cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Ernst Zündel
Fengsling og dom i Tyskland
Zündels tid i forvaring i Canada ble ikke medregning i hans dom, men kun de to årene han innesperret i Tyskland siden 2005. En av hans advokater ble ekskluert fra prosessen grunnet agitasjon og måtte fjernes med makt. En annen advokat, Jürgen Rieger, et ledende medlem av det høyreorienterte NPD fikk forbud mot å gi muntlig ansøkninger og måtte gi dem skriftlig til retten, men lot da en annen advokat lese dem høyt. En annen advokat leste deler av Mein Kampf og deler av nazistiske NSDAPs raselover høyt i sin avslutningstale. Zündel ba om en ekspertkommisjon for å etterforske Holocaust. Dommeren karakteriserte Zündel i sin avslutningstale for «Brunnenvergifter und Brandstifter, einen Verehrer dieses menschenverachtenden Barbaren Adolf Hitler, von dem er dummdreist daherschwafelt.» På norsk kan det oversettes som «Brønnforgifter og brannstifter, en beundrer av den menneskehatende barbaren Adolf Hitler, hvem han fantaserer om med ubesindig irrelevans.» Det er antatt at Holocaust-benekterne benyttet denne rettssaken for den var verdt og for å vise at nynazistisk ytringsfrihet ble svekket.
Choeung Ek
Choeung Ek (ជើងឯក;cəəŋ aek) er et av retterstedene i Kambodsja der det kommunistiske Røde Khmer-regimet drepte sine motstandere. Det er det mest kjente retterstedet i området kjent som «Dødsmarkene».
Ernst Zündel
Avstamming
I 1977 ga Zündel et intervju til Tsadok Yecheskeli fra den israelske avisen Yedioth Ahronoth hvor han på direkte spørsmål innrømmet at han ikke kunne være sikker på at han ikke var jødisk.
Choeung Ek
Choeung Ek er en tidligere frukthave og kinesisk gravlund. Stedet ligger ca. 17 km. syd for hovedstaden Phnom Penh. Rundt 17 000 personer ble henrettet i Choeung Ek mellom 1975 og 1979. Etter Røde Khmer-regimets fall ble det funnet massegraver med til sammen 8 895 lik. Mange av de drepte var tidligere fanger i Tuol Sleng-fengselet.
I dag er Choeung Ek et minnesmerke, med en buddhistisk stupa. Stupaen er fylt med mer enn 5 000 hodeskaller, beskyttet av akrylglass. Mange av hodeskallene bærer preg av å være slått inn eller knust.
Filmen Dødsmarkene fra 1984 omhandler begivenheter som fant sted i Choeung Ek.
Mange
Mange er et tallbegrep med varierende betydning. Det brukes ofte som betegnelse for at en mengde har nådd en uoverskuelig grenseverdi, der det for utsagnsgiver ikke gir god mening å finne det nøyaktige tallet.
I og med at tallbegrep og sans for nøyaktighet varierer, vil mengden mange være forskjellig fra en femåring med «mange penger» til en pedantisk voksen som heller vil ha et oppgitt cirka-tall enn den ubestemte mangemengden. Tallsansen og tallbegrep kan også variere etter kultur- og språkgruppe
Fugler og dyr har hver seg et tallbegrep, der de kan telle for eksempel antall personer inntil en grenseverdi, og den mengden som er en mere, kan vi beskrive som (for) mange. Dette brukes av observatører som bruker kamuflasjetelt ved reir. Da må teltet besøkes av mange, og minst det maksimale antall som fuglen kan telle må gå vekk, slik at den/de som ikke lot seg telle kan bli igjen. For småfugl innebærer dette at tre må komme og to kan gå, mens de større fuglene må ha et større antall før de er sikre på at «ingen» er igjen.
Sushi x Kobe
$ushi x Kobe er en rap-gruppe fra Bergen. Gruppen består av rapperne Onge $ushimane (Emir Hindic) og Kobe-Wan Kenobi (Kristoffer Uthaug). I tillegg er Mathias Humlen med som medprodusent og DJ.
Duoen har holdt på med musikk lenge, men startet ikke som gruppe før i desember 2013. De beskriver seg selv som «to karakterer som lager fet musikk». Deres aller første konsert holdt de på UKEN til NHH med over 300 publikummere. De har også avholdt konserter både på by:Larm og Roskilde-festivalen. Sammen med Humlen fikk Hindic og Uthaug Edvard-prisen for 2019 i klassen populærmusikk for utgivelsen Døden lever lengst.
Rekvatn kraftverk
Rekvatn kraftverk er et vannkraftverk i Sagelvvassdraget i Hamarøy kommune i Nordland fylke.
Kraftverket utnytter et fall på  200 meter fra reguleringsmagasinet Rekvatnet til Fjerdevatnet. Rekvatnet er oppdemmet og reguleres mellom 284 og 272 moh. Falkelva er delvis tørrlagt som følge av reguleringen.
Til Rekvatnet tilføres det vann fra Slunkajavrre kraftverk.
Nedslagsfeltet er på 114 millioner km² og magasinvolumet på 162 millioner m³.
Installert effekt er 25 MW på tre francisturbiner og midlere årsproduksjon er på 86 GWh.
Kraftverket er eid av Nord-Salten Kraft AS.
Opprinnelig installasjon
Rekvaten kraftverk ble bygget av Nord-Salten kraftlag A/L for å forsyne flere kommuner i nærheten. Utbyggingen startet i 1952 og kraftverket ble satt i drift desember 1953. Opprinnelig ble bare Rekvatnet benyttet til kraftverket, men allerede ved planlegging var det meningen at Slunkajavrre og Goigijarve skulle reguleres og vannet overføres til Rekvanet. Samlet nedbørfelt var da beregnet til 112,5 km2 og samlet magasinkapasitet på minst 120 millioner m3.
I første byggetrinn var det installert en francisturbin med horisontal aksling med slukeevne på 2,8 m3/s. Generatoren tilknyttet denne var på 5,2 MVA og 5,2 kV. Med andre byggetrinn ble dette planlagt å økes til to nye aggregater med samme ytelse. Opprinnelig var anleggsarbeidet satt i gang av okkupasjonsmakten under andre verdenskrig.
CUB
CUB kan sikte til:
Terrakottahæren
Terrakottahæren (kinesisk: 兵马俑; pinyin: Bīngmǎyǒng; ordrett «soldat og hest begravelsesstatuer») er en slags hær på cirka 8,000 soldater som alle er laget av terrakotta. Hæren er en del av et mausoleum, og befinner seg i nærheten av byen Xi'an sør i provinsen Shaanxi i det sentrale Kina. Hæren ble laget på oppdrag av keiseren Qin Shi Huangdi (regjerte 221 til 210 f.Kr.) for å vokte hans egen grav, som ligger et stykke bakenfor soldatfigurenes rygger, 1,5 km lenger vest. Mot nord er keisergraven ikke slik beskyttet; der er flanken sikret med elven Wei. I sør er den beskyttet av det lille fjellet Li.
