Simeon Ivanov Simeonov (bulgarsk: Симеон Иванов Симеонов) (født 26. mars 1946 i Sofia, død 2. november 2000 samme sted) er en bulgarsk tidligere fotballspiller som gjennom sin karriere spilte målvakt hos Slavia Sofia og CSKA Sofia. Han fikk også flere landskamper for og deltok i tre verdensmesterskap for hjemlandet.
Simeonov startet sin fotballkarriere i den lokale hovedstadklubben Slavia Sofia i 1964, hvor han spilte frem til 1973. I 1968 ble han kåret til årets fotballspiller i Bulgaria. Hos Slavia Sofia vant han den bulgarske cupen i 1966 og kom til semifinalen i Cupvinnercupen i 1966/1967-sesongen. Han fikk også en sesong hos den rivaliserende klubben CSKA Sofia i 1974 før han måtte legge opp som fotballspiller på grunn av en alvorlig skade.
Landslagskarriere
Simeonov spilte i årene mellom 1964 og 1974 totalt 34 landskamper for. Han var med i den bulgarske troppen under både VM i fotball 1966 i England, VM i fotball 1970 i Mexico og VM i fotball 1974 i Vest-Tyskland, hvor han spilte henholdsvis én kamp, to kamper og var ubenyttet reserve ved det siste mesterskapet.
La Bohème (1916)
La Bohème er en amerikansk stumfilm fra 1916, regissert av Albert Capellani.
Handling
Foreldreløse Mimi blir tatt inn av en gjestgiveri-eier, og begynner som hushjelp. Hun møter Rudolphe, arving etter en overklasse-familie, som redder henne fra uønskede fremstøt fra en alt for full hotell-gjest. Paret blir snart vanvittig forelsket.
Brytegrep
Et grep er en betegnelse på den handling som begås når et menneske bruker hånden til å knipe rundt en gjenstand eller et annet menneske. Det er også mulig å benytte begge hender, dette kalles flerhåndsgrep.
La Bohème (1916)
Handling
Men Rudolphes onkel, M. Durandin, ønsker at Rudolphe skal gifte seg med en venn av familien habs: Madame De Rouvre. Durandin skriver derfor et brev til Mimi, hvor han forteller henne at hun ødelegger livet til Rudolphe.
Brytegrep
Et grep gjøres ofte med fiendtlige hensikter, men det kan også brukes i andre sammenhenger, for eksempel i en hilsesituasjon (se håndtrykk). Når det gjelder grep i sammenheng med slåsskamper, er det vanligste at en person i kampen griper om motstanderens hals eller nakke. Dette er kvelertak, og er forbudt i Norge.
I bryting brukes en rekke grep, for eksempel omvendt livtak.
Centre (Kamerun)
Centre er en region sentralt i Kamerun. Hovedstaden heter Yaoundé som også er nasjonal hovedstad. Regionen hadde i 2010 en befolkning på 3,525,664.
Jordbruk er en viktig næringsvei i Centre-regionen og spesielt kakao-bønner som produseres for salg.
Departementer
Centre består av ti departementer.
Stine Bosse
Stine Bosse (født 21. desember 1960 i Virum) er en dansk forretningskvinne, utdannet cand. jur i 1987. I årene 2003–2011 var hun administrerende direktør i Tryg og konsernsjef for TrygVesta. På bakgrunn av dette har Financial Times utpekt Bosse til blant de 10–15 mektigste kvinnene i Europa. Hun innehar også flere styreverv i det danske forretningslivet.
Åmela kraftverk
Åmela Kraftverk er et vannkraftverk ved Åmelfoten i Dalsfjorden i Volda kommune i Møre og Romsdal.
Storlivatn reguleres mellom 543 og 530 moh og Kvanndalsvatn mellom 529 og 515 moh.
Midlere årsproduksjon er på 128 GWh og installert effekt er på 33 MW.
Kraftverket startet produksjonen i 1977.
Eier er Tussa. Stasjonen ligger 500 meter inne i fjellet.
