cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Om det tragiske
Zapffes seks hundre sider store verk er en redegjørelse for den filosofiske tankegangen som ble grunnlagt i Zapffes essay Den sidste Messias. I «Om det tragiske» skriver han blant annet at det ligger i menneskets natur å spørre etter mening ettersom mennesket er et meningskrevende vesen. Denne søken etter mening er mennesket alene om, fordi vi er i besittelse av et åndsoverskudd. Mennesket har større intellektuell kapasitet enn det naturen krever, og dette overskuddet bruker vi på meningsløse grublerier for å finne mening med tilværelsen. Dette er «det tragiske».
Landssjúkrahúsið
Landssjúkrahúsið (norsk oversettelse: «Landssykehuset») er sentralsykehuset på Færøyene. Det ligger i Tórshavn og har ca. 850 ansatte (700 årsverk), hvilket gjør sykehuset til Færøyenes største arbeidsplass. Landssjúkrahúsið har 6 avdelinger, spesialister på 20 medisinske områder, 200 sengeplasser og rundt 9 000 årlige innleggelser.
Færø Amts Hospital ble bygd i 1829, deretter ble Dronning Alexandrines hospital (oppkalt etter dronning Alexandrine av Danmark) åpnet den 23. februar 1924. I tidsrommet 1968–1970 ble det nåværende Landssjúkrahúsið tatt i bruk. I 1971 ble det psykiatriske sykehuset tatt i bruk, og i 2004 ble nok et større utbyggingsprosjekt ferdigstilt.
Landssjúkrahúsið er et ansvar for det færøyske Helsedepartementet.
Chrismukkah
Chrismukkah er blanding av Christmas og Hanukkah. Oppfinneren er Seth Cohen, fra TV-serien The O.C. Da faren, Sandy Cohen er jødisk, og moren, Kirsten Cohen er kristen, måtte han finne en blanding av de to høytidene. Utfallet ble da Christmukkah. Her er reglene veldig tøyeligbare for familien, og nye tradisjoner blir stadig skrevet opp under TV-serien.
Gabriel Werner Johansen
Gabriel Werner Johansen (Gunnar Gabriel Grønnestad) (født 24. januar 1950 i Stavanger) er en norsk aktivist.
Han vokste opp i fattige kår i 1950-årene. Hans mor var av rom-folket noe som preget oppveksten. Han ble sendt som 11 åring til barnehjemmet på Lindøy.
Da han ble eldre engasjerte han seg sterkt for hjemløse personer. Per 2006 var han leder av Romani & Romanes Folkets Landsforbund. Per 2007 var han president i Sigøyneralliansen. Han har også vært nestformann i Romanifolkets landsforening.
Han har også deltatt i flere debatter på TV, Radio og i avisene. Han er nå President for Romani Council Union (RCU).
Han er også medlem i Nordisk Romanieråd for å øke det nordiske samarbeidet mellom Romani-folket.
Hovedområde (Wales)
Et hovedområde i Wales (engelsk: principal area) er en enhetlig myndighet med lokalt selvstyre. De 22 hovedområdene i Wales har forskjellige benevnelser – 9 grevskap (counties), 3 byer (cities) og 10 grevskapsdistrikter (county boroughs) – men alle har samme status. Hovedområdene ble opprettet 1. april 1996.
FIPRESCI
Fédération internationale de la presse cinématographique eller International Federation of Film Critics (forkortes FIPRESCI) ble dannet i Paris i juni 1930, og er en sammenslutning av nasjonale forbund for filmkritikere og -journalister fra hele verden. Foreningens formål er «å fremme filmkulturen og dens utvikling og å ivareta interessene til dem som arbeider med den». Foreningen har i dag medlemmer fra mer enn 50 land.
FIPRESCI deler ut en egen pris, FIPRESCI-prisen, på større internasjonale festivaler, slik som filmfestivalene i Cannes, Venezia, Berlin, til det foreningen anser for å være gode, nyskapende filmer. Fra 2002 har organisasjonen utdelt årlig pris ved Tromsø Internasjonale Filmfestival.
Siden 2005 har foreningen også stått for utgivelsen av et eget tidsskrift, Undercurrents, der filmkritikeren Chris Fujiwara er redaktør.
Qatar under Sommer-OL 2000
Qatar under Sommer-OL 2000. Sytten sportsutøvere fra Qatar deltok i fem sporter under Sommer-OL 2000 i Sydney. Det var femte gangen som Qatar deltok i et sommer-OL. De kom på delt 71.-plass med en bronsemedalje.
Venstres Ungdom
Venstres Ungdom (VU) er ungdomsorganisasjonen til det liberale politiske partiet Venstre i Danmark. Den første lokalforeningen ble opprettet i Kolding den 24. september 1908, og etter en rekke lignende opprettelser, ble landsorganisasjonen stiftet på et stort utendørsstevne den 7. juli 1912. I 1950-årene hadde Venstres Ungdom over 54 000 medlemmer.
Volsemenhusen
Volsemenhusen er en kommune i kretsen Ditmarsken i Schleswig-Holstein, Tyskland. Volsemenhusen hører under Marne-Nordsjøs amt.
Schiphol lufthavn
Schiphol (IATA: AMS, ICAO: EHAM) er hovedflyplassen for Amsterdam og Nederland. Flyplassen ligger i kommunen Haarlemmermeer, 18 km sørvest for Amsterdam sentrum.
Lufthavnen er verdens lavestliggende kommersielle flyplass, med hele tre meter under havoverflaten. Kontrolltårnet ved flyplassen, med sine 101 meter, var verdens høyeste da det var ferdigstilt i 1991.
Roger Danielsen
Roger Danielsen (født 22. juni 1968) er en norsk forfatter og journalist. Han arbeider i Narvik i lokalavisen Fremover. Høsten 2005 ga han ut den humoristiske boka Schnakkes, om ord og uttrykk i Narvik-dialekten. Boka er illustrert av Roland Palmes fra Harstad. Høsten 2007 ga Roger Danielsen ut oppfølgeren Samme – også den illustrert av Roland Palmes.
Liste over 70 mm-filmer
Disse filmene ble filmet utelukkende i 65/70 mm-format. Listen har som mål å inkludere alle helaftens spillefilm-utgivelser og et utvalg av betydelige kortfilmer. Titlene er etterfulgt av de fotografiske framstillingsmetodene som ble benyttet. Denne listen inkluderer ikke filmer som ble optisk forstørret for 70 mm-distribusjon. Denne listen ble tatt fra engelskspråklige Wikipedia, men hadde kun amerikanske filmer. Foreløpig er det lagt til den norske kortfilmen Året gjennom Børfjord og en rekke filmer fra Sovjetunionen som også hadde en betydelig produksjon av filmer i dette formatet. Sovjet-filmene er i en egen seksjon.
