cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Skottland i 1513-1707
Det meste av jordbruket var basert på lavlandets fermtoun og høglandets baile eller clachlan, grender med en fire til seks gårder, hver med sine få hektar beite og dyrkbar mark som har til felles en betydelig allmenning med uforbedret oppmarksbeite. Særlig i høylandet og på øyene ble innmarken brukt i henhold til runrig-systemet. Gjerdene ble delt inn i strimler - «rigger» - som med jevne mellomrom ble omdelt blant leilendingene i grenden. Beitemarkene for storfe var ofte ved shielings (setrer) med en bygning av stein eller torv. Disse vil ofte være fjernt fra gårdene i lavlandet, men kunne være relativt nært i det mer avsidesliggende høylandet. Alle gårdsbruk kombinerte husdyr med åkerbruk, med storfe og sauer og geiter i deler av høylandet og alle gårder dyrket noe korn. Imidlertid var det en viss spesialisering, med åkerbruk viktigste i øst, og det var en tradisjon for sauehold i Scottish Borders.
Det sene femtenhundretall var en epoke med økonomisk nød, sannsynligvis forverret av økende beskatning og devaluering av valutaen. Denne situasjonen ble forverret av kornmangel som nødvendiggjorde import av store mengder korn fra Østersjøen. Generelt var det tidlige sekstenhundretallet en tid med økende økonomisk velstand. Edinburgh oppnådde et nesten fullstendig monopol over internasjonal handel med viktige varer, med fortjenesten i hendene på en liten gruppe «kjøpmannsfyrster». Invasjonene av Skottland under den engelske borgerkrigen førte til ødeleggelse av avlinger og forstyrrelse av markedene som resulterte i alvorlig matmangel. Under restaureringen kom økonomien igjen. De økonomiske forhold i jordbruket var generelt gunstige fra restaurasjonen til 1688, da grunneiere fremmet bedre jordbearbeiding og husdyrhold. I de siste tiårene av sekstenhundretallet tok de generelt gunstige økonomiske forholdene som hadde dominert siden restaurasjonen slutt. Avsettelsen av Jakob VII i 1689 ble ett vannskille i skotske forhold med sine tradisjonelle handelspartnere i Frankrike, da landet ble invikklet i Wilhelm av Oraniens krig med Ludvig XIV.
I toppen på det skotske samfunn stod kongen, under ham kom hertuger og jarler. På landsbygda stod siden lairdene øverst, fulgt av yeomen, husbandmenn (leilendinger), husmenn og gressmenn. I byene sto bystyrets medlemmer øverst, fulgt av kjøpmenn, håndverkere samt ulike arbeidere. Unner dem alle sto de fattige, fanter, tiggere og folk uten en fast sosial underordning. I Skottland var slektskap regnet agnatisk. Slekten omfattede de mennesker som nedstammete i mannslinjen fra samme (noen ganger fiktive) forfader. Kvinner beholdt sitt opprinnelige etternavn ved ekteskap og dette var ment å skape vennskap mellom pårørende slekter snarere enn et nytt slektskap. Agnatisk slektskap og føydalisme skapte klanvesenet i det skotske høyland. Klanhøvdingen var vanligvis den eldste sønnen til den avdøde høvdingen for klanens mektigste sept eller slektsgren. Da høylandets klaner ikke direkte truede regjeringen etter restaurasjonen 1660 eller skadede forholdet til England, ble det før avsettelsen av Jakob VII i 1689 ikke lagt ned den samme innsatsen for å undertrykke deres uavhengighet, som hadde blitt gjort mot grensemarkas «etternavn».
Procol Harum
Procol Harum er et engelsk rockeband dannet i Southend-on-Sea i Essex i 1967. Deres mest kjente innspilling er sangen «A Whiter Shade of Pale» fra 1967, en av få singler som har solgte over 10 millioner eksemplarer. Selv om gruppa er kjent for sin barokke og klassiske innflytelse, beskrives Procol Harums musikk som psykedelisk rock med hint av blues, R&B og soul.
Skottland i 1513-1707
Den skotske konge var landets statsoverhode. Huset Stuart regjerte fra 1371 med unntak av perioden 1651–1660 da Skottland var okkupert av det engelske samveldet. Det kongelige hoffet i Skottland besto av ledende adelsmenn, embetsmenn, ambassadører og supplikanter, som omga kongen eller dronningen. I sentrum sto monarken og medlemmene av Det geheime kammeret, kongens private leilighet. Kammerherrene var normalt ledende adelsmenn eller personer med slektskapsforbindelser med de ledende adelsfamilier. Lordkansleren var faktisk rikets første minister. Hans viktigste ansvar var å presidere på møtene i Geheimerådet, og ved de sjeldne anledninger han deltok på møtene i College of Justice, den skotske overhoffretten. Kanselliet var ansvarlig for rikets store segl, som var nødvendig på dokumenter som bekrefte arv og salg av jord. Det nest mest prestisjefylte embetet var statssekretæren, som var ansvarlig for protokollene til det kongelige råd og for utenrikspolitikken.
Det skotske parlament besto av rikets tre stender, tres communitas regni Scotie. Det første stand var de av kongen utnevnte prelatene, det besto av bispene og de abbeder som hadde rang som bisper. Fra den skotske reformasjonen i 1560 til den formelle gjeninnføringen av bispeembetet i 1606 hadde den en vaklende tilstedeværelse i parlementet før standen endelig ble avviklet i 1690 av Wilhelm av Oranien. Det andre stand var adelsstanden, det besto av høyadelens overhoder, som hadde arverett til å delta, og fra 1580-årene også av representanter for lavadelen eller lairdene med to representanter for hvert fylke. Det tredje stand var det borgerlige med representanter for de kongelige byer. Byreprepresentantene ble valgt av bystyret innenfor deres eget medlemskap. Fra 1424 og frem til 1690 ble en stor del av lovgivningsvirksomheten til det skotske parlamentet utført gjennom et utvalg kjent som Lords of the Articles. Dette var et utvalg valgt av de tre stender for å gi utkast til lovgivning som deretter ble presentert for hele parlamentet for bekreftelse. Convention of the Estates of Scotland, det skotske stenderkonventet, var fra femtenhundretallet navnet på en herredag, dvs. en mindre pendant til det skotske parlament. Institusjonen skilte seg fra parlamentet ved at den kunne innkalles av kongen for det begrensede formålet med å heve skatt, men ikke kunne vedta annen lovgivning.
Procol Harum
«Noen milepæler fra produksjonen deres er sjøfanasien A Salty Dog (1969), en live-plate fra 1972 der de tok skrittet fullt ut og spilte med et symfoniorkester, samt Grand Hotel (1973), en LP der de blant annet effektivt integrerte sin egen seksmannsbesetning i kor og stort orkester.»
