cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Kristofer Leirdal
Yrkeskarriere
I 1946 ble Leirdal innkjøpt av Nasjonalgalleriet med et hode han hadde hugget i norsk marmor: et portrett av Mona Elisabeth Ryggen, datter av Hannah Ryggen og Hans Ryggen. Samme år var han med på å stifte Kunstskolen i Trondheim. Han deltok dessuten på Nordisk utstilling i Stockholm, og arbeidet med Krigsminnesmerket for Trondheim kommune på Domkirkegården, avduket i 1948. Deretter formet og utførte han monumentet til minne om Titran-ulykken i 1899, avduket i 1949. Deretter fulgte mange år med et rikt virke og modellering av tallrike skulpturer. Først og fremst til Nidarosdomen, men også arbeide med oppdrag for andre norske kirker og institusjoner. Den siste oppgaven for Nidarosdomen var en prosesjonslysestake (påskelysestake) i malt tre (1990). I Trondheim er hans Johan Falkberget-monument «An-Magritt og Hovistuten» (1967) ved Ilen kirke godt kjent, ved siden av hans krigsseilermonument med tittelen «Mange skip og sjøfolk kom aldri i havn» (1982, 1. premie i utsmykningskonkurranse 1979) ved Royal Garden, med det tomme rom for ham som aldri kom hjem; et godt eksempel på Leirdals romlige tenkning og bevisste idégrunnlag. Her kan også nevnes hans minnesmerke over Matthias Conrad Peterson i Ilaparken (1997).
Nidarosdomen (utvalg)
Et av hans første arbeider ved Nidarosdomen er restaureringen av apostelen Johannes, påbegynt i 1945. Hans modellering ble fullført i 1979, ble så hugget i stein av Odd Kalvå, og fikk plass i 1983 som den siste av vestfrontens skulpturer. På vestfronten er hans relieff i øverste gavl: «Seirende Kristus», modellert i 1956, særlig fremtredende; dessuten også hans bronsestatue «St. Mikael» (1965), modellert mens han lyttet til Bob Dylan. Leirdal bekreftet i 2001 ryktene om at St. Mikaels ansiktsuttrykk var lånt fra Bob Dylan.
Øvrige deler av landet (utvalg)
Leirdal har etterlatt seg et stort antall verker som smykker bygninger og offentlige rom rundt om i landet, deriblant følgende verker (årstallet angir når verket stod ferdig):
De siste årene arbeidet han med byster av foreldrene, som han bearbeidet så lenge han hadde helse til å fortsette sitt kunstneriske virke.
Pedagogisk virke
Leirdal underviste ved Kunstskolen i Trondheim til 1952, da han gikk over til en stilling ved Institutt for form og farge ved NTH under professor Arne E. Holm. Frem til 1982 underviste han arkitektstudenter ved NTH i modellering, senere kalt plastisk form. Han så det som vesentlig at studentene fikk arbeide fritt med tredimensjonale arbeider.
Hans pedagogiske begavelse kom også til uttrykk i en serie NRK-fjernsynsprogrammer på 1990-tallet, hvor han fortalte om og analyserte fremtredende eksempler på middelalderskulptur i Erkebispegården.
Virke som arkitekt
Leirdals romlige begavelse kom også til uttrykk i forbindelse med hans sommerhus av stein på Marøya, som ligger fint innpasset i en ur. Styret i Trondhjems Arkitektforening ville for noen år siden innstille det til Statens byggeskikkpris.
Utmerkelser
Leirdal ble tildelt Domkirkemedaljen i gull i 1965 for «særlige fortjenester i forbindelse med Restaureringsarbeidene»; samme år mottok han Det Kongelige Norske Videnskabers Selskabs minnemedalje i sølv. Han mottok Trondheim kommunes kulturpris i 1986 og Sør-Trøndelag fylkes kulturpris i 1987. I 1997 ble han utnevnt til ridder av 1. klasse av Den Kongelige Norske St. Olavs Orden.
Sigma2
Selskapet ble etablert 2. desember 2004. Selskapet viderefører det arbeidet som ble startet innen Notur-prosjektet (2000–2004). Konsortiedeltakerne i Notur (II) prosjektet (2005–2014) er UNINETT Sigma, Universitetet i Bergen (UiB), Universitetet i Oslo (UiO), Universitetet i Tromsø (UiT), Norges teknisk-naturvitenskapelige universitet (NTNU) og Meteorologisk institutt. Prosjektet finansieres av Norges forskningsråd og konsortiedeltakerne.
Siden 2007 har selskapet også ansvaret for infrastrukturprosjektene NorGrid og NorStore.
Virksomheten drives ikke-kommersielt. Selskapet har kontorer i Trondheim.
Hjulkalender
Hjulkalender er et musikkalbum av rocke- og showbandet Vazelina Bilopphøggers. Albumet inneholder musikk fra TV-serien Vazelina Hjulkalender som gikk første gang på TV 2 jula 2000. Albumet ble spilt inn i Fagerborg Studio og ble produsert av Eldar Vågan med unntak av sangen «Baller i luften» som første gang var med på Blå lys og ble da produsert av Jan Paulsen.
Idéen til «Riverdæns» fikk Vazelina utpå natta da de bodde på Utsikten kro og hotell i Kvinesdal. De hadde før på kvelden spilt på en plass som var et kombinert sagbruk og bar.
Henrik Rom
Henrik Rom (født 28. oktober 1887, død 2. januar 1919) var en norsk maler, utdannet ved Statens håndverks- og kunstindustriskole (1911–12) under Wilhelm Holter, Johan Nordhagen og Eivind Nielsen, og Kunstakademiet under Christian Krohg (1912), som ga debut på Høstutstillingen 1913. Hans viktige verk i perioden 1913-14 er fra Molde som pasient ved sanatoriet på Reknes, hvorefter han mottok Finnes legat 1914, Schäffers legat i 1916 og Conrad Mohrs stipend i 1918.
Rom var mye på gården Muggestad i Vestby, kunstnerkolonien rundt Ola Abrahamsson, som forøvrig portretterte Rom i 1914. Rom led av tuberkulose og mange av hans verk fokuserte da også på sykdom. Han døde av spanskesyken.
Bergen (tettsted)
Bergen tettsted er Norges nest største sammenhengende tettstedsbebyggelse, og strekker seg fra Hordvik i nord til Fanahammeren i sør, og fra Breistein i øst til Drotningsvik i vest. Ifølge Statistisk sentralbyrå hadde tettstedet innbyggere per 1. januar fordelt på  km².
Bergen tettsted innebefatter samtlige bydeler i Bergen med unntak av Arna, som er et eget tettsted. I Bergen kommune ligger i tillegg de mindre tettstedene Flesland, Hordnes, Krokeide og en liten del av Søvik (som ligger dels i Bergen og dels i Os kommune). Tettstedene Askøy, Knarrevik/Straume, Frekhaug og Knarvik i nabokommunene er adskilt fra Bergen tettsted kun av broer.