Tidlige 70mm-utgivelser
Disse tidlige bredfilm-prosessene benyttet en rekke ulike bildestørrelser og perforeringer per bilde.
Standard 65/70mm-utgivelser
Utgivelser produsert i Todd-AO, Todd-70, Super Panavision 70, Dimension 150, Panavision System 65 og Arri 765 ble fotografert med sfærisk optikk på 65mm-film med fem perforeringer per bilde, som ga et bildeformat på 2,20:1. Kopiene trykket for kinoene var 70 mm brede, med den ekstra plassen brukt til å lagre de magnetiske lydsporene.
Utgivelser på MGM Camera 65 og Ultra Panavision 70 brukte det samme filmformatet, men bruken av 1,25X anamorfotiske linser ga et super-bredt format på ca. 2.75:1.
Nesten alle disse utgivelsene benyttet seks-kanals stereofonisk lyd: fem kanaler med full frekvens-bredde (venstre, venstre-senter, senter, høyre-senter og senter) satt opp bak lerretet, med den sjette kanalen benyttet for surround-effekter.
Première-utgivelser av Scent of Mystery og den tilhørende kortfilmen The Tale of Old Whiff (begge fra 1960) ble presentert i Todd-Belock 8-kanals lyd, som brukte et kontrollsignal for å «styre» den ene surround-lydkanalen til ulike deler av auditoriet. Disse filmene hadde også Smell-o-vision, som sendte ut synkroniserte utbrudd av duft til tilskuerne via et nettverk av rør installert i auditoriet.
Kortfilmen Symbiosis fra 1982 benyttet et uvanlig 12-kanals lydsystem utviklet for den spesielle Epcot Center-kinoen som den ble vist i.
Far and Away (1992), Baraka (1993) og Hamlet (1996) benyttet en modifisert høyttaler-konfigurasjon, med venstre, senter og høyre kanaler bak lerretet, venstre og høyre surround-kanaler og en lav-frekvent effekt-kanal.
Merete Lien
Merete Lien (født 20. april 1952 i Bergen) er en norsk forfatter. Hun er mest kjent for romanserien Rosehagen, som ved utgangen av 2011 har utkommet i 38 bind. Hun har tidligere skrevet blant annet serien Barn av stormen (36 bind totalt).
Lien er født i Bergen og er utdannet cand. philol. med historie hovedfag ved UiB. Hun flyttet til Kragerø og underviste i flere år ved Kragerø vgs til hun gikk over til å skrive noveller og romaner på heltid. I 2015 flyttet hun tilbake til Bergen. Handlingen i bokserien Rosehagen er lagt til disse to byene. Merete Lien debuterte i 1996 med romanen Bak mørket, etterfulgt av Vinterlys og Kongens bror. Romanserien Barn av stormen utkom i 2000 og var hennes debut som serieforfatter.
Donis Escober
Donis Salatiel Escober Izaguirre (født 3. februar 1980 i San Ignacio), er en honduransk profesjonell fotballspiller som spiller for den honduranske fotballklubben Club Deportivo Olimpia. Han spiller keeper, og er også en del av.
Han ble tatt ut til Fotball-VM 2010 i Sør-Afrika.
Slemdalsveien
Slemdalsveien finnes flere steder:
Polarlys (andre betydninger)
Polarlys kan ha flere betydninger:
Project Bandaloop
Project Bandaloop er ei kjent dansegruppe fra USA. Gruppa er kjent for sine opptredener i det som på engelsk kalles aerial dance, det vil si dans og akrobatiske øvelser på steder som fasader, TV-tårn og fjellvegger. Gruppa bruker noe av det samme utstyret som brukes til rappellering for å få til dette. Gruppa utforsker forholdet mellom bevegelser og tyngdekraften og søker å stimulere publikums bevissthet på deres naturlige og konstruerte omgivelser. Danserne, klatrerne og tilriggerne har opptrådt for nesten en halv million mennesker i store deler av verden. Gruppa besøkte Stavanger i anledning dronning Sonjas 70-årsdag 4. juli 2007 og opptrådte i Gloppedalsura i forbindelse med Stavanger2008 i august 2008.
Volkswagen Golf
Volkswagen Golf er en bilmodell i kompaktklassen fra tyske Volkswagen, som ble lansert i sin første generasjon i 1974. Det har blitt lansert til sammen åtte generasjoner av bilen, som fortsatt produseres i dag.
Volkswagen Golf er med over 30 millioner solgte eksemplarer den tredje mest solgte bilmodellen gjennom tidene (etter Toyota Corolla og Ford F-serie), og har derfor gitt navnet til en helt egen bilklasse, den såkalte Golf-klassen.
Golf I (1974–1983)
Tidligere forsøk på en etterfølger hadde vært mislykkede. Den første prototypen, EA-276, ble vist i 1969, men det tok fem år før Golf kom i produksjon. Da den ble lansert i 1974 ble den en umiddelbar suksess. Den ble i Tyskland produsert fram til 1983. Bobla ble, samtidig som Golfen, produsert i Tyskland fram til 1978. I USA ble navnet Volkswagen Rabbit brukt i stedet for Golf, mens i Mexico het den Caribe.
I Jugoslavia ble Golf I produsert fram til 1986. I Sør-Afrika ble den produsert fra 1984 og helt fram til 29. august 2009 under navnet Volkswagen Citi Golf.
Typebetegnelser
Av Golf I har det blitt produsert 6,8 millioner eksemplarer.
Tidslinje
Antall Golf I:
Golf II (1984–1992)
Andre generasjon av Volkswagen Golf ble lansert i 1983, for modellår 1984. Den var litt større enn første generasjon, men ikke så mye, og designet var, til tross for at linjene var blitt noe rundere for å få bilen til å fremstå mer moderne, relativt likt første generasjon. Mens Golf I hadde blitt kalt Rabbit i USA, ble bilen nå også solgt som Golf i USA.
Til tross for at de fleste bilene var forhjulsdrevet, kom også en modell med firehjulstrekk, Golf Syncro, i 1986.
VW Golf GTI G60 Limited
I juni 1989 ble det bygget 70 VW Golf GTI G60 Limited, som var en 16v G-60 motor, som originalt ytet 210 Hk. Det ble bygget 70 eksemplarer der 2 av bilene ble produsert som 3-dørs, hvor den ene ble ødelagt i en kollisjon, og den andre står på VWs motorhistoriske museum.
