cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Left 4 Dead
Versus modus og de Spesielle Infiserte
Left 4 Dead introduserer også en ny 8-spiller versus opplevelse. I Versus modus, kan fire ekstra spillere ta kontroll over «Spesielle Infiserte» med unike evner, blant de andre AI- kontrollerte infiserte. De infiserte spillerne gjenopplives som en tilfeldig Spesiell Infisert hver gang de spiller. De infiserte spillerne går inn i et gjenopplivingsmodus der de raskt kan gå rundt i scenarioet og velge et passelig sted å gjenopplives på. Gjenopplivingsstedet må være minst omtrent 6 meter borte fra noen av de overlevende, og må være utenfor synsfeltet til noen av de overlevende, og må være utenfor visse områder slik som et trygt rom (Safe House). De infiserte spillerne mottar en beskjed når de befinner seg på et passelig gjenopplivingspunkt. Noen sjeldne ganger får de Infiserte spillerne beskjed om hvem som får bli gjenopplivet som en Tank.
Infiserte har evnen til å se silhuetten til de overlevende hver gang den overlevende beveger seg, snakker, eller skyter med et våpen. Silhuetten vil gradvis forsvinne fra synet til de infiserte, hvis den overlevende holder seg rolig. Til forskjell fra de overlevende kan de infiserte se klart i mørket. Infiserte kan klatre forskjellige steder, og der de har mulighet til å klatre er det markert med symboler. Infiserte tar ikke skade av å falle store avstander. Versus modus er kun tilgjengelig for kampanjene "No Mercy - Ingen Nåde", og "Blood Harvest - Blodig Avling".
Gjennom en Versus-kampanje, spiller hver gruppe bestående av fire spillerne vekselvis som overlevende og infiserte, der turene bytter for hvert kapittel. På slutten av hvert kapittel, får de overlevende poeng basert på hvor godt de har spilt. Hvis alle de overlevende dør før de når det trygge rommet (Safe House), blir de premiert med poeng avhengig av hvor lang gjennomsnittlig distanse de har tilbakelagt multiplisert av vanskelighetsgraden på kartet. Hvis en eller flere overlevende skulle komme seg til det trygge rommet, vil de bli premiert med poeng avhengig av hvor mye helse de har igjen, multiplisert med antall overlevende som har kommet seg til det trygge rommet, multiplisert med vanskelighetsgraden.
De overlevende
Det er fire spillbare menneskelige karaktere i spillet (derfor tallet «4» i tittelen). Tidligere var det planlagt å kontrollere en tilfeldig overlevende, men i den endelige utgivelsen kan spillere velge den karakteren de vil så lenge ingen andre spillere har valgt karakteren før dem.
Første-dels våpen
De overlevende har mange forskjellige våpen å velge/finne, og våpnene kan deles inn i tre grupper. Den første gruppen våpen er tilgjengelig for alle de overlevende helt i begynnelsen av hvert scenario, i tillegg til en eller to pistoler av merket «Springfield Armory M1911» som de overlevende alltid har med seg. Pistolene har ubegrenset ammunisjon, og er de eneste våpnene de overlevende kan bruke når de er nedslått av de infiserte. Alle overlevende har nærkampsangrep som kan brukes til å dytte bort infiserte. Overlevende bruker dette til å dytte bort nære infiserte for så å skyte dem, eller til beskyttelse mens de lader om våpenet. Spilleren kan både slå og lade om våpenet samtidig. Den første gruppen med våpen inneholder standard «Uzi»,«pumpehagle» og et dobbelt sett pistoler.
Andre-dels våpen
Våpnene i den andre gruppen kan bli funnet gjennom scenarioet og på slutten av scenarioet, rett før «den endelige kampen.» Den andre gruppen, som i tillegg har bredere variasjon av våpen, ligner mye på den første gruppen våpen bortsett fra at de er relativt sterkere. Den andre gruppen bytter ut «Uzi» med «M4 Carbine», og «pumpehagle» med «Benelli M4 Super 90», og i tillegg kan spillere velge en «Ruger Mini-14»-rifle som har skyttersikte. Denne kan brukes til skarpskyting.
Historie
Utviklingen av Left 4 Dead startet i midten av 2005. Valve siktet på å skape et skrekkfilm-inspirert spill som blander enspiller-spill, med linæer struktur, slik som «Half-Life» med flerspiller- sosiale spill slik som «Counter Strike» og «Team Fortress 2», som har stor mulighet for å spilles igjen og igjen. Spillet ble for første gang avslørt i juleutgaven av «PC Gamer UK» fra 2006 som hadde en seks-siders artikkel som beskrev en gjennomgang av Valves hovedkvarter. En liten video av spillet ble utgitt sammen med «The Orange Box».
William O’Connor
O'Connor vant en olympiske sølvmedalje i fekting under OL 1904 i St. Louis. Han kom på andreplass i singlestick bak gullmedaljevinneren Albertson van Zo Post.
Karin Mamma Andersson
Karin Mamma Andersson (født 28. februar 1962 i Luleå) er en svensk billedkunstner. Hun studerte på Kungliga Konsthögskolan i Stockholm fra 1986 til 1993, hvor hun fortsatt bor og arbeider. I 2005 vant hun den prestisjetunge prisen Carnegie Art Award, og hadde en påfølgende utstilling som turnerte i Europa. Hun var også representert på den nordiske paviljongen på Veneziabiennalen i 2003.
Andersson er fremst kjent for sine figurative malerier, og hun er inspirert av stillbilder fra filmer og teaterscenografi, maleriene har ofte drømmeaktige og ekspressive komposisjoner.
Hun er representert i samlingene til Nasjonalmuseet, Moderna Museet, Malmö Konstmuseum og Magasin III.
Normandie rundt
Normandie rundt (fr. Tour de Normandie) er et fransk etapperitt på sykkel som går gjennom Normandie i Nordvest-Frankrike. Rittet ble første gang arrangert i 1939. Fra 2005 har det vært en del av UCI Europe Tour
Fire nordmenn har vunnet rittet sammenlagt; Ole Forfang, Thor Hushovd, Steffen Kjærgaard og Ole Sigurd Simensen.
Phonero
Phonero ble i november 2016 kjøpt opp av Telia Company, som en del av deres satsing på å være den desiderte utfordrer til Telenor på det norske telemarkedet. Fra høsten 2017 benyttes Telia som leverandør av dekning. Phonero benyttet tidligere Telenors mobilnett.
Phonero var tidligere eid av Sveaas-kontrollerte Kistefos. Mobiltelefoniselskapet Phonero kjøpte i 2014 opp konkurrenten Ventelo, og hevder selv at de ble Telenors største utfordrer på bedriftsmarkedet ved at de ble tre ganger så store som før.
