cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Münchenavtalen
Bakgrunn
Chamberlain møtte Hitler i Godesberg 22. september og Hitler la der frem krav som var omfattende enn det forslaget Tsjekkoslovakia hadde akseptert. Kravet fra Hitler innebar tsjekkoslovakisk tilbaketrekning fra et området angitt på kartet senest 1. oktober og samtidig umiddelbar tysk okkupasjon av dette området. Chamberlain svart 23. september at Hitlers krav ikke ville bli akseptert og ville føre til væpnet konflikt. Chamberlain videresendte Hitlers krav til Beneš som avviste kravet 25. september og beskrev kravet som et ultimatum som ikke kunne fremmes overfor en suveren stat. Tsjekkoslovakia, Frankrike, Storbritannia og Sovjetunionen hadde mobilisert sine militære styrker. Chamberlain sendte Horace Wilson til Berlin for å få i stand et tysk-tsjekkoslovakisk møte under britisk ledelse, Hitler avviste forslaget og sa at okkupasjonen av Sudetenland ville begynne 28. september. Mussolini oppfordret Hitler til å vente med militære tiltak i påvente av et stormaktsmøte som skulle få i stand den avtalte overføring av landområde.
Minnene om første verdenskrigs grusomheter og frykten for en ny storkrig førte til Münchenkonferansen.
Den militære situasjonen
Etter opprettelsen av Tsjekkoslovakia etter første verdenskrig bisto særlig Frankrike til oppbygging av den nye republikken. Blant annet bidro franske ingeniører til anlegg av befestede stillinger langs den naturlige grensene i fjellene. Ved traktat av 16. oktober 1925 garanterte Frankrike for Tsjekkoslovakias sikkerhet og de var dermed allierte. Etter den tyske innmarsjen i Rhinland og anlegg av festninger langs grensen var det tvilsomt om Frankrike ville være i stand til å bistå Tsjekkoslovakia militært.
I september 1938 ble det anslått at den tyske hæren besto av 1 million ferdig opplærte soldater. Av disse var vel halvparten i uniform i den regulære hæren (45 divisjoner) mens resten var reservister. Tre divisjoner var stasjonert i Østprøyssen og fem divisjoner sto ved grensen mot Frankrike. Ifølge Ben-Arie hadde den tyske regjeringen 37 divisjoner til rådighet for et mulig angrep på Tsjekkoslovakia høsten 1938. I tillegg var det noen kompanier i grensevakten (av bagatellmessig militær verdi) og SS kunne stille fire motoriserte regimenter. På toppen av dette hadde Østerrike 100,000 soldater. Luftwaffe hadde mellom 2700 og 3200 fly (ikke medregnet lastefly og marinens fly), Ben-Arie anslår at Tyskland i realiteten bare var i stand til å sette inn i overkant av 1000 fly i et angrep på Tsjekkoslovakia. Ben-Arie tror at mangel på fullgode flystriper og tåke de kritiske dagene fra 30. september 1938 ville gjort det tyske flyvåpenet lite slagkraftig.
Tyske militære planer
I slutten av mai 1938 ga Hitler ordre om å gjøre klart til en militær aksjon mot Tsjekkoslovakia. Ved møte mellom Hitler, Ribbentrop og Henlein i Berchtesgaden 22. mai der Henlein fikk instrukser om ta det med ro til tidlig høst. Ved et stort møte i Berlin 28. mai kunngjorde Hitler «Operasjon Grønn» (tysk: Fall Grün) som var kodenavnet for en invasjon av Tsjekkoslovakia - styrkene skulle være klare 1. oktober 1938. Ribbentrop oppmuntret på denne tiden Hitler til stadig mer aggressive planer for krig og å argumenterte samtidig for at Storbritannia ikke ville gå til krig. Planleggingen for Operasjon Grønn skulle være topphemmelig, men Ernst von Weizsäcker, statssekretær i utenriksdepartementet, fikk kjennskap til planene fra general Ludwig Beck. Weizsäcker og Beck var enige om at noe måtte gjøres for å stanse det de anså som et risikabelt militært eventyr. I et notat til Ribbentrop i juni 1938 gjorde Weizsäcker det klart at bruk av militærmakt i Øst-Europa ville føre til en tapt krig mot vestmaktene. Herbert von Dirksen, tysk ambassadør i Storbritannia, rapporterte fra London at Storbritannia ville akseptere en gradvis og fredelig overføring av territorium, men ville gå til krig dersom Tyskland invaderte Tsjekkoslovakia. Ribbentrop hindret Dirksen i å møte Hitler da han var i Berlin sommeren 1938. Wilhelm Canaris, leder av Abwehr, og general Hans Oster var også motstander av en militæraksjon mot Tsjekkoslovakia.
Under Sudetenkrisens klimaks i september 1938 var Himmler og Ribbentrop innstilt på krig, mens blant andre Göring prøvde å få Hitler til å godta en ordning i minnelighet. Hitler skal den 29. september ha lagt frem for Mussolini konkrete planer for et lynangrep på Tsjekkoslovakia. I møte med de britiske og franske statsministre i München, la Mussolini frem et notat som utgangspunkt for forhandlingene. Utkastet til notat ble laget dagen før av Neurath, Göring og Weizsäcker. De ville komme Ribbentrop (som de ikke stolte på) i forkjøpet, og notatet ble i hemmelighet overlevert Mussolini som fremla det som sitt eget. Dette «italienske» forslaget fortrengte Ribbentrops. Notatet fra Mussolini var eneste punkt på dagsorden for konferansen og dannet grunnlaget for Münchenavtalen. Weizäcker var mot angrep på Tsjekkoslovakia, han mente det ville lede til en tapt krig. Forhandlingene i München var improvisert og uorganisert. Delegatene satt spredt i en krets av lenestoler, og det ble ikke tatt notater. Utfallet ble at tyske styrker gikk inn i Sudetenland 1. oktober.
Adolf Hitler var fast bestemt på å iverksette invasjon av Tsjekkoslovakia senest den 1. oktober dersom tsjekkoslovakenee ikke aksepterte tyskernes krav, og mobiliserte de tyske styrkene. Tsjekkoslovakia var ikke villige til å overgi Sudetenlandet uten kamp, og mobiliserte sine militære styrker for å stå imot et kommende tysk angrep. Dette risikerte å eskalere til en europeisk storkrig, siden både Frankrike og Sovjetunionen hadde militære allianser med Tsjekkoslovakia og var forpliktet til å støtte dem i tilfelle tysk aggresjon.
Deltakere
Dette er en liste over de viktigste deltakerne i konferansen.
