cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Sertolovo
Sertolovo (russisk: Се́ртолово, finsk: Sierattala) er en by i Leningrad oblast i Russland. Den ligger rundt 20 km nord for St. Petersburg. Innbyggertall: 38 444 (folketelling 2002).
Byen ble grunnlagt i 1936 på stedet til en tidligere bosetning av ingriske finner, som innbyggerne hadde blitt deportert fra. Status som bymessig bosetning ble gitt i 1977, og bystatus i 1999.
Tømmerfløting
Vaser
Når tømret stoppet opp måtte man være rask med å få det i gang igjen fordi det kom bare mer og mer tømmer som bygget seg opp, høyden kunne bli helt opp til 15 – 20 meter og tømmeret kunne stable seg opp langt oppover elven. Man kunne holde igjen resten av tømret i lenser lenger opp i vassdraget eller stenge lukene i dammene slik at vannstanden sank og tømre stoppet opp.
Det var ofte kun en «bandstokk» som måtte løsnes for at hele vasen skulle løsne. Arbeiderne måtte være erfarende og dyktig, man måtte vite hvilke som var bandstokker for å få løsnet hele vasen så tømret kom i gang. Man måtte også komme seg raskt unna når den først løsnet.
Gikk det ikke å få løsnet stokkene måtte man hugge eller sage av stokker for å få den løs. Noen ganger måtte de ty til dynamitt for å få løsnet vasene.
I Kollsjøelva i 1928 hadde det «satt seg» en vase som inneholdt 800 tylfter (nesten 1000 stokker) tømmer. Tømret som gikk gjennom dammen lenger opp hadde det ikke vært mulig å stoppe, og når luka endelig ble stengt jobbet de i to dager med å få løsnet bandstokkene, men vasa løsna ikke. Så etter å ha løsnet mange stokker åpna de luka å slapp full vannmengde, tømmervasa trykte seg sammen og ble halvparten så lang men dobbelt så høy, men det løsna ikke. Stokkene reiste seg opp, dirret i strømmen og så ut som et kjempepinnsvin. De stengte vannet igjen og arbeidet i ytterligere åtte dager, da var vannstanden i dammen blitt faretruende høyt og mann måtte slippe vannet. Vannstanden i elven ble så stor at tømre i vasa ble løftet opp og satte seg i bevegelse, grove stokker knakk som fyrstikker, skogen på begge sider av elven veltet overende før tømre ble roligere nedefor stryket.
I Glomma ved Eigsfossen var det i april 1894 en 15 meter høy og 60 meter lang vase av tømmer og is. Mange menn arbeidet med å løsne vasen, men det ville tatt 14 dager. Løsningen ble å sprenge bort isen med dynamitt.
Knut Hamsuns skildrer fløtinga og soppen i Atnfossen, Atna, i En vandrer spiller med sordin.
Flåte
Se hovedartikkelene: Flåter og Flak
Over innsjøer og på rolige elvestrekninger benyttet man flåter (ofte kalt for flak, sopper eller moser) slik at ikke tømret ble spredd over hele innsjøen eller stoppe opp ved land. Flåtene kunne seiles eller roes, og i nyere tid slepes.
Flåtene kunne lages på forskjellige måter, hvert vassdrag hadde større eller mindre lokale særtrekk. Man la oftest tømmeret lagvis vinkelrett oppå hverandre, flåtene ble laget ved lenser (hengsler). I vassdragene ble tømret fløtet som løstømmer før det ble fløtet som flåter, for så å løse opp flåtene igjen og fløte det som løstømmer. I noen vassdrag laget man flåter igjen av løstømmeret for så nok engang å løse opp flåtene igjen.
På slutten av 1800-tallet fikk man maskiner som hjalp til med å lage sopper (flåter). Soppemaskinene stablet tømmeret til soppene hvor tømmeret lå lagvis vinkelrett på hverandre.
I 1901 utviklet en ung håndverker, Arne Svartedal, ved nedre del av Glomma en mosemaskin. Mosemaskinen gikk på to kraftige ganger med jernbaneskinner, ble trukket frem og tilbake av en elektrisk motor. Maskinen presset tømmeret sammen og buntet mosene (flåtene) med vaiere, ca. 350 stokker i bunten. Mosemaskinen hadde mange fordeler i forhold til soppemaskinen, det var mye raskere å lage bunter fremfor å stable tømmeret, og det var raskere å løse opp igjen mosene fordi alt tømmeret lå samme vei.
Ved Steinberg hengsle ble mosene (flåtene) rodd nedover til sagbrukene lenger ned ved elven eller helt til utskipningsstedet ved Drammen. Arbeidet var krevende på grunn av strøm, flom og sandbanker. Gikk flåten på en sandbanke kunne det bli et forferdelig slit å få den løs. På Steinberg brukte man bakhon for å holde mosene sammen, man tok om bord noen teglstein fra teglverkene nedenfor Steinberg slik at man kunne lage bål på steinene og få laget kaffe.
Sleping
Tømmerseiling, roing og senere varping eller sleping, foregikk på de fleste større innsjøene på Østlandet og også andre steder i landet.
Over innsjøer kunne man ikke fløte løstømmer derfor måtte man lage flåter som ble seilet elle rodd. Det finnes en tømmerkontrakt fra 1340 for transport av tømmer på Eikeren. Man buntet tømmeret til flåter og seilte det over Eikeren til Vestfossen.
Man kunne også varpe tømmerflåtene der det var grunne innsjøer eller stille elvestrekninger i de større elvene. Da ble det plassert et spill (vinsj) om bord på flåten, en varpedregg (anker) ble rodd ut og sluppet til bunns eller trossa ble festet til et festepunkt på land. Flere mann kunne nå gå rundt spillet og sveive flåten forover. Spillflåter ble blant annet benyttet på Osensjøen. Det ble også enkelte steder bygget varpeprammer eller varpebåter som kunne dra flåtene fremover.
Istedenfor flåter kunne man også slepe tømret som løstømmer ved hjelp av en lense rundt tømmeret. En slik lense hadde mange lokale navn som ringbom, tømmerbom eller grime.
Dampbåter ble brukt i fløtinga fra 1830-40 årene, men det var først på begynnelsen av 1900-tallet dampbåtene fikk sin store utbredelse innen tømmerfløting. Bruk av dampbåter forenklet arbeidet betraktelig. Dampbåtene kunne være slepebåter, varpebåter eller kjettingbåter. D/S Kong Ring, den første dampbåt (hjuldamper) som ble bygget i Norge, ble tatt i bruk på Tyrifjorden i 1837 for passasjer og tømmertransport. Men den 10 hk motoren viste seg å være for svak til tømmertransport så den ble erstattet av D/S Kong Halfdan (1838) allerede i 1840. Kong Halfdan, som hadde hele 12 hk, hadde gått på Randsfjorden og var slept derfra til Tyrifjorden på vinteren. På Øyeren ble D/S Kong Hakon satt i drift i 1849.