Zhongxiang
Zhongxiang (kinesisk: 钟祥; pinyin: Zhōngxiáng) er et byfylke i byprefekturet Jingmen i provinsen Hubei i Folkerepublikken Kina.
Befolkningen var på 1,060,684 innbyggere i 1999.
Byfylket har fått tilnavnet «det lange livs by». Det har Kinas høyeste gjennomsnittlige levetidsforventning, på 75,9 år.
Historie
Zhongxiang er en av Chu-kulturens vugger. Den var den alternerende hovedstad for Chu-riket under vår- og høstannalenes tid og de stridende staters tid.
William Grebe
William F. Grebe (født mars 1870, død ukjent) var en amerikansk fekter som deltok under OL 1904 i St. Louis.
Grebe vant to olympiske medaljer i fekting under OL 1904 i St. Louis. Han kom på andreplass i den individuelle konkurransen i sabel bak gullmedaljevinneren Manuel Diaz. Grebe ble nummer tre i singlestick og i den individuelle konkurransen i florett ble han utslått i den innledende runden.
Transaksjonskostnad
Innen økonomifaget er transaksjonskostnader kostnader ved å benytte seg av markeder. For eksempel tid brukt på å innhente informasjon om priser og kvalitet, eller å forhindre at en blir lurt eller av andre aktører i markedet eller lignende.
Et sentralt spørsmål i forskning på betydningen av transaksjonskostnader er: Når markeder ifølge økonomisk teori er så uhyre effektive i å regulere tilbud av varer og tjenester, hvorfor er ikke det meste av økonomisk virksomhet organisert gjennom markeder? (For eksempel ved at alle er enkeltpersonforetak som selger tjenester og varer direkte til kunder). Økonomen Ronald Coase forklarte hvordan transaksjonskostnader førte til virksomhet ble organisert som bedrifter for å redusere transaksjonskostnadene. Oliver Williamson videreutviklet teorien om hvordan store bedrifter kan imidlertid pådra seg høye styrings- / koordineringskostnader.
I dagligspråk benyttes ordet transaksjonskostnader i en noe snevrere betydning, nemlig om gebyrer som påløper ved finanstransaksjoner, for eksempel gebyrer ved å flytte penger fra en konto til en annen eller fakturagebyr.
RS 45 «Christian Børs II»
Det innebar betydelig prestisje å bygge redningsskøytene på denne tiden. Da jomfruturen til Bergen skulle starte hadde et stort antall av bygdas innbyggere møtt opp på kaien for å overvære begivenheten, blant disse båtbyggeren Hans Gravdal som da var blitt 84 år. Det var hans bestefar Gunnar Gravdal som hadde startet båtbyggeriet på 1840-tallet, og «Christian Børs II» fikk byggenummer 290.
Dette var den andre redningsskøyta som var oppkalt etter konsul Christian Børs. Den første, RS «Christian Børs», var i 1936 blitt solgt til to argentinere.
Bjarne Aas tok utgangspunkt i Colin Archers farkoster, men mente at de hadde for dårlig bæring i akterskipet. Derfor la han ut akterskipet såpass mye at båten fikk en såkalt krysserhekk. Dette skulle gi bedre styring og hindre at båten gravde seg ned under tauing. Båten var i Redningsselskapets tjeneste inntil den ble solgt i 1970. I den 33 år lange perioden ble 6 fartøy og 27 liv reddet. Antall fartøy som ble assistert, var 1140.
«Christian Børs II» ble først stasjonert på Solsvik på Sotra, men ble også brukt mange andre steder langs vestlandskysten med et mannskap på fire. Under andre verdenskrig deltok skøyta i den illegale virksomheten I 1945 ble den disponert av Krigsskadetrygden.
På kvelden 3. desember 1955 ble «Christian Børs II» sendt på søk fra sin stasjon i Tananger etter to hummerfiskere som ikke var kommet tilbake etter å ha reist ut fra Randaberg på morgenen for å trekke teiner. Det viste seg at båten hadde fått motorstopp og var blitt slått mot en holme, hvorpå den ene av dem omkom, mens den andre ble stående på holmen i 21 timer før redningsskøyta til slutt kom til unnsetning. Blant de mange andre dramatiske oppdragene fortelles det om tur til Fedje for å hente en kvinne som var nær ved å føde. I den harde sjøen ble jordmoren slått ut av sjøsyke, og bestmannen på redningsskøyten måtte tre til og ta imot barnet ombord i båten.
Opprinnelig var skøyten utstyrt med en Union 100/140 HK motor, den kunne da gjøre 9-10 knop med motorkraft, men med seilkraft i tillegg kunne den komme opp i 15 knop. Motoren ble byttet i 1955 til en 220 HK motor fra General Motors.
Jan Bø
Jan Bø (født 1967) er en norsk tidligere fotballspiller og bror til Lars Gaute Bø.
Han har spilt 173 kamper og scoret 17 mål for.
RS 44 «Idun»
RS «Idun» (RS 44) er en tidligere redningsskøyte som ble bygd for redningsselskapet av K. Christensen & Co. i Risør i 1937. Dette var den andre av i alt fjorten skøyter designet av Bjarne Aas. Navnet utspringer av at fartøyet ble donert av det daværende livsforsikringsselskapet Idun.
«Idun» deltok også i evakueringen av Finnmark under 2. verdenskrig.
I 1958 gjennomgikk skøyta en modernisering der den fikk nytt styrehus, riggen ble redusert og større motor installert.
Frem til 1969 var «Idun» i tjeneste som redningsskøyte og berget 40 personer fra «den visse død», seks fartøyer fra totalforlis og gitt assistanse til totalt 516 fartøy.
Etter at skøyta ble solgt i 1969 ble den omdøpt til «Odin», men har senere fått tilbake sitt døpenavn.
«Idun» står på Riksantikvarens liste over verneverdige fartøy. I 2008 ble det bevilget 1,3 millioner kroner fra Riksantikvaren til utskifting av dekket etter at gjentatte nedslipinger av det originale dekket hadde medført lekkasjer som var umulige å utbedre.
«Idun» er nå i privat eie og hjemmehørende i Oslo. Eier er Eddie Lesund som var blant initiativtakerne til Den Norske Veteranredningsskøyteforening og som i dag er æresmedlem i foreningen. «Idun» går som charterbåt i sommerhalvåret.