Skottland i 1513-1707
Naturlige forhold
Den avgjørende faktoren i geografien til Skottland er skillet mellom høylandet og øyene i nord og vest og lavlandet i sør og øst. Det skotske høyland er videre delt inn i det nordvestlige høylandet og Grampian-fjellene ved Great Glenforkastningen. Lavlandet er delt inn i det fruktbare beltet i det sentrale lavlandet og det høyere terrenget i det sørlige Uplands, som inkluderte Cheviot-åsene, hvor grensen til England går. Skillet mellom høylandet og lavlandet er fortsatt en skarp kulturgeografisk grense - Highland line - mye skarpere en den naturgeografiske grensen. Over noen kilometer forandres kulturlandskapet fra et pent landskap med store beitemarker og åkrer, inngjerdede med hekker, med mange gårdsbruk, barskogsplantasjer og anglo-danske stedsnavn, til et vilt land med heier, gamle furuskoger, småbruk blant myrer og gæliske stedsnavn. Den tidlig moderne tid begynte med kaldere og våtere vær på grunn av den lille istid. Det fortsatte å være kaldere og våtere til begynnelsen av syttenhundretallet, da klimaet sakte begynte og bli bedre. I Skottland reduserte klimaendringen høyden over havet der jorden kunne dyrkes og forkortet vekstsesongen med opptil to måneder i ekstreme år. Blant de fem kaldeste tiårene i Skottland i perioden 1200-2000, var tre i sekstenhundretallet, 1631-1640, 1661-1670 og 1691-1700. Av de fem varmeste tiårene var en i løpet av det femtenhundretallet, 1501-1510.
Procol Harum
Gruppas navn, Procol Harum, er like tåkefull som mange av sangtekstene. Det er enten fra en (ukorrekt) latinsk frase i betydningen «langt fra disse tingene» eller navnet på noens katt. I følge Gary Brooker selv var de ikke sikre på hva det betydde, men likte klangen i frasen ved at «it sounds like us, in fact, sounds like what we sound like.»
Skottland i 1513-1707
Naturlige forhold
Gjennom menneskelig innflytelse forsvant gaupa på tohundretallet, elgen på åttehundretallet, bjørnen på nihundretallet, villsvinet på tolvhundretallet, beveren på tidlig femtenhundretall og ulven på sekstenhundretallet. Av det større vilt gjensto bare hjort og rådyr.
Procol Harum
Procol Harum spilte på Ragnarock, den berømte festivalen i Oslo 16. juni 1974. Under konserten brøt Chris Coppings hammondorgel sammen, og av gruppens fem medlemmer, var det kun fire som kunne spille videre. Gary Brooker, frontfigur og stemmen til Procol Harum, døde den 19. februar 2022, 76 år gammel.
Skottland i 1513-1707
Befolkningsutvikling
Befolkningen i Skottland vokste fremdeles i første halvdel av femtenhundretallet. Men kornmangel og store pestepidemier i periodene 1584-8, 1595 og 1597–1609 fikk befolkningsutvidelsen til å flate ut etter hungersnøden i 1590-årene. Sult var vanlig i 1620-årene. De parlamentariske invasjonene av Skottland under den engelske borgerkrigen førte til ødeleggelse av avlinger og forstyrrelse av markedene som resulterte i alvorlig matmangel. De fredelige forhold etter restaurasjonen av monarkiet i 1660 fikk befolkningen til å vokse i lavlandet. Men på høylandet vokste befolkningen under hele tiden fra begynnelsen av sekstenhundretallet til langt inn i syttenhundretallet. I 1691 kan befolkningen ha nået 1,2 millioner, men mislykkede høst i 1695, 1696, 1698 og 1699 førte til alvorlig hungersnød og avfolking, særlig i nord. Sult drepte sannsynligvis 5 til 15 prosent av den skotske befolkningen, men i områder som Aberdeenshire nådde dødsraten 25 prosent. Mellom 1650 og 1700 migrerte omtrent 7000 skotter til Amerika, 10–20.000 til Europa og England og 60–100.000 til Irland.
Bosettingsmønster
Det meste av befolkningen i Skottland, både i lavlandet og høylandet, bodde ikke i landsbyer uten i små fermtouns eller clachlans, grender om fire til seks gårder. Etter hvert som befolkningen vokste, ble grendene delt og nye opprettet. Utkantsjorder blev befolket og setrer forvandledes til permanente gårder. Ti prosent av befolkningen kan ha bodd i byene som vokste opp i den senere middelalderen, hovedsakelig i øst og sør i landet. De hadde en gjennomsnittlig befolkning på to tusen, men mange hadde mye mindre enn tusen innbyggere og den største, Edinburgh, hadde antagelig en befolkning på over 10.000 i begynnelsen av femtenhundretallet. Edinburgh doblet i størrelse i hundreåret etter 1540, spesielt etter pesten i 1580, da mesteparten av befolkningsøkningen skjedde gjennom innflytting fra landsbygda. I 1600 hadde Skottland en større andel av befolkningen som bodde i byer enn det samtidige Skandinavia, Sveits og det meste av Øst-Europa.
Procol Harum
Historie
Noen av røttene til Procol Harum var et konsertband ledet av Gary Brooker og Robin Trower kalt The Paramounts, populære utøvere tidlig på 1960-tallet. Bandet signerte for plateselskapet Parlophone i 1963 og utga Poison Ivy som ble en moderat suksess i 1964. De klarte derimot ikke å gjenskape suksessen, og bandet gikk i oppløsning i løpet av 1966. The Paramounts’ frontfigur, Gary Brooker, bestemte seg for å slutte å opptre og fokusere på låtskriving, og hans gamle venn Guy Stevens introduserte ham for tekstforfatter og lyrikeren Keith Reid. I april 1967, etter flere måneder med å skrive sammen samtidig som de ikke fant noen artister som var interessert i å fremføre sangene deres, bestemte Brooker og Reid seg for å danne sitt eget band som ville bruke sangene deres som sitt eneste materiale. Brooker, i tillegg til vokal og piano, var også dyktig i orgel, trombone, kornett, pianotrekkspill og bengalfløyte.
