cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Thueris
Historie og utvikling
Med oppgang i personlig fromhet i tiden under Det nye rike (ca. 1550–1069 f.Kr.), fikk husguder som Thueris større betydning. Hennes bilde er funnet på en rekke husholdningsobjekter som viser hennes sentrale rolle i hjemmet. Faktisk ble slik objekter også funnet i Amarna under styret til Akhenaton (ca. 1352–1336 f.Kr.), en farao fra attende dynasti som reorganiserte egyptisk polyteisme (troen på flere guder) til en henoteistisk religion (det vil si hvor en særskilt gud framheves framfor andre), som fokuserte på dyrkelsen av soldisken, kalt for Aton. Dyrkelsen av mange tradisjonelle guder ble forbudt i denne perioden, og Thueris’ overlevelse i de kunstneriske gjenstandene som ble funnet i Atons hovedstad viser klart hennes store betydning i folks dagligliv. I denne perioden ble hennes rolle som en gravguddom styrket da hennes makt ble betraktet ikke bare som livgivende, men også gjenskapende. Ulike myter viser hennes rolle i lette etterlivet for den avdøde som pleiende og rensende «herskerinnen av rent vann». Thueris og andre flodhestgudinner som representerte fruktbarhet bør ikke bli forvekslet med Ammit, en annen sammensatt flodhestgudinne som ble framtredende i Det nye rike. Ammit var ansvarlig for å svelge de uverdige og de urettferdige før de ankom etterlivet. I motsetningen til Ammit var de andre flodhestgudinnene ansvarlig for støtte og pleie, ikke ødeleggelse.
I ptolemeisk og romersk tid (ca. 332 f.Kr. – 390 e.Kr.), opprettholdt Thueris sin sentrale rolle i dagliglivet i Egypt. I enten den andre halvparten av senepoken i Egypt (ca. 664–332 f.Kr.) eller i tidlig ptolemeisk tid, ble et tempel dedikert Ipet bygget ved Karnak. Dette gåtefulle tempelet er antatt å være vitne til den daglige fødselen av solguden fra flodhestgudinnene som oppholdt seg der. Solguden Amon-Ra ble oppfattet som å ha flere guddommelig mødre, og ved denne senere perioden i egyptisk historie, ble Thueris og andre flodhestgudinner inkludert i denne mengden av solmødre. Thueris’ bilde opptrådte også på utsiden av templer dedikert andre guddommer grunnet hennes rolle som vokter mot onde krefter. Utenfor tempelkonteksten var hennes posisjon som en husguddom sterk, og amuletter med hennes framtoning fikk økt popularitet hos vanlige folk i disse årene.
Utenfor Egypt
Thueris utviklet en betydelig kult også utenfor Egypt. I det egyptiske Mellomriket (ca. 2055–1650 f.Kr.), førte den økonomiske og minimale politiske kontakten med de asiatiske kulturene i Levanten til en utveksling av ideologer. Thueris ble tilpasset og opptatt i utenlandske religioner i Midtøsten, og hadde den samme moderlige rolle i disse gudeverdener.
Kreta
Grunnet kommunikasjonen mellom kystbyene i Midtøsten og andre lokaliseringer i Middelhavet, ble Thueris også en integrert del av minoisk religion på Kreta, hvor den er fått det moderne navnet som den minoiske Genius. Det var et fantastisk mytologisk vesen, framstilt tidvis med hodet til en løve, flodhest eller andre dyr.
Som i Egypt ble hennes bilde benyttet på beskyttende amuletter. Imidlertid ble dette endret en del fra det egyptiske slik at det var på kunstnerisk linje med andre minoiske bilder. Fra Kreta spredte dette bildet seg til det greske fastlandet hvor gudinnen opptrådte i kunsten i Mykene.
Radio Follo
Radio Follo (tidligere Ås radioen) er en lokalradio i Follo med en voksen radioprofil. Kanalen sender på frekvensen FM 99,00.
Thueris
Nubia
Gudinnen ble også opptatt i religionen til nubierne. Nubia lå direkte sør for Egypt i hva som i dag er Sudan. Som hennes minoiske motpart ble den nubiske Thueris en del av den nubiske gudeverden i slutten av Mellomriket i Egypt. Det er bevis for at hun ble benyttet i kongelige ritualer i Kerma, Nubias hovedstad.
Radio Follo
Historie
Radiokanalen bla startet av ansvarlig redaktør og eier Jan Vidar Magnussen, og hadde sin første sending 3. mai 1991 under navnet Ås radioen. Magnussen var tidligere ansvarlig redaktør for Radio FF i Vestby kommune, før han i 1990 dannet Ås Nærradioforening som står bak Radio Follo. Kanalen hadde i starten kun konsesjon for å sende i Ås kommune, men i 1993 ble konsesjonen utvidet til også å gjelde kommunene Vestby og Frogn. Kanalen skiftet da navn til Radio Follo.
Thueris
I mytologien
Selv om Ipet er omtalt i pyramidenetekstene i Det gamle rike og Thueris er jevnlig funnet i rituelle objekter fra Mellomriket, fikk ikke flodhestgudinner en betydelig rolle i egyptisk mytologi før i Det nye rike (ca. 1550–1069 f.Kr.). Thueris opptrer i en del versjoner av en populær og utbredt mye hos Ras øye ble rasende på hennes far og trakk seg tilbake til Nubia i form av en løvinne. Da Ras øye til sist dro tilbake til Egypt, tok hun formen av en flodhest (antagelig Thueris) og til sist opprettet Nilens livgivende oversvømmelser. Denne myten viser Thueris’ hovedfunksjon som en fruktbarhetsgudinne og en guddom for foryngelse. Det er mulig at hennes rolle i Nilens foryngelse er en av årsakene til at hun ble gitt epitetet «herskerinnen av rent vann». I midlertid kan hennes rolle i fornyelsen av de døde ikke bli oversett i henhold til denne epitetet – akkurat som hun ga liv til de levende ved fysisk fødsel og oversvømmelse, renset hun de døde slik at de kunne reise trygt inn i etterlivet.
