cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Elizabeth Garrett Anderson
Karriere
Samme år ble hun valgt til det første skolestyret i London, et kontor nylig åpnet for kvinner. Garrett Anderson fikk flest stemmer blant alle kandidatene. Også i dette året ble hun en av de tilreisende legene i East London Hospital for Children, og ble den første kvinnen i Storbritannia til å bli utnevnt til en medisinsk post. Samme tid ble hun gift, og hun fant at oppgavene i disse to stillingene var uforenlig med sitt hovedverk i sin private praksis, samt hennes rolle som nybakt mor, så hun trakk seg fra disse innleggene av 1873. I 1872 ble poliklinikken til sykehuset the New Hospital for Women and Children, behandling av kvinner fra hele London for gynekologiske tilstander, og de flyttet til nye lokaler i Marleybone Street i 1874. Rundt denne tiden gikk Anderson også i diskusjon med mannlige medisinske synspunkter angående kvinner. I 1874 dukket Henry Maudsley s artikkel om «Sex and Mind in Education», som hevdet at utdanning for kvinner forårsaket overanstrengelse og dermed reduserte deres reproduksjonsevne, noen ganger forårsaker «nervøse og til og med psykiske lidelser». Garrett Andersons motargument var at den reelle faren for kvinner ikke var utdannelse, men kjedsomhet og at frisk luft og mosjon skulle foretrekkes fremfor å sitte ved peisen med en roman. Samme år grunnla hun London School of Medicine for Women sammen med Sophia Jex-Blake og ble foreleser ved det som var det eneste undervisningssykehuset i Storbritannia som tilbød kurs for kvinner. Hun fortsatte å jobbe der resten av karrieren sin, og var dekan ved skolen i 1883–1902. Denne skolen ble senere kalt Royal Free Hospital of Medicine, som senere ble en del av det som nå er den medisinske skole UCL (University College London).
BMA medlemskap
Anderson jobbet jevnt på utviklingen av det nye sykehuset for kvinner og (fra 1874) opprettelsen av London School of Medicine for Women. Begge institusjonene var vakkert og godt utstyrt, det nye sykehuset for kvinner (i Euston Road) var i mange år blitt betjent helt av medisinske kvinner, og skolene (i Hunter Street, WC1) har over 200 studenter, de fleste av dem forbereder medisinsk grad av London University (dagens University College London), som ble åpnet for kvinner i 1877. I 1897 ble dr Garrett Anderson valgt til president i East Anglia, en gren av British Medical Association.
Best of Def Leppard
Best Of Def Leppard er et samlealbum fra det britiske hard rock-bandet Def Leppard, utgitt i desember 2004. Albumet oppsummerer bandets historie fra 1979 til 2004 med sanger fra samtlige av bandets album, inkludert en smakebit fra det neste albumet, Yeah!, med coverlåten «Waterloo Sunset», skrevet av Ray Davies og først spilt inn av The Kinks. Albumet kom på 6.-plass på UK Albums Chart i Storbritannia. Best of Def Leppard ble ikke utgitt i USA.
Elizabeth Garrett Anderson
BMA medlemskap
9. november 1908 ble hun elected mayor av Aldeburgh, den første kvinnelige borgermesteren i London.
Garrett Anderson var suffragist og talskvinne for bevegelsen for opptak av kvinner til legeyrket. Hun døde i 1917 og er gravlagt i Aldeburgh.
Kvinnekampens bevegelse
Elizabeth Garrett Anderson var også aktiv i kvinnekampens bevegelse. I 1866, presenterte Anderson og Davies begjæringer signert av mer enn 1500 som ba om at kvinner som er hovedansvarlige for en husholdning kan stemme. Hun var ikke så aktiv som sin søster, Millicent Garrett Fawcett, men Anderson ble medlem av sentralkomiteen i National Society for kvinnekampen i 1889. Etter ektemannens død i 1907, ble hun mer aktiv. Som ordfører i Aldeburgh, ga hun taler for stemmerett, før den økende militante aktiviteten i bevegelsen førte til hennes tilbaketrekning. Hennes datter Louisa, også en lege, var mer aktiv og mer militant, og tilbrakte tid i fengsel i 1912 for sine aktiviteter for stemmerett.
Personlig liv
Elizabeth Garrett Anderson bemerket en gang at «en lege fører to liv, den profesjonelle og det private, og grensene mellom de to er aldri krysset». I 1871 giftet hun seg med James George Skelton Anderson (d. 1907) av Orienten Dampskipsselskap co-eid av hans onkel Arthur Anderson, men hun ga ikke opp sin medisinske praksis. Hun fikk tre barn, Louisa (1873–1943), Margaret (1874–1875), som døde av hjernehinnebetennelse, og Alan (1877–1952). Louisa ble også en banebrytende lege og feministisk aktivist. De trakk seg tilbake til Aldeburgh i 1902 og flyttet til Alde House i 1903, etter dødsfallet til Elisabeths mor. Skelton døde av slag i 1907. Hun nøt et lykkelig ekteskap og senere i livet, viet hun tid til Alde House og hage, og reiser med yngre medlemmer av storfamilien. Den 9. november 1908 ble hun valgt til ordfører i Aldeburgh, den første kvinnelige ordfører i England.
Institusjoner
Det nye sykehuset for kvinner ble omdøpt til Elizabeth Garrett Anderson Hospital i 1918 og slått sammen med Obstetric Hospital i 2001 for å danne Elizabeth Garrett Anderson og Obstetric Hospital før de flyttet og ble University College Hospital Elizabeth Garrett Anderson Wing ved UCH.
De tidligere Elizabeth Garrett Anderson-sykehusbyggene ble innlemmet i design og struktur av det nye nasjonale hovedkvarteret for den offentlige tjenesten fagforeningen UNISON.
Det er en videregående skole i Islington i London som er oppkalt etter henne: Elizabeth Garrett Anderson School, en språkskole for jenter.
Callimation
Callimation er en slekt av biller som tilhører den artsrike underfamilien Lamiinae i familien trebukker (Cerambycidae).
Utseende
Middelsstore trebukker, mer eller mindre rødlige med svarte antenner.
Levevis
Som de fleste andre trebukker borer larvene i ved.
Utbredelse
Slekten er utbredt i Afrika, inkludert Madagaskar.
Johan Lyder Brun
Johan Lyder Brun (født 18. februar 1870 i Kristiania, død 1. januar 1950 ) var en norsk teolog.
Han ble cand. theol. 1892, universitetsstipendiat 1894 og var 1897–1940 professor i nytestamentlig teologi ved Universitetet i Oslo.
