cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Flora-fontenen
Flora-fontenen i Mumbai i India, er et monument som består av fontener og statuer. Den ligger på Hutatma Chowk (marathi: हुतात्मा चौक, «martyrenes plass», i sørenden av Dadabhai Naoroji-veien, også kalt for «Mile Long Road», ved forretningsdistriktet Mumbai Fort («Gamle Bombay»), det sørligste byområdet i Mumbai. Flora-fontenen, bygget i 1864, er en sammensmeltning av vann, arkitekter og skulptur, og har navn etter en av statuene, som framstiller den romerske antikke gudinnen Flora. Flora Fountain ble designet av en komite som inkluderte Richard Norman Shaw som arkitekt.
Flora Fountain var opprinnelig navngitt etter Henry Bartle Frere, den britiske guvernøren av Bombay (Mumbai), men endret rett før åpningen. Det ble reist på samme sted hvor festningen Old Mumbai Fort en gang sto. Fontenen ble senere kjent som («Martyrenes plass» i 1960 til ære for de 105 medlemmene av Samyukta Maharashtra-bevegelsen som mistet livet i kampen for en adskilt marathitalende stat med Mumbai som dets hovedstad.
Historie
Flora-fontenens historie går tilbake til den tiden da Mumbais bymur, eller Old Mumbai Fort, ble revet i 1860 som en del av guvernør Henry Bartle Freres planer om å bedre de offentlig sanitære forhold og øke det urbane området som raskt voksende byen hadde behov for. Før rivningen av fortet, som ble bygget mellom 1686 og 1743 av Det britiske ostindiske kompani, besto bymuren av tre porter: Apollo Gate, Church Gate og Bazaar Gate, en vollgrav, en esplanade (bred gate med trebeplantning), og boligområder. Området kalles fortsatt for «Mumbai Fort» eller bare «The Fort». En mindre vei kalt for Hornby Road, oppkalt etter guvernøren av Bombay (Mumbai) mellom 1771 og 1784, eksisterte også i området til den gamle festningen. Etter rivningen ble Hornby Road omdøpt til Dadabhai Naoroji Road, utvidet til en bred aveny i nyklassisistisk stil. Den har jernbanestasjonen Chhatrapati Shivaji Terminus i den nordlige enden og med Flora-fontenen i den sørlige enden.
Flora-fontenen ble reist på det stedet hvor Church gate, der hvor den ene porten i bymuren en gang var. Porten har navn etter Sankt Thomas-katedralen rett ved. Monumentet ble konstruert av Agri-Horticultural Society of Western India ved en stor økonomisk donasjon på hva som tilsvarer £9 000 fra Cursetjee Fardoonjee Parekh. Den ble designet av Richard Norman Shaw og dens skulptur ble gjort av James Forsythe i importert portlandstein fra Dorset i England. Det ble deretter malt med hvit oljemaling for gi den et antikk struktur. Fontenen var opprinnelig ment å bli oppkalt etter guvernør Henry Bartle Frere som var ansvarlig for reisningen av flere store offentlige bygninger i Mumbai. Imidlertid ble denne planen endret før avdukingen, og den ble hetende Flora-fontenen. Navnet er fra Flora, en romersk gudinne for blomster og våren. Hennes statue står på toppen av en fontene, og de fire hjørnene er dekorert med mytologiske figurer.
Fontenen ble formelt avduket den 18. november 1869 og betraktes som en viktig del av Mumbais kulturarv. De nyklassisistiske omgivelsene er like viktig for fontenen som fontenen i seg selv er til dens kontekst.
Line Anita Andreassen
Hun vant seks NM-gull og fem NM-sølv i perioden 1993–2019.
Andrea Dallavalle
I 2021 representerte han Italia på tresteg under Sommer-OL 2020 i Tokyo, og kom på 9. plass i finalen med resultatet 16,85 m.
Politikkåret 1821
Fødsler
Kongedømmet Italias statsminister 1900–01 ||align=center|85 ||align=center| ||
Dødsfall
riksstattholder i Norge 1816–1818 ||align=center|65 ||align=center|1755 ||
Palm Springs internasjonale lufthavn
Palm Springs internasjonale lufthavn (IATA: PSP, ICAO: KPSP) er en internasjonal lufthavn, sør i delstaten California i USA. Før lufthavnen fikk internasjonal trafikk, var den kjent som Palm Springs Municipal Airport til 1986. Lufthavnen ble bygget som militær flyplass i 1939 og var det fram til 1961, da den ble kommunal og sivil lufthavn. Lufthavnen har høysesong mens det er vinter i det nordlige USA. Lavprisflyselskapet WestJet har to helårs flyruter til Canada, som øker til fem om vinteren. En rekke amerikanske flyselskaper har et varierende antall flyruter, avhengig av årstid, til innenriks destinasjoner i USA.
Sergio Escudero
Sergio Escudero Palomo (født 2. september 1989) er en spansk fotballspiller som spiller for Real Valladolid.
EUs felles sikkerhets- og forsvarspolitikk
Den europeiske union (EU) fører felles sikkerhets- og forsvarspolitikk (CSDP) på et antall politikkområder, under ledelse av Unionens høye representant for utenriks- og sikkerhetspolitikk (HR/VP). CSDP inngår i EUs felles utenriks- og sikkerhetspolitikk (FUSP) og betinger, i likhet med FUSP forøvrig, generelt enstemmighet mellom unionens medlemsstater.
Formål
Formålet med den felles sikkerhets- og forsvarspolitikken er å gjøre EU i stand til å lede fredsbevarende operasjoner, forebygge konflikter og styrke den internasjonale sikkerhet. CSDP er en integrert del av EUs samlede kriseberedskap og inkluderer både sivile og militære funksjoner.
Administrativ oppbygning
Unionens høye representant (HR/VP), er ansvarlig for å foreslå og gjennomføre CSDP-beslutninger. Slike vedtak blir vedtatt av Utenriksrådet (FAC), som generelt krever enstemmighet. CSDP-organisasjonen, som ledes av HR/VP, omfatter de relevante deler av Den europeiske utenrikstjeneste (EEAS) - inkludert Militærstaben (EUMS) med sitt operasjonelle hovedkvarter (MPCC) - en rekke forberedelsesorganer for FAC - som Militærkomitéen (EUMC) - samt fire byråer, inkludert forsvarsbyrået (EDA).
Gjennomføring
CSDP innebærer også kollektivt forsvar blant medlemslandene, samt Det permanente strukturerte samarbeid (PESCO) der 25 av de 27 nasjonale væpnede styrkene gjennomfører strukturell integrasjon.
Det europeiske forsvarsfondet finansierer forsvarsforskning og kapabilitetssamarbeid.
Fylkesvei 1595
Fylkesvei 1595 går mellom Mostu og Granly i Eidsvoll.