Skottland i 1513-1707
Jordbrukets forutsetninger
Det meste av det dyrkbare land og land med godt beite ligger sør og øst i Skottland. Et resultat av det kaldere klima under den lille istid var oppgivelsen av marginale jorder i større høyder. På lavere høyder skjedde derimot ofte brøyting av ny mark på dårlige jorder. De nye gårdene fikk ofte trekk i gårdnavnene som myr, sump og hei. I nesten halvparten av årene i femtenhundretallet ble det nødvendig å importere korn fra Østersjøområdet. På begynnelsen av det sekstenhundretallet var hungersnøden relativt vanlig, med fire sulteperioder mellom 1620 og 1625. De engelske invasjonene under den engelske borgerkrigen hadde en betydelig innvirkning på den skotske økonomien, med ødeleggelse av avlinger og forstyrrelse av markedene som resulterte i noen av århundrets raskeste prisstigninger. Under den engelske okkupasjonen var Skottland relativt høyt beskattet men fikk tilgang til engelske markeder. Etter restaurasjonen ble tollgrensen mot England gjenopprettet. De økonomiske forhold i jordbruket var generelt gunstige fra 1660 til 1688, da grunneiere fremmet bedre jordbearbeiding og husdyrhold. Åkerbruket tiltok i lavlandet, særlig rundt de voksende byene som Edinburgh. Jordbruksforbedring begynte på slutten av det sekstenhundretallet i Lothian og det sentrale Skottland, med bruk av kalk for å bekjempe jordens surhet, trær ble også plantet, nye avlinger innført, gress ble sådd og vekselbruk togs i bruk. I 1695 ble det tillat med jordskifte og deling av allmenninger, og små skifter fant også sted. Sekstenhundretallet sluttet dog ved en lang sulteperiode da innhøstingen slo feil og gav hungersnød i 1695, 1696, 1698 og 1699.
Vangstunet
Vangstunet (1-15, 2-16) er en vei i Haug i Ringerike.
Skottland i 1513-1707
Skogbruk
Skogdekket nådde sin største utstrekning i dagens Skottland for fem til seks tusen år siden. På den tiden var 54% av landet dekket med skog. Klimaendringene i begynnelsen av eldre jernalder førte til sterkere vind, mer nedbør og fra det kom forsumping, utvasking av mineraler og oppbyggingen av torv. Så for to tusen år siden var bare 25% av landets areal dekket med skog. Menneskelig innflytelse i form av nydyrking og beitedrift gjorde også at betydelige områder av det sørlige Skottland var treløse vid omtrent samme tidspunkt. I vikingtiden kunne de norrøne jarlene i Orknøyene og Caithness ikke finne skipsbyggingsvirket i områdene de allerede hadde og tok derfor kontroll over Ross og Cromarty. Nydyrking på grunn av befolkningsveksten i tolvhundretallet og igjen i slutten av fjortenhundretallet minsket skovdekket i lavlandet, likesom den kommersielle saueavl i grensemarkene mot England. Dette førte til mangel på byggetømmer som fra sluttet av middelalderen i stedet ble importert fra Norge og Østersjøområdet, etter å ha blitt hentet fra høylandet i en overgangsperiode. Bekymringer om skogens forsvinning på femten- og sekstenhundretallet ble vist ved lover som oppmuntret til å plante trær. Andre lover prøvde å beskytte kongelige skoger og parker fra beite, hogst og seterbygg. Noe skogsmark forsvant og importen av bartre økte sterkt i tidlig moderne tid. Skogkartlegging gir en mulighet til å vurdere skogarealet på syttenhundretallet, som har beregnes til 8 % av landets overflate. I dag er 15% av Skottlands areal dekket av skog, hovedsakelig plantet eksotiske bartrær.
Procol Harum
De første årene
Tidlig i 1967 dannet Brooker Procol Harum sammen med Reid, Hammond-organisten Matthew Fisher, gitaristen Ray Royer og bassisten David Knights. I studioet Olympic Studios spilte bandet inn sangen «A Whiter Shade of Pale» sammen med trommeslageren Bill Eyden, produsenten Danny Cordell og lydteknikeren Keith Grant. Singelen ble offisielt utgitt den 12. mai 1967. «A Whiter Shade of Pale» gjorde suksess samtidig med The Moody Blues’ «Nights in White Satin», og utgiveren Deram Records ble kjent som foregangsselskap for progressiv rock.
Skottland i 1513-1707
Handelen i femtenhundretallet
Skotsk handel utvidet seg i 1530-årene, men led av de engelske invasjonene i 1540-årene. Fra midten av det femtenhundretallet opplevde Skottland en nedgang i etterspørselen etter klede og ull fra kontinentet. Landet svarte med å selge større mengder tradisjonelle varer og øke produksjonen av salt, sild og kull. Det sene femtenhundretall var en epoke med økonomisk nød, sannsynligvis forverret av økende beskatning og devaluering av valutaen. Lønnene steg raskt, mellom fire eller fem ganger mellom 1560 og slutten av århundret, men klarte ikke å holde tritt med inflasjonen. Denne situasjonen ble forverret av kornmangel som nødvendiggjorde import av store mengder korn fra Østersjøen. Dette kom særlig fra Polen gjennom havnen i Danzig, men senere ville Königsberg og Riga som fraktet russisk korn og svenske havner bli betydelig. Handelen var så viktig at det ble etablert skotske kolonier i disse havnebyer. Jakob VI sin regjeringstid (1567–1625) var mest betydelig for sin relative stabilitet. Økonomisk politikk var begrenset av rudimentær forståelse av økonomiske forhold og statlige tiltak dreide seg i stor grad rundt opprettelse av monopol i handel med forskjellige typer varer. Det var begynnelsen på manufaktur i denne perioden, ofte med kompetanse fra kontinentet. Forsøket på å bruke flamlendere for å lære nye teknikker i den utviklende kledesindustrien i nord-øst mislyktes, men det var mer vellykket å få en venetianer til å hjelpe til med å utvikle en innenlands glassblåsebransje.
Vangstunet
Veien er en kort sidevei til Fløytingen, rett sør for Haug kirke. Vangstunet er et sameie.
Svømming under Middelhavslekene 2001
Svømming under Middelhavslekene 2001. Svømming var en av flere sporter under de fjortende middelhavslekene som ble arrangert i Tunis i Tunisia i perioden 2. til 15. september 2001. Det var fjortende gangen som svømming var med på programmet under middelhavslekene. Det ble konkurrert i trettito øvelser, seksten for menn og seksten for kvinner. Spania ble beste nasjon med tretten gullmedaljer foran Italia med åtte.
