cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Bjørnar Valstad
På topp etter fylte 30 år
Valstad skulle bli over 30 år før han vant sitt første verdensmesterskap. Det kom under VM i 1999 i Inverness, Skottland. Han vant den lengre klassiske distansen, ble nummer 10 på den korte og vant stafetten for Norge sammen med Tore Sandvik, Bernt Bjørnsgaard og Petter Thoresen. I 2000 vant han bronse under europamesterskapet på klassisk distanse i Ukraina. Det neste VM gikk i Tammerfors, Finland i 2001. Han ble der nummer 4 på klassisk og 24 på den korte distansen. Det norske laget vant sølv på stafetten. Valstad fikk også en seier under World Games i Akita, Japan. I 2002 gikk EM i Ungarn. Dette året vant han verdenscupen sammenlagt. Han vant der sølv på klassisk distanse. I Rapperswill, Sveits, 2003 ble han nummer to under VM på kortdistanse og nummer 6 på den klassiske. VM ble fra 2004 arrangert årlig. Det som skulle bli Valstads siste VM ble en suksess med VM-gull på langdistanse og gull i stafett. Denne gang på tremannslag sammen med Øystein Kristiansen og Jørgen Rostrup.
John Phillips
Tiden etter The Mamas And The Papas, opp- og nedturer
Phillips flyttet til London der han begynte å skrive sanger igjen. I 1973 oppmuntret Mick Jagger ham til å spille inn et nytt soloalbum som ble utgitt på Rolling Stones Records, og finansiert av Atlantic Records (RSRs distributør). Jagger og Keith Richards produserte og spilte på albumet, sammen med ex-Rolling Stone Mick Taylor og kommende Rolling Stone, Ronnie Wood. Prosjektet ble ikke fullført, Phillips' økende bruk av kokain og heroin stoppet dette. Ifølge boken E! True Hollywood Story som ble skrevet av datteren Mackenzie Phillips, sa han at han «sprøytet det inn i kroppen hvert kvarter i to år».
Han overlevde, men nesten alt annet i livet hans ble satt på vent. Flere tiår senere, i 2001, ble sporene til albumet fra 1973, Half Stoned album, utgitt som Pay Pack & Follow. Albumet er en interessant samling av vokal harmoni, country og rock 'n roll.
Leif Mæhle
Leif Magnar Mæhle (født 17. mai 1927 i Sunndal i Møre og Romsdal, død 1. september 2016 i Oslo) var fra 1969 til 1997 professor i nordisk, særlig nynorsk litteratur og nynorsk målbruk ved Universitetet i Oslo. Han var den siste professor i nordisk med særlig ansvar for nynorsk litteratur.
John Phillips
Tiden etter The Mamas And The Papas, opp- og nedturer
I 1975 ble han bedt om å skrive filmmusikken til Nicolas Roegs nye film, The Man Who Fell To Earth som David Bowie skulle spille hovedrollen i. Phillips ba Mick Taylor om hjelp, og filmen hadde premiere i 1976.
Leif Mæhle
Biografi
Han tok filologisk embetseksamen (cand.philol.) ved Universitetet i Oslo i 1952. I 1969 tok han doktorgraden med avhandlingen Vegen til varden - ein studie i Olav Aukrusts diktning. Han hadde et studieopphold i København før han ble universitetslektor i norsk ved Georg-August-Universität Göttingen. Siden var han også universitetslektor ved Lunds universitet. Han var gjesteforeleser ved en rekke europeiske og amerikanske universiteter. Mæhle var grunnlegger av og redaktør for Norsk Litterær Årbok fra 1966 til 1988. Han var også språkkonsulent ved Det norske teatret.
John Phillips
Tiden etter The Mamas And The Papas, opp- og nedturer
I tiden mellom 1978 og 1980 hadde Phillips et incestuøst forhold med datteren Mackenzie, noe hun beskrev i sin selvbiografi som ble utgitt i 2009.
Etter at Phillips i 1981 ble dømt på grunn av narkotikabruk, deltok han og datteren Mackenzie i en anti-narkotika-kampanje i media. Deltagelsen bidro til at fengselsstraffen ble gjort kortere, slik at han kun måtte sone en måned i fengsel. Etter at han ble satt fri gjenopprettet han The Mamas And The Papas sammen med datteren Mackenzie, Spanky McFarlane og Denny Doherty. Frem til han døde turnerte han med ulike kombinasjoner av gruppen. 12. januar 1988 ble The Mamas And The Papas inkludert i The Rock and Roll Hall of Fame.
Leif Mæhle
Biografi
Leif Mæhle var generalsekretær i Det Norske Videnskaps-Akademi fra 1986 til 1997 og var også medlem av Det Kongelige Norske Videnskabers Selskab.
John Phillips
Tiden etter The Mamas And The Papas, opp- og nedturer
Skilsmissen fra Waite fant sted i 1985, og i 1986 utga han selvbiografien Papa John som ble en bestseller. Han var en av låtskriverne bak The Beach Boys-sangen «Kokomo» som nådde nummer én på hitlistene i 1988.
På 1990-tallet endte stoffmisbruket, og i 1992 gjennomgikk han en levertransplantasjon. 18. mars 2001 døde John Phillips i Los Angeles av hjertesvikt. Han ble gravlagt i en krypt på Forest Cemetery, i nærheten av Palm Springs, California, der han bodde med sin fjerde kone, Farnaz. Han etterlot seg fem barn, Jeffrey, Mackenzie, Chynna, Tamerlane og Bijou, og en stor musikksamling. Hans død kom kort tid etter å ha fullført det nye albumet Phillips 66. Albumet ble utgitt posthumt i august 2001. Det ble ingen suksess.
Bosque County gasskraftverk
Bosque County gasskraftverk er et varmekraftverk i Bosque County, i delstaten Texas i det sørlige USA. Anlegget har en installert produksjonskapasitet på 598 MW fordelt på 4 turbiner, på 95–154 MW hver. Operatør er energiselskapet Bosque Power Co LLC.
Det stod ferdig utbygd i 2001. Brenselkilden er naturgass.
Erik Glosimodt
Erik Waldemar Glosimodt (født 19. desember 1881 i Kristiania, død 19. september 1921 i Trondhjem ) var en norsk arkitekt.
Glosimodt studerte først under Herman Major Schirmer ved Den kongelige Tegneskole i Kristiania og ble gjennom dette påvirket av byggeskikken på landsbygda på Østlandet. Han gikk også på Kunstakademiet i København. Som utdannet arkitekt arbeidet Glosimodt hos Ole Sverre fra 1904 til 1907. Deretter var han i København, hvor han blant annet tegnet Paladshotellet i København (med Anton Rosen). Tilbake hos Ole Sverre bidro han ved ombyggingen av Grand Hotel.