Alle GTI G-60 Limited-versjonene ble utstyrt med de små amerikanske støtfangerne. Den tradisjonelle røde pynten på enkellys grillen ble også erstattet med lyseblå, som var VW Motorsports farge på den tiden, samt at de hadde et VWMS emblem i grillen, også i lyseblått. Alle bilene hadde stort sett alt utstyr inkl BBS-felger og svart skinninteriør, noe som sammen med motoren gjorde bilen svært unik og ettertraktet. Siden bilen ble produsert i få eksemplar og siden den var så spesiell, var det selvfølgelig ikke noe allemannseie, men noen Golf entusiaster klarte å få tak i et eksemplar.
Utstyr
Originalt fra fabrikk har Golf II blitt levert med følgende utstyr
Tidslinje
Av Golf II har det blitt produsert 6,3 millioner eksemplarer.
Av Golf III har det blitt produsert 4,8 millioner eksemplarer.
Av Golf IV ble det produsert 4,3 millioner eksemplarer frem til 2004.
e-Golf
e-Golf er en helelektrisk versjon av Golf.
Under den seremonielle lanseringen av Tysklands «Nationale Plattform Elektromobilität» (NPE) i Berlin, presenterte Volkswagen sin Golf blue-e-motion (e-Golf) konseptelbil til Tysland Kansler Angela Merkel. NPE er Tysklands regjerings initiativ for å utvikle Tyskland til et ledende market for elektrisk mobilitet. Men ikke minst for å tilfredsstille det amerikanske marked der visse stater krever at bilfabrikantene leverer minst en modell med nullutslipp.
Produksjonsversjonen av 2015 Volkswagen e-Golf ble vist i 2013 på Bilutstillingen i Frankfurt. Ifølge Volkswagen har e-Golfen en praktisk rekkevidde på 130 til 190 km, med en offisiell NEDC syklus på 190 km. Vinterrekkevidden er forventet å være 80–120 km. Produksjon av kjøretøyer for konsumermarkedet startet i mars 2014.
14. februar 2014 staret Volkswagen salget av e-Golf i Tyskland, med en pris som starter på 34 900 euro. Den 11. mars 2014 åpnet Volkswagen for å ta i mot bestillinger av e-Golf i Storbritannia og annonserte prisen til å være GBP 30 845. Leveranser til Storbritannia var forventet i slutten av juni. USA salg er planlagt startet i utvalgte markeder i fjerde kvartal 2014.
I Norge ble e-Golf tilgjengelig for bestilling klokken 09:00 den 25. februar 2014 for leveranser i juni 2014. Over 1 300 biler ble bestilt den samme dagen. Per 3. mars 2014 var nesten 2 000 biler bestilt. Prisen varierte fra kr. 251 800 for grunnmodellen til kr. 302 000 med alt tilgjengelig tilleggsutstyr, sammenligbart med de billigste bensin- og dieselmodellene. Basispakken inkluderte utstyr som er tilleggsutstyr i andre land, slik som en DAB+ radiomottaker, oppvarmede seter og oppvarmet frontrute.
I april 2014 opplyste Volkswagen at USA-versjonen av 2015 e-Golf ville ikke ha en veskeavkjølt batteripakke da nøye testing hadde vist at høy omgivelsestemperatur ikke innvirket på batteriets ytelse.
Golf GTE
Golf GTE er ladehybridversjonen av Golf som ble vist første gang i 2014 under Geneva Motor Show. GTE ble levert til de første kundene i 4. kvartal 2014. Denne modellen har elmotor kombinert med en 1,4 liters TSI-motor og sekstrinns DSG-girkasse. Batteripakken på ca. 8 kWh gir bilen en nominell helelektrisk rekkevidde på 50 km. Drivverket er identisk med Audi A3 e-Tron.
Golf VIII (2020–)
Golf Mk8 ble introdusert i Wolfsburg 24. oktober 2019 og vil komme i ordinær produksjon i desember 2019.
Nyvinninger
Golf var først med:
Wikinytt
Wikinytt er en åpen og fritt tilgjengelig nyhetstjeneste basert på wikiteknologien, der hvem som helst kan bidra med artikler. Den utgis av Wikimedia Foundation. Den engelske og tyske betaversjonen ble første gang publisert den 3. desember 2004, den norske versjonen den 11. januar 2006.
Takane-demningen
Takane-demningen  er en demning med et vannkraftverk i elva Hida nær byen Takayama i prefekturet Gifu, i det sentrale Japan på Honshu. Installert effekt er om lag 340 MW, fordelt på fire turbiner. Høydeforskjellen (head) fra demningen til kraftverket er om lag 140 meter. Demningen er en buedam i betong. Anlegget eies av Chubu Electric Power Company.
Doomsday (film)
Doomsday er en britisk sciencefictionfilm fra 2008 skrevet og regissert av Neil Marshall.
Filmen foregår i et fremtidig Storbritannia, hvor Skottland er blitt satt under karantene etter en infeksjonsepidemi som man antar har utryddet hele befolkningen. Rhona Mitra spiller hovedrollen og er heltinnen som leder et team for å finne en kur, når epidemien sprer seg til England.
Marshall beskriver Doomsday som en hyllest til flere filmer fra hans barndom som Mad Max og Escape from New York. Filmen ble satt i Skottland og Sør-Afrika i løpet av 2007. Doomsday ble første gang vist 14. mars 2008 i USA og Canada og i Norge hadde den premiere 9. mai 2008.
Baidarka
Baidarka er navnet på den aleutiske kajakken. Ordet har sin opprinnelse hos tidlige russiske nybyggere i Alaska. Ordet er diminutiv av russisk for båt, baidar. På aleutisk (unangan) kalles den Iqyax.
Doomsday (film)
Sammendrag
Statsminister John Hatcher (spilt av Alexander Siddig) ser satellitt-opptak av overlevende i Skottland. Myndighetene velger å sende en gruppe inn i Skottland, for å finne forsker Dr. Kane, som arbeidet med en mulig vaksine i det Skottland ble satt under karantene. Major Eden Sinclair, blir satt til å lede gruppen. Sinclair er opprinnelig fra Skottland, men klarte å stikke av i det karantenen ble igangsatt. For Sinclair blir oppdraget også personlig, ettersom hun håper å finne ut om moren hennes fremdeles er i live eller ikke.
Næringslivet i Norge
Næringslivet i Norge består av selskaper og bransjer som til sammen bidrar til landets bruttonasjonalprodukt (BNP). Norges BNP er det 23. høyeste i hele verden og det tolvte største i Europa. Per innbygger er BNP cirka 500 000 kroner, kun slått av Luxembourg. Grunnen til at Luxembourg ligger foran er høy innpendling fra nabolandene, og disse pendlerne teller ikke med når man skal dele BNP på innbyggerne som har bidratt til det.