NSC-68
National Security Council Report 68 (NSC-68) var et 58-siders hemmeligstemplet dokument utgitt av USAs nasjonale sikkerhetsråd den 14. april 1950 i presidentperioden til Harry S. Truman. Dokumentet ble skrevet i den grunnleggende og tidlige fasen av den kalde krigen, og har siden blitt sett på som en av de viktigste historiske dokumentene fra den kalde krigen.
NSC-68 formet USAs utenrikspolitikk i den kalde krigen for de neste 20 årene og har siden blitt betraktet som den grunnleggende malen innenfor amerikanske utenrikspolitikk. Truman signerte offisielt NSC-68 den 30. september 1950. Dokumentet ble avgradert i 1975.
Begynnelsen
I 1949 hadde flere begivenheter forsterket behovet for en bedre koordinering av nasjonal sikkerhetspolitikk. North Atlantic Treaty Organization (NATO) ble følgelig grunnlagt og den militære assistansen fra USA til Europa hadde begynt å sette sitt preg. I tillegg utførte Sovjetunionen sin første prøvesprengning av en atombombe, samtidig som kommunistene tok kontrollen over Kina fra nasjonalistene. Utenriksdepartementet benyttet dermed muligheten til å gjennomgå USAs strategiske politikk og militære programmer, i et motsetningsforhold til USAs forsvarsminister Louis Johnson og hans allierte ved Bureau of the Budget.
En ad hoc-komité bestående av flere departementer ble ledet av Paul Nitze, og deres rapport ble gitt navnet NSC 68 og ble startet i februar 1950 og ferdigstilt i april samme år. Av andre kjente deltagere i studiegruppen var John P. Davies, Robert Tufts, Robert Hooker, Charles E. Bohlen og generalmajor Truman Landon. Sistnevnte var Joint Chiefs–representant. I utgangspunktet støttet ikke Truman NSC-68 da den ble lagt frem for ham i 1950. Truman var overbevist om at den ikke var spesifikk nok angående hvilke programmer som ville bli berørt eller endret, og i tillegg gikk den heller ikke godt sammen med Trumans tidligere utgiftstak på forsvarsbudsjettet. Presidenten sendte derfor dokumentet tilbake for videre gjennomgang før han endelig godtok den i 1951.
Dokumentet skisserte de facto den nasjonale sikkerhetsstrategien for USA på denne tiden, selv om den ikke var en offisiell sikkerhetsstrategi slik de fremlegges i dag. Dokumentet analyserte videre de sovjetiske evnene, og de amerikanske, med fokus på militære, økonomiske, politiske og psykologiske standpunkter. NSC-68 beskrev for eksempel utfordringene USA møtte innenfor kraftfulle betingelser som: «The issue that faces us are momentous» og «involving the fulfillment or destruction not only of this Republic but of civilization itself».
Innhold og mening
NSC-68 gjorde det mulig for USA å bygge opp sine militære styrker for å kunne konfrontere det som ble kalt en fiende, i motsetning til tidligere kandidater for hegemoniet, drevet av en ny fanatisk tro i motsetningsforhold til USA. Sovjetunionen og USA eksisterte i en polarisert verden hvor sovjet ønsket å pålegge sin absolutte autoritet over resten av verden. Dette ville være en krig av ideer hvor ideen om frihet under en valgt regjering av lover, og ideen om slaveriet under oligarkiet i Kreml var satt mot hverandre. Derfor skulle USA, som en sentral maktutøver i midten av verden, bygge et internasjonalt samfunn hvor det amerikanske samfunnet både ville overleve, blomstre og føre en forvaringspolitikk. Dokumentet trakk fra skrifter av George Kennan, og spesielt fra hans «Long Telegram» fra 1946 og den påfølgende X-artikkelen.