I 1911 etablerte han egen praksis i Kristiania. Han vant konkurransen om Sparebanken i Haugesund i 1913. Omtrent samtidig fikk han oppdraget med det som nok har gjort ham mest kjent: en rekke stasjoner langs Dovrebanen: Fokstua, Vålåsjø, Hjerkinn, Kongsvoll og Drivstua, alle i nasjonal stil og med barokk- og rokokkoornamentering.
Glosimodt tegnet også flere mindre stasjoner i hovedstaden, langs Holmenkollbanen og Ekebergbanen. Videre tegnet han kiosker for Narvesens Kioskkompani, for eksempel den som fortsatt står på hjørnet av Karl Johans gate og Rosenkrantz' gate.
Glosimodt omkom i Nidareid-ulykken i 1921. Etter hans død ble Erik Glosimodts legat for norske arkitekter opprettet til hans minne.
A Night at the Opera (Blind Guardian-album)
A Night at the Opera ble utgitt i 2002, og er det sjuende studioalbumet til det tyske metallbandet Blind Guardian. Det har samme tittel som Queens berømte album fra 1975.
Naprapatteamet
Naprapatteamet er en av norsk kjede innen naprapati. Kjeden ble etablert i 2005 av Fredrik Holmstrøm, Patrick Hamnøy og Aleksander Jensen.
Klinikker
Per i dag består kjeden av 14 klinikker fordelt over hele Norge:
Fylkesvei 1256
Fylkesvei 1256 går mellom Fram og Solberg i Hærland, Indre Østfold kommune.
Veien fortsetter fra Solberg som kommunal vei fram til Slora. Her er en stor parkeringsplass som særlig om vinteren er et populært utgangspunkt for skiløyper i Trømborgfjella.
Frem til 2019 hadde veien betegnelsen fylkesvei 700.
Leonid Pasternak
Leonid Osipovitsj Pasternak (også Itskhok-Lejb eller Isaak Iosifovitsj, Pasternak; russisk: Леонид Осипович Пастернак; født i Odessa,  død 31. mai 1945 i Oxford) var en russisk postimpresjonistisk kunstmaler. Han var far til forfatteren Boris Pasternak.
Biografi
Leonid Pasternak var født inn i en jødisk familie i Odessa, hvor faren arbeidet som vertshusholder. Han var den yngste av seks barn. Han begynte tidlig å tegne, men familien ga han liten støtte ettersom de fryktet at tegningen skulle komme i veien for studiene hans. Hans første kunde og sponsor var den lokale gatefeieren som begynte å kjøpe Pasternaks kunst allerede fra gutten var i syvårsalderen.
I perioden 1881–1885 studerte Pasternak ved universitetet i Moskva, først ved det medisinske fakultet, senere ved det juridiske. Til slutt bestemte han seg for å vie sitt liv til kunsten og begynte ved kunstakademiet i München, hvor han tok eksamen i 1887. Han returnerte til Russland, avtjente to års pliktmessig militærtjeneste i artilleriregimentet og begynte sin karriere som maler på heltid i 1889.
Leonid Pasternak var en av de første russiske malerne som benevnte seg selv som impresjonist. I 1880 og 1890-tallets Russland hadde en slik proklamasjon nyhetens interesse og gjorde at kunstneren fikk oppmerksomhet. Pasternak var også medlem av Peredvizjniki-bevegelsen og Mir iskusstva(kunstnerbevegelse). Han var en venn av Leo Tolstoj, bodde mange måneder i Jasnaja Poljana, og malte mange portretter av den store forfatteren. Han illustrerte også hans romaner Krig og fred og Oppstandelse. Han ble tildelt en medalje for sine illustrasjoner til Tolstojs romaner under Verdensutstillingen i Paris i 1900.
ExxonMobile Beaumont gasskraftverk
Må ikke forveksles med Goodyear Beaumont gasskraftverk i samme fylke.
Leonid Pasternak
Biografi
Pasternak ble valgt til medlem av Det keiserlige kunstakademiet i (1905), og han var også lærer ved Moskvas skole for maling, arkitektur og billedhogging.
ExxonMobile Beaumont gasskraftverk
ExxonMobile Beaumont gasskraftverk er et varmekraftverk i Jefferson County, i delstaten Texas i det sørlige USA. Anlegget har en installert produksjonskapasitet på 668 MW fordelt på 10 turbiner, på inntil 10–163 hver. Operatør er energiselskapet ExxonMobil, og det er tilknyttet et oljeraffineri.
Leonid Pasternak
Biografi
I 1921 hadde Pasternak behov for en øyeoperasjon og denne skulle utføres i Berlin. Han reiste dit sammen med sin kone og to døtre, mens de to sønnene, Boris og Alexander, ble igjen hjemme. Etter operasjonen bestemte han seg for ikke å returnere til Russland. Han ble værende i Berlin inntil han måtte flykte fra det nasjonalsosialistiske Tyskland i 1938. Han slo seg ned i Oxford i England og bodde der til sin død 31. mai 1945.
ExxonMobile Beaumont gasskraftverk
Kraftverket består av to sammenslåtte anlegg, Baytown Refinery og Baytown Turbine, begge tilknyttet raffineriet.
Det stod ferdig utbygd i 1967–1978, og deretter utvidet i to steg fram til 2005. Brenselkilden er naturgass, og unntaksvis fyringsolje.
Direktorium
Direktorium er et latinsk ord avledet av dirigere. Brukt om regjeringsråd eller lignende særlig etter revolusjon (for eksempel den franske) og statskupp. Fra senmiddelalderen ble det brukt for liturgisk rettledning.
Kritiser Lin, kritiser Konfucius
Kritiser Lin (Biao), kritiser Konfucius (批林批孔运动, Pī Lín Pī Kǒng Yùndòng) var en politisk kampanje startet av Mao Zedongs fjerde hustru Jiang Qing, og som varte fra 1973 til 1974 under kulturrevolusjonen i Folkerepublikken Kina. Den ble presentert som en utvidelse av den allerede pågående anti-Lin Biao-kampanjen, men hensikten var egentlig å angripe daværende statsminister Zhou Enlai. Kampanjen var mislykket; Zhou klarte å holde seg på sin stilling og klarte også å hente tilbake gamle støttespillere som Deng Xiaoping til sentrale poster i Zhongnanhai.
Akademikere som Yang Rongguo knyttet Lin Biao og andre utrenskede ledere til konfucianismens politiske tankegods, og anklaget dem for å underligge hans filosofi. Lins påståtte forræderi ble knyttet til kommunismens fremstilling av Konfucius' historiske forræderi av folket. For det ble hevdet at Konfucius hadde forsøkt å stå imot historiens tidevann ved å opprettholde verdiene ved det vestlige Zhou-dynastiets slavehold.