Brednebbalvesmett
Brednebbalvesmett (Chenorhamphus grayi) er eneste art i slekten Chenorhamphus, som inngår i underfamilien alvesmetter (Malurinae) i alvesmettfamilien (Maluridae). Arten består i kraft av to underarter og er endemisk for Ny-Guinea. Det to underartene blir av og til også betraktet som to distinkte arter. Slekten blir av og til inkludert i et tribus (Malurini) der også de tre slektene Malurus, Sipodotus og Clytomyias inngår.
Arten måler 14–14,5 cm og veier cirka 14–17 g. Nominatformen har spettet lyseblå fjærkrone med kullfargende tupper. Overvingen og stjerten er gråbrun, mens kroppen varierere fra kongeblå på oversiden til mellombå og lys blå på undersiden. Den lyseblå undersiden hos hunnen går over i en helhvit flekk underst. Underarten campbelli og hunnene mangler den lyseblå spetta hodekrona (som hos disse er kullfarget), men hannen ligner ellers nominatformen i utfarging.
Brednebbalvesmett er trolig standfugl og trives best i underskogen til høytvoksende primærskog, typisk i elevasjoner opp mot 1 000 moh. Det er usikkert hva de eter, men man antar at det mest er insekter. Fuglene opptrer gjerne i grupper på 2–5 individer. Man vet svært lite om hekkeatferden.
Inndeling og utbredelse
Inndelingen følger HBW Alive og er i henhold til Rowley & Russell (2017). Norske navn på artene følger Norsk navnekomité for fugl og er i henhold til Syvertsen et al. (2008). Norske navn i parentes er ikke offisielle navn, men kun en foreløpig beskrivelse på en art eller gruppe som ikke har blitt offisielt navngitt enda.
Arvingene
Arvingene (orig: Arvingerne) er en dansk dramaserie som har gått på DR1 siden 2014. Manus er ved Maya Ilsøe.
Acrossocheilus yalyensis
Acrossocheilus yalyensis er en art av karpefisker. Arten er utbredt i ferskvann i Vietnam.
Volpiano Volpi
Volpiano Volpi, også Ulpiano Volpi (født i 1559 i Como; død 10. mars 1629 i Roma) var en italiensk katolsk geistlig, erkebiskop av Chieti og biskop av Novara.
Biografi
Han ble utnevnt til erkebiskop av Chieti den 11. mars 1609, og ble bispeviet den 5. april samme år av kardinal Michelangelo Tonti, biskop av Cesena, og medkonsekrantene erkebiskop Domenico Rivarola og Alessandro Borghi som var emeritert biskop av Sansepolcro.
Den 16. desember 1615 gav Volpiano Volpi avkall på erkebispedømmet Chieti. Pave Paul V gjorde ham så den 12. november 1619 ztil biskop av Novara med personlig tittel som erkebiskop.
Den 24. juli 1621 ble erkebiskop Volpiano Volpi utnevnt til apostolisk datarius. Han tok per stedfortreder den 2. juni 1620 bispedømmet Novara i besittelse, men han bosatte seg aldri der. I hans sted var det hans nevø Giovanni Pietro Volpi, titulærbiskop av Salona, som ledet bispedømmet, og som overtok som ordinær biskop der etter Volpiano Volpis død.
Episkopalgenealogi
Hans episkopalgenealogi er:
Hva gjør vi nå da
Hva gjør vi nå da er en musikk-EP med Postgirobygget. EP-en ble utgitt i 1998 og inneholdt sanger fra demoen Rivd og de to nye sangene Hva gjør vi nå da og Solo Spice.
Thailandsk navneskikk
Thailandsk navneskikk. I motsetning til mange andre asiatiske land, er Thailands navneskikk nokså lik vestlig navneskikk. En thai har to navn: Et personlig fornavn og et slektsnavn (นามสกุล [na:m sa kun]), og de oppgis i rekkefølgen fornavn-etternavn (mens andre asiatiske land gjerne bruker rekkefølgen etternavn-fornavn). De fleste navn har en positiv betydning, og mange navn har sitt opphav i sanskrit og pali. Et etternavn kan kun innehas av en familie, noe som har gjort at det finnes en stor mengde etternavn, og at to personer som har samme etternavn er i slekt med hverandre. Frem til 2005, var det påkrevd at en gift kvinne tok ektemannens etternavn, men dette ble da endret slik at hun kunne beholde pikenavnet sitt.
Slektsnavn er relativt nye i Thailand: De ble først innført i 1913 av kong Vajiravudh, som selv laget flere av de etternavnene undersåttene hans skulle ha. Ettersom etternavn er såpass nye i Thailand er det fremdeles vanlig å referere til en person med denne personens fornavn. Den tidligere statsministeren Thaksin Shinawatra kalles for eksempel alltid «Thaksin». For å vise respekt nå man snakker med andre settes gjerne tittelen «khun» (คุณ) foran fornavnet (for personer av begge kjønn). I de fleste sammenhenger, vil thaiene bruke et kallenavn (ชึ่อเล่น – «lekenavn»). Dette er vanligvis et enstavelsesord, de fleste slike ord betyr noe, men noen har ingen mening. Kallenavn brukes i stedet for en persons egentlige navn i de aller fleste sammenhenger når det gjelder muntlig og uformell omtale, mens en persons ordentlige navn helst brukes i skriftlig og formell omtale. De fleste thaier introduserer seg selv med sitt kallenavn heller enn sitt egentlige navn.
En grunn til at man gjerne bruker kallenavn i stedet for sitt egentlige navn, er at det er vanlig å skifte navn, relativt ofte, i Thailand. Dette gjelder ikke bare fornavn, men også etternavn. Man håper gjerne at det å skifte navn vil gi én mer hell videre i livet enn det éns nåværende navn har gjort. Det er derfor vanlig å konsultere en munk for råd når man velger å skifte navn. Ettersom et etternavn er reservert for én familie, betyr det at hvis man skal skifte etternavn, må man få seg et etternavn som ingen andre har. Nye etternavn kan bli veldig lange: Både slik at de skal være forskjellige fra etternavn som allerede er i bruk, men også fordi man ønsker å legge inn flere positive attributter i navnet.
Adelige personer har andre navneskikker. Etterkommere av prinser fra Chakri-dynastiet må ta navnet til denne prinsen som sitt etternavn. Personer som er i slekt med kongefamilien, men har for lav rang til selv å bære noen kongelig eller adelig tittel, legger preposisjon ณ (na) foran et geografisk område, og har dette som etternavn. Personer i slekt med det regjerende Chakri-dynastiet bruker tittelen ณ อยุธยา (na Ayutthaya). På denne måten kan ณ minne om det tyske von. Et etternavn med ณ kan kombineres med et annet etternavn, og plasseres da til sist i navnet.