Radio Follo
Historie
Radio Follo har vært banebrytende på mange områder. Radiokanalen var en av de første lokalradioer i Norge som kunne tilby sine lyttere direkte overføringer fra gudstjenester fra forskjellige kirker i flere kommuner. De var også tidlig ute med direkte overførte kommunestyremøter. I 1991 bygde kanalen eget stor studio hvor folk kunne komme å danse til kjente orkestre samtidig som det ble sendt direkte på radioen. Senere har kanalen etablert flere studioer i konsesjonsområdet hvor det ble sendt direkte overføringer, blant annet fra Studentradioen ved Norges landbrukshøgskole, sommersendinger fra Skipperstuen og Telegrafen i Drøbak, direkte sendinger fra Klubben og Kroa i Son og fra medialinja ved Follo Folkehøyskole.
Thueris
I mytologien
Dette kosmiske bildet fortsetter å bli sett i senere perioder, skjønt det er en tendens til vise slik guddommelige, stjernelignende figurer mer abstrakt. Et eksempel kan bli funnet i sen ptolemeisk eller tidlig romersk tid ved Faiyum-boken, en lokal monografi dedikert til regionen Faiyum i nordlige Egypt og stedets skytsguder, da Sobek-Ra. Thueris er avbildet i hennes faste form med en krokodille bak og en liten oppreist krokodille i hennes høyre hånd. Hun er vist i en seksjon av papyrusen som er ment å avbilde Faiyums sentrale saltsjø Moerissjøen (Birkat al-Qarun) som et sted hvor solguden synker ned for sin nattlige reise, tradisjonelt antatt være underverdens rike Amduat. Thueris opptrer her som et velkjent stjernebilde for å vise den himmelske eiendommer av ikke denne verden til Moerissjøen. Hun tjener også som den beskyttende, guddommelige mor til Sobek-Ra under hans vanskelige reise. I dette utfyller hun rollen til Neith, den primære guddommelige mor til Sobek. Denne Thueris-figuren har betegnelsen «Neith den store som beskytter sin sønn», demonstrerer smibarheten og hvor elastisk flodhestgudinneformen er. I denne rollen som en beskyttende mor er det ikke uvanlig at andre gudinner kunne opptre i formen til Thueris.
Thueris opptrådte også i andre myter i de senere perioder. I den kjente Metternichstelen forteller Isis til Horus at han ble oppfostret av «ei purke og en dverg», noe som ganske sikkert refererer til Thueris og til den apotropaiske demonguden Bes. Selv om datoen for denne stelen er relativ sent, er den sentrale rollen til Thueris å oppfostre barn fortsatt understreket, noe som viser kontinuiteten i hennes figur. Hun er også omtalt i Plutarks notater om den sentrale myten til Isis og Osiris. Hun var alliert med de godes krefter og hjalp Horus i å beseire Set.
Radio Follo
Historie
Fra 2005 ble det mulig å høre Radio Follo på internett.
Thueris
I kunsten
Thueris bærer de fysiske aspektene til både en fruktbarhetsgudinne og til en fryktelig, beskyttede guddom. Hun har formen til kvinnelig flodhest, et meget farlig og dødelig dyr. Hun er ofte sett med trekkene til andre rovdyr, som halen til en nilkrokodille og lemmene til en løvinne. Disse trekkene har direkte paralleller til andre fryktelige guddommer i oldtidens Egypt, mest kjent er krokodilleguden Sobek og løvinnegudinnen Sekhmet. Disse voldelige guddommene i form av fryktinngytende dyr har en del aspekter fra de dyrene de representerer – både til menneskenes fordel og til deres skade. Thueris rovdyrform tillater henne å jage det onde fra de uskyldige. Likeledes er Thueris oppfostrende og ammende aspekter også framhevet i hennes ikonografi da hun jevnlig er vist med en stor, gravid mave, og med hengbryster. Disse brystene er delt med Hapi, en gud for Nilens oversvømmelse, og viser til fornyende og gjenskapende krefter. Thueris’ form tilknyttet Nilen gjør det mulig for henne å delta i den årlige fornyelsen av Nildalen: oversvømmelsen som er personifisert ved Hapi. Det er delvis grunnet hennes rolle i denne hendelsen som betyr at hun deler dette ikongrafiske trekket med Hapi. Hun er jevnlig sett mens hun holdet «sa», et hieroglyfisk tegn (Gardiner V17), som bokstavelig betyr «beskyttelse».
Thueris’ bilde tjente en funksjonell hensikt på en rekke objekter. Den mest kjente av disse objektene er amuletter som beskyttet mødre og barn fra skade og ondskap. Slike amuletter, de eldste synes å være fra før 3000 f.Kr., var populære gjennom det meste av oldtidens Egypts historie. Hun opptrådte også konsekvent på møbler i hjemmene i den samme historien, inkludert stoler, krakker og sengebrett. Objekter som beskyttet mot det onde, apotropaios, ble populære i Mellomriket (ca. 2055–1650 f.Kr.) og er antatt å ha vært benyttet i ritualer knyttet til graviditet og fødsel. Som nevnt før var særskilte pinner og kniver av elfenbein har vist en lang prosess av guddommer som ble omfattende brukt i denne perioden. Disse objektene har blitt vist på gravmalerier i hendene på ammer og viser indikasjoner på at disse benyttet disse pinnene til tegne beskyttende mønstre i sanden. Thueris er vist med slike beskyttende pinner da hennes krefter var særskilt påkalt for å beskytte barn og deres mødre. Andre guddommer er bortimot utelukkende guddommer som fulgte den voksne solguden på hans nattlige reise gjennom det farlige Amduat (underverden). At Thueris er inkludert i dette selskapet antyder en beskyttende solrolle. Det er støttet av den senere ptolemeiske (ca. 332–30 f.Kr.) konseptet til gudinnen som hevder at hun oppfostret – og i en del tradisjoner også fødte – den unge solguden, jfr. Metternichstelen.
Rituelle objekter som hadde Thueris’ bilde ble populære i egyptiske holdninger for resten av Egypts historie. Krukker og kar som hadde hennes form ble populære i Det nye rike (ca. 1550–1069 f.Kr.). Disse karene ble formodelig renset med væske som ble hellet fra dem da hun ble betraktet å være «hun av det rene vann». Ofte hadde disse krukkene og karene åpninger i brystvortene, igjen noe som framhevet hennes moderlige aspekter.