Strekningen ble fastlagt 2019, og består av en arm av den tildligere fylkesvei 505.
Nordisk juniormesterskap i mangekamp 2019
Nordisk juniormesterskap i mangekamp 2019 ble arrangert på Uppsala friidrottsarena i Uppsala i Sverige 8. og 9. juni 2019.
Det ble konkurrert i sjukamp for kvinner og tikamp for herrer.
Knudtzon (slekt)
Knudtzon er en norsk slekt med danske røtter.
Opprinnelse
Som stamfar regnes slakter i Sønderborg Jens Hansen (d. 1641). Slekten kom til Norge med to brødre, (1751–1823), senere borgermester og etatsråd, og  (1751–1842), senere borgermester og konsul.
Akevitt-virksomhet
I 1807 sendte (1751–1823) briggen "Trondhiems Prøve" til Batavia (idag Jakarta) i Hollandsk Ostindien (i dag Indonesia). Det var det første norske fartøyet som ble sendt til Det fjerne østen. Fartøyet hadde med seg en rekke varer som ble solgt i Batavia, men en last med Aquavit fikk de ikke solgt. Akevitten ble med hjem igjen og passerte ekvator to ganger før den returnerte til Trondhjem i 1809. Modningsprosessen ved seilas over linjen (ekvator) gav en bedre akevitt og med dette ble linjeakevitten født. Knudtzons slektning, (1796–1843) startet i 1821 en brenneri og destillasjons-virksomhet i Trondhjem og produserte linjeakevitt. I dag er det kun Arcus med merkevarene Lysholm og Løiten som lager linjeakevitt i Norge. Rederiet Wilh. Wilhelmsen har gjennomført disse seilasene siden 1927.
Slektsvåpen
Slektsvåpenet brukes også i et kvadrert skjold med knuten i 1. og 4. felt og skjoldinnholdet til «Christiania-slekten Müller» i 2. og 3. felt.
Skalleindeks
Skalleindeks, også kalt kranieindeks, viser forholdet mellom forskjellige avstandsmål av hjerneskallen (kraniet), vanligvis forholdet mellom største lengde og bredde av hodet målt ovenfra. En bredde-lengde-indeks angir bredden i prosent av lengden: en hodeskalle med skalleindeks over 80 kalles «kortskalle» (brachycefal), en med indeks fra 75 til 80 «mellomskalle» («middelskalle», mesocefal), og en med forholdstall under 75 «langskalle» (dolikocefal).
I 1840-årene lanserte den svenske anatomen og etnologen Anders Retzius formler og tall som klassifiseringskriterier for å gruppere folk etter den ytre formen på hodeskallen. Disse ble brukt i skallemålinger (kraniometri) for å kartlegge «menneskerasenes» fysiske og biologiske kjennetegn og deretter plassere dem i et rasehierarki.
Forskere i fysisk antropologi foretok antropometriske undersøkelser med registrering av menneskekropper fram til andre verdenskrig. Flere hevdet at «langskaller» med avlange hjerner stod på et høyere utviklingstrinn og hadde bedre «sjelsevner» enn «kortskaller» med rundere skalleform.
De psevdovitenskapelige teoriene om menneskeraser, hodeskaller som «rasemerke» og hodeformens betydning for psykologiske egenskaper, førte i noen land til  tiltak for «befolkningshygiene»(eugenikk), blant annet tvangssterilisering. Den mest ytterliggående følgen av feilaktig kvasivitenskap og «vitenskapelig rasisme» var de tyske nazistenes systematiske folkemord på «mindreverdige raser».
Teori og historie
«Skalleindeks» for menneskekranier ble lansert rundt 1840 av Anders Retzius (1796–1860). Han mente skalleformen kunne vise hvilken rase folk tilhørte, at skallemålingen var rask og praktisk, og at tallet var en god indikator på likheter og forskjeller i form og størrelsesforhold.
Anders Retzius sønn Gustaf Retzius (1842–1919) tok over arbeidet etter faren, og de fleste kraniene som finnes i Karolinska Institutets medisinske samlinger er fra deres forskning. I Sverige fortsatte den «vitenskapelige rasismen» i Statens institut för rasbiologi i Uppsala, som ble grunnlagt av Herman Lundborg i 1922 og drevet som en selvstendig institusjon fram til 1958.
Retzius' målemetode fikk stor betydning for rasebiologien de følgende hundre år. Mot slutten av 1800-tallet oppstod nasjonalistiske bevegelser og ideologier med rasistiske holdninger. Mange hevdet at de langskallede nordeuropeerne var foretaksomme og aggressive, mens de kortskallede slaverne var konservative og sløve. Flere advarte også mot at «raseblanding» som kunne bremse en naturlig utvikling og forringe kvaliteten og særtrekk ved visse grupper. Særlig brutal ble nazistenes rasestudier, rasehygiene og systematiske utryddelse av «mindreverdige raser» i Tyskland og okkuperte områder før og under andre verdenskrig.
I Norge
Fysisk antropologi har også sin historie i Norge. Her studerte blant andre anatomen Gustav Guldberg «vikingeskaller» fra arkeologiske funn på 1800-tallet, og militærlegen Carl Arbo den varierte, regionale utbredelsen av «lang- og kortskaller» hos norske rekrutter, mens samene særlig ble undersøkt i 1920-årene.
Metoder
I første rekke ble det brukt en «lengde-breddeindeks», som er det prosentvise forholdet mellom kraniets største bredde og største lengde, altså bredden delt på lengden. I eldre antropologisk forskning ble en lav indeks ansett som en avansert eller høyt utviklet menneskerase. Slike «langskaller» ble typisk knyttet til «den germanske rasen».
Antropometriske undersøkelser i dag
Antropometri brukes i vår tid blant annet for ergonomisk tilpassing av bruksgjenstander og redskap. Målingene følger internasjonale standarder og målepunkter, og de foretas med spesielle måleapparater og moderne scanningmetoder.
Det forekommer også kraniemålinger av dyr, for eksempel for å kartlegge individer ved hundeavl.
Pseudovitenskap
Ifølge Tore Pryser ble teoriene om langskaller og kortskaller forlatt etter andre verdenskrig, men oppfatningen levde videre i noen miljøer mange år senere. Biolog Dag Olav Hessen har påpekt at forskningen på kortskaller og langskaller er eksempel på dårlig vitenskap.
Ingeborg Gregersen
Ingeborg Gregersen (født 8. desember 1867 i Volda, død 17. februar 1945 ) var en norsk skuespillerinne og sangerinne.
Familie
Ingeborg Gregersen var datter av oberst Nils Jørgen Gregersen (1840-1924) og Anna Charlotte Tambs (1848-1926). Hun ble 28. april 1899 gift med legen Peter Laurentius Strømme (1871-1910).
