cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Filmproduksjon
Klipp- og etterarbeidsfasen
Klippeperioden starter med logging, innlast og oppsynk av lyd- og bildematerialet. Dette arbeidet utføres som regel av fagassistenter. Vanligvis er det utarbeidet et klippemanus som klipperen lager en førsteklipp i henhold til. Først når denne er på plass er det vanlig at regissør og gjerne produsenten ser gjennom klippen. Utover i klippeperioden er det et samspill mellom regissør, klipper, klippekonsulent og produsent, som ender opp i en låst klipp på et gitt tidspunkt. At klippen er låst, betyr at det ikke kan gjøres noen endringer i den etterpå, og at etterarbeid på lyd- og bildesiden kan starte. typisk etterarbeid på bildesiden er fargekorrigering, grafikk, effekter og overganger. På lydsiden dreier det seg om ettersynk av dialog, musikk, lydeffekter og så videre. Når både bildesiden og lydsiden er ferdig bearbeidet, er filmen klar for utspilling til et gitt visningsformat.
Emi Maeda
I 1996 reiste hun til Storbritannia der hun studerte ved Barbican Centre, London, før hun i 1999 flyttet til Helsingfors, Finland. Der studerte hun komposisjon, arrangement og live electronics ved Sibelius-akademiet.
Hun har deltatt på en rekke festivaler: Larm, Avanto Media Arts Festival, Generator.x-turen, Interferenze New Arts Festival (Italia), Madeiradig 2006, Xperiment>L #1, Rotterdam.
Lillehammer-Ringsaker Bilruter
Historie
Det var samferdselsmyndighetene som tok initiativet til denne sammenslutningen av mindre rutebilselskaper rundt Lillehammer og i nordre del av Ringsaker.
1. mai 1985 overtok LRB bussrutetrafikken fra Biri Bilselskap A/S.
1. november 1986 var fusjonen med Gausdal Bilselskap (GB) et faktum. Foreløpg navn var GB-LRB A/S, men ble avløst etter kort tid av navnet Litra. Virksomheten ble samlet på Bæla nord for Lillehammer sentrum.
Ellie Black
Under Sommer-OL 2020 i Tokyo som ble arrangert i 2021, ble hun nummer 4 i bom.
Welte & Sons
M. Welte & Sons, Freiburg and New York var et firma som produserte orkestrions, orgler og reproduserende piano. Det ble etablert av Michael Welte (1807–1880) i 1832 i Vöhrenbach i sørvestre Tyskland. I 1872 flyttet firmaet fra det mindre Vöhrenbach i Schwartzwald til den nærliggende industribyen Freiburg, og åpnet en fabrikk i et industriområde nær jernbanestasjonen. I 1865 flyttet eldste sønnen Emil Welte (1841–1923) til USA og tokk der i 1883 patent på en musikkruller som kom å stå model for senere pianoruller. På dette tidspunktet hadde Welte & Sons filialer i New York og Moskva og representanter i store deler av verden. I 1912 startet ''M. Welte & Sons. Inc.'' i New York, med en fabrikk i Poughkeepsie i New York. På grunn av første verdenskrig og depresjonen på 1920-tallet i kombinasjon med fremveksten av grammofon, radio og senere også lydfilm minsket etterspørsel av de mekaniske instrumentene. Fra 1932, under ledelse av Karl Bockisch ble kun vanlige orgler produserte. Det ble også foretatt eksperiment med elektriske orgel. Fabrikken i Freiburg ble bombet i 1944 og dermed opphørte firmaet.
Et lignende system for automatiske orgelinstrument ble presentert i 1911 som «Welte Philharmonic-Organ». Fra 1919 produserte Welte også biograforgler. Det er mange Welte-instrumenter bevart på museer og i kirker rundt i verden.
Eksterne lenker
Norsk Engelsk Tysk
Runnin’ Wild (sang fra 1922)
«Runnin' Wild» er en amerikansk sang skrevet av A.H. Gibbs, Joe Grey og Leo Wood, som første gang ble spilt inn i 1922. Den er sannsynligvis best kjent for å ha blitt fremført av Marilyn Monroe i filmen Noen har det hett fra 1959, der handlingen foregår på 1920-tallet. En swingversjon av sangen ble spilt inn av Ella Fitzgerald i 1962. Sangen ble også brukt i de to Helan og Halvan-kortfilmene Men O' War og They Go Boom, som ble spilt inn før kjenningsmelodien deres «The Ku-Ku Song» ble komponert.
Libreria Editrice Vaticana
Libreria Editrice Vaticana (LEV, engelsk: Vatican Publishing House, latin: Officina libraria editoria Vaticana) er Vatikanets bokhandel og forlag. LEV utsprang i 1926 fra Vatikanets trykkeri.
Ansvarsområde
En vesentlig hovedoppgave er å forlegge og tilgjengeliggjøre embetshandlinger og dokumenter fra paven og Den Hellige Stol.
Bokhandelen
Bokhandelen på Petersplassen ble åpnet i 1984; i 2005 fikk den nytt navn: Libreria Internazionale Giovanni Paolo II. Per januar 2012 hadde bokhandelen over 450.000 besøkere i året.
Organisatorisk
Den 27. juni 2015 bestemte pave Frans at forlagshuset etter hvert skulle sortere under et fremtidig sekretariat for kommunikasjon i den romerske kurie. Med virkning fra 1. januar 2018 er LEV en del av Den hellige stols kommunikasjonsdepartement (italiensk: Dicastero per la Comunicazione della Santa Sede).
It Does Not Pay to Be Hip
«It Does Not Pay to Be Hip» og ble skrevet og utgitt av Shel Silverstein på albumet Inside Folk Songs i 1962. Teksten er et humoristisk spark til folk som overdriver bruk av sjargong. Tekstens jeg blir stadig vekk misforstått grunnet hyppig sjargong-bruk. Silverstein komper seg selv på sin akustiske gitar i tillegg til en bass.
«Det ække lett å værra kuul» med Øystein Sunde
Øystein Sunde ga ut en norsk coverversjon med tittelen «Det ække lett å værra kuul» den 27. september 1976 på Sundes musikkalbum På sangens vinger. Sangen har også blitt utgitt på samlealbumene Øystein Sunde i boks (1985), Øystein Sundes 40 beste (1991) og Sundes verden – 52 av de aller beste (2006)
Sunde skrev selv den norske teksten som nærmest er direkte oversatt. Spesielt sjargongen på Club 7 blir parodiert i Sundes coverversjon. Sunde synger og komper seg selv på sin akustiske gitar (stålstrenger). Den norske teksten er gjengitt på omslaget av På sangens vinger. Både noter og tekst ble publisert i notaboka Kjekkere å ha–2 i 1992.