Selv om Kennans teori av forvaring formulerte en mangefassetert tilnærming for amerikansk utenrikspolitikk i respons på den sovjetiske trusselen, så anbefalte NSC-68 retningslinjer som understreket militæret over diplomatisk handling. Kennans innflytelsesrike telegram tok til orde for en politikk av forvaring (containment) ovenfor Sovjetunionen. I NSC-68 kunne dette defineres som en kalkulert politikk og gradvis tvang. NSC-68 kalte likevel for betydelige militærutgifter i fredstid, hvor USA skulle utøve overlegen total makt i samarbeid med andre likesinnede land, som for eksempel gjennom NATO. Dette forutsatte at det amerikanske militæret var i stand til å:
NSC-68 inneholdt i seg selv ikke noe konkret kostnadsanslag, og programmene ville etter anslag koste en betydelig større del, kanskje mer enn 20% av BNP, i forhold til det USA allerede var for forpliktet til gjennom sitt forsvarsbudsjett. Det ble åpenbart at de begrensningene som president Truman hadde satt på forsvaret ikke ville være kompitabelt med NSC-68. NSC-68 krevde at USA måtte øke forsvarets utgifter med så mye som $50 milliarder dollar per år fra sitt opprinnelige budsjett på $13 milliarder dollar i 1950. De spesifikke kosnadene ble gitt til en underordnet analyse- og budsjettgruppe i NSC.
Reaksjon
NSC-68 mottok noe kritikk fra de som mente at den kalde krigen ble unødvendig eskalert. Da rapporten ble sendt videre til topps i Truman-administrasjonen for vurdering før avlevering til presidenten ble mange av argumentene latterliggjort. Rådgiveren Willard Thorp satte blant annet spørsmålstegn ved punktet i dokumentet hvor den mente at «Sovjetunionen gradvis reduserte mellomrommet mellom dens egen og den amerikanske økonomiens styrke». Thorp sa følgende: «Jeg føler ikke at denne posisjonen er bevist, men heller er omvendt.. det faktiske gapet er økende til vår fordel.» Han pekte på det faktum at i 1949 hadde den amerikanske økonomien økt dobbelt så mye som Sovjetunionens. Faktorer som stålproduksjonen i USA overgikk Sovjets produksjon med over to millioner tonn, og at lageret med varer og faktiske oljeproduksjon langt på vei overskred sovjetiske størrelser.
Angående sovjetiske investeringer innenfor militæret var Thorp skeptisk til at Sovjet kunne bruke så store deler av sitt BNP. Han sa videre at «jeg mistenker at en større del av den sovjetiske investeringen gikk inn i husbygging.» William Schaub ved Bureau of the Budget var spesielt kritisk og mente at USA var langt mer overlegen enn Sovjet på alle aspekter både når det gjaldt luftforsvaret, hæren, marinen, lageret av atomvåpen og økonomien. George Kennan, som regnes som forvaringspolitikkens far, var også uenig i dokumentet og spesielt dens argument om massiv opprustning (FRUS, 1950, vol. I).
President Truman søkte å dempe militærutgiftene, selv etter at det ble kjent at Sovjetunionen var blitt en atommakt, men han avviste ikke anbefallingene fra NSC-68 og i stedet returnerte dokumentet hvor han ba om et kostnadsanslag forbundet med dette. I de påfølgende to måneder ble lite gjort med dokumentet, og i juni hadde komitélederen Paul Nitze i praksis gitt opp med arbeidet. Men den 25. juli 1950 krysset nordkoreanske styrker den 38. breddegrad i et forsøk på å forene den koreanske halvøy, og med starten på Koreakrigen fikk NSC-68 en ny betydning. Kennans tilnærmelse til containment mistet fotfeste, og det ble tydelig at antydningene som kom frem i NSC-68 var blitt rettferdiggjort. Som utenriksminister Dean Acheson senere bemerket så «..skapte Korea en stimulans som utløste handling.» Koreakrigen førte de fleste amerikanere til å konkludere med at Sovjetunionen var rettet mot verdensherredømme, som igjen førte til moblisering av betydelige ressurser for å møte den oppfattede trusselen.