Liv og virke
Ingeborg Gregersen debuterte 9. september 1891 på Den nationale Scene i Bergen som Karen Wahl i En Skandale. Hun var ansatt ved Den nationale Scene i perioden 1891-1896.
Gregersen fikk det som ble regnet som hennes offisielle scenedebut som operettesanger i hivedrollen i Boccaccio 22. august 1897 på Eldorado. Hun hadde imidlertid allerede sunget operette ved Den nationale Scene.
I 1897-1899 var Gregersen ansatt ved Centralteatret under Alma Fahlstrøm og Johan Fahlstrøm. Hun ble også med på dette teatrets Norgesturné i 1899. Ved en oppførelse av Lysistrata vekket Gregersen, tross det man anså for hennes språklige begrensninger, særskilt begeistring for sin tolkning av hovedrollen: «Frk. Gregersen er den hele fremstillings centrale punkt, og hendes person og spil straaler af en saadan beigeistringens glans, at man næsten glemmer sprogets og diktionens ikke ubetydelige mangler.»
Tove Berntsen
Tove Berntsen (født 29. november 1951), er en norsk tidligere skøyteløper som representerte Norge i internasjonale mesterskap i perioden 1971–1972. Nasjonalt representerte hun Arbeidernes Skøyteklubb.
Internasjonale mesterskap
Allround-VM på skøyter (deltatt 2 ganger)
Rogne vidaregåande skule
Rogne vidaregåande skule er en fylkeskommunal videregående skole på Vossevangen i Voss kommune i Hordaland. Skolen ble etablert i 1983 ved sammenslåing av Voss husmorskule (grunnlagt i 1921), Voss husmorvikarskule (grunnlagt i 1949) og Voss hjelpepleiarskule (grunnlagt i 1965), og fikk sitt nåværende navn i 1984.
Fra 2016 ble restaurant- og matfagene flyttet til nye Voss vidaregåande skule. Helsefagene flyttes til Voss gymnas fra høsten 2017.
Undervisningstilbud
Skolen tilbød følgende utdanninger i skoleåret 2014-2015:
Skolen har også arbeidslivstrening, hverdagslivstrening og voksenopplæring.
Emmanuel Ihemeje
Emmanuel Ihemeje (født 9. oktober 1998) er en italiensk friidrettsutøver som konkurrerer i tresteg.
I 2021 representerte han Italia på tresteg under Sommer-OL 2020 i Tokyo, og kom på 11. plass i finalen med resultatet 16,52 m.
Monumento a José de San Martín
Monumento a José de San Martín er et monument over den argentinske generalen José de San Martín i Mexico by. Det befinner seg i rundkjøringa Glorieta del General José de San Martín i den nordlige delen av Paseo de la Reforma. Monumentet ble innvia 12. februar 1973.
Særeie
Særeie er ekteskapslovens (Lov av 4. juli 1991 nr. 47) betegnelse på formue som er unntatt fra likedeling ved ekteskapets opphør. Formue som er særeie står i motsetning til formue som er felleseie, men er ikke en motsetning til sameie. Ektefeller kan godt eie en eiendel i sameie og samtidig kan begge to ha særeie.
Avtalen kan begrenses til å gjelde den ene ektefellens formue eller deler av den enes eller begge ektefellenes formue.
Ektefeller kan ved ektepakt avtale at særeie ikke skal gjelde ved oppgjør etter den ene ektefellens død.
Det er formkrav for at en avtale om særeie skal være gyldig. Den må inngås ved ektepakt, dvs en avtale mellom ektefellene som fyller særlige krav til vitnepåtegninger mv.
En vanlig og unødvendig feil som gjøres er at en ektefelle overfører egne eiendeler til den annen ektefelles særeie for å unngå pågang eller risiko for pågang fra egne kreditorer. Dette er imidlertid ikke nødvendig å benytte særeieinstituttet for å oppnå vern mot egne kreditorer. Man kan i stedet gjøre en ektepakt hvor eiendelene overføres til den annen ektefellens eneeie. Eiendelene vil da fortsatt være felleseie (betyr ikke sameie), noe som medfører at eiendelene skal deles likt ved ekteskapets opphør. I noen tilfeller kan det allikevel være aktuelt å gjøre en gave fra den ene ektefellen til den andres særeie, dette gjelder de tilfeller hvor ektefellen som gir gaven har gjeldsproblemer denne ikke antar å kunne løse innen sin død. I slike tilfeller vil felleseie deles ved død, og kreditorene vil da kunne gjøre sine krav gjeldende mot dødsboet, ved særeie er den muligheten avskåret, med mindre kreditorene kan kreve omstøtelse.
For Norge, Kiæmpers Fødeland
For Norge, Kiæmpers Fødeland (engelsk tittel: To Norway, Home of Giants) var Norges bidrag til Underholdningsfestivalen i Montreux i 1979. Regissører var Johnny Bergh og Bjørn Sand. Manuset var skrevet av Knut Aunbu, Johnny Bergh, Bjørn Sand og Erik Søby.
Lu Zhuo
Lu Zhuo (kinesisk: 卢 卓, født 18. november 1980 i Jilin, Jilin) er en kinesisk mannlig tidligere skøyteløper som representerte hjemlandet i Vinter-OL 2006 i Torino.
Internasjonale mesterskap
Olympiske leker (Vinter) deltatt i ett OL (ved 2 konkurranser)
Sprint-VM på skøyter (deltatt to ganger)
Enkeltdistanse-VM på skøyter deltatt i ett VM (ved to konkurranser)
Syltefjorden
Syltefjorden er navnet på to fjorder i Norge:
Turisttrikk
Turisttrikk er et trikkekjørtøy for transport av turister i bestemte linjer mellom severdigheter i en by eller en region. Det vanlige valget for trikkeoperatører er en veterantrikk, men ordinære gatesporvogner var også foretrukket. Turisttrikkene finnes oftest i byer med stor gjennomstrømning av turister som ønsket sightseeingsopplevelser, gjerne mellom reisemålene man vil avlagt en visitt i. Flere trikker har blitt kjent langt utenfor disses landegrenser som Tram 28 i Lisboa, Portugal som tilbyr en nostalgisk trikketur gjennom de eldre bydelene i den portugisiske hovedstaden, for deres rolle som turisttrikk. Noen ganger kan man reise gratis med turisttrikk mot å fremvise bevis for kontrollørene.
Kineserinnen
Kineserinnen (fransk: La Chinoise) er en fransk politisk langfilm fra 1967 regissert av Jean-Luc Godard.