Oppdagelse, generell beskrivelse
Terrakottahæren ble oppdaget i 1974 av en bonde som skulle grave en brønn. Dette skulle vise seg å bli ett av 1900-tallets største arkeologiske funn.
Konstruksjonen av mausoleumet begynte i 246 f.Kr. og det menes at det hadde tatt 700,000 arbeidere og håndverkere 38 år å fullføre det. Qin Shi Huang ble plassert inne i sin del av gravkomplekset ved sin død i 210 f.Kr..
Ifølge den kinesiske oldtidshistoriker Sima Qian, som beskrev mausoleet hundre år etter at det stod ferdig, fikk den første keiseren en rekke praktfulle gjenstander med seg i graven. Ifølge Sima Qian ble det brukt kvikksølv til å dekorere mausoleet med hundre kunstige elver, og taket over ble utsmykket med slik at det så ut som nattehimmelen en stjerneklar natt.
Qin Shi Huangs grav er i en jordpyramide som i dag er 76 meter høy og nesten 350 m² stor. Graven er ikke åpnet i moderne tid – skjønt det ikke kan utelukkes at tidligere tiders gravrøvere kan ha vært på ferde. Det foreligger planer om å forsegle hele området med en særlig teltkonstruksjon for å forhindre at luften utenfra skulle forringe graven idet den blir åpnet.
Et stort museumsanlegg er blitt etablert på området der soldatene ble funnet, og er et av Folkerepublikken Kinas fremste turistmål.
Anlegget ligger i distriktet Lintong.
Funnstedene
Terrakottahæren ble funnet i tre nærliggendegroper. Av totalt ca 8 000 terrakottasoldater er hittil (2012) ca 2 000 soldater blitt utgravd.
Grop nr. 1
Detta er den største gropen. Den har en rektangulær form og er 230 meter i øst-vestlig rektning og 62 meter i nord-sørlig retning, og er fem meter dyp. Fem hellende ganger leder ned i gropen fra både østre og vestre side. I fronten, det vil si østre side, er 204 bueskyttere plassert. I leddene bakenfor fantes totalt 30 hestestridsvogner, hver dratt av fire hester. Blant stridsvognene finnes også flere tusen bepansrede og andre soldater. Hele hovedstyrken er vendt mot øst. Rundt ytterkantene står soldater vekselvis vendte mot nord, sør og vest for å beskytte flankene. Totalt tros det finnes om lag 6 000 soldater i grop nr. 1. Den var den første delen av terrakottahæren som ble funnet.
Grop nr. 2
Grop nr. 2 ble funnet i 1976 og er ca 20 meter nord for østenden av grop nr. 1. Grop nr. 2 har en L-form med en utstikkende del mot øst i nordøstre hjørne. Grop nr. 2 er delt i fire militærstyrker. I nordøstre delen er 332 bueskyttere, alle vendt mot øst. 160 er knestående og satt i fire kolonner i midten omringet av de øvrige stående bueskytterne. I sørdelen er 64 stridsvogner fordelt på åtte kolonner. De er alle i firspann, flankert av tre soldater, og alle vendt mot øst. Midtdelen av grop nr. 2 består av stridsvogear i fronten fulgt av fotsoldater og ryttere. Nordre del består bare av totalt 108 ryttere. Alle ryttere står framfor sin sadlede hest med tømmene i høyre hånd og pilbuen i venstre.
Grupper i grop nr. 2 synes å kunne agere individuelt og i samlet gruppe, noe som peker på den unike militære strategi som Qin-hæren anvendte.
Grop nr. 3
Grop nr. 3 er den minste av de tre gropene og er plassert ca 25 meter nord om grop nr. 1 og vest for grop nr. 2. Bare 68 soldater og en stridsvogn trukket av fire hester finnes i gropen. Gropen er av U-form og dekker 520 kvadratmeter. Grop nr. 3 er hærens ledelsessentral og vel beskyttet av de øvrige styrkene. I nordre og søndre del av gropen finnes 64 bepansrede soldater som står vendta mot hverandre med ryggene mot ytterveggene og bevæpnet med særskilte våpen, noe som indikerer at de er vakter og ikke stridende soldater.
Peter Brötzmann
Peter Brötzmann (født 6. mars 1941, død 22. juni 2023) var en tysk frijazzsaksofonist.
Terrakottahæren
Grop nr. 4
Mellom grop nr. 2 og grop nr. 3 fant man i 1977 en fjerde grop. Gropen inneholdt ingen terrakottafigurer, men var tom. Dette er en indikasjon på teorien om at hele gravkomplekset, inklusive selve graven, aldri ble helt ferdigstilt etter den første keiserens død.
Peter Brötzmann
Liv og virke
Han studerte kunstmaling i Wuppertal og var involvert i Fluxus-bevegelsen, men fant gallerier og utstillinger lite tilfredsstillende. Brötzmann designet selv de fleste av sine plateomslag. Han lærte seg først å spille diverse klarinetter og siden saksofoner. Han er antagelig den eneste jazzmusikeren som spiller tarogato. En av hans første musikalske partnere var bassisten Peter Kowald.
Brötzmanns første innspilling, For Adolphe Sax, ble utgitt i 1967 med Kowald og trommeslager Sven-Åke Johansson.
I 1968 ble «Machine Gun» utgitt, som er en oktettinnspilling. Siden det viste seg vanskelig å turnere over lengre tid med en oktett, ble bandet etter hvert slanket til en trio bestående av Han Bennink og Van Hove.
Brötzmann turnerte og spilte inn plater regelmessig. Han utgav over 30 album som orkesterleder, i tillegg til å delta på et dusin andre. Hans Die Like A Dog-kvartett (med Toshinori Kondo, William Parker og Hamid Drake) er inspirert av saksofonisten Albert Ayler, som var en inspirasjonskilde på Brötzmanns musikk. Fra 1997 turnerte han og jobbet i studio med Peter Brötzmann Chicago Tentet som startet som en oktett.
Kara
Kara kan vise til:
Rostadskipet
Rostadskipet, som ble funnet i 1751, er sannsynligvis det første vikingskipsfunnet i Norge som er dokumentert. Folkene på Skjeberg prestegård kom over restene av et stort skip, trolig på størrelse med Tuneskipet, som hadde klinkbygget skrog i eik. Knokler av mennesker og dyr i tillegg til noe gravgods ble funnet ombord.
Dette er den første av tre skipsgraver fra vikingtiden på Rolvsøy i Viken. De andre to er Tuneskipet og Valleskipet.