(Fører og rikskansler) (Statsminister) (Duce og statsminister) (Statsminister) (Det tyske utenriksdepartements offisielle tolk) (Tysklands utenriksminister) (Chamberlains personlige rådgiver) (Utenriksminister) (Generalsekretær for det franske utenriksdepartementet) (Statssekretær for det tyske utenriksdepartementet)
(Sjef for Luftwaffe og nummer to i Det tredje riket) (tidligere utenriksminister) (Ribbentrops stabssjef) (Hitlers sivile assistent) (Tysklands ambassadør til Italia)
(Ribbentrops representant i Paris) (Reichsführer-SS) (Hitlers stedfortreder og nummer tre i Det tredje riket) (Sjef for Oberkommando der Wehrmacht) (Hitlers adjutant)
(Storbritannias ambassadør til Tyskland) (Utenriksdepartementets juridiske rådgiver) (Førstesekretær av den britiske ambassaden i Berlin)
(Sjef for utenriksdepartementets sentraleuropeiske seksjon) (Rådgiver for utenriksdepartementet) (Chamberlains personlige statssekretær)
(Frankrikes ambassadør til Tyskland) (Sjef for den det franske utenriksdepartementets europeiske seksjon) (Håndterte kodede meldinger i München)
(Daladiers stabssjef) (Assisterende luftattaché i Berlin)
(Italias ambassadør til Tyskland) (Italias propagandaminister)
(Cianos stabssjef)
(Sjef for det tsjekkoslovakiske utenriksdepartementet) (Tsjekkoslovakias ambassadør til Tyskland)
Konferansen starter
Hitler inviterte de viktigste deltakerne i hans private kontor, og lot de andre deltakerne bli igjen utenfor. De tok plass rundt peisen i lokalet og møtet startet kl 12:45.
Hitler innledet konferansen med å takke deltakerne for at de hadde kommet, og gjentok det som han hadde sagt under talen i Berliner Sportpalast den 26. september 1938.
Avtalen
Partene ble enige om en avtale den 29. september, og omkring klokken 1:30 om natten den 30. september ble Münchenavtalen undertegnet av:
Avtalen ble offisielt introdusert av Mussolini selv om at den såkalte Italienske planen hadde blitt forberedt i det tyske utenriksdepartementet. Den var nesten identisk med Godesberg-forslaget: den tyske hæren skulle fullføre okkupasjonen av Sudetenland innen den 10. oktober, og en internasjonal kommisjon skulle avgjøre fremtiden for de resterende omstridte områdene.
Tsjekkoslovakia ble informert av Storbritannia og Frankrike at de kunne enten kjempe imot tyskerne alene eller akseptere annekteringene som beskrevet i avtalen. Den tsjekkoslovakiske regjeringen innså det håpløse i å forkaste avtalen og ta opp kampen mot det mektige Tyskland alene og aksepterte motvillig avtalen. Myndighetene i Tsjekkoslovakia var svært misfornøyde med den internasjonale avtalen, og omtalte den som «Münchendiktatet». De beskyldte også Storbritannia og Frankrike for å svike dem. Selv om Sudetenland hadde tysk befolkning, var området viktig for tsjekkoslovakene, da de hadde bygget omfattende militære forsvarsanlegg der langs grensen til Tyskland, og som resultat av avtalen falt disse nå i tyskernes hender.
Senere på dagen den 30. september underskrev Chamberlain og Hitler en fredsavtale mellom Storbritannia og Tyskland. Ved landingen på Heston Aerodrome i England sa Chamberlain:
Virkninger og reaksjoner
Den 5. oktober trakk Beneš seg som Tsjekkoslovakias president. Etter at andre verdenskrig brøt ut, etablerte han en eksil-regjering for Tsjekkoslovakia i London.
Tsjekkoslovakia, Tyskland, Storbritannia og Italia var parter i avtalen, mens Polen, Ungarn, Romania, Jugoslavia, Sovjetunionen og USA var forpliktet til å respektere avtalen på bakgrunn av andre traktater og folkerettslig sedvane. Wright nevner blant annet Parispakten, utenriksminister Hulls erklæring av 16. juli 1937, og Haag-konvensjonen av 1899 og 1907. Tyskland og Tsjekkoslovakia var også bundet av Saint-Germain-traktaten om minoritetenes rettigheter. Sovjetunionen, Jugoslavia og Romania var allierte av Tsjekkoslovakia, men foretok seg ikke noe folkerettslig i henhold til Folkeforbundets prosedyrer. Wright mener at Frankrike og Storbritannia opptrådte i strid med Folkeforbundets bestemmelser da de ikke vernet om Tsjekkoslovakias territorielle integritet, og Frankrike brøt også sin bistandsavtale med Tsjekkoslovakia ifølge Wright.
Wien-tildelingen
Som et direkte resultat av avtalen, ble den første Wien-tildelingen utført 2. november 1938. Ribbentrop og Ciano fastsatte på egen hånd en ny grense mellom Tsjekkoslovakia og Ungarn i Wien 2. november. Dermed ble Ungarn tildelt en del av det sørlige Slovakia. Denne delen av Slovakia var på 19 425 km2 og hadde 5 millioner madjarske innbyggere og 272 000 etniske slovaker. Ciano hevdet senere at han utnyttet Ribbentrops inkompetanse til fordel for Ungarn som Italia støttet. Området avstått til Ungarn omfattet en tredjedel av Slovakias jordbruksland.
Ifølge Münchenavtalen skulle situasjonen for den polske og den ungarske minoriteten i Tsjekkoslovakia avklares innen tre måneder. Tsjekkoslovakia (og senere Slovakia) klarte ikke å komme til et kompromiss med Ungarn og Polen, og overlot saken til Tyskland og Italia å avgjøre saken (ved voldgift). Tsjekkoslovakia aksepterte da å avstå til å avstå det sørlige Slovakia (⅓ av området) og Karpato-Ukraina til Ungarn. Polen fikk også små områder kort tid etter.
Som et resultat av dette mistet de tsjekkiske kronlandene - Böhmen, Mähren og Schlesien omtrent 38% av landområdene sine til Tyskland. Områdene var befolket av rundt 3,2 million tyskere og 750,000 tsjekkere. Ungarn på sin side, mottok 11882 km² i sørlige Slovakia og sørlige Rutenia. Etter folketellingen i 1941 var omtrent 86,5% av innbyggerne i dette territoriet ungarske. Polen annekterte byen Český Těšín og et lite område rundt (ca 906 km2 med 250,000 innbyggere). Polakker utgjorde ca. 36% av befolkningen. I tillegg overtok de to små grenseområder i nordlige Slovakia, regionene Spiš og Orava (226 km2, 4,280 innbyggere, 0,3% polakker)
Etter Münchenavtalen flyktet rundt 1,150,000 tsjekkere og 30,000 tyskere til de gjenværende områdene i Tsjekkoslovakia.
