cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Sergej Djagilev
Stravinskij
Den kunstneriske direktør for Ballets Russes var Leon Bakst. Sammen med Djagilev utviklet han en mer sammensatt form for ballett med elementer av show som skulle appellere til det vanlige publikum heller enn til bare aristokratiet. Ballets Russes eksotiske appell påvirket fauvistmalerne og den gryende art decco-stilen. Igor Stravinskij var kanskje den mest kjente komponisten som Djagilev samarbeidet med. Han hadde hørt hans tidlige orkesterverk Fireworks og Scherzo Fantastique, og var tilstrekkelig imponert til å be Stravinskij om å arrangere noen stykker av Frédéric Chopin for Ballets Russes. I 1910 bestilte han sitt første partitur av Stravinskij, Ildfuglen. Kort etter fulgte Petrusjka (1911) og Vårofferet'' (1913) fulgte like etter. De to arbeidet også på Pulcinella (1920) og Les Noces (1923).
I eksil for godt
Etter den russiske revolusjonen i 1917 ble Djagilev værende i utlandet. Straks det ble klart for det nye sovjetregimet at han ikke kunne lokkes tilbake, ble han evig fordømt som et særlig svikefullt tilfelle av borgerlig dekadanse. I mer enn 60 år ble han utelatt fra det historiske bildet av de sovjetiske historikerne.
Kunstnerisk vekst, økonomisk nedgang
Djagilev iscenesatte Tsjaikovskijs Tornerose (ballett) ("The sleeping Beauty") i London i 1921. Det ble en storslagen oppsetting både med hensyn til scenografi og kostymer. Men til tross for at forestillingen ble vel mottatt av publikum, ble den en økonomisk katastrofe for Djagilev og teatereieren som hadde støttet oppsettingen, Oswald Stoll.
Den første rollebesetningen hadde med ballerinaen Olga Spessivtseva. Djagilev insisterte på å kalle balletten Den sovende prinsesse. På spørsmål om hvorfor, svarte han sarkastisk: "Fordi jeg ikke har noen skjønnheter". Etterhvert ble Ballets Russes ofte betraktet som for intellektuell, for elegant, og hadde stadig sjeldnere den betingelsesløse suksess som i de første årene, selv om yngre koreografer som George Balanchine slo seg sammen med ensemblet.
Fornyelse
Slutten av 1800-tallet frembragte ny utvikling i tonal behandling, harmoni, rytme og ny frihet. Inntil da hadde rigide harmoniske skjema og fastlagte rytmiske mønstre forblitt forholdsvis ukompliserte. Men rundt århundreskiftet utviklet harmonier, takt og rytme seg mot det mer profilerte og uforutsigbare. Hver tilnærmingsmåte hadde en frigjørende effekt på rytmen som også i sin tur påvirket balletten.
Djagilev var pioneren når det gjaldt å tilpasse de nye musikkstilene til den moderne balletten. Da Ravel benyttet 5/4 takt i den avsluttende delen av Daphnis Chloé (1912), sang danserne Ser-ge-dia-ghi-lev under prøvene for å holde den korrekte rytmen.
Medlemmer i Djagilevs Ballets Russes bidro senere til senere å legge grunnen til ballettradisjonen i USA (George Balanchine) og England (Ninette de Valois and Marie Rambert). Ballettmester Serge Lifar fortsatte og førte videre arbeidet med å blåse nytt liv i balletten ved operaen i Paris.
Privatliv
Djagilev var kjent for å være hard og krevende, til og med skremmende, oppdragsgiver. Ninette de Valois, som heller hadde en robust psyke, sa hun var redd for å se ham direkte i øynene. George Balanchine sa at han alltid hadde med seg et spanskrør på prøvene og smelte rasende med den når han var misfornøyd med dansernes prestasjoner. Andre dansere igjen sa at han kunne felle dem med et eneste blikk, eller en kald kommentar. På den annen side kunne han vise stor forståelse og vennlighet. Da han under krigen 1914-1918 strandet med sitt bankerotte ballettensemble i Spania, ga han sine siste kontanter til Lydia Sokolova så hun kunne få medisinsk behandling for sin datter.
Markova var meget ung da hun sluttet seg til Ballets Russes og uttalte senere i livet at hun kalte Djagilev for "Sergypops" og at han tok seg av henne som sin egen datter.
Djagilev avskjediget Nizjinskij uten videre fra Ballets Russes etter at han giftet seg i 1913. Nizjinskij opptrådte igjen med kompaniet, men den gamle fortroligheten mellom ham og Djagilev var over og ble aldri mer den samme. I tillegg ble magien ved Nizjinskij redusert av en begynnende galskap. Deres siste møte fant sted etter at Nizjinskijs sinn var formørket og ikke synes å kjenne igjen sin gamle venn.
Dansere som Alicia Markova, Tamara Karsavina, Serge Lifar, og Sokolova erindret Djagilev med ømhet, som en streng, men omsorgsfull farsfigur som satte behovene til sine dansere og kompaniet foran sine egne. Han levde fra lønnsslipp til lønnsslipp for å finansiere sitt kompani. Og selv om han mot slutten av livet brukte anseelig midler på sin utsøkte samling av sjeldne bøker, kunne man se at han uklanderlig sydde dresser var frynset i jakkeermene og i buksebretten. Filmen De røde sko er en lett gjennomskuelig forkledd dramatisering av Ballets Russes.
Djagilev døde i Venezia i Italia den 19. august 1929 og ligger begravet på øya San Michele, like ved.
Betydning
På tross av skandaleforestillinger skapte Djagilev en voldsom og fornyet interesse for balletten. Han engasjerte kunstnere som vant sin berømmelse nettopp som medarbeidere i Ballets Russes. Ninette de Valois bragte med seg viktige impulser til engelsk ballett og grunnla Royal Ballet School. George Balanchine la grunnen for den amerikanske ballettradisjonen. Stravinskij ble en av århundrets aller mest betydningsfulle komponister.
! colspan="7" | Djagilev ! colspan="3" | Ballett ! colspan="1" | Kunst ! colspan="3" | Opera ! Dansere ! Koreografer ! Komponister ! Malere ! Dirigenter ! ARV (Ballett) ! Moter
Litteratur
Diaghilev, Richard Buckle, Weidenfeld & Nicolson, 1979; den eneste større biografi.
Jaipur Literature Festival
DSC Jaipur Literature Festival er en årlig litteraturfestival som har blitt avholdt i den indiske byen Jaipur side 2006. Festivalen ble beskrevet som Asias største litteraturfestival, av Miranda Seymour i Mail on Sunday den 10. august 2008 som «the grandest literary Festival of them all» («den mest storslåtte litterære festivalen av dem alle»).