Til tross for sine arkaiske allegorier var det temmelig åpenbart for de medvirkende at det her gjaldt å ramme statsminister Zhou Enlai, som skulle være involvert i forsøk på stå imot historiens tidevannsstrøm ved å få avsporet kulturrevolusjonen.
Botet
Botet er et type mønster på hesten. Er hesten botet har den store eller mindre flekker av en mørkere farge. Svart og hvitt botet er det vanligste.
Horndykker
Horndykker (Podiceps auritus) er en limnisk art i dykkerfamilien (Podicipedidae). Horndykkeren blir 31-38 cm lang med et vingespenn på 46-55 cm.
Beskrivelse
Det er en andeaktig fugl med skarlagensfargede øyne og et rett, sort nebb som har hvit tupp om sommeren. Den ligger høyt i vannet.
Inndeling
Inndelingen følger HBW Alive og er i henhold til Llimona et al. (2017). Norske navn på artene følger Norsk navnekomité for fugl og er i henhold til Syvertsen et al. (2008). Norske navn i parentes er ikke offisielle navn, men kun en midlertid beskrivelse (i påvente av et offisielt navn).
Francesco Redi
Lege
Etter fullført legeutdannelse gikk han i tjeneste hos Colonna-familien i Roma og var privatlærer i deres hushold i fem år. I 1654 dro han til Firenze. Der han var livlege for erkehertugene Ferdinand II og Cosimo III. I 1666 ble Redi utnevnt til førstelege og bestyrer av det statlige apoteket («spezeria») av storhertug Ferdinand II, en stilling som han beholdt under Cosimo III. Han tilbrakte derfor en stor del av tida ved hoffet, og er i likhet med Galileo et eksempel på sin tids hoff- og vitenskapsmenn.
Medisinsk forskning
Hans fagfilosofi var bygd på hippokratiske idealer, og han la vekt på å forebygge sjukdom gjennom en balansert diett og naturlige midler. Han er en av grunnleggerne av eksperimentell biologi, og han var delaktig i en av 1600-tallets største medisinske funn: oppdagelsen av midd som årsak til skabb. Hans første vitenskapelige publikasjon, i 1664, «Osservazioni intorno alle vipere», omhandlet slangebitt.
For ettertida er Redi mest kjent for eksperimenter som bidro til at forestillingen om abiogenese (Generatio spontanea, spontan forplantning) seinere ble forkasta. Helt sia Aristoteles var den rådende oppfatninga at mark og andre organismer oppsto spontant av råtnende kjøtt. I et av sine eksperimenter tok Redi tre krukker med kjøtt. Én ble forsegla, en annen holdt åpen, og den tredje ble dekt med et klede. I den åpne krukka kom det mark, men ikke i den forsegla. I den tredje viste marken seg på kledet. Han fortsatte eksperimentet ved å samle opp larvene, som seinere ble omdanna til vanlige fluer. Når han la døde fluer og larver i ei forsegla krukke, ble det ikke danna ny mark. Gjorde han det samme med levende fluer, ble det imidlertid ny mark.
Redi beskrev eksperimentet utførlig i sitt skrift Esperienze intorno alla generazione degl'insetti. Blant hans vitenskapelige skrifter inngår også f.eks. Consulti medici.
Innsats som litterat
I tillegg til sin praksis som lege og kirurg, og sin medisinske forskning, fant han også tid til litterært arbeid. Han var et aktivt medlem av en rekke litterære akademier, og som medlem av Crusca bidro han til forberedelsen av akademiets hovedløft Vocabolario som kom til å bety mye for det italienske språk.
Lars Daniel Krutzkoff Jacobsen
Lars Daniel Krutzkoff Jacobsen (født 11. desember 1962 i Trondheim) er en norsk filmskaper. I 2003 vant han pris for kortfilmen Fremragende timer under Filmfestivalen i Berlin og Robert De Niros Tribeca Film Festival. Han regisserte også åtte kortere «thrash-filmer» før han laget langfilmen 5 løgner i 2007, hvor han selv hadde manus. På rollelisten sto blant andre Pia Tjelta og Jon Skolmen. Samme år ble Krutzkoff Jacobsen kåret av VG som årets filmtalent.
Lars Daniel Krutzkoff Jacobsen har siden gjort novellefilmen Polmak i Tana, med premiere på Tromsø Internasjonale Filmfestival i 2009 og spillefilmen De umoralske, som hadde verdenspremiere under Toronto Internasjonale Filmfestival høsten 2013. De umoralske hadde norsk kinopremiere våren 2014. Filmen fikk svært blandete kritikker.
Han har over flere år undervist i filmmanusskriving på litteraturstiftelsen Volapük i Oslo og vært gjestelærer flere perioder på Nordland Kunst- og Filmfagskole i Kabelvåg.
Bakgrunn og utdannelse
Krutzkoff Jacobsen var regiassistent på Oslo Nye Teater i flere år. Han har grunnfag i kunsthistorie fra Universitetet i Oslo. Han har også vært aktiv som lokalpolitiker i Oslo og sittet i sentralstyret til Norsk Målungdom. Han har fungert som fast kronikør for avisen Blikk og de prostituertes tidsskrift, Albertine.
Krutzkoff Jacobsen har dessuten bakgrunn som programsekretær i NRK radio og fjernsyn, der han jobbet i syv år. Her jobbet han blant annet for programposten «Sånn er livet» i P2, hvor han skapte en rekke radiomontasjer.
R. W. Miller kraftverk
R W Miller kraftverk er et varmekraftverk i Palo Pinto County, i delstaten Texas i det sørlige USA. Anlegget har en installert produksjonskapasitet på 574 MW fordelt på 5 turbiner, på 66 – 200 MW hver. Operatør er energiselskapet Brazos Electric Power Corp.
Det stod ferdig utbygd i 1968–1994. Brenselkilden er naturgass, og unntaksvis fyringsolje i de eldste blokkene.
Molekyl
Et molekyl er en elektrisk nøytral enhet som består av minst to atomer. Atomene deler ett eller flere par av elektroner i sterke kovalente bindinger. Som hovedregel er det bare ikke-metaller som danner denne bindingstypen.
Det første slaget ved Bull Run
Det første slaget ved Bull Run, også kjent som det første slaget ved Manassas (navnet brukt av de konfødererte styrkene og fremdeles brukt i sørlige USA), var det første større slaget i den amerikanske borgerkrigen. Slaget fant sted 21. juli 1861, to måneder etter krigens utbrudd.