Skottland i 1513-1707
Handelen i sekstenhundretallets begynnelse
Jacob VI prøvde å gjøre personalunionen mellom Skottland og England til en økonomisk union, men den mislyktes på grunn av gjensidig mistillit. Den største fordelen med unionen var i pacifiseringen av grensene, som brakte slutt på den omfattende overfall og lokal krigføring i grenseområdene mellom Skottland og England. Generelt var det tidlige sekstenhundretallet en tid med økende økonomisk velstand. Edinburgh oppnådde et nesten fullstendig monopol over internasjonal handel med viktige varer, med fortjenesten i hendene på en liten gruppe «kjøpmannsfyrster». De investerte sin formue i nye bransjer og virksomheter, som for eksempel kull, saltproduksjon og pengelån. Velstanden halte av i 1630-årene og ble brakt til ende ved borgerkrigen. Invasjonene av Skottland under den engelske borgerkrigen førte til ødeleggelse av avlinger og forstyrrelse av markedene som resulterte i alvorlig matmangel. Under den engelske okkupasjon var Skottland relativt høyt beskattet, men fikk tilgang til engelske markeder. Ved restaurasjonen av monarkiet i 1660 ble det slutt på høy beskatning og militær okkupasjon og tollgrensen mot England ble gjenopprettet. Det gikk sakte tilbake til økonomisk vekst, men velstanden nådde sannsynligvis ikke høydene i 1630-årene. Valutaen var fremdeles en av de mest devaluerte og upålitelige i Europa. Etter 1638 ble det ikke myntet gullmynter og med underskudd på betalingsbalansen som krevde eksport av store mengder sølvmynt eller eldelmetaller var ikke de meste av myntene i omløp mellom 1670 og 1707 i skotske valører.
Handelen i sekstenhundretallets slutning
På slutten av sekstenhundretallet ble stapelplassmonopolet i økende grad omgått, med kull og jern eksportert direkte til Amsterdam og Rotterdam. Importen begynte å omfatte en større gruppe luksusvarer, som øl, krydder, vin, altertavler, malerier, jern, salt, såpe og fjærbed. De kongelige byers utenrikshandelmonopol ble delvis avskaffet i 1672. Det ble opprettholdt bare for viner, silke, krydder og fargestoffer, mens handel med salt, kull, korn og huder og import fra Amerika ble åpnet for alle byer. Den engelske navigasjonsakten begrenset muligheten til lukrativ handel med Englands voksende kolonier, men disse regler ble ofte omgått. Glasgow ble et stadig viktigere kommersielt senter med handel med de amerikanske koloniene. Byen importerte sukker fra Vestindia og tobakk fra Virginia og Maryland samt hjorteskinn ervervet gjennom direkte handel med indianerne. Den skotske eksporten over Atlanterhavet inkluderte lin, ullvarer, kull og kvernstein. De engelske vernetollene for salt og storfe var vanskeligere å omgå og satte større begrensninger for den skotske økonomien, til tross for at kongen forsøkte å få dem fjernet. Skotske forsøk på å motvirke dette med sine egne tollsatser var stort sett ikke vellykkede, da Skottland hadde relativt få vitale eksportvarer å beskytte. Forsøk fra det skotske geheimerådet på å bygge opp luksusindustrier i kledesmanufakturer, såpekokerier, sukkerbruk, kruttmøller og papirbruk viste seg også stort sett ble mislykket. På slutten av sekstenhundretallet hadde okseveiene blitt etablert, og strekkte seg ned fra høylandet gjennom det sørvestlige Skottland til det nordøstlige England. Derfra ble noen drevet til Norfolk for å bli fetet før de ble slaktet i Smithfield for Londons inbyggere. I de siste tiårene av sekstenhundretallet tok de generelt gunstige økonomiske forholdene som hadde dominert siden restaurasjonen slutt. Avsettelsen av Jakob VII i 1689 ble ett vannskille i skotske forhold med sine tradisjonelle handelspartnere i Frankrike, da landet ble invikklet i Wilhelm av Oraniens krig med Ludvig XIV. Det var en nedgang i handelen med Østersjøen og Frankrike fra 1689–91, forårsaket av fransk proteksjonisme og endringer i den skotske storfehandelen, fulgt av fire sulteår.
Procol Harum
De første årene
«A Whiter Shade of Pale», som har innslag av Johann Sebastian Bachs «Wachet auf, ruft uns die Stimme» og «Air», nådde førsteplassen på de britiske hitlistene og en femteplass i USA.
Skottland i 1513-1707
Trelasthandel
Da tilgangen av godt eikvirke avtok i Skottland (se ovenfor), begynte eik på tretten- og fjortenhundretallet å innføres fra Hansabyene i de østlige delene av Østersjøen, som Danzig och Stralsund. Fra begynnelsen av femtenhundretallet og utover dominerte import av store mengder fra Norge og i mindre grad fra Vest-Sverige, etter hvert som bruken av oppgangssagene spredte seg. Østersjøregionen stoppet imidlertid aldri treeksporten til Skottland. Mer enn hundre fartøyer fra Königsberg brakte eikeplank som del av lasten i 1588-1603. Hovedimporten under femten- og sekstenhundretallet kom imidlertid fra Norge. Mesteparten av den var furu og gran med noe løvtre. I Norge kunne den lokale virkningen av den skotske etterspørselen være betydelig. Trelasthandel på Skottland drevs fra Ryfylke, Agder, Sunnhordaland, Telemark, strøkene kring Oslofjorden samt Møre og Romsdal. De viktigste og mest verdifulle varene var sagete plank og bjelker, men mann handlete også ved brannved og tønneband av hassel. Mellom 1686 og 1696 ble det hvert år importert rundt 345.000 plank og bjelker fra Norge.
Procol Harum
De første årene
Like etter utgivelsen begynte bandet å turnere og startet turneen ved å åpne for Jimi Hendrix i 1967.
Skottland i 1513-1707
Sosial struktur
I toppen på det skotske samfunn stod kongen, under ham kom hertuger og jarler. På landsbygda stod siden lairdene øverst, fulgt av yeomen, husbandmenn (leilendinger), husmenn og gressmenn. I byene sto bystyrets medlemmer av ulike grader øverst, fulgt av kjøpmenn, håndverkere samt ulike arbeidere. Unner dem alle sto de fattige, fanter, tiggere og folk uten en fast sosial underordning.
Procol Harum
A Salty Dog
Procol Harums oppfølger var «Homburg». Den nye sangen nådde sjetteplassen i Storbritannia, men albumet Procol Harum gjorde det mindre bra. Albumet A Salty Dog (1969) ble populært og var det første som solgte bra i hjemlandet. Spesielt tittelsangen fikk mye spilletid på amerikanske radiostasjoner. Fisher, som hadde produsert albumet, forlot bandet kort tid etter at det ble utgitt.