Helgelands fogderi
thumb|Peder Broch [[Angell (slekt)|Angell (1698–1755) var fogd fra 1722 til 1753]] Helgeland fogderi (Helgelands Fogderie) var et fogderi som omfattet hele Helgeland i Nordlands amt. I nord grenset det til Salten fogderi og i sør til Namdalen fogderi. Det ble opprettet på midten av 1500-tallet og eksisterte til 1863 da det ble delt i Søndre og Nordre Helgelands fogderier.
Fogder
Liste over kjente fogder.
Johannes Barstad
Johannes Andreas Barstad (født 7. april 1857 i Volda, død 7. januar 1931 i Volda) var en norsk prest og salmedikter. Etter teologisk utdannelse i 1883 og etter en periode som lærer i Stavanger fra 1883 til 1886 kom han tilbake til hjemstedet og var prest og prost der i over 30 år. Hans tid som prest falt sammen med store vekkelsesperioder på Sunnmøre i 1880-årene. Inspirert av dette startet han det første kristelige blad på nynorsk, Stille Stunder, i 1889. Dette bladet har blitt et symbol for det som er kalt «kristningen av landsmålet», og bladet kommer fremdeles ut. I bladet publiserte han mange av sine egne tekster, siden samlet han dem i to diktsamlinger. I 1918 flyttet han til Voss og ble sokneprest der, men da han ble pensjonist, flyttet han tilbake til Volda, hvor han bodde til han døde.
Barstad var medlem av nemnda som skulle gjennomgå stiftsprost Gustav Jensen forslag til Landstads reviderte salmebok. Han er representert med flere salmer i Norsk Salmebok og Norsk salmebok 2013:
Sommer i Norge
Sommer i Norge er et musikkalbum med Postgirobygget. Albumet ble utgitt 7. juni 2013 og var det første albumet med Ulf Risnes som produsent siden Supertanker i 1999. På albumet er det bare Arne Hurlen og Øyvind Kolset som er medvirkende av medlemmene i Postgirobygget.
Ulster University
Ulster University er et universitet i Nord-Irland. Det ble grunnlagt i 1968 som følge av en fusjon av flere mindre universiteter høgskoler. Det har røtter tilbake til 1845 da Magee College ble grunnlagt i Derry.
Figuralmusikk
Figuralmusikk (latin musica figuralis eller cantus figuratus ) var i seinmiddelalder og renessanse betegnelsen på flerstemmig kontrapunktisk musikk som karakteriseres av at en eller flere stemmer som er rytmisk fastlagt ved hjelp av notetegn (figurae) synges over en gitt cantus firmus-stemme. Til figuralmusikken hører enkle satstyper som organum og fauxbourdon som ikke sjelden er bygd over gregorianske cantus firmus-stemmer.
Motsatsen er musica choralis dvs. enstemmig gregoriansk cantus planus og den aller enkleste flerstemmighet som følger av stemmeføring tett bundet til cantus firmus. Kor som sang figuralmusikk ble kalt figuralkor og utøverne figuralister.
Hjernekontusjon
Cerebral kontusjon eller hjernekontusion (latin: contusio cerebri), en form for traumatisk hjerneskade, er blå merker på hjernevevet. På samme måte som med blå merker i annet vev, kan cerebrale kontusjoner assosieres med flere mikroblødninger, små blodkar som lekker inn i hjernevevet. Kontusjoner skjer i 20-30 % af de svære hodeskadene.
Figuralmusikk
I barokktida, dvs. på 1600- og 1700-tallet, ble begrepet figuralmusikk / koralfigurasjon brukt om melodisk utbrodering av en koralmelodi, eksempelvis under orgelkoralforspill.
Rue de Patay
Rue de Patay er en gate i 13. arrondissement i Paris. Opprinnelsen til navnet er Jeanne d'Arcs seier over engelsmennene i slaget ved Patay.
Hjernekontusjon
Skaden kan skape en forringelse i mental funksjon over tid, og i den akutte fasen kan den resultere i hjernekompresjon, en livsfarlig tilstand der deler av hjernen presses forbi deler av kraniet. Derfor er formålet med behandling å forhindre farlige stigninger i intrakranialt trykk, trykket inne i kraniet.
Rue de Patay
Gaten begynner fra boulevard Masséna på høyde med porte de Vitry, og løper til rue de Domrémy, litt før Place Jeanne-d'Arc.
Hjernekontusjon
Kontusjoner heler formentlig selv uten medisinsk intervensjon.
The Human Centipede 3 - Final Sequence
The Human Centipede 3 - Final Sequence er en engelskspråklig nederlandsk skrekkfilm fra 2015, skrevet og regissert av Tom Six. Dette er den tredje og siste filmen i The Human Centipede-trilogien.
Sammendrag
Bill Boss (Dieter Laser), en psykotisk fengselsansatt, ser på filmen The Human Centipede 2 - Full Sequence sammen med sin revisor Dwight Butler. Bill sier han hater filmene, samtidig som føttene hans blir massert av hans assistent, Daisy, som sier at hun liker filmene. Bill angriper henne før får beskjed om et angrep som har funnet sted i fengselet. En vakt har blitt knivstukket av en fange. Som straff, brekker Bill armen til fangen (Tommy Lister) og han lover å gjøre dette igjen når fangen er helbredet.
Tilbake på kontoret sitt, mottar Bill en pakke. Bill avslører til Dwight at pakken er en krukke av spesielt importerte tørkede klitoris fra Afrika. Bill torturerer en voldelig fange (Jay Tavare) med kokende vann. I et forsøk på å få respekt fra fangene, kastrerer Bill en av fangene (Robert LaSardo) og spiser hans kokte testikler til lunsj. Daisy blir tvunget til å utføre munnsex på Bill foran Dwight. Etterpå spiser Daisy en av de tørkede klitoris, fordi hun tror at dette godteri.
Bill får mareritt om å bli voldtatt av den innsatte fangen som han kastrerte, etter å ha drukket seg full etter en intens krangel med Dwight. Dwight foreslår at alle fangene burde bindes sammen munn til anus, for å danne en gigantisk menneskelig fengsel-tusenbein. Han hevder at dette vil forhindre at folk begår mer kriminalitet. De to første filmene i trilogien blir vist i fengselets kantine, og fangene skjønner hva som kommer til å skje med dem. Et fengselsopprør bryter ut, og flere vakter blir skadet. Bill og Dwight låser seg inn på et kontor og hopper ut av vinduet, i det forsterkninger dukker opp.