Turisttrikk
Turisttrikkene
Noen av sporveisystemene hadde overlevd ved å satse på turistindustrien som i byen Blackpool hvor man i utgangspunktet var heldig med at anleggelsen av den første sporveilinjen var knyttet til turistvirksomhet allerede i 1885. Det var først i 2012 sporveien opplevd en fornyelse innenfor materiell og teknikk, men da hadde man vært kjent i mange tiår som en veteransporvei med enetasjes- og toetasjes veterantrikker som var sesongkjørt, noen ganger under forkledning med sterk belysning for aftenreiser. Siden oppgraderingen til regulær trikketrafikk med moderne trikker har man beholdt en mindre flåte på 9 veterantrikker fra 1930-tallet som er kjent som «balloon cars» for turisttrikkvirksomheten.
Kineserinnen
Filmen har romanen «De besatte» av Fjodor Dostojevskij som forelegg, men er kun løst basert på denne.
Turisttrikk
Turisttrikkene
Ikke alle byer hadde tilgjengelige skinnegang og gatesporvogner, spesielt i USA hvor det er en sterk interesse i nostalgiske trikkereiser lenge etter nedleggelsen av sporveiene. Slike kjøretøyer var ikke annet enn buss med forkledning inspirerte av eldre gatesporvogner, og dermed betegnes som tourist trolleys - i amerikansk-engelsk språk betyr «trolley» sporvogn, et mer teknisk riktig begrep er «trikkliknende turistbusser». Skandinaviske turister som kom over disse bussene, kan kalle dem «turisttrikk» selv om de bare er forkledte vegkjøretøyer med forbrenningsmotor.
Kineserinnen
Handlingsreferat
Véronique og Guillaume Meister diskuterer temaet revolusjonerende vold, og nødvendigheten av politiske attentat, for å oppnå deres revolusjonerende mål. Yvonne er en jente fra landsbygda som tidvis arbeider som prostituert, for å skaffe ekstra penger. Henri blir til slutt utvist fra gruppen deres for sine tilsynelatende tilbakevendende sovjetiske revisjonisme. På tog underveis til et planlagt attentat blir Véronique engasjert i en diskusjon med den politiske filosofen Francis Jeanson, filosofi-professor ved et universitet i Paris.
Turisttrikk
Oslo
I Oslo hadde man i 2000-årene utvalgt en trikk for søndagstur i sommersesongen med utgangspunktet i Stortorvet for turister eller mer bestemt besøkerne og lokalfolk i sightseeingsopplevelser. Slike trikker hadde destinasjonsskiltet «Ikke i trafikk» for å vise at de ikke er en del av sporveistrafikken og dermed utilgjengelige for vanlige trafikanter utenom disse som hadde kjøpt billett på forveien.
Monumento a Cuauhtémoc
Monumento a Cuauhtémoc er et monument over den aztekiske tlatoanien Cuauhtémoc i Mexico by. Det befinner seg i rundkjøringa Glorieta de Cuauhtémoc i krysset mellom Paseo de la Reforma og Avenida de los Insurgentes. Monumentet er lagd av Francisco M. Jiménez og Miguel Noreña og ble innvia i 1887. På sokkelen står navna til fire av de allierte tlatoaniene som kjempa sammen med Cuauhtémoc mot spanjolene: Cuitláhuac, Coanacoah, Cacama og Tetepanquetzal.
Kineserinnen
Handlingsreferat
Flere år tidligere hadde Francis en gang vært ivrig kommunist og leder av et nettverk som støttet den algeriske nasjonale frigjøringsbevegelsen. Men dette førte til hans høyt omtalte arrestasjon, og rettssak i Frankrike, i september 1960. Etter hvert ankommer toget til en destinasjon, og Véronique setter straks kursen mot et hotell hvor den sovjetiske kulturministeren holder til. Men først går hun til feil hotell-rom, og ender med å ta livet av feil mann. Men hun kommer tilbake til hotellet for å gjennomføre riktig attentat, etter å ha innsett at hun drepte feil person.
Palau under VM i friidrett 2022
Resultater
Palau er påmeldt med en utøver.
Britisk mesterskap i friidrett innendørs 2022
Britisk mesterskap i friidrett innendørs 2022 var det nasjonale mesterskapet i friidrett innendørs for britiske utøvere, og ble arrangert 26. og 27. februar 2022 i Arena Birmingham. Mesterskapet var også uttakningsstevne for VM i friidrett innendørs 2022.
To mesterskapsrekorder ble satt; Sophie McKinna i kulestøt (18,82) og Ella Rush i femkamp (4365 poeng). Lorraine Ugen tangerte mesterskapsrekorden i lengdehopp med 6,75.
Lorenzo Bianchi
Lorenzo Bianchi (kinesisk: =白英奇; født 1. april 1899 i Corteno nær Brescia i Italia, død 13. februar 1983 i Brescia) var katolsk biskop av Hongkong.
Prest
Bianchi ble presteviet for Det pavelige ytremisjonsselskap (PIME) den 23. september 1922 og ankom Hongkong den 13. september 1923.
I 1924 virket Bianchi i Sai Kung i Hongkongs New Territories, fra 1925 til 1929 i Swa Bue i distriktet Haifeng og fra 1930 til 1941 (og igjen fra 1948 til 1949) var han i Haifeng. Begge de to siste stedene var ikystområdene nordøst og utenfor den britiske kronkoloniens område.
Biskop av Hongkong
Pave Pius XII utnevnte ham til koadjutorbiskop i Hongkong den 21. april 1949 og ble bispeviet til titularbiskop av Choma den 9. oktober 1949 i Hongkong av biskop Enrico Valtorta av Hongkong. Medkonsekratorer var Gustave-Joseph Deswazières, biskop av Beihai (Pakhoi), og Adolph John Paschang, biskop av Jiangmen (Kongmoon).
Han etablerte seg igjen i Haifeng i Kina, for å være solidarisk med misjonærer og kristne i møte med den pågående forfølgelse etter at kommunistene tok makten i Sør-Kina.} På skjærtorsdag 1951 ble han tatt til fange sammen med andre misjonærer. Han satt fortsatt i fengsel da han 3. september 1951, etter sin forgjenger Enrico Valtortas død, ble biskop av Hongkong. Etter at han ble løslatt fra Folkerepublikken Kina ble han innsatt i sitt embede den 26. oktober 1952.
Han trakk seg tilbake den 30. november 1968 og ble da utnevnt til titularbiskop av Sorres inntll 10. oktober 1976. Han vendte tilbake til Italia den 19. april 1969 og døde der den 13. februar 1983.
Caritas Bianchi College of Careers (CBCC) i Hongkong er oppkalt etter Bianchi.