Skottland i 1513-1707
Aristokratiet
Det tidligmoderne Skottland var et hierarkisk samfunn. Under kongen var de store magnatene, som i denne perioden ikke lenger var en føydal adel hvis makt var basert på store territorielle forleninger, uten en jordeierklasse med ærestitler hvis jordeiendommer var en vare som kunde kjøpes og selges. De bestod av et lite antall hertuger (vanligvis avstammet fra svært nære slektninger til kongen) og en større gruppe jarler. Magnatene dannet den politiske klassen i begynnelsen av femtenhundretallet. Noen ganger hadde de store verv, holdt en plass i kongens råd og deltok i tidens store kriser og opprører. De betraktet seg som kongens «naturlige rådmenn» og var også lederne i et system med lokal proteksjon og lojalitet, som ofte ble formalisert gjennom avtaler om manrent som fastsatte gjensidige forpliktelser og troskap. Under magnatene var baronene, som formelt var lensinnehavere og dermed hadde rett til at holde gårdsrettsting med sine leilendinger. Viktige var også vasallene som holdt sitt land direkte fra kongen og som i denne perioden ofte var de største lokale grunneierne i en bygd. I løpet av femtenhundretallet smeltet baronene og vasallene sammen i en ny identifiserbar gruppe, lairdene, etter hvert som de føydale distinksjonerne avtok. Akkurat som magnatene så seg selv som kongens naturlige rådgivere, så rådet lairdene og utøvde innflytelse over hertuger og jarler. Lairdene var oftest det viktigste personer i et lokalsamfunn. De var gårdsrettsdommer, viselagmenn, satt i lagretten og ble kalt inn som private voldgiftsmenn. I løpet av femtenhundretallet ville de få en rolle i rikspolitikken og få sæte i det skotske parlament. De spilte en viktig rolle i den skotske reformajson. De fikk en forbedret posisjon i lokalsamfunnet gjennom sine oppdrag i den reformerte skotske kirke, da det var de i stilling som kirkeeldste og ledende medlemmer av sognerådet utøvde kirkens disiplinære tilsyn med lokalbefolkningens oppførsel.
Borgerskapet
Samfunnet i byene ble ledet av de rikere kjøpmenn som ofte hadde embeter som rådmann, byfogd, borgermester og medlem av magistraten. Under dem var håndverkere og arbeidere som utgjorde størstedelen av den urbane befolkningen. Både kjøpmenn og håndverkere tjente ofte en lang læretid og fikk ferdigheter og status før de ble borgere med visse rettigheter og privilegier. Det var hyppige uenigheter mellom bystyret og håndverkerne om rettigheter og politisk kontroll over byen og noen ganger sprengte de ut i vold, slik det skjedde i Perth i første halvdel av femtenhundretallet.
Procol Harum
A Salty Dog
Besetning i bandets første tre album var Gary Brooker (piano og hovedsanger), Robin Trower (gitar og sang), Matthew Fisher (orgel og sang), David Knights (bass), B.J. Wilson (trommer) og Keith Reid (tekstforfatter). Chris Copping, som tidligere hadde vært med i Paramount, spilte orgel og bass i gruppa i 1970, og mellom 1973 og 1977 var Mick Grabham gruppas gitarist.
Ettermiddag
Ettermiddag er den perioden av dagen som avløser formiddagen. Tidspunktet middag er definert til å være klokkeslettet 12.00, så ettermiddagen starter etter tidspunktet middag. Ifølge definisjonen fra Meteorologisk institutt starter ettermiddagen klokken 12.00 og varer frem til 18.00. Ettermiddagen avløses av kveld, som igjen går over i natt.
Procol Harum
Symfonisk rock
Musikalsk varierte Procol Harum mellom Trowers gitardrevne blues-rock-stil og Brooker og Fishers strukturerte klassiske rockelyd. Gruppen kombinerte ofte dualismen i en fusjon, men i 1972 ble ulikhetene i stil for store, og det femte albumet Broken Barricades var Trowers siste med bandet.
Skottland i 1513-1707
Almuen
Under lairdene i sosial status kom yeomen, odelsbønder som ofte eide betydelig grunn (og av senere historikere ble kalt bonnet lairds). Mange tenants (leilendinger) kunne gjennom at betale en ekstra leieavgift bli feuar og overlate gården til sine arvinger. Sammen bestod lairder, yeomen og feuar av sirka 10,000 familieoverhoder i sekstenhundretallet. De ble sammenfattet under navnet heritors og ble ansvarlige for de lokale byrder og den lokal rettspleien. Under disse betydelige grunneiere var de som drev med naturahusholdning. De utgjorde størstedelen av den yrkesaktive befolkningen. Husbandmenn var mindre grunneiere og frie leilendinger. Under dem var cottars (husmenn), som ofte delte rettigheter til vanlig beite, brukte små parseller av jord og deltok i felles jordbruk som leid arbeidskraft. Gårder kunne også ha grasmenn, som bare hadde rett til beite. Mange ungdommer i lavlandet forlot familien og ble gårdstjener og tjenestepiker. Gifte kvinner arbeidet med sine menn på gården og deltok i alle de store arbeidsoppgavene. De hadde en spesiell rolle som skjærer og utgjorde de fleste av høstingslaget.
De fattige
I samfunnets bunn stod «herreløse» menn og kvinner, det vil sige personer som manglet et tydelig sosialt forhold til en sosial overordnede (for eksempel tjeneste eller læreplass) og de arbeidsledige og omstreifere hvis antall ble svulmet i tider med økonomisk nedtur eller motgang. I landsbygda kam de som trengte fattighjelp fra bygdesamfunnets laveste stig, blant annet husmenn, dagarbeidere og tjenestefolk. De fleste landstrykere var menn. De fleste av dem hadde en funksjonshemning som blindhet eller hevdet å ha lidd en personlig katastrofe som brann eller tyveri. Noen var avskjedige soldater og matroser på hjemreise eller for at søke arbeid. De fleste beveget seg rundt et avgrenset område, et begrenset antall sogner på jakt etter arbeid og fattighjelp. For noen kan dette ha vært knyttet til landbruksåret da de flyttet etter hvert som arbeid ble tilgjengelig. Fattighjelp var lettere tilgjengelig i byene - spesielt i de store byer - og ved nødsår ville de fattige ta sig til kjøpstedene. De kunne danne en stor del av bysamfunnet, med omtrent en fjerdedel av befolkningen i Perth i 1584 klassifisert som fattig. De fattige i bysamfunnet var en mangfoldig gruppe, flest var kvinner og de fleste av disse var enker. I Aberdeen i 1695–1705 var tre fjerdedeler av de som fikk fattighjelp kvinner, og av disse var to tredjedeler enker. Resten besto av tjenestefolk, dagarbeidere, håndverkersvenner, tiggere, fanter og foreldreløse barn.
Ettermiddag
I litt videre forstand kan ettermiddagen beskrive hele den siste halvdel av døgnet, med uttrykket post meridiem (p.m.) hentet fra latin, eller tiden etter et middagsmåltid (som igjen har varierende tidspunkt) til kveld.