Bergen tettsted er ett av seks tettsteder definert av Statistisk sentralbyrå som ligger innenfor Bergen kommunes grenser (Arna, Bergen, Flesland, Hordvik, Krokeide og Søvik). Tettstedet må ikke forveksles med Storbyregionen Bergen og omland som i tillegg inkluderer omliggende kommuner.
Elva kommune
Elva er en landkommune i Tartu fylke i Estland. Det bor om lag 14 241 mennesker i kommunen (2017), fordelt på ca 650 km². Administrasjonssenteret i kommunen er Elva.
Kommunen ble opprettet i 2017 gjennom en sammenslåing av bykommunen Elva og landkommunene Konguta, Puhja, Rannu og Rõngu.
Kasbah
Kasbah (eller qassabah, arabisk: "القصبة") er en type medina, islamsk by eller festning. Kasbahen var bostedet til den lokale lederen, og fungerte også som forsvar når byen ble angrepet. En kasbah har høye murer som vanligvis ikke har noen vinduer. Iblant ble de bygd på en høyde for å gjøre dem lettere å forsvare, og ble ofte plassert i nærheten av en havn. Å få bygd en kasbah var et tegn på velstand blant visse familier i byen. Nesten alle islamske byer hadde sin egen kasbah. Det var ofte nødvendig for at byen skulle overleve.
Algers kasbah er vernet som verdensarvminne.
Hyaluronsyre
Hyaluronsyre er en viktig bestanddel av grunnsubstansen i bindevev. Finnes også bl.a. i leddvæske og i væsken i øyet. Kjemisk er den et mucopolysakkarid. Dens fysiologiske betydning er i første rekke at den hindrer passasjen av væske og faste partikler gjennom bindevevet. Eggcellen er f.eks. omgitt av hyaluronsyre. Denne barrieren løses av hyaluronidase som finnes i sædcellen, og befruktning kan derved finne sted.
Jose Miguel Arroyo
Jose Miguel «Mike» Tuason Arroyo (født 27. juni 1946 på Filippinene) er ektefellen til Gloria Macapagal-Arroyo, tidligere president på Filippinene. Han er således landets «first gentleman».
Hans familie er fra provinsen Negros Occidental, med aner i den kinesiske provinsen Fujian.
Skyhøyde
Skyhøyde er avstanden mellom skybasen og skytoppen. Den blir vanligvis uttrykt i meter eller trykkforskjell i hektopascal (hPa). Av og til blir riktignok skyhøyde og skybase brukt om hverandre, og da må man ut fra sammenhengen finne ut om det er høyden opp til skybasen eller størrelsen på skyen det er snakk om.
Målinger
Skyhøyden blir ikke målt direkte, men ut fra separate målinger av skybasen og skytoppen.
Påvirkning på vær og klima
Skyhøyden er ofte avgjørende for hvor kraftig nedbøren fra skyen er. Dypere skyer produserer kraftigere nedbør. En cumulonimbussky kan strekke seg gjennom nesten hele troposfæren og føre til tordenvær med lyn og kraftige byger. Tynne skyer (som cirrusskyer) danner ikke nedbør.
Scatopsoidea
Scatopsoidea er en gruppe av mygg som omfatter fire familier, der bare gjødselmygg er artsrike. De andre tre familiene, svartmygg, Canthyloscelidae og Perissommatidae, omfatter bare en håndfull arter hver. De er små, vanligvis mørke, harde mygg, og artene er ofte vanskelige å skille. Larvene lever av ulike slags råtnende plantemateriale, eller i møkk. Biologien er dårlig kjent for de fleste undergruppene. Det er til nå funnet 32 arter gjødselmygg i Norge, men familien er dårlig kjent i store deler av verden og det er usikkert hvor mange som finnes totalt.
Jupiá
Jupiá er en kommune i delstaten Santa Catarina i sørregionen av Brasil.
Kjempene på Dovrefjell
«Kjempene på Dovrefjell» er ei folkevise av balladetypen. I TSB-katalogen er den typologisert som TSB A 46.
Et kjennetegn på balladene er at de forteller en historie, men denne visa presenterer bare 12 brødre som har magiske evner, som for eksempel at en kan styre vêr og vind mens en annen vet hva som skjer i fremmede land. Refrenget skaper en melankolsk stemning siden disse kjempenes tid snart er omme.
Visa er blitt kjent i Norge gjennom Peder Syvs Kjempeviseboka. I Norge er det dokumentert flere melodier til denne visa, men best kjent er den som Rolf Myklebust tok opp etter Brita Bratland.
Denne versjonen fra Kjempeviseboka er også blitt sunget i Danmark og på Færøyene.
Tingnes
Tingnes er et tettsted på Neshalvøya i Ringsaker kommune. Tettstedet har innbyggere per 1. januar. Tingnes har fått sitt navn fra da kommunesenteret for gamle Nes kommune lå her.
I Tingnes finnes kolonialbutikk, bensinstasjon, sveiseverksted, bank, badestrand med sandvolleyballbane, kafé, spiseri, kulturhus, bo- og aktivitetssenter, fotball-/skøytebane og kirke.
Nes kirke
Nes kirke har blitt restaurert to ganger, i 1700 og i 1962. Kirken er laget i engelsk-gotisk stil, og har jernbeslått sakristiport med innskriftbånd og ring på hoveddøren fra middelalderen.
Uff da!
Uff da! er et norsk uttrykk eller utrop som brukes for å uttrykke følelser når man har sett eller hørt om en vond og/eller uheldig hendelse. Det ble adoptert av norsk-amerikanere på 1800-tallet og brukes i USA den dag i dag.
Under den store emigrasjonen fra Norge på 1800-tallet og fram til tidlig 1900-tall flyttet utallige norske familier til USA i håp om en bedre tilværelse. Vel fremme var det om å gjøre å tilpasse seg dem amerikanske livsstilen så fort som mulig, og når barna var til stede, ble det derfor snakket engelsk. Allikevel klarte ett uttrykk å klore seg fast i talen, nemlig «uff da!». Uttrykket har etter hvert fått store tilhengerskarer blant norsk-amerikanerne i USA, såkalte norskies. Ifølge amerikanerne høres uff da ut akkurat som følelsen det skal uttrykke: et slags irriterende ubehag.
Noen ganger staver amerikanerne det oof-da, oofda, oof-dah, oofdah, huffda, uff-da, uffda, uff-dah, ufda, ufdah eller uf daa.
Uttrykket er hovedsakelig utbredt i de øvre nordvestområdene av USA. Her finner man alt fra matvarekjeder til bryggeri, chips og vodka som bærer navnet Uff da på sine produkter.