I likhet med resten av Norden er næringslivet i Norge kjennetegnet av generøse velferdsordninger, høye lønninger, høyt privat forbruk, velstand, relativt lav sysselsetting, (med unntak for olje og gass, tildels fisk) små naturressurser, kaldt klima, dårlige jordbruksvilkår og høye produksjonskostnader.
Doomsday (film)
Sammendrag
Deres leder, Marcus Kane, forteller Sinclair sannheten: Det finnes ingen kur mot dødsviruset, bare mennesker med en naturlig immunitet. Etter å ha mistet sin kone utvikler Dr. Kane seg til en sadistisk leder. Han dømmer Sinclair og hennes gruppe til døden. Sinclair slåss mot Telamon, hans bøddel, og Sinclair dreper Telamon. Resten av gruppen kommer seg løs, får tak i utstyret deres, og redder Sinclair. Sinclair og gjengen lokaliserer et underjordisk anlegg i en skog og finner en intakt Bentley fra 2007, som de fyller opp. Kane og hans gjeng ankommer og dreper Norton. Sinclair og de andre kjører bilen tilbake til karantene-veggen. På veien dit blir de omringet av gjengen til Sol, som ønsker å hevne drapet på Viper. Sol og mange fra hans gjeng blir drept, før Sinclairs gruppe endelig kommer seg unna.
Næringslivet i Norge
I Norge er det 180.000 bedrifter som har ansatte. Hele 133.000 av bedriftene er småbedrifter med 1-9 ansatte, mens 44.000 bedrifter er mellomstore med 10-99 ansatte. 2.700 bedrifter har over 100 ansatte.
Norge er en råvarenasjon. Eksport av råolje og gass utgjør størst bidrag til BNP i dag, mens solenergi og lakseoppdrett vokser raskt. Petroleum er en ikke-fornybar naturresurs som forventes å gi et avtagende økonomisk bidrag, og inntektene avsettes derfor i det såkalte Petroleumsfondet. Norge har under én promille av verdens befolkning, men eier via Petroleumsfondet én prosent av verdien av de selskaper som er notert på verdens børser.
Doomsday (film)
Rolleliste
Noen av skuespillerne i filmen:
Næringslivet i Norge
Norges største selskaper
Statoil har større omsetning enn de 7 neste på listen til sammen, og er rangert som nr 49 i hele verden, foran selskaper som Nestlé, BMW, Nokia og Boeing.
Bransjer etter andel av ansatte
Mens nabolandet Sverige har skapt seks IKT-selskaper som senere er verdsatt til milliardbeløp i dollar, har Norge bare fått fram Telenor og Tandberg. Blant selskapene som har vært nærmest milliardgrensen når de ble tatt av børs er Fast, Evry, Visma, Eltek og Vizrt. Andre verdifulle selskaper med teknologifokus er REC, Schibsted og Opera.
Kilder: Fagbladet Arbeidsgiver, Dagens Næringsliv og Kapital 500
Perklorsyre
Perklorsyre er en meget kraftig syre med den kjemiske formelen HClO4.
Den er kraftigere enn svovelsyre og salpetersyre, og er også et kraftig oksidasjonsmiddel som lett danner eksplosive forbindelser med andre stoffer. Perklorsyrens salter kalles for perklorater. Perkloratene er som regel mere kjemisk stabile enn kloratene, som er klorsyrens salter.
I industrien brukes det to metoder for å produsere perklorsyre. Den ene metoden går ut på anodisk oksidering av klorgass i en vannoppløsning ved hjelp av en platina-elektrode. I den andre metoden blir natriumperklorat reagert med saltsyre i en vannoppløsning. Man får utfelling av natriumklorid i løsningen av perklorsyre.
Perkorsyre danner en azeotrop med vann ved 72,5 % konsentrasjon.
I laboratoriet kan perklorsyre fremstilles ved å behandle bariumperklorat med svovelsyre. Det vil dannes bariumsulfat og perklorsyre. Man kan også bruke en annen metode som går ut på å reagere salpetersyre med ammoniumperklorat. Dette gir nitrogenoksid og perklorsyre. Mesteparten av perklorsyren som produseres industrielt går til å produsere ammoniumperklorat, som brukes som rakettdrivstoff i både sivile og militære rakettmotorer.
Alaska Time
Tidssonen er i bruk i nesten hele den amerikanske delstaten Alaska.
Alaska Time ligger en time foran Hawaii–Aleutian Time og en time bak Pacific Time.
Nintendo Wi-Fi Connection
Nintendo Wi-Fi Connection var Nintendos egen internettjeneste hvor spillere verden rundt kunne spille med hverandre. Tjenesten var rask, enkel i bruk og helt gratis. Det første spillet som støttet Nintendo Wi-Fi Connection er Nintendo DS-spillet, Mario Kart DS. Tjenesten ble lagt ned 20. mai 2014.
Herlev hospital
Herlev hospital er et sykehus som ligger i Herlev i Herlev kommune, en forstad til København. Bygningen er Danmarks høyeste med 25 etasjer, en høyde på 120 meter og et grunnareal på 30,000 m². Det ble innviet i 1976 etter en byggeperiode på 10 år. Det er et av landets største sykehus med en stab på 4,000. Det er et områdesykehus under Region Hovedstaden med døgnåpent akuttmottak og en lang rekke spesialavdelinger for hele hovedstadsområdet.
Bygningen
Bygningen ble tegnet av Gehrdt Bornebusch i samarbeid med Max Brüel og Jørgen Selchau. Landskapsarkitekt var Sven Hansen og den kunstnerisk utsmykningen var ved Poul Gernes.
Jon Lind
Jon Lind (født 14. april 1948, død 15. januar 2022 ) var en amerikansk låtskriver og artist.
Biografi
Jon Lind vokste opp i New York City. Han studerte klassisk gitar på Mannes College of Music. Hans første gjennombrudd var på 1970-tallet hvor han jobbet med Bob Cavallo. På denne tiden møtte han Maurice White som produserte to av hans sanger. Han var også medlem av bandet Howdy Moon og The Fifth Avenue Band, og gjesteartist i det norske bandet Einherjer. Han har skrevet låter til artister som The Emotions, Jennifer Holliday, D.J. Rogers, Atlantic Starr og Ramsey Lewis. I 1984 skrev han kontrakt med Warner Bros. Records. I dag er han visepresident for artister og repertoar i Hollywood Records.
Utvalgte låter
Vanessa Williams: Madonna: Earth, Wind and Fire: Cheap Trick: Howdy Moon: Cher: Warren Wiebe:
Víctor Bernárdez
Víctor Salvador Bernárdez Blanco (født 24. mai 1982 i La Ceiba) er en honduransk profesjonell fotballspiller som spiller for den belgiske fotballklubben Anderlecht. Han spiller forsvar, og er også en del av. Bernárdez har spilt for flere andre klubber i sin karriere, blant annet CD Motagua fra Honduras.