Opprøret blir slått ned. Bill skyter alle fangene med beroligende midler, og klargjør dem til operasjon. Bill og Dwight besøker Daisy, som havnet i koma under fengselsopprøret. Dwight sier at han elsker henne, samtidig som Bill voldtar hennes ubevegelige kropp. En del av tusenbeinet er fullført, når guvernør Hughes dukker opp. Han er frastøtt over det han ser. Hughes mener med at Dwight og Bill er sinnssyke, og bør få dødsstraff før han forlater fengselet i avsky. Filmen ender med Dwight og Bill feirer sin suksess, etter at hele tusenbeinet er fullført. Bill skyter Dwight, før han står naken i ett vakttårn og ser ut over det menneskelige tusenbeinet sitt.
Dai Jitao
Dai Jitao (, født 6. januar 1891 i Guanghan i provinsen Sichuan i Kina; død 21. februar 1949 i Guangzhou) var en kinesisk skribent, betydelig nasjonalistisk politiker og buddhistisk tenker. Han var kjent for sin antikommunisme og for å ha vært en av de fremste tolkerne av Sun Yat-sens ideer. Han etterlot seg et rikt forfatterskap.
Han er også kjent under sine stilnavn Dai Chuanxian (戴傳賢; Wade–Giles: Tai Ch'uan-hsien) eller Dai Xuantang (戴選堂; Wade–Giles: Tai Hsüan-t'ang).
Bakgrunn og liv
Dai ble født i en familie i Sichuan som flyttet dit fra Wuxing i Zhejiangprovinsen og som bedrev porselenshandel. Han fikk en tradisjonell utdannelse, men falt igjennom den første prøven i det keiserlige eksaminasjonssystem i 1901 og ble isteden sendt for å studere i Japan i 1905. Han tok eksamen i 1909 og vendte tilbake til Kina, der han ble trukket inn i den revolusjonære bevegelse og publiserte en rekke tidsskrifter rettet mot det herskende Qing-dynastiet.
I 1916 fikk Dai en sønn med sin japanske elskerinne, men adopterte bort barnet til Chiang Kai-shek som oppdro ham som sin andre sønn, Wego Chiang.
I årene 1919-22 viet Dai seg til å popularisere Sun Yat-sens nasjonalistiske ideer og til å studere marxismen, som da var relativt ukjent i Kina, men som hadde fått et oppsving i samband med Fjerde mai-bevegelsen. Dai stod en tid Chen Duxiu nær og deltok i forberedelsene til grunnleggelsen av Kinas kommunistiske parti i 1920, men trakk seg ut av partiet etter råd fra Sun. Han beholdt sin stilling som ledende ideolog i Kuomintang og var politisk sjef ved Militærakademiet i Whampoa ved siden av Zhou Enlai.
Etter Sun Yat-sens død i 1925 endret Dai sitt navn til Chuanxian (傳賢) og tok stilnavnet Jitao. På denne tiden sluttet han seg til Vestfjellene-gruppen som var kritisk innstilt til samarbeidet mellom nasjonalistpartiet og kommunistene.
I det forente Kina
Etter Chiang Kai-sheks forening av Kina i Nordekspedisjonen i 1928 ble Dai sjef for eksaminasjonsrådet (Kaoshi yuan) i den nye regjeringen i Nanjing og innehadde denne posisjon fram til 1948. I 1930-årene tapte Dai sitt interesse for politikk og viet seg mer og mer til buddhismen og studerte blant annet under den niende Panchen Lama. Dai knyttet vidtfavnende kontakter med blant andre tibetanske buddhister og forsøkte å benytte buddhismen som en forenende kraft i det politisk svake Nanjing-regimet, som blant annet gjorde krav på Tibet.
I 1937 skrev Dai teksten til Republikken Kinas flaggsang, som synges enn i dag når Kina-Taipei deltar i internasjonale sportsarrangementer.
Dai skrev også:
Død
Dai tok sitt eget liv i Guangzhou med en overdose sovetabletter i februar 1949, da det framstod som åpenbart at kommunistene kom til å vinne den kinesiske borgerkrig.
Hato-grottene
Hato-grottene (papiamento: Kueba di Hato) ligger på nordkysten av Curaçao, like ved øyas flyplass. Grottene omfatter et areal på 4900 m² med kalksteinsformasjoner, vannbasseng og vannfall. Flaggermus av arten Glossophaga longirostris holder til der. Grottene har historisk vært benyttet av mennesker og det finnes amerindianske petroglyfer datert til omkring år 500. Rømte slaver brukte grottene som tilfluktssted.
I 1991 ble grottene tilrettelagt for besøkende.
Helga Refsum
Helga Margareta Refsum (født 2. januar 1963) er en norsk professor i medisin. Hun er en av landets mest siterte forskere.
Medisinsk virke
Etter å ha tatt medisinsk embetseksamen i 1987 ved Universitetet i Bergen (UiB) forsket hun på cellegiften Metorexas bivirkninger og effekt på sykdom. Hun tok den medisinske doktorgraden ved UiB i 1991 med avhandlingen ''Extracellular homocysteine as an indicator of methotrexate pharmacodynamics. Analytical methods, in vitro experiments, and clinical studies''. Hun vant Meltzerprisen for yngre forskere i 1994, for å ha utviklet en egen metode for analyse av aminosyren homocystein. Etter to år som førsteamanuensis ble hun i 1994 professor i farmakologi, og ble dermed landets yngste kvinnelige professor. Sammen med sin veileder Per Magne Ueland og Jørn Schneede etablerte hun i 1994 B12-stiftelsen ved Farmakologisk Institutt ved UiB. Stiftelsens formål er å forske på funksjonell mangel på vitamin B12.
Refsum ble i 1998 en av tre (sammen med Harald Stenmark og Stefan Krauss) i elitesatsingen fra Norges forskningsråd, den såkalte «toppforskningsgruppen». Gruppen ble videreført i 2002. Hennes forskergruppe rapporterte i 1998 at folinsyre hjalp mot Alzheimers sykdom.
I 1999 ble Refsum valgt inn i Det Norske Videnskaps-Akademi. I 2005 meldte bladet Forskning at hun var Norges mest siterte kvinnelige forsker i tiden 1995–2005, med 1080 direkte siteringer. Året etter forlot hun Universitetet i Bergen. Hun har siden 2004 vært professor i ernæringsvitenskap ved Universitetet i Oslo, og siden 2007 vært assosiert (gjestende) professor ved Oxford University. Siden 2008 er hun medlem av European Food Safety Agency. I 2010 rapporterte hun at cystein og fedme er sterkt koblet.