Procol Harum
Symfonisk rock
Procol Harum oppnådde ny suksess på hitlisten året etter med symfonisk rock, ofte også samme med symfoniorkestre. Albumet Procol Harum Live med Edmonton Symphony Orchestra oppnådde en femteplass på de amerikanske hitlistene i 1972, skjønt kun en 48.-plass i Storbritannia.
Skottland i 1513-1707
Slektskap og klanvesen
I Skottland var slektskap regnet agnatisk. Slekten omfattede de mennesker som nedstammete i mannslinjen fra samme (noen ganger fiktive) forfader. Kvinner beholdt sitt opprinnelige etternavn ved ekteskap og dette var ment å skape vennskap mellom pårørende slekter snarere enn et nytt slektskap. I grensemarkene mot England gjenspeiles dette ofte i et felles etternavn. Et delt etternavn ble sett på som et tegn på hvem som man kunne be om hjelp i de urolige markene. I femtenhundretallet kan det ha bidratt til å intensivere feidene, som vanligvis ble utført som hevn for en frende. Man kunne da stole på støtte fra en stor slektsgruppe med samme navn. Fra Jakob VI sin regjering ble lovens makt håndhevet vid grensene og på begynnelsen av syttenhundretallet var feidevesenet undertrykt og lederne av de «store etternavn» erstattet av lairdene (se ovenfor) som lokalsamfunnets ledere. Agnatisk slektskap og føydalisme skapte klanvesenet i det skotske høyland. Klanhøvdingen var vanligvis den eldste sønnen til den avdøde høvdingen for klanens mektigste sept eller slektsgren. De ledende familiene i en klan dannet finen, ofte sett på som tilsvarer lairdene i lavlandet, og ga råd i fred og ledelse i krig og feid. Under dem var daoine uaisle (på gælisk) eller tacksmen (på skotsk) som forvaltede klanlandene og samlet in landskylden. På øyene og langs det tilstøtende vestlige sjøbrettet fantes det også buannachann, en militær elite av yrkeskrigere som forsvarte klanlandene mot overfall og deltok i angrep på klanfiender. De fleste av klanens medlemmer var leilendinger, som sto for arbeidskraft til klanoverhodene og noen ganger fungerte som soldater. Fra femtenhundretallet tok de vanligvis klanenavnet som etternavn og gjorde dermed klanen til en svært stor slektsgruppe, omfattende lokalsamfunnets alle mennesker uberoende av sosial status. Da høylandets klaner ikke direkte truede regjeringen etter restaurasjonen 1660 eller skadede forholdet til England, ble det før avsettelsen av Jakob VII i 1689 ikke lagt ned den samme innsatsen for å undertrykke deres uavhengighet, som hadde blitt gjort mot grensenes «etternavn».
Kristin Armstrong
Kristin Armstrong (født 11. august 1973) er en amerikansk syklist.
Skottland i 1513-1707
Kongen
Den skotske konge var landets statsoverhode. Huset Stuart regjerte fra 1371 med unntak av perioden 1651–1660 da Skottland var okkupert av det engelske samveldet.
Procol Harum
Midten av 1970-tallet
Procol Harum har gitt en rekke konserter i Norge. Bandet deltok på Ragnarockfestivalen i 1974. Albumene Grand Hotel og Exotic Birds and Fruit ble gitt ut i 1973 og 1974 fikk begge gode kritikker. Flere utskiftninger i gruppen forte til en salgsnedgang i den andre halvdelen av 1970-tallet samtidig som Pandora's Box oppnådde en mindre suksess i 1975, men bandet ble helt oppløst to år senere, etter utgivelsen av «Something Magic». Procol Harum ble gjenforent for en enkeltstående framførelse fem måneder senere da «A Whiter Shade of Pale» ble utnevnt til Den beste britiske pop singel 1952-1977 (sammen med Queens «Bohemian Rhapsody») ved BRIT Awards i forbindelse med dronning Eliaabeth IIs sølvjubileum.
Ante meridiem
Ante meridiem, AM, er latin for formiddag (Ante = før, meridie = middagstid ) og brukes i noen land/språk for å angi et klokkesletts tid på døgnet (første halvdel). AM strekker seg fra midnatt til middag. 7 AM betyr klokken syv om morgenen (eller 07:00).
Skottland i 1513-1707
Det kongelige hoff
Det kongelige hoffet i Skottland besto av ledende adelsmenn, embetsmenn, ambassadører og supplikanter, som omga kongen eller dronningen. I sentrum sto monarken og medlemmene av Det geheime kammeret, kongens private leilighet. Kammerherrene var normalt ledende adelsmenn eller personer med slektskapsforbindelser med de ledende adelsfamilier. De hade direkte tillgang til monarken og hadde derfor muligheten til å utøve innflytelse over ham, og var vanligvis bosatte ved hoffet. Selv om de stadig ble alt mer blivende i Holyrood Palace i Edinburgh, var monarken og hoffet ofte omreisende og tilbrakte tid på et av de andre kongelige slott i provinsen eller fullførte kongebesøk i riket for at sørge for at kongemakten, loven og en effektiv skatteoppkreving ble opprettholdt. På femtenhundretallet var hoffet sentral i beskyttelsen og spredningen av renessansens verk og idéer. Det var også sentralt i iscenesettelsen av påkostete opptog som skildret monarkiets politiske og religiøse rolle. Disse opptog ble ofte bundet opp med ideer om ridderskap, som i denne perioden utviklet seg fra en praktisk militær etos til en mer dekorativ uttrykk for heder og ære. Turneringer ga ett fokus for opptogene og ble også forfulgt entusiastisk av Jakob V, stolt av sitt medlemskap i utenlandske ridderordre. Under sin korte regjeringstid fullførte Dronning Maria mange av de ekstravagante opptog som hun hadde vokst opp med i det franske hoff, som baller, masker og feiringer, utformet for å fremheve monarkiets gjenoppblomstring og for å og legge til rette for nasjonal samhold. Under Jakob VI var hoffet et senter for kultur og danning og kongen dyrket bildet av en filosofkonge og fremkalte modellene til Kong David, Kong Salomo og Konstantin den store. Etter at Jakob VI arvet den engelske tronen i 1603, opphørte det skotske hoffet i praksis å eksistere og avsluttet dermed sin rolle som et senter for kunstnerisk beskyttelse, politiske opptog og elendige intriger.