The Diggi Palace Hotel er hovedarenaen for festivalen. Den avholdes i januar måned hvert år i Jaipur i Rajasthan, vanligvis i «Hall of Audience» og havene til Diggi Palace i byens sentrum. Den feirer fortreffeligheten i Rajasthani, indisk og internasjonalt forfatterskap.
Festivalens direktører er forfatterne Namita Gokhale og William Dalrymple og den er produsert av Sanjoy Roy fra Teamwork Productions. Festivalen er et initiativ fra Jaipur Virasat Foundation etablert av Faith Singh, opprinnelig som en del av Jaipur Heritage International Festival i 2006, og utviklet til en selvstendig litteraturfestival som kunne stå på egne ben i 2008. JVFs Community Director Vinod Joshi er dens regionale rådgiver. Jaipur Heritage International Festival er et initiativ fra Jaipur Virasat Foundation. Alle eventer på festivalen er gratis og det selges ingen billetter.
Tamtamtromme
Tamtamtrommer eller tammer er de stemte trommene i et trommesett eller til konserttrommer innenfor klassisk eller marsjmusikk. Disse brukes gjerne i overganger innen bandmusikk mellom vers og kor. I klassisk og marsjmusikk brukes de i stor grad til å underbygge både rytmen i musikkstykket og dramatiske steder i musikken.
Størrelser
Trommene kommer i mange forskjellige størrelser. Diameteren varierer fra 6 til 20 trommer og med dybder fra 5,5 til 20 tommer. I tillegg så varieres det med eller uten underskinn på trommene. De fleste tammer som brukes til bandspilling har underskinn. Dette for å gi en fyldigere lyd som også «synger» noe mer. Tammer som er uten underskinnet kalles for konserttammer og brukes for det meste innen klassisk musikk. Marsjorkester bruker også disse, men da med et litt mer avkuttet skall. Her er vekt viktig.
Jaipur Literature Festival
Festivalen fikk internasjonal mediaomtale i 2012 på grunn av en rekke hendelser knyttet til Salman Rushdie og kontroversene knyttet til Sataniske vers. I de seneste årene har den fått kritikk fra media og overdrivelser på grunn av oppfattningen av elitisme irrelevans, kommersialisering av litteratur og avhengighet av kjendiser.
Liste over Mauritius’ statsoverhoder
Under følger en liste over Mauritius' statsoverhoder fra uavhengigheten i 1968 og fram til i dag.
Officer administering the Government, som tjenestegjorde som fungerende generalguvernør og øverstkommanderende, var Mauritius' høyesterettsjustitiarius.
Sammen på livet
Sammen på livet er et musikkalbum med Trøste & Bære, utgitt i 1990. Dette er bandets første plateutgivelse.
Leonard Essau Korir
Leonard Essau Korir (født 10. desember 1986) er en kenyanskfødt amerikansk friidrettsutøver som konkurrerer i langdistanseløp.
Han representerte USA under Sommer-OL 2016 i Rio de Janeiro, der han ble nummer 14 på 10 000 meter.
Thomas Couture
Thomas Couture (født 21. desember 1815 i Senlis, død 30. mars 1879 i Villiers-le-Bel, Val-d'Oise) var en fransk kunstner kjent for sine portrett-, historie- og sjangermalerier. Han drev også som lærer.
Bakgrunn
Couture ble født i Senlis, Frankrike og flyttet 11 år gammel med sin familie til Paris, der han begynte å studere ved den industrielle kunstskolen (École des Arts et métiers) og seinere ved École des Beaux-Arts.Han studerte under Antoine-Jean Gros og Paul Delaroche.
Han mislyktes seks ganger å vinne Écoles prestigefylte pris Prix de Rome, men han mente at problemet lå mer hos École enn hos ham selv. Couture fikk tilslutt prisen i 1837.
Karriere
Fra 1840 begynte han å stille ut historie- og sjangermalerier i Paris Salon og fikk flere medaljer for sine verk. Spesielt for hans verk fra 1847, Les Romains de la décadence (Romerne i dekadansens rike). Kort tid etter denne suksessen startet Couture et uavhengig atelier med mål å utfordre École des Beaux-Arts gjennom å få fram de beste nye historiemalerne.
Couture innovative tekniker fikk mye oppmerksomhet, og på slutten av 1840-tallet til 1850-tallet bestilte både regjeringen og kirken veggmalerier. Han avsluttet allikevel aldri de to første oppdragene, mens det tredje fikk blandet kritikk. Opprørt av det ufordelaktig mottagelsen av hans veggmalerier forlot han Paris i 1860, for en tid å vende tilbake til sin hjemby i Senlis. Der fortsatte han å undervise unge kunstnere som kom til ham. I 1867 pekte han nese til akademikerne gjennom å publisere en bok om sine egne idéer og arbeidsmetoder.
Da han ble spurt av en utgiver å skrive en selvbiografi, svarte Couture «Biografien er en opphøyelse av personligheten – og personlighet er vår tids gissel».
Couture døde i Villiers-le-Bel, Val-d'Oise, og ble begravet i Père Lachaise, Paris, Frankrike.
Settat
Settat er en by i Marokko. Den ligger 150 km sørvest for Rabat og 57 km fra Casablanca. Settat hadde 116 570 innbyggere i 2004. Byen er den 18. største byen i Marokko.
Jelena Firsova
Jelena Olegovna Firsova (1950–) er en russisk komponist.
Liv og virke
Jelena Firsova er datter av atomfysikeren og leninprismottakeren Oleg Firsov, en medarbeider av Igor Kurtsjatov, «den russiske atombombens far».
Fra 1963 til 1970 gikk hun på musikkskole. Deretter og fram til 1975 studerte hun på konservatoriet i Moskva, med Aleksandr Pirumov som lærer i komposisjon, Juri Sjolopov i musikkanalyse og Nikolaj Raskatov i orkestrering. Hun tilegnet seg en egen komposisjonsteknikk etter lengre studier med Edison Denisov og Webern-eleven.
Firsova ble medlem av det sovjetiske komponistforbundet i 1976, men det individuelle og innovative klangspråket hun hadde utarbeidet falt ikke i smak hos det sovjetiske kommunistparti, og musikken hennes fikk liten utbredelse i Sovjetunionen. Derimot ble hun en del oppført i Vesten, og i 1979 var hun en av de sju komponistene som Tikhon Khrennikov hudflettet på forbundets 6. kongress, noe som endte med at de ble erklært «uegnet til å representere sovjetisk musikk i utlandet». Foranledningen var at det var blitt oppført verker av disse komponistene ved musikkfestivaler i Köln og Venezia uten at det var blitt offisielt sanksjonert. Blant de såkalte «Khrennikovs sju» var også Firsovas ektemann Dmitri Smirnov, Vjateslav Artjomov, Sofija Gubajdulina og Edison Denisov. Følgen var at verk av disse komponistene senere knapt ble kringkastet eller oppført på konserter i Sovjetunionen inntil de siste årene før sammenbruddet.