Tildelingen ble annullert ved våpenhvilen med Ungarn av 20. januar 1945 og ved fredsavtalen av 1947.
Etterspill
I mars 1939 ga Tsjekkoslovakias politikere etter og aksepterte tysk kontroll over resten av de tsjekkiske områdene. Hitler opprettet da Riksprotektoratet Böhmen-Mähren. Samtidig ble Republikken Slovakia etablert som en vasallstat under Tyskland. Tsjekkoslovakias østligste provins, Karpato-Ruthenia, ble samtidig annektert av Ungarn.
Utenriksminister Eden informerte 5. august 1942 Underhuset og Tsjekkoslovakias eksilregjering om at Münchenavtalen ikke lenger gjaldt ifølge den britiske regjeringen. Regjeringens endring i synet på Münchenavtalen skyldtes særlig okkupasjonsmaktens brutale hevn etter drapet på assisterende riksprotektor Heydrich. Charles de Gaulle, som leder av den franske nasjonalkomite, erklærte 29. september 1942 at Münchenavtalen ble ansett som ugyldig og annullert.
I ettertid har det vært diskutert om Münchenavtalen var ugyldig i utgangspunktet (ab initio eller ex tunc) eller om den ble opphevet ved partenes handlinger på et senere tidspunkt. Dersom avtalen var ugyldig i utgangspunktet, er det juridisk grunnlag for å avvise sudettyskernes krav overfor Tsjekkoslovakia. Willy Brandt omtalt spørsmålet om avtalens gyldighet ab initio som følelsesladet. Baade mener den neppe kan regnes som ugyldig i 1938 og viser til at Frankrike og Storbritannia ikke stilte spørsmål ved Münchenavtalen til tross for at Hitler åpenbart brøt avtalen da resten av Böhmen og Mähren ble okkupert. Dessuten ble en tsjekkoslovakisk eksilregjering opprettet først i 1940, et år etter den tyske okkupasjonen, og ble anerkjent av de allierte. I august 1942 konstaterte Churchills regjering at Hitler med vilje hadde brutt Münchenavtalen og at avtalen dermed ikke var bindende for Storbritannia (Churchill uttalte 30. september 1940 at Tyskland hadde «ødelagt» (destroyed) avtalen ). Charles de Gaulle erklærte på vegne av Frankrike at Münchenavtalen var ugyldig i utgangspunktet (engelsk: null and void). Ifølge Baade hadde Tyskland etter kapitulasjonen i praksis akseptert at Münchenavtalen var opphevet, også i mangel av en fredsavtale med Tsjekkoslovakia, og at Tyskland ikke ville fremme krav på Sudetenland. mangel av en fredsavtale med Tsjekkoslovakia, og at Tyskland ikke ville fremme krav på Sudetenland. Den italienske regjeringen erklærte i 1944 at Münchenavtalen var ugyldig i utgangspunktet. Sovjetunionen var ikke part i Münchenavtalen og var den første stormakten som overfor Tsjekkoslovakias regjering erklærte at de ikke anerkjente avtalen i utgangspunktet eller på noe senere tidspunkt.
Hans-Christoph Seebohm, leder for de fordrevne og samferdslesminister i Forbundsrepublikken, skapte stor oppstand da han i 1964 hevdet at Münchenavtalen fortsatt gjaldt (det vil si at Sudetenland var å regne som en del av Tyskland). Michael Stewart besøkte Tsjekkoslovakia på 1960-tallet og uttalte at man måtte se bort fra grenseendringer i 1938 og senere. Stewart understreket at avtalen var urett og farlig, hadde vært død i mange år, og avtalen kunne ikke brukes for å reise nye krav mot Tsjekkoslovakia. Stewart sa også at det var et faktum at avtalen ble signert og trådte i kraft. Willy Brandt uttalte i 1969 at avtalen var urettferdig og ikke i samsvar med folkeretten, men at avtalen likevel hadde reelle juridiske konsekvenser. Tidlig i 1970-årene søkte Bresjnev å bedre forholdet til Forbundsrepublikken og Brandts nye Ostpolitik bedret relasjonen til landene i øst. Prahatraktaten mellom Vest-Tyskland og Tsjekkoslovakia (11. desember 1973) er den egentlige fredsavtalen mellom de to landene og den opphevet Münchenavtalen med hensyn til relasjonen mellom de to landene. Prahatraktaten holdt rettighetene til de fordreven utenfor i artikkel 2 som bestemte at traktaten ikke vedrørte juridiske konsekvenser for reelle eller juridiske personer i perioden 30. september 1938 til 9. mai 1945. Den tsjekkoslovakiske regjeringen var misfornøyd med at traktaten ikke annullerte avtalen i utgangspunktet, men fornøyd med at landets grenser ble anerkjent.
Da Hitler okkuperte Böhmen og Mähren i mars 1939 ga ikke Chamberlain uttrykk for at Münchenavtalen var opphevet. Storbritannia avviste den tsjekkoslovakiske påstanden om at avtalen var ugyldig i utgangspunktet (null and void from the outset) fordi avtalen var inngått under tvang. For Storbritannia var Münchenavtalen relevant fordi grensene i Sentral-Europa i etterkrigstiden fortsatt ble betraktet som midlertidige. Etter 1949 ble synet på Münchenavtalen komplisert ved at Forbundsrepublikken (Vest-Tyskland) var en britisk alliert mens Tsjekkoslovakia hadde havnet i kommunistblokken under sovjetisk ledelse. Bank of Englands krav på 5 millioner pund overfor Tsjekkoslovakia ville også bli svekket dersom avtalen ble fullstendig annullert. Den britiske regjeringen fryktet også at å erklære avtalen som ugyldig i utgangspunktet ville gi kommunistregimet rett i at hele Tsjekkoslovakia ble ofret med viten og vilje, i så fall ville den britiske regjeringen underforstått innrømme at kommunistene hadde rett i at Chamberlain hadde inngått i et kriminelt forbund med Hitler. Storbritannia holdt til 1992 fast ved at Münchenavtalen i utgangspunktet var gyldig, statsminister Thatcher hadde to år tidligere beklaget Storbritannias rolle i den «katastrofale» (disastrous) appeasmentpolitikken. Statsminister Major erklærte sammen med Havel 27. mai 1992 at Münchenavtalen var ugyldig i utgangspunktet, Major nøyde som med en erklæring som er juridisk svakere enn en traktat.