Verker
• Paulus's lære om loven (1897)
• Fra Jesu liv og fra aposteltiden. Bibelforedrag (1903)
• Jesu evangelium. En historisk fremstilling av Jesu forkyndelse (1917)
• Paulus' kristelige tanker. En studiebok (1919)
• Fadervor i lys av historisk forskning (1920)
• Jesus i lys av historisk forskning. Et populær-videnskabelig foredrag (1920)
• Det nye testamente i lys av historisk forskning (1922)
• Die Auferstehung Christi in der urchristlichen Überlieferung (1925)
• Paulus' kristelige tanker (1929)
• Segen und Fluch im Urchristentum (1932)
• Lukas-evangeliet (1933)
• Evangelielitteraturens opkomst. Et avsnitt av Det nye testaments tilblivelseshistorie (1934)
• Apostel-ord til nutids kristne (1936)
• Brevlitteraturen i Det nye Testament. Et avsnitt av Det nye Testaments tilblivelseshistorie (1937)
• Lov og evangelium i Det Nye testamente (1942)
• Forelesninger over Romerbrevet (1948)
• Første Peters-brev tolket (1949)
• Hvor Herrens ånd er der er frihet. Trekk av nytestamentlig kristendom (1950)
Medlemskap og utmerkelser
Brun var kommandør av St. Olavs Orden og innehaver av Nordstjerneordenen. Han var æresdoktor i teologi ved Københavns Universitet, Uppsala universitet og University of St Andrews.
Han var medlem av Det Norske Videnskaps-Akademi og av Kungliga Humanistiska Vetenskapssamfundet i Lund.
Balanchine
Balanchine er en metode innenfor klassisk ballett. Balanchine-metoden blir ofte kalt amerikansk ballett, og er en mer moderne versjon de gamle teknikkene. Den ble funnet opp av koreografen George Balanchine som jobbet for the New York City Ballet. Balanchines stil er full av veldig raske bevegelser, ofte med utradisjonelle armer og føtter. Stilen ble oppfunnet på 1920-, 30- og 40-tallet.
VM i sjakk for kvinner 1956
VM i sjakk for kvinner 1956 (verdensmesterskapet i sjakk for kvinner) ble arrangert i Moskva i Sovjetunionen i 1956.
Beryl Penrose
Beryl Penrose gift Collier (født 22. desember 1930 i Sydney, New South Wales) er en australsk kvinnelig tennisspiller.
Andeshjorter
Andeshjorter (Hippocamelus) er ei lita slekt i hjortdyrfamilien (Cervidae) som består av kun to arter, som begge er nært knyttet til Andesfjellene i Sør-Amerika. Slekten tilhører gruppen med andre hjortedyr (Capreolinae).
Andeshjortene lever høyt til fjells om sommeren, men trekker ned i lavere høyder i dalene om høsten og vinteren. De foretrekker områder med god tilgang på friskt vann. Til hjortedyr å være er de relativt kortbeite og kraftig bygget. Dyra ferdes gjerne i mindre, sosiale grupper på 3–14 dyr, som regel bestående av 1–2 hanner og flere hunner.
Oppland Skikrets
Oppland Skikrets (stiftet 27. juni 1986) er et organisasjonsledd i Norges Skiforbund, og er et fellesorgan for all skiidrett i Oppland.
Kretsen hadde i 2014 96 klubber med totalt 13.700 medlemmer. Kretsen har kontor i Idrettens Hus på Lillehammer.
Hadeland Skikrets, Vestoppland Skikrets og Gudbrandsdal Skikrets ble slått sammen til Oppland Skikrets i 1986.
Robbie Kruse
Robbie Thomas Kruse (født 5. oktober 1988) er en australsk fotballspiller som fra den 30. juni 2022 er klubbløs.
Landslaget
Han ble tatt ut i s tropp til FIFA Confederations Cup 2017 i Russland.
Han ble tatt ut i s tropp til VM i fotball 2018 i Russland.
Eik (Tønsberg)
Eik er et sted i Tønsberg kommune i Vestfold tre kilometer nord for Tønsberg sentrum, og en del av byen Tønsberg. Eik lå i Sem kommune inntil 1988 da Sem og Tønsberg slo seg sammen til én kommune, Tønsberg kommune.
Bebyggelse og aktiviteter
På Eik ligger det flere skoler, blant andre Høgskolen i Vestfolds tidligere avdeling for lærerutdanning (opprinnelig Eik lærerskole bygd i 1959), som flyttet til Bakkenteigen i 2010, Greveskogen videregående skole (opprinnelig Tønsberg Gymnas bygd i 1975) og Det evangelisk-lutherske kirkesamfunns kristne friskole Granly skole. Nord på Eik ble Kongseik ungdomsskole tatt i bruk fra august 2006 for elever fra Kjelle ungdomsskole som ble lagt ned. Barneskolen Eik skole het tidligere Mortenåsen skole. Den ble bygd 1978 som en avlastningsskole for den gamle Eik skole som ble bygd i 1958. Stedet har også flere idrettsanlegg (Eikhallen og Greveskogen Idrettspark) og arbeidskirken Eik kirke fra 1988.
Av næringsvirksomhet kan nevnes den vesle tinnvareprodusenten Eik Sølv-Plett AS som har holdt til på Eik siden 1954. Fra 1995 har medieselskapet Fantasifabrikken kommet til. Tettstedet består ellers av villabebyggelse, diverse butikker og servicefunksjoner, samt skogsområdet 'Greveskogen' der det er flotte turmuligheter. Inntil 1990-tallet hadde også Eik eget postkontor med navnet 3109 Lofts-Eik.
Eik idrettsforening ble stiftet i 1928. Foreningens fotballag spilte i eliteserien omkring 1960. Klubben kalles i dag Eik-Tønsberg. Siden 2002 har FK Tønsberg overtatt for Eik-Tønsberg som distriktets ledende fotballklubb.
Navnet Eik stammer fra de store eiketrærne nord på Eik. Gamle gårds- og stedsnavn er Kongs-Eik, Søndre Eik, Mellem Eik, Nordre Eik og Lofs-Eik. I dag brukes også stedsbetegnelsen Vestre Eik. Mot nord ligger Kongs-Eik med Sem prestegård, boligen for sognepresten for Sem og Slagen, og Robergrønningen.
Skrivareiki
Treet er over 25 meter høyt, har en omkrets på over 5 meter og ble plantet rundt 1750. Leikanger kommune fikk en pris for bevaringen av Skrivareiki i 1985.
Henry Sinclair
Henry Sinclair, jarl av Orknøyene, baron av Roslin (Rosslyn), og herre av Shetland (født ca. 1345, død ca. 1400) var en skotsk oppdagelsesreisende og adelsmann. Han blir stundom navngitt med stavingen Henry St Clair.