Ettervirkninger
Dokumentet NSC-68 er regnet som vesentlig for å forstå den kalde krigen og dens effekt på lignende nasjonale sikkerhetsdokumenter. Den gir også innsikt til dagens amerikanske utenrikspolitikk. Til tross for at dokumentforslaget først ble avvist har NSC-68 vist i hvilken grad den markerte et skifte innen amerikansk politikk, og ikke bare mot Sovjetunionen, men også mot alle kommunistiske regjeringer. Ved å signere dokumentet gav Truman en tydelig definert og sammenhengende amerikansk politikk som ikke hadde eksistert forut for da dokumentet ble skapt. Videre kan det hevdes at NSC-68, som foreslått av det nasjonale sikkerhetsrådet, adresserte Trumans problem med å bli angrepet fra høyrefløyen etterfulgt av frykten for kommunister (mccarthyisme) og saken om Alger Hiss.
Mar Yaballaha III
Mar Yaballaha III (født 1244/1245 i Koshang i dagens Indre Mongolia i Kina, død 13. november 1317), i yngre alder kjent som Rabban Marcos eller Markos, var katolikos-patriark av Østens kirke fra 1281 til 1317. Som ung mann dro han på pilegrimsferd fra sitt fødeland Kina mot Jerusalem. I Bagdad ble han valgt til katolikos-patriark, og i den egenskap gjorde han sin medpilegrim, munken Rabban Bar Sauma, til den første asiatiske ambassadør til Europa.
Biografi
Da katolikos-patriark Denha døde, valgte biskopene Markos til ny katolikos-patriark i 1281. Han tok navnet Mar Yaballaha III («Gud gav ham»). Det vart ytterst sjelden at en outsider ble katolikos-patriark for kirken, og Bar Hebraeus hevder at Markos ble valgt på grunn av hans antatte innflytelse på mongolene. Da det kom til stykket klarte ikke Yaballaha III å innvirke nærlig på mongolene.
Yaballaha holdt kontakt med Det bysantinske rike og med den latinske kristenhet. I 1287, da Abaqas sønn og etterfølger Arghun Khan ville finne seg en sendemann for et viktig ioppdrag i Europa, anbefalte Yaballaha sin tidligere lærer Rabban Bar Sauma. Arghun gikk med på det, og Bar Sauma dro på sin historiske rundreise i Europa, der han traff paven og mange konger, og hadde med seg tilbake gaver, brev og europeiske ambassadører. Via Rabban Sauma mottok Mar Yaballaha en ring fra pavens finger, og en pavelig bulle som anerkjente Yaballaha som patriarken over Orientens kristne.
I mai 1304 bekjente Yaballaha seg til den katolske tro i et brev til pave Benedikt XI. Men kirkeforeningen ble avvist av hans assyriske biskoper.
Dr. Mabuses testament
Sammendrag
I en bråkete trykkeri forsøker en politi-etterforsker ved navn Hofmeister (spilt av Karl Meixner) å komme seg unna ett kriminelt angrep. Hofmeister kontakter sin tidligere overordnede inspektør Karl Lohmann (spilt av Otto Wernicke) og forklarer at han har oppdaget en enorm kriminell konspirasjon. Men før han rekker å røpe identiteten til de ansvarlige kriminelle, slukkes alle lysene i bygningene, og skudd blir avfyrt. Hofmeister forsvinner. Men senere dukker han opp igjen og begynner å synge hver gang han føler seg overvåket, og han blir innlagt ved ett sykehus for mentalt syke som drives av professor Baum.
Professor Baum introduserer situasjonen for Dr. Mabuse (spilt av Rudolf Klein-Rogge) en kriminell mester og hypnotisør. Dr. Mabuse bruker dagene sine febrilsk på å skrive detaljerte planer for forbrytelser samtidig som en kriminell gjeng begår disse forbrytelsene. En ledetråd skrapet inn i en glassrute der Hofmeister tidligere ble skutt mot, får Karl Lohmann til å mistenke Mabuse. Baum begynner å studere Mabuses skrifter, og kommuniserer med Dr. Mabuses spøkelse. Mabuses ånd smelter sammen med professorens silhuett. Samme natt gir en skjult skikkelse beskjeder til en del av organisasjonen sin, og forbereder forskjellige forbrytelser som for eksempel et angrep mot et kjemisk anlegg, ran av en bank, og forgiftning av ett vann.