Marit Aarum
Karriere
Aarum tok examen artium i 1921 og ble utdannet cand.oecon. ved Universitetet i Oslo i 1926; etter et utenlandsopphold ble hun ansatt som sekretær (saksbehandler) i Statens arbeidstilsyn, der hun i 1945 ble inspektør og senere konsulent, på det tidspunktet en relativt høy stilling. Hun arbeidet blant annet med internasjonale avtaler og forhandlinger, og særlig med FN-systemet. Hun var regjeringsutsending for Norge til den internasjonale arbeidskonferansen i 1948, representerte ofte Norge på møter med Den internasjonale arbeidsorganisasjonen (ILO) og jobbet som FN-ekspert i Pakistan for ILO 1952–1953, der hun var beskjeftiget med å bedre arbeidsforholdene i industri og landbruk.
Politisk arbeid
Hun var 1. viseformann i Norsk Kvinnesaksforening 1952–1955 og overtok som fungerende formann da Ingerid Gjøstein Resi døde i en flystyrt i Sovjetunionen i august 1955. Hun satt i formannsvervet til hun selv døde i februar 1956. Hun var også redaktør for tidsskriftet Kvinnesaksnytt og medlem av arbeidsutvalget i Norske Kvinners Nasjonalråd, en paraplyorganisasjon der NKF var medlem.
Hun var formann i Oslo Venstre, medlem av Oslo bystyre, varamedlem av Oslo formannskap og medlem av en rekke kommunale komiteer i Oslo for Venstre. Hun var vararepresentant til Stortinget for Venstre fra 1954 til sin død.
Braselva
Braselva er ei elv i Sør-Varanger kommune i Finnmark. Den har utspring fra et navnløst vatn (117 moh.) sørvest for Bjørnvatnet. Etter Bjørnvatnet fortsetter elva, som her kalles Bjørnebekken, mot øst og renner ned til Braselvvatnet. Fra østenden av vatnet renner Braselva ned til munningen i Braselvbukta på vestsida av Neidenfjorden, rundt 1 kilometer sør for Storbukt.
Det ligger et par fritidseiendommer ved munningen, mens nedbørfeltet forøvrig er uten tekniske inngrep av betydning.
Fylkesvei 1586
Fylkesvei 1586 går mellom Råholt kirke og Finstad i Eidsvoll.
Strekningen ble fastlagt 2019, og består av hovedtraséen til den tildligere fylkesvei 505.
Lasse Hovd
Lasse Hovd (født 12. oktober 1941, død 8. juni 2019) var sanger og tekstforfatter i The Key Brothers.
Hovd vokste opp på Keyserløkka, og startet på Bjølsen skolen i samme klasse som Jan Hørtun i 1948, som han startet The Key Brothers sammen med. De ble senere plassert på ulike skoler, men spilte begge i skolekorpset. Hovd spilte trombone og Hørtun trompet. Tor Myrseth flyttet til Keyserløkka litt senere, men måtte følge morens ønske om å øve på fiolin. Likevel var det musikkinteressen som bandt dem sammen.
Den største hit-sangen «... og så kom Helgenen frem» var det Lasse Hovd som skrev i 1965. Han hadde også en sangduo med sin første kone, Laila Granum.
Lasse Hovd jobbet senere i livet med AV-kommunikasjon i Arnljot Gelline Heltbergs reklamebyrå, som senere ble del av mediekonsernet Bates.
Yasser Triki
Yasser Mohamed Tahar Triki eller Mohamed Yasser Al-Tahar Triki (ياسر تريكي; født 24. mars 1997) er en algerisk friidrettsutøver som konkurrerer i lengdehopp og tresteg.
I 2021 representerte han Algerie på tresteg under Sommer-OL 2020 i Tokyo, og kom på 5. plass i finalen med resultatet 17,43 m.
Linda Kåda Høiland
Linda Kåda Høiland (født 29. juni 1979) er en norsk tidligere styrkeløfter som representerte Hommersåk AK, Sandnes AK og Odin SK.
Høiland vant EM-sølv 2007 og EM-bronse 2006, 2009 og 2012. Hun var president i Norges Styrkeløftforbund i perioden 2007–2011.
In Chaos Becrowned
In Chaos Becrowned (utgitt 2018) er debutalbumet til det norske okkulte hard rock-bandet Acârash. Albumet inneholder blant annet singlene «Cadaver Dei» og tittelsporet «In Chaos Becrowned», sistnevnte er også utgitt som musikkvideo. Albumet er utgitt av Dark Essence Records og innspilt i Caliban Studios av Ruben Willem, som også miksa og mastra plata. Alle låter er skrevet av Acârash, tekster av Anlov P. Mathiesen.
Et bilde sier mer enn tusen ord
«Et bilde sier mer enn tusen ord» eller «et bilde er verdt tusen ord» (a picture is worth a thousand words) er et engelsk uttrykk. Frasen kommer fra amerikansk reklame på 1920-tallet som feilaktig hevdet dels at det kom fra en kjent japansk filosof og dels at det var et kinesisk ordspråk. Frasen viser til forestillingen om at en idé kan formidles bedre og mer effektivt med ett bilde enn med en beskrivelse med mange ord.
Historie
Frasen «Use a picture. It's worth a thousand words.» («Bruk et bilde. Det er verdt tusen ord.») finnes i en artikkel fra 1911 i Syracuse Post Standard hvor avisen siterer redaktør Tess Flanders som diskuterer journalistikk og reklame.
Et lignende uttrykk, «One Look Is Worth A Thousand Words» («Et blikk er verdt tusen ord»), finnes i en annen annonse fra 1913 for Piqua Auto Supply House of Piqua, Ohio.
En tidlig bruk av frasen finnes i en reklame fra 1918 for avisen San Antonio Light, som sier:
Det antas at den moderne bruken av frasen stammer fra en artikkel av Fred R. Barnard i fagtidsskriftet Printers' Ink, hvor han fremmer bruk av bilder i annonser på sidene av sporvogner. Utgaven fra 8. desember 1921 har en annonse som heter «Et blikk er verdt tusen ord» («One Look is Worth A Thousand Words»). I annen annonse for Barnard i utgaven for 10. mars 1927 står det «One Picture Worth Ten Thousand Words» og Barnard gir frasen merkelappen et kinesisk ordspråk. The Home Book of Proverbs, Maxims, and Familiar Phrases hevder at han kalte det et kinesisk ordspråk for at det skulle bli tatt alvorlig. Frasen ble kort etter i populærkulturen knyttet til Konfucius. Det kinesiske ordtaket «å høre noe hundre ganger er ikke bedre enn å se det en gang» (, pinyin: bǎi wén bù rú yī jiàn) er noen ganger brukt på samme måte som en tilsvarende frase av Alan Wilson Watts - «En visning er verdt det samme som å si det hundre ganger» («One showing is worth a hundred sayings»). Dette ble publisert allerede i 1966 i omtale av overtalelse og salg i en bok om engineering design.