Eksterne lenker
Llista de personatges de la mitologia egípcia
Sesam
Sesam (Sesamum indicum) er en ettårig steppegressplante med opprette, forgrenede og tetthårede stengler.
Kultivering
Planten blir dyrket mange steder i verden, hvor man bruker både blad og frø. Av frøene presses en gyllengul, søtlig og luktfri olje. Den harskner sjelden og er en god erstatning for olivenolje.
Fylkesvei 6452
Fylkesvei 6452 (Fv6452) går mellom Grønningen og Reksa i Hitra.
Sesam
Kulturell betydning
Denne bruken av trylleordet sesam har overlevd til vår moderne tid og er like populært å bruke som for eksempel «eureka!». Uttrykket sesam ble som kjent brukt som en døråpner i eventyret, dermed blir uttrykket ofte forbundet med muligheten for tilgang til en skatt eller en viktig løsning.
Fylkesvei 6452
Før Trøndelag fylke ble opprettet 1. januar 2018 hadde veien betegnelsen Fylkesvei 366 (Sør-Trøndelag).
Sesam
Kulturell betydning
Dette gjenspeiler seg i våre dagers bruk av uttrykket som et navn på programvare eller løsninger som gir tilgang til viktige data, enten i form av databaser eller relevante informasjonsmengder. Sesam henspiller på verdien som ligger skjult bak en dør, der bare de som kjenner trylleformelen har adgang til rikdommene.
En beslektet trylleformel er «sim sala bim», som kan ha opphav i det arabiske ordet simsim som betyr sesam.
Løkke gård
Løkke gård er en tidligere gård i Sandvika i Bærum som hørte under Kjørbo gård og Nesøygodset. Navnet som har vært hevdet å skulle bety et innhegnet jordstykke (slik som løkkeeiendommene i hovedstaden), betyr mer sannsynlig slyng (løkke, se også "lykkja") og henviser til meanderen i Sandvikselva. Gården ligger avgrenset av Sandvikselva, Løkkeåsen og den gamle riksveien til Drammen. Ved elva lå en kalkovn, og Løkke bro førte over til (det som på folkemunne kaltes Limtomta der Sandvika videregående skole ligger, og videre til resten av) Kjørbotangen – riktig navn på det store grøntområdet som omkranses av elvens meander.
Korea Aerospace Research Institute
Korea Aerospace Research Institute (KARI) eller den sørkoreanske romorganisasjonen er ansvarlig for forskning innenfor luft- og romfart i Sør-Korea. Hovedkontoret ligger i Daejeon i Daedeok Science Town. Blant de pågående prosjektene er bæreraketten KSLV. Tidligere prosjekter inkluderer satellitten Arirang-1 skutt opp i 1999. KARI ble etablert i 1981 og fokuserte i hovedsak på romforskning før Sør-Korea meldte seg inn i IAE i 1992.
Bakgrunn
Den første erfaringen Sør-Korea finn med romforskning var via USA og bæreraketter som skulle kunne frakte våpen som en del av forsvaret mot Nord-Korea.
I 1990 begynte KARI å utvikle egne bæreraketter. De to første het KSR-I og KSR-II som var henholdsvis ett og to rakettrinn tidlig på 1990-tallet.
I desember 1997 begynte utviklingen av bæreraketter basert på flytende oksygen og kerosen. KSR-III ble testet første gang i 2002.
Oppskytningskapasitet
Sør-Korea bestemte seg for å skynde på utviklingen gjennom et romsamarbeid med Russland i 2004.
I en avtale signert 24. oktober 2005 ble det avtalt at en sørkoreansk astronaut skulle være med på en ferd med et Sojuz-fartøy. Som en del av Sør-Koreas astronautprogram skal Russland trene sørkoreanske astronauter.
Luftfart
KARI utvikler også et ubemannet fly som skal kunne fly i ekstreme høyder, samt et neste generasjons fleksibelt helikopter. KARI designer også satellitter, for eksempel KOMPSAT1 og KOMPSAT2.
Japan under Sommer-OL 1988
Japan under Sommer-OL 1988. 255 sportsutøvere, 186 menn og sekstini kvinner fra Japan deltok i tjuetre sporter under Sommer-OL 1988 i Seoul. Japan kom på fjortendeplass med fire gull-, tre sølv- og sju bronsemedaljer.
Säffle kommune
Säffle kommune er en kommune i Värmlands län i landskapet Värmland i Sverige. Kommunens administrasjonssenter ligger i Säffle.
Tettsteder
Säffle kommune har tre tettsteder. I tabellen oppgis antall innbyggere per 31. desember 2010.
Eksterne lenker
ᓴᕝᓕ
Wollert Keilhau
Wollert Otto Halvard Keilhau (født 8. februar 1894 i Kristiania, død 10. oktober 1958) var en norsk filolog og forfatter, kjent fra flere utgivelser og oversettelser.
Han tok artium i latin (1912), dernest filologi før han ble bibliotekar i Stortinget (1916–), utnevnt til stortingsbibliotekar (1924). Keilhau var styreleder i det første gymnasiastmållaget i Oslo (1911), aktiv i studentmållaget og bidro til Syn og Segn blant annet med omfattende register. Han var far til forfatteren Carl Keilhau (1919–57), sønn av Karl Keilhau og Modesta Konow, samt gift med Anna Østvold (1889–1990).
Enrique Almaraz Santos
Enrique Almaraz Santos (født 22. september 1847 i La Vellés ved Salamanca i Spania, død 22. januar 1922 i Madrid) var en av Den katolske kirkes kardinaler, erkebiskop av Sevilla 1907–1920 og erkebiskop av Toledo 1920–1922.
Han ble kreert til kardinal av pave Pius X i 1911, og deltok ved konklavet 1914 som valgte pave Benedikt XV.
Episkopalgenealogi
Hans episkopalgenealogi er:
José María Justo Cos y Macho
José María Justo Cos y Macho (født 6. august 1838 på Terán i Cabuérniga i Spania, død 17. desember 1919 i Valladolid) var en av Den katolske kirkes kardinaler, erkebiskop av Santiago de Cuba 1889–1892, biskop av Madrid 1892–1901, og erkebiskop av Valladolid 1901–1919.