Warszawapaktens invasjonen av Tsjekkoslovakia etter Prahavåren 1968 skyldtes blant annet Alexander Dubčeks tilnærming til Vest-Tyskland. Helsingfors-erklæringen av 1975 innebar en aksept for grensene etablert etter andre verdenskrig gjennom Jalta- og Potsdamkonferansene. Etter 1989 med blant annet Fløyelsrevolusjonen kom Münchenavtalen på nytt på dagsorden særlig med hensyn til konflikt om eiendomsrett og kompensasjon for de fordrevne.
Longhuatempelet
Longhuatempelet (kinesisk: 龙华寺; pinyin: Lónghúa Sì) er et buddhistisk tempel viet til Maitreya Buddha. Det ligger i Shanghai i Folkerepublikken Kina.
De fleste bygningene er moderne rekonstruksjoner, men de er tro mot det arkitektoniske uttrykk som tempelet ble bygd etter under Songdynastiet og som var typisk innen chanbuddhismen.
Longhuatempelet er det største, mest autentiske og fullstendige gamle tempel i Shanghai.
Bygningshistorie
Tempelet ble først bygd i år 242, under de tre kongedømmers tid. Ifølge legendene hadde Sun Quan (孙权), kongen av kongedømmet Wu, fått fatt i sharira relikter, det vil si kremerte levninger etter Buddha. For å huse disse kostelige relikvier forordnet kongen byggingen av 13 pagoder. Longhuapagoden (Longhua Ta), som inngår i Longhuatempelkomplekset, skal være en av dem. Navnet skal skyldes at en skinnende drage (kinesisk: long) en gang viste seg på stedet.
Tempelet ble ødelagt av krig mot slutten av Tangdynastiet og gjenoppbygd i 977, under Songdynastiet. (Ifølge en annen versjon av historien, som er kjent fra lokalhistoriske fortellinger fra Song- og Yuan-tiden, ble tempelet først bygd av kongen av Wuyue tidlig under Song-tiden.) Senere under Song, i 1064, fikk anlegget det nye navnet Kong Xiang-tempelet, men det opprinnelige navnet Longhuatempelet ble gjeninnført under Mingdynastiet under Wanli-keiserens regjeringstid.
Det nåværende arkitektoniske design følger det opprinnelige fra Song-dynastiets tid. Det er viktige bygningsewlementer i selve pagoden som også stammer fra den tid, men ellers er det meste på tempelområdet gjenoppbygd under Tongzhi-keiseren og Guangxu-keiseren under Qing-dynastiet. En moderne restaurering av hele tempelanlegget ble utført i 1954.
Tempelet og dets kloster var til å begynne med omgitt av store haver og frukthaver. Frukttrærnes blomstring var en viktig begivenhet som tiltrakk seg besøkende fra fjern og nær i hele området. Disse havene er imidlertid senere blitt spist opp av en stor gravlund, Longhuamartyrenes gravfelt, og minner ikke lenger om de opprinnelige grøntanleggene og frukthavene.
Paolo Borgia
Paolo Borgia (født 18. mars 1966 i Manfredonia i Italia) er en italiensk katolsk prelat, diplomat for Den hellige stol, og titulærerkebiskop.
Prest
Paolo Borgia ble ordinert til prest for erkebispedømmet Manfredonia-Vieste 10. april 1999 av dets biskop Vincenzo D’Addario. I 1999 begynte han sin forberedelse til diplomatisk tjeneste ved Det pavelige diplomatakademi.
Han begynte sin tjeneste 2001 og ble utsendt til nuntiaturet i Den sentralafrikanske republikk. I 2004 ble han overført til Mexico, hvor han tjenestegjorde til 2004. Han ble utsendt til Israel i 2007. Etter stillingen i Israel tjenestegjorde han i Libanon fra 2010, hvor han arbeidet sammen med erkebiskop Gabriele Giordano Caccia.
Den 4. mars 2016 utnevnte pave Frans ham til assessor for seksjonen for generelle anliggender i statssekretariatet og erkebiskop Giovanni Angelo Beccius stedfortreder.
Nuntius til Libanon
Den 25. september 2022 ble han utnevnt til nuntius til Libanon.
Episkopalgenealogi
Hans episkopalgenealogi er:
Franz + Polina
Franz + Polina (originaltittel: Franz + Polina) er en russisk film fra 2006, regissert av Mikhail Segal.
Handling
Historien finner sted i 1943, i Belarus som blir okkupert av tyske soldater. Franz er en Schutzstaffel-soldat som er en desertør – samt Polina, en belarusisk kvinne som opplever at hele landsbyen hennes blir massakrert.
Estadio Centenario
Estadio Centenario er et stadion i Montevideo i Uruguay som hovedsakelig benyttes til fotballkamper, og er hjemmebane for fotballklubben Peñarol og landslaget til. Stadionet ble bygget i 1930 med en kapasitet på 100 000 tilskuere, for å markere den første uruguayanske grunnlovens 100-årsdag.
Her ble ti av sluttspillskampene i VM i fotball 1930 spilt, inkludert finalen der slo  og ble tidenes første verdensmestere i fotball. Stadionet står på FIFAs liste over verdens klassiske fotballstadioner sammen med blant andre Maracanã, Wembley Stadium, San Siro og Santiago Bernabéu. Tilskuerkapasiteten er for tiden 65 235. På grunn av Centenarios beliggenhet tett inntil andre mindre stadioner, kan man fra toppen av tribuneseksjonen Amsterdam se tre kamper på en gang dersom CA Penarol, Central Español og Miramar Misiones skulle spille hjemmekamper på samme tidspunkt.
Haneborg (Aurskog)
Haneborg, også skrevet Hanneborg er et gårdsbruk i Aurskog, et strøk og en barneskole på Lierfoss i Aurskog-Høland kommune.
Slekt
To norske slekter har navn etter gården.
Stamfaren, Mads Torstensen Haugrim (f. 1594), var far til Odd Madsen (1637–ca. 1700), som var leilending på Mellom-Haneborg. En sønn Ole Oddsen (1675–1729) eide Haugrim. En annen sønn Mads Oddsen (ca. 1674–1749) brukte Haneborg, som også ble brukt av hans etterkommere. Sønnen Erik Madsen Haneborg (1700–75) var far til Halvor Eriksen Haneborg (1743–1800), lensmann i Aurskog. Dennes sønn Anders Halvorsen Haneborg (1767–1847) kjøpte gården 1804. Hans bror lensmann Ole Halvorsen (1775–1848) på Haugrim kalte seg Hanneborg. Fra disse brødrene stammer slektens to grener.
Det australske arbeiderparti
Australian Labor Party (ALP) (norsk: Australias arbeiderparti) (grunnlagt i 1891) er et sentrum-venstre sosialdemokratisk politisk parti i Australia. Partiet er Australias eldste politiske parti og har stilt til valg ved føderale valg siden 1901. Partiets hovedmotstandere er den liberal/nasjonale koalisjonen. Labour hadde vært i opposisjon siden 1996, etter å ha sittet i regjering siden 1983. Labor har hatt makten i alle Australias seks delstater og begge de to territoriene siden 6. mars 2002.