Han ble tatt ut til Fotball-VM 2010 i Sør-Afrika.
Verdande
Verdande («det som er i ferd med å bli») er i den norrøne mytologien en av de tre nornene, skjebnegudinnene, som sitter ved Yggdrasils røtter og spinner menneskers og guders skjebnetråd. De to andre er Urd («det som har blitt») og Skuld («det som skal bli»).
Verdande har også gitt navn til Skiklubben Verdande i Oslo.
Martini & Rossi
Martini (Martini & Rossi SpA) er en italiensk produsent av vermut med hovedkvarter i Torino. I USA selger selskapet sine varer under navnet Martini & Rossi, fordi martini også er navnet på en amerikansk cocktail.
Historie
I 1847 startet en gruppe forretningsmenn startet produksjon av vin, brennevin og vermut i Distilleria Nazionale di Spirito di Vino utenfor Torino. Takket være Risorgimento var det økonomisk vekst i sikte, og selskapet ble raskt svært innbringende. Noen år senere sluttet Alessandro Martini seg til gruppen. Han hadde i 1830, bare atten år gammel, kjøpt et vinfirma, og hadde med seg viktige erfaringer. I 1863 ble Martini direktør sammen med Luigi Rossi, som hadde funnet opp en veldig subtil vermut, og Sola. Selskapet fortsatte å vokse, og takket være kongen av Piemontes patronat kunne det åpnes avdelinger i Genova, Cagliari og Narbonne.
Samme år som Martini, Rossi og Sola tok over endret de navnet til Martini, Sola & Cia; det er årstallet 1863 som trykkes på etiketten som grunnleggelsesåret. De begynte å eksportere til hele verden, og vant en rekke priser.
I 1879 døde Sola, og sønnene solgte alle sine aksjer i selskapet. Navnet ble da endret til Martini & Rossi. De begynte i 1870 å lage også andre produkter, blant annet Vino Canelli Spumante, en asti nå bedre kjent som Asti Martini. I 1868 fikk selskapet lov til å sette våpenet til Huset Savoia på etikettene av Victor Emmanuel II. Tilsvarende tillatelser ble gitt av Portugal, Østerrike, Spania og Storbritannia senere. Etter noen år til tillot Melbourne, Antwerpen og Mendoza at deres våpen ble brukt. Alle disse symbolene finnes fortsatt på selskapets etiketter.
Da Alessandro Martini døde i 1905 tok Luigi Rossis tre sønner over selskapet. De lanserte to av de mest kjent produktene, Martini Extra Dry og Martini Bianco, og opprettet datterselskaper over hele verden. I 1922 ble selskapets navn offisielt endret til Martini etter at det en tid hadde vært i bruk uoffisielt.
George Washington-broen
George Washington Bridge (George Washington-broen) er en hengebro over Hudsonelva i New York City. Den knytter sammen øya Manhattan med Fort Lee i New Jersey.
Broen er oppkalt etter George Washington, De forente staters første president. Byggingen begynte i september 1927 under ledelse av Othmar Ammann. Byggearbeidene var ferdige den 24. oktober 1931.
Broen er 1451 meter lang. Spennet mellom de to pilarene er på 1067 meter, noe som ved åpningen var verdens lengste brospenn, og nesten dobbelt så langt som spennet i Ambassador Bridge (564 m).
I 1962 ble det bygget et nivå ekstra slik at broen fikk kjørebane i to etasjer.
I 2003 hadde broen 105.942.000 passeringer, noe som tilsvarer en årsdøgnstrafikk på over 290.000.
Høje Gladsaxe
Høje Gladsaxe er et boligkompleks i det nordvestlige København i Gladsaxe kommune i bydelen Søborg 10 km fra Københavns sentrum. Komplekset består av fem 15-etasjers blokker, to 8-etasjers blokker og en rekke lave hus. I nærheten ligger grønne arealer og Utterslev Mose.
Boligkomplekset ble oppført på 1960-tallet ved Hoff & Windinge, Juul Møller & Agertoft og Alex Poulsen på bakgrunn av planer fra 1943 utarbeidet av Vilhelm Lauritzen.
Bernt Ulrik August Müller
Bernt Ulrik August Müller (født 11. april 1837, død 19. november 1898 i New Orleans) var en norsk skipskaptein og ordfører i Askøy herred, mest kjent som den første ektemannen til Amalie Skram.
Han var yngste sønn av brigadelege Jacob Worm Skjelderup Müller (1793–1863) og Birgitte Ulrikke Augusta Stenersen (1799–1860). Medisinprofessor Jacob Worm-Müller (1834–89) var hans bror. I 1859 debuterte Bernt under teatersjef Bjørnstjerne Bjørnson ved Det norske theater i Bergen, i rollen som Henrik i Den politiske kannestøper av Ludvig Holberg i 1772.
Müller var kaptein på fullriggeren «Admiral Tromp» (bygd 1837), eid av hans slektning Tobias Müller. En mindre eierandel hadde han også. På første turen var han innom Cardiff og ble frimurer. Han ble gift med den atten år gamle Amalie Skram (1846–1905) den 3. oktober 1864. Hun ble umiddelbart med på hans neste handelsreise, en ni måneder lang handelsseilas til Karibia.
Familien flyttet så til Bernt sitt anskaffede møllebruk i Hopsvatnet ved Ask på Askøy i 1876. Bernt ble i 1877 separert fra Amalie som var blitt psykisk syk. De skilte seg i 1882. Bernt giftet seg så med Anne Carine (Kaja) Hermansen (1863–1911). De fikk barna Stener Stenersen Müller (1885–1968) som ble skipsreder, Einar Müller (1887–1965) og Hildur Stenersen Müller (1893–1972). Samtidig var han en kort tid ordfører i Askøy herred (1886 til 1887). I 1887 gikk han konkurs. Eks-kona utga i 1888 romanen To venner som en del av Hellemyrsfolket, som er basert på seilskutelivet med Bernt.
Hans førstefødte Jacob Worm Müller (1866–1911) ble journalist og gift med skuespilleren Emmy Worm-Müller (1875–1950). Hans andrefødte Ludvig August (1868–1922) ble skuespiller og teaterdirektør, gift med blant andre skuespilleren Signe Grieg (1868–1960) som var niesen til Edvard Grieg.
Joachim de Knagenhjelm
Joachim de Knagenhjelm (1727–1796) var en norsk jurist og amtmann. Knagenhjelm var første amtmann i Nordre Bergenhus amt (Sogn og Fjordane) fra 1763 til 1771, og amtmann i Nordland fra 1771 til 1789.