Han ble kreert til kardinal av pave Pius X i 1911, med Santa Maria del Popolo som tittelkirke.
Episkopalgenealogi
Hans episkopalgenealogi er:
Fylkesvei 6454
Fylkesvei 6454 (Fv6454) går mellom Bekkneset og Åsvang på Dolmøya i Hitra kommune.
Da Dolmsundbrua ble åpnet ble Fv371 forlenget fra Kjerringvåg til Åsvang, veiens lengde økte fra 3,9 til 6,7 km.
Før Trøndelag fylke ble opprettet 1. januar 2018 hadde veien betegnelsen Fylkesvei 371 (Sør-Trøndelag).
Halvar Björk
Erik Halvar Bertil Björk (født 22. september 1928 i Borgvattnet, død 12. november 2000 i Huddinge) var en svensk skuespiller. Han var kjent for sine filmroller, blant annet presten Victor i Ingmar Bergmans film Høstsonaten, hvor han spilte sammen med Liv Ullmann og Ingrid Bergman. I Norge er han kanskje best kjent i rollen som Sanders i science fiction-serien Ta den ring (1982).
Tefnut
Tefnut er i henhold til oldtidens egyptiske religion og mytologi en gudinne for vann og fuktighet, således en personifisering av himmelens fukt. Hun var datter av Atum, søster og hustru av Shu, guden for luften som var hennes mytologiske motpart. Hun var mor til Geb (Jorden) og Nut (Himmelen). Hun ble framstilt som en kvinne med løvehode og som Ras øyne var hun forbundet med andre gudinner med løveaspektet. Som løvinne kunne Tefnut vise en annen og fryktelig side av seg selv, og i en myte rømte hun til Nubia i et raserianfall og ble brakt tilbake av Tot.
Etymologi
Navnet kan bokstavelig oversettes som «Det vannet». Det har blitt knyttet til verbet tfn, «å spytte, bli fuktig» og nu, «himmel, vannene», og kan forstås som at det henviser til regn. Versjoner av opphavsmyten forteller at Ra eller Atum (senere Ra-Atum) spyttet henne ut og hennes navn ble skrevet i hieroglyfer som spyttende munn i senere tekster.
Som de fleste egyptiske guddommer, inkludert hennes bror Shu, hadde ikke Tefnet et bestemt skrifttegn eller symbol. Hennes navn i hieroglyfer besto av de fire enkeltstående fonografiske symboler t-f-n-t. Selv om n er fonografisk en representasjon av bølger på overflaten av vann, har det aldri blitt brukt som ideogram (skrifttegn) eller determinativ (bestemmelsesord) for ordet vann (mw), eller for noe assosiert med vann.
Mytologisk opprinnelse
Tefnut er en datter av solguden Atum (eller Ra-Atum i assimileringen av Ra). Med sin bror Shu er hun mor til Nut og Geb, henholdsvis himmelen og jorden. Hennes barnebarn er Osiris, Isis, Set, Nefthys, og i en del versjoner også Horus den eldre (Heru Wer), og oldemor til Horus den yngre (Heru-sa-Aset). Sammen med sin far og bror, og barn, var Tefnet en del av Enneaden (en samling av ni guddommer) som ble dyrket med sentrum i byen Heliopolis.
Det er en rekke varianter av opphavsmyten til Tefnut og hennes tvillingbror Shu. I alle versjoner er Tefnut et produkt av partenogenese (populært kalt «jomfrufødsel») og alle involverer en form for kroppslig væske. I opphavsmyten i Heliopolis er solguden Atum som masturberer for å framstille Tefnet og Shu.
I en myte fra Memfis blir det sagt at solguden Atum snøt nesen en gang og Tefnuts bror Shu ble født, og da han rensket halsen ble Tefnut født. Sammen med sin bror Shu ble hun mor til Geb og Nut. I en del myter svelger Atum sin sæd, og spyttet det ut som tvillingene. I uansett tilfelle er det et ordspill på lyden tef som utgjør den første stavelsen av navnet Tefnut, men som også utgjør ordet med meningen «å spytte».
I gravtekstene er det en referanse til Shu som ble blåst ut av nesen til Atum, og Tefnut som ble spyttet som spytt. Bremner-Rind-papyrusen og Memfisteologien beskrev at Atum masturberte, svelget sin sæd og spyttet ut sin sæd som formet tvillingene. Kombinasjonen av biologisk og intellektuell forklaring på skapelsen er framhevet i Memfisteologien som uttalte at Enneaden «kom i eksistens ved hans sæd og hans fingre, men Enneaden er tennene og leppene i denne munnen som sa navnene på alle ting og fra hva Shu og Tefnut kom fra.»
I en gravtekst er følgende erklæring en kommentar til skapelsen:
I kunsten
Tefnut er i kunsten framstilt som et menneske med løvehode i Enneaden i Heliopolis. Hun kan også bli framstilt som en løvinne, eller som løve med hodet til en slange, men også som kun et menneske. Som menneske eller delvis menneske har hun ofte en parykk som er prydet med uraeusslange, eller en uraeus og en solskive. Hennes ansikt er tidvis vist som det ene hodet sammen med hodet til hennes bror Shu (se bilde til høyre av menat som eksempel).
I løpet av 18. og 19. dynasti, særskilt under Amarnaperioden ble Tefnut framstilt i menneskelig form med en flat hodekledning som var toppet av spirende planter. Farao Akhnatons mor Teje ble avbildet kledd i en tilsvarende hodekledning, og ble identifisert med Hathor-Tefnut. Den ikoniske blå kronen til Nefertiti ble forstått av den britiske arkeologen Joyce Tyldesley til å være avledet fra Tejes hodekledning, og kan således indikere at hun også ble identifisert med Tefnut.
Kultsentre
Tefnuts fremste kultsentre lå i Heliopolis og Leontopolis (dagens Tel el-Muqdam). Ved Heliopolis var Tefnut et av de ni medlemmene av byens store Enneaden, og er referert til i sammenheng med renselen til wabet (prestene) som en del av tempelritualene. Her hadde hun en helligdom kalt for Nedre Menset.
Ved Karnak utgjorde Tefnut en del av den store Enneaden og ble påkalt i bønner for faraos helse og velvære. Hun ble dyrket sammen med Shu som et par løver i Leontopolis i Nildeltaet.