Labor vant det føderale valget den 24. november 2007 og partiets leder, Kevin Rudd, ble landets nye statsminister. Partiet ville dermed, for første gang i sin historie, kontrollere alle delstater, territorier, samt føderalt nivå samtidig, noe ikke noe annet parti tidligere hadde gjort.
Elias og jakten på havets gull
Elias og jakten på havets gull er en norsk barnefilm fra 2010 om redningsskøyta Elias. Den er regissert av Lise I. Osvoll og er den andre kinofilmen om Elias.
Orangutanger
Orangutanger (Pongo) er en slekt med store trelevende menneskeaper. Slekten består av kun tre arter, som er endemiske for Borneo (én art) og Sumatra (to arter) i Sørøstasia.
Elias og jakten på havets gull
Handling
Filmen tar utgangspunkt i det årlige vinterfisket, men hvor det har kommet et nytt, moderne fiskevær med store trålere som tar det meste av fisken og Lunvik står i fare for å bli lagt ned. Filmen tar opp problemstillingen rundt fraflytting av bosteder langs den norske kysten.
Orangutanger
Slekten Pongo tilhører tribuset Pongini, som er ett av fire tribus i underfamilien Ponginae (asiatiske menneskeaper), som videre er én av to underfamilier i familien Hominidae (egentlige menneskeaper).
Elias og jakten på havets gull
Om filmen
Filmen fikk Amanda i 2011 for beste barnefilm. Komponist Gaute Storaas vant Nordic Film Composers Award og Kanonprisen 2010 i klassen beste filmmusikk for sin musikk til filmen.
Elias ble forholdsvis godt mottatt av anmelderne og har blant annet fått terningkast fem av VG, fire av FilmMagasinet, Dagsavisen og Aftenposten og tre av Dagbladet.
Filmen har fått kritikk for at «[g]rådige spanske trålere og kapitalister sørfra» gjør filmen «til en ensidig ressurs- og distriktspolitisk kamp, sett fra kystfiskernes side». Alf Knutsen, en av skaperne av «Elias-universet», svarte til denne kritikken at «... når grådige kapitalister og spanske fiiskere blir karikert er det gjort med glimt i øyet. Og slik har det vært hele veien med Elias.»
Aldersgrense
Filmen fikk først 7 års aldersgrense av Medietilsynet. Etter klage fra distributøren valgte Barneombudet å sluttet seg til vedtaket om 7 års aldersgrense. Klagenemnda for film og videogram vedtok likevel at filmen skulle være tillatt for alle.
Orangutanger
Etymologi
Det norske artsnavnet orangutang (opprinnelig stavet uten 'g' i endingen – orangutan) stammer egentlig fra den malayiske beskrivelsen av urfolk som lever jungelen; ōrang ūtan, som oversatt til norsk er synonymt med villmann eller villmenn, i betydningen usivilisert person som bor i skogen. At beskrivelsen har blitt hengende ved de store menneskeapene skyldes trolig en mistolkning, fra de første europeernes side. De må ha trodd at det var de store trelevende apene lokalbefolkningen siktet til.
Opprinnelig skrev man ōrang ūtan på norsk som orangutan (altså uten 'g' i endingen), men med tiden har skrivemåten blitt tilpasset talemåten og orangutan har blitt til orangutang. På malayisk og indonesisk har imidlertid orangutang, skrevet med 'g' i endingen, en ganske annen betydning, nemlig mann som skylder penger. På grunn av forskjellen i betydning, er det fortsatt en viss uenighet om den norsk skrivemåten av artsnavnet. Svensker og dansker har imidlertid valgt å skrive artsnavnet på samme måte som i Norge, med 'g' i endingen.
Biologi
Orangutanger bygger reder og sover og oppholder seg i nye reder hver natt, som de lager av greiner og blader høyt oppe i trærne. I motsetning til gorillaer og sjimpanser (Pan) lever ikke alle orangutanger i familiegrupper. Borneoorangutanger regnes som solitære; hannene lever stort sett i ensomhet for å ha tilgang til nok mat, mens hunnene lever med ett eller to av sine siste avkom. Hunnene får ett barn om gangen, omtrent hvert 6.–7. år, og barna er totalavhengig av mødrene disse årene og må derfor være i hennes umiddelbare nærhet for å overleve og få essensiell lærdom. Sumatraorangutanger er imidlertid mer sosiale.
Orangutangene bruker nesten to tredjedeler av dagen til å lete etter mat. De er hovedsakelig frugivore, og 90 prosent kosthold består av frukt. Favorittfrukten er durian, som er velkjent for sin mindre tiltalende lukt. I tillegg til frukt, spiser de også gjerne nektar, honning, sopp, spirer, insekter, bark og blader. Orangutangen kan bruke noen verktøy; store blader blir brukt som en paraply til beskyttelse mot regn, og små kvister brukes til å fiske etter termitter og maur i råtnende trekubber og stammer.
Voksne hanner kan være aggressive, men de regnes som fredeligere av natur enn sjimpansene, og i motsetning til sjimpanser dreper de svært sjelden andre av egen art. Sumatraorangutangene er mer fredlige enn borneoorangutangene.
Fysikk og anatomi
Sumatraorangutanger er generelt noe mindre enn borneoorangutanger, men begge utviser stor kjønnsdimorfisme. Mens hunnene blir omkring 100 cm høye og typisk veier cirka 30–50 kg, blir hannene omkring 120–140 cm høye og veier typisk 50–100 kg. I ekstreme tilfeller kan hanner i fangenskap bli opp mot 150–200 kg tunge. Voksne hanner utvikler dessuten store poser på kinnene og strupen, noe som gir ansiktet et disklignende uttrykk. Posene kan fylles med luft og fungerer som et resonanskammer, når hannene kaller på andre individer i flokken. De har dessuten betydning for å tiltrekke hunner. Voksne hanner kan utstøte kraftige lyder, som kan minne om brøl eller et rop.
Orangutangene har langt (lengden varierer mellom artene), mørkt rødlig hår på kroppen og meget lange armer; armspennet kan nå om lag 2,5 meter. Sumatraorangutanger har betydelig lengre pels med større innslag av oransje enn borneoorangutanger. Tommelen er kortere enn de andre fingrene, og både de som sitter på føttene og de som sitter på hendene brukes til å gripe, holde og plukke med.