Gewehr 98
Gewehr 98 (G98 eller M98), også kalt langmauser (i motsetning til den kortere Karabiner 98k), er en rifle med sylinderlås produsert av Mauser.
Geværet var standardgevær i den tyske hæren fra 1898 til 1935, da det ble erstattet av Karabiner 98k. Kaliberet er 7,92 x 57 mm Mauser. G98 er 1,25 meter lang og veier 4,09 kg. Det har fem patroner i et internt magasin. Navnet kommer av årstallet 1898, da geværet ble satt i produksjon. Det erstattet det tidligere Gewehr 88.
Den tyske riflekommisjonen approberte Modell 98 5. april 1898. Mekanismen var utviklet fra den eksperimentelle Modell 1896. I 1901 ble de første geværene gitt til mannskaper, først i ekspedisjonsstyrken i Øst-Asia, marinen og tre av de høyest prioriterte prøyssiske armékorpsene. I 1904 fikk Waffenfabrik Mauser, en ordre for 290 000 geværer og DWM 210 000 geværer.
Morralåt
Visen ble utgitt på musikkalbumet Dele med dæ i 1983 og på samlealbumet Snart gryr en dag som ble utgitt i 1988. Den handler om gleden ved å våkne og starte dagen sammen med noen.
Fannaråkhytta
Fannaråkhytta (2068 moh.) på toppen av Fannaråki, er Norges høyestliggende DNT-hytte. Hytta er betjent i sommersesongen fra slutten av juni til medio september, utenom sesong er hytten stengt.
Fannaråkhytta kan nås fra bl.a. Skogadalsbøen, Sognefjellshytta, Krossbu og Turtagrø.
Det er to hovedhytter på Fannaråken, den første ble bygd i 1926 som værstasjon for vestlandet, DNT fikk opp sin egen hytte i 1934. Værstasjonen hadde bemanning året rundt frem til 1978, denne hytten blir nå brukt som overnattingshytte. Den gamle DNT-hytten ble utvidet i 1999 og benyttes til oppholdsrom og servicefunksjoner.
Barber
Barber er en gruppe karpefisker med uklar avgrensning. Typeslekta for gruppen er slekta Barbus, som i sitt nåværende omfang kun er utbredt i Europa (fra Nord-Tyskland og sørover) og Vest-Asia. Navnet viser til skjeggtrådene som de fleste har rundt munnen og er avledet fra latin barba, «skjegg». Mest utbredt i Europa er flodbarben eller skjeggkarpen, B. barbus. De største eksemplarene, på opptil 100 cm og 16 kg, er tatt i Dnepr. I Europa hører barbene hjemme i vassdragenes midtre løp, som av og til kalles barberegionen.
Mange av barbene ble tidligere plassert i Barbus, og slekta omfattet hundrevis av arter. Barbene fra sørlige og østlige deler av Asia er flyttet til Barbodes, Dawkinsia, Desmopuntius, Haludaria, Pethia, Puntigrus, Puntius, Striuntius og Systomus, mens artene fra Afrika sør for Sahara er flyttet til Enteromius, Labeobarbus og Pseudobarbus.
Barbene er ofte blitt regnet som underfamilien Barbinae, men den er ikke en monofyletisk gruppe i forhold til underfamilien Cyprininae. I en taksonomisk revisjon av Cyprininae fra 2015 utgår underfamilien Barbinae, og det defineres i stedet en stamme Barbini med sju slekter fra Eurasia og Nord-Afrika. Barbini omfatter bare et mindretall av fiskene som har vært regnet som barber.
Patron
Patron kan referere til:
BecoTek
BecoTek AS er en produsent av holderringer i messing til kulelager. Selskapet har hovedkontor og produksjon på Åmot i Modum kommune, samt produksjonsenheter i Romania, Kina og USA.
BecoTek AS er en del av BecoTek Metal Group, som er en internasjonal produsent av komponenter i messing og bronse.
BecoTek Metal Group
BecoTek Metal Group er et holdingsselskap for selskapsgruppene BecoTek AS og Johnon Metall.
Gruppen har produksjonsenheter i Norge, Sverige, Finland, USA, Kina og Romania.
Hvileenergi
Hvileenergien eller masseenergi er energi en gjenstand har på grunn av sin masse. Hvileenergien til en gjenstand med masse m er gitt ved
hvor c er lysfarten.
Hvileenergien er den energien en gjenstand har på grunn av sin masse uavhengig av fart og ytre krefter. Det er denne energien som blir frigjort når masse blir omformet til energi for eksempel ved tilintetgjøring av partikler.
Lacerdópolis
Lacerdópolis er en kommune i delstaten Santa Catarina i sørregionen av Brasil.
Sverre Søderstrøm
Sverre Marelius Søderstrøm (født 26. september 1903 i Vardø, død 9. oktober 1944 i Risvåg utenfor Hammerfest, verket Våre falne angir fødeår 1904) var en norsk bygningssnekker, motstandsmann og rød partisan, drept i kamp med tyske styrker i 1944.
Søderstrøm var før krigen leder for Norges Kommunistiske Partis lag i Kiberg og sentral da kjente NKP-folk i nord sommeren 1940 besluttet å flykte fra nazistene, og søke tilflukt i Sovjet.
Etter ankomsten til Sovjet lot Søderstrøm seg verve som partisan, og var tre ganger i Norge på spesialoppdrag for Den røde armé. Han og kameraten Oddvar Sibblund ble sluppet ut i fallskjerm over Risvågdalen på Kvaløya. De ble angitt og falt i kamp med tyske styrker i Risvåg i oktober 1944. Angivelig tok de sine egne liv for å unngå å bli tatt til fange av tyskerne. Begge ligger gravlagt på Hammerfest kirkegård.
Heze kullkraftverk
Heze kullkraftverk (Heze I) er et kullkraftverk i provinsen Shandong i det nordøstlige Kina. Det har en installert produksjonskapasitet på 1700 MW. Anlegget ble påbegynt i 1955 med ny utbyggingsrunde i 1990, og stod ferdig med dagens kapasitet i 2006.
Zhanhua kullkraftverk
Zhanhua kullkraftverk er et kullkraftverk i provinsen Shandong i det nordøstlige Kina. Det har en installert produksjonskapasitet på 1.320 MW. Anlegget ble påbegynt i 1975 og stod ferdig etter totalt fire utbyggingsrunder i 2008.
Faststoff
Faststoff er en aggregattilstand eller fase karakterisert ved motstand mot deformasjon og endringer i volum. I et faststoff er molekylene pakket tett sammen og har faste plasser i forhold til hverandre.