NRK-opptak («Det ække lett å værra kuul»)
Sunde spilte en versjon av sangen i programmet Øystein i fritt fall (sendt 12. mai 1979). . Deler av dette klippet ble vist i følgende programmer:
Metal Gear (spill)
Metal Gear er et militært action-eventyr-snikespill først utgitt i 1987 av Konami til MSX2 i Japan og deler av Europa. Spillet er regnet for å være snikespillsjangerens stamfar, og er også det første spillet Hideo Kojima har designet. Han har siden regissert de fleste andre Metal Gear-spillene. Spillet spiller seg ut rundt en spesialsoldat med kodenavn Solid Snake som må infiltrere den befestede staten Outer Heaven alene. I Outer Heaven skal han ødelegge «Metal Gear», en enorm gående stridsvogn med to bein som er i stand til å fyre av atomvåpen uansett hvor i verden den befinner seg.
Spillbarhet
Spilleren må styre Snake gjennom ulike områder mens man unngår å bli sett og unngår patruljerende vakter. Hvis spilleren blir sett, går spillet over i en modus hvor alle vaktene leter etter Snake. Snake starter ubevæpnet, men får etter hvert tak i våpen og eksplosiver som en Beretta 92F og en RPG-7-rakettkaster. Det er begrenset med ammunisjon til hvert våpen, men man finner mer ved ammunisjonslagre og -bokser som finnes flere steder i spillet. Våpen kan brukes til mer enn bare å drepe fiender, men også til å fjerne hindringer som hule vegger, elektrifiserte gulv og lignende. Snake kan også bruke nevene sine til å slå og overliste patruljerende vakter. I tillegg til fiendtlige vakter, møter man flere ganger ulike leiemordere som utfordrer Snake til kamp. Disse fungerer som boss-figurer i spillet.
Fiendenes base består av tre ulike bygninger med mange forskjellige etasjer i hver av dem. Spilleren bruker nøkkelkort og andre gjenstander for å låse opp dører og utforske nye områder. Hver dør vil bare åpnes dersom man har det riktige nøkkelkortet. Informasjon fås ved å redde forskjellige gisler som holdes fanget inne i bygningene. Etter å ha reddet fem gisler, vil spillerens rang øke med én stjerne (og fire stjerner er maksimal rang), og dette åpner for mer helsepoeng og evnen til å bære flere gjenstander. Men dersom et gissel dør, blir man degradert ett nivå.
Man får også tilgang til en transceiver for å kunne kommunisere med Snakes sjef, Big Boss eller et av medlemmene av motstandsgruppen som opererer i hemmelighet i nærheten av Outer Heaven (Schneider, Diane eller Jennifer). Hver av Snakes allierte er spesialiserte innenfor et enkelt emne. Spilleren må holde styr på sine alliertes frekvensnummer for å kunne kontakte dem.
Rollefigurer
Blant spillets bosser finner man Shoot Gunner (kalt Shotmaker i senere utgivelser), en tidligere Spetsnaz-soldat; Machine Gun Kid, en tidligere SAS-operativ armert med et maskingevær; Fire Trooper, en tidligere GSG 9-soldat med en forkjærlighet for flammekastere; Coward Duck (Dirty Duck i senere utgivelser), en bumerangkastende terrorist som stadig tar gisler som skjold; og en legendarisk leiesoldat som grunnla Outer Heaven, hvis identitet er skjult inntil spillets slutt.
Historie
Mot slutten av det 20. århundret, og Vesten oppdager at et masseødeleggelsesvåpen har blitt produsert i Outer Heaven, en befestet stat grunnlagt av en "legendarisk leiesoldat" omtrent 200 km nord for den fiktive byen Galzburg i Sør-Afrika. FOXHOUND-enheten sender toppagenten deres, Gray Fox, for å infiltrere festningen, vurdere situasjonen og nøytralisere eventuelle trusler. FOXHOUND mister kontakten med Gray Fox noen dager senere, og hans siste beskjed var «METAL GEAR...». For å finne ut hva som har skjedd med Gray Fox, sender FOXHOUND-kommandøren Big Boss hans nyeste rekrutt, Solid Snake, til Outer Heaven for å gjennomføre en operasjon med kodenavn Intrude N313.
Under innrykket i Outer Heaven får Snake kontakt med tre medlemmer av den lokale motstandsgruppen, Schneider, Diane og Jennifer. Ved å bruke alle hans evner og alt av utstyr tilgjengelig, greier Snake å redde Gray Fox. Fox forklarer at Metal Gear er kodenavnet for en gående stridsvogn med to bein som kan avfyre atomvåpen uavhengig av hvor den befinner seg. Outer Heaven planlegger å bruke Metal Gear for å tre inn i rollen som verdens nye supermakt.
For å ødelegge Metal Gear og velte Outer Heaven, redder Snake ingeniøren og hjernen bak Metal Gear-prosjektet, Dr. Pettrovich Madnar, og hans datter Ellen. Han forklarer hvordan Metal Gear kan bli ødelagt. Mens han beveger seg videre, merker han at fellene han støter på er litt for presise, og begynner å lure på om noen gir informasjon om hans bevegelser til leiesoldatene i Outer Heaven. Big Boss begynner etter hvert å oppføre seg merkelig, og ber Snake til slutt om å avbryte oppdraget. Dessuten blir Schneider tatt i et bakholdsangrep og er antatt drept etter at Snake mister kontakten med ham.
Etter å ha mistet Metal Gear-prosjektet og store deler av styrken hans, starter Big Boss tilsynelatende en selvdestruksjonsprosess for å ødelegge hele Outer Heaven, og han lover at han ikke vil dø i prosessen alene; Snake skal også dø. Snake slår Big Boss i en siste kamp og forlater Outer Heaven idet festningen slukes av flammer. Etter spillets rulletekst vises en melding fra Big Boss på skjermen som fastslår at han vil møte Solid Snake igjen.
Relentless Software
Relentless Software var en britisk videospillutvikler. Selskapet ble grunnlagt i 2003 og hadde hovedkontor i Brighton. Det ble lagt ned i 2016. Det var kjent for å ha utviklet spill i Buzz!-serien.
Vincent Anstett
Vincent Anstett (født 26. juli 1982) er en fransk fekter som konkurrerer i sabel.
Han representerte Frankrike i Sommer-OL 2016 i Rio de Janeiro, der han ble utslått i kvartfinalen.