Eksterne lenker
Llista de personatges de la mitologia egípcia
Beppe Wolgers
Beppe Wolgers (født John Bertil Wolgers 10. november 1928 i Stockholm, død 6. august 1986 i Östersund) var en svensk forfatter, skuespiller og filmregissør. Han skrev barnebøker og sangtekster, blant annet «Sakta vi går genom stan» («Walkin' My Baby Back Home»). Wolgers ledet også barneprogrammet Beppes godnattstund på svensk TV. Han skrev både manus og var en av hovedrolleinnehaverne i animasjonsfilmen Dunderklumpen!, og han spilte rollen som Kaptein Efraim Langstrømpe i Olle Hellboms TV-serie og tre filmer om Pippi Langstrømpe fra 1969 til 1973 basert på Astrid Lindgrens bøker.
Vest-Pakistan
Vest-Pakistan bestod av tre provinser styrt av guvernører (Den nordvestlige grenseprovinsen, Punjab og Sind), en provins styrt av såkalt sjefskommissær (Balutsjistan), flere fyrstestater (blant annet Bahawalpur, Chitral, Dir, Hunza, Khairpur og Swat), det føderale hovedstadsterritoriet (rundt Karachi) og stammeområdene.
Historie
Provinsen Vest-Pakistan ble opprettet 14. oktober 1955, ved sammenslåing av provinsene, fyrstestatene og stammeområdene i den vestlige delen. Provinsen bestod av tolv avdelinger og provinshovedstaden ble etablert i Lahore. Provinsen Øst-Bengal ble omdøpt til Øst-Pakistan med Dhaka som provinshovedstad. Den føderale regjeringen flyttet i 1959 fra Karachi til Rawalpindi (midlertidig hovedstad inntil Islamabad var ferdig), mens det føderale parlamentet flyttet til Dhaka.
Vest-Pakistan dannet en tilsynelatende homogen blokk, men med markante språklige og etniske skiller, og én-enhetspolitikken ble betraktet som en rasjonell administrativ reform som ville redusere utgifter og fjerne provinsielle fordommer. Men med militærkuppet i 1958 dukket det opp problemer for provinsen, da stillingen chief minister ble avskaffet og presidenten overtok utøvende makt i Vest-Pakistan. Provinsen Vest-Pakistan ble oppløst av president Yahya Khan i juli 1970.
Valget avholdt i desember 1970 resulterte i at Awami-ligaen under Sheikh Mujibur Rahman fikk et samlet flertall av setene i parlamentet (alle unntatt to av de 162 setene fordelt til Øst-Pakistan). Awami-ligaen gikk inn for økt selvstyre i Øst-Pakistan, men den militære regjeringen tillot ikke Sheikh Mujibur Rahman å danne regjering. Den 25. mars 1971 startet Vest-Pakistan en borgerkrig for å undertrykke den demokratiske seieren til øst-pakistanerne. Dette begynte krigen mellom det pakistanske militæret og Mukhti Bahini. Den resulterende flyktningkrisen førte til intervensjon av India, som til slutt endte med kapitulasjon av den pakistanske hæren. Øst-Pakistan led et folkemord av sin bengali-befolkning. Øst-Pakistan ble til den selvstendige staten Bangladesh 16. desember 1971. Fra det tidspunktet ble begrepet «Vest-Pakistan» overflødig og omgjort til kun Pakistan.
Administrasjon
Stillingen som guvernør av Vest-Pakistan var i hovedsak en seremoniell stilling, men senere guvernører utøvet også noe utøvende makt. Den første guvernøren var Mushtaq Ahmed Gurmani, som også var den siste guvernøren i Vest-Punjab. Chief minister i Vest-Pakistan hadde utøvende myndighet i provinsen og var leder for det største partiet i den provinsielle forsamlingen. Den første chief minister var dr. Khan Sahib, som hadde tjenestegjort to ganger som chief minister i Den nordvestlige grenseprovinsen før uavhengighet. Stillingen som chief minister ble avskaffet 1. juli 1970 da president Yahya Khan tok over administrasjonen av Vest-Pakistan.
De tolv avdelingene i Vest-Pakistan var Bahawalpur, Dera Ismail Khan, Hyderabad, Kalat, Khairpur, Lahore, Malakand, Multan, Peshawar, Quetta, Rawalpindi og Sargodha; alle oppkalt etter deres hovedsteder bortsett fra Malakand, som hadde Saidu som hovedstad, og Rawalpindi som ble administrert fra Islamabad. Provinsen innlemmet også den tidligere omanske enklaven Gwadar etter et kjøp i 1958, og det tidligere føderale hovedstadsterritoriet (Karachi) i 1961. Sistnevnte område dannet en ny avdeling i seg selv.
Ada Madssen
Ada Margrethe Madssen (født 9. februar 1917 i Kristiania, død 22. september 2009) var en norsk billedhugger og bildekunstner.
Hun var utdannet fra SHKS under Per Krohg i årene 1935 til 1937 og deretter fra Statens kunstakademi under Wilhelm Rasmussen og Axel Revold i årene 1938 til 1940.
Avtale mot klasevåpen
Avtale mot klasevåpen er en avtale foreslått av Norge på en konferanse i Oslo i februar 2007
Ada Madssen
Blant hennes arbeider er de mest kjente Dronning Maud i Dronningsparken (1959), statuen av Camilla Collett på Eidsvoll (1977) og monumentet over Harriet Backer og Agathe Backer-Grøndahl i Holmestrand (1982).
Avtale mot klasevåpen
Forhandlinger
Forhandlingene i Dublin i mai 2008 var siste innspurt i den såkalte Oslo-prosessen for å forby klasevåpen. Flere humanitære organisasjoner har medvirket i forhandlingene, slik som FN-organisasjoner, Norsk Folkehjelp, Røde Kors samt nettverket Cluster Munition Coalition (CMC).
Peter Georg Bang
Peter Georg Bang (født 7. oktober 1797 i Roskilde, død 2. april 1861) var en dansk jurist, politiker og Danmarks fjerde statsminister.
Avtale mot klasevåpen
Resultat
Storbritannia, Frankrike, Tyskland, Laos var blant de mange landene som ga sin foreløpige aksept for avtalen 30. mai 2008. USA, Russland, India og Kina var ikke til stede under forhandlingene. Avtalen skal etter planen signeres 3. desember 2008 i Oslo.