Molekyl
Et molekyl kan bestå av to like atomer som for eksempel oksygengass (O2) eller av ulike atomer som for eksempel vann (H2O) som består av to hydrogenatomer og ett oksygenatom.
Det første slaget ved Bull Run
Ved byen Manassas avanserte unionshæren under ledelse av brigadegeneral Irvin McDowell inn i Virginia mot elven Bull Run for å erobre konføderasjonens hovedstad Richmond. Den konfødererte hæren ledet av generalene P.G.T. Beauregard og Joseph E. Johnston møtte McDowells hæren ved elven Bull Run der et storslag ble startet. De konfødererte vant til slutt slaget etter det harde slaget som raste gjennom hele dagen.
Slaget ble utkjempet av cirka 32 230 soldater på sørstatssiden og 28 450 på nordstatssiden, men begge hærene var lite vant md virkelig krig og dårlig organisert. Antallet døde, sårede og savnede utgjorde knapt 1 982 for sørstatshæren og 2 896 for nordstatshæren, til sammen 4 878 hvorav opptil 850 drepte. På det tidspunktet virket tapene voldsomme, men ingenting i sammenligning med mange senere slag i krigen.
Molekyl
Molekyler finnes også i form av makromolekyler, som for eksempel proteiner og DNA. I mange tilfeller er det vanskelig å bruke den enkle definisjonen på molekyler når en har med makromolekyler å gjøre, idet en naturlig molekylær enhet egentlig består av flere subenheter med tilstrekkelig mange svake bindinger til å holde dem sammen i en mer eller mindre permanent enhet, som mister sin naturlige funksjon dersom en forsøker å skille subenhetene fra hverandre.
Det første slaget ved Bull Run
Bakgrunn
Brigadegeneral Irvin McDowell ble utnevnt av president Abraham Lincoln til å lede Army of Northeastern Virginia. Da han først hadde tiltrådt stillingen, ble McDowell trakassert av utålmodige politikere og borgere i Washington som ønsket å se en rask seier på slagmarken over den konfødererte hæren i det nordlige Virginia. Men McDowell var bekymret for den uprøvde tilstanden i hæren. Han ble forsikret av president Lincoln, «dere er grønne, det er sant, men de er også grønne. Dere er alle grønne.» Mot bedre viten, satte McDowell i gang felttoget. 16. juli 1861 forlot generalen Washington med den største feltarméen som på det tidspunktet var blitt samlet på det nordamerikanske kontinent, rundt 35 000 menn (effektivt 28 452). McDowells plan var å bevege seg vestover i tre kolonner og gjøre et avledningsangrep på den konfødererte linja ved Bull Run Creek med to kolonner, mens den tredje beveger seg rundt Konføderasjonens høyre flanke mot sør, avskjærer jernbanen til Richmond og true ryggen til opprørshæren. Han antok at de konfødererte ville bli tvunget til å oppgi Manassas Junction og trekke seg tilbake til Rapphannock-elva, den neste forsvarslinja i Virginia som ville lette trykket på den amerikanske hovedstaden. Konføderasjonens Army of the Potomac (effektivt 21 883 ) under P.G.T. Beauregard hadde slått leir i nærheten av Manassas Junction, rundt 40 km fra den amerikanske hovedstaden. McDowell planla å angripe denne tallmessig underlegne fiendtlige hæren, mens generalmajor Robert Pattersons 18 000 menn møtte Johnston's styrke, Army of the Shenandoah med 8884 (effektivt) forsterket av generalmajor Theophilus H. Holmes' brigade på 1465, og skulle forhindre dem fra å forsterke Beauregard. Etter to dagers sakte marsjering i trykkende varme, fikk unionshæren hvile seg i Centreville. McDowell reduserte størrelsen på hæren sin til omtrent 30 000 ved å sende brigadegeneral Theodore Runyon med 5000 menn for å beskytte hærens rygg. I mellomtiden lette McDowell etter en måte å gå rundt Beauregard som hadde trukket opp sine linjer langs Bull Run. 18. juli sendte unionskommandanten en divisjon under brigadegeneral Daniel Tyler som skulle passere Konføderasjonens høyre (sørøstlige) flanke. Tyler ble trukket inn i slaget ved Blackburn's Ford over Bull Run og kom seg ikke videre.
Molekyl
Molekylgeometri
Molekyler har en likevektstilstand med hensyn til geometri (bindingslengde og vinkler). De oscillerer med vibrasjon og rotasjon stadig omkring likevektstilstanden. Et rent stoff består av molekyler med samme gjennomsnittlige geometriske struktur. Den kjemiske formelen og strukturen til et molekyl er de to viktigste faktorene for de kjemiske egenskapene, spesielt reaktivitet. Isomerer deler kjemisk formel, men har normalt svært ulike kjemiske egenskaper på grunn av deres ulike strukturer. Stereoisomerer, en spesiell variant av isomerer, kan ha svært like fysiokjemiske egenskaper og samtidig svært ulike biokjemiske aktiviteter.
Det første slaget ved Bull Run
Bakgrunn
McDowell ble mer frustrert og besluttet seg for å angripe de konføderertes venstre (nordvestlige) flanke i stedet. Han planla å angripe med brigadegeneral Daniel Tylers divisjon ved Stone Bridge på Warrenton Turnpike og sende divisjonene til brigadegeneralene David Hunter og Samuel P. Heintzelman over Sudley Springs Ford. Herfra kunne disse divisjonene marsjere inn i de konføderertes rygg. Brigaden til oberst Israel B. Richardson (Tylers divisjon) skulle trakassere fienden ved Blackburn's Ford og forhindre dem fra å ødelegge hovedangrepet. Patterson skulle binde styrkene til Johnston i Shenandoah Valley slik at forsterkninger derfra ikke kunne nå området. Selv om McDowell hadde kommet opp med en teoretisk sett fornuftig plan, hadde den noen svakheter: Det var en plan som krevde synkronisert utførelse av styrkebevegelser og angrep, evner som ennå ikke hadde blitt utviklet i den unge arméen, den stolte på handlingene til Patterson som han til slutt ikke klarte å utføre og, til slutt, McDowell hadde ventet lenge nok til at Johnstons styrke i Shenandoah klarte å borde togene ved Piedmont Station og skyndte seg til Manassas Junction for å forsterke Beauregards menn.
Forsvarsmedaljen
Forsvarsmedaljen er en norsk militær medalje, som ble innstiftet 1. mai 1982. Den deles ut av Forsvarssjefen for langvarig tjeneste i det norske Forsvaret.