Det fantes kraftigere slepebåter som for eksempel D/S Trysilknut (1914), med 70-75 hk, som på en sesong kunne fraktet 65 000 tylfter (nærmere 800 000 stokker) over Osensjøen. Slepingen på den tiden gikk i sakte fart, D/S Grev Wedel (1875) slepte 5-6000 tylfter på Tyrifjorden fra Bjørkehengslet til Vikersund (ca. 26 km) på 21 timer når alt gikk greit og opptil det dobbelte når det var problemer.
På slutten av 1950-tallet ble mange av dampbåtene ombygget til maskinskip, D/S Trysilknut ble til M/S Trysilknut i 1958 og fikk en 135 hk diselmotor. D/S Mørkfos (1912) på Øyeren fikk i 1953 en 3-sylindret dieselmotor og ble til M/B Mørkfos.
Kanal, tømmerenne, hestejernbanen og kjerrat
Se hovedartikkelene: Kanal, Tømmerrenne, Jernbane, Kjerrat og Tunnel.
For at ikke tømmeret skulle sette seg fast og danne vaser sprengte man enkelte steder bort stener og utvidet smale kløfter. Man kunne også lage kanaler, tømmerenne og også noen steder tunneler for å få tømret forbi utsatte steder eller for å føre over tømmer fra en elv til en annen.
For eksempel var det en stor stein i Sarpsfossen, Helgebysteinen, som ødela mye tømmer så den ble sprengt bort i 1852.
Det ble flere steder laget kanaler for å forenkle fløtingen. I 1849 var Haldenkanalen ferdig og i 1858 var Støa Kanal ferdig slik at tømmer fra Ljøra kunne føres over til Trysil - Klaravassdraget.
Flere steder ble det laget tømmerrenner for å transportere tømret forbi fosser og stryk. De fleste var korte, men noen var flere kilometer lange. I Vennesla ligger Steinsfoss Tømmerrenne som er ca. 4 km lang og følger Otra mellom demningen Beihølen og Steinsfoss kraftverk. Dette er en av de best bevarte tømmerrennene, og den har blitt en populær gangsti for turgåere. Også ved Notodden er det en tømmerrenne på ca. 4 km, den strekker seg fra Cloumannsjøen, forbi Svelgfoss, Lienfoss og Tinnfoss.
Det ble også benyttet kjerrat til å forflytte tømmer fra en elv til en annen. Kjerraten i Åsa fra 1809 er et eksempel på det, den flyttet tømmeret fra Steinsfjorden (67 moh) opp til Storflåtan i Lysakervassdraget (454 moh).
Norges første jernbane antas å være den omkring 1 400 meter lange hestejernbanen Damtjern-Storflåtan på Krokskogen, som var et ledd i en lengre transportkjede for tømmer fra Land og Valdres til Oslo. Kjerraten i Åsa var planlagt å nå helt frem til Storflåtan, slik at tømmeret kunne fløtes mot Bogstad, men den tolvte og siste strekningen ble i stedet betjent av hestejernbane over det flate eidet mellom innsjøene. Skinnegangen var av jernbeslåtte (1 x 8 cm flattjern) tømmerstokker/planker (om lag 15 x 20 cm) som hvilte på sviller av tømmer som var nedgravd av hensyn til hestene. Skinnegangen var 1 meter bred og hadde egne vogner; vognene kunne ikke snus og hadde derfor drag i begge ender. Hjulene var relativt små, av støpejern og hadde flenser. På det meste var 16 hester og 16 mann i arbeid, og 1 400–1 800 tonn tømmer ble fraktet i løpet av en sesong. Banen ble tatt i bruk i 1805 og tatt ut av bruk omkring 1849. På 1820-tallet ble den 1 200 meter lange Gjøsbubanen på Otteidanlegget i Marker i Østfold bygget. Dette var et kombinert kanal- og jernbaneanlegg som muliggjorde tømmertransport mellom innsjøene Store Le og Øymarksjøen. Vognene ble trukket opp ved hjelp av et opphalingsspill, først drevet av hester eller okser, fra 1854 av en stasjonær dampmaskin. Banen var i bruk fra 1825 til 1926. Mortsjølungen-Tvillingtjern-banen (også kjent som Grasmobanen) var også en kort bane for å frakte tømmer mellom to vassdrag, nemlig fra Mangenvassdraget til Haldenvassdraget. Banen ble åpnet i 1849 og var i drift fram til 1931. Til å begynne med ble vognene trukket av hester. Fra 1918 ble det anvendt et motorisert wiretrekk. Banen var ca. 1 400 meter lang.
Ord og uttrykk i fløtingen
Listen er utarbeidet ved hjelp av liste fra Notodden Historielag og uttrykk fra fløting i andre vassdrag.
Museer
Det er flere steder i Norge museer som omhandler skogdrift, tømmerfløting og lenser.
Noen av disse er Blokkodden Villmarksmuseum, Birkenes Bygdemuseum, Bommen Elvemuseeum, Bomsholmen Fløtingsmuseum, Bø Museum, Eidet Lensemuseum, Fetsund Lenser, Glomdalsmuseet, Labro Museene, Norsk Skogmuseum, Norsk Teknisk Museum, Sørslistøa fløtermuseum, Vrådal Slusemuseum
Nogent kjernekraftverk
Nogent kjernekraftverk er et kjernekraftverk som produserer elektrisk kraft i departementet Aube i Frankrike, 120 km sørøst for Paris. Det ble bygget og godkjent i perioden fra 1981 til 1987. Installert maksimal effekt er 2 726 MW, og årsproduksjonen i 2006 var på om lag 19,3 TWh elektrisk kraft. Anlegget har to trykkvannsreaktorer som er i operativ i drift.
Liezel Huber
Liezel Huber (født 21. august 1976 i Durban i Sør-Afrika) er en profesjonell, sørafrikansk tennisspiller. Hun er naturalisert amerikansk statsborger og har derfor også amerikansk pass.
Huber har vunnet doubletitler i alle Grand Slam-turneringene.
Capronnieria galesus
Capronnieria galesus er en sommerfugl som tilhører gruppen ringvinger (Satyrinae) i den store familien flikvinger (Nymphalidae).
Utseende
En middelsstor, brun sommerfugl. Denne arten mangler øyeflekker på vingene. Oversiden er ensfarget brun. Undersiden er farget som oversiden på vingenes innerste to tredjedeler, den ytterste tredjedelen er mye blekere. I den innerste delen er den en tynn, uregelmessig, brun tverrstrek, og det er en smal, brun siksak-bord langs ytterkanten.