Da Erengisle Suneson mistet tittelen i 1357 lå jarldømmet Orknøyene brakk inntil det i 1379 ble gjenopprettet på nytt (uten Caithness) for en annen svigersønn av Maol Íosa V, Henry Sinclair. Som jarl styrte Henry øynene til sin død i ca. 1400, og ble etterfulgt av sin sønn med samme navn, Henry Sinclair II. Denne ble igjen etterfulgt av sin sønn, William Sinclair, som også fikk tildelt jarldømmet Caithness av den skotske kongen i 1455.
Henry Sinclair har først og fremst i nyere tid vekket noe oppmerksomhet for legenden om at han foretok en sjøreise til Grønland og Nord-Amerika omtrent i år 1398. I henhold til en biografi som ble utgitt mange år etter hans død døde han i et slag mot engelskmennene i år 1400.
Ektheten i brevene, som ikke ble oppdaget før på 1500-tallet, sjøreisens nøyaktige kurs, foruten også om den hadde skjedd eller ikke, har aldri blitt fastlagt med sikkerhet. Mange historikere har sett på brevene og et medfølgende kart som en ren svindel, enten av brødrene Zeno eller av deres etterkommere som utga dem. Selv identifiseringen av Zichmni som Henry Sinclair er omstridt, skjønt den blir akseptert av de som støtter denne teorien. Brian Smiths artikkel i New Orkney Antiquarian Journal i 2002 sier kort innledningsvis: «Henry Sinclair, en jarl av Orknøyene fra slutten av 1300-tallet, reiste aldri til Amerika. Det var ikke før inntil 500 år etter hans død at noen foreslo at han gjorde det.» (Se ekstern lenke nedenfor.)
De mest kontroversielle teoriene spekuler i om Henry (Zichmni) reiste ikke bare til Grønland, men også til dagens Nova Scotia hvor han grunnla en bosetning blant micmacindianerne, og kanskje nådde så langt syd som til dagens Massachusetts og Rhode Island. I henhold til disse teoriene var det på grunnlag av hans reise at byggingen av at tårnet Newport Tower og utskjæringen av Westford Knight skjedde.
Teorien om at Henry Sinclair utforsket Nord-Amerika er basert på tre adskilte premisser:
Berent Pettersen
Berent Gunerius Pettersen (født 1802, død 1881 i Bodø) var en norsk snekker og politiker, som var ordfører i Bodø i 1852.
Familieliv
Han kom flyttende til Bodø i 1834 med foreldre, kone og barn. Faren Petter Gundersen kom fra Jämtland og hadde jobbet som skipstømmermann i Trondheim. 25. februar 1836 fikk han borgerskap som snekker.
Politisk karriere
Berent Pettersen ble valgt inn i Bodø første bystyre i 1839, og var med på byens første bystyremøte i 29. oktober 1839. Han var ordfører i Bodø i 1852.
Stade Français Paris
Stade Français CASG, til vanlig kalt Stade Français eller Stade Français Paris, er en fransk profesjonell rugby union klubb fra det 16. arrondissement, sørvest i Paris. Klubben ble stiftet i 1883 og spiller per 2016 i den franske toppdivisjon Top 14. Det er en av de mest meritterte klubbene i fransk rugby.
I 1892 spilte klubben den første offisielle finalen i fransk rugbyunion. Kampen gikk den 20. mars, og Stade Français tapte 3-4 mot Racing Club de France og fikk sølv i det franske mesterskapet. Dommer under kampen var de moderne olympiske lekers far, Pierre de Coubertin.
Klubben har også en fotball-avdeling, som har figurert i de øverste divisjoner. Våren 1951 spilte de to nordmennene Torgeir Torgersen og Villy Andresen i klubben.
Grønlandskaribu
Grønlandskaribu (Rangifer tarandus groenlandicus) kalles også grønlandsrein, tundrakaribu og barren-ground karibu og er utbredt i Nunavut og Nordvestterritoriene i Canada, samt vest på Grønland. Den er en underart av arten rein (Rangifer tarandus).
Grønlandskaribuen er større enn fjellreinen, og langt mer tallrik i vill tilstand. I 2006 har det blitt estimert at det finnes ca. 1,32 millioner slike dyr i utbredelsesområdet. Antallet kan variere sterkt med antallet ulv i området. Forskere har antydet at en voksen ulv kan felle mellom 15 og 30 dyr hver sesong, og det befinner seg normalt mange ulver i dette området.
Normalt forflytter flokkene seg med en gjennomsnittsfart på ca. 7 km/t og tilbakelegger 20-65 km på en dag. I likhet med annen rein er de utmerkede svømmere. De har blitt observert svømmende over strekninger på opp mot 10 km. I vann kan de forflytte seg med en fart på ca. 3 km/t. På land kan reinen normalt løpe fra en ulv, men ulvens flokkegenskaper som jeger utmanøvrerer den allikevel, siden reinen lett blir nølende og tar en gal avgjørelse.
Bukkene blir normalt opp mot 110 cm i skulderhøyde og kan veie opp til 140 kg på høstparten, før paringstiden setter inn. Under paringen vil bukkene tape vekt og kan veie 40 kg mindre enn før paringen begynte.
Cepheus-kvartalet
Navnet
Cepheus kommer fra gresk mytologi, det er det latinske navnet på en konge i Etiopia, gift med Cassiopeia, far til Andromeda. De to sistnevnte har også fått et kvartal i Gamla stan oppkalt etter seg.
Bakgrunn
Cepheus er et av Gamla stans største og eldste kvartaler, beliggende sørøst for Stortorget. Bydelen med sine trange bakgårder, hvor solen aldri kom frem, dårlige sanitære forhold og overbefolkning gjorde at man på 1800-tallet mente at Gamla stan var «en kvarleva av medeltidens barbariska byggnadssätt». Bydelen var svært forslummet og på midten av 1800-tallet trengtes ca.13 000 mennesker sammen i de falleferdige kvartalene. I 1840-årene kom de første reguleringsplaner for Gamla stan, samtlige krevde en total riving av bebyggelsen, med unntak av kvartalene vest for Stora Nygatan, som hadde blitt regulert med store rettvinklede kvartaler etter Storbranden i 1625.
Rundt århundreskiftet 1900 begynte man å få opp øynene for de historiske verdier Gamla stans bebyggelse representerte. Kunstneren Carl Larsson, som selv var født i Prästgatan sa i en uttalelse i 1904 at om han hadde vært millionær, ville han kjøpt husene i Gamla Stan, restaurert de så godt som mulig til sin opprinnelige tilstand, og utstyrt dem med moderne fasiliteter. Opinionen for Gamla stans bevaring ble stadig større, men det var ikke før på 1930-tallet at Carl Larssons saneringsvisjoner ble en realitet.
