cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Vannturbin
Turbintype og ytelse er begge bestemt av vannmengde og fallhøyde. Karakteristiske størrelser for en vannturbin er effekt [MW], vannmengde (slukeevne) [m3/s], turtall [rpm] og fallhøyde [m]. Flere andre parametre finnes også, og tilpasning av turbin og kraftverk til vassdraget er en kompleks teknisk-økonomisk optimalisering.
Det er opp gjennom tidene utviklet mange forskjellige turbintyper, men bare noen få av disse har blitt utviklet til å oppnå en virkningsgrad over 90 %. Det er tre turbintyper som i dag er nesten enerådende, og hver av disse dekker hvert sitt intervall for fallhøyde. Disse tre turbintypene er kaplanturbin (lave fall og stor vannmengde), francisturbin (mellomstore fall) og peltonturbin (store fall og lav vannmengde). Med disse tre typene dekkes en variasjon i fallhøyde fra noen få meter til godt over 1000 meter. Men her er det også store overlappinger i begge ender av intervallene. Det er spesielt for småkraftverk og minikraftverk at noen av de andre turbintypene som er utviklet brukes.
Vannturbiner utmerker seg ved å kreve lite vedlikehold og ha meget lang driftstid. Imidlertid er suspendert materiale (finkornet sand) i vannet en trussel for vannturbinen. Dette fordi selv stål av høy kvalitet slipes av en konstant strøm av små partikler, og en turbin kan bli fullstendig ødelagt av dette. I Norge er det spesielt vann fra isbreer som kan slite turbinene hurtig, men i andre land der elevene har med seg mye mer oppløst stoff kan dette være et enda større problem.
Et vannkraftverk utnytter en del av vannets kretsløp som igjen drives av solen. Vannkraft er dermed en evigvarende energikilde.
Historie
Vannhjul har blitt brukt i hundrevis av år som drivkraft i industrien. Deres største ulempe er størrelsen, som begrenser både nyttbar vannmengde og fallhøyden. Overgangen fra vannhjul til moderne turbiner tok om lag hundre år. Utviklingen skjedde under den industrielle revolusjon, ved hjelp av vitenskapelige oppdagelser og metoder. De har også gjort utstrakt bruk av nye materialer og produksjonsmetoder som ble utviklet på den tiden.
Forskjellen på en turbin og et vannhjul
Ordet turbin ble introdusert av den franske ingeniøren Claude Burdin tidlig på 1800-tallet og er avledet fra det latinske ordet for «hvirvlende» eller «strømning». Hovedforskjellen mellom tidlig vannturbiner og vannhjul, er at en virvelkomponent (i matematikken brukes det engelske ordet «curl», som også brukes på norsk) av det strømmende vannet overfører energi til en rotor. På grunn av denne ekstra bevegelseskomponent tillates turbinen å være betydelig mindre enn et vannhjul med samme ytelse. Da turbinene ble introdusert kunne de utnytte en større vannmengde ved å rotere raskere, samt at de kunne utnytte mye større fallhøyder. (Senere ble impulsturbiner utviklet som ikke benytter seg av virvel-prinsippet).
Tidslinje
De tidligste kjente vannturbiner som er funnet stammer fra Romerriket. To møller med helix-turbin av nesten identisk konstruksjon ble funnet på Chemtou og Testour, i dagens Tunisia, datert til slutten av 300-tall eller tidlig 400-tall eKr. Et horisontalstilt vannhjulet med skråstilte blader ble installert på bunnen av en vannfylt sirkulær formet sjakt. Det strømmende vannet kom inn i sjakten tangentielt via en kanal, og skapte dermed en virvlende vannmasse som fikk det helt nedsenket hjulet til å opptre som en virkelig turbin
Johann Segner utviklet en reaktiv vannturbin (Segner hjul) i midten av det 1700-tallet i Kongedømmet Ungarn. Den hadde en vannrett akse, og var en forløper til dagens moderne vannturbiner. Dette er en veldig enkel maskin som fortsatt produseres i dag for bruk i minikraftverk. Segner jobbet sammen med Euler på noen av de tidligste matematiske teorier om turbindesign. På 1700-tallet hadde en viss Dr. Barker oppfunnet en lignende reaksjonshydraulisk turbin som ble brukt under demonstrasjoner i forelesninger. Den eneste kjente overlevende eksempel på denne type maskin som brukes i kraftproduksjon stammer fra 1851,og er funnet på Hacienda Buena Vista i Ponce, Puerto Rico.
I 1820 utvikler Jean-Victor Poncelet en turbin for innoverstrøm.
I 1826 utvikler Benoit Fourneyron en turbin for utoverstrøm. Dette var en maskin med høy virkningsgrad (omtrent 80%) som sendte vann gjennom et løpehjul med bladene buet i samme plan som hjulet. De stasjonære utløpetsskovlene var også buede.
I 1849, James B. Francis forbedret reaksjonsturbinen med innoverstrøm med en virkningsgrad over 90 %. Han gjennomførte også avanserte tester og utviklet tekniske metoder for konstruksjon av vannturbiner. Francisturbinen er oppkalt etter ham, og er den første moderne vannturbin. Dette er fortsatt det mest brukte vannturbin i verden i dag. Francisturbin kalles også en radialstrømnings turbin, ettersom vannet strømmer fra den ytre omkretsen mot sentrum av løpehjulet.
Vannturbiner med innoverstrøm har en bedre mekanisk arrangement og alle moderne reaksjon vannturbiner er konstruert på denne måten. Fordi vannet virvler innover, akselererer det, og overfører energi til løpehjulet. Vannets trykk reduseres til atmosfærisk trykk, eller i noen tilfeller under atmosfærisk trykk, når vannet passerer gjennom bladene og mister sin energi.
Rundt 1890 ble det moderne glidelager (lager med oljefilm mellom de bevegelig og faste deler av stål) oppfunnet, nå brukes disse til å holde oppe tunge løpehjul i vannturbiner. Per 2002, ser det ut til et glidelager har en MTBF på mer enn 1300 år.
Rundt 1913 oppfant Viktor Kaplan turbinen som bærer hans navn, nemlig kaplanturbinen, som er en propell-lignende maskin. Det var en videreutvikling av francisturbinen, men revolusjonert muligheten til å utvikle vannfall med liten fallhøyde.