Utbredelse
Arten er bare kjent fra det sørøstlige Brasil.
Java Database Connectivity
Java Database Connectivity (JDBC) er et standardisert grensesnitt for Java-applikasjoner som skal kommunisere med en database. Det finnes JDBC-drivere for de fleste databaser.
Brønnøy
Brønnøy (sørsamisk: Brïenne) er en kommune på Helgeland i Nordland. Den grenser mot Vega i vest, mot Vevelstad i nord, i øst mot Vefsn og Grane, og i sør mot Bindal og Sømna. Kommunen strekker seg fra et øyrike omkring skipsleia i vest, langs fjorder og fjell mot øst der fylkets daværende lengste veitunnel i 1987 ga ferjefri forbindelse med E6. Kommunesenteret er byen Brønnøysund. Et mindre senter er Hommelstø i Velfjord.
Kommunen har flyplass (Brønnøysund lufthavn, Brønnøy) og daglige Hurtigruteanløp. Fylkesvei 76 med Tosentunnelen, populært kalt «Tosenveien», sikrer ferjefri veiforbindelse til E6 gjennom Velfjord og Tosen. Kystriksveien, (fylkesvei 17), går gjennom kommunen.
Geografi
Se også Grunnkretser i Brønnøy kommune.
Brønnøy har en rik og variert natur, fra øyriket på strandflaten i vest via frodige bygder til høyfjellet i øst. I sørvest ligger fjellet Torghatten, som er kommunens mest kjente landemerke. Verdens nordligste naturlig forekommende lindeskog vokser i Brønnøy, og det er boreal regnskog i Grønlidalen naturreservat.
Brønnøy har en skjærgård med hundrevis av små og store øyer, holmer og skjær. Velfjorden skjærer over 30 kilometer inn fra nordvest mot sørøst.
Elver, fjell og vatn i Brønnøy
Det ligger en rekke særpregede fjelltopper med merkede løyper og store utsikter i kommunen. Hvert år blir ti fjell valgt som mål i den såkalte «Fjelltrimmen». Noen lett tilgjengelige fjell er Tilremshatten, Mofjellet, Ramntind, Vikerfjellet og Torghatten. Det høyeste punktet er Breivasstinden på grensa til Grane i øst, 1225 moh.
Tettsteder i Brønnøy kommune
Kommunen har også tre mindre tettsteder, Nordhus med innbyggere, Toft med   innbyggere og Hommelstø. innbyggere i tettstedet Berg bor i Brønnøy kommune.
Næringsliv
Kommunen er et regionalt administrasjons- og utdanningssenter. Den statlige etaten Brønnøysundregistrene bidrar til at om lag 75 % av jobbene i kommunen er innenfor tertiærnæringene.
Kulturminner i Brønnøy
Brønnøy kirke, som ligger i Sørbyen, ble innviet i 1870, men stedets første kirke ble bygd så tidlig som på slutten av 1100-tallet.
Nøstvik kirke, også kalt Velfjord kirke, fra 1674 er kommunens eldste kirke og en av de eldste trekirkene i Nord-Norge.
Rett utenfor byen ligger Skarsåsen, et gammelt kystfort fra andre verdenskrig, med blant annet en kanonstilling, lyskaster, løpegraver og tunneler. Området passer bra for den som vil oppleve både historie og friluftsliv.
Skulpturlandskap Nordland
Steinar Breiflabb av Erik Dietman er en skulptur som tilhører samlingen Skulpturlandskap Nordland. Skulpturen er sentralt plassert på ei lita øy midt i Brønnøysundet.
Tusenårssted
Kommunens tusenårssteder er Brønnøy kirke og Brønnøysund gamle kirkested. Dette er valgt på bakgrunn av at i det meste av Brønnøysunds historie, fra 1200-tallet og fram til 1870, dreier mye seg om historia til kirka og beboerne i prestegården. Brønnøy kirke har fått middelalderstatus og ble i perioden 2004–2010 restaurert for 26 mill. kr.
Fra midten av 1800-tallet begynner det å vokse fram et tettsted. Stimulert av offentlig service, rikt sildefiske og etter hvert Hurtigruta. Et lite tettsted begynner å ta form ved prost Kiellands bebyggelsesplan av 1887–1888. Dette området kalles idag for Sørbyen – kystby 1900; spesialområde bevaring. Det er dette området som er identisk med «Brønnøysund gamle kirkested».
Det ble ikke plantet tusenårstre, men nedenfor Prestegården ble tusenårsskiltet satt på et gammelt allétre.
Avisåret 1865
Avisåret 1865 er en oversikt over etableringer, nedleggelser, hendelser, prisvinnere og personer med tilknytning til aviser i 1865.
Filmåret 1954
Filmåret 1954 er en oversikt over lanserte filmer, fødte og avdøde filmpersonligheter i 1954.
Penly kjernekraftverk
Penly kjernekraftverk er et kjernekraftverk som produserer elektrisk kraft ved byen Dieppe i Frankrike, nær Den engelske kanal. Det ble bygget og godkjent i perioden fra 1982 til 1990. Installert maksimal effekt er 2 764 MW, og årsproduksjonen i 2006 var på om lag 19,4 TWh elektrisk kraft. Anlegget har i alt to trykkvannsreaktorer som er i operativ i drift.
Shoko Fujimura
Shoko Fujimura (japansk: 藤村 祥子, Shōko Fujimura; født 26. april 1987) er en japansk skøyteløper som konkurrerer i hurtigløp. Hun representerte landet sitt under Vinter-OL 2014 i Sotsji, der hennes beste individuelle resultat var nummer 10 på 5,000 meter.
Fat Tony
Marion Anthony «Fat Tony» D'Amico står bak flere av de kriminelle virksomhetene i Springfield. Idene hans inkluderer blant annet ulovlige pengespill, sigarett-smugling, bedrageri, og salg av hjemmebrent. I en episode inngår Homer en kontrakt med mafiaen for å drive ut Marge Simpsons rivaliserende mat-distributører. Fat Tony går etter ordfører Joe Quimby, som gjengjeldelse for Quimbys angrep på deres kriminelle virksomhet. Fat Tony legger også ut en kontrakt på en leiemorder mot Homer Simpsons etter at Homers private sikkerhetsfirma forstyrrer mafiaens kriminelle virksomheter. Homer ville ha blitt henrettet av mafiaen, hvis ikke Maggie Simpson hadde kommet til unnsetning med en rifle fra rommet sitt. Fat Tony har en sønn, Michael, som er på samme alder som Bart Simpson. Fat Tony dør i den 22. sesongen, på grunn av et hjerteinfarkt.