Saneringen av Cepheus-kvartalet
På 1930-tallet hadde avskyen mot Gamla stans slumkvartaler blitt byttet ut med stor respekt for bydelens historiske arv. I 1934 fikk Samfundet S:t Erik sanert bygningen Kindstugatan 14 i av Cepheus-kvartalet. Resultatet ble ansett som svært vellykket. Eiendomsbesitterne derimot, var helt uinteressert, de ville heller selge enn å betale for en stor riving og gjenoppbygging. Derfor ble selskapet AB Stadsholmen opprettet med formål å restaurere og modernisere bygningsmassen.
Foreningen begynte systematisk å kjøpe flere bygninger i nabolaget med penger som var lånt fra byen. I kvartalet var det presset inn over 30 små bygninger rundt trange bakgårder (noen bare med en størrelse på 2-3 m²) i et eneste virvar av århundrers tilbygg. Mens andre nabolag i Gamla Stan var gjennomskåret av smug og gater, var Cepheus-kvartalet en eneste stor kompakt bygningsmasse med gårdssjakter som sendte litt dagslys inn i leilighetene.
En minnetavle med teksten «Samfundet S:t Erik lät restaurera kv. Cepheus 1934-1970» minner om saneringen.
Historiske bilder
I 1936 startet et omfattende rehabiliteringsprosjekt under ledelse av arkitekt Albin Stark. Tretten hus ble revet, og i stedet ble det laget en stor bakgård, hvor den Gamla stans første store park ble opprettet. I de moderniserte små leilighetene, flyttet det på slutten av 1930-tallet inn radikale arkitekter og unge nygifte par. Smekmånadskvarteret ble en tid navnet på Cepheus-kvartalet. I de påfølgende årenee fram til 1970 ble husene langs gatene rustet opp og modernisert etter tegninger av Albin Starks sønn, arkitekt Erik Stark. Alle bygningene ble undersøkt av Stockholms stadsmuseum som fant gamle bjelkelag og andre bygningsdetaljer med kulturhistorisk verdi.
Albin Stark hadde lagd lignende saneringsplaner også for Cassiopea-kvartalet, Cygnus-kvartalet, Ceres-kvartalet og Phaeton-kvartalet, men planene ble bare gjennomført i Cepheus-kvartalet og i det mye mindre Cygnus-kvartalet.
The Way Life Goes
The Way Life Goes er et musikkalbum med Øivind Elgenes, utgitt i 2004.
Hymn to Freedom
«Hymn to Freedom» er en melodi som Oscar Peterson komponerte i 1962. Ifølge hans egen beretning var den faktisk en improvisasjon, som oppstod under selve innspillingen av den første versjonen:
16. desember satt han i studioet med sin daværende trio, som utover ham selv bestod av Ray Brown på bass og Ed Thigpen på trommer. De skulle til å avslutte innspillingen av LP-en Night Train, og produsenten, Norman Granz, hadde bedt dem om å spille en blues.
Musikerne avtalte at Peterson skulle spille det første verset alene. Han kunne ha valgt å spille en av de mange blues-melodier fra jazzens standardrepertoar; men han bestemte seg for å spille noe nytt, som han skapte på stedet. Han forsøkte å gjøre melodien og harmoniene ganske enkle og fylle dem med den samme stemningen som i de spirituals, som han hadde vokst opp med, og som i årtier hadde blitt sunget i den fargede befolkningens kirker i USA og Canada.
Da han hadde kommet gjennom melodien, satte han med et nikk de andre musikerne i gang med akkompagnementet og begynte selv å spille variasjoner over temaet. Mot slutten stiger innspillingen til sitt høydepunkt: en virtuos «tonevirvel» på klaveret, som strekker seg over atskillige takter uten på noe tidspunkt å bryte melodiens hymniske karakter. Og Peterson lander bløtt og sikkert i den stillferdige stemningen fra innledningen.
Da innspillingen var ferdig, skulle melodien ha et navn. Peterson valgte å kalle den «Hymn to Freedom» til ære for Martin Luther King og hans kamp for frihet og rasemessig likhet.
Oscar Peterson har senere spilt inn melodien flere ganger. En del andre jazzmusikere har også hatt «Hymn to Freedom» på repertoaret og i visse tilfeller spilt den inn, selv om det er et dristig foretagende på den måten å stille seg opp til direkte sammenligning med Peterson selv.
Noen måneder etter den første innspillingen diktet Harriette Hamilton en tekst til melodien, som i løpet av få år fikk status som en moderne spiritual og stadig synges. Spesielt ungdomskor synger den mye.
USS «Lexington» (CV-2)
Ved angrepet på Pearl Harbor 7. desember 1941 var «Lexington» ved Midwayøyene der hun leverte fly og slapp dermed unna det japanske angrepet. Skipets første operasjon var et forsøk på å bistå styrkene på Wake Island og i januar 1942 ga hun flystøtte til et raid mot Marshalløyene.
Vraket av skipet ble funnet på 3,000 meters dyp i mars 2018.
Panfili
Panfili eller panseksualitet er å tiltrekkes følelsesmessig og/eller seksuelt av en person uavhengig av vedkommendes fødselskjønn eller vedkommendes kjønnsidentitet. Dette inkluderer også de personer som ikke vil klassifisere seg som verken mann eller kvinne. Panfili overlapper delvis, men er ikke identisk med bifili. Panfili beskrives noen ganger som egenskapen å kunne elske en person uavhengig av kjønn. En del panfile mener at kjønn ikke har noen betydning for dem. Panfili kommer fra gresk pan som betyr «alle».
Panfile tiltrekkes dog ikke av de utenfor sin egen art (dvs. andre dyr eller ting). Et panfilt menneske tiltrekkes altså av et annet menneske, uavhengig av kjønn.
Vaporizer
Vaporizer eller fordamper, er en innretning som brukes til å fordampe de aktive ingrediensene av plantemateriale, vanligvis cannabis, tobakk eller andre urter, i den hensikt å inhalere det.
Fordamperen fungerer ved at man legger ønsket mengde urt/plante i en beholder eller rist og setter den på et oppvarmingselement. Fordamperen varmer seg opp til 145 - 230 grader celcius, så oljene og virkestoffene til planten fordampes uten å brenne, slik at brukeren kan inhalere damp istedenfor brennende planterester. Dette har blitt meget populært både innenfor metoder innen aromaterapi, og som et sunnere alternativ for brukere eller pasienter som ikke kan eller vil røyke på den gamle metoden. Det er ofte medisinske pasienter med sykdommer som kreft, astma, multippel sklerose eller andre fysiologiske lidelser, som bruker en medisinsk versjon av cannabis eller andre urter, som benytter metoden for å lindre plager relatert til sykdommen.