Idrettskarriere
Refsum var flere ganger NM-vinner i stup på sent 1970-tall og tidlig 1980-tall, da hun representerte Bærum Stupklubb.
J. W. Dowling
J. W. Dowling var en amerikansk lacrossespiller.
Han representerte landet sitt under Sommer-OL 1904, der han tok sølv.
Filippo Bonanni
Filippo Bonanni, eller Buonanni (født 7. januar 1638 i Roma, død 30. mars 1723 samme sted), var en italiensk vitenskapsmann og prest tilhørende jesuittordenen. Hans mange lærde verker stemte fra emner som anatomi til musikk. Han stod for den første praktiske illustrerte guide for skjellsamlere i 1681, og regnes derfor som grunnleggeren for den naturvitenskapelige disiplin conchologien. Han skrev også en studie om lakk som skulle beholde sin verdi til lenge etter hand død.
Studiebakgrunn
Bonanni trådte inn i jesuittordenen i 1654, dom 17-åring. Etter novisiatet ble han i 1656 sendt til studier ved jesuittenes ledende lærested Collegio Romano. Der ble han student under den tyske naturfilosof pater Athanasius Kircher. I studietiden der begynte han å lage linser for mikroskoper. Han brukte linsene for å utvikle sitt eget mikroskopog derved kunne begynne å utvikle vitenskapelige studier av en antall specimen. Han ble også en dyktig gravør av kobberplater.
Akademisk og vitenskapelig løpebane
Fra Roma ble Bonanni sendt for å undervise ved jesuittenes kollegier i Orvieto og i Ancona. Da Kircher trakk seg tilbake fra sitt professorat i matematikk ved Collegio Romano ble Bonanni valgt til å etterfølge ham. Etter Kirchers død i 1698 ble Bonanni dessuten utnevnt til kurator for det vel kjente kuriositetskabinett (samling av antikviteter) som pater Kircher hadde sanket sammen og installiert i Collegio Romano. I 1709 publiserte han en katalog over samlingen med tittelen Musæum Kicherianum.
Bonanni fulgte Aristoteles i hans teorier om spontan generasjon av liv. I en kritikk av Francesco Redis eksperimentelle arbeide forsvarte Bonanni det aristoteliske syn. Selv om han stilte viktige spørsmål, som hvorvidt folk som observerte gjennom mikroskopet hadde en tendens til å se det de forventet å se, snarere enn det som virkelig var der, var det i ettertiden en tendens å neglisjere Bonannis poenger i takt med at Aristoteles'stjerne bleknet.
Ikke desto mindre hadde Bonanni tidlig, i sine verkers funderinger rund fossilenes karakter og opprinnelse, ytret tvil om hvorvidt transportteorier var fullgode forklaringer for fossilenea antall og distribusjon. Han spekulerte senere på om fossiler burde bli delt inn i to grupper; de som var rester etter organismer, og de som var «produkter av naturkrefter». Slike tolkninger var i pakt med den nye og utfordrende tanke at verden måtte ha gjennomgått «ekstraordinære forandringer» for å kunne ha produsert det store mangfold og den vise utberedelse av fossiler.
Conchologi
Bonanni frembragte den første prakriske illustrerte guide for skjellsamlere, Recreatione dell'occhio e della mente, i 1681. Verket var på to bind, og var den første faglige behandling viet helt og holdent til mollusker. Den hadde et stort antall graverte illustrasjoner. Bonannis arbeid var viktig for hans grundige forsøk på å gi en presis beskrivelse av skjellenes morfologi. Dessverre ble spiralene under trykkeprosessen ved misfortståelse reversert fra dekstrale til sinistrale, et speilbildeproblem som ble rettet i senere utgaver. Zoologiske taksonomier var på denne tid basert på visuelle karakteristika, og Bonanni var nøye med å granske både form og farge, ov viste detaljer (noen ganger fantasifullt) av levevesenene inne i skjellene. Selv om hans arbeide gikk forut for overgangen til Linnés system med binomial nomenklature (genus + species), la Bonanni grunnlaget for den nye disiplin conchologien. Mange senere linnéiske navn ble basert på Bonannis arbeide, som navnet på klassen «Bivalvia», som han introduserte.
Slaget ved Patay
Slaget ved Patay ble utkjempet 18. juni 1429 under Hundreårskrigen. Frankrike beseiret England. Slaget var blodig, flere tusen døde og sårede, særlig på den engelske siden. Franskmennene ble ledet av blant andre Jeanne d'Arc.
Gaten Rue de Patay i 13. arrondissement i Paris i nærheten av Place Jeanne-d'Arc er oppkalt etter slaget.
Filippo Bonanni
Lakk
I 1720 publiserte Bonanni sine studier i Trattato sopra la vernice detta communemente cinese (1720), ellerr Treatise on the Varnish commonly called Chinese. Dette verk ble gjenutgitt mange ganger gjennom i et århundre og på fleres språk. I 1994 ble den utgitt i sin opprinnelige italienske versjon.
Verker
Bonanni gjorde utmerkede observasjoner som nedfelte seg i en rekke verker:
Margrethe Nielsdatter Gyldenløve
Margrethe Nielsdatter Gyldenløve var en norsk adelsdame, som var lensherre i Nord-Norge.
Hun var datter av riksråd Nils Henriksson Gyldenløve og Inger Ottesdotter Rømer og var en i periode hoffdame for dronning Elisabeth i København. Her møtte hun formentlig adelsmannen Vincens Lunge, som hun giftet seg med. Margrethe har vært et godt parti for en eiendomsløs og ærgjerrig ung adelsmann som Lunge. Paret fikk flere barn.
1540 giftet hun seg på nytt, denne gang med lavaldelsmann og lensherre i Norge, Jens Splid.
Ema Klinec
Ema Klinec (født 2. juli 1998) er en slovensk skihopper som representerer SSK Alpina Žiri. Hun debuterte i verdenscupen med en 16.-plass i kontinentalcupen i Ljubno 22. januar 2011, og per 13. januar 2023 har hun én verdenscupseier.
Klinec ble verdensmester da hun vant normalbakkerennet i Ski-VM 2021 i Oberstdorf og hun var med på Slovenias lag som tok sølv i lagkonkurransen. Hun har også gull- og bronsemedalje fra lagkonkurransene under henholdsvis Junior-VM 2013 og Junior-VM 2012.
Under Vinter-OL 2022 i Beijing ble hun nummer fem i normalbakkerennet.