Etter at den originale Fat Tony døde av et hjerteinfarkt, ble han erstattet av sin mye slankere fetter Anthony Paul «Fit Tony» D'Amico. Men «Fit Tony» spiser veldig mye mat som en metode for å håndtere stress, på grunn av all deres kriminelle virksomhet. Hans store vektøkning fører til at kallenavnet endres til «Fit-Fat Tony,» og til slutt Fat Tony. I hovedsak gjenopprettes den opprinnelige karakteren Fat Tony. I en episode gifter Tony seg visstnok med Marges søster Selma Bouvier. Men forholdet deres blir ødelagt når Selma oppdager at Tony bare holdt en seremoni for å gjøre henne til hans elskerinne - ettersom Tony allerede var gift med en annen kvinne.
Roger Haines
Roger Haines var en amerikansk hundekjører.
Under OL 1932 i Lake Placid kom han inn til 5.-plass, bak 3 kanadiere og landsmannen Leonhard Seppala. Grunnet mildvær under disse olympiske lekene var føret svært tungt, så Haines kollapset av utmattelse like etter målgang.
Han største meritt er gull i " the Laconia derby" 1934, den konkurransen som fra 1936 ble VM i hundekjøring (Laconia World Championship).
Fouad Siniora
Fouad Siniora, andre stavemåter: Fouad Sanyoura, Fuad Siniora, Fouad Seniora, (arabisk: فؤاد السنيوره) (født 14. april 1943) er statsminister i Libanon, et verv han inntok 19. juli 2005, da han etterfulgte Najib Mikati.
Cara Black
Cara Black (født 17. februar 1979 i Harare i Zimbabwe) er en profesjonell tennisspiller.
Amnesty International
Amnesty International ble stiftet i 1961 av den engelske advokaten Peter Benenson på bakgrunn av en artikkel han skrev i avisen The Observer om to portugisiske samvittighetsfanger. Artikkelen fikk stor oppmerksomhet og førte til en brevskrivningskampanje for løslatelse av samvittighetsfanger i mange land.
Amnesty International er en verdensomspennende og medlemsstyrt organisasjon som jobber for at de grunnleggende menneskerettighetene skal være oppfylt for alle. Som følge av at de verken er politisk avhengige eller mottar noen form for statlig støtte står de fritt til å slå ned på menneskerettighetsbrudd uansett hvor de finner sted. Måten Amnesty jobber på er blant annet ved å aksjonere og få folk til å underskrive på appeller. Ved å få mennesker fra hele verden til å sette søkelyset på overgrep som finner sted, håper Amnesty at man får stoppet overgrepene.
I dag har organisasjonen rundt 7 millioner medlemmer, støttespillere og abonnenter i mer enn 150 land. Ved Amnesty Internationals internasjonale sekretariat i London arbeider over 400 personer.
I 1977 ble organisasjonen hedret med Nobels fredspris for arbeidet med å forsvare menneskerettigheter over hele verden.
Amnesty i Norge
Amnesty Internationals norske avdeling ble stiftet på FNs menneskerettighetsdag 10. desember 1964. I begynnelsen ble organisasjonen drevet kun på frivillig basis, først i 1976 ble det besluttet av styret å opprette en halv stilling som daglig leder.
I 1977 ble Amnesty International tildelt Nobels fredspris av Det Norske Nobelinstitutt for å levendegjøre FNs menneskerettserklæring og for å trygge grunnlaget for frihet, rettferd og fred i verden. Prisen sørget for at den jevne veksten som hadde vedvart siden stiftelsen nå økte kraftig.
I dag har Amnesty International i Norge over 70 fast ansatte på hovedkontor i Oslo og fem distriktskontorer. I Oslo for region Øst, Stavanger for region Sør , Bergen for region Vest , Trondheim for region Midt og Tromsø for region Nord.
Amnesty har i dag over 55 000 medlemmer og 60 000 sms-aktivister i Norge. I tillegg finnes det en rekke aktive Amnesty-grupper, som er student-grupper, ungdomsgrupper og lokalgrupper. Landsmøtet velger annet hvert år styret i Amnesty International i Norge. Styreleder er Thea Schjødt (2020-dags dato).
Arbeidsmetoder
Amnesty Internationals arbeid går ut på å etterforske, å informere og å aksjonere. Amnesty har 300 etterforskere ved hovedkontoret i London som reiser rundt i verden for å dokumentere brudd på menneskerettighetene, og det Amnesty oppdager, blir formidlet videre gjennom en rekke kanaler. Sosiale medier brukes flittig for at medlemmer og andre interesserte kan følge med på arbeidet. Blant annet kan man følge Amnesty International i Norge på Facebook, Instagram , Twitter , YouTube og på organisasjonens nettside.
Cercyeuptychia luederwaldti
Cercyeuptychia luederwaldti er en sommerfugl som tilhører gruppen ringvinger (Satyrinae) i den store familien flikvinger (Nymphalidae).
Amnesty International
Noen temaer
Amnesty har et bredt arbeidsfelt innenfor menneskerettighetsarbeid som spenner fra kamp mot dødsstraff og tortur til vold mot kvinner og fattigdom.
Cercyeuptychia luederwaldti
Utseende
En nokså liten (vingespenn ca. 30 millimeter), svartbrun sommerfugl. Oversiden er ensfarget svartbrun.
Amnesty International
Amnestys syn på OL-vertslandet Kina
Amnesty International utarbeidet en rapport om Kinas brudd på menneskerettigheter i forkant av Sommer-OL 2008. I en rapport fra 2008 anslo Amnesty International - basert på offentlig tilgjengelig informasjon - at Kina henrettet 470 mennesker og dømte 1 860 til døden i 2007. Siden Kina ikke offentliggjør statistikk relatert til dødsstraff, kan tallene være høyere, og den USA-baserte organisasjonen Dui Hua Foundation anslår at det ble gjennomført 6 500 henrettelser i Kina i 2007.
Cercyeuptychia luederwaldti
Utbredelse
Arten er bare kjent fra Brasil.
Amnesty International
Tildelingen av Nobels fredspris til Liu Xiaobo
Den kinesiske menneskerettighetsforkjemperen Liu Xiaobo ble tildelt Nobels fredspris i 2010, noe som ble fordømt av kinesiske myndigheter. Xiaobo ble i 2009 dømt til 11 års fengsel for "undergravende virksomhet" etter å ha støttet Charter 08 som krever demokratiske reformer i Kina. Amnesty stilte krav til at han skulle løslates, og krevde at han i fangenskap ikke skulle tortureres eller mishandles, og at han skulle få treffe både familie og advokater. Amnesty arrangerte flere aksjoner og demonstrasjoner til støtte for Xiaobo, blant annet i tiden etter at han ble tildelt fredsprisen. Xiaobo ble løslatt 26. juni 2017 og døde av leverkreft 13. juli 2017.