Firsova var i 1990 med på nyopprettelsen av det russiske selskap for ny musikk.
Fra 1991 har Jelena Firsova bodd i Storbritannia. Fra 1993 til 1997 var hun professor ved Keele University i Newcastle-under-Lyme, fra 1999 til 2001 underviste hun komposisjon i Manchester.
Verk
Jelena Firsova skapte mer enn ett hundre verk i ulike kunstmusikalske sjangre, blant annet bestillingsverk for Amsterdams Concertgebouworkester, Brodsky Quartet, BBC Proms og Expo 2000 i Hannover.
Hennes forlegger er blant annet Boosey & Hawkes og Hans Sikorski.
Verk i utvalg
For orkester For cello, celeste, harpe og strykere For sopran, kor og orkester etter tekster av Anna Akhmatova For sopran, bass, kor og kammerorkester. Basert på bibeltekster, tekster av Franz Kafka og en salme fra KZ Buchenwald av anonym forfatter For mezzosopran og orkester etter tekster av Osip Mandelstam Kantate for mezzosopran og strykekvartett etter tekster av Osip Mandelstam Kantate for sopran og kammerorkester etter tekster av Osip Mandelstam For sopran og klaver For baryton, kor og bajan
Damiris Dantas do Amaral
Damiris Dantas do Amaral (født 17. november 1992) er en brasiliansk basketballspiller. Hun representerte landet sitt under Sommer-OL 2012 i London, der hun endte på niendeplass med det brasilianske landslaget, og igjen under Sommer-OL 2016 i Rio de Janeiro, hvor hun og landslaget endte på 11.-plass uten seire.
Dantas har spilt i den amerikanske serien WNBA siden 2014, med unntak av 2016-sesongen hvor hun sto over for å forberede seg på OL på hjemmebane. Hun spilte jevnlig for Minnesota Lynx i sin første sesong i ligaen, og ble deretter overført Atlanta Dream i en byttehandel. I 2017 og 2018 fikk hun mindre spilletid med Dream, og hun flyttet tilbake til Minnesota fra 2019. Her scoret hun 9,2 poeng per kamp i 2019 og 12,9 poeng per kamp i 2020, og journalisten Roberta Rodrigues mente hennes prestasjoner hadde bidratt til at Minnesota overpresterte forventningene i 2020-sesongen.
Vatesini
Vatesini er en gruppe (stamme) av biller som hører til familien kortvinger (Staphylinidae). De er små til middelsstore, som oftest glatte og blanke biller som kan kjennes på et stort og bredt brystskjold (pronotum) og et forholdsvis lite, rundt hode.
Utseende
Små til middelsstore, mer eller mindre dråpeformede, blanke kortvinger, gjerne rødlige eller brunlige på farge. Antennene er nokså korte.
Levevis
Disse artene er myrmekofile (knyttet til maur) eller til termitter.
Utbredelse
Slekten Vatesus er utbredt i den neotropiske økosonen. De andre slektene, som nylig er flyttet til denne gruppen, har videre utbredelser.
Nina Burton
Nina Burton (født 1946) er en svensk poet og essayist. Hun er medlem av Samfundet De Nio siden 1994 (stol nummer 2) og medlem av Kungliga Vetenskapsakademien siden 2009 (medlemsnummer 1 588).
Burtons forfatterskap har blant annet omhandlet grenselandet mellom naturvitenskap og humaniora, og hun var virksom som gjestepoet ved Kungliga Tekniska högskolan skoleåret 1996–1997. Essayboken Den nya kvinnostaden ble nominert i 2005 til Augustpriset. Flodernas bok ble belønnet i 2012 med Stora fackbokspriset.
Harald Gullichsen (1920–2012)
Harald Gullichsen (født 8. oktober 1920, død 9. april 2012 i Fredrikstad) var førsteamanuensis ved Romansk institutt, Universitetet i Oslo, fra 1966 til han gikk av med pensjon i 1989. Før dette var han lektor ved Handelsgymnaset i Fredrikstad fra 1948.
Gullichsen ble tildelt Kongens fortjenstmedalje i gull i 2006.
Animal
Animal (også kjent som Randy Piper's Animal og het opprinnelig "Animal featuring Randy Piper" da de startet opp i 1988) er et amerikansk heavy metal-band som ble startet av tidligere W.A.S.P.-gitarist Randy Piper. Animal ble stiftet i Ohio i 1988 av Eric Head Shredder Hyman og Randy Piper. De fikk med seg Rich Lewis, Burn og Steve Solon. Eric Head Shredder Hyman og Rich Lewis var de kreative kreftene i Animal. Eric sto for musikken og Rich for tekstene. De spilte og inn en 3 spors demo som vekket meget stor interesse i de største music labels. Samt de hadde stor suksess med sine konserter. Men Randy og hans manager hadde andre planer og takket nei. De ville satse på å bruke Randys navn for det det var verdt samt andre musikere men oppnådde aldri den magien igjen som man hadde med 1988 besetningen! Bandet ble splittet opp og ett mk2 versjon av Animal ble senere dannet uten noen suksess. De ga ikke ut noe studioalbum før 900 Lb. Steam i 2002.
Lecans gule bok
Lecans gule bok (irsk Leabhar Buidhe Lecain) er et irsk manuskript fra middelalderen som er skrevet ikke senere enn på begynnelsen av 1400-tallet, det vil si relativt sent. Det er oppbevart på Trinity College i Dublin hvor det teknisk refereres til som TCD MS 1318 (olim H 2.16). Manuskriptet bør ikke forveksles med Lecans (store) bok (irsk: Leabhar (Mór) Leacain).
Manuskriptet er skrevet på pergamentpapir og inneholder 344 spalter med tekst. De første 389 ble skrevet i 1391, resten i 1401, og språket er mellomirsk.