I kjemi og fysikk bruker en å skrive (s), kort for solid, for å vise at et stoff er i fast form. H 2 O(s) viser for eksempel til vann i fast form, det vil si is.
Form
Stoff i fast tilstand kan ha ulike strukturer, eksempelvis krystallform.
Melvyn Douglas
Melvyn Douglas (født 5. april 1901 i Macon i Georgia, død 4. august 1981 i New York City i New York) var en amerikansk skuespiller.
Douglas vant to Oscarer, i klassen beste mannlige birolle, en for sin rolle som «Homer Bannon» i filmen Villstyringen Hud og en for sin rolle som «Benjamin Turnbull Rand» i filmen Velkommen Mr. Chance. Han har fått to stjerner på Hollywood Walk of Fame.
Wayne Kramer
Wayne Kramer (født 30. april 1948 i Detroit, Michigan) er en amerikansk gitarist og vokalist som er kjent for å være medlem av MC5. Han var bassgitaristen for Mudhoney i 2000.
Kingfisher Airlines
Kingfisher Airlines var et indisk flyselskap med hovedkvarter i Bangalore. Selskapet startet den 9. mai 2005, etter innleie av fire Airbus A320. Det opererte på innlandsnettet samt med en utenriksrute mellom London og Colombo. Selskapet var eid av «United Beverages Group». Selskapet var et lavpris-selskap med rimeligere flybilletter. De opererte med tre billettklasser: «Kingfisher first» som er deres forretningsklasse, «Kingfisher Class», som er deres økonomiklasse og «Kingfisher Red», som er deres lavprisklasse.
Kingfisher Airlines sluttet å fly i oktober 2012 og deres operatørlisens ble trukket tilbake i februar 2013.
Destinasjoner
Kingfisher Airlines hadde ruter til følgende byer i India: Bangalore, Mumbai, Delhi, Goa, Chennai, Hyderabad, Ahmedabad, Cochin, Guwahati, Bagdogra, Kolkata og Pune.
Kingfisher presset på for å få en endring i de nåværende regler som krever minimum fem års flyging på innenlandsnettet, før et selskap kan få konsesjon på internasjonale ruter. Etter disse regler kunne selskapet først starte oversjøisk i 2010.
I september 2008, fikk Kingfisher Airlines konsesjon på utenlandstrafikk og startet opp med flyvninger mellom Bangalore og London Heathrow Airport. Deretter Mumbai-London Heathrow Airport, Bangalore-Colombo og Chennai-Colombo (fra januar 2009).
Kingfisher Airlines planla ytterlige destinasjoner bl. a. Dubai, Singapore, Hongkong, Bangkok, Kuala Lumpur, Dhaka og Malé.
Service ombord
Kingfisher tilbød passasjerene musikk og utvalgte TV-programmer på individuelle LCD-skjermer og til en pris som er lavere enn konkurrentene Jet Airways (India) Ltd, Indian Airlines, SpiceJet og JetLite.
Flåte
Selskapet opererte med en fabrikkny flåte med 7 Airbus A-320, og var det første selskap i India som utelukkende hadde nye fly. 18. februar 2005 tegnet Kingfisher en kontrakt med Airbus for de 3 første Airbus A319 i tillegg til de 10 Airbus A320 allerede bestilt (pluss opsjon på ytterligere 20) som var avtalt i januar 2005. Den første var planlagt levert i desember 2005, som forsterkning til A320 på ruter til mindre byer i India. (ref: Air International April 2005)
I april 2010 oppga selskapet at de operere:
Totalt 66 fly.
Helt siden flyselskapet startet sin drift i 2005, rapporterte de tap. Etter oppkjøpet av Air Deccan, fikk Kingfisher et underskudd på over INR 10 milliarder (USD 170 millioner) tre år på rad. tidlig i 2012 hadde det totale underskuddet kommet opp i over INR 70 milliarder (USD 1,2 milliarder) med halve flåten satt på bakken og en rekke ansatte i streik. Kingfishers plass blant de største flyselskapene i India falt fra andreplassen til sisteplass på grunn av krisen. I desember 2011, for andre gang på to måneder, ble Kingfishers bankkonti fryst av Mumbai skattekontor for manglende betaling av utestående betalinger. Kingfisher Airlines skylder INR 70 crore (USD 12 millioner) i utbetalt skatt og avgifter. Indias skattevesen uttalte at Kingfisher Airlines var betalingsudyktig. den 20. oktober 2012 ble Kingfishers operatørlisens suspendert av luftfartsverket etter at de ikke ga tilbakemelding på de indiske myndighetenes bekymringer om deres virksomhet. Den 25. februar 2013 ble deres internasjonale flyrettigheter og innenlands ruteslotter forkastet av det indiske luftfartsverket.
Terrorangrepet mot Glasgow lufthavn 30. juni 2007
'''Terrorangrepet mot Glasgow lufthavn 30. juni 2007''' fant sted da en mørk grønn Jeep Cherokee den 30. juni 2007 klokken 15.11 lokal tid ble kjørt inn i terminalbygningen på Glasgow internasjonale lufthavn i Renfrewshire i Skottland og satt i brann. Bilen eksploderte og forårsaket en kraftig brann, hvor en av de to mistenkte ble alvorlig skadet og fire tilfeldige sivile ble lettere skadet. Politiet mistenker også at en tredje deltager i angrepet omkom inne i bilen.
Hendelsesforløp
Jeepen ble ifølge vitner kjørt i omkring 50 km/t inn i sikkerhetssperringene foran terminalen, og deretter gjennom hovedinngangen. Det skal ha vært flere bensinkanner og gasstanker i kjøretøyet, og vitner fortalte at det allerede brant under bilen da den traff bygningen. De to mennene i bilen ble beskrevet som asiater.
Ifølge politiet brøt brannen ut da bilen ble kjørt inn i terminalen. Et vitne fortalte at føreren forsøkte å kjøre rett gjennom døren, mens et annet fortalte at han ruset motoren for å få dekkene til å ta fyr. Et tredje vitne fortalte at han så at den ene mannen sprang ut av bilen, helte bensin over seg selv og begynte å slåss med polititjenestemenn som var på stedet.
Etter å ha sprunget ut av bilen skal en av mennene ha blitt lagt i bakken av Stephen Clarkson, et tilfeldig vitne. Sky News fortalte at gassbeholdere og bensin ble spredd utover av mennene etter kollisjonen.
En talsperson for Strathclyde Police bekreftet at to menn hadde blitt arrestert, og at en av dem hadde alvorlige brannskader. Han ble fraktet til Royal Alexandra Hospital i Paisley, i kritisk tilstand. På sykehuset fant man en mistenkelig gjenstand på kroppen hans, og sykehuset ble delvis evakuert i tilfelle det dreide seg om et selvmordsbelte. Gjenstanden ble sikret uten skader. Den andre mannen ble fraktet til politistasjonen i Govan.