Russlands invasjon av Ukraina 2022
Under Russlands invasjon av Ukraina 2022 fant Amnesty International bevis på omfattende krigsforbrytelser.
Bente Rist
Bente Zeline Rist (født 23. juni 1967) er en norsk tidligere svømmer som representerte Kristiansand SK og Kristiansand SA.
Hun vant 16 NM-gull og 39 NM-medaljer i perioden 1982–1989. Hun vant kongepokalen i 1985.
Hassan Nasrallah
Hassan Nasrallah (født 31. august 1960 i Øst-Beirut, Libanon) er en libanesisk politiker og aktivist som siden 1992 har vært generalsekretær for Hizbollah.
Hassan Nasrallah er født og oppvokst i en fattig bydel i det kristne Øst-Beirut, med åtte søsken og en far som hadde en liten grønnsakskiosk. Borgerkrigen i Libanon sendte familien tilbake til Sør-Libanon der faren kom fra, men Hassans religiøse iver førte ham til det viktigste sjiamuslimske lærestedet, Al-Najaf, i Irak. Da Saddam Hussein utviste ham derfra i 1978, dro han tilbake til Sør-Libanon for å slåss mot israelerne. Han var først kommandant i den sjiamuslimske Amal-militsen, deretter sluttet han seg til Hizbollah i 1982. Da Hizbollah-leder Abbas Moussawi ble likvidert av israelerne i 1992, overtok Nasrallah som leder.
Nasrallah bærer en svart turban og tituleres sayyid, noe som skal forsøke å vise at han er etterkommer av profeten Muhammed og hans familie. Etternavnet hans betyr «Allahs seier», og han er en islamsk geistlig med tittelen hojatolislam. En av hans politiske «genistreker» er at han har klart å framstått som en libanesisk nasjonalist. Han har dannet motstandsgrupper som også har kristne og drusere i sine rekker, og han har ved flere anledninger satt inn Hizbollahs sosialapparat for å hjelpe kristne og andre religiøse grupper i landet. Han har et nært forhold til det sjiamuslimske presteskapet i Iran. Nasrallah beskrev Hizbollahs krig mot Israel i 2006 som en strategisk og historisk seier for organisasjonen.
Hans eldste sønn ble drept i kamp med israelerne i 1997. Kort etter sønnens død holdt han en tale i Beirut, der han uttalte at han nå kunne «se andre foreldre som har mistet sine barn, i øynene».
NMS Gjenbruk
NMS Gjenbruk er en butikkjede som eies av Det Norske Misjonsselskap (NMS). Den første butikken åpnet på Sola i Rogaland i november 1998, etter forbilde fra Sudan Genbrug i Danmark. Et Gjenbruksstyre har ansvar for driften på vegne av NMS sitt Landsstyre. Kjeden består i dag av 50 operative butikker spredt rundt i Norge + et lysstøperi i Sør-Trøndelag. En daglig leder og to gjenbrukskonsulenter utgjør administrasjonen, og har oppfølging og ansvaret for hver sin del av landet, koordinerer arbeidet og bistår de frivillige medarbeiderne i ulike spørsmål og utfordringer.
En NMS Gjenbruks-butikk har et lokalt styre, eventuelt pris- og/eller utstillingsnemnd. Butikkenes åpningstid er tilpasset lokale forhold og hvilke ressurser en rår over. Varene gis vederlagsfritt av private og andre, og kan være brukte møbler, sportsutstyr, leker, verktøy, vesker, serviser, diverse hus artikler, glass/krystall, bilder, malerier, speil, bøker, plater...etc. Bare noen få av butikkene omsetter klær, og en vil sjelden finne hvite- eller brunevarer.
Siden ingen er lønnet er det for det meste pensjonister som arbeider i disse butikkene. Det vil være mennesker som er opptatt av miljøet, god forvaltning av ressurser, og av misjon. Et viktig trekk er at en oftest finner en kaffekrok, hvor kunder og besøkende kan sitte ned og få en kopp te eller kaffe, og slå av en prat i all vennskapelighet. Slik blir butikken et sosialt sted og treffpunkt i lokalmiljøet.
I året 2013 hadde NMS Gjenbruk en omsetning på ca. 29,3 millioner kroner. Etter driftsutgifter ble resultatet på ca. 16,7 millioner kroner. Overskuddet går til NMS sitt arbeid i Norge og ulike misjonsprosjekt rundt om i verden. I 2019 var omsetningen økt til 62,5 millioner kroner.
Trengereid
Trengereid er en bygd og et tettsted i bydelen Arna i Bergen kommune. Etter SSBs definisjon av tettsteder er Trengereid fra 2021 ikke å regne som tettsted, siden bygden da hadde mindre enn 200 innbyggere.
Tradisjonelt var det to gårdsbruk som delte Trengereid i to langs Manndalselva som følger Trengereiddalen. Det er drevet gårdsbruk på Trengereid i lange tider. I dag er det ikke aktivt jordbruk der. Kråmyrane naturreservat ligger i utmarken til de to gårdsbrukene.
Industri
I 1895 etablerte Johan Jebsen Trengereid Fabrikker der. Fabrikken drev med bånd- og lisseproduksjon, og hadde eget kraftverk med rørgate fra Skulstadvatnet. Trengereid kraftverk er modernisert og overtatt av Eviny.
Samferdsel
Øverst på Trengereid ligger en rundkjøring som fordeler trafikk mellom Hardangervegen som også består av nasjonal turistvei om Hardanger østover, Europavei 16 nordøstover om Voss, vestover til Bergen sentrum eller via omkjøringsvei ned Trengereidsvingane.
Trengereid stasjon på jernbanestrekningen Bergen–Voss–Myrdal ligger nederst i bygden. Dette var opprinnelig en stasjon på Vossebanen.
Friluftsliv
Trengereid er utgangspunkt for flere fjellturer til Bergens aller østligste fjell. Trollabotshaugen, Krånipa og Trengereidhotten eller Gullfjellet opp fra Gullbotn ovenfor Trengereid. Også Hananipa med toppunktet i Vaksdal har oppstigning fra Trengereid.
Rensjösäter Jaktvilla
Rensjösäter Jaktvilla er en jaktvilla ved Norder Rensjön, ca. 15 kilometer nordøst for Storlien i det vestlige Jämtlands fjeldverden i Åre kommune, Sverige. Villaen ble oppført i årene 1884–90 av friherre Oscar Dickson fra Göteborg, den ble tegnet av den i Göteborg aktive arkitekt Adrian C. Peterson, og kan beskrives som en mindre herregård.