Boken inneholder bortimot en fullstendig utgave av Ulster-syklusen, inkludert en delvis versjon av Táin Bó Cúailnge som er en sammenstilning av to eller flere tidligere versjoner, indikert av antallet dupliserte episoder og referanser til andre versjoner i teksten. Denne ufullstendige Táin Bó Cúailnge overlappes med delvis versjon som er gitt i Lebor na hUidre (Dun Cow-boken); den fullstendige teksten som er kjent i dag er avledet fra kombinasjonen av disse tekstversjonene. Versjonen av Fergus mac Róichs dødsfortelling i Lecans gule bok er den eldste av de som er bevart. Lecans gule bok inneholder også deler av Táin Bó Flidhais eller Mayo Táin, en fortelling med lokalisering i Erris i grevskapet Mayo.
I tillegg til at materialet som ville ha blitt plassert med sikkerhet innenfor Ulster-syklusen, har boken en senere versjon av Máel Dúins sjøreise, en samling av irske triader, og den samme småskriftet på ogham-skrift som også er nedtegnet i Ballymoteboken (Leabhar Bhaile an Mhóta). Til sist er det også en fortelling om livet til den hellige Patrick, slik den fortalt av Fintan, som inneholder en merkelig redegjørelse om Trefuilngid Tre-eochair, en kjempe fra Taraåsen som er den første som hører om Jesus Kristus’ korsfestelse.
Historie
Edward Lhuyd fikk tak i boken fra en av to mulige kilder på begynnelsen av 1700-tallet: fra Ruaidhrí Ó Flaithbheartaigh ved Park i An Spidéal i år 1700; eller fra Dáthí Óg Ó Dubhda av Bunnyconnellan i grevskapet Sligo det samme året. Begge kildene kan ha anskaffet seg manuskriptet fra den irske skriveren og historikeren Dubhaltach Mac Fhirbhisigh (1643–1671). Dennes familie hadde skrevet og tatt vare på boken. Edward Lhuyd fikk manuskriptene, som da besto av 17 enkelthefter, bundet dem inn til et bind. Det var han som ga boken navnet «Lecans gule bok». Tittelen ble avledet fra et notat av Ciothruadh Mac Fhirbhisigh: «[Leab]ar an Buide Leacain anim an leabhair so; mise Cirruaidh mac Taidg Ruaidh». Eller på norsk: «Lecans gule bok er navnet på denne boken; jeg er Ciothruagh, sønn av Taidg Ruaidh».
En del av disse manuskriptene var skrevet av Giolla Íosa Mór Mac Fhirbhisigh (ca 1390-1418) i tiden mellom ca 1398 og ca 1417. Den irske forskeren Nollaig Ó Muraíle har kalt det for «et stort sammensatt manuskript. Nittini folioark Giolla Isas bevarte (noe som kan for enkelhets skyld bli kalt 'Leabhar Giolla Íosa' – LGÍ), inneholder en del av de viktigste irske litterære tekstene fra de gammelirske og mellomirske perioder, inkludert den eneste (praktisk talt) fullstendige kopi av Tekstrevisjon I av Táin Bó Cúailnge (Krøttertyveriet i Cooley). To kolofoner av Giolla Íosa indikerer 1392 som dato for da den ble skrevet, skjønt verket kan ha bli satt sammen en del år senere enn det.»
Historikeren Giolla Íosa Mór Mac Fir Bhisigh fikk hjelp i arbeidet av sin student Murchadh Riabhach Ó Cuinnlis. Sistnevnte skrev et utmerket manuskript i østlige Ormond (det som i dag er grevskapet Tipperary) i tiden 1398-1399 og som i dag er en del av Lecans gule bok.
Henry av Grosmont, 1. hertug av Lancaster
Henry av Grosmont, hertug av Lancaster (født ca. 1310, død 23. mars 1361), også jarl av Derby og Leicester, var et medlem av den engelske adelen på 1300-tallet, og en framstående engelsk diplomat, statsmann og soldat. Som sønn og arving av Henry Plantagenet, 3. jarl av Lancaster, og Maud Chaworth, ble han en av kong Edvard III av Englands mest betrodde kapteiner i de tidligste fasene av hundreårskrigen (1337–1360), også kalt for «den edvardianske krig», og utmerket seg med seier i slaget ved Auberoche. Han var med på å opprette ordenen Hosebåndsordenen, og i 1351 ble han opphevet til tittelen hertug. Grosmont var også forfatteren av boken Livre de seyntz medicines; en meget personlig andaktsavhandling. Han huskes også en av de som var med på å grunnlegge Corpus Christi College ved University of Cambridge, som ble etablert av to av laugene i byen i 1352. Han var selv en av patronene.
Lecans gule bok
Historie
Giolla Íosa skrev at han fikk boken gjort for seg selv og for sin sønn etter seg, og andre steder skrev han den var gjort for ham selv og hans familie etter ham. Det er grunnet anstrengelsene til denne mannen at disse tekstene er blitt bevart for ettertiden, inkludert en av de kjære tekstene, Táin Bó Cúailnge (Krøttertyveriet i Cooley). I tillegg har hans sønn, Tomás Cam Mac Firbhisigh, lagt til Aided Nath Í, Togail Bruidne Da Derga, Táin Bó Fraích, Longes ma nUislenn; Dá Brón Flatha Nime og Mesca Ulad.
Henry av Grosmont, 1. hertug av Lancaster
Familiebakgrunn og tidlig liv
Grosmonts onkel, Thomas av Lancaster, var sønn og arving av bror av kong Edvard I av England, kalt for Edmund Crouchback. Gjennom sin arv og et heldig ekteskap ble Thomas en av de viktigste adelsmenn i England, men hans stadige strider med kong Edvard II førte til at han ble henrettet i 1322. Da han ikke hadde arvinger gikk Thomas’ eiendommer og titler til hans yngre bror Henry – Grosmonts far. Jarl Henry av Lancaster bidro til avsette Edvard II i 1327, men han forble ikke lenge i gunst hos regentskapet til dronning Isabella og Roger Mortimer. Da Edvard III selv tok personlig kontroll over regjeringen i 1330 bedret hans forhold til kronen, men på denne tiden slet den aldrende Henry allerede med dårlig helse og blindhet.
Lecans gule bok
Historie
I 1986 hevdet professor Tomás Ó Concheanainn at i henhold til hans syn var det meste av Lecans gule bok avledet fra Glendaloughboken (Leabhar Gleann Dá Locha) og Leinsterboken (Lebor na Nuachongbála). Et fragment av Lecans gule bok var på et tidspunkt i hendene på Solamh Ó Droma, den ene av de tre skriverne av Ballymoteboken.
Henry av Grosmont, 1. hertug av Lancaster
Familiebakgrunn og tidlig liv
Lite er kjent om Grosmonts første år, men det synes klart at han var født i festningen Grosmont i Monmouthshire, og at han ble født ca. 1310, ikke ved århundreskiftet som tidligere trodd. I henhold til hans egne memoarer var han bedre i kampsport enn i akademiske emner, og lærte ikke å lese før senere i livet. I 1330 ble han slått til ridder og representerte sin far i parlamentet. Det neste året er han nedtegnet som deltagende i en kongelig ridderturnering ved Cheapside.