Indre Sogn prosti
Prostiet ble etablert i 1819 da Sogn prosti ble delt i to: Indre og Ytre Sogn prosti. Prostiet omfattet kommunene Leikanger, Sogndal, Aurland, Lærdal, Årdal og Luster. Prosten hadde sete på Stedje. I en periode på 1800- og 1900-tallet var prostiet delt i Indre og Midtre Sogn prosti, slik at dagens Luster og Årdal utgjorde det indre prostiet.
Balestrand og Vik ble overført til prostiet da Ytre Sogn prosti ble lagt ned i 2013. Prostiet byttet da navn til Sogn prosti. Stedje kirke i Sogndal var prostikirke i Indre Sogn prosti. Prostiet var inndelt i sogn, som er den minste og grunnleggende enheten i Den norske kirke. Tidligere var det også inndelt i prestegjeld, men disse ble faset ut på begynnelsen av 2000-tallet. De ansatte i kirken var enten ansatt av sognet gjennom kirkelig fellesråd, eller i prostiet. De fleste prestene er ansatte i prostiet, og har tjenesten sin knyttet til et eller flere sogn.
Bjarne Thoresen
Bjarne Thoresen (født 4. mars 1912 i Askim, død 11. april 1998 samme sted) var Norges ledende kulestøter i årene like før andre verdenskrig.
Hans ble norsk mester fire år på rad fra 1936 til 1939, og tok sitt femte norsk mesterskap i 1948. Han forbedret den norske rekorden 7 ganger, to ganger i 1936 og fem ganger i sin klart beste sesong 1939. Sitt beste støt presterte han på hjemmebane i Askim 8. oktober 1939 da han økte sin norske rekord til 15,80 meter, en lengde som plasserte ham på 15.-plass på årsstatistikken i verden dette året. Thoresen fikk sin idrettskarriere ødelagt av krigen. Han var aktiv i motstandsbevegelsen. Dette medførte at han ble arrestert og sendt til Grini, og videre til Sachsenhausen hvor han ble til krigens slutt. Redusert etter opphold i konsentrasjonsleirene kom han tilbake som idrettsutøver fram til 1949, men klarte han aldri å kopiere sine lengder fra før krigen. Likevel vant han sin femte tittel i 1948.
Bjarne Thoresen representere i hele sin karriere Askim IF, var selv formann i klubben allerede som 20-åring og ble i 1978 tildelt æresmedlemskap i foreningen.
Han jobbet som formann på Askim Gummivarefabrikk.
Royal Mail
Royal Mail plc er et britisk selskap som leverer post- og logistikktjenester. Det ble opprettet som et statlig departement, men ble privatisert og har siden 2013 vært et børsnotert aksjeselskap og inngår i aksjeindeksen FTSE 100.
Bakgrunn
Ulikt andre tidligere statsmonopoler, som The Stationery Office, British Gas og British Telecom, ble ikke Royal Mail privatisert i 1980- og 1990-årene. Dette skyldtes i stor grad fagforeningen Communication Workers Unions kampanje for å innrette det som et statseid selskap.
Royal Mail er heleier av Post Office Ltd., som driver det nasjonale nettverket av postkontorer. Etterhvert som Royal Mails aktivitet er blitt innskrenket er også antall postkontorer redusert, noe det har vært protester mot mange steder. For å løse problemet med nedlegging av postkontorer en del steder har man tatt i bruk modellen post i butikk.
Selskapet er ansvarlig for henting og ombæring av post i Storbritannia og Nord-Irland. Ombæring skjer en gang om dagen unntatt søndager og helligdager. Ifølge årsarapporten for regnskapsåret som endte 26. mars 2006 hadde Royal Mail det året levert i gjennomsnitt 84 millioner sendinger hver dag og hadde et nettverk av 14 376 postkontorer. Omsetningen var på 9,056 milliarder pund, og overskuddet før skatt var på 312 millioner.
Historie
Royal Mails historie går tilbake til 1516, da Henrik VIII innførte embetet «Master of the Posts». I 1635, under Karl I, begynte man med postombæring, hvor portoen ble betalt av mottager. Den offisielle grunnleggelsen av postverket ble foretatt av Karl II i 1660, under navnet General Post Office (GPO).