Riksembedsmennen
Lordkansleren var faktisk rikets første minister. Hans viktigste ansvar var å presidere på møtene i det kongelige rådet, og ved de sjeldne anledninger han deltok på møtene i College of Justice, den skotske overhoffretten. Kanselliet var ansvarlig for rikets store segl, som var nødvendig på dokumenter som bekrefte arv og salg av jord. Det nest mest prestisjefylte embetet var statssekretæren, som var ansvarlig for protokollene til det kongelige råd og for utenrikspolitikken. Embetet beholdt sin betydning etter personalunionen i 1603. Skattmesteren var den siste av de store embetene og hadde ansvar for kongens inntekter og utgifter. Lordpresidenten i  College of Justice fungerte som en kobling mellom kongens råd og domstolen. Lord Advocate var kronjurist og regjeringsadvokat. Embetet ble opprettet i 1490-årene for å håndtere kongens arvegods og gikk under navnet Kongens advokat til 1573. Fra 1579 fikk det økende ansvar for offentlig påtale.
Geheimerådet
Geheimerådet (Privy Council) ble opprettet i 1543 av formynderregjeringen for Dronning Maria. Nær hun ble myndig ble rådet beholdt og ble en akseptert del av landets styre. Når rådet møttes i Edinburgh satt det samlet i Holyrood Palace. Når monarken var i ett av sine andre slott eller på kongebesøk i provinsen, så fulgte rådet med ham. Når monarken var på private lustreiser ble rådet i Edinburgh og fortsatte att ta vare på regjeringssakene. Rådet var først og fremst en domstol, men det fungerte også som et organ av rådgivere for kongen og som et resultat var dens sekundære funksjon som regjering i monarkens fravær eller mindretall. Selv om monarken ofte ville delta i rådet var hans tilstedeværelse ikke nødvendig for at rådet skulle opptre med kongelig autoritet. Rådet hadde makt til å utstede forordningen som hadde lovens kraft. Etter Jakob VI sin avgang til England i 1603 fungerte rådet som en underordnet regjering som utførte kongens instruksjoner fra London. Geheimerådet hadde omtrent 30 medlemmer, men i praksis ble det meste av sakene avgjort av en liten informell gruppe, hovedsakelig riksembetsmenn. Før 1610 ble rådet presidert av Lordkansleren, men i 1610 bestemte Jakob VI at presidenten for College of Justice (Overhoffretten) skulle presidere i kanslerens fravær. I 1626 ble det opprettet ett eget embete som Lordpresident for geheimerådet og i 1661 fikk han stilling som riksembetsmann.
Parlamentet
Det skotske parlament besto av rikets tre stender, tres communitas regni Scotie. Det første stand var de av kongen utnevnte prelatene, det besto av bispene og de abbeder som hadde rang som bisper. Fra den skotske reformasjonen i 1560 til den formelle gjeninnføringen av bispeembetet i 1606 hadde den en vaklende tilstedeværelse i parlementet. Den var fraværende fra 1639 till 1660, før standen endelig ble avviklet i 1690 av Wilhelm av Oranien. Det andre stand var adelsstanden, det besto av høyadelens overhoder, som hadde arverett til å delta, og fra 1580-årene også av representanter for lavadelen eller lairdene med to representanter for vært fylke. Det tredje stand var det borgerlige med representanter for de kongelige byer. De valgte medlemmene ble valgt med en meget begrenset stemmerett. Fylkesrepresentantene ble valgt av de mindre jordeiere som av gammelt hadde stemmerett, senere ble stemmeretten definert ved innkomst av landskylden. Byreprepresentantene ble valgt av bystyret innenfor deres eget medlemskap. Det var 13 bisper og 15 abbeder i det første stand. Det var bispene av Aberdeen, Argyll, Brechin, Caithness, Dunblane, Dunkeld, Galloway, Glasgow, Isles (Sodor), Moray, Orkney, Ross og St Andrews, og abbedene av Arbroath, Cambuskenneth, Coupar Angus, Dunfermline, Holyrood, Iona, Kelso, Kilwinning, Kinloss, Lindores, Paisley, Melrose, Scone, St Andrews Priory og Sweetheart. Den arvelige høyadel ble alt større og vokste fra 51 medlemmer i 1560 til 154 i 1707. De valgte representanter fra de kongelige byer ble også fler. De var 50 i 1560 og 77 i 1700. Det var 33 shires (fylker) men hvert hadde to representanter og i 1690 fikk somme tre eller fire, så i 1690 var det 92 parlamentsmedlemmer som representerte fylkene. Syv eller åtte av de høyere embetsmenn deltok også ex officio i parlamentet og hadde stemmerett selv om de ikke tilhørte det første eller andra stand. Blant dem var Lordadvokaten, kronjuristene og Lord Clerk Register, parlamentets oversekretær. Monarken deltok i parlamentet og særlig Jakob VI deltok også i debattene. Etter 1603 da kongen flyttet til London utnevntes en Lord High Commissioner to the Parliament of Scotland som monarkens personlige representant i parlamentet og monarken var personlig til stede bare ved fem tilfellen.
Det middelalderlige parlament hadde vært omstreifende og møttes der monarken for tiden oppholdt seg. Det møttes i bykirker, i tollbuer, i rådhus og noen ganger i kongelige slott. Fra 1460-årene møttes parlamentet for det meste i Edinburgh. Når Parliament House var ferdig i 1639 møttes parlamentet stadig der, med unntak for tilfeldige kriser som i vinteren 1645-1646 da det møttes i St. Andrews fordi pesten herjet i Edinburgh. De ulike stand møttes ikke i ulike kamre som i mange land, uten i det skotske parlament møttes alle disse med kongen eller høykommisjonæren i spissen i den samme kammeret. I kammeret ble medlemmene sittende etter stand. De satt som i en hestesko vendt mot tronen der monarken eller høykommissæren satt. Prelater og høyadel satt til venstre, mens byenes og fylkenes valgte medlemmer satt til høyre. I midten var tre bord. Lengst fra tronen satt Lords of Session som ikke hadde stemmerett men gav juridisk råd. I midten satt parlamentets oversekretær og de andre sekretærer. Ved bordet nærmest tronen lå Skottlands kronregalier, kronen, septeret og rikets sverd, symbolene for kongemakten og den delte suverenitet mellom monark og parlament. Hvert stand stemte etter tur, og den høyeste prelat, adelsmann og by stemte først i sitt stand. Erkebiskopen av St. Andrews for prelatene, hertugen av Hamilton (fra 1643) for adelen og Edinburghs by for borgerskapet. Fra 1424 og frem til 1690 ble en stor del av lovgivningsvirksomheten til det skotske parlamentet utført gjennom et utvalg kjent som Lords of the Articles. Dette var et utvalg valgt av de tre stender for å gi utkast til lovgivning som deretter ble presentert for hele parlamentet for bekreftelse. Utvalget var et middel til å delegere den kompliserte utarbeidelsen av lover til de parlamentsmedlemmer som var dannede og lovkyndige. Fra 1535 hadde det omtrent førti medlemmer og arbeidet gjennom en rekke underutvalg. Opprinnelig opprettet som et forsøk å begrense kongens innflytelse prøvde James VI og Charles I å bruke det til å styre parlamentet. Fra 1612 ble Lords of the Articles opnevnt gjennom at de av monarken utnevnte prelatene valgte høyadelens medlemmer og høyadelen valgte prelatenes medlemmer i utvalget. Disse medlemmene valgte siden medlemmene blant by- og fylkesrepresentantene. Spesielt høyadelen protesterte mot denne prosedyren og i 1640 ble utvalget nedlagt av Covenanters. Gjenopprettet ved restaurasjonen i 1660 ble Lords of the Articles opphevet i 1690 som en del av oppgjøret etter Wilhelm av Oraniens maktovertagelse.