Fredrik Petersen (teolog)
Han ble cand. theol. 1862, og var deretter lærer ved Aars og Voss' skole, før han ble residerende kapellan i Skien 1873.
Fra 1875 til sin død var han professor i systematisk teologi ved Det teologiske fakultet ved Universitetet i Oslo.
Baldersteinen
Baldersteinen, også kalt Fritjofsteinen, er en bautastein i Baldershagen i Husabø i Leikanger kommune. Den står like nedenfor riksvei 55 ved den nye kirkegården på stedet. Steinen er 7,8 meter høy og 1,25 meter bred, og er angivelig Norges høyeste bautastein. Bautaen har ingen inskripsjoner, men har trolig sin opprinnelse fra jernalderen da den står på restene av en gravhaug fra perioden 500–800. Haugen er delvis ødelagt av husbygging og dyrking. Steinen har tradisjonelt blitt tilknyttet en lokal høvding som falt ved slaget ved Fimreite i 1184, men den må være atskillig eldre enn som så. Navnene på steinen har en mytologisk og historisk/litterær tilknyting til sagaen om den norrøne guden Balder og Sagaen om Fridtjov den frøkne, en helteskikkelse fra Sogn. Baldersteinen er registrert hos Riksantikvaren og listes som et fredet arkeologisk kulturminne.
Parapolyacanthia
Parapolyacanthia er en slekt av biller som tilhører den artsrike underfamilien Lamiinae i familien trebukker (Cerambycidae).
Levevis
Som de fleste andre trebukker borer larvene i ved.
Utbredelse
Slekten lever på Ny-Caledonia.
Reginald Fitzurse
Reginald FitzUrse (født 1145, død 1173 ) var en av de fire riddere som myrdet Thomas Becket, erkebiskop av Canterbury, den 29. desember 1170 i Canterburykatedralen. FitzUrse var den første som slo Becket i hodet med sverdet.
Hans navnet er avledet fra normannisk-fransk Fitz som betyr «sønn av», og Urse som betyr «bjørn». Hans våpenskjold hadde et emblem av en bjørn. Han var den eldste sønnen av Richard FitzUrse, og ved dennes død arvet han eiendommer i Williton, Somersetshire, Somerset, i Northamptonshire og ved Barham, Kent, mellom Canterbury og Dover. Han levde for en tid ved Barham Court i Teston. Byens navn, Barham, er avledet fra bear (bjørn), og «ham» ettersom det var en hamlet (grend).
Etter mordet på erkebiskopen dro de til Saltwood og videre til South Malling, i nærheten av Lewes. De ble bannlyst av paven, og kong Henrik II av England rådet dem til å flykte til Skottland. Da ryktet om udåden kom nordover ble de tvunget til å dra tilbake til England og fant ly i Knaresborough som tilhørte Hugh Morville, en av de fire ridderne, og de ble der et år i stor elendighet inntil de overga seg til kongen. Henrik II viste ikke hva han skulle gjøre med dem, og sendte dem videre til paven. Før han dro overlot FitzUrse sine eiendommer til sin bror. Paven kunne ikke gjøre annet en pålegge dem bot og de skal da ha dratt videre til Det hellige land.
Det er antatt de alle døde i løpet av de tre årene etter mordet, dog er det en del legender som forteller at Reginald FitzUrse dro til Irland hvor han grunnla familien McMahon. Mc bety «sønn av», og Mahon skal bety «bjørn», men det kan være et sammentreff.
Trapeze (band)
Trapeze var et engelsk rockeband startet i Wolverhampton i 1969. Bandet hadde moderat suksess på slutten av 1960-tallet og på begynnelsen av 1970-tallet. Bandets mest kjente medlemmer er Glenn Hughes som forlot bandet i 1973 for å erstatte Roger Glover i Deep Purple, Mel Galley som senere spilte i blant annet Whitesnake, og Dave Holland, som etter sin tid i Trapeze spilte i Judas Priest.
Etter at bandet hadde spilt inn sitt debutalbum i 1970, fikk vokalist John Jones og gitarist Terry Rowley sparken, fortsatte Hughes, Galley og trommeslager Dave Holland som en trio fram til Hughes gikk til Deep Purple. Etter at Deep Purple ble oppløst i 1976 forsøkte Hughes seg igjen i Trapeze, men sluttet midt under en USA-turné. Senere forsvant Dave Holland til Judas Priest og Mel Galley var eneste originalmedlem frem til 1982. Da oppløste han bandet, og ble med David Coverdale i hans band Whitesnake.
I 1991 turnerte Galley, Hughes og Holland sammen med Geoff Downes (fra The Buggles, Yes og Asia) som Trapeze, og denne besetningen utga konsertalbumet Welcome to the Real World i 1993. Trioen Galley, Hughes og Holland fikk med seg Craig Erickson på en liten turné i 1994. Etter dette har ikke bandet hatt noen offentlige opptredener.
John Young
John Watts Young (født 24. september 1930 i San Francisco i California, død 5. januar 2018 i Houston i Texas) var en amerikansk testpilot og astronaut. Young var med på seks romferder i tre ulike NASA-prosjekter; Gemini-programmet, Apollo-programmet og romfergeprogrammet.
Biografi
John Young er ett av tolv mennesker som har satt fot på månen, og han er én av tre som har reist til månen to ganger (de to andre er Jim Lovell og Eugene Cernan). I 1981 var han fartøysjef på NASAs første bemannede romfergeferd.
John Young fløy som den første fra sin gruppe, men han var nær på å miste sin jobb i NASA etter sin første romferd. På Gemini 3 hadde han nemlig smuglet en cornbeefsandwich med. Jordkontrollen var bekymret for om smulene ble innåndet eller kortsluttet instrumentene.
Som kaptein på Apollo 16 prøvde han ut månejeepens evner og kom opp på 18 km/t, det hurtigste kjøretøy på månen ifølge Guinness Rekordbok. Etter at astronauten Charlie Duke hadde brukt 20-30 minutter på å bore et dypt hull til et varmeutstrømmingseksperiment, snublet John Young i kabelen og flådde trådene ut av stikket. Stikket kunne ikke repareres med astronauthansker på, så instrumentet kunne ikke sende målingene hjem til Jorden.