Lignende
Til tross for den moderne opprinnelse av denne populære frasen har innholdet blitt brukt av tidligere forfattere. For eksempel skriver den russiske forfatteren Ivan Turgenev (i Fedre og Sønner i 1861) «En tegning kan ofte gi et klarere billede enn man får ved å lese ti sider i en bok»,  sitatet er noen ganger knyttet til Napoléon Bonaparte, som sa at «En god skisse er bedre enn en lang tale» (fransk:Un bon croquis vaut mieux qu' un lang discours). Selv om dette i dag noen ganger oversettes til «Et bilde er verdt tusen ord,» kom ikke denne oversettelsen før uttrykket ble vanlig å bruke på engelsk.
Uenighet
Dataprogrammerer og forfatter Fred Brooks har laget en motsatt frase for programmering i The Mythical Man-Month: «Vis meg dine flytdiagram og skjul dine tabeller, og jeg vil fortsette å være mystifisert. Vis meg dine tabeller, og jeg vil vanligvis ikke trenge flytskjemaene dine, de vil være opplagte.» Uttrykket har også blitt etterlignet av forsker John McCarthy; «som kineserne sier, 1001 ord er verdt mer enn et bilde» («As the Chinese say, 1001 words is worth more than a picture.).»
Jean Castex
Jean Castex (født 25. juni 1965 i Vic-Fezensac) er en fransk konservativ politiker som fra 2020 til 2022 var statsminister i Frankrike. Han etterfulgte Édouard Philippe og regjeringen Philippe II. Før han ble utnevnt til statsminister var han borgermester i Prades i det sydlige Frankrike.
Bakgrunn
Jean Castex kommer fra en katolsk bakgrunn. Hans bestefar Marc Castex var senator, og en annen slektning var akademikeren professor Pierre-Georges Castex.
Castex studerte ved Sciences Po hvorfra han tok eksamen i 1986, og fortsatte utdannelsen på École nationale d'administration, der også president Emmanuel Macron hadde studert. Han gikk så inn i embedsverket.
Politiker
I 2008 ble Castex valgt til borgermester av Prades i departementet Pyrénées-Orientales, og fra 2010 til 2011 var han stabssjef for helseminister Xavier Bertrand i François Fillons regjering. Han etterfulgte Raymond Soubie dom generalsekretæt under President Nicolas Sarkozy mellom 2011 og 2012; dable han erstattet av Emmanuel Macron. I UMPs forvalg støttet han Fillon.
På lokalt nivå var han regionalråd for Languedoc-Roussillon fra 2010 til 2015, og var departementsrådgiver for Pyrénées-Orientales fra 2015.
I september 2017 ble Castex utnevnt til interdepartmental delegat til sommerlekene i 2024 og likeså samme års paralympiske sommerleker; han ble også utnevnt til president for det nasjonale sportsagentur.
Castex var medlem av Les Républicains til tidlig i 2020, og ble der ansett som sosialt konservativ.
Jay Gould
Jay Gould (døpenavn Jason Gould, født 27. mai 1836, død 2. desember 1892) var en amerikansk aksjespekulant og investor. Gould hadde rykte på seg for å være en hensynsløs forretningsmann som tok i bruk lyssky metoder for å manipulere aksjekurser og råvarepriser. Han var involvert i flere jernbaneselskaper i sine aktive år både som eier og som styremedlem og president. Han skaffet seg (og mistet) kontroll over blant andre Union Pacific Railroad, Kansas Pacific Railway, Missouri Pacific Railroad, Wabash Railroad og Erie Railroad. I tillegg skaffet han seg aksjemajoritet i Western Union Telegraph Company. Han eide også Manhattan Railway Company som etter 1879 var den enerådende bybanen i New York (bygd som høybane). På det meste eide han over 16 000 kilometer med spor, og kontrollerte omkring 15% av USAs jernbanenettverk.
Jean Castex
Politiker
Castex har vært ansvarlig for lettelsen av nedstengningstiltak i Frankrike fra 2. april under koronaviruspandemien i 2020, og høstest ros for sin innsats i den forbindelse.
Jay Gould
Jay Gould døde av tuberkulose 2. desember 1892 i sitt hjem i New York. Det er antatt at ved hans død var formuen hans nær 100 millioner dollar. CNN rangerte ham i 2014 som historiens tiende rikeste amerikaner.
Hrazdan
Hrazdan kan vise til
Volvo PV 444
Volvo PV 444, ofte bare omtalt som "PV", var en svensk personbil som ble produsert av Volvo fra 1947 til 1958. Designen var inspirert av amerikanske biler fra samme periode, hovedsakelig Pontiac fra begynnelsen av 1940-tallet. Volvo PV ble konstruert av Helmer Petterson og Erik Jern.
Jay Gould
Biografi
Jay Gould ble født 27. mai 1836 i Roxbury i New York. Foreldrene, John Burr Gould og Mary More Gould var småkårsfolk og drev et lite gårdsbruk. Faren var av britisk avstamning, og moren av skotsk. Hans morfar Alexander T. More var forretningsmann. Moren døde i 1841. Han fikk utdannelsen på Hobart Academy, og rektoren hjalp ham med å få jobb som regnskapsfører for en tinnsmed. Han fortsatte å studere, og fokuserte på matematikk og landmåling. I 1854 foretok han en oppmåling og laget et kart over Ulster County i New York. I 1856 ga han ut boken History of Delaware County, and Border Wars of New York som han hadde jobbet med noen år. Samme år etablerte han sammen med Zadock Pratt et garveri i Thornhurst.
Volvo PV 444
Tre prototyper ble produsert sommeren 1947, hvorav en ble presentert for første gang 1. september 1944 i Kungliga tennishallen i Stockholm (148 437 besøkende på ti dager), men produksjonen kom i gang først etter andre verdenskrig. De første bilene ble levert i februar 1947 og det året ble det produsert 1 920 eksemplarer av PV 444. Utsalgsprisen i Sverige var satt til 4 800 svenske kroner, samme pris som Volvos første bil, Volvo ÖV4 som ble lansert 17 år tidligere. PV 444 ble produsert i 196 005 eksemplarer. Den ble etterfulgt av Volvo PV 544, som i realiteten var en oppgradert utgave av 444-designet.
Jay Gould
Første kontakt med jernbaneindustrien
Etter finanskrisen i 1857 måtte Gould trekke seg ut av garveriet, men i 1860 kjøpte han obligasjoner og aksjer i det kriserammede jernbaneselskapet Rutland & Washington Railway. Dette var første gang han var involvert i jernbane, og han tok full kontroll og styring med selskapet. Han var både president, direktør og kasserer samtidig som han hadde aksjemajoriteten. Gould gjennomførte en snuoperasjon, og solgte seg ut med en god fortjeneste. I 1863 sørget hans svigerfar for at han fikk jobb som direktør i et annet kriserammet jernbaneselskap; Rensselaer & Saratoga Railroad. Gould kjøpte opp obligasjoner og aksjer i selskapet, og ledet det så bra at det ble et overskuddsforetak. Han solgte seg ut og returnerte til New York med en fortjeneste på 75 000 dollar. I 1859 begynte han som aksjemegler på New York-børsen, men jobbtittelen var mest et skalkeskjul - han var for det meste involvert aksjespekulasjon.