W. R. Gibson
W. R. Gibson var en amerikansk lacrossespiller.
Pavel Janáček
Pavel Janáček (født 16. januar 1968 i Praha) er en tsjekkisk litteraturhistoriker og kritiker. Hans spesialfelt er populærlitteratur og litterær kultur på 1800- og særlig 1900-tallet, senest sensurens historie.
Tom Hunter
Tom Hunter var en amerikansk lacrossespiller.
Han representerte landet sitt under Sommer-OL 1904, der han tok sølv.
Pavel Janáček
Liv
Fordi han av politiske årsaker ikke fikk studere ved Karlsuniversitetets filosofiske fakultet i Praha, studerte han på Høyskolen for økonomi samme sted. I årene 1990-1995 skrev han i kulturspaltene i avisen Lidové noviny, i årene 1995-1995 som redaktør for det litterære tidsskriftet Tvar. Fra 1995 har han arbeidet på Institutt for tsjekkisk litteratur ved Det tsjekkiske vitenskapsakademiet, først på avdelingen for samtidslitteratur, senere på avdelingen for litterær kultur og fra 2010 som instituttets direktør. I årene 2003-2010 underviste han på Instituttet for tsjekkisk litteratur og allmen litteraturvitenskap ved Karlsuniversitetets filosofiske fakultet. På tsjekkisk radios kanal Vltava leder han programmet ”Ord om litteratur”, der han diskuterer ny tsjekkisk skjønnlitteratur med inviterte gjester.
Albert Lehman
Albert Lehman var en amerikansk lacrossespiller.
Han representerte landet sitt under Sommer-OL 1904, der han tok sølv.
Rue des Plantes
Rue des Plantes er en gate i 14. arrondissement i Paris.
Heinrich Rubens
Heinrich Rubens (født 30. mars 1865 i Wiesbaden, død 17. juli 1922 i Berlin) var en tysk fysiker. Han er kjent for sine målinger av egenskapene til varmestrålingen som ledet Max Planck til oppdagelsen av hva som senere er kjent som Plancks strålingslov. Dette var begynnelsen av moderne kvantefysikk.
Rue des Plantes
I senmiddelalderen var det her vingårder, med beplantning av vin. Rue des Plantes begynner ved 176 avenue du Maine og endre opp ved 135 boulevard Brune.
I gatens nr. 68 er hovedinngangen til sykehuset Notre-Dame-de-Bon-Secours.
Heinrich Rubens
Bakgrunn
Etter at Paul Drude gikk av fra sitt professorat ved Universitetet i Berlin i 1906, overtok Rubens denne stillingen og ble samtidig direktør for Physikalisches Institut der. Året etter ble han valgt inn i Det prøyssiske vitenskapsakademiet og ble i 1908 korresponderende (det vil si med begrensede rettigheter) medlem av Akademie der Wissenschaften zu Göttingen. Han deltok på de to første solvaykonferansene etter at han hadde mottatt Rumfordmedaljen i 1910.
Hans grav befinner seg på kirkegården Alter St.-Matthäus-Kirchhof Berlin i Berlin-Schöneberg og er gitt status som æresgrav. Der er også hans kone Marie begravet. Hun begikk selvmord i 1941 ut av redsel for å bli deportert og drept av nazistene. Gravstedet ligger i nærheten av æresgraven til Gustav Kirchhoff, som grunnla spektroskopien og fant de første lovmessighetene til varmestrålingen.
Vitenskapelige bidrag
Fra tidlig av var Rubens opptatt av å forstå elektromagnetisk stråling beskrevet teoretisk av Maxwell og eksperimentelt påvist av Hertz. Gjennom sin utdannelse under Kundt var han blitt interessert i å forstå de optiske egenskapene til materialer bedre. I sitt doktorgradsarbeid viste han at refleksjon av lys fra metaller økte med økende bølgelengder. Dette syntes å fortsette inn i det infrarøde området av spektret. I denne sammenhengen viste han eksperimentelt at Maxwells ligninger for elektromagnetisk bølger er gyldige i forskjellige medier og kan også forklare egenskapene til infrarød stråling. Rubens verifisert dette opp til bølgelengder av størrelsesorden 10 μm.
Ved bruk av nye instrumenter kunne han observere infrarød stråling for stadig større bølgelengder. Spesielt ville han å undersøke nærmere refleksjon fra ulike materialer. Det var kjent at denne var spesielt sterk for bølgelengder som blir absorbert. Dette førte Rubens til en ny teknikk som han utviklet med bruk av selektiv refleksjon fra flere krystaller. Det gjorde det mulig å filtrere ut uønsket stråling slik at man sto igjen med Reststrahlen som i stor grad hadde omtrent samme bølgelengde. I 1898 kunne han ved denne metoden registrere infrarød stråling med en bølgelengde på 61 μm
Varmestråling
Denne metoden benyttet han i et samarbeid med Ferdinand Kurlbaum fra 1898 til å undersøke hvordan energien til varmestråling med en viss bølgelengde varierte med temperaturen. For svært store bølgelengder fant de en lineær sammenheng i overensstemmelse med en strålingslov foreslått av Lord Rayleigh. Dette var også i direkte motstrid med den rådende Wiens strålingslov.
Den 7. oktober 1900 var ekteparet Rubens invitert til et privat middagsselskap hjemme hos Max Planck. Rubens fortalte da sin vert om disse nye målingene som var gjort ved en konstant bølgelengde 51 μm. Etter gjestene var gått, klarte Planck å finne en ny formel for energien i strålingen som passet alle observasjonene. Denne skrev han ned på et postkort som Rubens mottok neste dag. Et par dager senere informerte han Planck at den nye formelen stemte med alle målingene. Den 14. desember kunne Planck presentere en teoretisk utledning av sin nye strålingsformel ved å innføre en kvantisering av energien. Dette har siden vært «fødselsdagen» for den nye kvantefysikken.
Rubens flammerør
I de følgende årene fortsatte Rubens med å forbedre sine målemetoder og klarte å undersøke stråling med bølgelengder opp til flere hundre mikrometer. Dette gjorde det mulig for han å teste Plancks strålingslov med stadig større nøyaktighet samtidig som han kunne studere egenskaper til materialer som nå kunne beskrives ved kvantefysikk. Han var elsket av studenter og kollegaer, mye på grunn av sin begeistring og nøyaktighet som karakteriserte hans eksperimentelle arbeid og praktiske demonstrasjoner i forbindelse med forelesningene. I denne forbindelsen konstruerte han i 1905 et «Rubens flammerør» for å illustrere stående lydbølger ved hjelp av en brennbar gass i et rør. Dette var sannsynligvis inspirert av en tilsvarende innretning Kundts rør oppfunnet av hans tidligere lærer hvor fin sand eller pulver ble brukt for det samme formål.