Flyplassen ble evakuert og alle flyvninger ble innstilt. Operatøren BAA annonserte at den vil være stengt «inntil videre».
Politiet uttalte at de mener at angrepet var forbundet med bilbombene som ble funnet i London 36 timer tidligere.
Reaksjoner
Statsminister Gordon Brown ble informert av tjenestemenn, og ledet et møte i Cobra på kvelden 30. juni. Han hadde også en samtale med Skottlands førsteminister Alex Salmond om hendelsen.
Innenriksminister Jacqui Smith annonserte at hendelsen ble regnet som en terroraksjon, og at beredskapsnivået ble hevet til høyeste nivå, fra «alvorlig» til «kritisk», hvilket betyr at man frykter ytterligere angrep i umiddelbar fremtid.
Andre flyplasser i Storbritannia, som Edinburgh lufthavn, Blackpool internasjonale lufthavn, Liverpool John Lennon lufthavn og Newcastle internasjonale lufthavn, ble stengt for å vurdere sikkerheten. Northumbria Police styrket sikkerhetstiltakene ved sistnevnte flyplass, og trafikk til flyplassen i Edinburgh ble omdirigert utenfor flyplassområdet. Glasgows andre flyplass, Glasgow Prestwick lufthavn, ble holdt åpen med økt tilstedeværelse av bevæpnet politi. På andre flyplasser, som London Heathrow lufthavn, har man holdt åpent, men ikke tillatt private kjøretøy å komme nær terminalen.
Arrestasjoner
Åtte personer ble arrestert i forbindelse med angrepet mot lufthavnen og bilbombene i London.
Jack Erik Kjuus
Jack Erik Kjuus (1927–2009) var en norsk jurist, innvandringsmotstander og nasjonalist som i 1996 ble dømt for rasisme etter å ha tatt til orde for å sterilisere adoptivbarn.
Kjuus, som var utdannet jurist og arbeidet som statstjenestemann, var initiativtager og leder for flere høyreekstreme og rasistiske organisasjoner og politiske partier i 1980- og 1990-årene. Blant disse var Stopp Innvandringen og Hjelp de fremmedkulturelle hjem som ble slått sammen til Hvit Valgallianse i 1995.
Kjuus deltok også på det kontroversielle møtet på Godlia Kino i 1995.
I februar 1997 var han gjest i radioprogrammet Timen er din på P1. Programlederens valg av intervjuobjekt ble utsatt for tildels hard kritikk av forfatter Anders Heger, som blant annet hevdet at Kjuus fikk drive «en times effektiv propaganda for rasehygiene, rasehat og intoleranse, hodeløst formidlet i en trivelig ramme av musikk og tomprat».
Kjuus var i sine unge år en idrettsmann og var blant annet landslagsaktuell på skøyter i 1952 og 1953 med 1500 meter som spesialdistanse. Han var også en profilert motstander av tobakk og var på 1970-tallet talsmann for Landslaget mot tobakksskadene. I 1980 var han med på å danne Folkeavstemningspartiet, hvor han også var formann.
Dommen
Kjuus ble for alvor kjent i mediene i midten av 1990-årene gjennom en rekke kontroversielle uttalelser om «ikke-hvite» mennesker i Norge. Blant annet gikk han og hans parti inn for å sterilisere «den fremmede parten» i raseblandede parforhold, dersom vedkommende ikke ville skille lag og flytte ut av landet. Det samme skulle gjelde for parets felles barn. I programmet sto det at adoptivbarn bare skulle få lov til å bli i Norge dersom de lot seg sterilisere og hvis man allikevel ble gravid, skulle man ta abort. Dette førte til at han ble anmeldt og idømt 60 dagers betinget fengsel og 20 000 kroner i bot av Oslo byrett i 1996 for rasistiske ytringer. Dommen ble stadfestet av Høyesterett i 1997. I 1998 klaget han dommen inn til Menneskerettighetsdomstolen i Strasbourg, men de avviste saken i 2000 med henvisning til at «det opplagt ikke forelå noen menneskerettighetskrenkelse». I 2001 begjærte han saken gjenopptatt, men Høyesteretts kjæremålsutvalg avvist begjæringen. I 2004 forsøkte han å få saken gjenopptatt hos den nyopprettede Gjenopptakelseskommisjonen, men kommisjonen konkluderte samme år med at «det ikke foreligger særlige forhold som gjør det tvilsomt om dommen er riktig, og at tungtveiende hensyn tilsier at spørsmålet om siktedes skyld blir prøvd på nytt». Avgjørelsen var enstemmig og var det første vedtaket som kommisjonen fattet.
Bonapartistene
Bonapartistene var monarkister som ønsket å ha et fransk imperium under Huset Bonaparte, den korsikanske familien til Napoléon Bonaparte og hans nevø Louis (Napoleon III av Frankrike).
Pichica
Pichica er en slekt av biller som hører til undergruppen praktskarabider (Rutelinae) i den store familien skarabider (Scarabaeidae).
Levevis
Larvene lever i råtten ved.
Utbredelse
Arten er beskrevet fra Colombia.
Viul
Gårdsbruket vi i dag kaller Viul hovedgård er synonym med den urgamle storgården Egge, som i historiske kilder gjerne refereres til Viol og Vitiol og ga opphav til navnet på den enorme moreneryggen vi kjenner som Eggemoen. Bygningsmassen til Viul hovedgård er plassert på en naturlig tange, der elva danner en krass elvesving, rett nedenfor Askerudfoss og like under Eggemoplatået.
Egge-navnet hefter imidlertid også ved bruket Eggeroa, som kalles Egge til daglig, men er et gårdsbruk av nyere dato med to gårds og bruksnumre. Eggeroa utgjør den delen som er skilt ut fra Lundstad (gnr. 91). Egge er den delen er skilt ut fra det egentlige Egge, altså Viul hovedgård.
Etymologi
Navnet Viul eller Viol stammer sannsynligvis fra den norrøne bavnet Víðihol, og er trolig sammensatt av de to uttrykkene víðir og hol, i betydningen pil eller vier og hølen, altså vierhølen eller hølen der det vokser vier.
Den gamle storgården refereres gjerne til som Viul hovedgård i dag, men den har hatt flere navn opp gjennom historien. Av en fortegnelse over matrikulerende eiendommer og deres skyld i Ringerike fogderi i 1886 ser man at også Eggeroa, Myhre og Askersrud er ryddet på Viuls grunn og har tilhørt dette gårdsbruket. Trolig også de to gårdene Nærstad og Lundstad. Den gården lokalbefolkningen forbinder med Egge i dag, heter egentlig Eggeroa. Navnet Egge er nemlig historisk synonymt med Viul hovedgård, så når navnet Egge framstår i gamle norske diplomer, er det Viul navnet hefter ved. Viul nevnes imidlertid ikke under det navnet i bevarte diplomer, men «De Wiolske Eiendomme» nevnes på midten av 1300-tallet. Vitiol (Viul) er også nevnt i en runeinskripsjon approbert av Jonas Ramus (1649–1718) i 1715 (utgitt etter hans død i 1735).