Peter Georg Bang
Han var sønn av Roskildes sogneprest Jacob Bang og Anna Cathrine Sophie Hansen. I 1813 ble han student ved Frederiksborg skole, cand.jur. i 1816 (jurist), lic.jur. i 1819 og dr.jur. i 1820. Han ble jurist i 1816 og promoverte 1820. Fra 1830 til 1836 underviste han som professor i romerrett ved Københavns Universitet. Bang var direktør for Danmarks Nationalbank fra 1836 til 1845. Fra 1845 til 1848 var han Christian VIIIs rådgiver.
Avtale mot klasevåpen
Resultat
Det internasjonale forbudet mot klasevåpen vil innebære at alle klasevåpen som har blitt anvendt i krig frem til 30. mai 2008 blir forbudt.
Peter Georg Bang
Bang var kongelig kommissarius ved stenderforsamlingene i Roskilde og Viborg i perioden 1834-1848 og medlem av Den Grundlovgivende Rigsforsamling. Han var innenriksminister i Danmark fra november 1848 til september 1849. I desember 1851 ble han kulturminister. Det var han frem til 1852, før han ble innenriksminister igjen. Det var han frem til april 1853. Den 12. desember 1854 ble han utnevnt som premierminister (statsminister). Fra 16. oktober 1855 ble tittelen endret til konseilspræsident. Bang var statsminister til 18. oktober 1856, da han ble justitiarius i Højesteret i Danmark.
Avtale mot klasevåpen
Destruksjon
Norge og andre land må ødelegge de klasevåpen som befinner seg på lager. Det vil koste opptil 200 millioner kroner for Norge å kvitte seg med klasevåpen på en måte som er miljømessig forsvarlig. Den forbudte ammunisjonen har en innkjøpsverdi på om lag 1 milliard kroner.
Peter Georg Bang
Etter hans død ble Peter Bangs Vej (tidligere Klammerivej) på Frederiksberg oppkalt etter ham i 1868.
Belfast Giants
Belfast Giants er en ishockeyklubb fra Belfast, Nord-Irland, som ble grunnlagt i 2000. Laget spiller i Elite Ice Hockey League som er den øverste divisjonen i Storbritannia og Nord-Irland.
Quark (tidsskrift)
Quark var et amerikansk vitenskapelig tidsskrift på 1970-tallet. Tidsskriftet stod opp fra de døde i A4-format i 2006 på initiativ av Alex Keegan. Han har fått med seg en rekke bidragsytere, som George Saunders, Tim Lott, Will Self, Peter James, Gina Ocshner, Steve Almond, Alexandra Fox, Emma Darwin, John Ravenscroft, Alice Elliot Dark, Nicky Singe, Fay Weldon, Curtis White og Andrew Miller. Planen er å gi ut fire nummer i året.
Zaire under Sommer-OL 1988
Zaire under Sommer-OL 1988. Femten sportsutøvere fra Zaire deltok i tre sporter under Sommer-OL 1988 i Seoul. De vant ikke noen medaljer.
Konvensjonen om biologisk mangfold
Konvensjonen om biologisk mangfold, det norske navnet på Convention on Biological Diversity, forkortet CBD, er en internasjonal avtale som ble vedtatt på FN-konferansen om miljø og utvikling i Rio de Janeiro i juni 1992.
Målet med avtalen er å:
Konvensjonen betraktes som et sentralt dokument for prinsippet om bærekraftig utvikling.
192 land har ratifisert, det vil si at de har formelt sluttet seg til avtalens innhold. Norge var tidlig ute ved å slutte seg til traktaten i 1993, og de nasjonale forpliktelsene gjennomføres først og fremst gjennom Grunnlovens §112, og naturmangfoldloven.
Partsmøtet (engelsk: Convention of the parties) er det øverste organet under konvensjonen som arbeider videre ut fra avtalens innhold. Det gjøres ved å arrangere nye møter med avtalens parter hvor man forhandler fram nye bestemmelser og avtaler og blir enige om arbeidet videre.
På partsmøtet for konvensjonen om biologisk mangfold i Nagoya i Japan den 29. oktober 2010 ble Nagoya-protokollen vedtatt. Nagoya-protokollen er langt på vei en videreføring av Konvensjonen om biologisk mangfold.
Slurry (sprengstoff)
Slurry eller vanngelsprengstoff er sprengstoff som fremstilles som en mettet vannlig løsning av oksidatorer og brennbare stoffer. Denne tilsettes et geldannende stoff som polymere (polyvinylalkohol), guargummi, polysakkarider (dextrangummi) og lignende. Viskositeten kan varieres fra lett flytende til fast. Ofte brukes også betegnelsen emulsjonssprengstoff dersom det er en ikke vannløselig komponent som mineralolje
Fylkesvei 6458
Fylkesvei 6458 (Fv6458) går mellom Grefsnesvågen og Grefsnes i Hitra.
Slurry (sprengstoff)
Slurry regnes som mindre giftig og mindre risikabelt ved lagring og bruk enn dynamitt, og har normalt vesentlig lavere kostnader ved bruk i større kvanta. Det leveres ofte ublandet i ikke-eksplosive komponenter som kan blandes direkte ved tilførsel i borehullet ved fjellsprengning eller ved ladning av større granater. Tilsatsstoffene kan være gass, metallpulver (spesielt aluminium), eller et annet sprengsoff som TNT. Man skiller mellom plassblandete og plassaktiviserte slurryer og emulsjoner. Slurry representerer hovedmengden av de sprengstoffene som er i bruk på anlegg, og har stort sett erstattet dynamitt for slike anvendelser.
Nuevo Paysandú
Nuevo Paysandú er en by i det vestlige Uruguay. Byen, som har om lag 7 468 innbyggere, er en viktig by i Paysandú-departementet. Nuevo Paysandú ble grunnlagt i 1923.
Slurry (sprengstoff)
Tidligere (på 1950 og 60 tallet) ble en enkel slurry også fremstilt som en blanding av diesel, salpeter og eventuelt kull som ga en billig løsning, men også for stor variasjon i egenskaper. I dag leveres ferdige systemer for blanding av mineralolje og ammoniumnitrat (NH4NO3) på plass.