Hulan
Hulan (kinesisk: 呼兰区, pinyin: Hūlán Qū) er et bydistrikt i Harbin i den kinesiske provinsen Heilongjiang. Bydistriktet har et areal på 2 185.9 km² og hadde ca. 620 000 innbyggere i 2004.
Henrik Berg
Henrik Berg (født 15. februar 1983 i Stavanger) er en norsk professor i vitenskapsteori. Berg er utdannet psykolog og filosof fra Universitetet i Bergen. I doktorgraden fra Senter for Vitenskapsteori undersøkte han problematiske sider ved "Evidensbasert praksis i psykologi". I avhandlingen knyttes psykoterapi og evidensbasert praksis i psykologi opp mot etisk tenkning og arbeidet bygger på flere publiserte artikler. Bergs forskningsportefølje inneholder også flere publiserte vitenskapelige artikler med psykoterapiforskning.
Muscle Shoals (Alabama)
Muscle Shoals er den største byen i Colbert County i Alabama i USA. Folketallet var 13 146, jamfør folketellingen i 2010.
I populærkulturen er byen kjent for «Muscle Shoals-lyden» på plateinnspillinger fra blant anna Rick Halls Fame Studio. I sangen «Sweet Home Alabama» figurerer Muscle Shoals og omtale av dennes musikkindustri.
Xiangfang
Xiangfang (kinesisk: 香坊区, pinyin: Xiāngfáng Qū) er et bydistrikt i den subprovinsielle by Harbin i den kinesiske provins Heilongjiang. Bydistriktet har et areal på 339,5 km² og teller ca. 724 100 innbyggere (2004).
Oxyligyrus cayennensis
Oxyligyrus cayennensis er en bille som hører til underfamilien hornbiller (Dynastinae) i familien skarabider (Scarabaeidae).
Utseende
En middelsstor, nokså bred, blankt svart hornbille. Dekkvingene har markerte punktrader. Hos hannene er pronotum litt trekantet uthulet i midten, med en liten tann i forkant. For øvrig er pronotum halvmatt og spredt, fint punktert.
Utbredelse
Arten lever i Guyana.
Maurhopper
Utseende
Maurhopper er en mindre edderkopp, mellom 4 og 7 millimeter lang. Den er mørkt brunsvart og rødlig farget. Den ligner på maur og kan lett forveksles med disse, særlig de røde skogsmaurene. Kroppen er todelt i en bakkropp (abdomen) og en forkropp (prosoma eller cephalothorax). Hodet har åtte øyne, to uvanlig store midt foran, og to litt mindre på hver side. De resterende fire øynene er plassert på siden av hodet. Hoppeedderkoppene skiller seg ut ved at de har evnen til i en viss grad å fokusere blikket.
I Norge finnes bare maurhopper i denne slekten, så forveksling med andre nærstående arter burde ikke være et problem. Sør øst i Europa finnes ytterlig en art, Myrmarachne simonis. For sikker artsbestemmelse kreves ofte nærmere undersøkelse av de kjønnsmodne edderkoppens kjønnsorganer, hos hunner epigynet og hos hanner pedipalpenes siste ledd.
Daowai
Daowai (kinesisk: 道外区; pinyin: Dàowài Qū) er et bydistrikt i den subprovinsielle by Harbin i den kinesiske provins Heilongjiang. Bydistriktet har et areal på 618,6 km² og en befolkning på cirka 689 000 innbyggere (2004).
Matyas Szabo
Matyas Szabo (født 19. august 1991) er en tysk fekter som konkurrerer i sabel.
Folding
Folding er en geologisk prosess hvor bergarter blir utsatt for høyt trykk og temperatur slik at de blir plastiske (bøyelige). De blir så bøyd og foldet. Blir kreftene for store blir de revet fra hverandre og en får en forkastning. Størrelsen på foldingen kan variere sterkt.
Matyas Szabo
Han representerte Tyskland under Sommer-OL 2016 i Rio de Janeiro, der han ble utslått i kvartfinalen.
Under Sommer-OL 2020 i Tokyo som ble arrangert i 2021 ble han utslått i åttendedelsfinalen i den individuelle konkurransen.
Folding
Topper i foldingene blir kalt for antiklinaler, mens bunnene blir kalt synklinaler. Når erosjon, f.eks. på grunn av en isbre, høvler flaten flat står de opprinnelige lagene igjen som striper på tvers av retningen på foldingen. Der toppene var vil det eldste laget ligge i midten med stadig yngre lag vekk fra dette. Der bunnen var vil det bli omvendt.
Pingfang
Pingfang (kinesisk: 平房区, pinyin: Píngfáng Qū) er et bydistrikt i den subprovinsielle by Harbin i den kinesiske provins Heilongjiang. Bydistriktet har et areal på 98.0 km² og teller ca. 160 000 innbyggere (2004).
840-årene
-- 840 -- 841 -- 842 -- 843 -- 844 -- 845 -- 846 -- 847 -- 848 -- 849
Tiårsoversikt
Songbei
Songbei (kinesisk: 松北区, pinyin: Sōngběi Qū) er et bydistrikt i den subprovinsielle by Harbin i den kinesiske provins Heilongjiang. Bydistriktet har et areal på 736,3 km² og teller ca. 160 000 innbyggere (2004).
Hestesport under Asialekene 2010
Hestesport under Asialekene 2010. Hestesport var en av flere sporter under de 16. Asialekene som ble arrangert i Guangzhou i Kina. Konkurransene ble avviklet mellom 14. og 24. november 2010. Det var seks øvelser, individuelt og lagkonkurranse i sprangridning, dressur og feltritt. 92 utøvere fra 16 nasjoner deltok.
Inga Bucher
Inga Bucher (født 8. april 1861 i Christiania, død 1. februar 1935 i Oslo) var en norsk skuespillerinne, suffløse og regissør.
Familie
Inga Bucher var datter av skuespillerne Ole Johan Samuel Bucher og Caroline Andrine Ehn. Hun var gift med postfullmektig Henrik Geelmuyden Lund (1860-1925). Ekteskapet ble oppløst.
Liv og virke
I årene 1883-1899 var Inga Bucher skuespiller, suffløse og regissør ved Christiania Theater, hvor faren i mange år var ansatt samtidig som henne. Her første hun en detaljert Theater-Journal, med opplysninger om huset var utsolgt, hvordan publikum hadde mottatt fremførelsene, i tillegg til at hun gjorde seg egne refleksjoner over hva man hadde vært vitne til.