Mellom 1719 og 1763 signerte Ralph Allen (1693-1764), postmesteren i Bath, en rekke kontrakter som førte til utvidelse av nettverket. Han organiserte blant annet postvogner fra Wilson & Company i London og Williams & Company i Bath. De tidligste postvognene var vanlige familievogner malt i postverkets farger.
I 1840 kom flere viktige reformer. Blant annet ble en enhetlig portosats på en penny innført; tidligere hadde prisen vært avhengig av avstanden mellom avsender og mottager. Det ble også bestemt at sender skulle betale, og for å dokumentere betalingen ble det første frimerket, Penny Black, laget.
I 1868 ansatte Royal Mail katter for å holde rotter unna lagrene av postveksler. Lønnen var 6 pence pr katt til 1872. I 1952 tok avisen Manchester Guardian opp at postvesenets katter, i likhet med britiske overrettsdommere, var de eneste statsfunksjonærer som ikke hadde fått lønnsforhøyelse på 79 år. I Manchester fikk postvesenets katter bare en shilling uken til sin daglige melk, mot en shilling sixpence i London. Manchester Guardian fikk medhold i at det var kattenes tur til å få utlignet lønnsforskjellen mellom London og andre byer.
I 1969 ble GPO omgjort fra å være direkte underlagt regjeringen til å bli et statseid selskap. Stillingen Postmaster General ble samtidig avskaffet.
Postverket tok nytt navn, Consignia, i 2000. Men dette var svært upopulært både i allmennheten og blant de ansatte, og etter at Communication Workers Union boikottet det nye navnet besluttet man i 2002 å gå tilbake til Royal Mail Group plc.
I 2001 ble det opprettet et overvåkingsorgan, Postcomm, som kunne gi private selskaper lisens for levering av post. Samme år ble også Postwatch opprettet som organ for behandling av klager på postombæringen.
Den 1. januar 2006 ble Royal Mails monopol på brevombæring avskaffet, og postombæringen ble dermed helt åpen for konkurranse.
I januar 2023 ble Royal Mail utsatt for hacking med store ringvirkninger for samfunnet og britisk infrastruktur.
Struktur
Royal Mail Group består av tre hovedavdelinger, hvorav to er organisert som heleide datterselskaper:
Andre tjenester
Royal Mail innførte telegraftjenester i 1870 og telefontjenester i 1912. Selskapet var ansvarlig for det britiske telefonnettverket inntil 1981, da British Telecommunications ble utskilt. BT er senere blitt privatisert.
I 1968 ble National Giro Bank opprettet. Banken ble solgt til Alliance & Leicester i 1990.
Historisk har mange offentlige utbetalinger, som pensjon og trygdeytelser, gått gjennom postverket. I senere år har det blitt mer vanlig at disse går direkte til mottagerens konto, noe som har ført til redusert omsetning for postkontorene.
Robert F. Kelley
Robert F. Kelley (født 13. februar 1894 i Somerville i Massachusetts, død i 1976) var en amerikansk statstjenestemann som var kjent for å være en standhaftig antikommunist ved Utenriksdepartementet og som påvirket en generasjon av amerikanske russlandeksperter som blant andre George F. Kennan. Kelley mottok sin bachelorgrad ved Harvard i 1915, og fikk sin mastergrad ved samme sted i 1917. Etter dette fortsatte han med studier ved Universitetet i Paris (Sorbonne).
Kelley tjenestegjorde i United States Army både under første verdenskrig og noen år etter krigens slutt. I 1922 ble han ansatt i Utenriksdepartementet, og i 1926 ble han utnevnt til leder av den nyopprettede avdelingen for østeuropeiske anliggender. Kelley forlot departementet i 1945 og ble ansatt i en privat organisasjon som til slutt ble sponsor for den antikommunistiske kringkastingstjenesten Radio Liberty.
Helvetes hunder
Helvetes hunder (La Spina Dorsale Del Diavolo) er en spagettiwestern fra 1970 regissert av Burt Kennedy og produsert av Dino De Laurentiis.