Første gang gården nevnes er i et diplom datert 17. juni 1361 (DN. XVI 22, 1361), framlagt som bevis i en domsavsigelse den 27. april 1770:
Under gjengjerden i 1528 (oppgitt i Norske Regnskaber og Jordebøger fra det 16de Aarhundrede) blir Viul skattelagt under navnet Eggj som både fullgård og halvgård, med hver sin bruker, men under Hadelannd, Brandboo (NRJ. IV, 148), altså Brandbu på Hadeland. Viul nevnes først som Wiigell i 1557. At Viul var en storgård forstår man når en leser jordeboka fra 1578. Der står det at «Wiigull» måtte betale 12 kalveskinn eller 1 hud i skatt, noe som var betydelig på den tiden. I 1723 nevnes gården som Wiol og Adschelsrud.
Viul hovedgård
Viul hovedgård var først på 1600-tallet krongods. I 1646 fikk fogden i Hadeland og Land, senere borgermester i Christiania, Jacob Eggertsen Stockfleth (1607-1652) gården i gave av kong Christian Kvart. I 1737 brant gården ned med innbo og løsøre, men hovedhuset ble bygd opp igjen og sto ferdig noen år senere.
Christian Krefting (1738–1814) fra Bærums Verk, barnebarnet til Herman Krefting (1656–1712), kjøpte gården mot slutten av 1700-tallet, og med ham startet det et lite industrieventyr der. Krefting bygde først opp en spikerfabrikk. Senere bygde han fire sagbruk, stampemølle, teglverk, kalkbrenneri, tjæreovn og en sortkruttfabrikk. Da sønnen Johan Rohde Krefting (1784–1839) overtok gården i 1814 var det 22 husmannsplasser under Viul. Han bygget også en av landets første faste skoler der i 1816. Han bror Christen Rohde Krefting (1784–1862) og kona Bergitte Maria Angell bodde på Egge. Christen var delaktig i å få opp Hønefoss kirke, og han ble selv den første som ble gravlagt der. Johan Krefting døde barnløs og Viul ble solgt på auksjon i 1839.
Under auksjonen dukket fløteren Mads Strand fra Sigdal opp og kastet seg inn i budene, noe som skal ha irritert stormennene som var tilstede ganske kraftig. Auksjonarius ble også lei budene fløteren kom med og sa: «Og hvem kausjonerer for deg da?» Hvorpå Mads Strand skal ha svart: «Je tenker skreppa kausjonerer for meg, je,» hvoretter han dro opp sedler nok til å kjøpe Viul kontant. Strand ble etter hvert den største godseieren i hele Buskerud. Han døde i 1859, cirka 70 år gammel, etter å ha blitt stanget ihjel av en okse. Sønnen Reiulf tok over gården. Han ble både sparebankdirektør og stortingsrepresentant. Reiulf Strand døde i en alder av 53 år. Kona Turi, født Hovland, tok over Viulgodset og drev det til i 1891, da hun solgte det til sin svoger, grosserer Ole K. Haugen fra Drammen. Han stiftet Viul Træsliperi sammen med grosserer Anton Bommen og trelasthandler Johannes Hornslien Land to år senere. Reiulf og Turi døde imidlertid barnløse.
Viul hovedgård utgjør i dag et landareal på cirka 1 800 daa. Våningshuset på 789 m² sto ferdig i 1741 og ble fullstendig renovert og rehabilitert så sent som i 1980. I tillegg har gården 11 andre bygninger, deriblant en bestyrerbolig på 253 m² fra cirka 1950 og driftsbygning på 3 108 m² oppført omkring 1909. Bygningsmassen framstår som godt vedlikeholdt og flere av husene er bebodde.
Grunnkretser i Flora kommune
Grunnkretser i Flora kommune er delområder og grunnkretser som seksjonerer Flora kommune, Sogn og Fjordane, for folketellingsformål og lignende. I noen tilfeller sammenfaller de med kirkesogn, med valgkretser og med nåværende eller tidligere skolekretser.
Viul
Viul hovedgård
Per 2010 var DnB NOR Bank eier (eneaksjonær) av gården, som ble gjort om til aksjeselskap i 1989. Gården ble lagt ut for salg i 2010 og DnB meldte i januar 2011 om at et bud var blitt akseptert.
Viulgrenda
Samfunnet ved Viul ble grunnlagt av oppgangssagene langs Viulfossen på slutten av 1500-tallet, da man kjenner til minst fire sager der. Etter hvert ble det også anlagt hele tre tresliperier lags elva. Viul Træsliperi ble anlagt ved Viulfossen i 1893 og har vært det mest betydningsfulle. Fossen utnyttes nå til kraftproduksjon. Litt ovenfor Viul ligger også Kistefos Træsliberi, som i dag er kjent som Kistefos-Museet i Jevnaker kommune.
Viul har også alltid vært nært knyttet til Åsbygda, som ligger i åssiden ovenfor Viul, opp mot Ringkollen og Nordmarka.
Lages
Lages er en kommune i delstaten Santa Catarina i sørregionen av Brasil.
Sirikit av Thailand
Bakgrunn
Sirikit fikk sin tidlige oppdragelse av sine morforeldre for ett år etter fødselen, ettersom faren dro til USA som sekretær ved den kongelige siamesiske ambassade i Washington DC. Da hun var ett år gammel flyttet foreldrene tilbake til Thailand. Sirikit bodde med familien i Devespalasset, nær elven Chao Phraya i Bangkok.
Hun gikk på skole i Thailand, og tilbrakte andre verdenskrig der; først på Rajiniskolen («dronningskolen») og senere på Saint Francis Xavier, en katolsk klosterskole ikke langt fra palasset - der var hun i internatet.
Etter 1946 bodde hun med foreldrene i blant annet England, Frankrike og Danmark - faren var etterhvert blitt ambassadør. Hun studerte musikk i Paris, der hun møtte Bhumibol, som studerte i Sveits; de møttes igjen i Sveits i 1948, etter at Bhumipol allerede var blitt konge.
Dronning
De ble forlovet i 1949 og giftet seg 28. april 1950, en uke før han ble kronet. De sluttførte så sine studier i Sveits innen de vendte tilbake til Thailand i 1952.
Da Bhumibol, i pakt med tradisjonen for thailandske menn, levde som buddhistmunk et par uker i 1956, agerte hun som regent, og fikk siden den formelle tittel «regjerende dronning» (Phra Borommarachininat), og var etter dette seremonielt sett ektemakens medregent.