Han nevner at et stort skip uten dekk, bygd av eikeplanker og sammenføyd med «jernbolter» var funnet i Rolvsøy i 1751.
Beliggenheten ble først nærmere angitt av antikvar Klüwer som i 1823 fortalte om en stor «skipshøyde» på Rostad hvor det 80-90 år tidligere var funnet et fartøy «hvor Rester af Bredderne, samt Dragspigerne endnu fandtes». Funnopplysningene om utgravningen er mangelfulle, men arbeidet må ha vært omfattende og tidkrevende. Det tiltrakk seg stor oppmerksomhet, inkludert Thestrup som beskuet skipet. Skipet var trolig blottlagt i full lengde så Thestrup kunne gjøre sine observasjoner som så ble dokumentert for ettertiden.
Skipshaugen er i dag helt forsvunnet.
I 2012 søkte arkeologer på gården Rostad i forbindelse med en rørledning over jordene, og fant rester etter 79 stolpehus, datert 3000 f.kr (ca. 5000 år gamle), altså yngre steinalder.
Herøyspelet Kongens Ring
Herøyspelet Kongens Ring er et historisk spill og en musikal, som utspiller seg på øya Herøy i Herøy kommune på Sunnmøre.
Herøyspelet ble første gang satt opp i 1992 etter et manus av Rolf Losnegård og med musikk av Svein Møller. Gerald Pettersen har helt siden starten vært regissør, men fikk i 2005 for første gang med seg en assistent, Katrine Dale. Helt siden starten har også kjente norske skuespillere hatt roller i Herøyspelet, mellom andre Helge Jordal og Karoline Krüger. Blant skuespillerne som var med i 2007, fant en blant andre Agnes Kittelsen, Gard Skagestad og Hedvig Garshol.
Manuset
Manus er løst basert på teksten i kapittel 142 i Heimskringla, historien om Olav den hellige. Der står det at kongen var innom Herøyane, det som man i dag kaller Herøyholmene, og utfordret de som var i gjestebudet til å reise til Færøyene for å kreve inn skatt. Den som meldte seg, var til slutt Møre-Karl, en av de som i utgangspunktet var imot det kongen stod for. Rundt denne historien er det bygd opp et drama der nære og personlige problemstillinger er sentrale, og da spesielt problemstillinger rundt Unn den fagre. Kristningen av Norge og den hedenske kulturen fungerer som et bakteppe for hendelsene.
Roller
2016 (25 års jubileet)
Kong Olav Haraldsson: Audun Sandem
Ragnar Herøyhovding: Gerald Pettersen
Inga: Sigrid Moldestad
Unn den fagre: Ingrid Megård Sæter
Møre Karl: Frode Bjorøy
Ingolv Ynda: Eirik Del Barco Soleglad
Kjærring Bråte: Hedvig Garshol
Fe den synske: Ghopi Prabaharan
Bjørn Stallar: Sigurd Nygard
Bisp Grimkjell: Morten Gusdal
Edmund Munk: Gunnar Sydhagen
Forteljaren: Bjørn Holum
+ mange frivillige amatørskuespillere/statister som er med å gjør spelet så flott.
Le saut à la couverture
Le saut à la couverture er en fransk stumfilm fra 1895 regissert av Louis Lumière.
Porsanger Sameforening
Porsanger Sameforening (Porsánggu Sámiid Searvi) er en samisk organisasjon som arbeider for å fremme samers økonomiske, politiske og kulturelle rettigheter i Porsanger. Porsanger Sameforening er et lokallag i Norske Samers Riksforbund (NSR). Foreningen vil utvikle og styrke samisk kultur, språk og identitet, samt å fremme samenes økonomiske, politiske, territorielle og kulturelle rettigheter og å gi kulturelle og sosiale tilbud basert på samisk språk og kultur, samt å arbeide for at foreningen og NSR blir representert i Sametinget. Herunder også å jobbe for at samiske skoler, rettigheter og undervisningstilbud i kommunen opprettholdes..
Porsanger Sameforenings historie
En representant for Porsanger var til stede på samefolkets første landsmøte i Trondheim 1917, som danner grunnlaget for samenes nasjonaldag den 6. februar. Dette var Klemet (Máret-Lemet) Pedersen Solbakken (1878-1926) fra Stabbursnes. Han deltok på flere samiske samlinger til begynnelsen av 1920-tallet. Fra omkring 1920 begynte perioden med den hardeste fornorskingspolitikken, og da ble det vanskeligere å kjempe for samiske rettigheter. Peder (Máret-Pedar) Anton Andersen (1917-1995) fra Iggaldas, og Hans Hansen (1916-1994) fra Gåradak var to foregangssamer som stod opp for det samiske i Porsanger fra 1950-tallet og i flere tiår fremover. Datter av Máret-Lemet, Marit (Máret-Lemet-Máret) Stordahl (1912-2006) fra Stabbursnes var også en av de aktive på denne tiden.
Fra 1967 fantes det fire sameforeninger i Finnmark og en i Oslo. En ønsket da å samordne seg, og de fire finnmarksforeningene møtes i 1968 og etablerte Norske Samers Riksforbund - NSR. Fra Porsanger Sameforening sin side deltok Peder Andersen og Hans Hansen på stiftelsesmøtet. Peder Andersen ble valgt inn i NSRs første styre, og var senere leder for NSR fra 1976-79. På NSRs landsmøte året etter fikk Porsanger Sameforening vedtatt sin første resolusjon, som dreide seg om beskyttelse av Porsangerfjorden mot overfiske. Medlemmer fra Porsanger var viktige drivkrefter da NSR i 1981 vedtok sin første handlingsplan for kystsamiske områder.
1970-tallet var en aktiv periode. Alf Nystad, en av drivkreftene i Porsanger Sameforening de senere tiårene, ble med i foreningen fra 1976. I 1979 ble han valgt inn i NSRs styre, der han satt til 1981. I striden om utbygging av Alta-Kautokeino-vassdraget deltok flere hundre personer fra Porsanger i de mange aksjonene og demonstrasjonene mot utbyggingen. På denne tiden nådde Porsanger Sameforening også et høydepunkt medlemsmessig, idet foreningen en periode hadde over 200 medlemmer. På slutten av 1970-tallet begynte Porsanger Sameforening arbeidet med å få etablert en samisk barnehage i kommunen. Denne ble etablert, og eksisterer i dag under navnet Ajanas mánáidgárdi - Ajanas barnehage.
I 1983 startet arbeidet med å få samisk inn i grunnskolen. Etter mye arbeid ble det ansatt samisktalende lærerkrefter. Siden den gang har det vært samiskspråklig tilbud på skolen i Porsanger. Etableringen av Sametinget i 1989 medførte også at valgarbeidet ble viktig. Alf Nystad satt som representant i Sametinget i to perioder, fra 1989 til 1997, og var også medlem av Sametingsrådet.
Bob Ross
Robert Norman Ross (født 29. oktober 1942, død 4. juli 1995) var en amerikansk kunstner, kunstinstruktør, og fjernsynsvert. Han var skaperen og verten av The Joy of Painting, et instruksjonsfjernsynsprogram som ble sendt fra 1983 til 1994 på PBS i USA. Det ble også sendt i Canada, Latin-Amerika, og Europa. Med en myk stemme og en afrofrisyre gikk Ross fra å være en fjernsynsvert på 1980-tallet og 1990-tallet til å bli en internettkjendis med fans på YouTube og mange andre nettsider.
Personlig liv
Ross hadde én sønn, Steven, med sin første kone, Vivian Ridge. Steven, også en talentfull kunstner, dukket av og til opp på The Joy of Painting og ble en Ross-sertifisert instruktør. Den siste episoden av sesong én var et spørsmål-og-svar-forum hvor Steven leste opp en serie generelle hvordan-å-spørsmål send inn av seerne i løpet av sesongen, og Bob svarte på dem en om gangen, teknikk etter teknikk, helt til han hadde fullført et helt maleri.
Ross og Ridge sitt ekteskap endte i skilsmisse i 1977. Ross og hans andre kone, Jane, hadde ingen barn sammen. I 1992 døde Jane av kreft. Ross giftet seg med Lynda Brown i 1995, to måneder før han døde.
Militærkarriere
Ross vervet seg til den amerikanske luftstyrken i attenårsalderen og bidro som en medisinsk journaltekniker. Han ble eventuelt forfremmet til mestersersjant og bidro som førstesersjanten til den amerikanske luftstyrkeklinikken på Eielson luftstyrkebase i Alaska, hvor han først så snøen og fjellene som senere ble gjentatte trekk i kunstverkene hans. Han utviklet en hurtigmalingsteknikk for å skape kunst for salg i løpet av korte, daglige jobbpauser. Å ha hatt militærstillinger som krevet at han var, med sine egne ord, «tøff» og «slem», «fyren som får deg til å skrubbe latrinen, fyren som får deg til å re opp sengen, fyren som roper på deg for å være for sen til arbeid» fikk ham til å bestemme seg for at hvis han noen gang forlot militæret, skulle han aldri rope igjen.
Kunstnerkarriere
Mens Ross var i Alaska og jobbet som en deltidsbartender oppdaget han et TV-showet The Magic of Oil Painting med den tyske kunstneren Bill Alexander som vert. Ross studerte med Alexander og oppdaget senere at han hadde muligheten til å tjene mer ved å selge kunstverkene sine enn han gjorde i stillingen sin i luftforsvaret. Ross pensjonerte seg derfra etter tjue år med en mestersersjantgrad, og ble berømt for å skape og være vert for fjernsynsprogrammet The Joy of Painting.
Før programmet ble sendt hadde Ross hatt litt suksess fra før av med å fremme maleteknikken sin. Hårfrisyren hans ble til som et forsøk på å spare penger da vanlige hårfrisyrer ble for dyre å vedlikeholde. Ross var aldri komfortabel med frisyren, men den ble en ikonisk del av programmet hans.
Ross bygget en virksomhet for $15 millioner ved å selge kunstredskaper og instruksjonsbøker, og ved å markedsføre kunstklasser styrt av instruktører trent i «Bob-Ross-metoden». Han sa at alt han tjente kom fra disse kildene. Alle maleriene hans, inkludert de han skapte i løpet av programmet sitt, ble donert til PBS-stasjoner.
Ross filmet også natur, særlig ekorn, for det meste i hagen sin, og han tok ofte inn skadede eller forlatte ekorn og andre dyr. Små dyr dukket ofte opp på lerretene hans i The Joy of Painting.
Teknikk
Ross brukte alla-prima-oljemalingsteknikken, hvor kunstneren fortsetter å legge på maling over utørket maling i stedet for å vente på at hvert lag skal tørke. Fra begynnelsen holdt programmet valget av redskaper og farger enkelt, slik at seerne ikke måtte betale mye for dyrt utstyr. Ross anbefalte ofte luktløs malingsfortynner til å rense pensler. Ved å kombinere teknikken sin med bruk av store pensler, i tillegg til maleskjeer, klarte Ross å male trær, skyer, fjell, og vann på kun noen få sekunder. Hvert maleri begynte med simple strøk som ikke så ut som mer enn fargeklatter. Etter hvert som han la til flere strøk omformet klattene seg til hele landskap.
Ross skapte tre versjoner av hvert maleri for hver episode av programmet sitt. Det første ble malt før opptaket, og satt på et staffeli vekk fra kameraet mens opptaket pågikk, hvor Ross brukte det som en mal til å skape en andre kopi, det seerne faktisk så ham male. Etter en episode ble tatt opp, malte Ross en tredje, mer detaljert versjon til instruksjonsbøkene sine.
Innflytelser
Ross dedikerte den første episoden av sesong 2 av The Joy of Painting til Bill Alexander og forklarte at «For flere år siden lærte Bill meg denne fantastiske alla-prima-teknikken, og jeg følte det som han ga meg en dyrebar gave, og jeg vil gjerne dele den gaven med dere». Mens Ross sin popularitet vokste, ble forholdet hans med Alexander mer og mer anstrengt. «Han forrådte meg», uttalte Alexander til New York Times i 1991. «Jeg fant opp alla prima, jeg lærte ham opp, og han tror at han kan gjøre det bedre.» Kunsthistorikere har pekt ut at alla-prima-teknikken faktisk oppsto i Flandern på 1500-tallet, og ble brukt av Frans Hals, Diego Velázquez, Caravaggio, Paul Cezanne, John Singer Sargent, Monet, og mange andre.
Stil
Ross var kjent for uttrykkene han brukte mens han malte som «glade små trær». Han brukte også et palett som var lett slitt for å unngå reflekser fra den sterke studiobelysningen.
Da han var blitt spurt om sin avslappethet og rolige oppførsel kommenterte han Jeg fikk et brev fra noen for en stund siden, og de sa, Bob, alt i verden din ser ut til å være så lykkelig. Det er sikkert. Det er derfor jeg maler. Det er fordi jeg kan skape den type verden jeg vil. Hvis du vil se på dårlige ting, se på nyhetene. Landskapet han malte, for det meste fjell, innsjøer, snø, og hyttescener, var sterkt inspirert av de årene han bodde i Alaska. Han sa ofte på programmet sitt at han trodde alle hadde et kunsttalent, og kunne bli en vellykket kunstner med tid, øvelse, og oppmuntring, og han sa også ofte «Vi gjør ikke feil, vi har bare heldige ulykker». I 2014 gjennomførte bloggen FiveThirtyEight en statistikkanalyse av de 381 episodene Ross malte direkte, og kom frem med at 91% av Ross sine malerier inneholdt i det minste ett tre, 44% inneholdt fjell, og 34% inneholdt fjellinnsjøer. Ifølge egne utsagn fullførte Ross over 30,000 malerier i livet sitt.
Andre mediaopptredener
Ross likte countrymusikk, og i 1987 ble han invitert til scenen av Hank Snow på Grand Ole Opry i Nashville. Publikum ga ham stor applaus. Snow fikk senere en privat kunstleksjon av Ross.
Ross besøkte New York for å reklamere for boken sin, The Best of The Joy of Painting with Bob Ross, og maleteknikker til et studiopublikum flere ganger. På et besøk i 1989 dukket han opp på The Joan Rivers Show. Han returnerte i 1992 for et direkteshow med vert Regis Philbin, og Kathie Lee Gifford. Det var et i 1994 da Phil Donahue, som så på videoene hans og elsket maleteknikken, inviterte ham til showet for at han skulle reklamere verket sitt. Ross tok med seg fem publikumsmedlemmer opp til scenen og fikk dem til å lage et maleri, til og med Phil selv laget et maleri og viste det frem.
Tidlig på 1990-tallet gjorde Ross en del MTV-opptredener som, ifølge American City Business Journals, «forklarte perfekt Generation X sin besettelse av alle ironiske og retro-ting".»
Sykdom og død
Ross ble diagnostisert med lymfekreft tidlig på 1990-tallet, noe som tvang ham til å pensjonere seg etter at The Joy of Painting sin endelige episode ble sendt 17. mai 1994. Han døde 52 år gammel den 4. juli 1995. Han er begravet i Woodlawn Memorial Park i Gotha, Florida.
CYP
CYP kan sikte til:
Kaunisvaara
Kaunisvaara er et lite tettsted i Pajala kommune i Norrbottens län, Sverige.
Byen ble grunnlagt på slutten av 1700-tallet av Hans Mickelsson Vänkkö. Dagens Kaunisvaara er egentlig to bebyggelser, Sahavaara og Kaunisvaara. Sahavaara er det sørligste av bebyggelsene, benevnt som Södra Kaunisvaara på vegskilt, mens Kaunisvaara er det nordligste. Bebyggelsene er adskilt av ei myr.
Dissonans
Begrepet dissonans (av Latin: dis = «forskjellig, atskilt» og sonare = «klinge») er en musikkbetegnelse på intervaller og akkorder som i tradisjonell musikk trenger å bli oppløst i en konsonans.
Spesielt regnes intervaller med frekvenser som har «kompliserte» tallforhold, som stor septim (15:8), liten none (32:15) og liten sekund (16:15) som dissonante. En annen sterk dissonans er tritonus.
Eksterne lenker
Consonance and dissonance
Piqued Jacks
Piqued Jacks er et italiensk rockeband grunnlagt i Buggiano i 2006. Det består av Andrea Lazzeretti («E-King», vokal, piano, synthesizer), Marco Sgaramella («Majic-o», gitar), Francesco Bini («littleladle», bass) og Tommi Oliveri («HolyHargot», trommer). De representerte San Marino i Eurovision Song Contest 2023 med sangen «Like an Animal», etter å ha vunnet den sanmarinesiske sangkonkurransen Una Voce per San Marino 2023.
Bakgrunn
Piqued Jacks ble grunnlagt i 2006 i byen Buggiano, nordvest for Firenze. I 2010 og 2011 slapp bandet sine første to EP-er, og i 2012 jobbet de med den Los Angeles-baserte produsenten Brian Lanese for tredje EP, Just a Machine, som ble utgitt i januar 2013.
Våren 2014 jobbet de med Matt Noveskey (fra rockebandet Blue October) på singlene «Upturned Perspectives» og «No Bazooka». Bandets første studioalbum, Climb Like Ivy Does, kom I 2015, og den akustiske versjonen, Aerial Roots, kom I 2016.
I juni 2018 utga gruppen singelen «Wildly Shine», pre-produsert av Michael Beinhorn (fra Red Hot Chili Peppers og Soundgarden). Samme høst kom oppfølgeralbumet The Living Past, som var produsert av Dan Weller (fra Enter Shikari og Bury Tomorrow). I 2019 vant Piqued Jacks rockeprisen under festivalen Sanremo Rock.
Våren 2020 ble Piqued Jacks del av MTV-prosjektet MTV New Generation. I september samme år kom singelen «Safety Distance», bandets første samarbeid med Brett Shaw (Foals, Florence + The Machine). I mars 2021 kom det tredje studioalbumet Synchronizer, produsert av Julian Emery (Nothing But Thieves, McFly), Brett Shaw og Dan Weller.
Besetning
Bandet har siden grunnleggelsen hatt et par utskiftninger i besetningen. I 2016 ble trommisen ThEd0g erstattet av Damiano Beritelli, som igjen ble erstattet av HolyHargot i 2017. I april 2019 ble gitaristen Penguinsane erstattet av Majic-o.
Kay Cottee
Kay Cottee, (født Kay McLaren 25. januar 1954 i Sydney) er en australsk seiler, mest kjent som første dame til å seile solo rundt jorden nonstop i 1987-1988 med sin slupp First Lady på 189 dager.
Hun giftet seg med Peter Westland Sutton i 1989, og driver i dag med kunstmaling og yachtdesign. Hun fikk med tittelen Australian of the year i 1988 og har hedersmedlemskap i et flertall australske og amerikanske yachtklubber.
Stanley Cup-sluttspillet 2010
Stanley Cup sluttspillet 2010 startet 14. april 2010 etter at grunnspillet 2009-2010 var ferdigspilt, og ble avsluttet med siste kamp 9. juni 2010, hvor Chicago Blackhawks vant den avgjørende kampen mot Philadelphia Flyers etter 4:10 i sudden death.
Kvalifiserte lag
Etter grunnspillet var 16 lag kvalifiserte til Stanley Cup. Washington Capitals ble mester i Eastern Conference og vant Presidents' Trophy etter å ha nådd den rekordhøye poengsummen 121 poeng. San Jose Sharks vant Western Conference med 113 poeng.
Eksterne lenker
National Hockey League 2009/2010
Brecht
Brecht kan sikte til:
For aill’ pængan
For aill' pængan er et musikkalbum utgitt av Gluntan i 1974.
Hedda Hopper
Hedda Hopper (født 2. mai 1885 i Hollidaysburg i Blair County i Pennsylvania, død 1. februar 1966 i Hollywood i California) var en amerikansk skuespiller, forfatter og skribent.
Karriere
Hun reiste til New York City og begynte sin skuespillerkarriere på Broadway. Hennes første oppsetninger på Broadway var ikke særlig populære. Hopper begynte som skuespiller i stumfilmer i 1915. Hennes filmdebut kom i 1916 da hun spilte mot William Farnum. Hun dukket opp i mer enn 120 filmer i de følgende 23 årene. Hopper grunnla en sladrespalte kalt "Hedda Hopper's Hollywood" som ble trykt for første gang i Los Angeles Times den 14. februar 1938.
Hopper debuterte som vert for sitt eget radioprogram, The Hedda Hopper Show, den 6. november 1939. Programmet gikk frem til 28. juni 1947. Hennes selvbiografi, From Under My Hat (1952) ble etterfulgt av The Whole Truth and Nothing But i 1962. Hopper var aktiv som forfatter og spaltist frem til sin død og hun skrev blant annet for Chicago Tribune Syndicate.
Den 8. mai 1913, giftet hun seg i New Jersey og ble skilt i 1922. Hun fikk sønnen William Hopper, som også var skuespiller.
Hopper døde av lungebetennelse i en alder av 80 år i Hollywood. Hun ble gravlagt ved Rose Hill Cemetery i Altoona i Pennsylvania. For sine mange bidrag til den amerikanske filmindustrien har Hopper blitt tildelt en stjerne på Hollywood Walk of Fame som ligger ved 6313 ½ Hollywood Boulevard i Hollywood. Skuespiller Jane Alexander fikk en Emmy Award-nominasjon for å portrettere Hopper i TV-filmen Malice in Wonderland i 1985.
Engerelva
Engerelva (også kalt Askerudbekken) er ei elv i Marker kommune i Viken. Den renner fra Huevannet til Krokstadtjernet, som er den sørøstligste vika i Rødenessjøen. Før oppdemmingen av Rødenessjøen var Krokstadtjernet et separat tjern, og Engerelva hadde da utløp ved Neset. Engerelv-vassdraget har sine øverste kilder like nord for Joarknatten, noen få hundre meter vest for svenskegrensa. Selve Engerelva er 8,2 kilometer lang, mens vassdraget har en samlet lengde på 13,5 kilometer.
Øvre del av nedbørfeltet består av utmark, mens det nedre løpet går gjennom jordbruksområder med spredt bebyggelse. Det er foretatt noen bekkelukkinger og kanaliseringer, foruten betydelige senkingstiltak. Selve hovedløpet ble senket første gang i 1930. I 1959 ble det foretatt en opprensking og ytterligere senking. En undersøkelse utgitt i 1992 viste at Engerelva var moderat forurenset og vannkvaliteten i perioder var dårlig. Det var problemer med erosjon og gjengroing i bekkeløpet og tilbakegang i fiskebestandene.
CZE
CZE kan sikte til:
Yarrah Boko
Yarrah Boko (født 2005) er en av tidenes beste norske varmblodshester. Hingsten er født i Sverige, og kan da delta i det svenske mesterskapet, som han vant i 2011. Hesten har vunnet flere andre storløp, blant annet Prix De Luxemburg i 2012 og Prix De Belgique både i 2013 og 2014.
3. juni 2014 kom meldingen om at Yarrah Bokos løpskarriere var over, etter å ha slått opp en alvorlig gaffelbåndskade. Hesten har i løpet av karrieren kjørt inn over 10 millioner kroner.
Die Serpentintänzerin
Die Serpentintänzerin er en tysk stumfilm fra 1895 regissert av Max Skladanowsky.
Oslo bystyre 1999–2003
Oslo bystyre hadde i perioden 1999–2003 borgerlig flertall. Ordfører var Per Ditlev-Simonsen fra Høyre, og varaordfører var Svenn Kristiansen fra Fremskrittspartiet.
Høyre ble største parti med 28,6 % av stemmene og 18 mandater, mens Arbeiderpartiet fikk 26,7 % og 16 mandater. Ellers på borgerlig side fikk Fremskrittspartiet 10 mandater, Kristelig Folkeparti tre mandater, og Venstre to mandater. På venstresiden fikk Sosialistisk Venstreparti åtte mandater, og Rød Valgallianse to. Dette gav et klart borgerlig flertall, men de tre «gymkameratene» fra forrige periode – Høyre, Venstre og KrF – trengte støtte fra FrP for å få flertall. De borgerlige møttes til sonderinger om et byråd, men avstanden mellom FrP og de to sentrumspartiene var stor, spesielt i innvandringspolitikken.
De borgerliges samtaler endte med et fortsatt mindretallsbyråd ledet av Fritz Huitfeldt, i det som var et rent Høyrebyråd. Huitfeldt fikk mistillit mot seg 8. november 2000 og måtte gå, og fra 29. november 2000 overtok Erling Lae (også Høyre) som byrådsleder. Det nye Lae-byrådet ble utvidet til også å omfatte KrF og Venstre, og satt perioden ut.
Fremskrittspartiets bystyregruppe ble halvert på slutten av 2000, da Fremskrittspartiets sentralstyre ekskluderte og suspenderte fem av ti bystyrerepresentanter, deriblant gruppeleder Einar Lonstad. Disse fortsatte som uavhengige representanter.
Byutviklingskomiteen ble fra starten av perioden ledet av Rina Brunsell (Ap), Samferdsels- og miljøkomiteen av Einar Lonstad (FrP), Finanskomiteen av Heidi Larssen (H), Kultur- og utdanningskomiteen av Trine Skei Grande (V), og Helse- og sosialkomiteen av Tom Pape (Ap).
Columbia Center
Columbia Center, (tidligere Bank of America Tower og Columbia Seafirst Center) er den høyeste bygningen i Seattle, USA.
Skyskraperen hette opprinnelig Columbia Center. Da Seafirst Bank overtok bygningen ble navnet endret til Columbia Seafirst Center, og da Seafirst ble helt integrert i Bank of America fikk den tilnavnet BOAT (Bank of America Tower). I november 2005 fikk bygningen tilbake sitt opprinnelige navn.
Den 16. juni 2004 rapporterte 11/9-kommissjonen at den første planen for terrorangrepet 11. september 2001 var at ti fly skulle kapres og styres inn mot mål, blant annet i «De høyeste bygningene i statene California og Washington», det vil si henholdsvis U.S. Bank Tower og Columbia Center.
Liste over muslimske trossamfunn i Norge
Det følgende er en liste over muslimske trossamfunn i Norge. Enkelte av trossamfunnene har oppført moskéer, som blant annet brukes til bønn og religiøs samling innen islam.
I 2010 var det 126 muslimske trossamfunn i Norge. På samme måte som i pinsebevegelsen i Norge er den enkelte lokale forsamling registrert som et selvstendig trossamfunn. Tall fra Statistisk sentralbyrå har vist at antall muslimske trossamfunn i Norge har vokst prosentvis raskere enn antall innvandrere de seneste årene. I perioden 2005–2010 ble det registrert en økning på 15 % blant muslimer i Norge, mens det i samme periode ble registrert 37 % nye trossamfunn. I 2017 var 148,000 personer i Norge registrert som medlemmer av et muslimsk trossamfunn (2.75 % av Norges befolkning), noe som var en fordobling fra 2006.
Forklaring
Innholdsforklaring:
«N/A» betegner at informasjonen ikke er tilgjengelig.
Medlemsutvikling
Antall medlemmer i muslimske trossamfunn i Norge (2010-2020).
Pariserungdom
Pariserungdom, (originaltittel: Rendez-vous de juillet) er en fransk komedie fra 1949 regissert av Jacques Becker.
Thranes metode og andre noveller
Thranes metode og andre noveller er en novellesamling fra 1993 av den norske forfatteren Øystein Lønn. Samlingen inneholder seks noveller: tittelnovellen og fem kortere tekster. Den ble belønnet med Brageprisen og Kritikerprisen i 1993, og ble i en serie i Dagbladet sommeren 2006 kåret til en av de 25 beste romaner og novellesamlinger fra de siste 25 år.
I tittelnovellen skildres forholdet mellom mannen Thrane og hans nye nabo Mol, en kvinne som vekker flere menns oppmerksomhet.
Elin Brodins anmeldelse av samlingen i Aftenposten la vekt på dens språklige eleganse, og på hvordan forfatteren gir leseren en foruroligende mangel på oversikt: «Prøver man å nærme seg tekstene med det for øye å forstå de ulike situasjonene i tradisjonell forstand, er man dømt til å mislykkes. Ingen kan i og for seg fatte hva som skjer i Lønns verden, hva disse menneskene egentlig har for seg; det må forbli en gåte. Noe det meste vel dypest sett også forblir i det virkelige liv, hvis man ønsker å se slik på det. Men om Lønn ikke forklarer stort eksplisitt, så formidler han fortettede og dragende stemninger, som man kan oppleve og "forstå" intuitivt. Innimellom får leseren et nesten skremmende sterkt innblikk i disse ellers konturløse personenes sinn.»
DJI
DJI kan blant annet vise til:
La voltige
La voltige er en fransk stumfilm fra 1895 regissert av Louis Lumière.
Zen (andre betydninger)
Zen kan referere til:
Sykling under samveldelekene 1990
Sykling under de britiske samveldeleker 1990. Sykling var en av flere sporter under de fjortende samveldelekene som ble arrangert i Auckland på New Zealand i perioden 24. januar til 3. februar 1990. Det var trettende gangen som Sykling var med på programmet i Samveldelekene. I lekene i 1990 ble det konkurrert i elleve øvelser, åtte i bane- og tre i landeveissykling. Det var første gangen kvinner deltok i sykling i samveldelekene med to øvelser i bane- og en i landeveissykling. New Zealand ble beste nasjon med seks gullmedaljer foran Australia med fire.
Stensli stasjon
Stensli stasjon er en stasjon på Rørosbanen i Holtålen kommune i Trøndelag. Den ble åpnet 1877 som Eidet stasjon, betegnelsen Stensli fikk den 1921. I 1975 ble status nedgradert til holdeplass, og i 2003 var det slutt på persontrafikken.
Telenor Serbia
Telenor d.o.o. er et teleselskap i Serbia som er 100 % eid av norske Telenor. Selskapet het tidligere Mobi63, og før det fra 1994 – 2006, 063 Mobtel Srbija, og var ett av to mobilselskap i landet da det ble kjøpt av Telenor 31. juli 2006 gjennom en totalinvestering på 1,51 milliarder euro – om lag 10 milliarder norske kroner. Telenor Serbia driver mobiltelefoni og tilbyr internett-adgang gjennom 3G-mobilnett. Selskapet er også noe involvert innen innhold på internett i strategisk samarbeid med lokale medieaktører, deriblant B92.
Stensli stasjon
Stasjonsbygningen, som fortsatt står, ble tegnet av Georg Andreas Bull.
Telenor Serbia
I mobilmarkedet i Serbia har Telenor 2,8 millioner kunder og en markedsandel på 35,5 %, mot hovedkonkurrenten MTS sin andel på 53,8 % i 2008. Omsetningen samme år var 3,2 mrd kroner.
Telenor Serbia er hovedsponsor for Den serbiske olympiske komite, og dermed Serbias OL-utøvere. Selskapet er også involvert i en rekke sivile samfunnsprosjekter som støtter funksjonshemmede og lokal teknisk utdanning.
Telenor d.o.o har hovedkvarter i den «nye» forretningsbydelen Novi Beograd, umiddelbart vest for sentrum av Beograd. Gjennom investeringen ble Telenor en av de største utenlandske investorene i Serbia. Administrerende direktør fra april 2009 er Kjell-Morten Johnsen, som da etterfulgte Stein Erik Vellan.
Tatarlønn
Tatarlønn (Acer tataricum) er en lønneart med vid utbredelse i Eurasia.
Den er som regel en 3–5 m høy, løvfellende busk, men kan bli et 15 m høyt tre. Barken er brun og glatt. Bladene er 1,2–10 cm lange, 1–6 cm brede, og de kan være enkle eller ha 3 eller 5 lapper. Bladranden er grovt tannet.
Trærne har tvekjønnede og rene hannblomster på samme plante (andromonøci). Blomstringen skjer i mai–juni. Blomsterstanden består av 20–30 blomster og er opprett, 2–6 cm lang og håret eller glatt. Blomstene er gulgrønne og har 5 begerblad, 5 kronblad og 8 pollenbærere. Fruktknuten er håret og griffelen glatt. Fruktene er mørkerøde, 2,5–3 cm lange samaraer som sitter parvis i en spiss vinkel eller nesten parallelt. De er modne i september–oktober.
Underarter
Innenfor det store utbredelsesområdet deles tatarlønn i flere underarter:
Mange botanikere, for eksempel Flora of China og Plants of the World Online, regner den østasiatiske sibirlønn (Acer ginnala) som tre underarter av tatarlønn:
Vitenskapsåret 2000
Vitenskapsåret 2000 er en oversikt over hendelser, prisvinnere, fødte og avdøde personer med tilknytning til vitenskap i 2000.
Gunther Schuller
Gunther Schuller (født 22. november 1925, død 21. juni 2015) var en amerikansk komponist, musikkpedagog, hornist og jazzforsker.