Forbedring av turbiners virkeområde og virkningsgrad har vært av stor viktighet helt frem til nå. Det er ønskelig at turbintypene skal kunne tilpasses innenfor størst mulige variasjonsområder både når det gjelder fallhøyde og vannmengde. Her er det både design og materialvalg (stållegeringer) som byr på utfordringer. Ved vannkraftlaboratoriet ved Norges tekniske høyskole i Trondheim greide professor Gudmund Sundby på tidlig 1920-tall, sammen med Kværner Brug, å utvikle en francisturbin med en virkningsgrad på nesten 95 %. Dette var flere prosentpoeng over hva som på denne tiden var vanlig. Selv i dag er dette omtrent det høyeste som kan oppnås for en vannturbin av denne typen. Dette mener historikere er starten på norsk turbinindustris verdensledende posisjon.
Nytt konsept
Alle vanlige vannkraftmaskiner inntil slutten av 1800-tallet (inkludert vannhjulet) var i utgangspunktet reaksjonsmaskiner; vanntrykket skapt av fallhøyden virket på maskinen og produsert mekanisk arbeid. En reaksjonsturbin har behov for å fullt ut å inneholde vann for at energioverføringen skal kunne skje.
I California i I 1866 hadde mølleren Samuel Knight oppfunnet en maskin som tok impulssystem til et nytt nivå. Inspirert av høytrykks vannspylesystemer som ble bruket i såkalt hydraulisk gruvedrift for gullutvinning, utviklet Knight et hjul med påmonterte skåler som fanget energien som en fri vannstråle dannet. Vannstrålen hadde han fått fra et vertikalt rør (eller rørgate) som var flere hundre meter høyt og som omdannet potensiell energi til kinetisk energi. Dette kalles en impuls- eller tangentialturbin. Vannet kommer inn med en hastighet som er omtrent det dobbelte av hastigheten til skålene på periferien av hjulet, tar en «u-sving» i skålene og faller ut med lav hastighet.
Lester Pelton (1829-1908) eksperimentere i 1879 med et hjul av samme typen som Knight hadde utviklet, men han utviklet et hjul påmontert en type doble skåler, som sendte vannet ut til sidene. Disse doble skålene hadde i midten en kvass egg som kløyver vannstrålen. Dermed ble virkningsgraden høyere fordi noe av energitapet som hjulet til Knight hadde, ble eliminert. Knights hjul hadde nemmelig den svakheten at noe av vannet som ble sent ut av skålene havnet tilbake mot midten av hjulet. William Doble forbedret rundt 1895 Peltons turbinhjul med halvsylindriske skåler, med å bytte disse ut med elliptisk skåler. Denne nye elliptiske skålene ga han i tillegg et kutt, slik at vannstrålen skulle få et bedre innløp. Forbedringen innebærer at strålen får anledning til å treffe rett på eggen i midten av skålen, uten at noe av strålen blir avskåret av skålen rett foran. Dette er den moderne form av en peltonturbin, og disse oppnår i dag over 90 % virkningsgrad. Pelton hadde vært en ganske effektiv formidler av sitt design, og selv om Doble overtok Peltons selskap, endre han ikke navnet på selskapet til Doble fordi dette merkenavnet allerede var anerkjent.
Turgoturbinen (med halve skåler og vannstråle inn fra siden) og Bankiturbinen (vannstråle gjennom en rottor av vertikalt stilte lameller) var senere oppfinnelser basert på impulsturbin-typen.
Teori for virkemåten
Meget enkelt sagt er prinsippet for en vannturbin at strømmende vann ledes til bladene på et løpehjul, og det strømmende vannet resulterer i en kraft på bladene. Siden løpehjulet roterer, virker kraften over en distanse. Kraft som virker over en distanse er selve definisjonen av arbeid, W= F·s, der F er kraft og s er distanse. På denne måte blir energien overført fra vannstrømmen til turbinen. Vannet ledes gjennom et rør fra en dam til turbinen, og den vertikale høydeforskjellen mellom dammen og turbinen kalles for fallhøyden. En turbin omformer vannets potensielle energi til kinetisk energi.
Vannturbiner er delt inn i to grupper; reaksjonsturbiner og impulsturbiner.
Formen på vannturbinbladene er avhengig av trykket til vannet, og den type løpehjul som blir valgt. Derfor kan det være et stort variasjonsområdet for utformingen innenfor hver av turbintypene.
Reaksjonsturbiner
De mye bruket turbintypene francisturbin og kaplanturbin er konstruert ved at løpehjulet er plassert i senter av en spiraltromme. Spiraltrommen har form lik et sneglehus, altså med jevnt nedtrappende diameter. Vannet ledes inn der diameteren er størst. I senter av spiraltrommen er det en åpning der løpehjulet plasseres. Selve sirkelformen og ledeskovlene skaper vannets rotasjonsbevegelse. Vannet forsvinner ut av et rør i senter spiraltrommen som står normalt på spiraltrommens plan. På den motsatte siden er det satt inn en aksling som holder løpehjulet i posisjon. Akslingen dras rund av løpehjulet og er tilkoblet generatoren. Ledeskovlene nevnt over kan reguleres, og med det kan vannstrømmen inn på løpehjulet reguleres og dette igjen bestemmer ytelsen som generatoren gir.
Kaplanturbinen og francisturbinene har altså det til felles at spiraltrommen for begge typene har veldig lik utforming. Derimot er løpehjulene vesentlig ulike. Kaplanturbinens løpehjul likner en skipspropell, mens fransisturbinen har løpehjul som best kan forstås av å se på illustrasjonene på siden. Kaplanturbinen er konstruert for små fall og svært store vannmengder, mens francisturbinen er vanlig for medium fallhøyde og vannmengde.
De fleste vannturbiner i bruk er reaksjonsturbiner, og brukes ved lave (< 30 m) og medium (30-600 m) fallhøyder. I en reaksjonsturbin oppstår trykkfall i både faste og bevegelige skovler. De er i stor grad brukt i forbindelse med demninger og store kraftverk.
Impulsturbiner
Impulsturbiner endrer hastigheten (her må en være klar over at i fysikken gjøres det forskjell på fart og hastighet, da hastighet beskrives både av fart og retning) av en vannstråle. Strålen virker med en kraft på turbinens krumme skovler (skåler i en peltonturbin) noe som endrer retningen på strømningen. Den resulterende endring i fart (impuls) fører til en kraft på turbinbladene. Ettersom turbinen roterer, vil kraften virker over en distanse (arbeid) og vannstrømmen ut har redusert energi. I en impulsturbin er trykket i vannet som strømmer over rotorbladene konstant, og alt arbeidet skjer på grunn av forandring i den kinetisk energi til vannet. Vannet er i kontakt med skovlene til løpehjulet i svært kort tid.