Hovedbygningen er 28 meter lang og 9½ meter bred. I forbindelse til hovedbygningen finnes et anntal avlsbygninger og tjenesteboliger. Rensjösätern er den mest spesielle og storslåtte av jaktvillaerne som ble oppført på slutten av 1800-tallet. Villaen ble levert i monteringsferdige deler av Svartviks sagverk utenfor Sundsvall, som ble eid av Dickson. Delene ble transportert med tog via Mittbanan til Fridhem og ble fraktet deretter med hest gjennom snøen til byggeplassen.
Bayern
Fristaten Bayern (latin Bavaria) er den sørøstligste av de tyske delstatene. Den har et landområde på 70,553 km² og 12,5 millioner innbyggere. Hovedstaden er München.
Bayern grenser mot tre suverene stater, Tsjekkia, Østerrike, Sveits, og mot de tyske delstatene Baden-Württemberg, Hessen, Thüringen og Sachsen. Mot Sveits har Bayern ingen grense over land, den går gjennom Bodensjøen. Elvene Donau og Main renner gjennom delstaten.
Øvrige viktige byer foruten hovedstaden inkluderer Nürnberg, Augsburg, Würzburg, Ingolstadt, Regensburg, Fürth og Erlangen. En av Europas best bevarte og kjente middelalderbyer er den bayerske byen Rothenburg ob der Tauber.
I delstaten lever det tradisjonelt tre folkestammer: Bayrere («gammelbayrere»), schwabere og frankere.
Historie
Navnet Bayern brukes tidligst av frankerne i år 520. St. Bonifatius fullførte kristningen av landet i begynnelsen av det 8. århundre.
Fra 550 til 788 hersket adelsslekten Agilulfingerne i hertugdømmet Bayern. Dynastiet endte med Tassilo III som ble avsatt av Karl den store. I de neste 400 årene hersket en rekke familier over hertugdømmet, men sjelden for mer enn tre generasjoner. Den siste, og en av de viktigste, av disse hertugene var Henrik Løve av Welferslekten, grunnlegger av München.
Da Henrik Løve ble avsatt som hertug av Sachsen og Bayern av sin fetter, keiser Fredrik Barbarossa, i 1180, ble Bayern gitt som len til Wittelsbachfamilien, som styrte Bayern som hertuger, kurfyrster og konger sammenhengende fra 1180 til 1918.
Bayern motstod reformasjonen og er sterkt romersk-katolsk.
Under Napoleonskrigene kom Bayern under fransk innflytelse og ble tvunget til å bli med i Rhinkonføderasjonen. Bayern ble kongerike i 1806 etter det tysk-romerske rikes undergang. Ved Wienerkongressen kunne Bayern annektere Rhin-Pfalz. Det klarte å bevare sin uavhengighet takket være rivaliseringen mellom Preussen og Østerrike, men etter nederlaget i den østerriksk-prøyssiske krig, hvor Bayern deltok på Østerrikes side, valgte Bayern å slutte seg til det prøyssiskledede tyske keiserriket i 1871.
Kongeriket Bayerns mest folkekjære, og i dag også den mest kjente, konge er Ludwig II som var konge mellom 1864 og 1886. En av Wittelsbacherne, Christopher av Bayern, var norsk og skandinavisk konge på 1400-tallet, og slekten har også senere hersket over Sverige.
Monarkiet tok slutt i 1918 da sosialister grep makten, og Bayern ble republikk under navnet Fristaten Bayern. Drapet på den sosialistiske ministerpresidenten Kurt Eisner førte til et kommunistisk opprør og etableringen av den bayerske sovjetrepublikken, som ble voldelig slått ned av konservative frikorpsstyrker.
Etter annen verdenskrig opplevde, den tidligere svært landbruksbaserte staten, Bayern en rask industrialisering. München arrangerte olympiske sommerleker i 1972. Fristatens ministerpresident Edmund Stoiber forsøkte å bli tysk kansler i 2002, men tapte valget. I 2005 ble bayreren Joseph Ratzinger valgt til pave.
Politikk
Bayern har et eget parlament, Bayerns landdag, som velges ved delstatsvalget. Delstaten regnes som den mest konservative i hele Tyskland, og det konservative partiet CSU hatt flertallet i det meste av tiden etter den andre verdenskrigen.
Økonomi
Kilde: Tyske Statistikkbyrå, www.destatis.de.
Geografi
Bayern er inndelt i syv Regierungsbezirke:
Disse består av 71 Kreise:
Videre inkluderer Bayern 25 uavhengige byer, som ikke tilhører noe distrikt.
Religion, «stammer» og språk
Kultur og språk varierer meget i regionene (gammel-)Bayern, Franken og Schwaben.
Av befolkningen er totalt 50,5 % romersk-katolsk, 18,8 % protestantisk (hovedsakelig i Franken) og 4 % tilhører andre konfesjoner og religioner.
Folket i Bayern består av fire statlig anerkjente «stammer». Til de tre opprinnelige stammene hører gammelbayrere, frankere og schwabere. I tillegg kommer flyktninger og fordrevne. I Bayern gjelder dette særlig sudettyskere, som det kom ca. to millioner av i 1945.
Dialektene deler seg i tre hovedfamilier: Bairisk tales i den største delen av landet (nord- og mellombairisch, og ved grensen til Tirol sydbairisch). Frankisk tales av ca. tre millioner i den nordlige og vestlige delen. Alemannisk tales av to millioner i Schwaben i den vestlige delen av landet. Enkelte mindre steder tales også sydøstthüringske og hessiske dialekter. Sudettyske dialekter har kun overlevet enkelte steder hvor større antall sudettyskere har slått seg ned.
Kultur
Bayern er i henhold til sin forfatning en «kulturstat» og kan se tilbake på over tusens års kultur- og åndshistorie. Delstaten bruker årlig et større beløp på kunst og kultur.
Museer
Bayern har mer enn 1,150 museer inkludert samlinger, slott, haveanlegg og private samlinger, og er dermed den stat med flest museer i Tyskland. Til de største og mest kjente museer hører
Teater og opera
Bayern har fire statlige og 18 kommunale teatre med eget ensemble. I tillegg kommer et stort antall private scener og teatertrupper. Tilsammen finnes det 35 skuespill-, opera- og operettescener, 41 frilufts- og festspillarrangementer og 17 dukketeatre med mer enn 14,000 forestillinger og over 4,8 millioner besøkere årlig. Til disse scenene hører renommerte hus som:
Musikk
Bayern er velkjent for sin folkemusikk. Kjente bayerske klassiske komponister inkluderer
Til berømte bayerske orkestre hører
Blant musikkfestspillene utmerker seg Festspillene i Bayreuth og Münchner Opernfestspiele.
Støvler
Støvler er fottøy som har et «skaft» som rekker et stykke opp på bena. Støvler brukes under spesielle værforhold eller til visse typer arbeid, eller når man ferdes i visse typer terreng.