Handling
En kavaleri-enhet fra det amerikanske militæret kommer tilbake fra en to ukers patrulje for å finne innbyggerne på et kristent oppdrag i nærheten av militærleiren deres har blitt drept av Apache-indianere. Blant ofrene er den torturerte ektefellen til patruljens leder, kaptein Victor Kaleb. Fremdeles i live, må Kaleb henrette hans egen kone for å ta henne ut av hennes smerter. Kaleb mener at en del av ansvaret ligger hos den passive kommandøren, major Wade Brown, og kritiserer ham høyt foran flere soldater. Major Brown svarer med å spørre hvem som skjøt kona hans, Apachene eller Kaleb. Kaptein Kaleb reagerer ved å skyte Major Brown i beinet og armen, og blir deretter en desertør fra militæret for å søke hevn mot Apache-indianerne på egen hånd.
Ettersom det amerikanske militæret er forbudt å komme inn i Mexico, lover generalen amnesti til Kaleb i bytte for at han leder noen få soldater i vanlige klær over grensen for å utslette Apache-festningen kjent som "La Spina Dorsale Del Diavolo " Djevelens ryggrad. Laget inkluderer blant annet dynamitt-ekspert Reynolds, som også er prest i militæret. Korporal Jackson, og kaptein Robinson. Men de fleste av soldatene misliker Kaleb, spesielt Trooper O'Toole. I en ørken forsøker Kaleb å trene dem opp for oppdraget. Major Brown avslører at, til tross for generalens amnesti-tilbud, har han til hensikt å arrestere Kaleb. De krysser deretter grensen, og forsøker å infiltrere Apache-høyborgen Djevelens ryggrad.
Sosialdemokrati
Sosialdemokrati er en politisk ideologi på venstresiden i politikken. Sosialdemokratiet har vært særlig dominerende i Vest-Europa etter 2. verdenskrig. I den sosialdemokratiske ideologien vektlegges en offentlig finansiert velferdsstat, blandingsøkonomi og universelle menneskerettigheter. Sosialdemokratiet i de nordiske landene blir ofte trukket frem som førende for ideologien i det 20. og 21. århundre, med sine sterke bånd til fagbevegelsen og sterke offentlige velferdsstater.
Ideologien oppstod opprinnelig som en retning innenfor den sosialistiske tradisjon som brøt med tankene til Karl Marx om revolusjon og proletariatets diktatur, og ble derfor omtalt som revisjonisme, forstått som samfunnsendring gjennom reform. Den tyske politiske tenkeren Eduard Bernstein regnes som den reformistiske sosialismens grunnlegger, og lanserte i siste del av det 19. århundre ideen om at sosialismen kunne innføres på fredelig vis i land med demokratiske styresett.
Definisjon og grunnprinsipper
Sosialdemokratiet tilhører den sosialistiske grenen innen tradisjonell politisk teori. En forutsetning for sosialdemokratiet er imidlertid en demokratisk stat, og radikale sosialistiske (kommunistiske) ideer som opphevelse av privat eiendomsrett og planøkonomi er politiske standpunkt hvor sosialdemokratiet skiller seg tydelig fra sine ideologisk beslektede grener.
Et bærende element i den sosialdemokratiet er blandingsøkonomi som økonomisk modell. Med bakgrunn i ideen om individets frihet innenfor fellesskapets rammer, anser sosialdemokratiet en demokratisk styrt markedsøkonomi med relativt høy grad av offentlig kontroll som den det beste verktøyet for å sikre enkeltmenneskene frihet i sine egne liv.
Et sentralt verdimessig standpunkt i sosialdemokratiet er ideen om alle menneskers likeverd. Menneskeverdet og individets medfødte rett til frihet innebærer også en naturlig rett på like muligheter. Imidlertid anser sosialdemokratiet graden av folks frihet for å være forskjellig ut ifra klassetilhørighet, økonomisk bakgrunn og andre sosiale, økonomiske og demokratiske faktorer som begrenser individets frihet. Med bakgrunn i ideen om individets frihet innenfor fellesskapets rammer, anser sosialdemokratiet en demokratisk styrt markedsøkonomi med relativt høy grad av offentlig kontroll som den det beste verktøyet for å sikre enkeltmenneskene frihet i sine egne liv.