Før vannet treffer turbinskovlene på løpehjulet, er vanntrykket (potensiell energi) konvertert til kinetisk energi av en (eller flere) dyser som er rettet inn mot hjulet. Ingen trykkendring skjer på turbinbladene, og turbinen krever egentlig ikke å stå i en kapsling for å fungere. Likevel brukes alltid en kapsling over løpehjulet fordi vannspruten fra turbinen ikke kan tillates å fare fritt omkring. Vannet faller mer eller mindre dødt ut av turbinen og ledes ut av kraftverket i en kanal.
Endring av pådraget og derved effekten som turbinen yter, reguleres ved at vannstrålen(e) som går inn på løpehjulet kan reguleres. I dysen(e)s senter er det en nål, og ved å justere denne inn eller ut kan diameteren på vannstrålen varieres. Justeres nålen helt inn mot dyseåpningen stenger nålen helt for vannet.
Sammenheng mellom fallhøye vannmengde og effekt
Den effekt som er tilgjengelig i en strøm av vann til en vannturbin er:
der:
Sammenheng mellom turtall moment og vannhastighet
Den basale sammenhengen mellom effekt P [W], turtall n [radianer/sek] og dreiemoment T [Nm] er slik:
der, der igjen n er omdreiningstallet [rpm]
Om en tenker seg at rotoren holdes helt fast og turbinen har fullt pådrag, vil vannet strømme gjennom turbinen, men uten at det utvikles effekt. Vannstrålen vil i for eksempel en peltonturbin kastes tilbake i en 180°-kurve, men omtrent med samme hastighet som det hadde inn på skålene. Turtallet er null, og selv om det virker er vridemoment blir P lik null i formelen over. Den andre ytterligheten er at turbinen får løpe helt fritt. Vannstrålen i en peltonturbin går da bare rett frem, og løpehjulets periferihastighet blir nesten identisk med vannstrålens hastighet. Nå er det dreiemomentet i formelen over som blir lik null, og det utvikles ingen effekt nå heller. Dette kalles rusehastighet.
Når en turbin tilknyttes en trefaset synkrongenerator for vekselstrømsnett vil en kreve at frekvensen i nettet er tilnærmet konstant. Da gjelder følgende formel for turtallene som kan oppstå og som er bestemt av generatorkonstruksjonen:
der:
Ved å sette inn i denne formelen finner en at generatorens turtall kan være 3000, 1500, 1000, 750, 600, 500,... rpm. Imidlertid er det vanlige for vannturbiner et turtall mellom 1000 og 100 rpm. I et kraftsystem er praktisk talt alle generatorer av typen synkrongenerator. Dermed blir forholdet mellom frekvens i kraftsystemet, generatorens og turbinens omdreiningstall, helt eksakt korrelerte.
Turbinregulatoren
Om det i kraftsystemet skjer en lastreduksjon (forbrukerne reduserer sitt energiforbruk) vil ikke turbinenes regulatorer respondere momentant, dessuten kan ikke vannet i en tilførselstunnel som kanskje er flere kilometer lang kunne redusere hastighet momentant. Dette blir analogt med et stort godstog, det kan veie mange tusen tonn og selv om det har stor bremsekraft tar det lang tid å redusere hastigheten. Det samme er tilfelle med lastøkning i kraftsystemet, vannet kan ikke plutselig øke hastighet. Dermed vil en lastreduksjon føre til at hastigheten til aggregatene øker og frekvensen i nettet går opp. Dette fordi alle de tilknyttede generatorene har konstant dreiemoment (T) gitt av turbinene, samtidig som effekten (P) reduseres. Dermed må turtallet (n) og frekvensen (f) gå opp. De to formlene rett over viser sammenhengen matematisk. Motsatt vil en lastøkning føre til redusert omdreiningstall og frekvens. Dette fordi dreiemomentet i første omgang er konstant, effekten øker og turtallet må da gå ned. I aller første omgang er det turbinene og generatorenes samlede opplagrede kinetiske energi i de roterende masser (treghetsmoment) som tar opp eller leverer ut energi. Siden disse tilsammen i et stort kraftsystem veier mange hundretusen tonn vil en liten hastighetsendring kunne bety mye opptatt eller frigjort energi.
Turbinens motsatte reaksjon på turbinregulatorens pådragsendring
En spesiell egenskap med vannturbiner er at de i første omgang responderer motsatt på turbinregulatorens hensikt med endring av pådraget. Igjen kan peltonturbinen analyseres. Dysen (eller dysene) gir ut en vannstråle med en gitt diameter som øver et visst moment på løpehjulet. Ved lastreduksjon vil regulatoren sørge for at pådraget reduseres ved at dysen minker åpningen og strålen får mindre diameter. I første omgang vil ikke vannet i tilførselstunnelen endre hastigheten, som forklart over. Vannstrømmen i tilførselstunnelen er altså konstant, mens dysen reduserer åpningen. Dette resulterer i større vannhastighet ut av dysen. Turbinens løpehjul får dermed økt turtall og effekt, selv om kraftsystemet etterspurte det motsatte. Motsatt respons skjer ved en lastøkning i nettet, turbinene responderer med lavere turtall og effekt. Disse forløpene har gjerne kort varighet, bare noen sekunder. De roterende masser i generatorene demper ut virkningene, samtidig som turbinregulatorene har dempefunksjoner. Likevel vil frekvensen variere noe opp og ned med lastendringer i den tiden dette tar.
Vannvei, turbin, generator, turbinregulator og kraftsystem danner til sammen et kompleks dynamisk system, der responsen på en endring gjerne er avhengig av endringens hurtighet. En kaller kunnskapen om slike systemer for teknisk kybernetikk, og en definerer et kraftsystem som et dynamisk elektromekanisk system.
Ikke alle turbiner trenger turbinregulator, er generatoren liten og tilknyttet et stort kraftsystem er det vanlig å la turbinen gå med et fast pådrag som kan justeres manuelt.