Støvler kan også være en del av uniformer, for eksempel i militær sammenheng. Skaftestøvler var en typisk og lett kjennelig del av uniformen til både tyske og russiske soldater under andre verdenskrig, mens britiske og amerikanske soldater bar snørestøvler. Før i tiden var støvler også pynteantrekk og fortsatt bruker kvinner i utstrakt grad støvler til pynteantrekk og andre anledninger.
Damestøvler fins i en mengde forskjellige farger og utforminger. De kan ha høye eller lave hæler og forskjellig høyde på skaftet. Det fins typer som til og med rekker over knærne.
Iblant har også noen typer støvler vært moteplagg for menn.
Flensburg bryggeri
Flensburg Bryggeri (på tysk Flensburger Brauerei) er et selvstendig privatbryggeri i Flensburg. Bryggeriet er et av de siste som ikke er blitt kjøpt opp av et av de store bryggeriene. Bryggeriets slogan er Das flenst (på norsk Det flenser) og Erfrischend anders (Forfriskende annerledes). Sloganene avslutter nesten samtlige radio- og TV-spots fra bryggeriet i Flensburg. I daglig tale kalles ølet fra Flensburg også for Flens.
Selv om andre bryggerier av økonomiske grunner gikk over til flasker med kapsler, valgte bryggeriet i Flensburg bevisst å beholde flaskene med patentpropp. Dette viste seg å være en god strategi, siden patentproppen med tiden fikk stor reklameverdi for Flensburger Brauerei.
Lyden som oppstår når en patentflaske åpnes (Plop), ble i mellomtiden innbegrepet av ølet fra Flensburg. Derfor inngikk plop-lyden i bryggeriets markedsføring.
De siste 20 årene er sortimentet udvidet med en rekke nye ølvarianter. Blant de nyere variantene er også Bölkstoff, som er den populære nordtyske tegnefiguren Werners betegnelse for øl. I 1993 skapte bryggeriet med Flensburger Frei Flensburgs første alkoholfrie øl. I 2007 kom med Flensburger Kellerbier et nytt økologisk produsert øl på markedet.
Vannet til Flensburg-ølet hentes fra et cirka 240 meter dypt underjordisk vannreservoar som stammer fra den siste istiden i Skandinavia.
Historie
Bryggeriet ble etablert den 6. september 1888. Dengang fantes det cirka 20 små bryggerier i byen. I 1919 fusjonerte bryggeriet med et annet større ølbryggeri fra Flensburg.
I 1959 ble det lille bryggeriet Clausen Fuglsang fra Husum kjøpt opp. Etter en storbrann i 1961 ble produksjonsbygningen gjenoppbygget. Siden 2001 produserer bryggeriet etter nye miljøvennlige metoder.
Markedsføring
Patentflasken og den litt spesielle og tørre nordtyske eller schleswig-holsteinske humoren danner fundamentet for det meste av bryggeriets markedsføring. Bryggeriet har i de senere årene primært satset på markedsføring via fjernsyn og radio.
Plop-lyden er fortsatt kjennetegnet til bryggeriet og selv om bryggeriets markedsandel kun erpå 1% av det samlede tyske markedet, så kjenner de fleste tyskere merket Flensburger. I de siste årene har reklamefilmene fra bryggeriet vunnet adskillige priser for de humoristiske og kreative reklamene. En del filmer fra 1990-tallet ble regissert av den holsteinske skuespilleren og filmskaperen Detlev Buck. Den nyeste generasjon av reklamefilmer kom i 2009 og har endret litt på bryggeriets image. På YouTube vises en rekke reklamespots som hittil er vist over 140.000 ganger.
Ølmerker
Den klassiske Flensburger Pilsener er bryggeriets første ølvariant fra sent på 1800-tallet. Siden da har flere varianter kommet til.
Kenneth
Kenneth eller Kennet er opprinnelig en anglifisert form av det gæliske Cináed, som betyr «ildhode», «født av ild» eller «født av Aed». Aed (også Aedh eller Aodh på irsk-gælisk) var navnet på den keltiske ildguden, og navnet har også betydningen «ild».
Kenneth ble senere også benyttet som anglifisert form av det irsk-gæliske Coinneach, som betyr «kjekk, vakker, behagelig», og navnedagen 11. oktober er den irske helgenen St. Kenneths tilbedelsesdag.
Utbredelse
Kenneth var et vanlig navn i England fra 1910-årene til 1960-årene.
I Norge har navnet vært lite brukt før på 1900-tallet (bare én person bærer navnet Kenneth i folketellingen av 1900, 2 heter Kenny og 3 heter Kent). En kjent bærer av navnet før den tid er baglerhøvdingen Kinad Eldridson (nevnt 1198 i Sverres saga), som antageligvis lånte navnet direkte fra gælisk. Tre forskjellige norske personer med navnet Kinad er også nevnt i Regesta Norvegica, i dokumenter fra 1300-tallet.
I Sverige var Kenneth mest brukt fra 1930-årene til 1960-årene.
Harald Halvorsen (politiker)
Harald Halvorsen (født 13. september 1877 ved Bryn, død 9. desember 1943) var en norsk telefonkontrollør og politiker (NSA/AP), fra 1922 stortingsmann for Akershus.
Han begynte i niårsalderen som fystikkarbeider (1886–1894), arbeidet ved Elektrisk Bureau (1894–1898), deretter ved Kristiania Telefonanlegg (1898–1911). Fra 1911 hadde han stilling som telefonkontrollør. Han arbeidet også som lærer i Praktiske telefonfag ved Rikstelegrafens skole og som Hypotekbankdirektør.
Ved stortingsvalget 1921 ble han valgt inn som 6. representant i Akershus, og representerte Norges Socialdemokratiske Arbeiderparti. Han satt som NSA-representant i to perioder, fram til 1927 da NSA og AP gikk sammen. Deretter representerte han AP i fire perioder helt fram til krigen. På Stortinget var han blant annet sekretær og formann i  Post- og telegrafkomiteen/Post-, telegraf- og kystfartskomiteen og medlem i Jernbanekomiteen, Vei- og jernbanekomiteen og Finans- og tollkomiteen.
Rypeskarrennet
Rypeskarrennet er et årlig langrennsløp og turlangrenn på om lag 24 kilometer, arrangert siden 1979. Løpet, som arrangeres av Fjellhug/Vereide Idrettslag gikk originalt fra Utvikfjellet vestover over fjella via Rypeskaret til Fjellbygda ved Sandane, men det ble senere etablert en rundløype med start og målgang på Utvkfjellet. Rennet arrangeres oftest i forbindelse med påsken.
Harald Halvorsen (politiker)
Han hadde vervet som nestformann i Arbeiderpartiets fylkesstyre i Akershus, og ble under partisplittelsen 1921–1927 formann i Akershus sosialdemokratiske arbeiderparti. Senere satt han i Arbeiderpartiets sentralstyre fra 1927 til 1930.