Hennes debut ved Christiania Theater fant sted 24. april 1883. Her gestaltet hun rollen som Aagot i stykket Leonarda. Det ble bemerket at hun gjorde megen lykke hos abonnementspublikummet. Sin såkalte annen-debut fikk hun 27. mai 1883 i rollen som Michaeline i stykket Fyrst Panin av Georges Ohnet.
Fra 1899 var Bucher inspektrise ved Nationaltheatret, og fra 1907 til hun ble pensjonert i 1924 var hun regissør samme sted. De siste årene hadde hun sin bolig i en liten loftsleilighet i teaterbygningen.
Maksym Khvorost
Maksym Khvorost (født 15. juli 1982) er en ukrainsk fekter som konkurrerer i kårde.
830-årene
-- 830 -- 831 -- 832 -- 833 -- 834 -- 835 -- 836 -- 837 -- 838 -- 839
Tiårsoversikt
860-årene
-- 860 -- 861 -- 862 -- 863 -- 864 -- 865 -- 866 -- 867 -- 868 -- 869
U23-EM i friidrett 2021 – Kulestøt menn
Kulestøt for menn under U23-EM i friidrett 2021 ble arrangert på Kadriorg stadion i Tallinn i Estland den 8. juli 2021, med en kvalifiseringsrunde og en finalerunde.
Rekorder
Før konkurransen var rekordene som følger:
Kvalifisering
Kvalifiseringskrav: Direkte kvalifiseringskrav er 19,00 meter (Q), men de 12 beste resultatene (q) kvalifiseres til finalerunden.
Finale
Resultater:
Disney Sing It
Disney Sing It er et karaokevideospill som kom ut i 2008. Det kom ut til PlayStation 2, PlayStation 3, Wii, Xbox 360 og Windows. Det ble utviklet av Zoë Mode.
Sorte var de, med gullskimrende øyne
Sorte var de, med gullskimrende øyne er en kort norsk science fiction-film fra 1971 produsert av NRK Fjernsynet. Den inngikk i TV-serien Science Fiction.
Jung Seung-hwa
Jung Seung-hwa (født 27. mars 1981) er en sørkoreansk fekter som konkurrerer i kårde.
870-årene
-- 870 -- 871 -- 872 -- 873 -- 874 -- 875 -- 876 -- 877 -- 878 -- 879
Jung Seung-hwa
Han representerte Sør-Korea under Sommer-OL 2016 i Rio de Janeiro, der han deltok i lagkonkurransen uten å vinne medalje.
Sorte var de, med gullskimrende øyne
Stykket ble dramatisert av Bing & Bringsværd etter Ray Bradburys novelle Dark They Were, and Golden-Eyed. Novellen ble opprinnelig publisert under tittelen The Naming of Names i magasinet Thrilling Wonder Stories i august 1949. Den ble senere inkludert i novellesamlingene A Medicine for Melancholy og S is for Space.
I filmens produksjonsteam inngikk Karin Sæther, Mabi Hellweg, Bjørn Næss, Anders Kjær, János Csak, Per Arne Bjerke, Kjell Andersen, Egil Monn-Iversen, Tor M. Tørstad, Alex Roald, Eva Sjølie og Pål Bang-Hansen.
Chavigny (Aisne)
Chavigny er en kommune i departementet Aisne i regionen Hauts-de-France, nord i Frankrike. Kommunen ligger i kantonen Soissons-1 som ligger i arrondissementet Soissons. I hadde Chavigny 0 innbyggere.
Befolkningsutvikling
Antall innbyggere i kommunen Chavigny
Referanse: INSEE
820-årene
-- 820 -- 821 -- 822 -- 823 -- 824 -- 825 -- 826 -- 827 -- 828 -- 829
Tiårsoversikt
I Want to Tell You
«I Want to Tell You» er en sang av The Beatles som ble skrevet av George Harrison. Den ble først utgitt 6. august 1966 på deres syvende album Revolver. Tre dager senere ble «I Want to Tell You» inkludert på den amerikanske utgaven av Revolver. Teksten handler om å ha mye man vil fortelle, men at det er vanskelig å få satt ord på det.
Innspilling
Harrison hadde problemer med å finne på en tittel på sine sanger i 1960-årene. Da «Love You To» ble innspilt, het den først «Granny Smith». Derfor fleipet John Lennon og foreslo «Granny Smith Part Friggin' Two» som foreløpig tittel. Men lydtekniker foreslo epletypen «Laxton's Superb» som arbeidstittel etter hvert som innspillingen startet opp 2. juni 1966 i Abbey Road Studios. De spilte først inn fem gjennomganger av grunnkompet med gitar, piano og trommer. Deretter supplerte de med vokal, harmonivokal, maracas, tamburin og mer piano på tagning 3. Dermed var alle spor på firesporsteipen brukt opp, så produsent George Martin foretok en kopiering/overføring av de fire sporene til to spor på en annen firesporsteip. Ergo hadde de igjen to spor til rådighet. Alle fire medlemmene bidro så med håndklapp på et av de sporene. 3. juni la Paul McCartney på bass på siste tilgjenglige spor, og dette med at bassen ble lagt på til sist, ville etter hvert bli veldig vanlig, spesielt året etter da de spilte inn Sgt. Pepper's Lonely Hearts Club Band.
Wonderful Crazy Night
Wonderful Crazy Night er det 30. studioalbumet til Elton John.
880-årene
-- 880 -- 881 -- 882 -- 883 -- 884 -- 885 -- 886 -- 887 -- 888 -- 889
Tiårsoversikt
Wonderful Crazy Night
Sporliste
Side 1:
850-årene
Tiårsoversikt
Wonderful Crazy Night
Sporliste
Side 2:
Jefferson Airplane
Jefferson Airplane var et amerikansk rockeband basert i San Francisco i California, som var en eksponent og pionerer for psykedelisk rock. De ble dannet i 1965 og definerte den såkalte San Francisco-sounden og var den første fra San Franciscos Bay Area som oppnådde internasjonal suksess. De var hovedattraksjoner ved tre av de mest berømte amerikanske rockefestivalene på 1960-tallet: Monterey (1967), Woodstock (1969) og Altamont (1969), og den første Isle of Wight-festivalen (1968) i England. Deres gjennombruddsalbum i 1967, Surrealistic Pillow, er rangert blant de mest innflytelsesrike innspillinger for epoken «Summer of Love». To sanger fra dette albumet, «Somebody to Love» og «White Rabbit» er på listen til magasinet Rolling Stone over de 500 største sangene gjennom alle tider.