Pumpekraftverk
Noen vannturbiner er designet for å brukes i pumpekraftverk. Disse kan reversere vannstrømmen og fungere som en pumpe for å fylle en høyereliggende reservoar, deretter kan de gå tilbake til turbin-modus for kraftgenerering. Fyllingen av reservoaret skjer gjerne når kraftbehovet er lite, og kraftverket genererer strøm når etterspørsel er stor. Denne typen turbin er vanligvis en deriazturbin eller francisturbin. I seg selv er en francisturbin ikke så ulik en sentrifugalpumpe, men trykkendringen og energiretningen er motsatt.
Virkningsgrad
Store moderne vannturbiner operere med virkningsgrad større enn 90 %. Peltonturbinen kan ha en virkningsgrad på 92–93 %, Francisturbinen 95–96 % og Kaplanturbinen kan oppnå 92–93 %.
Typer av vannturbiner
Reaksjonsturbiner:
Impulsturbiner:
Design og anvendelse
Turbinvalg er hovedsakelig basert på den tilgjengelige fallhøyde, og i mindre grad vannmengde (slukeevne). Generelt brukes impulsturbiner for høy fallhøyder, og reaksjonsturbiner brukes til små fallhøyder. Kaplanturbiner med regulerbar bladstigning (vinkel på bladene) er godt tilpasset til store variasjonsområder av vannmengde- eller fallforhold, siden deres maksimale virkningsgrad kan oppnås over et vidt område av vannmengde.
Små turbiner (for det meste under 10 MW) kan ha horisontal aksling, og unntaksvis kan store rørturbiner opp til 100 MW eller så være horisontale. Svært store francis- og kaplanmaskiner har vanligvis vertikal aksling fordi dette gjør best mulig bruk av tilgjengelige fallhøyde, og gjør installasjon av generatoren mer økonomisk. Peltonturbiner kan ha vertikal eller horisontal aksel helt uavhengig av fallhøyden, på grunn av at størrelsen på maskinen uansett er så mye mindre enn det tilgjengelige fallet. Noen impulsturbiner bruke som nevnt flere vannstråler per løpehjul for å øke spesifikk vannhastighet og for å balansere kreftene på akselen.
Typisk variasjonsområde for fallhøyde
Fallhøyden som en turbin kan benyttes for er blant annet avhengig av renheten av vannet. Suspendert sand sliter turbinen og betyr at den må repareres hyppigere, eller at deler må skiftes ut. Utviklingen av turbiner har derfor dreid seg mye om materialvalg som kan motstå erosjonen som vannet kan gi. En francisturbin kan brukes til fallhøyder i området 700–800 m uten problemer med slitasje og kavitasjon om den dykkes (turbinen plasseres under vannspeilet til bassenget der vannet løper ut) og vannet er stor renthetsgrad. Peltonturbiner brukes til de aller største fallene.
• Vannhjul
• VLH-turbin
• Kaplanturbin
• Francis turbin
• Pelton
• Turgoturbin
0,2 < H <4 ( H = fallhøyde i m)
1 < H <10
1,5 < H <4,5
20 < H <40
Spurvene
Spurvene (originaltittel: Овсянки) er en russisk film fra 2010, regissert av Aleksej Fedortsjenko.
Vannturbin
Typisk variasjonsområde for fallhøyde
10 < H <600
Spurvene
Handling
Aist er en middelaldrende ungkar, som lever et ensomt liv i den nordlige byen Neja. Som mange av naboene identifiserer han seg som en stamme kalt «Meryan» og streber etter å holde liv i de eldgamle tradisjonene til folket hans. En dag informerer sjefen hans, Miron, om at hans kone Tanya er død. Senere vasker de kroppen hennes, og legger fargede tråder i kjønnshårene hennes. I deres kultur utføres det samme ritualet også for kommende bruder.
De to mennene frakter deretter kroppen hennes til Gorbatov, for å utføre kremasjon på bredden av elven Oka. I bilen har de også med seg to spurvefugler. Men på vei tilbake til Neja går de seg vill, og blir oppsøkt av to prostituerte - som de har sex sammen med. Senere, når de krysser Volga over Kineshma-broen, krasjer bilen i elven.
Vannturbin
Typisk variasjonsområde for fallhøyde
50 < H <250
Hovedligningen for turbiner
Hovedligningen for en vannturbin uttrykker sammenheng mellom netto (effektiv) fallhøyde og vannets hastighet ved innløp og utløp av turbinens løpehjul:
Kandidat (gradsbetegnelse)
En kandidat (latin: candidatus (menn) eller candidata (kvinner)) er en gradsbetegnelse brukt på ulike akademiske grader av varierende omfang i flere land. Betegnelsen er bl.a. brukt i de skandinaviske landene, i hovedsak om grader som regnes som eksamen av høyere grad. Begrepet ble innført på 1700-tallet i kandidatgradene i teologi, jus og medisin, og ble senere også brukt om andre grader av lignende omfang. I Danmark og Norge ble ordet kandidat brukt om høyere grader i den latinske formen, mens i Sverige brukes en rekke tilsvarende grader med forsvenskede gradsbetegnelser. I det tidligere Sovjetunionen ble ordet kandidat brukt om en akademisk grad ansett å ligge omtrent på nivå med doktorgrader i flere vestlige land; denne graden er i dag videreført i Russland og andre land. Begrepet har røtter i Romerriket og er i denne sammenhengen å forstå som «embedssøker». Kandidatgradene i Skandinavia ble også kalt «embedseksamen».
Vannturbin
Hovedligningen for turbiner
Denne lignignen er vesentlig ved konstruksjon av såvel vannturbiner som andre typer turbiner.
Spesifikk hastighet
Den spesifikke hastigheten n_s for en turbin karakteriserer dens form på en måte som ikke er relatert til størrelsen. Dette gjør at et nytt turbindesign som kan skaleres opp fra en eksisterende design av kjente ytelse. Den spesifikke hastigheten er også det viktigste kriteriene for å tilpasse et bestemt vannfall til riktig turbintype. Den spesifikke hastighet er den hastighet som turbinen roterer med for en bestemt vannmengde, q, for én enhet fallhøyde og derved er i stand til å produsere én enhet effekt.
Kandidat (gradsbetegnelse)
Etymologi
Candidatus kommer fra det latinske ord «candida», som betyr hvitt. I antikkens Roma var det gjengs at menn som aspirerte mot et politisk embede bar togaer som var kalket eller bleket helt hvite. Slik kunne de tilkjennegi sitt kandidatur når de holdt taler eller deltok i debatter eller i andre sammenhenger fremstod i forsamlinger der de kunne legges merke til for folk som valgte eller utpekte til den ettertraktede stilling. Ordet ble dermed ensbetydende med embedssøker. Ordet ble etterhvert også brukt bredt om ethvert kandidatur.