Knagenhjelm var sentral i prosessen med å dele Bergenhus amt opp i Søndre- og Nordre Bergenhus amt i 1763. Han ble selv amtmann i Nordre Bergenhus amt, noe som også var en del av hans argumentasjon for at amtet skulle oppstå. En annen betingelse var at han selv skulle ha residens i amtet. Imidlertid var han amtmann i Nordre Bergenhuus Amt i bare åtte år før han forlot Vestlandet og ble amtmann i Nordlandenes amt (Nordland og Troms). Han fikk da sin residens i Bodøgård litt utenfor dagens sentrum av Bodø.
Som amtmann i Nordland regulerte han lofotfisket slik at det kostbare linefiske ble forbudt. Allmuen var sterkt kritisk til linefiske fordi redskapen ble påstått å ødelegge for fiske med jukse, altså snøre og agn. Forbudet var til fordel for almuen som fisket med jukse, og inngår historisk som del av den store linesaken.
Knagenhjelm arbeidet også med regulering av brennevinshandelen og i den forbindelse gikk han inn for opprettelse av et nettverk av gjestgiverier i amtet. Disse utviklet seg til handelsteder med positiv utvikling for handel og vareforsyning i regionen. En annen oppgave han hadde overordnet ansvar for var forordninger for skolevesenet. Til tross for at han og prosten i Bodø la ned mye arbeid i organisering av skolevesnet, var finnansieringen og gjennomføringen vanskelig. Han var kritisk til almuens prioriteringer når det gjaldt fiske, jordbruk og husdyrhold, og som andre embetsfolk i samtidien mente han at landbruket ble sterkt forsømt. Knagenhjelm tok avskjed som amtmann i 1789 og døde i 1796.
Familie og bakgrunn
Joachim Knagenhjelm ble født på Kaupanger den 29. mai 1727, som sønn av lagmann Hans Nielsen Knagenhjelm (1696-1741) og kansellirådinne Catharina Elisabeth von der Lippe (1697–1771) Han var nest eldst av tolv søsken. Hans bror Nils arvet Kaupanger hovedgård, mens Joachim og hans tre andre brødre tok utdanning. Hans bestefar, Nils Knag (1661–1737) hadde i 1721 overtatt godset og samme år blitt adlet med familienavnet Knagenhjelm.
Han ble elev ved Bergen katedralskole og ble uteksaminert i 1748 og den 29. juli samme år ble han innskrevet som student ved Københavns Universitet. Han avla juridisk embetseksamen i 1757. Etter endt utdannelse reiste han tilbake til Norge og var fullmektig ved forskjellige juridiske embeter. Etter dette var han en tid sekretær i grensekommisjonen som hadde til formål å fastsette grensen mellom Norge og Sverige. I denne stillingen fikk han tittelen kammerråd.
Nordre Bergenhus amt
Knagenhjelm ble rundt 1760 fullmektig hos stiftsamtmannen i Bergen, Ulrik Frederik de Cicignon (1698–1772). Han arbeidet med forskjellige administrative saker i Bergenhus amt. Amtet var meget stort i utstrekning. Det bestod av 8 futedømmer og like mange sorenskriverembeder, samt 42 prestegjeld. I tillegg hadde stiftamtmannen i Bergen ansvar for ti prestegjeld på Sunnmøre, dette til tross for at Sunnmøre lå til Romsdals amt. Bergenhus amt var dermed mye større enn sammenlignbare amt som Romsdal, Stavanger og Bratsberg amt (Telemark), som hver hadde bare to til fire futedømmer.
Stiftsamtmannen oppgave var overordnet å være mellomledd mellom sentralstyresmaktene i København og de sivile embetsmennene i det respektive amtet. Konkrete oppgaver var å lede kirke-, skole- og fattigstellet.
Forslag om deling av Bergenhus amt
Knagenhjelm fikk ideen om å dele amtet i to deler, og fikk Cicignon med på tanken om at de skulle ha ansvar for hver sin del av amtet. For å få planen om en deling godkjent, reiste han i 1762 til København for å legge frem planen for de høyeste myndigheter i kongeriket Danmark-Norge. I henhold til hans forslag skulle han ikke ha noen gasje så lenge Cicignon levde, men han bad om et beløp på 100 riksdaler for å avlønne en fullmektig. Han lovet å slå seg ned på Kaupanger for å «være Almuen og de kongelige Betienter, samt Tingene, mere nær.» Han argumenterte også for at reisevirksomhet i nordre del av amtet tok meget lang tid. Skulle en embetsmann fra Bergen besøke indre del av Sogn, Sunnfjord og Nordfjord, måtte en reise med båt opp langs kysten og så inn hele Sognefjorden, ut igjen til havet, og slik igjen inn og ut av de andre fjordene. I den søndre delen var besøkene mye enklere, ved at hele reisen kunne foretas i sirkel til lands og til havs.
Etter at han hadde lagt frem sin plan ble Bergenhus amt delt i to amter, nemlig Søndre Bergenhus amt og Nordre Bergenhus amt, den 19. september 1763. Den kongelige forordningen om oppdelingen var underskrevet av Kong Fredrik VI. Knagenhjelm ble så amtmann i Nordre Bergenhus amt og tok bolig på Kaupanger Hovedgård, ved Sognefjorden, sør i amtet. Cicignon fortsatte som amtmann for Søndre Bergenhus. Kaupanger Hovedgård var på denne tid eid av hans mor. Han var amtmann for Nordre Bergenhus i bare åtte år, og den 18. februar 1771 fikk han Nordlands amt som nytt virkested. Historikerne har lurt på hvorfor han forlot amtet etter så kort tid og to teorier er lagt frem.
Knagenhjelm forlater Nordre Bergenhus
Under strilekrigen var det over 2000 mann fra Nord-Hordaland som dro til Bergen for å kreve skattelette og tilbakebetaling fra Cicignon. Historikerne spør seg om Knagenhjelm da var medarbeider hos Cicignon, selv om han på denne tiden var amtmann med bopel på Kaupanger. Uansett var det oppstand mot høye ekstraskatter som allmuen hadde store vansker med å betale. Knagenhjelm skrev i januar 1770 brev til myndigheten i København om «[b]efrygtende Opstand og Bevegelse blandt Almuen» i Sunnfjord og Nordfjord. Både i 1770 og 1771 reiste han rundt i amtet for å få folk til å betale skattene. Allmuen klagde på at skatten var urettferdig og at de ble utlignet uten hensyn til skatteevne. Det ble til at myndighetene måtte gi opp inndrivning av ekstraskatten og i 1772 ble den således avviklet. En kommisjon ble nedsatt for å undersøke årsakene til opprørene, og denne ga Knagenhjelm nokså sterk kritikk. Imidlertid måtte han ikke frasi seg sin stilling av den grunn.