Tildeling
Forsvarsmedaljen tildeles militært og sivilt personell som har tjenestegjort i Forsvaret i til sammen 25 år. For hvert femte år etter dette får mottakeren en stjerne. Mottakeren kan få opptil tre stjerner.
Etter en endring av statuttene 12. oktober 2005 kan Forsvarsmedaljen tildeles områdesjefer i Heimevernet etter 10 års tjeneste.
Medaljen kan også tildeles for annet enn lang tjeneste. Ved endring av statuttene i 2011 ble det bestemt at medaljen også kan tildeles «norske og utenlandske personer i og utenfor Forsvarets organisasjon som på en fortjensfull [sic] måte har bistått det norske forsvar.»
Utforming
Medaljen er rund med en diameter på 33 millimeter og er i sølvfarget metall. Adversen har tre sverd plassert ved siden av hverandre, pekende oppover. Reversen har teksten «FORSVARET • FOR FORTJENESTER •». Båndet er rødt med en loddrett fire millimeter bred sølvstripe midt på.
Det første slaget ved Bull Run
Bakgrunn
19. og 20. juli forsterket betydelige styrker de konfødererte linjene bak Bull Run. Johnston ankom med hele sin hær, med unntak av styrkene til brigadegeneral Edmund Kirby Smith som fremdeles var på vei. De fleste av de nyankomne ble plassert i nærheten av Blackburn's Ford, og Beauregards plan var å angripe derfra nordover mot Centreville. Johnston, den øverste offiseren, godkjente planen. Dersom begge arméene hadde kunnet utføre sine planer samtidig, ville det ha ført til en samtidig bevegelse mot klokka mens de angrep hverandres venstre flanker.
Slaget
Morgenen den 21. juli kl 02.30 sendte McDowell divisjonene til Hunter og Heintzelman (rundt 12 000 menn) fra Centreville. De marsjerte sørvestover på Warrenton Turnpike og så nordvestover mot Sudley Springs. Tylers divisjon (rundt 8000) marsjerte direkte mot Stone Bridge. De uerfarne enhetene utviklet umiddelbart logistiske problemer. Tylers divisjon blokkerte fremrykningen til hovedkolonnen på Turnpike. Denne hovedkolonnen som skulle omgå de konfødererte styrkene hadde oppdaget at ankomstveiene til Sudley Springs ikke var gode nok, de var lite mer enn en kjerrevei noen steder, og begynte ikke å krysse Bull Run før 09.30. Tylers menn nådde Stone Bridge rundt 06.00.
Richardsons brigade skjøt noen få artillerirunder over Mitchell's Ford på de konføderertes høyre flanke kl 05.15. Noen av disse traff Beauregards hovedkvarter i Wilmer McLean-huset mens han spiste frokost. Dette advarte ham om det faktum at hans offensive slagplaner hadde blitt ødelagt. Likefullt beordret han avledningsangrep nordover mot Unionens venstre flanke ved Centreville. Klønete ordrer og dårlig kommunikasjon forhindret at de ble utført. Selv om han hadde tenkt at brigadegeneral Richard S. Ewell skulle lede angrepet, fikk Ewell kun ordre om å «stoppe... klar til å rykke fremover på et øyeblikks melding.» Brigadegeneral David Rumph Jones var ment å skulle angripe til støtte for Ewell, men oppdaget at han rykket fremover alene. Holmes skulle også støtte, men fikk ikke ordrer i det hele tatt.
Evans fikk snart forsterkninger fra to andre brigader under brigadegeneral Barnard Elliott Bee jr og oberst Francis S. Bartow som hevet styrken på flanken til 2800 menn. De lyktes i å forsinke Hunters fremste brigade (brigadegeneral Ambrose Burnside) i dens forsøk på å krysse Bull Run og rykke frem over Young's Branch ved den nordlige enden av Henry House Hill. En av Tylers brigadekommandanter, oberst William Tecumseh Sherman, krysset et ubevoktet vadested og angrep den høyre flanken til de konfødererte forsvarerne. Dette overraskelsesangrepet, sammen med presset fra Burnside og major George Sykes, gjorde at den konfødererte linja kollapset kort tid etter 11.30 og sendte dem i en kaotisk retrett til Henry House Hill.
Mens de trakk seg tilbake fra sine stillinger på Matthews Hill, fikk restene av Evans', Bees og Bartows kommandoer noe dekning fra kaptein John D. Imboden og hans batteri på fire 6-punds kanoner som holdt tilbake Unionens fremrykning mens de konfødererte forsøkte å gruppere seg på Henry House Hill. Der ble de møtt av generalene Johnston og Beauregard som akkurat hadde ankommet fra Johnstons hovedkvarter ved M. Lewis Farm, «Portici». Heldigvis for Konføderasjonen prøvde ikke McDowell å utnytte fremgangen, presse videre og forsøke å ta det strategiske området umiddelbart. Han valgte i stedet å bombardere høyden med batteriene til kapteinene James B. Ricketts og Charles Griffin fra Dogan's Ridge.
Oberst Thomas J. Jacksons brigade fra Virginia kom opp for å støtte de uorganiserte konfødererte rundt 12.00, fulgt av oberst Wade Hampton og hans styrker, samt oberst J.E.B. Stuarts kavaleri. Jackson plasserte sine fem regimenter på motsatt bakke av høyden der de ble skjult fra direkte ildgivning, og klarte å samle 13 kanoner for den defensive linja som han plasserte på toppen av høyden. Da kanonene skjøt, gjorde rekylen at de beveget seg ned på baksiden av den motsatte bakken hvor de trygt kunne lades på nytt. Imens beordret McDowell at batteriene til Ricketts og Griffin skulle bevege seg ned fra Dogan's Ridge til høyden for nær infanteristøtte. Deres 11 kanoner gikk inn i en intens artilleriduell over 270 meter mot Jacksons 13. I motsetning til mange trefninger i borgerkrigen, hadde det konfødererte artilleriet en fordel her. Unionskanonene var ikke innenfor rekkevidden til de konfødererte glattborede, og de stort sett riflede kanonene på Unionens side var ikke effektive på så kort rekkevidde. Mange skudd ble skudd over deres mål.
En av de falne i artilleriduellen var Judith Carter Henry, en 85 år gammel invalid enke som ikke var i stand til å forlate sitt soverom i Henry House. Da Ricketts begynte å motta riflebeskytning, konkluderte han med at det kom fra Henry House og vendte sine kanoner mot bygningen. En granat som gikk gjennom soveromsveggen rev av en av enkens føtter og påførte henne flere skader som hun senere døde av samme dag.