Orangutangene er de største av de trelevende apene, som altså tilbringer mesteparten av livet oppe i trærne. De kan gripe greiner med både hender og føtter, og har veltilpassede og svært mobile skulder- og hofteledd.
Inndeling
Inntil 1996 ble orangutangene regnet til samme art, men siden det finnes en rekke distinkte forskjeller mellom orangutangene på Borneo og Sumatra, ble de delt i hver sin art. En nyere studie (publisert i Genome Research i februar 2016) av store apers Y-kromosom og mtDNA antyder at splittelsen mellom de to artene skjedde for omkring 400 000 år siden. Sumatraorangutangen (P. abelii) har blant annet betydelig lengre pels enn borneoorangutangen (P. pygmaeus). Pelsen har også større innslag av oransje. De regnes dessuten som mer sosiale (lever tettere på hverandre) enn borneoorangutangene.
I 2017 ble det kjent at det var oppdaget en tredje art, Pongo tapanuliensis, på Nord-Sumatra.
Inndelingen under deler Pongo inn i tre arter og følger Groves (2005), men de tre underartene støttes ikke av Hallast et al. (2016). Hallast deler derimot P. pygmaeus inn i kun to sub-populasjoner og P. abelii inn i hele fire sub-populasjoner.
Trusler
Orangutangen er utrydningstruet i både Indonesia og Malaysia, og trusselen blir stadig større grunnet den store avskogningen. Utryddningstrusselen ble skapt av palmeoljeindustrien, som produserer 85–90 % av verdens palmeolje. I tillegg er orangutangen også veldig utsatt for krypskyttere, og både kjøtt, pels og levende orangutanger blir solgt på svartebørsen, bl.a. av palmeoljearbeidere. Det antas å være omtrent 50 000 orangutanger igjen i naturen, og om lag 5 000 blir drept årlig.
Calocoris striatellus
Calocoris striatellus, er en tege tilhørende bladtegene (Miridae). Den lever på varme solfylte blomsterenger.
Calocoris striatellus er ikke så vanlig i Norge, men er funnet lengst sør, fra Østfold til Hordaland. Den er vanlig sørover i Europa.
Utseende
Calocoris striatellus er ca. 7-9 millimeter lang. Grunnfargen fargen på kroppen er svart og grønngrå, med markerte flekker og årer i vingene.
Hodet er grågrønt med svarte tegninger. Antennene er gulbrune, men har mørkere parti i spissen.
Brystskjoldet (pronotum) er gulgrønt, men brunsvart foran og bak. Det er noen brunsvarte punktflekker litt langt fram. Det er en markert gulgrønn opphøyning (halsring) mot hodet. Bakkanten er gul. Scutellet er gulgrønt, men mørkere brunsvart foran.
Dekkvingene er svarte med gulgrønne linjer og felt. Årene er opphøyde og markerte. Cuneus er gult med brunsvart bakerst. Membranen er blekt brun eller hvitbrun og har tydelige årer i gult. Årene danner to lukkede celler på membranen, som hos de fleste bladtegene (Miridae).
Det et par fargevarianter som har fått sine egne navn. …f. fornicata har gule årer med litt røde sømmer. Som bildet. …f. obscurata er nesten helt svart.
Levevis
Calocoris striatellus finnes helst eik, men lever på soleksponerte urterike enger, steder med mye blomster. Tegen er dagaktiv og besøker mange slags planter, hvor den suger plantesaft fra knopp eller stilk. De voksne (imago) finnes fra juni til juli.
Hunnen legger egg på eikens hunblomstrer i juni.
Tegen har ufullstendig forvandling, overgang fra nyklekt larve til det voksne kjønnsmodne insektet går gradvis gjennom flere hudskift (nymfestadier). Nymfene ligner mer og mer på de voksne (imago) for hvert hudskifte.
Anatolij Durov
Anatolij Durov (russisk: Дуров, Анатолий Анатольевич) (født 1887, død 1928) var en berømt, russisk dyretemmer. Han var medlem av sirkusfamilien Durov som bidro til å høyne statusen til russisk sirkus.
Hans oldemor Nadezhda Durova var den første kvinnelige offiser i den russiske hæren, og som soldat kjempet hun i det russiske kavaleriet under krigen mot Napoleon. Hans mor Tereza Durova (født Stadler) var en talentfull sirkusrytterske av tysk opprinnelse. Hun var innehaver av det bayerske sirkus. Etter en lang og vellykket turne ble hun værende i Russland for godt. Hans far Anatolij Durov den eldre var født inn i en adelsfamilie. Han høstet stor popularitet med sine klovnenumre.
Anatolij den yngre hadde sin debut i 1914] i brødre Nikitins sirkus i Rjazan. Hans virkelig berømmelse kom etter den russiske revolusjon, da unge Anatolij Durov opptrådte med en stor gruppe forskjellige dyr. I 1921 begynte han sin utenlandsturne. I Serbia opptrådte han i Subotica i varieteen Alhambra, i Zagreb i en konserthall, i Sarajevo i Vinterhagen. I november 1921 underskrev han en kontrakt pålydende 500 000 kroner for forestillinger med det internasjonale sirkuset Orpheus i de østerrikske byene Graz og Wien.
I 1922–23 reiste han med gjestespill gjennom hele Italia og opptrådte i Roma, Milano, Padova, Genova, Bari, Venezia, Bologna, Treviso, Adria og andre byer. Dronning Elena av Italia ba ham om å gi en privat forestilling i hennes kongelige villa. Hans dresserte hund Petti bodde i tre dager i dronningens gemakker. Dronning Elena sendte et takkebrev til Anatolij Durov.
Justin Han
Justin Han (født 9. august 1991) er en australsk bordtennisspiller. Han representerte landet sitt under Sommer-OL 2012 i London, der han ble utslått i første runde.
Anatolij Durov
Durov døde ung i 1928. Hans nieser Vladimir og Jurij Durov fortsatte hans tradisjoner. Nå eksisterer Durov Teater i Moskva under ledelse av Tereza Durova, Anatolijs niese.
Mikhail Segal
Mikhail Jurjevitsj Segal (Михаил Юрьевич Сегал; født 1974) er en russisk regissør og manusforfatter.
Åseral
Åseral er en innlands-kommune i Agder fylke med store hei- og fjellområder. Åseral grenser til Hægebostad og Kvinesdal i vest, til Bygland og Evje og Hornnes i nord og øst, og til Lyngdal i sør.