Den klassiske besetningen til Jefferson Airplane, fra oktober 1966 til februar 1970, var Marty Balin (vokal), Paul Kantner (gitar, vokal), Grace Slick (vokal), Jorma Kaukonen (førstegitar, vokal), Jack Casady (bass), og Spencer Dryden (trommer). Gruppa brøt opp i 1972 og delte seg i to band: Hot Tuna og Jefferson Starship. Jefferson Airplane ble innlemmet i Rock and Roll Hall of Fame i 1996 og ble gitt Grammys årspris for livslang prestasjon i 2016.
1965–1966: Opprettelse
I 1962 spilte den tjue år gamle Marty Balin inn to singler for plateselskapet Challenge Records, men ingen av dem gjorde seg bemerket. Balin ble deretter medlem av en folkemusikkgruppe som kalte seg The Town Criers fra 1963 til 1964. Etter at The Beatles ledet den britiske bølgen i 1964 ble Balin inspirert av suksessen til The Byrds og Simon & Garfunkel til å blande folkemusikk med rock og dannet en gruppe i 1965 som fulgte denne oppskriften. Sammen med en gruppe investorer kjøpte Balin en tidligere pizzasjappe på Fillmore Street i San Francisco, som han deretter endret til en klubb for musikk, kalt for The Matrix, og begynte å lete etter medlemmer for et nytt band.
Balin møtte folk- og visesangeren Paul Kantner i en annen klubb, Drinking Gourd. Kantner, som var vokst opp i San Francisaco, hadde begynt å opptre i visemiljøene i Bay Area tidlig på 1960-tallet, som med tilsvarende musikere som Jerry Garcia, David Crosby og Janis Joplin. Kantner har sitert folk- og visegrupper som The Kingston Trio og The Weavers som tidlige inspirasjonskilder. Han flyttet kortvarig til Los Angeles i 1964 for å arbeide i folkemusikkduo sammen med David Freiberg, et framtidig medlem av Jefferson Airplane (og som til sist ble medlem av Quicksilver Messenger Service).
Balin og Kantner rekrutterte deretter andre musikere for å danne et husband ved he Matrix. Etter å ha hørt den kvinnelige vokalisten Signe Toly Anderson ved Drinking Gourd, inviterte Balin henne til å bli gruppas andre førstesanger. Anderson sang med bandet for et år og deltok på deres første album før hun sluttet i oktober 1966 etter å ha født sitt første barn.
Kantner rekrutterte deretter en gammel kompis, bluesgitaristen Jorma Kaukonen av finsk avstamning. Han kom opprinnelig fra Washington, D.C. på østkysten, men flyttet til California tidlig på 1960-tallet og møtte Kantner mens han var ved Santa Clara-universitetet i 1962. Kaukonen ble invitert til en jam med det nye bandet og selv om han i begynnelsen var motvillig og tvilende til å bli medlem, ble han overbevist etter å ha spilt gitar som var koblet til forsinkelsesystem med båndopptaker, et lydsystem som ble benyttet av Ken Kesey for hans syrefester, eller «acid-test-parties» som Kesey kalte dem. Det var Kaukonen som kom opp med gruppas navn, basert på navnet til bikkja til en kompis, men en annen forklaring kom i en pressemelding i 2007 hvor Kaukonen er sitert for å ha sagt: «Jeg hadde denne kompisen [Steve Talbot] i Berkeley som pleide å komme opp med morsomme navn på folk. Hans navn for meg var Blind Thomas Jefferson Airplane (basert på blues-pioneren Blind Lemon Jefferson). Da gutta lette etter bandnavn og ingen komme på noe, jeg husker at jeg sa, ’Vil du ha et tåpelig bandnavn? Jeg har et tåpelig bandnavn for dere!’»
Trommeslager Jerry Peloquin og Bob Harvey på akustisk bass fullførte den opprinnelige sammensetningen. Gruppa hadde sin første offentlige framføring på åpningskvelden til The Matrix den 13. august 1965. Bandet ekspanderte fra sine folkemusikkrøtter, trakk inspirasjon fra The Beatles, The Byrds, og The Lovin' Spoonful, og utviklet gradvis en mer pop-orientert elektrisk sound.
EM i friidrett innendørs 2021 – 400 meter menn
400 meter for menn under EM i friidrett innendørs 2021 ble arrangert 5. mars 2021 kl 10:13 (forsøksheat), 5. mars 2021 kl 19:10 (semifinaler) og 6. mars 2021 kl 20:10 (finale) lokal tid.
Jefferson Airplane
1965–1966: Opprettelse
Noen få uker etter at gruppa var dannet sluttet Jerry Peloquin, delvis for at han mislikte de andre bruk av lette narkotiske stoffer. Selv om han ikke var en trommeslager, ble sanger og gitarist Skip Spence (som senere dannet Moby Grape) invitert til å erstatte Peloquin. I oktober 1965, etter at de andre besluttet at Bob Harveys basspill ikke var godt nok, ble han erstattet av gitaristen og basspilleren Jack Casady, en gammel venn av Kaukonen fra Washington, D.C. Casady hadde sin første framføring sammen med gruppa ved en skolekonsert i Berkeley, California, to uker etter at han ankom San Francisco.
EM i friidrett innendørs 2021 – 400 meter menn
Regjerende europamester innendørs fra 2019 var Karsten Warholm fra Norge.
Jefferson Airplane
1965–1966: Opprettelse
Gruppas musikalske framføring forbedret seg raskt og de fikk snart en betydelige tilhengerskare i og rundt San Francisco, støttet av omtaler fra musikkjournalisten Ralph J. Gleason, en jazzkritiker i San Francisco Chronicle som etter å ha sett dem på The Matrix på slutten av 1965, utropte dem til «et av de beste band noensinne». Gleasons støtte økte bandet rykte betydelig, og i løpet av tre måneder fikk deres manager Matthew Katz tilbud om plateinnspillinger, skjønt de hadde ennå ikke spilt utenfor området Bay Area.
EM i friidrett innendørs 2021 – 400 meter menn
Forsøksheat
Kvalifisering: De to første i hvert heat (Q) gikk videre til semifinalene.