Nuevo Paysandú
Befolkning
Nuevo Paysandú har 7 468 innbyggere (beregning 2004)
Kilde:
Transport
Ruta 3 forbinder Nuevo Paysandú med Paysandú (sør), Salto og Bella Unión (nord).
Colin Greenwood
Colin Greenwood (født 26. juni 1969 i Oxford, England) er bassist i det engelske bandet Radiohead. Han er storebror til gitarist og multi-instrumentalist Jonny Greenwood.
Caracal F
Caracal F er en pistol i kaliber 9 x 19 mm Luger fra selskapet Caracal International. Caracal har etter hvert laget en serie pistoler i forskjellige kalibre, 9 x 19 mm Luger, 9 x 21 mm IMI, .357 SIG og .40 Smith & Wesson.
May Høst
May Høst Thjømøe (født i 17. mars 1904, død 5. juli 1942 i Drøbak ) var en norsk forfatter av bøker for barn og ungdom. Hun brukte pikenavnet May Høst som forfatternavn. Flere av bøkene sine illustrerte hun selv med pennetegninger i en stil som var karakteristisk for mellomkrigstiden.
Allerede tidllig på 1930-tallet begynte hun å bli kjent for sine fortellinger for barn, som hun ble engasjert av Norsk Rikskringkasting til å lese opp i radioens Barnetimen for de minste. Etter å ha utgitt sin første bok på Cappelens forlag i 1933, en eventyrbok med egne illustrasjoner, som hadde tittelen Snipp snapp snute, ga hun i perioden 1934–1942 ut ytterligere åtte bøker. Blant dem var en serie på fem bøker om en pike kalt Skøiern eller Skøyern (stavemåten ble endret utover i serien). Hun ga også ut andre bøker i denne perioden. Heia Norge! fra 1936 handlet om den atletiske ungpiken Tuppa Vangen, og hennes skiglede, som fremgår av følgende beskrivelse på bokens førsteside: «hun var ikke mere enn 12 år gammel da hun stod i hopp med de store gutta». I 1936 ga hun også ut en samling fortellinger for små barn, med tittelen Eventyret er ute.
Bøkenes målgruppe var barn og etter hvert unge piker.
Foruten bøkene som ble utgitt på J. W. Cappelens forlag, publiserte May Høst også tekster i tidsskriftet Urd. I 1935 stod et dikt for barn på trykk i Urd; diktet hadde ingen tittel, men bestod av ti små vers om en liten pike som holdt teselskap for sine to dukker. I 1935 publiserte Urd også Høsts tegneserie Eventyret om Spratt og Sprell som føljetong. Tegneserien var hentet fra boken Snipp snapp snute, som var utgitt på Cappelens forlag i 1933. I 1942 publliserte Urd Høsts fortelling Sirupskaker, som også hadde barn som målgruppe.
May Høst døde brått sommeren 1942. I en omtale av hennes siste bok Titten står det i Urd høsten 1942:"«Det er ikke lenger siden enn i sommer at man kunde se May Høst, ung, slank og vakker med det gylne håret og sammen med den lille gutten sin. Hun var alltid så opptatt av ting hun vilde skrive, barnebøker, et barneskuespill, og helst vilde hun arbeide i pressen når tidene igjen blev normale. Hun kunde lage fortryllende ting for barn, og det skuespillet hun hadde under arbeid var originalt og lovende. Men så var det plutselig slutt alt sammen, hun døde i sommer, så uventet. Derfor er det med vemod man holder den lille boken hennes i hånden, hun hadde innlevert den før hun ble syk, og den lever etter henne.»"
Familie
May Høst Thjømøe var datter av forretningsmannen Harry Høst, som allerede i mellomkrigstiden hadde meldt seg inn i Nasjonal Samling. I august 1941 ble Harry Høst innsatt av Quislings okkupasjonsstyre i Norge som finansrådmann i Stavanger. Ikke lenge etter ble Harry Høst også gitt posten som ordfører i Stavanger. Disse to stillingene hadde han samtidig, til han ble avsatt i 1943 etter interne stridigheter i Nasjonal Samling.
2. etappe av Vuelta a España 2009
2. etappe av Vuelta a España 2009 ble kjørt 30. august 2009 og gikk fra Assen til Emmen. Et brudd bestående av David García fra Xacobeo Galicia, Francisco José Martínez fra Andalucía-Cajasur, Lieuwe Westra fra Vacansoleil, Dominik Roels fra Team Milram og Rabobanks Tom Leezer støtet allerede etter tre kilometer og opparbeidet seg rask et godt forsprang til hovedfeltet. På det meste lå bruddet 7 minutter og 3 sekunder foran hovedfeltet med 98 km igjen til mål. Da satte Quick Step seg fremst i feltet sammen med Team Saxo Bank og Garmin-Slipstream og økte tempoet for å kjøre inn bruddet. Etter 171 km skjedde det en massevelt i hovedfeltet som allerede hadde begynt å slå sprekker grunnet sterk vind. Det ble ytterligere uroligheter i feltet da de kjørte inn på et brosteinsområde, men alle rytterne holdt seg heldigvis på sykkelen. Foran i bruddet stakk Lieuwe Westra av for å sikre seg etappeseieren og han klarte etter hvert å opparbeide seg et minutts ledelse på hovedfeltet. Spurtlagene var ikke interessert i å forære Vacansoleil-rytteren seieren, og hentet ham inn rundt 10 km før mål. Deretter ble farten i feltet satt såpass opp at det begynte å dele seg flere steder. En gruppe på 84 ryttere kom mot målområdet, og i spurten viste Milrams Gerald Ciolek seg som den sterkeste. Dette var tyskerens første etappeseier i en Grand Tour.
1. klatring (Cota de Witteveen)
4. kategori stigning etter 60,7 km
1. spurt
Etter 36,8 km
Målgang (Emmen)
Etter 203,7 km
Eksterne lenker
2009 Vuelta a España, Stage 1 to Stage 11
Turid Leirvoll
Leirvoll er siden 2002 partisekretær (Landssekretær) i Socialistisk Folkeparti i Danmark. Siden november 2007 er hun styremedlem i Oslosenteret for fred og menneskerettigheter.