Kampen om Erie Railroad
Erie Railroad hadde åpnet i 1851 og dannet en forbindelse mellom havnen i New York og Eriesjøen. Blant aksjonærene var Jay Gould, Jim Fisk, Cornelius Vanderbilt og selskapets økonomidirektør Daniel Drew. Vanderbilt hadde skaffet seg kontroll over New York Central Railroad, og i 1867 ønsket han å ekspandere linjenettet raskt vestover. Erie Railroad hadde på dette tidspunktet kontroll over en jernbanelinje som strakk seg helt til Michigan. Vanderbilt la fram et forslag om sammenslåeing av de to selskapene, men dette ble avslått av styret i Erie Railroad. Vanderbilt begynte da i samarbeid med Daniel Drew å kjøpe opp Erie-aksjer for å overta kontrollen ved et fiendtlig oppkjøp. Drew gikk bak Vanderbilts rygg og samarbeidet med Fisk og Gould for å forpurre Vanderbilts planer. De utstedte 50 000 (noen kilder sier 100 000) nye aksjer ved å konvertere obligasjoner, noe som gjorde at Vanderbilt ikke greide å skaffe seg aksjemajoritet. Da han i begynnelsen av 1868 oppdaget hva som foregikk, ble han rasende. Ved hjelp av en dommer han kontrollerte, stevnet han de tre for retten. Trioen Gould, Drew og Fisk kontrollerte sin egen dommer som opphevde stevningen. Striden eskalerte da Vanderbilts dommer utstedte arrestordre på tre. Gould, Drew og Fisk flyktet over elven Hudson til delstaten New Jersey og tok med seg 6 millioner i kontanter, Erie-aksjer og bøker og dokumenter. De tok inn på et hotell og etablerte hovedkontor der - med innleide livvakter utenfor. Vanderbilt forsøkte ved hjelp av "torpedoer" å kidnappe de tre og bringe dem tilbake til New York, men lyktes ikke. Gould satte i gang to mottiltak: Han startet priskrig mellom Erie Railroad og New York Central Railroad for at Vanderbilt ikke skulle få fred. Dernest reiste han til New Yorks hovedstad Albany med kofferten full av penger. Med hjelp fra den korrupte senatoren William Tweed bestakk han lovmakerne til å foreta en lovendring med tilbakevirkende kraft slik at konverteringen av obligasjoner til aksjer ikke lenger var ulovlig. Vanderbilt bestakk andre lovgivere og fikk plassert Gould i husarrest, men trioen Gould, Drew og Fisk beholdt kontrollen over Erie Railroad. Vanderbilt forsøkte uten hell å få omgjort lovendringen, og ga til slutt opp forsøket på å overta Erie. Vanderbilt overtalte Drew til å få til en avtale for å få slutt på striden. Etter å ha akseptert vilkårene i "fredsavtalen" manipulerte Fisk og Gould aksjekursen slik at Drew mistet alt og gikk personlig konkurs. Gould ble innsatt som president i Erie i 1868. I 1872 ble Jim Fisk skutt og drept i et sjalusidrama, og uten hans støtte ble Gould kastet som president av en koalisjon av misfornøyde minoritets-aksjonærer.
Black Friday-skandalen
I 1869 forsøkte Jay Gould og hans kompanjong Jim Fisk å "kuppe" gullhandelen på New York-børsen. Planen var å kjøpe så mye gull at de mer eller mindre kunne diktere prisen. De infiltrerte sågar den innerste kretsen til USAs president Ulysses S. Grant for å bli varslet dersom myndighetene begynte å selge gull og dermed spolerte planen. Gould og Fisk samt flere medsammensvorne begynte å kjøpe gull både i barrer og som futures i begynnelsen av september, og prisene steg fra 130 dollar til 150 dollar. Rasende bankkunder truet med å lynsje bankansatte dersom de ikke fikk ut pengene sine i gull, og myndighetene måtte sette inn soldater for å beskytte bankene. Dollaren var truet og aksjekursene falt. President Grant innså til slutt alvoret i situasjonen, og ga sin finansminister George S. Boutwell ordre om å selge gull for 4 millioner dollar fra gullreservene. Ved middagstider fredag 24. september 1869 - som etterpå ble døpt Black Friday - nådde finansministerens kunngjøring om gullsalget børsen. Dette førte til at gullprisene stupte fra 162,5 dollar til 133 dollar på mindre enn en time (11:36 - 12:32 - se bildet). Mange investorer som hadde kjøpt gull for lånte penger var ruinert, mens Gould og Fisk - som hadde blitt tipset av sine informanter - hadde solgt gullet sitt før kollapsen, og kom seg unna med millioner av dollar i fortjeneste. USAs økonomi hadde vært på sammenbruddets rand, og selv om president Grant ikke ble gjenstand for etterforskning, var hans omdømme skadet etter å ha hatt så nær kontakt med Fisk og Gould i forkant av pris-krakket.
Western Union Telegraph Company
Da Gould begynte å investere tungt i jernbaneselskaper i USAs midtvest, innså han at jernbane og telegraf gikk hånd i hånd. Styret i Western Union Telegraph Company ville ikke ha noe med ham å gjøre. Jernbaneselskapene hadde bygd telegraflinjer langs jernbanelinjene. Telegraf-delen var organisert i datterselskaper kontrollert av jernbaneselskapene, men driftet av Western Union gjennom kontrakter. Etter å ha kjøpt opp Union Pacific, sa han opp telegrafi-kontrakten med Western Union og opprettet datterselskapet Atlantic & Pacific Telegraph Company som tok over kontrakten. Ved hjelp av avisen sin - The New York World beskyldte han Western Union for å være et monopol, og satt spørsmålstegn ved selskapets reelle verdi. Han forhandlet frem overtakelser av telegrafi-kontraktene hos flere av de største jernbaneselskapene, og i 1877 startet Atlantic & Pacific priskrig mot Western Union. Han skaffet seg også kontroll over International Ocean Telegraph Company som hadde telegraflinjer mellom USA og Latin-Amerika. Alt dette gjorde at ledelsen i Western Union ble urolige, og Western Union så seg nødt til å akseptere et tilbud fra Gould om å kjøpe Atlantic & Pacific. Dette svekket aksjekursen til Western Union og ga Gould blod på tann - i tillegg til en pen fortjeneste. Han etablerte et nytt telegrafi-selskap året etter og kalte det American Union Telegraph Company. Han ga telegrafi-kontraktene til det nye selskapet, og overtalte også Baltimore & Ohio Railroad til å gjøre det samme. Videre kjøpte han det kanadiske selskapet Dominion Telegraph og kunngjorde at han hadde til hensikt å legge en ny transatlantisk kabel. Aksjekursen i Western Union falt ytterligere etter disse stadige angrepene, og Gould begynte å kjøpe opp Western Union-aksjer. Snart var han den største aksjonæren, og han overtalte styret til å kjøpe American Union for en høy pris - noe som ga Gould en pen fortjeneste. I 1881 ble han styremedlem i Western Union, og hadde kontrollen over selskapet. Han overlot mesteparten av beslutningene til president Thomas T. Eckert, og blandet seg ikke inn i driften med mindre det var snakk om konkurransemessige avgjørelser i forbindelse med rivaliserende selskaper. Den største trusselen kom fra Baltimore & Ohio Railroads telegrafi-selskap og fra Postal Telegraph. Gould skaffet seg kontroll over B&Os telegrafi-selskap i 1887 da moderselskapet var i økonomiske vanskeligheter. Samtidig inngikk han en gjensidig avtale med Postal Telegraph om bruk av linjer innenfor USAs territorium. Etter dette hadde Western Union i praksis monopol på telegrafi-tjenester i USA, og var Associated Press' eneste kommunikasjonskanal når det gjaldt telegrafi.