Jefferson Airplane
1965–1966: Opprettelse
To betydelige tidlige konserter med Jefferson Airplane ble holdt i slutten av 1965. Den første var den historiske dansen ved Longshoremen's Hall i San Francisco den 16. oktober 1965, den første av mange «happenings» i Bay Area hvor Gleason først gang så dem opptre. Ved denne konserten opptrådte også The Great Society, en lokal folkrock-gruppe, hvor Grace Slick var sangeren, og det var her Kantner møtte Slick for første gang. Noen få uker senere, den 6. november, sto de øverst på konsertplakaten ved en veldedighetskonsert for San Francisco Mime Troupe, et politisk teater som holdt gratis forestillinger i området, og var det første av mange som ble organisert av den lokale arrangøren Bill Graham (som senere ble gruppas manager). I november 1965 signerte Jefferson Airplane en innspillingskontrakt med plateselskapet RCA Victor, som inkluderte et uvanlig forskudd på hele 25 000 dollar. Før dette hadde de spilt inn en demo for Columbia Records, «The Other Side Of This Life» med Bob Harvey på bass, men som umiddelbart ble avvist av plateselskapet. Den 10. desember 1965 spilte Airplane ved den første Bill Gramham-promoterte show ved historiske Fillmore Auditorium, sammen med Great Society og andre grupper. Airplane opptrådte også på tallrike Family Dog-show promotert av Chet Helms ved Avalon Ballroom. Family Dog var en hippikommune som arrangerte mange konserter, dans, og andre happenings.
EM i friidrett innendørs 2021 – 400 meter menn
Semifinaler
Kvalifisering: De to første i hvert heat (Q) gikk videre til semifinalene.
Jefferson Airplane
1965–1966: Opprettelse
Jefferson Airplanes første singel var Balins «It’s No Secret» (en sang han skrev med tanke på Otis Redding). B-siden var «Runnin' Round The World» og som førte til gruppas første sammenstøt med plateselskapet RCA Victor over tekstlinja «The nights I've spent with you have been fantastic trips». Etter at deres debutalbum ble fullført i mars 1966 sluttet Skip Spence i gruppa og ble til sist erstattet av Spencer Dryden som hadde sin første offentlige opptreden med Airplane ved Berkeley Folk Festival den 4. juli 1966. Dreyden hadde tidligere spilt med en gruppe fra Los Angeles kalt The Ashes, og som senere ble The Peanut Butter Conspiracy.
Deres første manager, Matthew Katz, ble sparket i august, noe som ble begynnelsen på en langvarig juridisk kamp som varte fram til 1987. Balins kompis og romkamerat Bill Thompson ble ansatt som roadmanager og midlertidig bandmanager. Det var Thompson, en tidligere ansatt i avisen Chronicle og fan av bandet, som hadde overbevist Ralph Gleason og John Wasserman om å komme for å se og høre bandet ved Longshoreman's Hall. Takket være Gleasons innflytelse kunne Thompson få bandet inn på Berkeley Folk Festival og Monterey Jazz Festival.
Gruppas debutalbum, Jefferson Airplane Takes Off, ble utgitt i september 1966. Det folkemusikkorienterte albumet hadde John D. Loudermilks «Tobacco Road» og Dino Valentes (egentlig Chet Powers) «Let's Get Together», foruten også de egneskrevne balladene «It's No Secret» og «Come Up the Years». Til tross for at gruppa ikke holdt konsert utenfor Bay Area eller opptrådt på TV, fikk albumet betydelig oppmerksomhet i USA og solgt godt nok til at det fikk en gullpris. RCA hadde innledningsvis trykket kun 15 000 kopier, men det solgt mer enn 10 000 i San Francisco, noe som fikk plateselskapet til å øke opplaget. I det nye opplaget slettet selskapet «Runnin' Round This World» ettersom ledelsen mislikte at ordet «trip» fantes i sangteksten. Av lignende grunner erstattet RCA Victor to sanger med andre versjoner: «Let Me In» med tekstlinjen «I gotta get in/you know where» til «you shut your door/now it ain't fair». I den samme sangen ble også tekstlinjen «Don't tell me you want money» til «Don't tell me it ain't funny». Sangen «Run Around» ble også redigert, tekstlinjen «flowers that sway as you lay under me» til «flowers that sway as you stay here by me». Den opprinnelige pressingen av albumet med «Runnin' Round This World» og de usensurerte sangene er siden blitt verdifulle samlerutgaver.
Signe Anderson fødte en datter i mai 1966, og i oktober annonserte hun at hun sluttet i bandet da hun ikke så for seg å ha et spedbarn med på turne. Hennes siste opptreden med bandet skjedde ved Fillmore den 15. oktober 1966.
1966–1967: Kommersielt gjennombrudd
Den påfølgende kvelden hadde Andersons erstatning Grace Slick hennes første framføring med Airplane. Slick var allerede velkjent for gruppa; hun hadde vært tilstede ved Airplanes første offentlige konsert ved The Matrix i 1965 og hennes tidligere gruppe, The Great Society, hadde ofte opptrådt på de samme konsertene.
Grace Slick ble avgjørende for Airplanes kommersielle gjennombrudd. Hun hadde en kraftfull og spenstig kontraalt som komplementerte Balins stemme og passet godt til gruppas elektriske og psykedeliske musikk, og som en tidligere modell økte hennes gode utseende og sceneframtoning gruppas tiltrekning på konsertene. «White Rabbit» var skrevet av Grace Slick mens hun fortsatt var med Great Society. Det første albumet som hun spilte inn sammen med Airplane var Surrealistic Pillow, og hun brakte med seg to sanger fra sin tidligere gruppe: hennes egen «White Rabbit» og «Somebody to Love», skrevet av hennes svoger Darby Slick. Begge sangene ble en del av gjennombruddet til Airplane og ble siden assosiert med Airplane.
The Great Society hadde spilt inn en tidlig versjon av «Somebody to Love» (under tittelen «Someone to Love») som B-side til deres eneste singel, «Free Advice», produsert av Sylvester Stewart (som senere ble kjent som Sly Stone). Det er rapportert at det ble gjort mer enn 50 tagninger for å få en tilfredsstillende utførelse. The Great Society besluttet å bryte opp ved slutten av 1966 og spilte deres siste konsert den 11. september. Kort tid etter ble Slick invitert til å bli en del av Jefferson Airplane av Jack Casady. Hans dyktighet som musiker var en betydelig faktor for hennes beslutning. Hennes kontrakt med Great Society ble kjøpt ut for 750 dollar.
I desember 1966 ble Jefferson Airplane omtalt i en artikkel i Newsweek angående den raskt blomstrende musikken i San Francisco, en av de første i en mengde lignende artikler og rapporter som igjen førte til en stor tilstrømning av ungdommer til byen som ville delta i dette livet, og som bidro til kommersialiseringen av hippikulturen.