Danmark og Norge
I Danmark-Norge ble betegnelsen kandidat opprinnelig brukt i de såkalte embedsgradene fra 1700-tallet, dvs. opprinnelig gradene i teologi, jus og medisin. Senere ble flere andre grader med betegnelse kandidat innført; i stor grad ble uttrykket kandidat brukt sammenfallende med eksamen av høyere grad, med visse unntak. De fleste kandidatgradene ble i Norge tildelt frem til 2007, da de ble erstattet av mastergrader. I Danmark tildeles kandidatgradene fortsatt, og betegnelsen anses som synonym med mastergrad. Graden høgskolekandidat i Norge var en lavere grad enn de andre gradene med betegnelsen kandidat.
Vannturbin
Affinitetslovene
Skaleringslovene, som også kalles affinitetslovene, gjør at ytelsen til en turbin kan bli estimert basert på modellforsøk. En miniatyrmodell av en foreslått turbin, som kan være omtrent 0,3 m i diameter, kan testes i et laboratorium. Målingene kan anvendes til den endelige konstruksjonen med høy grad av sikkerhet. Affiniteslovene er utledet ved å kreve formlikhet mellom testmodell og den virkelige turbinen.
Strømningen gjennom turbinen styres enten av en stor ventil, eller ved at ledeskovler er anordnet rundt periferien på utsiden av løpehjulet. Trykkforskjellen og gjennomstrømning for turbinen kan plottes for forskjellige verdier av ledeskovelåpning for derved å lage et diagram som viser virkningsgraden for turbinen under varierende forhold.
Rusehastighet
Rusehastigheten for en vannturbin er dens hastighet ved full gjennomstrømnig av vann når den ikke har noen belastning. Turbinen må utformes til å overleve de mekaniske krefter som oppstår ved denne hastighet. Produsenten skal dokumentere rusehastighetsklasse.
Kandidat (gradsbetegnelse)
Danmark og Norge
Senere har det blitt opprettet flere kandidatgrader i begge landene, i stor grad identiske eller lignende. Enkelte grader finnes bare i Danmark eller Norge. Blant de andre høyere gradene betegnet kandidat finner man i Norge:
Vannturbin
Vedlikehold
Turbiner er laget for å kjøre i flere tiår med svært lite vedlikehold av hoveddelene, og overhalingsintervaller er i størrelsesorden av flere år. Vedlikehold av løpehjulet og deler som utsettes for vann omfatter utskifting, inspeksjon og reparasjon av slitte deler.
Siv Thoresen
Siv Thoresen (født 5. april 1960) er en norsk bridgespiller. Hun har vunnet en rekke NM-titler. Per 2020 var hun den eneste kvinnen som har vunnet seriemesterskapet. . Thoresen representerte Norge på landslaget i dameklassen i en årrekke.
Vannturbin
Vedlikehold
Normal slitasje omfatter groper fra kavitasjon, utmattingssprekker, og slitasje fra suspendert stoff i vannet. Stålelementer kan repareres ved sveising, vanligvis med rustfritt stål. Skadede områder kuttes eller gravdes ut, deretter sveiset det over slik at opprinnelig form oppnås, eller eventuelt en forbedret profil. Gamle turbiner kan ha en betydelig mengde av rustfritt stål lagt på ved slutten av sin levetid. Omfattende sveiseprosedyrer må gjerne brukes til å oppnå høy nok kvalitet etter utført reparasjon.
Andre elementer som krever inspeksjon og reparasjon under overhalinger inkluderer lagre, tettinger og akselhylser, servomotorer, kjølesystem for lagrene og generatorviklinger, tetningsringer, ledeskovler og alle overflater
Kandidat (gradsbetegnelse)
Sverige
I Sverige brukes betegnelsen kandidat på en lignende måte som Danmark, i forsvensket form, eksempelvis ''jur. kand. og fil. kand.''
Det tidligere Sovjetunionen
I Sovjetunionen og landets etterfølgerstater brukes kandidat bl.a. i graden kandidat nauk (кандидат наук), en vitenskapelig grad som omtrent tilsvarer doktorgrad i mange vestlige land.
Corintascaris
Corintascaris er en slekt av billene i delgruppen (underfamilien) graveløpere (Scaritinae) i familiegruppen løpebiller.
Levevis
Som andre Scaritinae lever disse billene hovedsakelig underjordisk. De graver godt, og lever som rovdyr.
Peter Hebblethwaite
Peter Hebblethwaite (født 30. september 1930 i Ashton-under-Lyne i Lancashire i Storbritannia, død 18. desember 1994 i Oxford) var en britisk katolsk prest tilhørende jesuittordenen, og forfatter. Etter å ha forlatt prestestanden ble han redaktør, journalist ('vatikanolog') og biograf.
Bakgrunn
Hebblethwaite ble født i Ashton-under-Lyne, Lancashire som sønn av Charles og Elsie Ann Hebblethwaite. Han ble utdannet ved menighetsskolen ved St Anne's i Ashton-under-Lyne, og Xaverian College i Manchester.
Jesuitt, prest
Hebblethwaite gikk inn i jesuittens novisiat i 1948, og studerte senere i England og Frankrike. Han ble ordinert til prest i 1963. To år senere sluttet han seg til staben til jesuittmagasinet The Month, og dekket den siste sesjon av Det andre Vatikankonsil.
I 1967 ble han utnevnt til redaktør av The Month, en stilling han hadde til han forlot prestegjerningen.
Fratreden, ny karriere som vatikanist
Han giftet seg med Margaret Speaight (født 1951 i London), som var forfatter, journalist, aktivist og kirkelig engasjert. Paret giftet seg i 1974 og fikk tre barn.
Fra 1976 til 1979 underviste han i fransk ved Wadham College i Oxford, med spesialisering innen verkene til den katolske forfatteren Georges Bernanos, før han lanserte seg selv som frilansjournalist, og konsentrerte seg om katolske anliggender og Vatikanet spesielt.
Han var Vatikan korrespondent for den amerikanske liberale katolske ukentlige National Catholic Reporter fra 1979 til 1981. Han var journalist Vatikan-anliggender (av noen ansett i løpet av sin levetid som den ledende engelskspråklige vatikanolog).