John Young var kaptein på den første romfergeferd, STS-1 med Columbia. Normalt sendes en ny romfartøystype opp ubemannet første gang, men romfergens jomfruflyvning var bemannet. Man hadde ikke tidligere anvendt faststoffraketter til bemannede romfartøyer og gjenbruksvarmeskjoldet bestående av 30 761 keramiske kakler var også uprøvet. På STS-1 mistet Columbia 16 kakler, og som medlem av den aller første romfergeflyvning fikk John Young Congressional Space Medal of Honor en måned etter jomfruferden. De fleste mottagere av Congressional Space Medal of Honor har fått den posthumt etter å ha omkommet i deres romfartøyer.
John Young ble den første person der har vært i rommet seks ganger, hvilket skjedde den 28. november 1983 med STS-9 med Columbia med den første Spacelab.
Han pensjonerte seg fra NASA 31. desember 2004.
Young var først gift med Barbara White med hvem han fikk to barn. Han var ved sin død gift med Susy Feldman.
Romferder
I tillegg til disse ferdene, var Young backup-mannskap for følgende romferder:
VM i sjakk for kvinner 1958
VM i sjakk for kvinner 1958 (verdensmesterskapet i sjakk for kvinner) ble arrangert i Moskva i Sovjetunionen i 1958.
Slaget ved Karbala
Slaget ved Karbala var en trefning mellom Husayn ibn Ali, hans familie og tilhengere, og Yazid Is styrker. Slaget fant sted ''den 10. muharram i år 61'' AH (10. oktober 680) ved Karbala som ligger i det som i dag er Irak. Hussain og alle hans støttespillere ble drept, i tillegg til Hussains 6 måneders gamle sønn. Ali al-Asghar ibn Husayn, kvinnene og barna ble tatt til fange. De døde blir betraktet som martyrer av muslimer. Både Hussain ibn Ali og hans bror Abbas ibn Ali er gravlagt ved stedet til stammen Banī Asad, som senere er blitt kjent som Mashhad Al-Husayn.
Slagets bakgrunn var at Hussain ønsket å benytte ytringsfriheten sin til å demonstrere fredelig mot den korrupte regjeringen til Yazid. Da Yazid fikk vite dette, sendte han Ubaydallah ibn Ziyad sammen med tretti tusen riddere mot Hussain og hans folk for å hindre dem i å nå fram. Ridderne var under 'Umar ibn Sa'ds ledelse og de ble beordret til å ikke gi vann til Hussains følgere, og slik tørste dem ut sånn at de kunne gi opp det å protestere mot Yazid urettferdighet og undertrykkelse. Men så modig som Hussain var fortsettet han reisen sin til tross for vanskelighetene underveis av Yazids styrker. Men Yazid lot dem ikke avholde den fredelige demonstrasjonen og følgelig begynte å skape uro blant de fredelige demonstrantene. Dette førte til at mange av Hussains følgere, inkludert hans sønn Ali Akbar, Ali Asghar (seks måneder gammel) og hans nevø Qassim, Aun og den yngre Muhammad ble drept.
I 63 AH (682 AD) løslot Yazid ibn Mu'awiya de overlevende av Hussains familie fra fengsel. På sin vei til Mekka stoppet de opp ved åstedet til slaget av karbala. Det er registrert en beretning av Sulayman ibn Surad at han dro til karbala for å besøke den og minne Hussains ofring for samfunnet så tidlig som i 65 AH (685 CE). Karbala begynte å se ut som en gravplass der Hussains helligdom ble plassert og vokste seg til en by som muslimer fra verden over besøker årlig i stor mangfold. Byen og gravstedet spesielt ble utbygget til større areal av påfølgende muslimske ledere i tiden etter slaget, men dessverre led gjentatte ødeleggelser fra angrepslystne mennesker. Den opprinnelige gravhelligdommen ble ødelagt av Abbasid kalifen, Al-Mutawakkil, i år 850 men ble gjenoppbygget til opprinnelig tilstand rundt år 979, bare for å senere bli ødelagt igjen allerede i år 1086 og deretter gjenoppbygget på nytt enda en gang.
10. Ashura ifølge sunni og shia
Slaget ved Karbala minnes av alle muslimer som er oppriktige i sin tro. Det er forskjell på hvordan sunnimuslimer minner den og hvordan shia-muslimer minner den. Sunnimuslimer faster på Ashura-dagen fordi profet Muhammed ifølge beretningen av da profeten Muhammad besøkte Medina, så han jøder faste, og på forespørsel om hvorfor de gjorde det, svarte de at det var denne dagen Moses og hans folk ble reddet fra faraos tyranni, på hvilken profeten Muhammed sa at han stod profeten Moses nærmere enn de gjorde som en profet, og følgelig fastet på ashura-dagen og pålagte sahaba karaam (sine følgesvenner) å gjøre det samme. Derfor faster sunni-muslimer i tråd med denne befalingen til profeten Muhammed på denne dagen i tillegg til å avholde sammenkomster der de kommer i hu bestrebelsene til Hussein for demokratiske verdier grunnlagt av sin bestefar profet Muhammed. Disse sammenkomstene er ofte overfylt av tårer noe som er i tråd med praksisen til profeten Muhammed.
Hussain ofret livet sitt for demokratiske verdier basert på Medina-konstitusjonen som tidligere ble grunnlagt av sin bestefar profeten Muhammed. Han ønsket å bevare den demokratiske styremåten til sin bestefar profet Muhammed som var adskilt fra Yazids tyranniske styremåte. Følgelig ga Hussain en lekse til det muslimske samfunnet å aldri gå på noen kompromiss med en undertrykkende regjering, en regjering som frarøver grunnleggende rettigheter til borgere av et samfunn som mat, drikke, stemmerett og husly og fri fra undertrykkelse. Sjiamuslimer er blitt utsatt for terrorangrep under minnemarkeringene blant annet i Pakistan og Irak. Og sunnimuslimer som minner denne dagen ved å gråte og slik komme i hu hendelsene av Karbala ved å følge praksisen til profeten Muhammed, blir kritisert av salafister og wahhabitter som anser det som bida (nyskapning), til tross for fra profeten Muhammeds sunna (praksis).
Slagets gang
Ibn Ziyad sendte en hær ledet av Omar ibn Sa’ad mot Husseins gruppe for å drepe den. Omar var en god venn av Hussein i deres barndom, men han ble lovet en guvernørpost av Yazid hvis han fullførte sin oppgave. Derpå førte han hæren ut i de irakiske områder for å finne Husseins gruppe.