«Fienden driver oss tilbake,» ropte Bee ut til Jackson. Jackson som var en tidligere offiser i US Army og professor ved Virginia Military Institute skal ha svart, «da, sir, vil vi gi dem bajonetten.» Bee oppmuntret sine egne styrker til å samle seg på nytt ved å rope «der står Jackson som en steinmur («stone wall»). La oss bestemme oss for å dø her, og vi vil seire. Følg meg.» Bees uttalelse og formål er kontroversielt og kunne ikke bekreftes siden han ble dødelig såret nesten umiddelbart etter at han snakket og ingen av hans underordnede offiserer skrev rapporter om slaget. Major Burnett Rhett, stabssjefen til general Johnston, hevdet at Bee var sint for at Jackson ikke umiddelbart kom til Bees og Bartows brigaders unnsetning mens de var under hardt press. De som hevder denne meningen tror at Bees uttalelse var ment å være fornærmende: «Se på Jackson som står der som en steinmur!» Artillerikommandanten Griffin bestemte seg for å flytte to av sine kanoner til den sørlige enden av linja i håp om å beskyte de konfødererte fra flanken. Rundt kl. 15.00 ble disse kanonene stormet av 33rd Virginia som var utstyrt med blå uniformer, noe som fikk Griffins kommandant, major William Farquhar Barry, til å ta dem for unionsstyrker og beordret Griffin om ikke å skyte på dem. Salver på kort hold fra 33rd Virginia og Stuarts kavaleriangrep mot flanken til 11th New York som støttet batteriet, drepte mange av kanonmannskapene og spredte infanteriet. Jackson dro fordel av suksessen og beordret to regimenter til å angripe Ricketts kanoner, og de ble også tatt. Da ytterligere føderalt infanteri gikk inn i kampene, skiftet kanonene eiere flere ganger.
Erobringen av unionskanonene vendte slagets gang. McDowell hadde tatt med seg 15 regimenter inn i kampene på høyden, og hadde dermed dobbelt så mange soldater, deltok aldri mer enn to regimenter i kampene samtidig. Jackson fortsatte å presse fremover og fortalte soldatene til 4th Virginia, «spar deres skudd til de kommer innenfor 50 meter! Skyt så og gi dem bajonetten! Og når dere angriper, skrik som galne!» For første gang hørte unionsstyrkene den skremmende lyden av opprørsskriket. Rundt kl. 16.00 ble de siste unionsstyrkene presset av Henry House Hill av et angrep fra to regimenter fra oberst Philip St. George Cockes brigade. Mot vest ble Chinn Ridge okkupert av oberst Oliver O. Howards brigade fra Heintzelmans divisjon. To konfødererte brigader som akkurat hadde ankommet fra Shenandoah Valley, oberst Jubal A. Earlys og brigadegeneral Edmund Kirby Smiths (ledet av oberst Arnold Elzey etter at Smith ble såret), knuste Howards brigade, også kl. 16.00.
Retretten gikk relativt rolig for seg frem til krysningen av Bull Run, men den var dårlig håndtert av unionsoffiserene. En unionsvogn tippet over av artilleribeskytning på en bro over Cub Run Creek og skapte panikk i McDowells styrke. Mens soldatene strømmet ukontrollert mot Centreville og kastet sine våpen og utstyr, beordret McDowell oberst Dixon S. Miles' divisjon til å fungere som bakstyrke, men det ble umulig å samle hæren før den var rett utenfor Washington. I uordenen som fulgte ble hundrevis av unionssoldater tatt til fange. En rike eliten fra Washington i nærheten, inkludert kongressmenn og deres familier, forventet en lett unionsseier og hadde kommet på piknik for å se slaget. Da unionshæren ble drevet tilbake i full uorden, ble veiene til Washington blokkert av panikkslagne sivile som forsøkte å flykte i sine vogner.
Siden deres samlede hær også stod svært uorganisert tilbake, utnyttet ikke Beauregard og Johnston til fulle sin fordel, til tross for oppfordring fra president Jefferson Davis som hadde ankommet på slagmarken for å se unionssoldatene trekke seg tilbake. Et forsøk fra Johnston til å avskjære unionsstyrkene fra sin høyre flanke med brigadene til brigadegeneralene Milledge L. Bonham og James Longstreet mislyktes. De to kommandantene kranglet med hverandre, og da Bonhams menn ble beskytt av artilleri fra Unionens bakre styrker og oppdaget at Richardsons brigade blokkerte veien til Centreville, kalte han tilbake forfølgelsen.
Etterspill
Unionens tapstall var 460 døde, 1124 sårede og 1312 savnede eller tatt til fange, mens de konføderertes var 387 døde, 1582 sårede og 13 savnede. Blant de siste var oberst Francis S. Bartow som var den første konfødererte brigadekommandanten som ble drept i borgerkrigen. General Bee var dødelig såret og døde dagen etter.
Unionens styrker og sivile fryktet at de konfødererte styrkene skulle rykke frem mot Washington, DC, mens svært lite stod i deres vei. 24. juli steg professor Lowe opp i «Enterprise» for å observere de konføderertes bevegelser i og rundt Manassas Junction og Fairfax. Han ble forsikret om at der ikke var bevis for at opprørsstyrker samlet seg, men han ble tvunget til å lande i fiendtlig territorium. Det var først over midnatt at han ble reddet og kunne rapportere til hovedkvarterene. Han rapporterte at han observerte "fornyet selvtillit" hos Konføderasjonsstyrkenes kommandanter.
Nordstatenes offentlighet var sjokkert over det uventede tapet i et slag hvor det ble forventet en lett seier. Begge sider innså raskt at krigen kunne blir lengre og mer brutal enn de hadde trodd. 22. juli skrev president Lincoln under på et vedtak som sørget for innrulleringen av 500 000 menn for opp til tre års tjeneste.
Beauregard ble regnet som helten i slaget og forfremmet den dagen til general i konføderasjonshæren. Stonewall Jackson, kanskje den viktigste taktiske bidragsgiveren til seieren, fikk ingen spesiell anerkjennelse, men fortsatte og fikk ære i sitt Shenandoah-felttog i 1862. Irvin McDowell fikk mesteparten av skylden for Unionens nederlag og ble snart erstattet av generalmajor George B. McClellan som ble utnevnt til øverstkommanderende over alle unionsarméene. McDowell var også tilstede og fikk betydelig skyld for nederlaget til generalmajor John Popes Army of Virginia for general Robert E. Lees Army of Northern Virginia tretten måneder senere i det andre slaget ved Bull Run. Patterson ble også fjernet fra ledelsen.
Navnet på slaget har vært omstridt siden 1861. Unionshæren gav slagene ofte etter betydelige elver og bekker som spilte en rolle i kampene. Konføderasjonen gav dem ofte navn etter nærliggende landsbyer og gårder. US National Park Service bruker det konføderert-inspirerte navnet (Manassas) for sitt minnesmerke, men unionsnavnet (Bull Run) er også brukt mye i populærlitteraturen.