Hebblethwaites fikk ry som forfatter med en stil som var rolig, vitenskapelig og vittig. Hans tallrike bøker brakte ham til et bredere publikum. Runaway Church (1975) så på endringene i den katolske kirke siden Det andre Vatikankonsil. The Year of Three Popes dekket de dramatiske pavelige hendelser i 1978, og ble senere fulgt av to pavebiografier: John XXIII: Pope of the Council utkom i 1984 og Paul VI: The First Modern Pope i 1993.
Peter Hebblethwaite døde i Oxford den 18. desember 1994, i en alder av 64 år.
RS 66 «Skomvær II»
RS 66 «Skomvær II» var en redningskrysser bygd i stål for Redningsselskapet og sjøsatt i 1960. Hun var av samme type som RS 61 og RS 62, og var som disse bygd ved A/S Stord Verft (nå kjent som Aker Solutions Stord). «Skomvær II» var 26,46 meter lang, og hovedmotoren på 525 hk ga en marsjfart på 11 knop.
RS «Skomvær II» var finansiert ved innsamling gjennom Skomvær-aksjonen i NRK. Det var Erik Bye som fikk ideen til innsamlingen, og den innbrakte 1,55 millioner kroner, som finansierte byggingen. Navnet fikk den etter stålbarken Skomvær.
«Skomvær II» blir til «Hans Hansson»
Skipet ble videresolgt i 2018 til selskapet Quixote Expeditions, som beholdt navnet «Hans Hansson». Den nye eieren tilbyr krysninger i farvannene rundt Falklandsøyene og Syd-Georgia, og kundene kan blant annet være film- og TV-team, samt vitenskapelige ekspedisjoner.
Kanel (andre betydninger)
Kanel kan referere til
Goodluck
Goodluck er et nigeriansk mannsnavn dannet av engelske good luck, som kan oversettes til «lykke til» eller «flaks». Navnet kan sies å være en bønn eller et ønske om at navnebæreren opplever lykke. Navnet gis gjerne i forbindelse med store hendelser i familien til barnet. Selv om navnet er uttrykt på engelsk, så er betydningen, funksjonen og implikasjonene som navnet formidler relatert til den lokale kulturen i Nigeria. Den engelske betydningen formidler bare en oversettelse av den lokale sosiokulturelle formen, og forståelsen av og intensjonene med navnet ville vært den samme om navnet ble uttrykt på morsmålet i området navnet ble gitt.
Goodluck brukes også som etternavn.
Utbredelse
Goodluck brukes blant annet i Nigeria og Zimbabwe.
Kjente personer med navnet
Personene i listen er ordnet kronologisk etter fødselsår.
Ladislav Almási
Ladislav Almási (født 6. mars 1999) er en slovakisk fotballspiller som spiller for den tsjekkiske klubben FC Baník Ostrava.
Numa Morikazu
Numa Morikazu (沼間 守一) (født 2. desember 1843; død 17. mai 1890) var en japansk politiker og journalist i Meijiperioden.
Natasha Watley
Natasha Watley (født 27. november 1981 i Canoga Park i California), amerikansk softballspiller som deltok i de olympiske leker 2004 i Athen og 2008 i Beijing.
Numa Morikazu
Bakgrunn
Han ble født inn i en samurai-familie i Edo i 1843, og ble fort en lærd mann. Han lærte engelsk av James Curtis Hepburn i Yokohama, og dro senere til Nagasaki for å studere vestlig militærvitenskap.
Offiser
Han oversatte en tekst om engelsk infanterikrigføring i 1866 og ble utpekt til å delta som hohei-gashira nami (歩兵頭並; tilsvarende løytnant) i Shogunatets eliteenhet kalt Denshūtai. Numa kjempet på Tokugawa-shōgunatets side i Boshinkrigen.
Natasha Watley
Fire år senere, under sommer-OL 2008 i Beijing, vant hun en sølvmedalje med det amerikanske softballdamelaget. USA tapte finalen mot Japan med 1-3. Det var første gangen som USA ikke ble olympiske mestere i softball og det var den fjerde og siste gangen som softball var med som olympisk sport.
Numa Morikazu
Offiser
Han befant seg i en kort tid i fengsel, men ble løslatt da Meijirestaurasjonen skjedde; han hadde gjort en tjeneste for Itagaki Taisuke. I eftertid ble han ansatt av den nylig innsatte Meijiregjeringen som instruktør i infanterikrigføring for Tosadomenet. Han underviste også i engelsk i Tōkyō. Hans studenter var blant andre Takamine Hideo og Shiba Shirō, sønnene til den tidligere Aizu-samuraien som senere ble kjent innenfor akademia.
Embedsmann, politiker
Numa ble ansatt i det japanske finansdepartementet i 1872, og jobbet senere for justisdepartementet og andre deler av regjeringen. I 1873 grunnla han sammen med Kono Togama og Itagaki Taisuke det liberale partiet.
Efter å ha blitt desillusjonert over regjeringens innskrenkninger i ytringsfriheten trakk Numa seg fra Genrōin i 1879 og valgte å investere tid og energi i frihet- og menneskerettighetsbevegelsen (Jiyū Minken Undō). Han kjøpte i tillegg opp en avis, nemlig Yokohama Mainichi Shinbun. Han brukte den som distribusjonskanal for liberale ideer, som han alltid hadde støttet, blant annet ideen om en nasjonalforsamling. I 1881 ble han medlem av Rikken Kaishintō sammen med Ōkuma Shigenobu. På det samme tidspunktet, fra 1882 frem til sin død, var han formann i Tōkyōs prefekturforsamling.
Numa døde av lungebetennelse i 1890, i en alder av 47.
Babaeski
Babaeski er en by med 48 229 innbyggere (2017) i den tyrkiske provinsen Kırklareli. Den ligger nord for Hayrabolu, nordvest for Pehlivanköy, øst for Havsa og vest for Lüleburgaz.
Martin Weinek
Martin Weinek (født 5. juni 1964 i Leoben) er en østerriksk skuespiller, regissør og produsent. Han er mest kjent fra den østerrikske TV-serien Rex i rollen som inspektør Fritz Kunz.
Daniel O’Keeffe
Daniel O'Keeffe (født 3. august 1972) er en guamsk svømmer.
Han representerte Guam under Sommer-OL 2004 i Athen, der han ble utslått i forsøksheatet på 100 meter butterfly.
Hardanger Energi
Hardanger Energi AS er en kraftprodusent i Hardanger i Hordaland.