Benjamin Constant
Benjamin Constant er navnet på flere personer:
Fjellnøkleblom
Fjellnøkleblom, Primula scandinavica er en plante i nøkleblomslekten.
Utseende
Rosettbladene er langstrakt eller spatelformet, med hvitt mel på undersiden. Blomsterstand 4 til 10 (15) cm lang, med to 2 til 8 (sjelden 10) blomster. Blomstene har beger som er delt halveis ned, og med noe melbelegg. De har rødlilla krone med gult øye og er homostyle. Den har ganske stor likhet med Primula scotica som er en skotsk endemisme
Den skiller seg fra smalnøkleblom med mer mel, særlig tydelig på undersiden av bladene. Blomstene er litt større og mørkere rødlilla, og støttebladene er lengre enn P. stricta ssp stricta.
Utbredelse
Dette er en skandinavisk endemisme, den fins bare i Norge og Sverige. I Norge sørligst fra Hjartdal i Telemark til Tromsø i nord. Beiter og grasmark med baserik grunn i fjellet, går til over 1,500 meter noen steder. I Nord-Norge også i lavlandet.
Utbredelseskart
William Partridge
Han representerte landet sitt under Sommer-OL 1904, der han tok sølv.
George Cooke
George Edwin Cooke (født 17. februar 1883 i St. Louis i Missouri, død 3. juni 1969 i St. Louis i Missouri) var en amerikansk fotballspiller som deltok i de olympiske leker 1904 i St. Louis.
Cooke vant en olympisk bronsemedalje i fotball under OL 1904 i St. Louis. Han var med på det amerikanske laget St. Rose Parish, som kom på tredjeplass i fotballturneringen bak det canadiske laget Galt Football Club og Christian Brothers College fra USA. St. Rose Parish tapte første kampen med 0-4 til det canadiske laget som også vant over det andre amerikanske laget, Christian Brothers, med 7-0 og ble olympiske mestere i fotball.
De amerikanske lagene St. Rose Parish og Christian Brothers College spilte siden tre kamper innen de kunne kåre en sølvvinner. De to første kampene endte 0-0 og den tredje kampen vant Christian Brothers College med 2-0. Det var kun tre lag som deltok i fotballturneringen som ble gjennomført 16. til 23. november 1904. Cooke var forsvarsspiller og spilte alle fire kampene, hans yngre bror Thomas var også med på laget, men ble skadet i den første kampen mot Galt Football Club.
Elias Hogrenning
Elias Hogrenning (født 24. august 1872, død 2. mars 1932) var en norsk bonde og fjellfører, kjent for å ha vært fører for norske og utenlandske fjellklatrere, blant de William Cecil Slingsby.
Kristin Rosendal
Kristin Rosendal (født 1962) er en norsk statsviter, som er forsker I ved Fridtjof Nansens Institutt.
Hun tok diplom (mastergrad) i politiske og administrative studier ved Europa-colleget i 1986 og ble cand.polit. i statsvitenskap ved UiO i 1989. I 1999 ble hun dr.polit. ved UiO, og hun fikk professorkompetanse i 2007. Hun har arbeidet ved Fridtjof Nansens Institutt siden 1989, og ble seniorforsker i 1999 og forsker I i 2007. Hun var forskningsleder ved instituttet 2014–2020 og konstituert direktør ved instituttet i 2018.
W. A. Murphy
W. A. Murphy var en amerikansk lacrossespiller.
Han representerte landet sitt under Sommer-OL 1904, der han tok sølv.
Knut Ramshart Ørn
Knut Ramshart Ørn (født 6. desember 1778 i Skien, død 16. oktober 1843 samme sted) var den første rektoren ved Skiens Lærde Skole, en latinskole som startet opp i Skien i 1823. Knut Ørn var sønn av kjøpmann Hans Ørn.
Blant rektor Ørns kjente elever var Peter Andreas Munch (uteksaminert i 1828), Anton Martin Schweigaard (uteksaminert i 1828) og Marcus Jacob Monrad (uteksaminert i 1835).
Ansettelsen som rektor i Skien
J.A. Schneider skriver i kapittel 16 av sin bok Fra det gamle Skien om Skien Lærde Skole/Latinskolen. Om ansettelsen av den nye skolens rektor skriver Schneider:
«Til bestyrerposten (der var avertert som overlærerpost med 600 sp. og fri bolig) meldte sig 4 ansøkere: overlærer ved Trondhjems skole Knud Ramshart Ørn; overlærer ved Drammens skole M. A. Boye; adjunkt og cand. theol. Albert Hysing (Bergen) og adj. Johan Aubert (Kristiania). Hysings theologiske eksamen blev regnet som et 'præ'; men Ørns anciennitet og utmerkede fortid som lærer bragte ham seiren.»
«Hertil bidrog vel ikke mindst den glimrende attest fra biskop Bugge, hvorav der i departementets indstilling citeres, at 'han har saaledes udmerket sig i Flid, Læregaver og Duelighed, at han har fortjent og afnødet Enhver sand Høiagtelse. Jeg tør med fuld Overbevisning forsikkre, at den lærde Skole, der vil faa ham til Rector, blev saare vel faren. Under hans Opsyn vilde de unge Mennesker ikke alene kunne dannes til i Tiden at vorde duelige og indsigtsfulde Mænd, men hvad der endnu i mine Øine er vigtigere, til sand Humanitet og til Ærefrygt baade for Guds og Statens Love. Fortjener nogen Skolelærer Befordring, da er det sikkert nærværende Supplikant'. — I indstillingen fremhæves ogsaa til fordel for Ørn, at 'Schien er hans Fødebye, og han der allerede forud er fordelagtigen bekjendt.' — Ørns ansøgning er datert 15/11 1822; indstillingen 5/12 s. a., og 26/4 1823 blev hans utnævnelse meddelt skolens eforat.»
Monumenter over rektor Ørn
Rektor Ørns gate i Skien er en av hovedveiene inn mot byens sentrum. Gaten går forbi Skiens tidligere latinskole. Den latinskolen som rektor Ørn bestyrte, brant imidlertid under bybrannen i 1886. Ved gjenreisningen av byen ble den nye latinskolen anlagt på en annen kant av byen enn rektor Ørns skole, og det er denne «nye» latinskolen som rektor Ørns gate passerer.
Dansk omtale av rektor Ørn
I en biografi over den danske skolemannen Bendt Bendtsen, ''Bendt Bendtsen. En Lefnetsskildring af P. W. Becker'', er rektor Ørn omtalt på s. 41: