cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Las Vegas Strip
The Strip ble i 2000 utpekt til en All-American Road av det amerikanske transportdepartementet på grunn av dens historiske og kulturelle verdi.
Sera Azuma
Hun representerte Japan under Sommer-OL 2020 i Tokyo, hvor hun ble utslått i andre runde.
Las Vegas Strip
Avgrensing
«The Strip» er i snever forstand den delen av Las Vegas Boulevard som ligger mellom Sahara Avenue og Russel Road, et strekke som er omtrent 6,8 km. Begrepet brukes imidlertid også i utvidet forstand om alle hoteller, kasinoer, restauranter og lignende som ligger langs gaten eller i umiddelbar nærhet. For eksempel regnes vanligvis kasinohotellene Stratosphere og Mandalay Bay til The Strip, selv om disse ligger henholdsvis nord for Sahara Avenue og Russel Road.
Begreper som Strip Area, Resort Corridor eller Resort District brukes noen ganger hvis man skal omfatte alle steder som ligger inntil en kilometer eller to fra selve The Strip, slik som for eksempel Hard Rock Hotel & Casino.
McCarran internasjonale lufthavn ligger inntil østsiden av The Strip syd for Tropicana Avenue.
Historie
I 1959 ble det berømte «Welcome to Fabulous Las Vegas»-skiltet satt opp ved The Strip.
Ved inngangen til 1970-tallet ble det bygget ut flere mega-resorts langs The Strip, slik som International Hotel (senere kjent som LVH – Las Vegas Hotel and Casino) i 1969 og det opprinnelige MGM Grand Hotel and Casino (senere Bally's) i 1973. Sistnevnte hadde 2084 rom ved åpningen, og var da verdens største. MGM Grand var utsatt for en brann i 1980 der 85 gjester og ansatte døde, noe som første til endrede brann forskrifter for hoteller i hele verden.
Åpningen av The Mirage i 1989 satte en ny standard for hotellene langs The Strip, og i årene som fulgte ble flere megahoteller åpnet som (nye) MGM Grand i 1993 og New York-New York i 1997. Fra årene rundt årtusenskiftet har The Strip i stadig større grad blitt preget av luksushoteller som Bellagio, The Venetian og Wynn, mens eldre hoteller har blitt stengt eller revet. Nedslitte kasinoer som blant annet Bill's Gamblin' Hall and Saloon har blitt stengt for oppussing for senere å gjenoppstå som såkalte «boutique-hoteller».
Theodor Christian Haagaas
Theodor Christian Tordsen Haagaas (født 25. mars 1823 på Haagaas Nordre i Trøgstad, død 2. mai 1899 på Veden gård i Tistedalen ), også kalt T.C. Haagaas eller ''Th. Haagaas'', var en norsk industrileder i trelastindustrien, som var sagbruksdirektør i Saugbrugsforeningen fra 1862 til 1892.
Han vokste opp på storgården Haagaas Nordre i Trøgstad og var i 1860 bruksbestyrer på Brekke Bruk i Asak. I 1862 ble han ansatt som den første bruksbestyreren i Saugbrugsforeningen, dvs. direktør for sagbrukene. Saugbrugsforeningen ble dannet i 1859 gjennom en sammenslutning av store skog- og sagbrukseiere langs Haldenvassdraget, og ble Norges største sagbruksbedrift og Tistedalens største arbeidsgiver. Edvard Bull har beskrevet ham som en av «de tre fremste representanter for arbeidsgiverne» i Tistedalen, ved siden av svogeren Robert Edgren som var leder for Cathrineholms Jernværk. Bull beskrev ham også som «en streng herremann [som] holdt disiplin». Han var også skipsreder og eide parter i flere skip, bl.a. barken «Mathilde» på 211 kommerselester fra 1876 og briggen «Aurora» fra 1888. Ligningen i 1888 viste at han var Tistedalens klart rikeste innbygger.
I 1868 var han medstifter av Tistedalen bibliotek og satt i styret i mange år. Haagaas var også medlem av kirkekomiteen i Tistedalen. Han var medstifter av Forfatningstro Forening paa Fredrikshald (1883), Fredrikshalds 17 Mai Forening (1884) og Smaalenenes kreds af Norges forsvarsforening (1887). Han var også engasjert i Høyre.
Han sluttet som bruksbestyrer i Saugbrugsforeningen våren 1892. Samme år bosatte han seg «på det gamle herresete Veden, som Saugbrugsforeningen i erkjennelse av hans fortjenstfulle arbeide har overlatt ham til bruk». Veden hadde i 1850-årene tilhørt hans svigerfar Johannes Petterson. Ved sin bortgang ble T.C. Haagaas beskrevet som «en meget dygtig og agtet Mand».
T.C. Haagaas var blant andre far til skolemannen Theodor Haagaas som grunnla Haagaas gymnas på Frogner i Oslo og morfar til forleggeren Henrik Groth og ridesportsfunksjonæren Arne Kristensen.
Vidar Jacobsen
Vidar Jakobsen (født 20. juni 1961) er en norsk tidligere friidrettsutøver som representerte IK Tjalve.
Han vant 9 NM-gull og 14 NM-medaljer på 100 meter og stafett i perioden 1985–1991.
Salum Mapunda
Salum Mapunda (født 1. januar 1985) er en tanzaniansk svømmer. Han representerte landet sitt under VM i svømmesport 2009 i Roma, der han røk ut i de innledende rundene på 50 meter fri.
Tungusiske språk
Tungusiske språk, også kalt mandsju-tungusiske språk, er en språkfamilie som tales av tungusere. Språkene er utbredt i det østlige Mongolia, det nordlige Sibir øst for elven Jenisej, det østlige Sibir i dagens Kina og Russland og i den historiske regionen Mandsjuria. Mange av de tungusiske språkene er truet, og utsiktene for fremtiden er usikre. Under Qing-dynastiet var mandsjuisk offisielt språk i Kina.
Mange tungusiske språk er truet, og på lang sikt er fremtiden til hele språkfamilien usikker. Lingvister er uenige om klassifiseringen av de tungusiske språkene – noen regner dem til de altaiske språkene sammen med tyrkiske og mongolske språk, men denne klassifikasjonen er meget omstridt, og det vanligste er å regne tungusiske språk som en egen språkfamilie uten genetisk slektskap til noen andre språkfamilier.
«Hamburg» (1841)
«Hamburg» er en dampdrevet korvett med sidemonterte overbygninger for store skovlhjul for havgående seilas. Skipet seilte som et krigsskip i den tyske forbundsmarinen fra 1848 til 1852.
«Hamburg» var opprinnelig en hjuldamper for passasjer- og godsfrakt i Bremen, sjøsatt fra Bernhard Wencke-verftet den 6. april 1841. Den ble kjøpt av «Hamburg Admiralitetet», som overførte skipet til den tyske forbundsmarinen. Det tyske admiralitetet i havnebyen Hamburg var den lokale overkommandoen for sjøstyrkene siden 1623.
Korvetten deltok i trefningen ved Helgoland under det svart-rød-gyldne flagget den 4. juni 1849 mot danske krigsskip.
Under den første slesvigske krigen, mellom de slesvig-holstenske opprørerne og Danmark, grep Det tyske forbundet inn med militær støtte til de tyske opprørerne. Den danske krigsflåten startet en blokade av alle tyske havner, som svar på tiltale. De tyske fartøyene var ikke i stand til å møte de danske krigsfartøyene, som i utrustning og kapasitet var meget overlegne.
Etter oppløsningen av den tyske forbundsmarinen ble skipet solgt tilbake til Hamburg. Som et handelsskip fikk den tidlige korvetten et nytt navn, «Denmark». Den forliste i juli 1859.
Sogdelytron
Sogdelytron er en slekt av primitive, utdødde biller.
Carita Heggem
Carita Heggem (født 22. november 1980) er en tidligere norsk fotballspiller som representerte Trondheims-Ørn. Hun har ett cupmesterskap og ett seriemesterskap (begge i 2001) med Trondheims-Ørn.
Sogdelytron
Utseende
Artene er bare kjent fra løsrevne dekkvinger. Disse er 8-13 milimeter lange, altså mye større enn de nålevende gruppene av Myxophaga.
Historie
Gruppen er kjent fra Trias, 235-221 millioner år før nåtid fra Kina og Kirgisistan.
Vestlandsfanden III
Vestlandsfanden III er et musikkalbum med Vestlandsfanden, utgitt i 1987.
Eva Gussiås
Eva Gussiås (født 27. april 1974) er en tidligere norsk fotballspiller som representerte Trondheims-Ørn. Hun har ett cupmesterskap (1996) og to seriemesterskap (1996 og 1997) med Trondheims-Ørn.
Stovnerkameratene
Stovnerkameratene (stiftet 9. september 1952) er et idrettslag som holder til i Bydel Stovner i Groruddalen i Oslo. Klubben satser i dag vesentlig på friidrett, men tilbyr også skiidrett, barneidrett og sykkel.
Fotball
Klubben hadde tidligere også et fotballag, Stovnerkameratene Ballklubb, men 24. november 1997 ble dette slått sammen med Smedstua Idrettslag, til Rommen Sportsklubb.
Der det er hjerterom
Der det er hjerterom (orig. Where The Heart Is) er en romantisk dramafilm fra 2000, regissert av Matt Williams, i hans filmregidebut. Filmens hovedroller består av Natalie Portman, Stockard Channing, Ashley Judd og Joan Cusack. Manuset, som er skrevet av Lowell Ganz og Babaloo Mandel, er basert på den bestselgende romanen av Billie Letts, som er basert på den sanne historien om Julian Tempelsman som ble født i Costco. Filmen følger fem år i livet til Novalee Nation, en gravid 17-åring som er forlatt av sin kjæreste på en Wal-Mart-butikk i en liten by i Oklahoma. Hun flytter i hemmelighet inn i en slik butikk der hun til slutt føder barnet, som tiltrekker seg oppmerksomhet i media. Med hjelp av venner, får hun et nytt liv for seg selv i byen.
Handlingsreferat
17 år gammel, og syv måneder gravid, er Novalee Nation (spilt av Natalie Portman) og kjæresten Willy Jack Pickens (spilt av Dylan Bruno) på vei fra Tennessee til California. Willy Jack forlater Novalee ved en Walmart-butikk i Sequoyah, Oklahoma når hun må bruke et toalett og kjøper nye sko. Der møter hun Thelma Husband (spilt av Stockard Channing) og Moses Whitecotton, en lokal fotograf som råder henne å gi babyen et sterkt navn. En sykelig og hjemløs Novalee blir tvunget til å bo på Walmart, og håper at de ansatte aldri oppdager henne der. Novalee blir også kjent med bibliotekar Forney Hull som tar seg av sin alkoholiserte søster Mary Elizabeth.
Under et tordenvær begynner Novalee å føde, alene på Walmart. Forney, som har fulgt etter Novalee til Walmart, knuser et vindu for å hjelpe barnet - som hun kaller Americus. Novalee blir venn med sykepleier Lexie Coop (spilt av Ashley Judd) når hun ligger på sykehus. Hennes mor, Mama Lil som hun ikke har møtt på lenge, besøker henne etter fødselen. Men hun stikker av kort tid senere med alle pengene til Novalee.
Thelma Husband kommer og tilbyr hjelp til Novalee og Americus. Når en tornado blåser gjennom byen, blir Thelma Husband drept. Etter begravelsen får Novalee vite at hun er begunstiget hennes eiendom, verdt cirka 41 000 dollar. Novalee forsøker å bygge et nytt hjem for seg selv og Americus. Novalee reiser senere til Las Vegas for å motta en pris fra en konkurranse hun har vunnet. Når hun kommer tilbake til Sequoyah, oppdager Novalee at Lexie har blitt angrepet og nesten slått i hjel. Lexies skader hindrer henne fra å gjøre jobben hennes som sykepleier. Hun og barna hennes må flytte inn hos Novalee og Americus. Novalee får vite at Lexie har begynt et forhold med en annen mann, Ernie, og paret gifter seg. Lexie forteller senere til Novalee at hun er gravid.
Achille Apolloni
Achille Apolloni (født 13. mai 1823 i Anagni i Italia, død 3. april 1893 i Roma) var en av den katolske kirkes kardinaler, og var tilknyttet Den romerske kurie.
Han ble kreert til kardinal i mai 1889 av pave Leo XIII.
Edward Bouchet
Edward Alexander Bouchet (født 15. september 1852 i New Haven, død 28. oktober 1918 i New Haven) var en amerikansk fysiker og lærer. Han tok doktorgraden i eksperimentell fysikk ved Yale University i 1876 og ble da den første svarte amerikaner med doktorgrad fra et amerikanske universitet. I 1874 var han en av første svarte som fullførte fullførte et studium ved Yale (den første var trolig Richard Henry Green som oppnådde graden bachelor of arts in 1857).
Bouchet lykkes ikke å få en universitetsstilling og begynte i stedet å undervise i naturfag ved Institute for Colored Youth i Philadelphia (nå kjent som Cheyney University of Pennsylvania). Han arbeidet senere ved Saint Paul's College (Virginia) og Bishop College (Texas).
American Physical Society tildeler Edward A. Bouchet-prisen til landets fremste fysikere med minoritetsbakgrunn. Edward Bouchet Abdus Salam Institute ble etablert av Abdus Salam i 1988.
Calhoun College ved Yale er omstridt fordi det har navn etter John C. Calhoun, og det var foreslått å bruke Bouchets navn i stedet.
Anadyr gasskraftverk
Anadyr gasskraftverk (russisk: Анадырская ГМТЭЦ, russisk for Anadyr gassmotor-kraftverk) er et varmekraftverk i byen Anadyr, beliggende i regionen Tsjukotka i Russland, ved Beringstredet helt nordøst i Sibir.
Kraftverket eies og opereres av et regionalt kraftselskap kalt MagadanEnergo, samt av det nasjonale selskapet EES Rossii (norsk: Første russiske energiselskap), og har en produksjonskapasitet på 28,7 MW. Det produserer også fjernvarme med opp til 74,4 Gcal/t effekt. Brenselstype er naturgass.
Byggingen av kraftverket begynte i 2002, og første byggetrinn stod ferdig i 2006.
Lars Roede
Lars Roede (født 6. april 1944) er en norsk museumsmann og arkitekt, og tidligere leder for Oslo bymuseum. Roede har arbeidet med bygningsarv og -vern i store deler av sitt yrkesliv, både ved Norsk Folkemuseum og som bestyrer ved Oslo bymuseum på Frogner hovedgård. Lars Roede er også en mye brukt byhistoriker i Oslo, og guide ved byvandringer gjennom en årrekke.
Bakgrunn og virke
Roede gikk ut av Norges tekniske høyskole som arkitekt i 1969, med en eksamensavhandling om Hornemansgården i Trondheim. Deretter var han i to år vitenskapelig assistent samme sted. Han tok doktorgrad med oppgaven Byen bytter byggeskikk – Christiania 1624–1814 i november 2001.
Roede startet som nestleder hos Byantikvaren i Oslo i 1972, og ble daglig leder i Fortidsminneforeningen i 1977. Deretter hadde han stilling som førsteantikvar hos Riksantikvaren fra 1979 og førstekonservator på Norsk Folkemuseum 1983–1995.
Etter en periode som forskningssjef ved NIKU gikk Roede inn i sju års forsknings- og konservatorarbeid ved Norsk Folkemuseum, og hvorpå han i 2002 ble tilsatt som direktør for Oslo Bymusem.
I 2010 utgav Roede heftet To gårder – to brødre, som handler om brødrene Bernt Anker og Peder Anker, som eide henholdsvis Frogner hovedgård og Bogstad gård.
Roede utga i november 2012 en større praktbok om Frogner hovedgård og dens mennesker. Ifølge forlagets omtale er boken «en livfull beretning om gården, bygningene og eierne gjennom 400 år. Vi møter rikfolk som Bernt og Mathia Anker, industripioneren Benjamin Wegner, og de siste private eierne som fikk presidentbesøk fra USA».
I 2016 fikk Lars Roede æresprisen Bypatrioten, som deles ut av Oslo Byes Vel, for sitt formidlingsarbeid. I 2019 ble han tildelt Urnesmedaljen, Fortidsminneforeningens høyeste utmerkelse, for sin innsats innen kulturminnevernet i Norge.
Johannes Diderik van der Waals
Johannes Diderik van der Waals (født 23. november 1837, død 8. mars 1923) var en nederlandsk fysiker.
Han ble tildelt nobelprisen i fysikk i 1910 for sin tilstandsligning for gasser og væsker.
Ingrid
Navnet Ingrid kommer fra norrønt. Førsteleddet Ing- er avledet av guden Frøys tilnavn Yngve. Etterleddet, norrønt -fríðr, betyr «vakker», samlet betydning «Ing/Frøy er vakker».
Navnedagen er 10. februar.
Utbredelse
Ingríðr eller Ingifríðr er kjent brukt i tolv forskjellige runeinnskrifter fra vikingtiden, så navnet har vært vanlig i Norden på den tid.
Ingerid og Ingrid var vanlige navn i Norge i middelalderen. Olav Kyrre og Harald Gille hadde dronninger som het Ingrid/Ingerid. Over 80 forskjellige personer med disse navnene er nevnt i Regesta Norvegica. Ingrid var et svært vanlig kvinnenavn i Norge på 1600-tallet. I 1910 var navnet kommet inn på topp ti-listen over populære pikenavn i Norge. Det kom først på moten rundt 1880 og nådde en kjempetopp i 1921. Noe senere fikk Danmark sin dronning Ingrid. Navnet avtok gradvis, men klatret sist i århundret frem mot en ny topp som mest brukte pikenavn i Norge i 1997.
Ingrid er i dag et mye brukt navn i Norge, Sverige og Tyskland. I 1997 var det det mest brukte pikenavnet på landsbasis i Norge, unntatt i Østfold, der navnet ikke en gang var å finne på topp ti-listen. Det er også kjent i flere andre land i Europa, og forekommer i Colombia og Sør-Afrika.
Popularitet i Norge
Ingrid er per 2017 et av Norges mest brukte kvinnenavn og ligger på en 9. plass. Per 2012 er det over 24 000 kvinner som heter Ingrid, og mange av dem har i tillegg andre fornavn som for eksempel Ingrid Marie. Navnet var også Norges tiende mest brukte navn på nyfødte jenter i 2017.
Varianter
Ingerid og Ingri er sjeldnere varianter av navnet.
Kjente personer som heter Ingrid
Personene er ordnet etter fødselsår
Anitas beste barnesanger (2000-album)
Anitas beste barnesanger er en samleplate med Anita Hegerland, utgitt i 2000.
Chad av Mercia
Sankt Chad av Mercia (angelsaksisk Ceadda; født ca. 623, død 2. mars 672) var en angelsaksisk geistlig på 600-tallet. Han var abbed av flere klostre, biskop for northumbrianerne, og senere biskop for mercianerne og folket på Lindsey. Han ble gjort til helgen, med minnedag 2. mars, og hans navn står i Martyrologium Romanum.
Kilder
Det meste av vår kunnskap om den hellige Chad kommer fra skriftene til Beda den ærverdige (672 - 735). Beda forteller at han fikk sin kunnskap om Chad og hans bror Cedd fra munkene i Lastingham, hvor begge var abbeder. Han gir dette stor betydning og nevner det allerede i forordet av sin historiebok, noe som kan være hentydning om at brødrene hadde blitt kontroversielle figurer: Bede må ha tenkt at hans skrifter om dem ville være av mer enn ordinær interesse for leserne. Videre refererer han også fra den informasjon han fikk fra Trumbert «som underviste meg i Skriften og som hadde blitt utdannet i klosteret av dets mester», det vil si Chad. Beda betrakter seg selv som stående i åndelig slektskap med Chad og hadde samlet informasjon fra minst en person som kjente ham personlig. Det betyr at vi har god grunn til å tro at Beda har gode kilder til faktisk informasjon og at han hadde egeninteresse i å presentere og fortolke den på beste vis.
Tidlig liv og utdannelse
Den eneste betydelige faktaopplysningen som Beda gir om Chads tidligste liv er at han var elev av Aidan av Lindisfarne ved det keltiske klosteret på Lindisfarne. Som prest fulgte Chad idealene til Aidans og hans egen bror Cedd, forteller Beda, og det kan merkes at Aidan selv hadde vært elev av Columba av Iona, og hadde blitt invitert av kong Oswald av Northumbria til å komme til Iona og etablere et kloster der. I 635 kom Aidan til Northumbria og han døde der i 651. Chad må ha studert ved Lindisfarne en tid mellom disse årene.
Chad var en av fire brødre, alle prester, og de andre var Cedd, Cynibil og Caelin. Chad synes å ha vært yngre enn Cedd, og entret den politiske scenen rundt ti år etter Cedd. Det er grunner til å anta at Chad og hans brødre selv kom fra adelen i Northumbria : de hadde uansett tette forbindelser til de herskende klasser i Northumbria. Imidlertid er navnet Chad egentlig mer britisk-keltisk enn angelsaksisk. Det er et element funnet i personnavn hos mange walisiske prinser og adelige fra samme periode og har ordbetydningen «kamp». Dette kan indikere en familie av blandet kulturell bakgrunn med røtter til den opprinnelige keltiske befolkningen i regionen.
Chad reiste senere til Irland for å bli munk før han ble ordinert som prest. Cedd blir ikke nevnt som Chads følge på denne tiden av hans utdannelse. Sannynligvis var Cedd, som tidligere nevnt, eldre enn Chad og muligens var han allerede blitt ordinert som prest noen år tidligere. Han var iallfall prest i 653 da han ble sendt for å arbeide sammen med «mellomanglene» i Mercia. Chads følge var Egbert av Northumbria som var på omtrent samme alder som han selv. De to reiste til Irland for videre studier. Beda forteller at Egbert selv var av adelig bakgrunn, og plasserer Egbert og dermed også Chad i en gruppe av engelske lærde som kom til Irland mens Finan og Colmán var biskoper ved Lindisfarne. Dette betyr at Egbert og Chad må ha reist til Irland etter at Aidan døde i 651.
Beda gir en lang opptegnelse av hvordan Egbert ble dødssyk i Irland i 664 og lovte å følge livet ut i stor nøysomhet for å sone sine ungdomssynder. Hans eneste gjenværende venn ved dette tidspunkt het Ethelhun, og han døde av pest. Chads tid i Irland må derfor ha vært i perioden 651-664. Beda gjør det klart at de studerende engelskmennene i Irland ennå ikke var blitt prester, og at ordinasjonen normalt skjedde ved 30-årsalderen, det året da Jesus selv begynte sin menighet. Chads fødselsdato var sannsynligvis 634, eller noe tidligere. Cynibil og Caelin ble sannsynligvis ordinert på midten av 650-tallet, da de sammen med Cedd grunnla Lastingham. Chad var ganske sikkert den yngste av de fire brødrene.
Chad ble utdannet i en klostertradisjon som utgikk fra benediktinerordenens regler som på denne tiden spredte seg langsomt over hele Vest-Europa med oppmuntring fra Roma. Beda gjør det klart at den irske og tidlige angelsaksiske klosterbevegelsen som Chad erfarte var peripatetiske, det vil si omvandrende, holdt strengt på asketisk livsførsel og hadde et strengt fokus på bibelsk eksegese (fortolkning) som genererte en sterk eskatologisk (læren om de siste ting) bevissthet. Egbert minnet senere om at han og Chad «fulgte et strengt klosterliv sammen». Noen av de lærde ble værende i de irske klostrene, mens andre vandret fra den ene herre til andre i søkningen etter kunnskap. Bede sier at de irske munkene med glede underviste dem og ga dem kost og losji, og lot dem til og med lese deres verdifulle bøker uten å kreve noe. Denne praksisen med å låne bøker gratis synes å ha vært en særegen egenskap ved det irske klosterlivet: det var en krangel over en lånt bok som etter sigende førte til at Columba måtte gå i landflyktighet i mange år. Ettersom bøker ble skrevet for hånd og var kostbare og sjeldne var dette meget sjenerøst.
Nøkkelsaker
De viktigste politisk-religiøse temaene som skapte løpebanene til Chad og hans brødre var:
De politiske og religiøse sakene var sammenflettet og gjensidig påvirket hverandre på ulike måter. Kristendommen ble støttet av kongelige og adelige beskyttere ved at disse i økende grad benyttet seg av kirken for å stabilisere og bekrefte deres skrøpelige kongeverdighet.
Disse sakene er også kritisk avgjørende i bedømmelsen av kildenes pålitelighet. Beda er den eneste betydelige kilden til Chads liv, og Bede skrev mer enn 60 år etter hendelsene da den gæliske kirke var overvunnet og kontinental kirkepraksis og benediktinerordenens klostersystem hadde blitt innført i nordlige England og Northumbria. Beda er opptatt av å både anerkjenne kirkepraksisen i sin samtid og samtidig presentere et flatterende bilde av den tidligere kirke i Northumbria, noe som er en vanskelig balansegang. Behandlingen av Chad er spesielt problematisk for Beda ettersom det er umulig for ham å skjule at Chad avvek fra romersk-katolsk praksis i sentrale saker ikke bare før synoden eller kirkemøtet i Whitby, men også etter. Imidlertid var Chad læreren til Bedas egen lærer Trumbert av Jarrow, biskop av Hexham, slik at Beda hadde en opplagt interesse i å rehabilitere Chad. Dette kan forklare hvorfor Beda etterlater et antall lacunæ (manglende partier i et manuskript) i sin opptegnelse av Chad. Det er en del av Bedas redegjørelse av Chads motivasjon som må vurderes.
Abbed ved Lastingham
Det finnes ingen informasjon om hva som skjedde i Chads liv i tiden mellom hans opphold i Irland og hans innsettelse som kirkeleder. En mulighet er at han ble innsatt som leder like etter at han kom tilbake fra Irland. Bedas beskrivelse av hvordan klosteret ved Lastingham ble grunnlagt viser tydelig hvor stor innflytelse Chads familie hadde i Northumbria.
En av Oswius nevøer, Ethelwald, var innsatt som styrer for kystområdet Deira. I hans tjeneste var også presten Caelin, bror av Cedd og Chad. Caelin foreslo for Ethelwald at han burde opprette et kloster der Ethelwald senere kunne bli gravlagt, og deretter intruduserte han broren Cedd – som tilfeldigvis trengte et slikt tilholdssted – for ham. Cedd arbeidet på denne tiden som en evangeliserende biskop i Essex, og reiste regelmessig til Deira på retreat. Etter hva Beda skriver ble Cedd mer eller mindre tvunget av Ethelwald til å ta imot et landområde ved Lastingham, ikke langt fra Pickering i North York Moors, nær en av romernes gamle veier som fremdeles var i brukbar stand. Beda forklarer at Cedd holdt en streng faste for å rense området for urenheten som hadde blitt forårsaket av ondskapen som tidligere hadde funnet sted der. På den tredevte dagen av hans førti dagers faste måtte han forlate området for viktige forretninger, og broren Cynibil overtok og gjennomførte da de siste ti dagene av fasten. Denne hendelsen viser hvor tette bånd brødrene hadde med Northumbrias herskere og hverandre. Cynibils faste ble tillagt samme vekt som Cedds egen. Lastingham ble overdratt til Cedd, som ble klosterets abbed. Det er verd å legge merke til at Chad først nevnes i denne sammenhengen når han etterfølger broren Cedd som abbed for klosteret i 664. Cedd, og et stort antall andre kirkelige ledere dør da av pest.
Chad nevnes sjelden i Bedas skrifter, uten at det samtidig vises til hans bønne- og studieliv, det er dermed tydelig at disse var en viktig del av rutinene i Lastinghams kloster. Studiene ble holdt i større grupper, der munker kommenterte og gjennomgikk bibelske tekster (eksegese) ved hjelp av dialektikk. Selv om dette var et viktig trekk, var ikke alle munkene intellektuelle. Owin var en av Æthelthryths høyere tjenere. Hun var en prinsesse fra East Anglia, gift med Oswius yngste sønn, Ecgfrith. Owin bestemte seg for å trekke seg tilbake fra verden, og kom til Lastingham kledd i fillete klær, bærende på en øks. Han ønsket å gjøre praktisk arbeide, og ble etterhvert en av Chads nærmeste medarbeidere.
I et minne som tilskrives Trumbert, en av Chads studenter i Lastingham, fortelles det om Chads eskatologiske samvittighet og hvordan den påvirket andre. Hver gang en storm oppstod pleide Chad å avslutte lesingen, og be Gud se i nåde til menneskene. Dersom stormen tiltok, lukket han boken og la seg flatt ned på gulvet i bønn. Under stormer som varte lenge, eller tordenvær gikk han inn i kirken der han ba og sang salmer inntil uværet la seg. Denne reaksjonen på det engelske været ble sett på som ekstrem av munkene ved Lastingham, og de ba ham om en forklaring. Chads forklaring var at stormene ble sendt av Gud til menneskene som en påminnelse om dommedag og at de ikke måtte la deres stolthet vinne over ydmykheten.
Biskop for northumbrianerne
Chad fikk deretter en forespørsel fra kong Oswiu av Northumbria om å bli biskop for northumbrianerne. Vanligvis nevnes Chad som biskop av York, men Beda henviser til et etnisk, og ikke geografisk område for Chad og de andre tidlige angelsaksiske biskopene. I dette tilfellet viser Beda også til Oswius bestemte ønske om å innsette Chad som biskop av kirken i York. Senere blir byen bispesete, delvis fordi den allerede var blitt valgt til det av Paulinus av Yorks misjonsreise til Deira. Paulinus' reise hadde støtte fra kirken i Roma. Det er ikke klart om Bedas ord er en gjengivelse av senere praksis, eller om Oswiu og Chad vurderte et territorialt grunnlag for bispesetet.
Sankt Wilfrid av York var den første som ble bedt om å akseptere stillingen som biskop, men på grunn av pesten var ikke de tre påkrevde biskopene tilgjengelige for å ordinere ham, så han reiste til det frankiske kongedømmet Neustria for å bli ordinert. Det skjedde på initiativ av underkonge Alfrid (Alcfrith) av Deira. Beda gjør det underforstått at da Wilfrid ble borte lengre enn forventet valgte Oswiu å gå til det skrittet å spørre Chad. Det er uklart om Oswiu endret mening om Wilfrid eller om han rett og slett ikke kunne vente på at han kom tilbake.
Chad hadde det samme problemet med ordinasjonen som Wilfrid hadde og måtte søke ordinasjon midt i kaoset som pesten skapte. Beda forteller at han først reiste til Canterbury hvor han oppdaget at erkebiskop Deusdedit av Canterbury var død og ikke hadde fått en etterfølger ennå. Beda gir ingen forklaring på hvorfor Chad valgte Canterbury. Reisen synes meningsløs ettersom erkebiskopen hadde dødd tre år tidligere, et faktum som må ha vært godt kjent i Northumbria, og som i tillegg var grunnen til at Wilfrid hadde reist utenlands. Den mest opplagte grunnen for Chads snirklete reise må ha vært at den også var en diplomatisk reise på vegne av Oswiu som søkte å bygge en allianse med områdene rundt riket Mercia som vokste faretruende. Fra Canterbury reiste han videre til Wessex der han ble ordinert av biskop Wine av Dorchester av vestsakserne og to britiske biskoper (det vil si fra Wales). Ingen av disse biskopene var dog anerkjent av Roma. Bispevielsen var derfor å betrakte som tvilsom. Deretter reiste Chad tilbake til Northumbria for å ta opp sine plikter som biskop.
Beda beskriver Chad nå som «en grundig utøver i hva som skulle gjøres ut ifra hva han hadde lært i Skriften». Beda forteller også at Chad underviste i verdiene til Aidan og Cedd. Hans liv besto av stadige reiser. Beda sier at Chad stadig besøkte byene, bondelandet, landsbyene og husene for å forkynne evangeliet. For ham var det å være biskop det samme som å være profet eller misjonær. Grunnleggende kristne ritualer som dåp og konfirmasjon ble nesten alltid forrettet av en biskop, og i flere tiår ble de utført i masseseremonier, sannsynligvis med lite undervisning eller sjelesorg på forhånd.
Da Wilfrid i 666 kom tilbake fra Neustria, etter å ha blitt ordinert som biskop av York i en seremoni i Compiègne ved Paris, fant han Chad i posisjonen han skulle innta. Det ser ikke ut til at han gikk imot dette, selv om området opprinnelig var Wilfrids. Det han gjorde var å arbeide hardt med å søke støtte for sitt eget kandidatur i vennligsinnede klostre som for eksempel Gilling og Ripon. Uten at han hadde et bispedømme, reiste han likevel til Mercia og Kent for å ordinere prester, noe som viser hans kirkelige posisjon som biskop. Hans anstrengelser førte ifølge Beda til at de irske munkene som på den tiden fremdeles var bosatt i Northumbria enten underla seg skikkene til den katolske kirken, eller reiste tilbake til Irland. I 669 beordret Theodore, den nye erkebiskopen av Canterbury, at Chad skulle tre av som biskop av Northumbria og at Wilfrid skulle ta over denne posisjonen. Ifølge det Beda skriver ble Theodore så imponert over Chads ydmyke opptreden at han bekreftet hans bispevielse selv om han fremdeles stod fast ved at Chad måtte trekke seg som biskop for northumbrierne. Chad trakk seg tilbake og gjenopptok posisjonen som abbed for klosteret i Lastingham, mens Wilfrid overtok som biskop for northumbrierne med sete i York.
Biskop av Mercianerne
Senere det samme året krevde kong Wulfhere av Mercia en biskop. Wulfhere og andre sønner av Penda hadde konvertert til kristendommen, skjønt Penda selv hadde stolt forblitt ikke-kristen til sin død i 655. Penda hadde tillatt biskoper å fungere i Mercia, men ingen hadde lyktes å etablere kirken uten aktiv kongelig støtte.
Imponert over Chads ydmykhet, han nektet eksempelvis å ri på en hest, og foretrakk å gå til fots slik Jesus hadde gjort, sendte Theodor Chad til Mercia. Chad ble ordinert til biskop av mercianerne og av folket i Lindsey. Beda forteller at Chad egentlig var den tredje biskopen som ble sendt til Wulfhere, noe som gjorde ham til den femte biskopen av mercianerne. Wulfhere donerte landområder ved Lichfield for at Chad kunne bygge og danne et kloster. Det var av den grunn at senteret for bispedømmet i Mercia til slutt ble satt i Lichfield.
Klosteret i Lichfield var trolig likt til det i Lastingham, og Beda gjør det klart at det var delvis besatt av munker fra Lastingham, inkludert Chads trofaste tjener Owin. Lichfield lå ganske nær den gamle romerske vegen Watling Street, hovedruten tvers over Mercia, og i kort avstand til Mercias kongelige senter ved Tamworth. Wulhere donerte også landområder for et sted i Lindsey, omtalt av Beda som «Ad Barwae». Det er sannsynligvis Barrow upon Humber hvor et angelsaksisk kloster av senere dato har blitt utgravd. Dette var lett å reise til langs elven fra Midlands og i nærheten av kryssingen til Humber, noe som tillot hurtig kommunikasjon med Lastingham der Chad forble abbed av resten av sitt liv, foruten også å lede samfunnene ved Lichfield og Barrow.
Chad fortsatte å drive misjon innenfor kongeriket. Beda forteller at det fungerte «i henhold til de gamle kirkefedre og i stor perfeksjon». Han fortsatte å reise til fots istedenfor å ri, uansett reisens lengde. Hesten var i henhold til Chads tradisjon et symbol på makt og styrke. Aidan ble feiret for å ha gitt videre til fattige en hest han hadde fått av kongen i Northumbria. Chads ønske om å gå framfor å ri ble avvist av Theodor som beordret Chad til å bruke hest på lange reiser. Beda forteller at det var en direkte konfrontasjon i denne saken og at erkebiskopen selv løftet Chad opp i salen.
Chad arbeidet i Mercia og Lindsey i bare to og et halvt år før han døde av pest. Likevel kunne Beda skrive i et brev at Mercia ble kristnet og at Essex ble reddet for kristendommen av de to brødre Cedd og Chad. Med andre ord betraktet Beda Chads tid som biskop som avgjørende for kristningen av Mercia.
Død
Beda forteller at Chad allerede da han døde ble oppfattet som helgen: Owin arbeidet på utsiden av bedekammeret mens Chad studerte alene og de andre munkene ba i kirken. Brått hørte Owin en jublende sang som kom fra himmelen, først fra sørøst, men gradvis kom det nærmere inntil det fylte taket over bedekammeret. Deretter var det stille i en halvtime fulgt av den samme sangen som gikk i motsatt retning av hvor den først hadde kommet. Owin gjorde først ingenting, men omtrent en time senere kalte Chad på ham og ba ham om hente syv brødre fra kirken. Chad ga sine siste befalinger til brødrene, innskjerpet at de måtte opprettholde klosterdisiplinen som de hadde lært og etter dette fortalte han at han visste at hans egen død var nært forstående. Han ba dem om å be, deretter velsignet ham dem og sendte dem avsted. Brødrene gikk da, triste og nedslåtte.
Owin kom tilbake noe senere og så til Chad privat. Han spurte om sangen. Chad fortalte at han måtte holde det for seg selv, men englene hadde kommet for å kalle ham til hans himmelske belønning og om syv dager ville de komme tilbake for å hente ham. Deretter ble Chad svakere og døde etter syv dager den 2. mars. Mange år senere fortalte hans gamle venn Egbert en besøkende at noen i Irland hadde sett et himmelsk selskap komme for å hente Chads sjel og tok den med til himmelen. Beda sier at han var ikke sikker på om denne visjonen var egentlig Egberts egen.
Dedikasjoner til Chads navn
Sankt Chad har gitt sin navn til Birminghams katolske katedral, Katedralbasilika til Sankt Chad, hvor det er noen påståtte relikvier etter ham. Den anglikanske Lichfield-katedralen ved hans gravsted er dedikert til Sankt Chad og jomfru Maria, og har fortsatt et hovedkapell hvor helgenens hodeskalle ble oppbevart inntil det forsvant under reformasjonen. Chad har også gitt sitt navn til sognekirken i Lichfield hvor Chad tradisjonelt skal ha døpt konvertitter, i dag en britisk vernet bygning. Dedikasjoner til hans navn er hovedsakelig konsentrert i det vestlige området av Midlands. Byen Wolverhampton har eksempelvis to anglikanske kirker og en katolsk skole dedikert hans navn, mens nabolandsbyen Pattingham har både en anglikansk kirke og en skole.
Beskyttelser
Grunnet forvirringen omkring Chads utnevnelse og fortsatte referanse til «chads» – små biter av stemmeseddler pønsjet ut av velgere med valgmaskiner – i presidentvalget i USA i 2000 har det i spøk blitt foreslått at sankt Chad er skytshelgen for tvilsomme valg. Faktisk er det ingen offisiell helgen for valg, skjønt Thomas More er skytshelgen for politikere.
Forskningsinstituttet Spa Research Fellowship hevder at Chad er skytshelgen for legende kilder, til tross for at andre lister ikke nevner dette.
Sankt Chads dag – 2. mars – blir tradisjonelt betraktet som den mest gunstige dag å så hestebønner i England.
Litteratur
Bakgrunnsinformasjon:
Aimé-Victor-François Guilbert
Aimé-Victor-François Guilbert  (født 15. november 1812 i Cerisy-la-Forêt i Normandie i Frankrike, død 16. august 1889 i Gap) var en av Den katolske kirkes kardinaler, og var erkebiskop av Bordeaux 1883–1889.
Han ble kreert til kardinal i mai 1889 av pave Leo XIII.
Episkopalgenealogi
Hans episkopalgenealogi er:
Pegeia
Pegeia (gresk: Πέγεια) er en kommune og by i distriktet Páfos på Kypros.
Paroplandria
Paroplandria er en slekt av biller som hører til familien kortvinger.
Utseende
Nokså små (ca. 2 millimeter), gjerne litt brede, rødlige eller brunlige kortvinger.
Utbredelse
Slekten er utbredt i Vest-Malaysia og Sumatra.
Flekkefjord
Flekkefjord er den vestligste av bykommunene langs Sørlandskysten. Kommunesenteret ligger nært E39, omtrent midtveis mellom Kristiansand og Stavanger. I tillegg til bysenteret omfatter Flekkefjord kommune også tettstedene Sira, Gyland, Rasvåg og Kirkehamn.
Tricoleus
Tricoleus er en slekt av primitive, utdødde biller.
Flekkefjord
Flekkefjord kommune er resultatet av kommunesammenslåing i 1965. I tillegg til Flekkefjord inkluderer dagens kommune de tidligere kommunene Nes, Hidra, Gyland og Bakke.
Tricoleus
Utseende
Artene er bare kjent fra løsrevne dekkvinger. Disse er 4,5-9 milimeter lange, altså en god del større enn de nålevende gruppene av Myxophaga.
Historie
Gruppen er kjent fra Trias, 235-221 millioner år før nåtid fra Kasakhstan.
Flekkefjord
Det er nesten 7.5 km (4 nautiske mil) fra indre fjord til åpent hav. Flekkefjords indre fjordbasseng er stort nok til å romme atskillige skip og båter for anker og fritt for sterk vind eller strøm.
Bykjernen preges fortsatt av trehusbebyggelse fra tidligere tider. De fleste er etter hvert blitt malt hvite, selv om de før var holdt i andre farger. Bebyggelsen i sentrumsgatene er nå i ferd med å bli modernisert. Tettstedet Flekkefjord hadde innbyggere per 1. januar.
Natur og geografi
Den vestlige delen av Agder tilhører det svekonorvegiske grunnfjellsskjoldet, og består av to geologiske hovedformasjoner av proterozoiske bergarter som er dannet under de gotiske og senere svekonorvegiske fjellkjedefoldingene, med sterk metamorfose under den sistnevnte. Et underlag av 1 600 - 1 450 millioner år gammel skifer, kvartsitt, marmor og amfibolitt med noe hornblendegneis, og ovenpå dette sure overflatestrukturer av både granitt og granodioritt (henholdsvis 1 250 - 1 000 mill år gammelt, og stedvis 1 550–1 480 millioner år gammelt). De yngste svekonorvegiske dannelsene bevitnes av større formasjoner av granitt. I kommunen er det 1 050 millioner år gammel granittisk øyegneis som dominerer de øverste strukturene. Den kaledonske fjellkjedefoldingen nådde ikke ned hit. Forkastningene går både i sørvest-nordøst retning, og i sør-nord retning.
Helt i sørvest strekker såvidt det 925 millioner år gamle Sokndal-beltet av anortositt, jotunitt og mangeritt seg inn i kommunen, fra Rogaland. Det er i denne strukturen det brytes ilmenitt – malm med titanproduksjon – i nabokommunen Sokndal.
Hollendertiden
På 1500-, 1600- og 1700-tallet var det utstrakt handelsvirksomhet mellom Holland og sørkysten av Norge. Særlig fisk og eiketømmer ble eksportert fra Norge til Holland; tømmeret ble brukt til å bygge hollandske krigsskip og handelsskip, men også som bygningsmateriale. Holland var på den tiden en del av det ekspansive spanske monarkiet. Da hollenderne begynte å fylle ut sine havneområder med stein, kom de til Norge for å hente den, og mye av steinen ble hentet fra Flekkefjord og omegn.
Bydelen Hollenderbyen har fått navn etter de mange hollenderne som slo seg ned i Flekkefjord i denne tiden. Mange unggutter fra distriktet tok hyre om bord på handelsskipene som førte varer mellom Norge og Holland.
Kjøpstad
Byen fikk kjøpstadrettigheter i 1842 etter langvarig dragkamp med blant annet Christianssand. Med kjøpstadretten fulgte nemlig diverse enerettigheter som ga gode inntekter.
Jernbane
Byen var i sin tid endestasjon for Flekkefjordbanen, som var Jærbanens forlengelse fra Egersund til Flekkefjord. Denne jernbaneforbindelsen var populær fordi det ofte var sterk vind og svært urolig sjø på sjøstrekket over Jærenrevet. Reisende som skulle videre østover måtte ta postbåten som gikk langs kysten til Oslo, i hvert fall videre til Kristiansand. Da Sørlandsbanen var ferdig, ble strekningen Sira–Flekkefjord et sidespor, som gradvis mistet betydning. Den gamle staselige stasjonsbygningen ble revet. Jernbanetrafikken er nå nedlagt, men det meste av sporet eksisterer fortsatt, og brukes til turer med dresin.
Industri
Byen og distriktet har hatt opptil fem tønnefabrikker; den siste ble nedlagt i 1960-årene. I perioder var produksjonen stor, som følge av at silda kom inn fjorden og tønnene trengtes rett utafor stuedøra. Da silda trakk vekk, ble tønnene eksportert til Island. Det fantes et tilsvarende antall garverier, basert på at skip fra byen dro ut for å hente eikebark (quebracho) som ble brukt som garvemiddel. De siste var Dalens Garveri, som fremstilte sålelær, og Aarenes Lærfabrikk i Drangeid, som fremstilte skinn til bl. a. ransler og damevesker. Aarenes Lærfabrikk var i drift frem til 2013. En stor andel av brannbilene som brukes i Norge i dag ble tidligere bygget opp i de gamle tønnefabrikklokalene, men produksjonen er nå flyttet til moderne lokaler i Nulandsvika. Av annen historisk industri kan nevnes filtfabrikk, (Fjellse), ullvarefabrikk (Loga), gamasjefabrikk, skofabrikk, konfeksjonsfabrikk, mineralvannfabrikk, hermetikkfabrikker og et stort antall båt- og skipsbyggerier, derav Simek AS som siste gjenstående gikk konkurs i 2018, og Flekkefjord sin tid som båtbyggeri-by tok slutt. Etter at Halvorsens Mek. Verksted flyttet ut fra sentrum tok man opp produksjon av fyringskjeler, som i dag leveres til mange formål, mange av dem på oljeinstallasjoner og rigger. Mange av de puslespill som selges i dag blir også fremstilt i Flekkefjord.
Skoletilbud
Flekkefjord kom tidlig i gang med skolevesen – både videregående, for- og fagskole (senere kalt yrkesskole) og husmorskole. I tillegg kom privatgymnas, hvor bl.a. forfatteren Jens Bjørneboe tilbragte en periode før krigen. Etter krigen ble privatgymnaset overtatt av Morten Ringard, som drev realskole der. Skolen hadde ikke eksamensrett, så elevene ble eksaminert i alle fag før de fikk papir som slapp dem videre. De fleste klarte seg på to år. Mange elever fra hele landet fikk en ny sjanse der.
Historiske arkiver
De eldre kommunale arkivkildene for kommunen (og de tidligere kommunene) finnes i dag hos Interkommunalt arkiv i Vest-Agder IKS(IKAVA). Dette inkluderer protokoller fra for eksempel kommunestyre, formannskap, fattigstyre, skolestyre og arkiver med blant annet personopplysninger i form av klientarkiver, skatteprotokoller, men også skoleprotokoller.
Julehefte
Hvert år siden 1939 har bladet Julehilsen fra Flekkefjord blitt utgitt i førjulstiden. Juleheftet har artikler om lokalhistorie, dikt, gamle og nyere fotografier og tegninger. Det var flekkefjæringen Morten Ringard som etablerte bladet, og etter hans død i 1973 overtok enken Tua Ringard. Da hun døde i 1992 gikk redaktøransvaret over til sønnen Sverre Ringard, som i 2022 publiserte sin 31. årgang av Julehilsen fra Flekkefjord.
Lokalavis
Agder Flekkefjords Tidende kommer ut tre dager i uken.
Sankthansfeiring
Byen feirer sankthans på sin egen måte ved at hovedbålet ligger for anker midt på fjorden. Dette kalles for Spira, og var tidligere i en gammel båt, som sank i løpet av natten. Skikken har røtter tilbake til 1800-tallet.
Voices (album)
Voices er et musikkalbum med Anita Hegerland, utgitt i 1994.
Flekkefjord
Musikkliv
Flekkefjord Rockeklubb ble etablert på begynnelsen av 1980-tallet, og klubben arrangerer fra 1982 Fjellparkfestivalen, som er Norges lengstlevende rockefestival. Miljøet rundt rockeklubben og festivalen har også fostret etter hvert både nasjonalt og internasjonalt kjente aktører, som Smalltown Supersound, Anja Lauvdal og Ole Petter Andreassens mange prosjekter.
Kultursenter
Flekkefjord Kultursenter Spira åpnet dørene for første gang i 2016. Kultursenteret rommer kinosal, bibliotek, teatersal, fest- og møtelokaler. Navnet Spira er inspirert av byens sankthansfeiring, der det brennes bål på en flåte i havnebassenget. På den lokale dialekten kalles en slik flåte for spire.
Amita Berthier
Amita Berthier (født 15. desember 2000) er en singaporsk fekter.
Cleptinae
Cleptinae er en underfamilie eller familie av broddveps i gruppen Chrysidoidea. Det er 25 europeiske arter inkludert underarter, én art er funnet i Norge.
Amita Berthier
Hun representerte Singapore under Sommer-OL 2020 i Tokyo, hvor hun ble utslått i andre runde.
Cleptinae
Utseende
Gullvepsene er små til middelsstore, metallfarvede insekter. Fargene er ofte blå, grønn eller rød. Hudskjelettet (kutikula) er hardt og består ofte av ganske grov punktur. Dette kan beskytte gullveps mot stikk fra andre veps. Mange arter kan rulle seg sammen takket være den fleksible leddstrukturen på bakkroppen. Vingene er vanligvis velutviklede med markert årenett, men noen arter er vingeløse. Hunnen har et langt teleskopisk eggleggingsrør. I motsetning til andre broddveps er dette ikke utviklet til en stikkebrodd. Underfamilien Cleptinae kan kjennes på at pronotum er forlenget og danner en påfallende "hals". Klørne har tenner, hannene har fem synlige bakkroppssegmneter, hunnene fire. Bakkroppen er oval, gjerne rød uten metallglans bortsett fra i spissen.
Sverre Braastad
Sverre Braastad (født 10. juli 1879 på garden Bråstad i Vardal/Gjøvik, død 16. mai 1979) var en norsk konjakkprodusent, opphavsmann til konjakkmerket Braastad.
Liste over Udmurtias overhoder
Under følger en liste over Udmurtias overhoder. Navnene er transkribert fra russisk.
Sverre Braastad
Han emigrerte i 1899 til Frankrike. I 1913 giftet han seg med Edith Rousseau Tiffon. Sammen arvet de hennes fars konjakkhus, Tiffon.
Cleptinae
Levevis
Cleptinae er parasitoider som angriper pupper av plantevepser (Symphyta) i familiene Argidae og Tenthredinidae.
Liste over Udmurtias overhoder
Den votjakiske autonome oblast 1920 – 1932 / Den udmurtiske autonome oblast 1932 – 1934 / Den udmurtiske autonome sosialistiske sovjetrepublikk 1934 – 1991 / Republikken Udmurtia 1991 –
Cleptinae
Systematisk inndeling
Denne oversikten har fokus på de europiske gullveps. . Gruppen har noen ganger blitt regnet som en familie for seg, Cleptidae.
Gaetano de Ruggiero
Gaetano de Ruggiero (født 12. januar 1816 i Napoli i Italia, død 9. oktober 1896 i Roma) var en av Den katolske kirkes kardinaler, og var tilknyttet Den romerske kurie.
Han ble kreert til kardinal i mai 1889 av pave Leo XIII.
Hilmar M. Romstad
Hilmar Mathæus Romstad (1837–1930) var lærer, ordfører og lensmann i Bjugn i Trøndelag. Han var først ordfører i Bjugn i årene 1892–1895, og deretter, etter kommunedelingen i 1899, ordfører igjen i årene 1899–1905.
Romstad arbeidet som lensmann fra 1906 til han gikk av med pensjon i 1924. Lensmannsdistriktet omfattet Bjugn, Nes og Stjørna kommuner. Han ble i 1881 den første styreformannen i Bjugn Sparekasse, og var kasserer i Bjugn Sparebank fra banken ble opprettet i 1891 til 1909.
Han var ordfører i årene før partiene fikk en rolle i norsk kommunepolitikk, men som valgmann ved stortingsvalget 1900 representerte han Venstre.