Stenderkonventet
Convention of the Estates of Scotland, det skotske stenderkonventet, var fra femtenhundretallet navnet på en herredag, dvs. en mindre pendant til det skotske parlament. Forgjengeren var General Council of Scotland, ett riksmøte. Opprinnelig deltok bare adel og prester i stenderkonventet, men senere ble også byrepresentanter kalte. Institusjonen skilte seg fra parlamentet ved at den kunne innkalles av kongen for det begrensede formålet med å heve skatt, men ikke kunne vedta annen lovgivning.
Kristin Armstrong
I 2005 tok hun bronse på temporittet under VM, året etter ble hun verdensmester. I 2007 tok hun sølv.
Et av karrierens høydepunkt kom i 2008 da hun tok OL-gull i temporittet under OL i Beijing. Hun kopierte bragden i temporittet fire år etter, under OL i London, og igjen i 2016, dagen før hennes 43-årsdag.
Tverrfjellet
Tverrfjellet er et svært vanlig navn på fjell i Norge, deriblant:
Sveits rundt 2023
Sveits rundt 2023 var den 86. utgaven av sykkelrittet Sveits rundt. Rittet startet 11. juni 2023 i Einsiedeln og avsluttet 18. juni 2023 i Abtwil.
Mattias Skjelmose vant rittet.
På den siste nedstigningen av etappe 5 krasjet Gino Mäder fra Bahrain Victorious så voldsomt at han måtte gjenopplives. Dagen etter, 16. juni, døde han på grunn av de alvorlige skadene han pådro seg. På grunn av dødsfallet ble 6. etappe nøytralisert og rytterne syklet bare 20 km i rolig tempo til ære for Mäder. Tidligere på dagen var etappen allerede forkortet med 70 km, og starten flyttet til Chur, da det hadde vært steinras på etappens stigninger. På morgenen 17. juni før 7. etappe annonserte laget at de trekker seg fra rittet som følge dødsfallet. Seinere annonserte Intermarché-Circus-Wanty og Tudor Pro Cycling at de også trekker laget sitt fra rittet.
Ante meridiem
Motsetningen til ante meridiem er post meridiem (PM).
Eleonora av Preussen
Eleonora (Heleonora) (født 21. august 1583 i Königsberg, død 9. april 1607 i Cölln) var en prinsesse av hertugdømmet Preussen som gjennom ekteskap var kurfyrstinne av Brandenburg.
Eleonora var den fjerde datteren til hertug Albrecht Friedrich av Preussen (1553–1618) og Marie Eleonore av Jülich-Kleve (1550–1608). Prinsessen vokste opp sammen med sine søstre i slottet i Königsberg. Den 2. november 1603 ble hun i Berlin viet til kurfyrste Joakim Frederik av Brandenburg som hans andre kone. Ekteskapet var politisk motivert. Etter i 1607 å ha født en datter, døde hun kort tid etter 23 år gammel. Hun ble begravet i Hohenzollernes gravkammer i Berliner Dom.
Procol Harum
1991 og videre
Procol Harum ble gjenforent i 1991 og utga The Prodigal Stranger, som solgte dårlig. En ny inkarnasjon av gruppen, ledet av Brooker, turnerte i USA og andre deler av verden i de første årene av 1990-tallet.
I juli 1997 arrangerte bandtilhengere en feiring av 30-årsjubileum for suksessen til sangen «A Whiter Shade of Pale» og inviterte da det inaktive bandet til å spille. Konserten ved Redhill tiltrakk seg fans og tilhengere fra hele verden. Et direkte resultat av konserten var nettstedet «Beyond the Pale» i oktober 1997.
Nettstedet gjorde at tilhengerne kom i kontakt med hverandre, og det katalyserte og satte i gang en ny interesse for bandet. På slutten av 1999 lovte Gary Brooker at «Procol vil spille igjen i 2000», og i september spilte bandet på en åpen konsert ved New London Sinfonia i Guildford i Storbritannia.
Siden 2001 har Procol Harum med oppsetningen Brooker, Fisher, Geoff Whitehorn (gitar), Matt Pegg (bass) og Mark Brzezicki (trommer) vært på flere turneer over det meste av Europa, men også i Japan og i USA. En konsert i København i 2001 ble utgitt på DVD i 2002. I 2003 utga bandet albumet The Well's on Fire. En konsert i London med mange av sangene fra albumet ble utgitt på DVD i 2004: Live at the Union Chapel.
Procol Harum fortsetter å turnere, nå med Josh Phillips som erstatter for Fisher på orgel, noe som betyr at Gary Brooker er det eneste gjenværende og medlemmet siden gruppen ble dannet på 1960-tallet. I juni 2006 spilte Procol Harum på festivalen på Isle of Wight, det eneste bandet som også spilte på den opprinnelige festivalen på samme sted i 1969. Høsten 2006 spilte det Sveits, Danmark og Norge, men da med Geoff Dunn på trommer ettersom Mark Brzezickis andre band Casbah Club da sammen med The Who.
Forfatterstrid
I 2005 gikk Matthew Fisher til rettssak mot Gary Brooker og hans utgiver ved å hevde at han hadde vært med på skrive sangen «A Whiter Shade of Pale». Fisher, som nå er dataprogrammerer i Croydon i sørlige London, krevde en million pund i opphavsrettigheter og tidligere salg. Saken gikk til høyesterett i 2006. Brooker insisterte på sangen fra 1967 var skrevet før Fisher ble medlem av Procol Harum, men den 20. desember 2006 vant Fisher saken, men ble kun gitt rettighetene til 40 % av sangen enn de 50 % som han opprinnelig hadde krevd. I en senere rettsbehandling i en appellrett vant Brooker tilbake de fulle royaltyrettighetene til sangen.
Bandmedlemmer
Seneste line-up
Tidligere medlemmer
Turnerende medlemmer