En annen mulig forklaring er at han forlot Nordre Bergenhus på grunn av de store landeiendommene som hans familie eide i distriktet. I hundre år frem til 1771 hadde godset på Kaupanger så mye som 171 gårder og parter i gårder under seg. Disse eiendommene befant seg både i Søndre og Nordre Bergenhus. Imidlertid var det ikke uvanlig at embetsmennene hadde store jordeiendommer, og det er heller ikke noe som tyder på at han kom i habilitetsproblemer. Uansett er det uklart hvorfor han forlot amtet etter så kort tid i tjeneste.
Historiker Aage Engesæter har i sitt historieverk Sogn og Fjordane fylkeskommune gjennom 150 år (1988) skrevet at Nordre Bergenhus Amt var en nokså tilfeldig administrativ enhet. Fogderiene Nordfjord, Sunnfjord, Ytre og Indre Sogn utgjorde ikke noen naturlig enhet, og noe indre fellesskap var det heller ikke snakk om. Engesæter mener at det som var avgjørende for geografiske inndeling og statsstyringen var ønskene til embetsfolk og høytstående privatpersoner. Etter Knagenhjelm var det heller ingen av amtmennene som ville bo i amtet. De foretrakk å bo i Bergen fremfor en avsidesliggende bygd på Vestlandet. Slik ble det frem til 1840, da amtmannen igjen bosatte seg i amtet. I 1919 ble navnet endret til Sogn og Fjordane.
Amtmann i Nordland
I et dokument fra Rentekammeret den 19. mars 1771 sies det at Knagenhjelm «[…] melder at han bliver færdig til at reise til Nordland sidst i Juli eller August 1771 og beder sig entlediget fra N. Bergenhus Amtmandskab». Rett før han reiser nordover døde hans mor. Etter arveoppgjøret ble han tildelt en stor arv som gir ham en betydelig formue ved oppstarten som amtmann i Nordlandene.
Knagenhjelm tok residens på storgården Bodøgård i årene 1771 til 1789, da han var amtmann for Nordlandene. Han hadde fått overdratt amtmannsgården i 1773, og han bodde der til 1791 da han solgte den videre til neste amtmann. At han kjøpte gården betyr at staten ikke påtok seg å bekoste amtmannsgård. Denne gården var kjent for å være svært stor, men amtmennene foretrakk heller å bo sør i landet. Dermed hadde de bare kortvarige opphold i landsdelen de skulle administrere. Knagenhjelm var den første siden 1686 som bodde fast i Bodø (som ikke var etablert som by på den tiden).
Han var amtmann i Nordland til han trakk seg tilbake fra arbeidslivet, og sannsynligvis hadde han rehabilitert seg etter hendelsene i Bergen. I 1777 og 1780 mottok han resolusjoner med uttrykk for kongens tilfredshet med hans embetsførsel og han fikk stadig økt sin lønn.
Hans karakteristikk av nordlendingen
Bang var ny biskop og hadde fått sine inntrykk på kun én visitasreise i Nordland. På denne reisen hadde han kun hatt korte opphold på prestegårdene, slik at det neppe var egne observasjoner som lå til grunn. Dermed var det meninger og oppfatninger mottatt fra mange hold om landsdelen og innbyggerne han overbrakte. Historikere har forsøkt å forklare at embetsfolk i denne tiden oppfattet befolkningen i Nord-Norge som dovne med at de generelt nedvurderte fisket. Til tross for alt slitet på fiskebåtene ble dette sett på mer som hasardspill enn arbeid. Imidlertid hadde prisen på rundfisk i årene før den tiden Bang var på visitas steget med rundt 500 %. Prisen var da kommet opp i 1,5 riksdaler for en våg (18 kg) fisk.
Rentekammeret i København henvendte seg til Knagenhjelm i desember 1775 for å få hans syn på biskopens beskrivelse. Han ble bedt om å komme med en vurdering av manglene, i tillegg til å foreslå forbedringer. Svaret han ga kom etter grundige undersøkelser og vurderinger. Han sendte sitt svar først i mars 1778 i et Pro Memoria på 36 sider. Han fremholdt der blant annet at «Lathet og dovenskap er forherskende feil uti nogle egne, dog kan eller bør den ikke være en almindelig nasjons feil, ti ialmindelighet gis i de tvende søndre fogderier, Helgelands og Saltens som utgjør den største del av amtet, især tillands og i fjordene for det meste hurtige og i arbeidet idelig beskjeftigede folk […] Derimot ute ved havsiden er lathet og dovenskap mer, ja fast ganske almindelig. Der er lathet for de allerfleste forbunden med jordbrukets forsømmelse, med fattigdom, med usunnhet, og der er folkemengden størst. Årsaken til sådan der befindede dorskhet er formentlig først den der idelig vedvarende tykke, tåkede og fuktige luft der forårsaker skorbutiske væsker og et tykt slimaktig blod […]»''
Han mente at i kyststrøkene hadde klima, levemåte og et kosthold først og fremst bestående av fisk, ført til dovenskap som igjen ga stor fattigdom. Den store interessen for fiske tok mye av tiden, og den øvrige tiden brukte allmuen til å sove. Derimot mente han at oppdyrking og arbeid med jorden ville fordrive skjørbuk og det tykke, slimete, blodet. I neste omgang ville sunnere mat gi bedre kraft i allmuens legemer. På reiser hadde han sett at det fantes store, jevne, frodige, marker egnet til åkerbruk, men som ingen hadde dyrket opp. Et annet forhold han påpeker var allmuens dårlige forstand på å utnytte husdyrgjødsel. I Lofoten og Vesterålen så han at gjødselen bare ble liggende i hauger like store som husene. I andre tilfeller ble fjøsene lagt nært ved en elv slik at møkken kunne skylles bort og renne ut i havet.
Knagenhjelm foreslo at om ikke allmuen ville skikke seg, fikk lovgivningen ta hånd om dem. Handelen burde bare «bestå av grove lerreter og klæde, vadmel, fiskeredskaper, forarbeidet jern til bondens bruk, samt andre grove og durable varer, der såvel passer sig på bøndernes arbeide som og er tålelig og nødvendig for dem å bli forsynt med. Derimot bød de (borgere og gjestgiverne) ikke føre eller ha i deres kramboder oplagt og selge fløieler, damasker, nogenslags silketøi, fine stoffer, sirser, fine lerreter, kammerduk, silketørklær, silkebånd eller kniplinger under sådanne varers konfiskasjon […] på det almuen ikke skal forledes til derpå å forøde sin velferd». Folk hadde nemlig de siste årene fått råd til å kjøpe slike finere stoffer. Flottheten var en følge av den gunstige økonomiske utviklingen på siste halvdel av 1700-tallet, slik at allmuen fikk nye vaner. Mange embetsmenn var skeptiske til utviklingen. For øvrig var det en gjengs medisinsk teori på amtmannens tid at sykdom skyldtes ubalanse mellom kroppens væsker.