I begynnelsen av 1967 overtok Bill Graham fra Bill Thompson som manager. I januar gjorde gruppen sitt første besøk til østkysten. Den 14. januar spilte de sammen med Grateful Dead og Quicksilver Messenger Service ved «Human Be-In», den berømte happening over en hel dag i Golden Gate Park, en av hovedfaktorene som førte til «Summer of Love». I denne perioden fikk bandet også sin første internasjonale anerkjennelse ved den britiske sangeren Donovan som overvar dem i løpet hans tur til vestkysten tidlig i 1966, og omtalte Airplane i sin sang «The Fat Angel», som senere havnet på Donovans album Sunshine Superman. Airplane spilte den samme sangen for deres konsertalbum Bless Its Pointed Little Head (1969).
Gruppas andre album, Surrealistic Pillow, ble innspilt i Los Angeles med produsent Rick Jarrard i løpet av kun tretten dager til en kostnad av 8 000 dollar. Den sjøsatte Airplanes internasjonale berømmelse. Den ble utgitt i februar 1967, havnet på albumlisten til Billboard 200 den 25. mars og forble på listen i over et år, og med høyeste plassering på tredjeplass. Den solgte over en millioner kopier, og fikk en gullplate. Tittelen på albumet ble foreslått av Jerry Garcia, som fungerte som en «skyggeprodusent» på albumet. Han nevnte at plata som en helhet hørtes mer «som surrealistisk som en pute er myk.» Selv RCA Victor ikke ville anerkjenne Garcias betydelige bidrag på frambringelsen av albumet, er han listet på albumet som «åndelig rådgiver».
I tillegg til gruppas to mest kjente sanger, «White Rabbit» og «Somebody to Love», hadde albumet også sangene «My Best Friend» av tidligere trommeslager Skip Spence, Balins to drivende bluesrock «Plastic Fantastic Lover» og «3/5 of a Mile in 10 Seconds», foruten den atmosfæriske balladen «Today» skrevet av Balin og Kantner. En påminnelse av deres tidligere inkarnasjon som folkemusikkgruppe var Kaukonens solo, balladen «Embryonic Journey», hans første komposisjon og med kun en akustisk gitar som komp. Den var en referanse til akustiske gitarmestre som John Fahey, og bidro til å etablere en populær sjanger belyst av den akustiske gitaristen Leo Kottke.
Den første singelen fra album, Spences «My Best Friend», mislyktes å komme seg på hitlistene, men de neste to gjorde gruppa mer kjent. Både «White Rabbit» og «Somebody to Love» ble betydelige amerikanske hits og havnet på henholdsvis åttende og femteplass på Billboards singelliste. Ved slutten av 1967 var Jefferson Airplane både nasjonale og internasjonale stjerner. Grace Slick biograf Barbara Rowes karakteriserte albumet som «en uavhengighetserklæring fra etablissementet...» Hun mente at Airplane framsto som romantikken for den elektroniske tidsalder, og i motsetningen til meget homogeniserte harmoniene til The Beach Boys, forsøkte Airplane aldri å strebe etter syntese for dets avvikende følsomhet. Hver sang beholdt de individuelle musikernes særtrekk, og skapte en uvanlig bredde og en original samspill innenfor hver struktur.
Denne fasen av Airplanes karriere pekte mot deres berømte opptreden ved Monterey-festivalen i juni 1967. Monterey var en utstilling for ledende band fra flere betydelige musikksentre som New York, San Francisco, og Los Angeles, og Storbritannia, og den påfølgende TV- og dokumentarfilm ga oppmerksomhet både nasjonalt og internasjonalt til grupper som tidligere hadde hatt kun regional berømmelse. To sanger fra Airplanes opptreden ble inkludert på D.A. Pennebakers dokumentarfilm fra hendelsen. Airplane dro også fordel fra å opptre på nasjonale TV-show som The Tonight Show Starring Johnny Carson på NBC og The Ed Sullivan Show på CBS. Airplanes berømte opptreden på The Smothers Brothers Comedy Hour hvor de framførte «White Rabbit» og «Somebody to Love» ble tatt opp på videotape i farger og økte utviklingen av videoteknikken. Det ble jevnlig sendt på nytt og er kjent for dets innovative bruk av bluesceen for å etterligne Airplanes psykedeliske lysshow.
1967–1970: Tyngre lyd og mer improvisasjon
Etter Surrealistic Pillow gikk gruppas musikk gjennom en betydelig endring. En viktig faktor til gruppens nye retning var populariteten og suksessen til Jimi Hendrix og den britiske supergruppen Cream som fikk Jefferson Airplane og mange andre grupper til å tilpasse seg en tyngre lyd og legge større vekt på improvisasjon. Bandets tredje album, After Bathing at Baxter's, ble utgitt den 27. november 1967, og til sist toppet listene på syttende plass. Dets berømte omslag, tegnet av kunstneren og karikaturtegneren Ron Cobb, viste en Heath Robinson-lignende flymaskin (konstruert rundt en idealisert versjon av et typisk hus fra distriktet Haight-Ashbury i San Fransciso) som svevde over kaoset til den kommersielle amerikanske kulturen.
Albumet ble innspilt over en periode på mer enn fire måneder, og med få bidrag fra den nominelle produsenten Al Schmitt. Det demonstrerte gruppas voksende engasjement med psykedelisk rock. Hvor de tidligere albumene hadde bestått av sanger i standard lengde, ble dette albumet dominert av lange suiter i flere deler, og «A Small Package of Value Will Come To You Shortly» var et verk i stil av konkret musikk og en montasje med lydeffekter inspirert av Frank Zappas samtidsverker.
Albumet markerte også tendensen til at Kantner og Slick sto fram som bandets fremste komponister og låtskrivere, og den samtidige nedgangen til innflytelsen til Marty Balin, en av grunnleggerne av bandet. De andre medlemmene av Airplane gikk med i retningen av musikkstil som var hardere i kantene og åpent kritiserte Balin for hans balladeorienterte sanger. Balin ble også rapportert for å bli økende desillusjonert med «stjernetrippene» og de oppblåste egoene til de andre medlemmene grunnet bandets kommersielle suksess.
After Bathing at Baxter's markerte også slutten på Airplanes kortvarige suksess på singellistene. I kontrast til «White Rabbit» og «Somebody To Love», nådde «The Ballad of You and Me and Pooneil» kun opp til plass 43 på singellisten, og «Watch Her Ride» stoppet på plass 61. Ingen av bandets påfølgende singler nådde Billboard Top 40 og flere kom ikke på listene i det hele tatt. Radiostasjonen AM Top 40 ble oppmerksom på en gruppe som hadde fått en hit med en sang som inneholdt dårlig maskerte referanser til narkotika og deres singler ble ofte vurdert som altfor kontroversielle, og Jefferson Airplane fikk aldri igjen den omfattende radiospillingen som fungerte som springbrett til singellistene.