Natur og geografi
Den vestlige delen av Agder tilhører det svekonorvegiske grunnfjellsskjoldet, og består av to geologiske hovedformasjoner av proterozoiske bergarter som er dannet under de gotiske og senere svekonorvegiske fjellkjedeforldingene, med sterk metamorfose under den sistnevnte. Et underlag av 1 600 - 1 450 millioner år gammel skifer, kvartsitt, marmor og amfibolitt med noe hornblendegneis, og ovenpå dette sure overflatestrukturer av både granitt og granodioritt (henholdsvis 1 250 - 1 000 mill år gammelt, og stedvis 1 550 - 1 480 millioner år gammelt). De yngste svekonorvegiske dannelsene bevitnes av større formasjoner av granitt. Den kaledonske fjellkjedefoldingen nådde ikke ned hit. Forkastningene går både i sørvest-nordøst retning, og i sør-nord retning.
Kommunen er en del av det svekonorvegiske grunnfjellsskjold. For ca 600 millioner år siden sank grunnfjellet i havet og ble gjennom millioner av år dekket av noen tusen meter tykke sedimenter hvor det nederst ble dannet fyllitt. Under den kaledonske fjellkjedefolding 200 millioner år senere ble dette sedimentære dekket hevet opp, og noen steder førte fjellfoldingen til at eldre gneis ble lagt som en kapp over de nå hevede sedimentmassene. I kvartær-tiden ble sediment- og fyllitt-dekket slitt bort, og man finner i dag bare de nederste (eldste) lagene av dette fyllitt-dekket på enkelte topper helt nord i kommunen.
Siste istid avsatte både bunnmorener og eskere i Setesdalsheiene. Mange steder er fjellet svært blankskurt, med noe flyttblokker og beskjedent jord-dekke med en sparsom vegetasjon. Den sure grunnfjellsbunnen gir mest grobunn for hardføre arter av gress og lyng i nord, og mye furu opp til tregrensen på drøye 900 moh. Det høyeste punktet i kommunen er Skoræ, 1041,4 meter over havet.
Olav Starheim
Olav Starheim (født 17. juli 1939 i Molde, død 24. januar 2022 på Hamar) var en norsk maler. Han bodde på Espa i Stange kommune, sammen med keramikeren Yngvild Fagerheim.
Amazonia
Amazonia er et tidligere kontinent som oppstod allerede for mer enn 2,5 milliarder år siden, og bestod i det vesentlige av Amasonasskjoldet som er et kraton som dekker de nåværende nordlige delene av Brasil. I nyere proterozoikum støtte Amazonia sammen med Laurasia og Baltika, som var restene av det forrige superkontinentet Columbia, og de dannet det som ble superkontinentet Rodinia – sammen med også Sao Francisco-skjoldet, Kongoskjoldet og Kalahariskjoldet. Rodinia-kontinentet lå hovedsakelig sør for ekvator, nedover mot sydpolen.
Guy Sion
Guy Sion (født 1980 i Israel) er en Israelsk jazz saksofonist, som holder til i Oslo.
Ellie Beer
I 2021 deltok hun på Australias lag som ble slått ut i forsøksheatet på 4 × 400 meter under Sommer-OL 2020 i Tokyo.
Guy Sion
Biografi
Sion vokste opp i en liten by i Israel, på middelhavskysten. Han begynte å spille saksofon i en alder av 9 år, og når han var 13 ble han med i byens ungdomsband og turnerte Spania, Tyskland, Nederland og Kina. Samme år ble han introdusert til Jazz, og i 1998 deltok han på Jazz Summer Workshop i Perugia, Italia, og vant et stipend til Berklee College of Music. I 2000, fortsatte han sin musikalske studier ved Rimon School of Jazz og Moderne Musikk, og var aktiv på den Israelske jazz scenen. Deretter opptrådte han med sitt eget ensemble og spilte med forskjellige storband på ulike arenaer og festivaler over hele Israel.
Amazonia
Under dannelsen av Rodinia da Amazonia- og Baltika-platene kolliderte, skjedde en fjellkjededannelse langs kollisjonssonen som skapte fjellkjeder i nordøstre Brasil, og tilsvarende skapte Det sveko-norvegiske grunnfjellet i dagens sørlige Norge og Sverige. De drøyt 1 milliard år gamle grunnfjellsområdene i Agder, Telemark og Sør-Sverige er resultatene av denne kollisjonen.
For mindre enn 1 mrd år siden (antakelig 850–630 millioner år) brakk Rodinia opp og dannet riftsoner som etter hvert utviklet seg til små havområder. Amazonia inngikk da etter hvert i Vest-Gondwana (koplet til Vest-Afrika-skjoldet), som for 580–570 millioner år siden støtte sammen med Øst-Gondwana og skapte superkontinentet Gondwana.
Guy Sion
Biografi
I 2002 flyttet Sion til Nederland for å starte musikkstudier i Amsterdam Konservatorium. Samtidig spilte han regelmessig på jazzklubber og kafeer i Amsterdam, og var for 3 år delen av huset band i den månedlige festival ‘Breathing Bijlmer’, en festival som introduserer nye talenter i en flerkulturell sammenheng. I 2003, turnerte han med den berømte nederlandske teater skuespillerinnen Jetty Mathurin i ‘Mathurin Meets Music’ turne. I 2004 var han også med i det Amsterdam-baserte bandet "Eller Le Israel". Bandet spilte forskjellige stiler av musikk fra Pop til Klezmer og spilt på arrangementer over hele Europa.
Åseral
Natur og geografi
Dyrelivet omfatter blant annet elg, rådyr, rødrev, hare, lemen, fjellrype, villrein og gaupe. Sur nedbør har også redusert mange ørret-stammer i området. De kalkrike fyllitt-områdene i nord og vest har noe ørret, mens bekkerøye er satt ut i de surere vannene som dominerer kommunen.
Olav Starheim
Starheim var utdannet ved Statens kunstakademi (Oslo) under Aage Storstein og Reidar Aulie 1958-1962 og under Alexander Schultz 1965-1966, og ved Kunstakademiet i København 1963-1964 under Niels Lergaard. Han debuterte i Kunstnerforbundet i 1975 og hadde et viktig gjennombrudd i Oslo Kunstforening i 1986 med oljemalerier i storformat. Han hadde separatutstillinger ved blant annet Kunstnerforbundet, Kunstbanken Hedmark kunstnersenter, Oslo Kunstforening, og hadde flere offentlige utsmykkingsoppdrag. I flere år drev han sammen med Yngvild Fagerheim et privat galleri på Espa, der de arrangerte årlige utstillinger og åpne verksted.
«Ryvingen» (losskøyte)
Losskøyte NR. 4, Fram i Slevik: 1919–1953
I årene fra den ble bygd i 1919 og fram til den ble solgt til Kleven i 1953 var Ryvingen (som den gang het losskøyte nr. 4, Fram) stasjonert i den lille havna Slevik i Fredrikstad kommune (tidlgere i Onsøy kommune).