Personlig liv
Jay Gould giftet seg med Helen Day Miller i 1863, og de fikk seks barn sammen: George Jay (1864), Edwin (1866), Helen (1868), Howard (1871), Anna (1875) og Frank Jay (1877). De bodde i en stor bygård på hjørnet av 47th Street og Fifth Avenue i New York. I 1878 leide han landstedet Lyndenhurst av arvingene etter George Merrit, og i 1880 kjøpte han eiendommen og døpte den om til Lyndhurst. Her fikk han i 1881 bygd et enormt drivhus der han kunne koble av med en av favorittsyslene sine, nemlig å stelle med planter. Til å hjelpe seg hadde han 16 heltidsansatte bare i drivhuset, og hans orkidé-samling var ansett for å være blant USAs beste. I 1883 ble hans private yacht sjøsatt og døpt Atalanta av hans datter Helen. I 1889 døde konen Helen, og omtrent på samme tid fikk Jay Gould diagnosen tuberkulose. Han døde i sitt hjem i New York 2. desember 1892, og er gravlagt på Woodlawn Cemetery i Bronx, New York.
Arven etter Jay Gould
Før sin død overlot han kontrollen over sine eiendommer til sønnen George Jay Gould. Datteren Helen arvet Lyndhurst, og etter hennes død i 1938 overtok den yngste datteren Anna stedet. Da Anna døde i 1961, ble stedet gitt til organisasjonen National Trust for Historic Preservation som pr. 2015 eier Lyndhurst. Tettstedet Gouldsboro i Pennsylvania er oppkalt etter ham, og ligger 16 km vest for Thornhurst der garveriet Gould hadde vært medeier i lå. Hans private luksuriøse jernbanevogn ble bygd i 1888 og het - i likhet med hans yacht - Atalanta. Vognen er bevart og står utstilt i Jefferson i Texas. I 1891 brant kirken i fødebyen Roxbury ned, og Jay Gould lovte økonomisk hjelp til gjenoppbyggingen forutsatt at den nye kirken ble bygd av stein. Gould døde før byggeplanene var ferdige, men barna hans holdt farens løfte og bestemte at de ville betale for hele gjenoppbyggingsprosjektet. I 1894 ble kirken innviet og fikk navnet Jay Gould Memorial Reformed Church. Av de selskapene han eide eller ledet eksisterer fremdeles (2015): Union Pacific Railroad og Western Union.
Ettermæle
Jay Gould var en person som unngikk oppmerksomhet og media. Han skjermet privatlivet sitt og ga sjelden intervjuer. Mange av de mest nedsettende og foraktfulle karakteristikkene av ham kom fra hans mange fiender, og Gould gjorde ingenting for å forandre folks oppfatning av ham. I de siste tiårene har bildet av Gould som skruppelløs, grådig og halvkriminell aksjespekulant blitt litt mer nyansert. Noen mener at Wall Streets Mefistofeles - som noen yndet å kalle ham - ikke var noe mer kynisk og hensynsløs enn andre finans- og forretningsfolk som herjet på den tiden.
Noter
<references group='upper-alpha' />
Tonga under VM i friidrett 2022
Tonga deltok under VM i friidrett 2022 (utendørs) fra 15. til 24. juli 2022 i Eugene, Oregon i USA.
Resultater
Tonga deltok med en utøver.
Tommy Cooper
Tommy Cooper (født 19. mars 1921, død 15. april 1984) var en engelsk-walisisk komiker og magiker. Han var kjent for sin teknikk med å gjøre tryllekunster galt, selv om han faktisk var en ekte tryllekunstner.
Til tross for sin tilsynelatende evne til å aldri greie å gjennomføre en tryllekunst var Cooper medlem av Den magiske sirkel. Han var berømt for alltid å bære en rød fez på scenen, sin store kropp (1 meter og 91 cm) og sin klossete fremferd. Han hadde mange karakteristiske ansiktsuttrykk og sine standarduttrykk som "Jeg må si dere har vært et fantastisk publikum" og "Har vi tid til mer?", avlevert bare sekunder etter at han hadde gått ut på scenen. Andre standarduttrykk var "Spoon, jar, jar, spoon!!" og "Whisky, sample, sample, whisky, sample...". Hans mest berømte standarduttrykk "Just like that" har aldri vært vist på film. Han stod en gang bak sceneteppet ved starten av et tv-overført show og publikum, som visste at han var der, lo av dette før han kom frem. "Folk lo mens de stod i kø for å kjøpe billetter til showet hans" er en uttalelse ofte sitert.
Dale of Norway
Dale of Norway er en norsk tekstilbedrift etablert på Dale i Vaksdal kommune i Hordaland i 1879, som er internasjonalt anerkjent for strikkeplagg av høy kvalitet i ren ull. Dale of Norway har utviklet og tilbyr flere av Norges mest kjente tradisjonelle design i norsk ull, men har de siste årene også lansert kolleksjoner for sport og mote i myke og lette ulltyper. Siden 1956 har selskapet levert offisielle OL- og VM-gensere. Dale of Norway er av de få selskapene hvor designprosessen og strikkeproduksjonen fortsatt foregår i Norge, nemlig på hovedkontoret og den historiske fabrikken som ligger på Dale mellom Bergen og Voss. “The Living Factory Museum” og Fabrikkutsalget på Dale er åpen for besøkende hele året. Dale of Norway har konseptbutikker i Oslo, Stavanger og Quebec, og et datterselskap i USA.