I februar 1968 ble manager Bill Graham sparket etter at Grace Slick ga følgende ultimatum, «enten går han eller jeg». Bill Thompson overtok som fast manager og satte seg i fore med å konsolidere bandets finansielle sikkerhet, etablerte firmaet Icebag Corp. for å håndtere bandets opphavsrettigheter og kjøpte et herskapshus på tjue rom i 2400 Fulton Street rett ved Golden Gate Park i nærheten av Haight-Ashbury, og som ble Airplanes kontor og felles bolig. Bill Laudner ble ansatt som roadmanager.
På midten av 1968 ble bandet fotografert for en artikkel i magasinet Life om den nye rocken, og de ble avbildet på omslaget for utgaven den 28. juni 1968. De hadde sin første store turne til Europa i tidsrommet august-september 1968, og spilte sammen med The Doors i Nederland, England, Tyskland og Sverige. I en beryktet hendelse ved en konsert i Amsterdam dukket Jim Morrison opp på scenen mens Airplane spilte. Han var tungt ruset av diverse medikamenter som fansen hadde gitt ham og begynte å danse rundt «som en vindmølle», i henhold til Grace Slick, Mens Airplane spilte raskere og raskere, svirret Morrison rundt villere og villere inntil han kollapset på scene foran føttene til Marty Balin. Han kunne ikke spille sammen med The Doors og ble lagt inn på sykehus mens tangentspilleren Ray Manzarek ble tvunget til synge alle vokalene. Det ble hevdet at i løpet av den samme turnet hadde Slick og Morrison et kortvarig seksuelt forhold, beskrevet i hennes selvbiografi fra 1999, Somebody to Love?
Jefferson Airplanes fjerde album, Crown of Creation, ble utgitt i september 1968. Den ble en kommersielle suksess og havnet på sjette plass på albumlistene. Grace Slicks sang «Lather» som åpnet albumet ble hevdet å handle om en affære hun hadde med trommeslager Spencer Dryden, men ertet ham også for at han var den første i bandet som fylte 30 år. «Triad» var skrevet av David Crosby som hadde blitt avvist av The Byrds grunnet dens kontroversielle tekst som handlet om en trekant (a ménage à trois). Slicks smertefulle, seksuelle og sosiale kommentar i «Greasy Heart» ble utgitt som en singel i mars 1968. Noen få sanger som ble innspilt ble utelatt fra den endelige albumutgivelsen, men ble senere inkludert som bonusspor på CD-utgivelsen. Slick hadde ønsket at Frank Zappa produserte albumet, men han var for opptatt med egne ting. Likevel var det diskusjoner som ente opp med et samarbeid om en komposisjon, «Would You Like A Snack?» som siden havnet som bonusspor.
Airplanes opptreden på The Smothers Brothers Comedy Hour om høsten det samme året førte til en mindre kontrovers da Grace Slick opptrådte med ansiktet svertet svart og løftet armen i en knyttneven lik den revolusjonære hilsen til Black Panther etter å ha sunget «Crown of Creation». Hun hevdet senere at hun bare ville bruke sminken hun så i omkledningsrommet.
I november 1968 spilte bandet «House at Pooneil Corners» på et hustak i New York City. Det ble filmet for D.A. Pennebakers film 1 PM. Konserten ble stoppet av politiet akkurat det skjedde med The Beatles berømte hustakkonsert i London to måneder senere som vist i dokumentarfilmen Let It Be''.
I februar 1969 utga Airplane konsertalbumet Bless Its Pointed Little Head som hadde opptak fra framføringer ved Fillmore West i tiden 24.–26. oktober og ved Fillmore East 28.–30. november. Det ble gruppas gjerde album på Top 20 hvor det nådde syttende plass.
I april 1969 begynte innspillingen for deres neste album, Volunteers, som benyttet utstyr for flersporsinnspilling med 16 spor i Wally Heider Studio i San Francisco. Dette viste seg å være det siste albumet med Airplanes klassiske besetning. Utgivelsen av albumet ble forsinket da bandet havnet i konflikt med plateselskapet over innholdet i sanger som «We Can Be Together» og den planlagte tittelen på albumet, «Volunteers of Amerika». Tittelen var en svak endring fra navnet på en trosbasert veldedighetsorganisasjon ved navn Volunteers of America (VOA). Dette navnet hadde på denne tiden blitt et ironisk uttrykk for misnøye med USA, men etter at organisasjonen protesterte ble tittelen forkortet til kun Volunteers.
Umiddelbart etter deres framføring ved Woodstock hadde de en opptreden på The Dick Cavett Show hvor de spilte noen sanger. Andre gjester ved samme anledning var David Crosby, Stephen Stills, og Joni Mitchell. Det nye albumet ble endelig utgitt i USA i november 1969 med tittelen forkortet til Volunteers. Albumet gikk inn på Top 20 og nådde trettende plass og mottok RIAAs gullsertifisering tidlig i 1970. Albumet var deres mest politiske utgivelse og viste bandets vokale opposisjon til Vietnamkrigen og dokumenterte deres reaksjon på den endrete politiske atmosfæren i USA. De mest kjente sangene fra albumet var «Volunteers», «We Can Be Together», «Good Shepherd», og den post-apokalyptiske «Wooden Ships», en sang som Paul Kantner skrev sammen med David Crosby og Stephen Stills. Crosby, Stills & Nash spilte også i denne sangen for deres debutalbum.
Plateselskapet kom med heftige innvendinger mot frasen «up against the wall, motherfucker» i sangteksten til Kantners «We Can Be Together», hvilket var en velkjent frase som politiet brukte mot de som ble stoppet på gaten og undersøkt. En anarkistgruppe i New York i samme tidsrom kalte seg for Up Against the Wall Motherfuckers i samme ironiske kontekst. Airplane klarte likevel å forhindre at plateselskapet sensurerte albumet ved å peke på at RCA allerede hadde tillatt det fornærmelige ordet å bli inkludert på albumutgivelsen av rockmusikalen Hair. I tillegg hadde sangen også tekstlinjen «in order to survive, we steal, cheat, lie, forge, fuck, hide, and deal», som også ble beholdt på albumet (og som de sang på fjernsynet under deres opptreden hos Dick Cavett). Dog ble singelversjonen av «We Can Be Together» endret, «motherfucker» ble endret til uttrykket «Ma», og «fuck» ble endret til «fred». Disse redigeringene ble reflektert i den trykte teksten som var en del av albumet.