Ved årsskiftet, den 1. Muharram år 61 (år 685 e.Kr.), fant de dem ved Karbala ved floden Eufrat. Omar lot sin hær blokkere for floden, så Husseins tilhengere ikke kunne få mer vann. Derfra begynte en langvarig beleiring med en rekke angrep som førstkulminerte ti dager senere.
Husseins 72 ledsagere, heriblant kvinner og barn, stod mot en hær på 30.000 mann. Et slikt slag vil ikke kunne utvikle seg til annet enn en massaker, noe det også gjorde. Grunnen til at det varte så lenge for Omars hær å overvinne fienden var at Hussein rettet gang på gang sin tale mod fiendens hær for å overtale dem til å vende om og la hans familie og venner være i fred.
Hæren bestod av kufaner som tidligere hadde gitt troskapsløfte til Hussein. Nå hadde de forrådt dette troskapsløfte og stod for å drepe ham. Dette var for meget for enkelte fra Omars hær, og under kampene sluttet disse enkelte soldater seg til Husseins gruppe.
Da Omar ibn Sa’ad så hvor svak hans hær ble, lot han pilene regne over Husseins leir. Snart fikk hæren mot til å gå til angrep. Hussein hadde mobilisert sin hær slik at det kunne oppstå så mange enmannsdueller som mulig. Dette holdt også et godt stykke tid, da moralen i fiendens leir ikke var høy og kampene kun ble utkjempet halvhjertet. Samtidig hadde Hussein noen menn som var kjent for å være de sterkeste på daværende tidspunkt.
Etterhvert løp Husseins leir tørr for vann og Hussein bad fienden om enten å åpne veien til Eufrat, eller skjenke sine barn vann. Ved synet av de små barn som var i familie med profeten Muhammad, ble Omars hær enda mer urolig. Omar beordret da å sette en stopper for dette og derved ble en del barn drept, heriblant Husseins lille spedbarn Ali Asghar.
Derfra begynte massakrene på resten av Husseins leir, som endte med mennenes død og kvinnenes og barnas fangenskap. Det var sønderrevne lemmer etter Husseins venner, og flere kvinner trakk i krigsklær for å gjøre hva de kunne. Bare Zain Ul Aabadeen, en av Husseins sønner, som var for syk og som ble holdt tilbake av kvinnene, deltok ikke i kampen.
Hussein endte selv med en masse sår og piler som gjennomboret hans kropp. Men det endelige dødelige slag var det ingen som turde gi ham. Man var redd for at drapet ville henge ved ens slekt og det dermed kunne oppstå hevn mellom deres og Husseins slekt. Til sist var det Shimr Ibn Thil Jawshan, en sønn av en fattig geitehyrde, som satte seg på Hussein og begynte å skjære av hans hode med en dolk, for så å bringe det til Ubayd-Allah ibn Ziyad.
Himmelen gråt i 40 dager (regnvær)
Hussain ofret livet sitt for samfunnets beste. Muslimer ihukommer Hussain ved å avholde sammenkomster der forskjellige beretninger rundt hendelse karbala blir nevnt. Ved det bevarer de minnen av Hussain siden slike minner er grunnlaget til islam. Muslimer anser slike minner som avgjørende for deres imaan (tro). Talere på slike begivenheter forteller om diverse mirakuløse ting som fant sted under og etter hendelsen karbala, spesielt Hussains martyrdom. Et eksempel på en slik ihukommelse av Hussain som muslimer liker å minne, er den til imam Sadiq (medlem av familiehuset til profet Muhammed), som følger:"Å, Zurarah! Himmelen gråt i førti dager over (martyrdommen av) Hussain!"
Georg Jacob Bull
Georg Jacob Bull (født 1. august 1785 i Christiania, død 12. desember 1854) var en norsk jurist, embetsmann og politiker. Han var høyesterettsjustitiarius mellom 1836 og 1854. Bull satt to perioder på Stortinget. Han representerte Bergen i perioden 1821–1823 og Laurvik og Sandefjord i perioden 1824–1826.
Bull var byfogd i Bergen mellom 1810 og 1821, amtmann i Jarlsberg og Larvik amt (det senere Vestfold fylke) fra 1821 til 1829 og amtmann i Søndre Bergenhus amt fra 1829 til 1834. Mellom 1834 og 1836 var han statssekretær.
Georg Jacob Bull var sønn av landets første høyesterettsjustitiarius, Johan Randulf Bull, og far til embetsmannen og ministeren Anders Sandøe Ørsted Bull.
Sammen med blant andre Johan Andreas Budtz, Christopher Benedict Bøgh, Wilhelm F. K. Christie, Edvard Hagerup, Peter Motzfeldt, Jonas Rein og Lyder Sagen var han med i herreklubben Quodlibet i Bergen.
Avienus
Avienus var en mindre latinsk forfatter på 300-tallet e.Kr. En inskripsjon fra det arkeologiske stedet Bulla Regia informerer at hans fulle navn var «Postumius Rufius Festus som også er Avienus». Han er kjent for diktet Ora Maritima, ikke så mye som de poetiske kvalitetene, men for at han hevder å sitere Massaliote Periplus, en tapt sjømanual fra oldtiden. Også andre av hans dikt har geografisk informasjon av verdi for ettertiden.
Liv og virke
Hans hjemby var den tidligere etruskiske byen Volsinii i Etruria, og kom fra den framstående familien Rufii Festi. Han ble to ganger utnevnt til romersk konsul, om en inskripsjon som publisert på 1600-tallet av fortidsminnegranskerne Jacob Spon og Raffaello Fabretti faktisk viser til den samme Avienus.
Avienus gjorde en noe unøyaktig oversettelse til latin av den greske poeten Aratos læredikt Faenomena. Han oversatte også et populært gresk dikt i heksameter skrevet av Dionysios Periegetes. Diktet, Periegesis, beskrev den beboelig verden fra perspektivet av Alexandria, skrevet i en enkel og elegant stil som var lett å huske for studenter. Avienus' oversettelse er satt til et arkaisk latin som Descriptio orbis terræ («Beskrivelse av verdens land»). Kun første bok (skriftrull) har overlevd. Den har et ustø grep om den faktiske geografi og fremmer en del søkte etymologier.
Ora maritima
Avienus skrev Ora Maritima («Havets kyster»), et dikt som hevder å inneholde lån fra den mytiske sjømanualen Massaliote Periplus fra kanskje 500-tallet f.Kr. Denne poetiske periplus (manuskript som lister havner og sjømerker) har resultert i en forvirret amatørs redegjørelse av kystregionene av datidens kjente verden. Avienus' geografiske beregninger var også avledet fra samtidige romerske reisebeskrivelser, men forveksler flere detaljer, eksempelvis Tarragon og Barcelona for Iberia, og utelater merkelig nok Emporium. Det synes å være karakteristisk for hans metode at han søker i gamle dokumenter og blander sammen hva han finner i dem med sine egne inntrykk som embetsmann på 300-tallet. Ora maritima var et verk for en leser framfor en kunnskapsrik reisende, til tross for emnet, og hvor samtiden på 300-tallet er sammenblandet med omtaler av byer som for lengst var forlatt.