I november 2010 skiftet selskapet navn fra Indre Hardanger Kraftlag AS til Hardanger Energi AS. I juli 2011 fusjonerte selskapet med Jondal Energi AS.
Selskapet er et kommunalt eid aksjeselskap, eid av Eidfjord, Ulvik og Ullensvang kommuner.
Administrasjonen ligger i Kinsarvik.
Selskapet eier og driver seks kraftverk:
Kotsjegar
Kotsjegar (originaltittel: Кочегар) er en russisk film fra 2010, regissert av Aleksej Balabanov.
Handling
Historien finner sted på midten av 1990-tallet, like utenfor St. Petersburg, og forteller historien om major Skryabin - en veteran fra Den afghansk-sovjetiske krigen, som nå arbeider ved en jernbane.
Agonum gracile
Agonum gracile er en av billene i delgruppen (underfamilien) markløpere (Harpalinae) i familiegruppen løpebiller. Systematikken følger Carabidae of the World.
Utbredelse
Agonum gracile finnes i nesten hele Europa, men er sjeldnere i sør og vest. Den er utbredt østover i Asia. Finnes i Norge.
Utseende
Agonum gracile er 6-7,3 mm lang og helt kullsvart og uten metallglans. Noen ganger kan det første (rotleddet) antenneleddet samt leggene (tibia) være litt lysere, brunlig. Dekkvingene er mørke og det tredje rille-mellomrom (fra midten / sømmen) har tre børstepunkt, små fordypninger med ett stivt oppstående hår. Flygevingene er fullt utviklet. Brystskjoldet er smalere enn skuldrene (frampartiet av dekkvingene). Beina er ensfarget, mørkt svarte, men leggene (tibia) kan være litt lysere, rød-brun. Bakfotens første ledd (tars) er klart lengre enn sporen i spissen av leggen (tibia). Antennene er mørke og ensfarget, noen ganger kan rotleddene være litt lysere, det tredje og fjerde ledd med fine korte hår og noen lange børster i spissen. (Krever forstørrelse for å se). Ganske vanlig, lever på fuktige lokaliteter, ofte langs strender.
Levevis
Agonum gracile er vanligvis nattaktiv og lever som predator på andre dyr. Den lever på fuktige lokaliteter, ofte på myr med moser.
Den tilhører gruppen av insekter med fullstendig forvandling (holometabole insekter), som gjennomgår en metamorfose i løpet av utviklingen. Larvene er radikalt forskjellige fra de voksne i levevis og i kroppsbygning. Mellom larvestadiet og det voksne stadiet er et puppestadie, en hvileperiode, der billens indre og ytre organer endres.
Marissa Carpadios
Marissa Carpadios (født 30. desember 1977 i Brisbane), australsk softballspiller som deltok i de olympiske leker 2004 i Athen.
Sentrum skole (Horten)
Sentrum skole er en barneskole i Horten kommune og er en av kommunens syv barneskoler. Skolen har ca. 500 elever. Det er skolefritidsordning ved skolen.
Skolen ble opprettet som folkeskole i 1923. Bygningen ble totalrenovert og sto klar januar 2012, etter at skolen ble stengt på grunn av muggsopp i april 2008.
Lüleburgaz
Lüleburgaz er en by med 147 325 innbyggere (2017) i den tyrkiske provinsen Kırklareli. Den ligger nord for Muratlı, sør for Kırklareli og øst for Babaeski.
Karoline G. Herlofsen
Karoline Gregersen Herlofsen (født 25. desember 1971) er en norsk prosjektutvikler, manusforfatter, regissør og artist. Hun har jobbet med en rekke TV, radio og revyproduksjoner.
Av kjente artister har hun bla annet jobbet med Hilde Lyrån, Geir Schau, Lisa Tønne og Marianne Krogness. Sammen med sistnevnte har Herlofsen gitt ut barneplatene Jeg skal bare Molly og Partner i 2009, Jeg vil heller danse på bordet 2011 og laget flere hørespill for NRK Super om Molly og Partner. Duoen hadde en rekke konserter rundt om Norge i 2015-2016.
I 2018 utga Karoline G. Herlofsen sangbok sammen med Marianne Krogness.
SkyLine
SkyLine  er en helautomatisk bane (people mover) på Frankfurt lufthavn. Den ble åpnet i 1994 og forbinder Terminal 1 og Terminal 2. Banen er dobbeltsporet og har tre stasjoner langs en strekning på 3,8 km. Avgangsintervallene varierer fra 90 sekunder til 5 minutter, avhengig av trafikksituasjonen.
Schengen
Alle togene på SkyLine består av to vogner – den vestlige benyttes av allment publikum og av passasjerer fra Schengen-området, den østlige av transittpassasjerer utenfor Schengen-området. Alle stasjonene har to spor med én plattform i midten og én på utsiden av hvert spor. Når toget stanser, åpnes dørene på den vestlige vognen til den offentlig tilgjengelige plattformen, dørene på den østlige vognen åpnes mot transittområdets plattform. Da SkyTrain formelt faktisk kjører langs Schengen-områdets yttergrense er strekningen delvis inngjerdet med piggtrådsperrer.
Davy Bisslik
Davy Bisslik (født 26. mars 1982) er en arubisk svømmer.
Hovsenga naturreservat
Hovsenga naturreservat (cirka 337 daa, hvorav cirka 203 daa landareal) er et flott friluftsområde ved Randselva, like i utkanten av byen Hønefoss i Ringerike kommune, Buskerud. Området har lange tradisjoner som bade- og fiskeplass for lokalbefolkningen, som også bruker det til enkelte festligheter på sommerstid. Naturreservatet ble fastsatt ved kgl.res. 22. juni 2018.
Formålet med naturreservatet er å bevare en bestemt type natur i form av et meandrerende elveparti som en interessant geomorfologisk formasjon med tilhørende biologisk mangfold. Spesielle naturverdier i verneområdet er gammel skog i elveskråningen med blant annet hullrugere og sandsvalekoloni, gammel kulturmark og Randselva som viktig overvintringsområde for sangsvaner og andre våtmarksfugler. Det er en målsetting å beholde verneverdiene i best mulig tilstand, og eventuelt videreutvikle dem.
Rasert av ras
I løpet av kvelden før og natten til 21. november 2019 gikk det et stort leirras ut i elva på motsatt side av Hovsenga. Raset førte til at en flodbølge slo inn over naturreservatet og nærmest fullstendig raserte det. De omfattende ødeleggelsene ble fotografert med drone den 22. november. Rasfaren har i etter vært stor, og på formiddagen fredag 23. oktober 2020 gitt det et nytt større ras der. Det er dessuten ventet at det kan gå flere ras i området.