I 1333 deltok han i Edvards skotske hærtokt, skjønt det er uklart om han deltok i den store engelske seieren i slaget ved Halidon Hill. Etter å ha tjenestegjort i nord ble han utpekt som kongens løytnant i Skottland i 1336. . Det neste året var han en av seks menn som Edvard III fremmet for høyere adelsnivå. En av farens mindre titler, jarl av Derby, ble gitt til Grosmont.
Tjeneste i Frankrike
Ved utbruddet av hundreårskrigen i 1337 ble Grosmonts oppmerksomhet vendt mot Frankrike. Han tok del i flere diplomatiske reiser og i mindre hærtokt, og var tilstede ved den store engelske seieren i sjøslaget ved Sluys i 1340. Senere det samme året ble det krevd at han stilte seg til rådighet som gissel i Nederlandene for kongens betydelige gjeld. Han forble gissel fram til neste år, og måtte betale en stor sum løsepenger for å bli sluppet fri. Da han kom tilbake ble han igjen gjort til kongens løytnant i nord og han var i Roxburgh fram til 1342. De neste årene tilbrakte han med diplomatiske forhandlinger i Nederlandene, Castilla og Avignon.
I 1345 planla Edvard III et betydelig angrep på Frankrike. Et tregreinet angrep ville ha jarlen av Northampton angripende fra Bretagne, kongen selv fra Flandern, mens Grosmont ble sendt til Aquitaine for å forberede et angrep fra sør. Ved å forflytte seg raskt gjennom landet konfronterte han comte d’Isle i slaget ved Auberoche den 21. oktober, og der fikk han en seier som ble beskrevet som «den største enkeltprestasjonen i hele Lancasters militære karriere». Løsepengene som ble skaffet for fangene har blitt beregnet til 50 000 pund. Det neste året, mens Edvard bedrev sin kampanje i Crécy beleiret og erobret Grosmont Poitiers, før han dro tilbake til England i 1347.
Hertug av Lancaster
I 1345, mens Grosmont var i Frankrike, døde hans far. Den yngre Henry ble nå jarl av Lancaster – den rikeste og mektigste andel adelsmann i riket. Etter å ha deltatt i beleiringen av Calais i 1347 ble han belønnet av kongen ved å inkludere ham som en av grunnleggerne i Hosebåndsordenen i 1348. Noen få år senere, i 1351, begunstiget Edvard en enda større ære på ham da han ble opphøyd til hertug av Lancaster. Hertugtittelen var av relativ ny opprinnelse i England; kun en eneste annen hertugtittel eksisterte før ham. I tillegg til dette ble Lancaster gitt en grevskapsstatus for landområdet Lancashire som kunne holde en særskilt administrasjon uavhengig av kronen. Denne gunst var ganske eksepsjonell i engelsk historie; kun to andre fylker ble gitt grevskapsstatus: Durham som var en gammel geistlig grevskap, og Chester som var krongods. Det var et tegn på Edvards høy vurdering av Lancaster at han ville gi ham slike store privilegier. De to mennene var også fettere ved deres oldefar Henrik III av England, og praktisk talt jevnaldrende (Edvard ble født i 1312). En annen faktor som kan ha påvirket kongens beslutning var det faktum at Henry ikke hadde en mannlig arving slik at begunstningen ble gitt for kun jarlens levetid, og ikke hadde til hensikt å være arvelig.
Ytterligere prestisje
Lancaster tilbrakte 1350-tallet ujevnt og periodevis mellom å drive krig og forhandle fredsavtaler med Frankrike. I 1350 var han tilstede i sjøseieren i slaget ved Winchelsea hvor han etter sigende skal ha berget livene til Edward, den svarte prinsen og John av Gaunt. I årene 1351–1352 var han deltager i en del krigføring i Preussen. Her skjedde det en krangel med Otto, hertug av Braunschweig som nesten førte til en duell mellom de to mennene og ble kun avverget av den franske kongen, Johan II av Frankrike. I den siste halvdelen av tiåret fortsatte hærtoktene i Frankrike. Etter en chevauchée, en form av bevæpnet angrep, i Normandie i 1356 og beleiringen av Rennes i 1358 deltok Lancaster i den siste store offensiven av den første fasen av hundreårskrigen: hærtokten i Reims i nordøstlige Frankrike i 1359–1360. Han ble deretter utpekt som hovedforhandler for fredsavtalen av Brétigny hvor England oppnådde gode vilkår.
Da han kom tilbake til England i november 1360 ble han syk tidlig neste året og døde ved Leicester Castle den 23. mars. Det er sannsynlig at dødsårsaken var svartedauden som dette året herjet England for andre gang.
Privatliv
Lancaster ble gift med Isabel av Beaumont, datter av Henry de Beaumont, jure uxoris jarl av Buchan og suo jure 1. baron Beaumont, i 1330. De to hadde ingen sønner, men to døtre: Matilda (Maude) og Blanche. Mens Matilda ble gift med hertugen av Bayern ble Blanche gift med Edvard IIIs yngre bror John av Gaunt. John endte opp med å arve Henry Lancasters eiendommer, gods og titler, men det var ikke før i 1377, da den døende kong Edvard III var arbeidsufør at han greide å gjenopprette de grevskapelige rettighetene for fylket Lancaster. Da John Gaunts sønn Henry av Bolingbroke ranet til seg tronen i 1399 og ble kong Henrik IV ble den omfattende arven Lancaster lagt inn under kronen som hertugdømmet Lancaster.
Vi vet mer om Lancasters karakter enn om de fleste av hans samtidige ved hans memoarer Livre de seyntz medicines (Boken om De hellige doktorer). Denne boken er en meget personlig avhandling om emner som religion og fromhet, men inneholder også detaljer av historisk interesse. Det er, blant andre emner, avslørt at Lancaster da han i en alder av 44 år gammel skrev boken, led av gikt. Boken er dog hovedsakelig et fromt verk; det er organisert rundt de syv sårene som Henry hevdet å ha, og som symboliserte De syv dødssynder. Lancaster bekjenner sin synder, forklarer ulike sanne og mytiske medisinske botemidler i henhold til deres teologiske symbolisme, og formaner leseren til å leve i større sedelighet.
Pierre Wunsch
Pierre Wunsch (født 12. desember 1967 i Leuven) er en belgisk økonom, som siden 2. januar 2019 har vært sentralbanksjef i Belgias nasjonalbank (Nationale Bank van België).