Forvirring på slagmarken på grunn av slagflaggene, særlig likheten mellom Konføderasjonens «Stars and Bars» og Unionens «Stars and Stripes» førte til at Konføderasjonens slagflagg ble adoptert. Dette ble etterhvert det mest populære symbolet for Konføderasjonen og delstatene i sør generelt.
Gråstrupedykker
Gråstrupedykker (Podiceps grisegena) er en limnisk art i dykkerfamilien (Podicipedidae). Den er en utmerket svømmer, og lever av fisk som den forfølger under vannet.
Arten er en nykommer i Norge hva hekking angår, og kun et fåtall par hekker i Troms. I vinterhalvåret, fra september til april, er arten vanlig langs store deler av norskekysten nord til Troms, med større konsentrasjoner blant annet på Lista, Jæren og spesielt i langgrunne områder med sandbunn langs kysten fra Sunnmøre til Trøndelag.
Beskrivelse
Gråstrupedykker blir cirka 40–50 cm lang og nominatformen veier 550–1 000 g, mens P. g. holbollii kan veie 640–1 616 g. Den har svart overside, hvit underside og gråhvite vinger. Det er eneste dykkerfugl med heldekkende sort hette, fra nebbroten og over issen til ned i nakken. Strupen, øredekkerne og kinnene er grå, mens halsen og øverste delen av brystet er rustrødt.
Inndeling
Inndelingen følger HBW Alive og er i henhold til Llimona et al. (2017). Norske navn på artene følger Norsk navnekomité for fugl og er i henhold til Syvertsen et al. (2008). Norske navn i parentes er ikke offisielle navn, men kun en midlertid beskrivelse (i påvente av et offisielt navn).
Hekking
Det hender at gråstrupedykker hekker i kolonier men det er ikke vanlig. Paret bygger sammen et reir av vannplanter som rykkes løs fra  bunnen av vannet. Eggene legges i mai og juni og de nylagde eggene er hvite. Gråstrupedykkeren legger fra 3 til 5 egg. Paret bytter om å  ruge eggene, som ruges i fra 22 til 25 døgn. Ungene er flyvedyktige når de er mellom 56 til 70 døgn gamle.
Bengshan
Bengshan (kinesisk: 蚌山区; pinyin: Bèngshān Qū) er et bydistrikt i byprefekturet Bengbu i provinsen Anhui i Folkerepublikken Kina. Det har et folketall på 220 000.
Administrative enheter
Subdistriktene Tianqiao (天桥街道), Qingnian (青年街道), Wei'er-gaten (纬二路街道), Huangzhuang (黄庄街道), Hongyecun (宏业村街道)
Kommunene Xuehua (雪华乡), Yanshan (燕山乡)
McMurdo-sundet
McMurdo-sundet er en viktig innfallsport til det antarktiske kontinentet. Flere antarktisekspedisjoner har hatt sine baser ved McMurdo-sundet, blant andre Robert F. Scott og Ernest Shackleton. Inntil sundet, på Rossøya, ligger også Antarktis' største samfunn, den amerikanske forskningsstasjonen McMurdo Station.
Heinz Guderian
Tidlig liv
Guderian kom fra en offisersslekt, og faren var prøyssisk general. Fra 1901 til 1907 studerte han ved forskjellige kadettskoler. Han sluttet seg til hæren i 1908 i den 10. hannoverske jegerbataljonen kommandert av hans far. I 1911 sluttet Guderian seg til den 3. telegrafbataljonen i hærens signalkorps.
Første verdenskrig og mellomkrigstiden
Under den første verdenskrig gjorde han tjeneste som signaloffiser og senere ved Tysklands generalstab. Erfaringene fra denne krigen var avgjørende for hans senere synspunkter, blant annet problemene ved statisk krigføring og fordelene med gode radiokommunikasjoner.
Etter krigen forble Guderian i den nylig omorganiserte tyske hæren Reichswehr som ble etablert som følge av Versaillestraktaten. Her spesialiserte han seg på motorisert krigføring. Guderian snakket flytende fransk og engelsk, og studerte blant andre de britiske teoretikerne innen manøverkrigføring, J.F.C. Fuller og B.H. Liddell Hart, som han oversatte til tysk. Guderian var også interessert i skriftene til den unge franske offiseren Charles de Gaulle. I løpet av denne tiden utviklet Guderian seg til en av Tysklands fremste teoretikere innen denne form for krigføring.
I årene 1936–37 skrev han boken Achtung – Panzer! hvor han forklarer sine teorier om hvilken rolle stridsvogner og fly skal kunne spille i moderne krigføring. De panserstyrkene han skapte, skulle bli kjernen i de tyske stridskreftene under andre verdenskrig og det sentrale element i den stridsformen som ble kjent som blitzkrieg. Fortsatt fram til vår tid er hans teoretiske bidrag på dette området, samt hans taktiske disposisjoner i felt, emner for studier ved høyere militær utdanning.
Andre verdenskrig
Under andre verdenskrig tjente han først som sjef for XIX armékorps i den tyske og sovjetiske invasjonen av Polen i 1939 og slaget om Frankrike i 1940. Han ble forfremmet til generaloberst og kommanderte pansergruppe 2, som senere ble omdøpt til 2. panserarmé, under felttoget mot Sovjetunionen i 1941. Guderians fremragende kunnskaper i panserkrigføring var sterkt medvirkende til at invasjonen hadde stor fremgang i begynnelsen. Hans såkalte Panzerarmée Guderian avanserte så raskt mot Smolensk og Moskva at han ble kalt for «Schneller Heinz» («Raske Heinz»). Guderian hadde forhåpninger om å bli den som skulle innta Moskva, men styrkene hans ble stanset like foran bygrensen. Da sovjeterne satte inn en motoffensiv, tok Guderian til orde for en tysk retrett. En konflikt med Günther von Kluge førte til at Guderian ble fratatt sin kommando og overført til reserven ved Hærens overkommando (Oberkommando des Heeres).