Lysforurensning
Lysforurensning er en betegnelse for negative konsekvenser av «overflødig» menneskeskapt lys. Noen av disse konsekvensene er forringede muligheter for observasjoner av nattehimmelen, sløsing med energi samt forstyrrelse av økosystemer.
Lysforurensning truer ikke flora og fauna på samme måte som luftforurensning og vannforurensning. Fenomenet kan bedre sammenlignes med støyforurensning, da den direkte effekten forsvinner i samme øyeblikk som man slukker lyset. Dessuten er påvirkningen av flora og fauna av en annen karakter enn den som stammer fra for eksempel luft- og vannforurensning. Enkelte forskere mener for eksempel at lysforurensning kan påvirke dyrs adferdsmønster i en slik grad at det medfører alvorlige forstyrrelser i de økosystemer de er en del av.
Energisløsing som følge av lysforurensning kan ha ikke ubetydelige samfunnsøkonomiske og miljømessige konsekvenser, da sløsing med energi er sløsing med penger og utsetter miljøet for belastninger som kunne vært unngått. Lysforurensning skyldes først og fremst uhensiktsmessig eller direkte gal bruk av lys og dårlig utformede lysarmaturer. Generelt vil en ofte få en bedre lyssetting dersom lyset er indirekte og belyser bakken eller objektet uten å blende omgivelsene.
Roy Bennett
Roy Leslie Bennett (født 16. februar 1957 i Rusape i Rhodesia, død 18. januar 2018 i Colfax County, New Mexico i USA ) var en zimbabwisk politiker for partiet Movement for Democratic Change – Tsvangirai (MDC-T). Han var bonde og politimann. I tillegg til engelsk snakket han flytende shona og var populær blant MDC-tilhengere. Han var MDCs kandidat for stedfortredende landbruksminister, men på grunn av en prosess med fingerte anklager nektet president Robert Mugabe å ta ham i ed. Han ble frikjent for anklagene av høyesteretten i mai 2010. I MDC beholdt han det sentrale vervet som kasserer.
Nævabaill og sijllsupp’
Nævabaill og sijllsupp' er et musikkalbum av Gluntan, utgitt i 1975.
Roy Bennett
Han omkom da helikopteret han satt i, styrtet i et fjellområde nord i New Mexico.
Politisk liv
Han var parlamentsmedlem i parlamentet 2000–2005. I 2004 ble han provosert i parlamentet av daværende justisminister Patrick Chinamasa som meddelte ham at farmen hans, Charleswood Estate i Chimanimani, skulle bli tatt fra ham. Det utartet til en slåsskamp i parlamentet mellom de to. Bennett ble sendt i fengsel i åtte måneder på grunn av angrep på en minister og soningsforholdene i zimbawiske fengsler gjorde et dypt inntrykk på han. I 2006 ble han anklaget for terrorisme, våpenkjøp og planlagt statskupp med dødsstraff som maksimalstraff, og han flyktet til Sør-Afrika der han levde i eksil til 2009.
I begynnelsen av 2009 ble han nominert til vervet som stedfortredende landbruksminister i samlingsregjeringen og returnerte til Zimbabwe. Tiltalen fra 2006 stod ved og det ble startet en rettssak som ble halt ut av påtalemyndighetene, selv om det fort ble klar at bevisene var fingert. Høyesteretten frikjente Bennett i mai 2010.
Kåre Gjønnes
Kåre Erling Gjønnes (1942–2021) var en norsk bonde og politiker (KrF) fra Orkdal i Trøndelag. Han var stortingsrepresentant for Kristelig Folkeparti i Sør-Trøndelag i to perioder, fra 1985 til 1993 og landbruksminister 1997–2000 i Kjell Magne Bondeviks første regjering. Tidligere hadde han vært ordfører i Orkdal kommune 1979–1983.
Etter stortingstiden var han Fylkesmann i Sør-Trøndelag 1993–2011.
Han var parlamentarisk leder for KrF 1989–1993, og hans navn knyttes ofte til innføringen av EØS-avtalen. Han ledet Gjønnes-utvalget (2003-2006) som utredet det fremtidige forholdet mellom kirke og stat i Norge.
I det sivile liv var han Bonde på slektsgården Gjønnes 1967–1993 og sivilforsvarssjef i Orkdal 1979–1985.
Gjønnes ble i 2009 utnevnt til kommandør av St. Olavs Orden.
Arrivée d’un train - Gare de Joinville
Arrivée d'un train - Gare de Joinville er en fransk stumfilm fra 1896 regissert av Georges Méliès.
Ønskekvist
Troen på kvistgjengeres evner er utbredt, men metoden har ikke latt seg dokumentere. Vitenskapelig kontrollerte forsøk har påvist at ønskekvisten ikke er mer treffsikker enn ren gjetning. De observerte effektene, altså utslagene i pinnene, blir i stedet forklart som ideomotorisk respons, det vil si et psykologisk fenomen som får personer til å utføre små, gjerne ukontrollerte og ubevisste, muskelbevegelser.
Typer ønskekvister
En ønskekvist kan være laget av kobber, kunststoff eller bestemte tresorter, i Norge mest hassel eller pil. Det er hovedsakelig to typer: L-formede og Y-formede ønskekvister. Figurene viser en ønskekvist av tre, og en laget av en jerntråd. Kvistgjengeren skal holde denne typen ønskekvist med begge hender, slik at den øverste spissen eller løkka peker horisontalt fremover. Hendene skal gripe om hver sin ende, med tommelen pekende ut mot siden, slik at ønskekvisten bendes inn mot kroppen. Dermed oppstår det en spenning i gjenstanden som gjør at retningen spissen/krøllen peker i, er labil. Mens kvistgjengeren går, peker spissen/krøllen plutselig nedover (eller oppover) – da er han ved stedet han lette etter.
Det er imidlertid ingen konsensus blant brukerne om hvordan man skal bruke instrumentet.
Nolinsk
Nolinsk (russisk: Нолинск) er en by i Kirov oblast i Russland. Den ligger på høyre bredd av elva Voja (ei sideelv til Vjatka), 143 km sør for Kirov.
Ønskekvist
Påstått virkning
Ønskekvisten blir ofte brukt av mennesker som er opptatt av alternative betraktningsmåter. De er overbevist om at ønskekvisten virker og kan gi dem en pekepinn, fordi de tror på at det finnes en vekselvirkning mellom kvistgjengeren, ønskekvisten og den ytre verden.
Nolinsk
Stedet ble grunnlagt i 1668 som Nikolskij pogost (russisk: Нико́льский пого́ст), og ble senere også kalt landsbyen Noli (russisk: Ноли). Den fikk bystatus i 1780. Mellom 1940–1957 ble den kalt Molotovsk (russisk: Мо́лотовск) etter Vjatsjeslav Molotov, en sovjetisk politiker og diplomat.