Historikere peker på at i Nordland og Troms var slått og fôrsanking en krevende aktivitet som hele familien deltok på. Til tross for at utmarkslåtter ofte måtte drives langt unna gårdene og bruk av mye tilleggsfôr var nødvendig, greide folk nordpå å holde en husdyrproduksjon på omtrent landsgjennomsnitt. Husdyrhold var kvinnearbeid, og mye av ansvaret for familienes overlevelse lå på kvinnene. I datidens kombinasjonsdrift var husdyrhold den sikreste næringen, for åkerbruket kunne slå feil og fisket var sjansebetont.
Skolevesenet forsøkes forbedret
Knagenhjelm var involvert i forbedring av skolevesenet i Nordland. Bakgrunnen var at biskop Bang skrev et brev datert 20. mai 1775 til amtmannen der det heter seg: «Den af de betydeligste Mangler som ieg paa mine Omreiser her igjennom Landet med bedrøvelse har erfahret er Ungdommens slette Kundskap som en følge af Skole-Væsenets tilstand, det ieg paa alle Stæder, har fundet ganske forfalden...» Biskopen mener at en forbedring må komme istand fra det offentlige, og han henviser til en forordning av 1739: «Om Skolerne paa Landet og hvad Klokkerne og Skoleholderne maa nyde», kjent som allmueskoleloven av 1739. Denne var så omfattende og kostbar å gjennomføre, at den ikke en gang ble forsøkt satt ut i livet. Regjeringen sendte noen år senere ut «Plakaten av 5. mai 1741 angaaende Skolerne paa Landet i Norge.» Loven la opp til at det skulle være opp til presten og prestegjeldet hvordan skolen skulle organiseres. I korte trekk skulle spesielt egnede menn av allmuen beskikkes til skolemestre. Klokkeren skulle ha hovedansvaret for undervisningen, mens presten har ansvaret for det administrative.
Amtmannen og prost Peder Heiberg Fabricius (1729—90) i Bodø la sammen ned mye arbeid i siste del av 1770-årene for å få utarbeidet en forordning for skolevesenet i Nordland. Noen av reglene for skoleordningen var at «sognepresten utvelger til skolemestre de av bøndene som er vant med bondekost, har grundig kunnskap i de guddommelige sannheter, har et øvet sinn, en uforfalsket Gudsfrykt og et kristent levnet […].» Videre stod det at skolemestrene de skulle holde manntall over sognebarna, lære dem å lese og god stavelse, samt delta i konfirmasjonsundervisningen sammen med presten. Dessuten måtte de ikke befatte seg med omfattende gårdsbruk. Imidlertid var det rundt om i distriktene store problemer med finansieringen. Selv om embetsfolkene ønsket at skolemestrene skulle lønnes godt, samt at det skulle bygges skolehus, lyktes en ikke med å få til dette. Generelt hadde skolemestrene en tarvelig tilværelse der de var langt nede på rangstigen. Et annet problem var kravet i punkt 8 i fundansen: «Intet Barn maa antages i Skolen, uden det først hjemme har lært at kjenne bokstaverne, eller at legge sammen […]» som de fleste foreldre av allmuen ikke kunne innfri.
Regulering av brennevinsomsetningen
I 1774 fantes det 22 gjestgiversteder i Nordland amt, der nesten halvparten var på Helgeland. Knagenhjelm utarbeidet en oversikt over steder som kunne egne seg for gjestgiveri. Myndighetene fikk øynene opp for en annen positiv virkning av gjestgivernes virksomhet: Etter en periode med nød på grunn av feilslåtte avlinger og manglende forsyninger sørfra, oppdaget de nytten med bondehandelen som gjestgiverne fikk i stand. Historikeren Nils A. Ytreberg skrev i 1942 at myndighetene på denne tiden gikk inn for en politikk der det ble skapt en privilegert handelsstand nordpå. Den som først fikk bevilling var Arent Schøning (1781–1848) som drev Grøtøy handelssted, og mange fulgte etter. I 1800 fantes det hele 37 gjestgivere på Helgeland, 40 i Salten og 60 i Lofoten og Vesterålen.
Den store linesaken
Konfliktene rundt linefisket hadde startet på 1600-tallet. Årsaken var introduksjon av linebruk. Liner var kostbare, men effektive, mens allmuen ikke hadde råd til annet enn jukse, altså håndsnøre med krok og agn. Derimot hadde fiskere som stod godt i det, eller som ikke deltok i lofotfiske, men bekostet egne båtlag, råd til linebruk. Da saken kom opp for lensherre Frants Kaas (født rundt 1579 og død rundt 1638) i 1627 så han seg nødt til å imøtekomme allmuens motstand mot line, og satte dermed forbud mot redskapen. Saken var imidlertid ikke løst, og var stridstema som lensherrer og amtmenn måtte forsøke å håndtere i de neste påfølgende 200 år. Denne konflikten er kjent som den store linesaken.
Et nytt omfattende regelverk for lofotfisket ble lagt frem av Knagenhjelm i 1772. For å gi like konkurranseforhold ble det satt ned forbud mot nye og kostbare fangstmetoder som line. På grunn av den store oppgangstiden i fiskeriene i siste del av 1700-tallet, var det mange som hadde fått råd til linebruk. Blant fiskerallmuen var det fortsatt ønske om regulering. Det kom til konfrontasjoner, og myndighetene i København var usikker på om forbudslinjen var veien å gå. Dermed beordret myndighetene amtmannen om å kartlegge når og hvor de ulike redskapene kunne brukes. Knagenhjelm holdt på sitt, totalforbød line og håndhevet bestemmelsene med hjelp fra sorenskriverne.
Knagenhjelm skrev i 1772 at på lofotfisket burde det brukes redskaper som alle kunne betjene seg av og som ikke førte til uenighet mellom deltakerne. Kostbare redskaper som bare kunne benyttes av noen få burde forbys, fordi det kunne gi tap for andre, og gi uenighet og forargelse på havet. Historikeren Øystein Bottolfsen skrev i 1995 at amtmannens ord om likhet for alle og å ta hensyn til de dårligst stilte, var som om det var sagt av statsminister Einar Gerhardsen 200 år senere.