Utdanning og yrkeserfaring
Wunsch har en mastergrad i Public and International Affairs fra Princeton University, og han har en Ph.D i samfunnsøkonomi fra University College London.
Wunch jobbet med forskning ved CORE, FUSL, LEI-CREST (INSEE) og DELTA fra 1992 til 1995, før han jobbet to år i Det belgiske føderale planleggingsbyrået. Han jobbet noen år i det politiske systemet, der han blant annet var kabinettsjef for regjeringskommisær Alain Zenner i Finansdepartementet i 2000-2001, og han var visekabinettsjef i utenriksminister Eric Andrés kabinett. Etter dette jobbet han i Tractebel EGI og Electrabel, og fra 2008 til 2011 var han direktør i finansminister Didier Reynders' «Cellule Stratégique des Finances».
Han begynte å jobbe i sentralbanken den 1. juni 2011, som direktør. Denne stillingen hadde han fram til 1. januar 2019, og fra mars 2015 var han i tillegg visesentralbanksjef. Da tidligere sentralbanksjef Jan Smets pensjonerte seg 1. januar 2019 overtok Wunsch denne stillingen.
Kommunestyre- og fylkestingsvalget 2011 for Kystpartiet
Kommunestyre- og fylkestingsvalget 2011 blei avholdt 12. september 2011. Denne delartikkelen omhandler valgresultatet for Kystpartiet.
Kommunevalget
[[Fil:Kommunevalg 2011 kystpartiet.svg|miniatyr|Kystpartiets oppslutning ved kommunevalget (prosent)
Fargekoder: {{legend|#A02C2C|over 20 %}} {{legend|#DE8787|10–19,99 %}} {{legend|#FF6600|2–9,99 %}} {{legend|#FF9955|under 2 %}} {{legend|#B3B3B3|Stilte ikke}} {{legend|#FF8080|Fellesliste}}]] Ved kommunevalget 2011 stilte Kystpartiet reine lister i 33 av de 429 kommunene. Partiet fikk i alt 4,070 stemmer, det vil si 0,17 prosent av de avgitte stemmene.
Det beste resultatet fikk Kystpartiet i Loppa i Finnmark med 40,7 prosent av stemmene. I ytterligere fire kommuner fikk partiet over 20 prosent: Skjervøy, Kvænangen, Rødøyog Torsken. I tre kommuner til blei resultatet over 10 prosent.
Partiet fikk under 2 prosent av stemmene i 19 kommuner. Dette gjaldt blant annet alle listene i Sør-Norge. Det svakeste resultatet kom i Oslo med 0,04 prosent. Kystpartiet blei største parti i to kommuner (Loppa og Skjervøy) og nest størst i to. Partiet er minst i 16 av kommunene der det stilte liste.
Partiet fikk i alt 41 kommunestyremandater. Kystpartiet blei ikke representert i 20 av kommunene der partiet stilte opp. Etter konstituering av kommunestyrene hadde Kystpartiet ordføreren i tre kommuner, de tre med best prosentvis resultat. Partiet har ingen varaordførere.
Felleslister
Kystpartiet var med på fellesliste i én kommune. Dette var Sentrumslista i Røst i Nordland. Lista var et samarbeid mellom Kystpartiet, Venstre og partipolitisk uavhengige velgere. Den fikk 131 stemmer (43,52 prosent) og 5 mandater.
Partiets resultater kommunevis
I kolonnen «ordfører» står navnet på ordføreren, dersom vedkommende er fra Kystpartiet. Opplysningene om mandattall gjelder ved valgoppgjøret, og om ordfører ved konstituering av kommunestyret. Endringer kan ha skjedd seinere i valgperioden.
Fylkestingsvalget
Kystpartiet stilte liste til samtlige atten fylkesting. På landsbasis fikk partiet 0,4 prosent av stemmene, mot 0,2 ved det samtidige kommunevalget. Partiet var fjerde størst i Finnmark, men fikk ellers plasseringer fra niendeplass (Troms og Nordland) og nedover. Størst var altså oppslutninga i Finnmark (6,4 prosent), mens den var minst i Akershus (under 0,1 prosent). Kystpartiet oppnådde to representanter i Finnmark fylkesting og én i Troms.
Full pakke
Full pakke er et musikkalbum med Trøste & Bære, utgitt i 1992.
Lars Eric Sæther
Lars Eric Sæther (født 21. april 1979 i Levanger ) er en norsk tidligere friidrettsutøver fra Namdalseid i Namsos kommune. Hovedgrenen hans var tresteg, men han var også aktiv innen 100 m, 200 m, 400 m og lengde. Sæther representerte Steinkjer FIK i Nord-Trøndelag. Til daglig jobber han som lektor i realfag på Steinkjer videregående skole, hvor han også fungerer som MOT-informatør.
Sæther ble rangert som nummer 401 på listen over de tusen beste idrettsutøverne i Trøndelag i avisa Nidaros sin kåring i 2022.
Meritter
Sæther har en rekke titler fra junior-NM, der de fleste er vunnet i tresteg. I 2005 etablerte han seg som Norges beste tresteghopper, og har 3 NM-titler.
Aksjon Ibrahim
Aksjon Ibrahim er et kristent nettverk som samler skandinavisk pinsemisjons arbeide i araberverdenen. Formålet er å kordinere det voksende misjonsarbeidet i midtøsten og nordlige Afrika og danne kontakter og relasjoner mellom lokale kristne i området.
Lars Eric Sæther
Meritter
Under EM 2006 hadde Sæther en etappe på Norges 4x400 meter stafettlag. Laget kom ikke videre fra forsøksheatene.
Aksjon Ibrahim
IBRA media er sentrale i Aksjon Ibrahim.
Abadi Hadis
Abadi Hadis (født 6. november 1997 i Addis Abeba, død 4. februar 2020 i Etiopia) var en etiopisk friidrettsutøver som konkurrerte i langdistanseløp.
Han representerte Etiopia under Sommer-OL 2016 i Rio de Janeiro, der han ble nummer 15 på 10 000 meter.
Pitsburg
Pitsburg er en landsby i Darke County, Ohio, USA. Landsbyen har 388 innbyggere (2010) og dekker et område på 0,49 km².
Chakonin
α-Chakonin er et steroidisk glykoalkaloid. Det er et kjemikalium som finnes i plantene av søtvierfamilien. Det er et naturlig giftstoff som dannes i grønne poteter og gir poteten en bitter smak
Hallstein Myklebost
Hallstein Myklebost (født 16. desember 1923 i Bodin, død 27. januar 2000) var en norsk geograf. Han var dosent ved Universitetet i Oslo 1960–1965, professor ved Universitetet i Bergen 1968–1970 og professor ved Universitetet i Oslo fra 1970. Han er mest kjent for forskning om urbanisering.