Hun har publisert en bok og skrevet sanger, og støtter film industrien. I 1956 ble hun ærespresident for det thailandske Røde Kors og æresadmiral for flåten. Hun går inn for toleranse for den muslimske minoritet og hennes årlige besøk i det muslimske sør anses som en stille diplomatisk gest.
Cheboygan County
Cheboygan County er et fylke i den amerikanske delstaten Michigan. Det ligger nord på den sørlige halvøya ved Huronsjøen og grenser mot Presque Isle County i øst, Montmorency County i sørøst, Otsego County i sør, Charlevoix County i sørvest og mot Emmet County i vest.
Cheboygan Countys totale areal er 2 293 km² hvorav 439 km² er vann. I 2000 hadde fylket 26 448 innbyggere og administrasjonssenteret ligger i byen Cheboygan.
Fylket ble grunnlagt i 1840 av land fra Mackinac County og har fått sitt navn etter elven Cheboygan River.
Orléanistene
Orléanistene var en politisk bevegelse i Frankrike som var tilhengere av et konstitusjonelt monarki med en monark fra Orléans-grenen av Huset Bourbon. Bevegelsen var aktiv fra den franske revolusjonen til etableringen av Den tredje republikk i 1879, men kan likevel sies å eksistere i andre former i Frankrike i dag. Orléanistene stod mot legitimistene, som var tilhengere av et mer autoritært kongedømme med en monark fra den eldste grenen huset Bourbon.
Bevegelsen var på høyden av sin makt under Julikongedømmet fra 1830 til 1848, hvor Ludvig Filip av Orléans regjerte som fransk konge.
Armbrøst
En armbrøst eller låsbue er et skytevåpen som består av en kolbe (skjefte) og en bue som ligger på tvers av kolben. Buen spennes med håndkraft eller ved hjelp av vinder, tannhjul og liknende på kraftigere modeller. En avtrekkermekanisme holder buestrengen spent og frigjør den slik at våpenet avfyrer en kort, kraftig pil (bolt).
Historikk
Armbrøsten ble sannsynligvis oppfunnet i Kina rundt år 500 f.Kr.. Ifølge Plinius ble armbrøsten først brukt av fønikerne. Romerne brukte den som jaktvåpen på 300-tallet, og armbrøst spilte senere en stor rolle i europeisk krigføring i middelalderen. I Norge ble armbrøsten tatt i bruk på 1100-tallet og var i bruk til langt ut på 1700-tallet.
I krig og jakt ble armbrøst brukt parallelt med vanlige buer.
Da kruttet og skytevåpen basert på varmekraft ble oppfunnet, ble armbrøsten raskt utkonkurrert.
Armbrøst var i bruk til hvalfangst til omkring 1890.
Ordbakgrunn
Armbrøst ble på norrønt kalt armbrist, et ord som er lånt fra middelnedertyske armbo(r)st og arborst (på tysk brukes ordet Armbrust) som igjen er avledet av det middelalderlatinske arcuballista eller arbalista som betyr «bue-kastemaskin».
Et annet norsk navn er låsbue.
Norsk lov om armbrøst
Tidligere var ikke armbrøst, i likhet med bue og sprettert, regnet som skytevåpen i lovens forstand. Armbrøst hadde tradisjonelt vært betraktet som leketøy, men fra 1. januar 1993 ble det allikevel forbudt å erverve, eie eller å inneha armbrøst uten tillatelse fra politiet. Utvalget som i 2011 så på våpenlova foreslo at også piler ble definert som skytevåpen, slik at mekaniske innretninger som armbrøst falt inn under loven, mens bue som før falt utenfor skytevåpendefinisjonen. I det nye forslaget til våpenlov fra 2016/17 ble skytevåpendefinisjonen gjort mer teknologinøytral og utvida til å også omfatte bue og armbrøst.
I våpenforskiften som var gyldig fra 2009 til 2021 het det:
Løyvekravet er videreført i gjeldende våpenforskrift, men unntaket fra løyveplikt er utvidet til også å gjelde armbrøst produsert før 1900.
Armbrøst som kjennetegn
Armbrøst formet som en strengt stilisert strekfigur, finnes i en rekke bumerker fra norske bønder, blant annet i seglene på fullmaktene til hyllingene i 1591 og 1610. Figuren har ofte en skjoldformet innramming. Det er usikkert om slike armbrøster i skjold også var ment å være våpenskjold med tilhørende farger (tinkturer).
Maud Diver
Maud Diver (født 9. september 1867 i Murree i Punjab i Brirtisk India, død 14. oktober 1945) var en angloindisk forfatter eller en engelsk forfatter av indisk bakgrunn. Hun skrev romaner, noveller, biografier og journalistiske tekster, hovedsakelig om indiske emner eller om engelskmenn i Asia.
Liv og virke
Diver var født som Katherine Helen Maud Marshall i Murree nord i Britisk India, nåværende Pakistan, der faren Charles Henry Tilson Marshall tjenestegjorde som offiser i den britisk-indiske hæren. Hun vokste opp i India og på Ceylon (nå Sri Lanka), men fikk sin utdannelse i England. Hun hadde et livslangt vennskap med søsteren til Rudyard Kipling, Trix Fleming. Diver giftet seg med Thomas Diver (1860–1941), en offiser i Royal Warwickshire Regiment, ca. 1896, og de bosatte seg i England. De fikk en sønn.
Maud Diver utga sin første roman, Captain Desmond, V. C., i 1907. Denne og flere senere bøker hadde suksess og lå på bestselgerlistene. Hun var en romantisk imperialist som var populær i samtiden, men stort sett har hun blitt glemt av ettertiden, til forskjell fra Kipling fra samme tid og miljø, som forble kjent. Hun er i nyere tid blitt hentet frem igjen for å studere den angloindiske kulturen hun skildrer.
Romanane hennes tok særlig opp hvordan engelskmenn burde leve i Britisk India, og skildret blant annet blandede ekteskap, for eksempel i Lilamani, mellom indere og engelskmenn som en mulig positiv handling som kunne bringe øst og vest sammen. Samtidig inntok hun det standpunkt at man ikke burde vanne ut britisk blod for mye, som i boken Desmond’s Daughter.
Michael Krohn (musiker)
Michael Krohn (født 25. august 1959) er en norsk rockeartist og låtskriver. Han er vokalist i bandet Raga Rockers som albumdebuterte i 1983. Krohn startet imidlertid sin karriere som trommeslager i bandet Kjøtt i slutten av 1970-årene. Han er studiomusiker på alle fire singler med Norske Gutter. Krohn har også gitt ut soloalbum under navnet Krohn & Co og under pseudonymene Tom Trussel og Micky Faust. Hans siste prosjekt er bandet Easy Riders, som gav ut et selvtitulert album i 2004 og en oppfølger i februar 2007.