Verket var dedikert til Sextus Claudius Petronius Probus, en ledende og rik romersk aristokrat. Teksten er bevart i kun ett enkelt manuskript. Det ble benyttet for den første trykte utgaven i Venezia i 1488.
Ruf[i]us Festus
Denne Avienus er ikke positivt og sikkert identifisert med en Rufus Festus som en gang rundt 369 skrev et sammendrag av romersk historie i en sjanger kalt for breviarium:
Forskeren Theodor Mommsen identifiserte denne forfatteren med Rufius Festus, prokonsul av Akhaia i 366, og begge med Rufus Festus Avienus. Andre forskere har isteden identifisert ham med Festus av Tridentum, magister memoriæ (sekretær) for keiser Valens, og åpenbart den strenge prokonsul av provinsen Asia hvor han ble sendt for å straffe de som var implisert i sammensvergelsen til Theodorus. Verket selv, Breviarium rerum gestarum populi Romani, er inndelt i to deler, en geografisk og den andre historisk.
Sitat
Han er berømt for sitt svar på hva han gjorde ute på landsbygda: Prandeo, poto, cano, ludo, lavo, caeno, quiesco:
Herbert Selpin
Herbert Selpin (født 29. mai 1904, død 1. august 1942) var en tysk regissør og manusforfatter av lett underholdning på 1930-og 1940-tallet. Han er best kjent for sin siste film, Titanic da han under Innspillingen ble arrestert av propagandaminister Joseph Goebbels. Senere ble han funnet død i sin celle.
Selpin ble valgt av Goebbels for å regeissere Titanic som Goebbels så på «som en effektiv anti-britisk propaganda-film». Historien om det dødsdømte skipet ble skrevet om av Walter Zerlett-Olfenius for å legge skylden på J. Bruce Ismay, leder av White Star Line, og hans britiske og amerikanske kapitalistiske støttespillere, som i henhold til manus, ville at skipet skulle gjennomføre reisen så raskt som mulig, uansett den faren passasjerene ble utsatt for, for å få et fortrinn i konkurransen med Cunard Line, og dermed tjene  så mye penger som mulig. En tysk styrmann ble også introdusert. Han advarte om den faren skipet ble utsatt for ved å seile så hurtig.
Under innspillingen av Titanic i 1942 etter å ha opplevd mange tidkrevende problemer forårsaket av fulle tyske sjømenn og soldater som opptrådte som statister i filmen, kom Selpin med flere kritiske bemerkninger om de militære. Han ble tiltalt for disse bemerkninger og da manusforfatter Zerlett-Olfenius, hans personlige venn, undlot å trekke tilbake disse uttalelser under et møte med Joseph Goebbels ble Selpin arrestert 31. juli 1942.
Død
Dagen etter at han ble arrestert ble Selpin funnet død i sin celle, etter å ha hengt seg i sine bukseseler. Et rykte som oppstod at han hadde blitt myrdet etter ordre fra Goebbels, da Gestapo hadde fattet interesse i saken og Goebbels anså det mer forsvarlig å ofre direktør enn en fight med Gestapo. Ifølge ryktene hadde to personer rundt midnatt 31. juli – 1. august 1942, tatt seg inn i Selpins celle.
Produksjon av Titanic ble deretter gjennomført av Werner Klingler, som forøvrig ikke fikk sitt navn i rulleteksten. Filmen i seg selv – som kostet nesten 4 millioner Riksmark, eller tilsvarende 180 millioner USD i dag ble nesten helt undertrykt av Goebbels som var bekymret for at skipskatastrofen ville demoralisere det tyske publikum. Den ble vist i okkuperte land, bl.a i Norge i 1942 og senere, i en re-redigert versjon, i Øst-Tyskland. Fire scener fra filmen endte opp i en annen Titanic film,  A Night to Remember
Sigrid Ekran
Sigrid Ekran (født 1980) er en norsk hundekjører fra Sparbu. Hun ble verdensmester i langdistanse sledehundkjøring 2011 og 2015. Hun representerer Innherred hundekjørerklubb. Bosatt i Alvdal.
Biografi
Ekran var med i TV-serien Vi på Langedrag, som NRK sendte første gang i 2001. Senere studerte hun utmarksforvaltning ved Høgskolen i Hedmark avdeling Evenstad. Etter studiene reiste hun til USA (2003), for å ta mastergrad i Northern Studies ved University of Alaska i Fairbanks.
Ekran har tre år på rad (2004–2006) jobbet for «Team Norway» (med blant andre Robert Sørlie) i forkant av hundeløpet Iditarod. I 2007 deltok hun for første gang i Iditarod med eget hundespann. Til tross for uhell med nesebrudd og sykdom underveis, gjennomførte hun løpet på 10 døgn, 13 timer og 21 minutter. Dette holdt til en 20.-plass, og sikret henne tittelen beste rookie (beste debutant), og hun ble i tillegg beste kvinne.
Hun ble Verdensmester i langkjøring i 2011 ved å vinne Femundsløpet. Hun vant Finnmarksløpet både i 2014 og 2015; i 2015 var Finnmarksløpet også VM-løpet. Hun konsentrerte seg om Iditarod i 2016. Sesong 2017 ble ødelagt på grunn av en kneskade.
Meritter
Plasseringer i Iditarod * Starter med 16 hunder
PA-7100LC
PA-7100LC (kodenavn: PCX-L og «Hummingbird») er en tidligere 32-biter RISC mikroprosessor som ble utviklet av Hewlett-Packard (HP). Den ble lansert tidlig i januar 1994, og var en implementasjon av instruksjonssettet PA-RISC 1.1.
Sigrid Ekran
Meritter
Plasseringer i Finnmarksløpet (1000 km)
Seier i Femundløpet 2010 og VM i hundekjøring 2011 (Femundløpet 2011). Seier i Gausdal Maraton 2010.
PA-7100LC
PA-7100LC var konstruert primært som en lavkostnads mikroprosessor for mindre kostbare systemer. De første mikroprosessorene kjørte i 60 og 80 MHz; en utgave i 100 MHz ble lansert i juni 1994. PA-7100LC var den første mikroprosessoren som implementerte instrukjonssettet MAX-1, et SIMD-instruksjonssett for dekoding av MPEG-komprimert video