Åseral
Natur og geografi
Den øvre delen av Mandalsvassdraget ligger i Åseral og består her av tre hovedløp: Skjerka, Monn og Logna. Disse møtes i vatnet Øre, og fra Øres utløp er navnet Mandalselva. Gyvatn, Nåvatnet og Rundatjønn er andre vatn i kommunen.
Olav Starheim
I 2019 ble han tildelt Ulrik Hendriksens Ærespris for sitt bidrag til utformingen av norsk kunstpolitikk og som tillitsvalgt i diverse kunstnerorganisasjoner i mer enn 40 år.
Åseral
Historie
I 1837 var Åseral et annekssogn til Bjelland prestegjeld. Men siden det var adskilt fra sitt hovedsogn av en fylkesgrense: Åseral tilhørte Nedenes amt (fra 1919 kjent som Aust-Agder), mens Bjelland hovedsogn lå i Lister og Mandals amt (mellom 1919 og 2019 kjent som Vest-Agder). Det måtte derfor opprettes et eget formannskapsdistrikt (for lignende problemstillinger se også Bakke, Bindal, Birkenes, Røldal og Strømm – samt Hemne). Den 1. september 1880 ble imidlertid Åseral overført fra Aust-Agder til daværende Vest-Agder fylke.
Olav Starheim
Han mottok stipend fra Fondet for dansk-norsk samarbeid 1963; Hans Ødegaards legat 1964; Videreutdanningsstipend 1967; 3,%-fondets stipend 1976; Statens materialstipend 1978; Ruth og Alf Lundebys legat 1981; Statens 3-årige arbeidsstipend 1983–85; Studiereiser til Italia sommeren 1959 og februar 1964; Frankrike 1967. Starheim mottok Statens garantiinntekt for kunstnere.
Åseral
Historie
De eldre kommunale arkivkildene for kommunen finnes i dag hos Interkommunalt arkiv i Vest-Agder (IKAVA). Dette inkluderer protokoller fra for eksempel kommunestyre, formannskap, fattigstyre, skolestyre og arkiver med blant annet personopplysninger i form av klientarkiver, skatteprotokoller, men også skoleprotokoller.
Olav Starheim
Starheim var styremedlem i Unge Kunstneres Samfunn 1970–1972, styremedlem i Bildende Kunstneres 1976-1978, Landsforeningen Norske Malere, Bildende Kunstnere Hedmark, styremedlem Norske Billedkunstneres Fagorganisasjon.
Åseral
Kraftkommune og annet næringsliv
Jord- og skogbruk er viktige næringer og 23% av de sysselsatte arbeider i disse primærnæringene. Turisme er et satsingsområde i kommunen som har tre hytteområder og tre alpinsentre: Bortelid, Ljosland og Eikerapen. Disse områdene er i sterk utvikling med stor byggeaktivitet.
Guy Sion
Biografi
Etter endt utdanning i 2005, flyttet Sion til New York City. Inspirert av byens liv og rike musikkmiljø  fortsatte han å utvikle stemmen sin, komposisjon og arrangering ferdigheter. I løpet av disse årene, har han spilt på ulike konsertarenaer rundt i New York City, og har også jobbet som saksofon lærer. I 2009 ble han bedt om å spille en solodel av Mussorgskys ‘Pictures at an Exhibition’ med New Amsterdam Symphony Orchestra (NASO), og ga ut sitt debut solo album Halve Kampen i 2010.
«Ryvingen» (losskøyte)
Losskøyte NR. 4, Fram i Slevik: 1919–1953
I mai 1998 var Ryvingens venner på et historisk tokt til Slevik. Ryvingen med 7 venner om bord ankom Slevik fredag kveld, og ryktet om båtens besøk spredde seg raskt i lokalmiljøet. Blant tilskuerne på brygga var en eldre mann på sykkel. Etter å ha hilst høflig kommenterte han: «Jaså, det er den gamle firer’n». «Firer’n» var navnet som Fram gikk under i Slevik da den var stasjonert der som losskøyte. Mannen var Isak Aasheim, 5. generasjons los i Slevik med arbeidserfaring som losgutt ombord i «Femmer’n», den andre losskøyta som var stasjonert i Slevik sammen med no.4, Fram. Aasheim begynte som losgutt omkring 1935; da var han 15 år gammel. Han hadde to turer som vikar på «Firer’n» før krigen.
Guy Sion
Biografi
Sion flyttet til Oslo i slutten av 2010, og begynte å her å jobbe som musikklærer i Oslo-området. Han opptrådte på Moldejazz i 2011 med sitt Lennie Tristano tribute band 'Crosscurrent'. I januar 2012 slapp Sion sitt andre album 'Away' med den norske gitaristen Bjørn Vidar Solli og pianisten Erlend Slettevoll. Away fikk gode anmeldelser av AllAboutJazz.com så vel som i norske medier i NRK P2 Kulturnytt, Aftenposten, Dagsavisen.
«Ryvingen» (losskøyte)
Losskøyte NR. 4, Fram i Slevik: 1919–1953
Om livet på losbåtene fortalte Aasheim at mannskapet likte å sitte nede og spille kort. Losguttene som styrte, slo med fokkeskjøtene mot dekket hvis de trengte assistanse. Fisking med jukse var også en vanlig syssel. Aasheim ble hos oss i flere timer og spiste middag og drakk kaffe med oss.
Åseral
Kraftkommune og annet næringsliv
Åseral er en kraftkommune med flere damanlegg og fem kraftverk: Håverstad, Longa, Skjerka (gammel/ny) og Smeland. De har en samlet produksjon årlig på 1 522GWh.
Presidente Castro Pinto internasjonale lufthavn
Presidente Castro Pinto internasjonale lufthavn (Aeroporto Internacional Presidente Castro Pinto) befinner seg i byen Bayeux, i den brasilianske delstaten Paraíba.
Åseral
Kultur
Åseral er ei bygd med et aktivt kulturliv; 26. juni 2010 ble Minne Åseral kultursenter åpnet i Kyrkjebygda i Åseral med stor bistand til etableringen fra fylkeskommunen. Kulturhuset rommer faste og skiftende utstillinger, bygdemuseum, turistkontor og kafé. Hver sommer trekker Eikerapen Roots Festival og Bygdeutstillinga mange tilreisende.
Dialekt
Åseralsdialekta deler noen av trekkene til setesdalsdialekta, blant annet blir mange ord som oftest er monoftong uttalt med diftong som: beil (bil), nøy (ny), trei (tre) og foyreløybig (foreløpig).
I tillegg blir dobbel ll om til dd som adde (alle) og fjedd (fjell).
Aktiviteter og turisme
I Åseral er det tre alpinanlegg: Eikerapen, Ljosland og Bortelid.