Den 1. mars 1943 kunne han igjen tre inn i de aktive offiserenes rekker, da han ble utnevnt til generalinspektør for panserstyrkene. Attentatet mot Hitler den 20. juli 1944 førte til store omrokeringer i generalstaben, foruten mange arrestasjoner. Hitler ønsket en generalstabssjef han visste ville vise ham betingelsesløs lojalitet, og utnevnte Guderian til stillingen den 21. juli. Guderian begynte sin gjerning med å kreve avskjedigelsen av enhver offiser som ikke helhjertet støttet nasjonalsosialismens idealer, og forlangte at hans kolleger i generalstaben skulle komme med lojalitetserklæringer overfor Hitler. Guderian satt dessuten i hærens æresdomstol, sammen med blant andre Gerd von Rundstedt og Wilhelm Keitel, som avskjediget hundrevis av offiserer som var mistenkt for å ha vært delaktige i attentatet og kuppforsøket mot Hitler. Dermed kunne offiserene overlates til Roland Freislers Volksgerichtshof, som deretter dømte de fleste av dem til døden.
Guderians utnevnelse til generalstabssjef ble mislikt av mange av hans generalstabskolleger, som mente at Guderian manglet forståelse for strategiske spørsmål, foruten at hans fokus var for ensidig rettet mot panservåpenets operasjoner. Deres frykt skulle vise seg ubegrunnet, for Guderian fikk i realiteten minimal innflytelse på taktiske og strategiske anliggender. Hans eneste ansvarsområde var også krigen på Østfronten. Han vant likevel ikke sine kollegers tillit, og det ble snart klart at han heller ikke hadde Hitlers tillit, noe som totalt sett betydde at han ikke kunne fungere som noen effektiv generalstabssjef.
Mot slutten av krigen kom Guderian alvorlig på kant med Hitler. Han ble fritatt for tjenesten den 28. mars 1945 etter en voldsom krangel med Hitler, hvor denne nektet Guderian å foreta en ønsket omgruppering for å sikre forsvaret av Berlin. Mot slutten av krigen hadde Guderian protestert stadig mer åpent og frittalende overfor det han kalte Hitlers «strutsestrategi». Særlig mislikte Guderian diktatorens fornektelse av realitetene på Østfronten, som stadig rykket nærmere hovedstaden.
GAU-8 Avenger
GAU-8 er en gatlingkanon fra amerikanske General Electric med kaliber på 30 mm. Den ble utviklet for å monteres i Fairchild-Republic A-10 Thunderbolt II, hvor hele flyet var bygget rundt den kraftige 30 mm GAU-8. Flyet ble tatt fram spesielt for å bekjempe sovjetiske stridsvogner.
Historie
Fairchild allierte seg med General Electric for å bygge en prototype av et fly for et program kalt A-X (forkortelse for Attack Experimental) fra midten av 1960-tallet. Dette ble senere kalt A-10. GE tok fram en svært mye kraftigere versjon av den gamle M61 Vulcan i 30 mm kaliber. Flyprøvene viste at A-10 var et bedre fly enn konkurrentene, og endte opp med å vinne prøvene i 1972. Et antall på 600 fly ble planlagt bygget.
Heinz Guderian
Andre verdenskrig
Imidlertid hadde han 6. mars 1945 gått Joseph Goebbels' ærend og talt til innbudte tyske og utenlandske journalister om Den røde armés overgrep i øst. Guderian presenterte da to tyske offiserer som hadde kjempet seg tilbake fra det beleirede Poznań, og kunne fortelle hva de hadde sett på veien. Deretter leste han opp deler av en dagsordre fra marskalk Sjukov beregnet på å gjenopprette sviktende sovjetisk disiplin, og avsluttet med en uttalelse om oppslagene i verdenspressen om konsentrasjonsleirene Auschwitz og Majdanek: «Jeg har selv kjempet i Sovjetunionen, men aldri merket noen djevelovner, gasskamre eller lignende frembringelser av en syk fantasi.» – Han ble overhodet ikke trodd. Tjenestemannen Hans-Georg von Studnitz fra det tyske utenriksdepartementet noterte betenkt: «Inntrykket av denne redegjørelsen var ikke godt. Verden kjenner nå til fotografier, filmer og øyenvitneskildringer [fra] Majdanek, Auschwitz og lignende institusjoner i de tidligere okkuperte områdene. Det tyske folk vet riktignok ikke noe. Likevel bør man anta at Guderian er underrettet. Desto merkeligere fremstår det at han tar opp spørsmålet på denne måten (…) i et militært så viktig øyeblikk.»
GAU-8 Avenger
Historie
I 1970-årene utviklet nederlandske Signaal (nå Thales Group Nederland) Goalkeeper CIWS, et system for å montere på krigsskip for å skyte ned innkommende sjømålsmissiler, sammen med GE. Systemet er i bruk i den nederlandske og britiske marinen, og bruker GAU-8 som våpen.
Teknisk
Kanonen GAU-8/A er en syvløps gatlingkanon med hydraulisk drift og dobbelt ammunisjonsmating fra to tønner. Totalvekt med full ammunisjonslast er rundt 1770 kg, eller omtrent 20 % av startvekten til flyet. Kanonen er montert i senterlinjen til flyet for å motvirke den kraftige rekylen.
Heinz Guderian
Personen Guderian
Heinz Guderian var en faglig dyktig offiser, men hadde et kraftig temperament som i blant kunne få ham i vanskeligheter. Tidlig i karrieren ble han dekket av sine overordnede, som så Guderians dyktighet og store potensial.
På den andre siden fremstod han som en av de mest Hitler-tro blant generalene, et faktum som han etter krigen delvis forsøkte å dekke over. Hans lojalitet gikk så langt, og var så velkjent, at hans kolleger ikke våget å kritisere Hitler i Guderians nærvær. De kunne ikke stole på at samtalen ville forbli fortrolig. Generalene i hærens overkommando kunne ellers lufte sin motvilje mot Hitler med hverandre på en forholdsvis fri måte.
Ikke desto mindre skulle han bli en av de få høyere offiserene som våget å motsi Hitler, selv om de store sammenstøtene først kom helt mot slutten av krigen. Da kom han også i krasse krangler med Hitler, noe som til slutt fikk ham avskjediget. Han viste seg som en nytenker og innovatør, og nøt stor popularitet, både som planlegger og som kommandant i felten. I sistnevnte posisjon likte han å være i fremste frontlinje sammen med sine soldater. Hans resultater kom som følge av grundig faglig kunnskap og analyse, i motsetning til den mer intuitive Erwin Rommel.
Guderians sønn Heinz Günther Guderian ble en prominent tysk general i Bundeswehr i etterkrigstiden som inspektør for panserstyrkene.
Karl I
Karl Knutsson Bonde, Karl VIII, (født 1408 eller 1409 på Ekholmens slott i Sverige, død 15. mai 1470), var svensk riksforstander 1438–1440, konge av Sverige tre ganger: 1448–1457, 1464–1465 og 1467–1470. Han var også konge av Norge 1449–1450 som Karl I. Karl var sønn av Knut Bonde (Tordsson) og Margareta Karlsdotter (Sparre av Tofta).