I Oslo er Harald Halvorsens vei på Teisen oppkalt etter ham.
Anna Jurakova
Anna Jurakova (russisk: Анна Андреевна Чернова; født 7. september 1992) er en russisk skøyteløper som konkurrerer i hurtigløp. Hun representerte landet sitt under Vinter-OL 2014 i Sotsji, der hennes beste individuelle resultat var nummer 9 på 5000 meter. Fra og med sesongen 2015/2016 er navnet hennes Anna Jurakova.
Caenoptychia boulleti
Caenoptychia boulleti er en sommerfugl som tilhører gruppen ringvinger (Satyrinae) i den store familien flikvinger (Nymphalidae).
Utseende
En nokså liten (vingespenn knapt 30 millimeter), brun sommerfugl. Arten er lett å kjenne på mønsteret av kraftige, mørke streker (lengdestreker i den indre delen, nettmønster i den ytre) på vingene. Bunnfargen på oversiden er brun, på undersiden blekt beige-aktig. På undersiden er det små, røde flekker ves roten av forvingen og ved bakhjørnet av bakvingen.
Utbredelse
Arten er bare kjent fra det sørøstlige Brasil.
The Man
The Man er en komedie/krimfilm fra 2005 med Eugene Levy og Samuel L. Jackson i hovedrollene.
Rocca di Papa
Rocca di Papa er en by i provinsen Roma i regionen Lazio i Italia. Byen har 14749 innbyggere (2007) og er en av 16 byer i området Castelli Romani.
The Man
Handling
Andy Fiddler (Eugene Levy) er en optimistisk selger av tannlege-utstyr som er i byen for å delta på et to-dagers seminar. Men når kjeltringene misforstår og tror at Fiddler er kjøperen av de stjålne våpnene blir Vann tvunget til å få med seg den snakkesalige selgeren på opplegget sitt. Denne usannsynlige duoen farter rundt i Detroit, og oppdager mer enn de noensinne kunne forutse.
Rocca di Papa
Blant byens severdigheter er kirkene Santa Maria Assunta og Santuario della Madonna del Tufo.
André Silva
André Miguel Valente da Silva (født 6. november 1995) er en portugisisk fotballspiller som spiller for den spanske klubben Real Sociedad, på lån fra den tyske klubben RB Leipzig.
Landslaget
Den 1. september 2016 fikk han sin første landskamp for mot.
Han ble tatt ut i s tropp til FIFA Confederations Cup 2017 i Russland.
Han ble tatt ut i s tropp til VM i fotball 2018 i Russland.
Han ble tatt ut i s EM-tropp til EM i fotball 2021.
Han ble tatt ut i s tropp til VM i fotball 2022 i Qatar.
Christian Steen (fotballspiller født 1975)
Christian Steen (født 20. september 1975) er en norsk tidligere fotballspiller.
Med juniorlaget til Lyn vant han Junior-NM i 1994. Samme år debuterte han på Lyns seniorlag som attenåring. Han fikk fire kamper for Lyn før han i 1995 dro til USA for å studere ved Boston University, der han sammen med sin tidligere lagkamerat fra Lyn, Sigurd Folgerø Dalen gjorde seg bemerket på universitetets fotballag Boston Terriers i tidsperioden 1995-1998. På sommeren, utenom skoleåret, spilte Steen fotball hjemme i Norge. I 1996 for Bærum i 2. divisjon, og deretter for Ullern.
Gras Modell 1874
Gras Modell 1874 eller Fusil Mle 1874 var en enkeltskudds fransk militær rifle, basert på den eldre Chassepot fra 1866. Ved å konvertere de eldre riflene til å ta en metallpatron skaffet Frankrike seg raskt et stort antall moderne militærvåpen for en billig penge. Chassepot-rifler oppgradert til samme standard ble kalt Fusil Mle 1866/74. Allerede i 1878 oppgraderte den franske marinen sine Gras-rifler med et rørmagasin til Gras-Kropatschek Modell 1878, men enkeltskuddsvarianten fortsatte i tjeneste i mange land helt opp til andre verdenskrig.
Innføring av metallpatroner
Omtrent samtidig som Frankrike innførte sin Chasspot med hylseløs ammunisjon etter mønster fra det det tyske tennålsgeværet, bygget Storbritannia om sine forladde Enfield musketter til å ta faste patroner. USA fulgte snart etter med en tilsvarende ombygging av sine munnladningsmusketter. Etter den fransk-prøyssiske krig (1870-1871) var det tyske keiserriket blitt smertelig klar over begrensningene til sine egne tennålsgevær, og ønsket seg et våpen som var bedre enn den franske Chasseopt-riflen. Det nye geværet ble Gewehr 71, et solid og funksjonelt våpen med en 11 mm metallpatron.
Etter å ha blitt ydmyket i krigen mot tyskerne ønsket ikke Frankrike å ende i en situasjon der deres hær var dårligere bevæpnet enn erkefienden. Den franske hæren vurderte Remington rollong-block (antatt i Norge som M/1867), men det ville bety en fullstendig omlegging av de franske nasjonale våpenfabrikkene. Sammenbruddet av det andre franske keiserdømme, Pariskommunen og krigserstatningen i kjølvannet av krigen gjorde imidlertid at Frankrike ikke hadde finanser til å bygge helt nye geværer slik tyskerne hadde. Generalen Basile Gras konstruerte en ombygging av de eksisterende Chassepot-geværene med minimalt med utbytting av deler (vesentlig sluttstykket og kammeret), slik at de kunne ta en 11 mm patron tilsvarende den tyske.
Ombygginger og nylagde våpen
De ombygde riflene ble kalt Fusil Mle 1866/74, mens nybygde våpen fikk betegnelsen Fusil Mle 1874. Forskjellen mellom dem var imidlertid så liten at den første betegnelsen sjeldent ble brukt, og begge ble omtalt som Fusil Gras, etter oppfinneren. Ved hjelp av ombyggingen skaffet Frankrike seg en rifle som i praksis var lik den tyske, på mye kortere tid enn tyskerne selv kunne, ettersom deres rifler måtte bygges fra bunnen av.
Etter at lagere av egnede Chassepot-rifler var brukt opp, ble det bygget nye rifler fra bunnen av. Alle delene ble imidlertid laget ved de samme produksjonlinjene som hadde produsert både Chasspot-riflene og ombyggingsdelene. Det fantes også en rekke karabinmodeller for kavaleri, artilleri, gendarmeri og ridende gendarmeri, noen nybygde og noen basert på eldre Chassepot-karabiner etter samme prinsipp. De Nylagede modellene skiller seg bare fra de ombygde i små detaljer, hovedsakelig merking.