Érika de Souza
Érika Cristina de Souza (født 3. mars 1982) er en brasiliansk basketballspiller. Hun representerte landet sitt under Sommer-OL 2012 i London, der hun endte på niendeplass med det brasilianske landslaget.
Hallstein Myklebost
Myklebost ble dr.philos. i geografi i 1960, og doktoravhandlingen Norges tettbygde steder 1875–1950 er hans hovedverk; i denne boka ble begrepet tettsted lansert og nærmere definert for norske forhold.
Myklebost tar for seg urbaniseringsprosessen gjennom 75 år, fylke for fylke. En av hans målsettinger var å komme fram til et egnet statistisk bybegrep for en funksjonell tettbebyggelse.
Begrepet by var upresist. Hussamling passet best for mindre steder. Bygdeby var for snevert i betydning. Tettbebyggelse var tungvint. Valget sto mellom tettbygg og tettsted. Tettsted ble foretrukket, bl.a. fordi det var språklig fritt for assosiasjonsinnhold.
Han stilte seg spørsmål om hvilke krav man måtte stille til et sted for at det skulle være urbant. Han endte med å stille krav om et bestemt folketall (minst 200 innbyggere), en maksimal avstand mellom husene (50 meter) og at næringslivet ikke måtte domineres av jordbruk (minst 75 % av ervervsbefolkningen må være ansatt i andre næringer enn jord- og skogbruk). Steder som tilfredsstiller disse kravene faller innenfor definisjonen av tettsted: Alle byer, også medregnet forsteder, industristeder, kommunikasjonsknutepunkter, kommunesentra, fiskevær etc. hvor ikke avstanden mellom husene er mer enn 50 meter og innbyggertallet er over 200 mennesker er å betrakte som tettsteder. Myklebosts definisjon er, med unntak av det næringsøkonomiske kriterium, tatt i bruk av Statistisk sentralbyrå.
Han ble medlem av Det Norske Videnskaps-Akademi i 1969.
Litteratur
Hans Solerod: Portrett av Hallstein Myklebost ved fratredelsen 11.6.93 Norsk Geografisk Tidsskrift - Norwegian Journal of Geography Volume 47, Issue 4, 1993.
Eksterne lenker
Store norske leksikon om Hallstein Myklebost
Luis Ostos
Luis Ostos (født 9. august 1992) er en peruansk friidrettsutøver som konkurrerer i langdistanseløp.
Han representerte Peru under Sommer-OL 2016 i Rio de Janeiro, der han ble nummer 21 på 10 000 meter.
Nádia Colhado
Nádia Colhado (født 25. februar 1987) er en brasiliansk basketballspiller. Hun representerte landet sitt under Sommer-OL 2012 i London, der hun endte på niendeplass med det brasilianske landslaget.
Moses Kurong
Moses Kurong (født 7. juli 1994) er en ugandisk friidrettsutøver som konkurrerer i langdistanseløp.
Han representerte Uganda under Sommer-OL 2016 i Rio de Janeiro, der han ble nummer 22 på 10 000 meter.
Humanistisk Ungdom
Humanistisk Ungdom er en landsdekkende, norsk ungdomsorganisasjon for ungdom med et sekulærhumanistisk livssyn, og regnes til den norske humanetiske bevegelsen. Organisasjonen ble opprettet etter initiativ fra Human-Etisk Forbund, men er formelt uavhengig av moderorganisasjonen. Medlemskap er åpent for ungdom mellom 13 og 25 år. I tråd med sitt formål ønsker organisasjonen å bevisstgjøre all ungdom om den enkeltes livssyn, og å bidra til at de ungdommer som er humanister mer aktivt kan praktisere sitt livssyn i dagliglivet.
Organisasjon
Organisasjonen ble stiftet den 16. august 2007, som en bevisst satsing fra livssynssamfunnet Human-Etisk Forbund for å skape et tilbud til unge humanister. Organisasjonen har kontor i Brugata 19, i forbindelse med Human-Etisk Forbunds hovedkontor.
Humanistisk Ungdoms øverste organ er organisasjonens landsmøte, som vedtar vedtekter og organisasjonens politikk, samt velger sentralstyret som har ansvar for den daglige driften av organisasjonen. Sentralstyret består av 11 personer og ledes av én leder, én politisk nestleder og én organisatorisk nestleder. Under dette finnes lokallag som står for det meste av aktivitet ment for medlemmene. Medlemmer som ikke er en del av et lokallag defineres som direktemedlemmer.
Humanistisk Ungdom hadde per juni 2021 tolv lokallag. Leder fra 2023 er Kristina Elizabete Timermane Williamson.
Aksjoner og kampanjer
Humanistisk Ungdom har ofte aksjoner i forbindelse med sine nasjonale seminarer. Disse aksjonene har tidligere inkludert kritikk mot det nye KRLE-faget fordi den faglige forandringen ifølge organisasjonen var for liten fra KRL, samt avdøpningsaksjon som kritikk av Den norske kirkes medlemslister, Nestekjærlighets-aksjonen mot inhuman asylpolitikk, og medlemsrekruttering. De hadde også en større aksjon i desember 2008 som kritiserte praksisen med skolegudstjeneste. Dette var deres største aksjon hittil, og ble presentert i de fleste større norske medier. Aksjonen gikk under slagordet «Don't preach in my school, and I won't think in your church!», en lett modifisert utgave av den amerikanske ateist-bevegelsens slagord: pray i det amerikanske er byttet ut med preach. I 2010 lanserte de en ny aksjon om praksisen med skolegudstjenester, titulert «Skole for alle – uansett tro eller tvil». En brosjyre ble utarbeidet i forbindelse med kampanjen, og denne ble sendt til landets ungdomsskoler i november 2011.
2016
Våren 2016 startet Humanistisk ungdom kampanjen «Mer enn sex» som var en kampanje for en bedre seksualundervisning i Norge. Kampanjen gikk ut på at organisasjonen ønsket en seksualundervisning med mer fokus på kjønnsidentitet, variasjon innen seksualiteter og grensesetting. Samtidig jobbet kampanjen mot gamle kjønnsroller og dårlige normer.
2017
Vinter/vår 2017 startet Humanistisk Ungdom en kampanje innen kritisk tenkning. Denne var todelt med en utadvent del og en intern del med fokus på humanistiske konfirmanter.