Fakodonesis
Fakodonesis (fra gresk linseskjelving) er en tilstand hvor øyets linse henger løst i zonulatråder. Dette er oftest grunnet slappe eller overrevne zonulatråder, noe som kan ha en rekke årsaker – blant annet traume, pseudoeksfoliasjonssyndrom og Marfan syndrom.
Filosofiåret 1687
Filosofiåret 1687 er en oversikt over hendelser, utgivelser og personer med tilknytning til filosofi i 1687.
Friidrett under Panamerikanske leker 2019 – 100 meter menn
Øvelsen 100 meter menn under friidrettskonkurransene ved Panamerikanske leker 2019 fant sted 6. og 7. august i Lima, Peru. Den forsvarende mesteren var Andre De Grasse fra Canada.
Rekorder
Før konkurransen var gjeldende rekorder som følger:
Semifinale
Vind: Heat 1: +0,3 m/s, Heat 2: +0,3 m/s, Heat 3: -0,3 m/s
Finale
Vind: -0.5 m/s
Gunmanprosjektet
Gunmanprosjektet var et amerikansk prosjekt som skulle avsløre tyvlytting av den amerikanske ambassaden i Moskva i 1984. KGB hadde greid å installert sofistikert spionvare i 16 IBM Selectric skrivemaskiner brukt i ambassaden som gjorde at de kunne få vite alt som ble skrevet på disse maskinene allerede fra 1976. Det var NSAs sjef for sambandssikkerhet, Walter J. Deeley, som stor som ansvarlig for prosjektet.
En aluminiumsstripe på skrivemaskinen ble av KGB byttet ut med en modifisert utgave som inneholdt en buffer som fanget opp tastetrykkene, og videresendte disse til en mottaker i nærheten ved hjelp av en komprimert burst-sending med jevne mellomrom. Srømforsyningen ble besørget av skivemaskinen selv. Spionvaren ble installert i Selectric II og III modellene.
Taibus
Taibus (太仆寺旗 ; pinyin: Tàipúsì Qí) er et banner – et slags fylke – i forbundet Xilin Gol i den autonome region Indre Mongolia i Folkerepublikken Kina.
Befolkningen var på 208,105 innbyggere i 1999.
Hellas under Roma
Den greske halvøya ble en romersk klientstat i 146 f.Kr.; Egeerøyene ble lagt til dette territoriet i 133 f.Kr.. Athen og andre greske bystater gjorde opprør i 88 f.Kr., som førte til at den greske halvøya ble knust av den romerske generalen Sulla. De romerkse borgerkrigene ødela områdene ytterligere, frem til Augustus organiserte halvøya som provinsen Akhaia i 27 f.Kr.
Hellas var nøkkelprovinsen i øst, for romerne, da den romerske kulturen lenge hadde vært påvirket av den greske. Det greske språket fungerte som lingua franca i øst og i de sørlige deler av Italia, og mange greske intellektuelle, som for eksempel Galen, ville utføre mesteparten av sitt virke i Roma.
Adolph Strecker
Adolph Friedrich Ludwig Strecker (født 21. oktober 1822 i Darmstadt i storhertugdømmet Hessen, død 7. november 1871 i Würzburg) var en tysk kjemiker som var lektor ved Det Kongelige Frederiks Universitet 1851–60. Han var kjent for die Strecker-synthese (aminosyre-syntesen) og die Strecker-Abbau.
Liv og virke
Etter doktorgrad i 1842 under Justus von Liebig i Giessen, var Strecker assistent både der og i Darmstadt, før han ansøkte stillingen som kjemilærer i Kristiania som ble ledig etter Moritz Christian Julius Thaulows bortgang i 1850. Ved det som senere ble eget Kjemisk institutt (UiO) ble han (i lektor-stilling) den som fikk forskning på programmet, elevene hadde tidligere bare lest kjemi. Det gikk mest i organisk kjemi. Selv om kongen ga ham St. Olavs Orden meldte han i 1860 overgang til Universitetet i Tübingen, og hans elev Peter Waage hadde så professoratet 1862–1900.
Hellas under Roma
Under keiserdømmet
Flere romerske keisere bidro til nye byggeprosjekter i de greske byene, spesielt Agoraen i Athen, der Agrippeia (etter Marcus Agrippa), Biblioteket av Pantainus og Vindenes tårn, blant annet ble bygd. Livet i Hellas vedvarte, stort sett, på samme måte som det hadde vært før romernes erobring, selv om mange adelsmenn i Roma så på grekerne som bakvendte og mindreverdige.
Hellas måtte kjempte mot invasjoner fra herulere, vestgotere, gotere og vandaler i regjeringsperioden til Theodosius. Stilicho, som fungerte som en regent for Arkadius, evakuerte Thessalia da vestgoterne invaderte halvøya mot slutten av det 4. århundre. Arkadius' kammerherre ga Alarik tillatelse til å entre Hellas, der han plyndret både Athen, Korint og Peloponnes. Stilicho klarte til slutt å presse Alaric ut fra Hellas, rundt 397, og Alaric ble gjort til magister militum i Illyricum. Til slutt migrerte Alaric og hans menn til Italia, der de inntok Roma i 410, og dannet det vestgotske riket i Iberia og sør-Frankrike; et rike hvis vedvarte til 711, det året araberne inntok Iberia.
Selv om Hellas forble en del av den relativt forente østlige delen av Romerriket, kom landet aldri seg helt etter den romerske okkupasjonen, 500 år tidligere. Området forble fattig og underbefolket, og hovedsetet i den greske østen hadde flyttet østover, til Konstantinopel og Anatolia i Konstantins regjeringsperiode. Athen, Sparta og andre byer ble ignorert, og mye av deres statuer og kunst ble flyttet til Konstantinopel. Dette til tross, området forble et av det største sentra for Kristendommen mot slutten av keisertiden i Roma og begynnelsen av den bysantinske perioden.
Gesta Francorum
Gesta Francorum («frankernes gjerninger») eller fullstendig tittel De Gesta Francorum et aliorum Hierosolimitanorum («Gjerningene til frankerne og de andre pilegrimene i Jerusalem») er en latinsk krønike fra det første korstog skrevet i tiden rundt 1100–1101 av en anonym forfatter som hadde forbindelse til Bohemund I av Antiokia.