Solokarriere
Michael Krohn er også kunstmaler og stilte i 2004 ut på Kampen Bistro i Oslo. Både i 2007 og 2008 stilte han ut i Galleri Jan Graff.
Sangstil
Michael Krohns dype stemme er lett gjenkjennelig og har sammen med hans tekster og melodier gjort til at hans mest kjente band, Raga Rockers, regnes som et av de fire store i norsk rock sammen med DumDum Boys, Jokke & Valentinerne og deLillos.
Odd M. Frantzen
Odd Marino Frantzen (født 5. april 1946, død 9. mars 2017 ) var en norsk dirigent, bosatt i Berlevåg. Odd M. Frantzen var dirigent for Berlevåg Mannsangforening og var også dirigent for koret under innspillingen av filmene Heftig og begeistret og Heftig og begeistret 2: På sangens vinger, samt på CD-platene som ble utgitt i forbindelse med filmene.
Han fikk i 2014 Berlevåg kommunes kulturpris.
Fylkesvei 3180
Fylkesvei 3180 går mellom Kopstadkrysset og Skoppum i Horten kommune. Veien er 6,0 km lang.
Frem til 2019 hadde veien betegnelsen fylkesvei 666 (Vestfold).
Folk é så bra
«Folk é så bra» er en vise av Trygve Hoff, tekst og Terje Blickfeldt / Ståle Hoff, komponist. Visen ble utgitt på albumet Dele med dæ i 1983. Visen var også med på samlealbumet Snart gryr en dag som ble utgitt i 1988.
Visen handler om at det alltid er noe positivt å glede seg over uansett hvilken situasjon man befinner seg i, og at det gjelder å glede seg over, og ta vare, på det positive i livet.
Boris Christoff
Boris Christoff (1914–1993) var en bulgarsk bass-sanger.
Liv og karriere
Som gutt sang Christoff i Alexander Nevskij-katedralen i Sofia. Selv om han tok juridisk embetseksamen og bare sang ved siden av, ble han i 1942 tilbudt et stipend som gjorde det mulig for ham å studere sang i Italia. Han debuterte offisielt i 1946 som «Colline» i La Bohème (i Reggio di Calabria). Høydepunktet i karrieren hadde han i 1950- og 1960-årene, og trappet gradvis ned i 1970-årene.
Den største delen av karrieren tilbrakte Christoff i Italia der han skapte seg et navn som fortolker av Modest Mussorgskij og Giuseppe Verdis verker.
Boris Christoff var den første av en rekke internasjonalt kjente bulgarske bass-sangere. Etter ham fulgte blant annet Nicolai Ghiaurov, Dimiter Petkov, Nicola Ghiuselev, Sabin Markov og Anton Djakov.
Pseudodorysthetus
Pseudodorysthetus er en slekt av biller som hører til undergruppen praktskarabider (Rutelinae) i den store familien skarabider (Scarabaeidae).
Utbredelse
Arten lever i Brasil.
Innvik
Innvik er et tettsted i Stryn kommune i Vestland. Tettstedet har innbyggere per 1. januar, og ligger på sørsiden av Nordfjord. Innvik er eget kirkesogn, og var tidligere en egen kommune.
Langvin jordbruksskule var fra 1951 til 1995 en sentral institusjon i bygda.
Innvik som selvstendig kommune
Innvik ble opprettet som Innvik formannskapsdistrikt i 1837.
Allerede i 1843 ble Innvik delt og Stryn skilt ut som eget formannskapsdistrikt. Innvik hadde 2 675 innbyggere etter delingen.
1. oktober 1922 ble Raksgrenda i Innvik med 120 innbyggere overført til Stryn.
1. januar 1965 ble Innvik som da hadde 3 003 innbyggere slått sammen med Stryn og deler av Hornindal og Gloppen til den nye Stryn kommune. Stryns kommunegrenser ble justert 1. januar 1977, men dette medførte ingen endringer for området som tidligere tilhørte Innvik.
Slaget ved Gavere
Slaget ved Gavere ble utkjempet 23. juli 1453 mellom militsstyrker fra Flanderns største by, Gent, og Filip den gode. Slaget er det største flamske nederlaget noensinne. Militsstyrkene ble påført et knusende nederlag og mistet rundt 15 000 mann.
Bakgrunnen
Krigen mellom Gent og Burgund har blitt omtalt under mange navn, men den meste passende kan være Saltkrigen. I 1447 ønsket greven av Flandern, som også var hertug av Burgund, Filip den gode, å innføre en avgift på salt i Flandern. Ettersom flere byer, blant andre Brugge, allerede hadde innført saltavgifter, regnet Filip med at også Gent ville innrette seg. Storrådet i bykommunen Gent nektet imidlertid, til tross for at dekanusene ville akseptere Filip den godes beslutning. Filip så på storrådets holdning som oppvigleri, og blandet seg inn i valgprosessen da øvrighetstyret i Gent skulle fornyes. I 1449 tilspisset konflikten seg slik at nyvalg måtte til, ettersom hertugen satte de ulike organer i bykommunen opp mot hverandre i et forsøk på å få viljen sin gjennom.
Underveis skjønte man at hertugen i virkeligheten ville redusere bykommunens myndighetsutøvelse og makt og deretter bevisst utløse et opprør. 4. juni 1451 innkalte han rådmennene til et møte og deretter avskjediget han dem. Dette var i strid med tidligere bestemmelser og i desember 1451 ble det opprør i byen. Borgerne hadde vært tålmodige i lang tid, men kunne ikke lenger tåle provokasjonene fra ertugen. Krigen var et faktum i januar 1452 da militsstyrker kledt i hvitt, såkalte «Witte Kaproenen», gikk ut i gatene. Hertugen innførte som svar en embargo og lot alle gentenarer i sine egne områder arrestere.
Forspillet til slaget
Gent fant ellers i Flandern liten støtte ettersom byen gjennom tidligere maktmisbruk i lang tid hadde høstet stor misnøye i området. Flandern fryktet den mektige byen. Gent ble dessuten utsatt for vellykket negativ propaganda fra hertugens side. Det ble ikke bedre da de radikale lederne i byen, oppviste en ekstrem revolusjonær glød som blnat annet gav seg utslag i indre utrenskninger, som for eksempel da tre kapteiner ble henrettet «for å ikke være nok revolusjonære». Byen fikk et pusterom da Charles 7. av Frankrike tvang sin vasall Filip den gode til våpenhvile 19. juli 1452, men støtten fra Frankrike opphørte da Gent avslo et fredstilbud i september 1452. Filip kunne dermed forberede seg på mottiltak.