Den utadvente delen var hovedsakelig en avstemning rundt offentlige personer og aktører, prisen het Tenkekassa. Prisen går til den kandidaten som har misbrukt sin offentlige posisjon til å spre påstander som ikke baserer seg på fakta. Avstemningen foregikk på Tenkekassa.no.
De nominerte var:
Vinner av Tenkekassen var Carl I. Hagen
2018
Høsten/vinteren 2018 inviterte Humanistisk Ungdom alle 169 av norges stortingsrepresentanter via brev til "alternativt opplegg", Statsminister Erna Solberg fikk i tillegg en video publisert via Facebook. Det ble også invitert et ukjent antall lokalpolitikere, deriblant alle bystyrerepresentanter i Bergen, her med et krav om underskrift fra Bergens Ordfører.
Opplegget var en demonstrasjon mot en endring i veilederen for skolegudstjenester for offentlige norske skoler hvor anbefalingen om aktiv påmelding ble fjernet."- Tidligere ble aktiv påmelding anbefalt. Den nye veilederen tar ikke lenger stilling til om det bør være aktiv påmelding eller avmelding til skolegudstjeneste eller alternativt tilbud"Organisasjonen ønsket med dette arrangementet å vise stortingspolitikerne hvordan det føltes å bli automatisk påmeldt noe man selv ikke ønsker. Det ble i tillegg framstilt en mulighet for avmelding med krav om underskrift fra stortingspresidenten, dette kunne unngås ved å utfordre regjeringen på denne endringen. Et lite antall politikere meldte seg av opplegget, deriblant Arbeiderpartiets leder Jonas Gahr Støre og statsminister Erna Solberg, ingen av avmeldingene inneholdt stortingspresidentens underskrift. Selve Arrangementet ble avholdt den 13. desember 2018 i Humanistisk Ungdoms lokaler i Oslo, tilstede var representanter for Humanistisk Ungdoms sentralstyre, men ingen politikere møtte opp.
Bærum Roklubb
Historie
Bærum roklubb ble stiftet den 31. juni 1917 av dr. Peter Torgersen. Han hadde en visjon om roing som folkesport og allerede 9. september samme år arrangerte roklubben sin første regatta. Klubbhuset ble bygget på nordøst siden av Kalvøya og ble blant annet finansiert gjennom bidrag fra lokalbefolkningen i Bærum. I 1924 ble klubbhuset flyttet til sydspissen av Kadettangen, klubbhuset på Kalvøya ble tatt ned bit for bit og fraktet over isen. Dette ble gjort for å bedre inntektsgrunnlaget for restauranten i 3. etasje og på grunn av at de norske båttypene forsvant fra konkurranseidretten noe som ødela mye av inntektsgrunnlaget dessverre ble inntektene mye lavere enn ventet. I 1931 fikk klubben sin nåværende konkurransebane, kjørbobanen med start midtveis i Slependenrenna og mål ved sjøskolen ved Solvikbukta. Finansieringen av klubben fortsatte å være et problem og i 1936 ble klubbhuset begjært solgt og roklubben ble flyttet ut på øyen Danmark utenfor Sandvika. Danmark var tilholdssted for klubben de neste 37 årene fram til et nytt klubbhus ble reist på Kalvøya i 1972, dette ble kalt båtsportens hus og det ble også klubbhus for Bærum Kajakklubb. 19. oktober 1996 brant klubbhuset ned til grunnen sammen med alle båter, medaljer og annet materiell. Deretter fulgte fire år med varierende treningskapasitet før nytt klubbhus ble innviet i mai 2000 (se bildet).
Kjørbobanen
Området fra innerst i Slependenrenna til Solvik er Bærum roklubbs sentrale ro-område. Området heter Kjørbobanen og er beskrevet i kommunens arealplaner som et område for utøvelse av idrett. Navnet kommer av at dette området har vært benyttet til å arrangere ro-regattaer siden 1937. I forbindelse med klubbens årlige arrangement i månedsskiftet august-september – Kjørbosprinten – legges det ut et såkalt albano-system på en 500 meter lang bane langs Kalvøya. Regattabanen deles i 6 individuelle baner med bøyer hver 12 meter. Båtene starter fra faste startposisjoner. Det er imidlertid ikke slik at dette sjøområdet er forbeholdt vannsporter som roing og padling. Utbygging av båtplasser for fritidsbåter har gjort utøvelse av sporten vanskeligere de siste årene og dette har fått mange andre klubber for eksempel Christiania Roklub til å finne egnede innsjøer å ro på, det er dessverre få slikt alternativer i Bærum. bølger fra lystbåter har de siste årene vært et økende problem for roaktiviteten ettersom det skal svært små bølger til for at bølgene skal gå over båtripen.
Bærum roklubb jobber med å legge ut bøyer som vil markere banen hver 250 meter. Dette håper klubben vil gjøre det lettere for båtfolk å respektere robanen samt at roerne kan trene aktivt på avstandene som brukes i nasjonale og internasjonale regattaer.
Meritter
Nordiske Mesterskap: Fra 1934-2006 har Bærumsroere vært med på å vinne 32 nordiske mesterskap
internasjonale mesterskap: Roere fra Bærum Roklubb har deltatt i internasjonale mesterskap som EM, VM, og OL 57 ganger. Det er oppnådd 19 finaleplasser, med følgende medaljeplassering: Her er bare bærumsroere representert ved navn
* Åpent EM med deltakelse fra oversjøiske nasjoner ** Match des Seniors (ungdoms-VM)
Trygve Moe
Trygve Moe (født 11. desember 1927 i Sandefjord) er en norsk journalist og pressemann.
Han begynte som journalist i avisa Vestfold i 1946 og fortsatte i 1958 i Dagbladet som stortingsmedarbeider. I Dagbladet arbeidet han som London-korrespondent (1966–1969) og utenriksmedarbeider fram til 1973.
I periodene 1964-1966 og 1970-1983 var han valgt leder av Norsk Journalistlag og i 1984-1985 ble han organisasjonens første generalsekretær. Han var fotoredaktør i Norsk Telegrambyrå mellom 1986 og 1989 og administrerende redaktør samme sted mellom 1989 og 1994 da han gikk av med pensjon.
Han har også innehatt flere andre tillitsverv i norske og internasjonale presseorganisasjoner, og han var leder av Kopinors hovedstyre mellom 1989 og 1998.
Trymprisen
Norsk Journalistlag deler ut Trymprisen til personer som har arbeidet for sine kollegers ve og vel gjennom organisasjonsarbeid. Trygve Moe (med kallenavnet «Trym») har gitt navn til prisen, og er også den som deler ut prisen på organisasjonens landsmøte. Prisen består av et stipend på 20.000 kroner.