My Baby Loves Lovin’
«My Baby Loves Lovin'» er en britisk popsang med melodi og tekst av Roger Cook og Roger Greenway.
Den finnes på en toppselgende single med gruppen White Plains med Tony Burrows som vokalist. Sangen ble spilt inn 26. oktober 1969 og utgitt på singlen Deram Records DM 280 9. januar 1970. Deram var en underetikett hos Decca Records. Musikalsk leder var Lew Warburton. Produsenter var Roger Cook og Roger Greenaway.
Norsk versjon
Terje Mosnes har skrevet en norsk tekst. Den norske tittelen er «Lek». Sangen ble utgitt av Ole Henrik Giørtz og Albert Shuffle på singlen Nor-Disc 2107 014 i 1970. Produsent var Stein Robert Ludvigsen.
På film
Den var med i filmen The Adventures of Priscila, Queen of the Desert fra 1994.
Olsviktunnelen
Olsviktunnelen er en veitunnel på fylkesvei 562 i Bergen i Hordaland. Tunnelen som er 1 074 meter lang og har ett kjørefelt i hver retning. Den ble åpnet i 1992 samtidig med Askøybrua og gav fastlandsforbindelse til Askøy.
Både tunnel og bru ble delfinansiert med bompenger, som ble innkrevd fra boder som lå ved sydenden av tunnelen. Anlegget er nedbetalt, og trafikken til og fra Askøy er bompengefri.
Bispedømmet Minden
Bispedømmet Minden var et romersk-katolsk bispedømme (tysk: Bistum Minden) og en stat, fyrstbispedømmet Minden (tysk: Hochstift Minden), i Det tysk-romerske rike. Hovedstaden var Minden, som i dag er en middels stor by i forbundsrepublikken Tyskland
Historie
Bispedømmet blei grunnlagt av Karl den store i 803, etter at han hadde overvunnet sakserne. Det var underlagt erkebispedømmet og kurfyrstedømmet Köln. Det blei gitt statusen fyrstbispedømmet (tysk: Fürstbistum) i 1180, da hertugdømmet Sachsen blei avvikla. På 1500-tallet begynte den protestantiske reformasjonen å få grep om staten, under hertugdømmet Braunschweig-Lüneburg. Minden blei okkupert av Sverige under trettiårskrigen og blei sekulert. Under freden i Westfalen 1648 blei det bestemt at området skulle gis til markgrevskapet Brandenburg.
Etter 1719, blei Minden styrt av Brandenburg-Preussen som en del av Minden-Ravensberg, en union sammen med grevskapet Ravensberg. I 1807 blei området en del av Kongeriket Westfalen. I 1814 blei det gitt tilbake til Preussen og blei en del av provinsen Westfalen.
I 1789 hadde fyrstedømmet et landområde på 1100 km². Det grensa til (fra nord, med klokka): en eksklave av landgrevskapet Hessen-Kassel, kurfyrstedømmet Hannover, grevskapet Schaumburg-Lippe, en eksklave av Hessen-Kassel, fyrstedømmet Lippe, grevskapet Ravensberg og fyrstbispedømmet Osnabrück. Av byer lå Minden og Lübbecke innenfor Mindens grenser.
Pádraig Pearse
Patrick Henry Pearse (irsk Pádraic Anraí Mac Piarais, brukte gjerne blandingsformen Pádraig Pearse; født 10. november 1879, død 3. mai 1916) var en irsk lærer, poet, forfatter og nasjonalistisk aktivist. Han var en av lederne for påskeopprøret i 1916, og ble utropt til president i den provisoriske regjeringen for Republikken som ble proklamert. Han var en av de fjorten som ble henrettet etter opprøret.
Tidlig liv
Pearse ble født i Dublin. Hans far, James Pearse, var stenhugger, og flyttet fra Birmingham i England til Dublin i Irland for å utnytte boomen i kirkebygging der i andre halvdel av det 19. århundre. Han konverterte til katolisismen i 1870, antagelig mest av forretningsårsaker. Politiske var han moderat tilhenger av begrenset selvstyre. I 1877 giftet han seg med sin andre kone, Margaret Brady. Han hadde da to barn fra første ekteskap, Emily og James. Margaret var fra Dublin, men hennes fars familie var fra Meath og hadde irsk som morsmål. Innflytelsen fra denne delen av slekten, og spesielt fra grandtanten som også het Margaret, gav ham tidlig en kjærlighet til det irske språket.
Som sekstenåring, i 1896, gikk han inn i Gaelic League, og i 1903 ble han redaktør for organisasjonens avis An Claidheamh Soluis.
Pearses tidlige helter var hentet fra irsk mytologi, som Cúchulainn, men i 30-årene begynte han å interessere seg for tidligere republikanske ledere som Theobald Wolfe Tone og Robert Emmet. Det var fra disse to protestantiske skeptikerne at den strengt katolske Pearse hentet inspirasjon til påskeopprøret. Historikeren Conor Cruise O'Brien skrev om Pearse at han så opprøret som «et pasjonsspill med ekte blod».
St. Enda's
Som en kulturelt orientert nasjonalist, med utdannelse fra Christian Brothers, mente Pearse at språket var en nødvendig del av den nasjonale identitet. Han mente at det irske skolevesenet oppdro Irlands ungdommer til å bli gode engelskmenn eller lydige irer, og at man trengte et alternativ til dette. For ham og andre som ønsket å vekke det irske språket til live igjen var dette den høyest prioriterte kulturelle oppgaven. Han følte at nøkkelen til å redde språket lå i et skolevesen som var sympatisk innstilt mot det, og for å vise veien fremover grunnla han i 1908 den tospråklige skolen St. Enda's School (Scoil Éanna) i Ranelagh i Dublin. Eleven fikk der undervisning både på irsk og engelsk.
Sammen med Thomas MacDonagh og sin yngre bror Willie Pearse, og andre akademikere, klarte han å gjøre skolen til en suksess. Elevene fikk i tillegg til undervisningen på skolen være med på en tur til en gaeltacht i det vestlige Irland. Hans idealisme førte til at han søkte et mer idyllisk sted å legge skolen, noe han fant i The Hermitage i Rathfarnham. I 1910 flyttet han skolen dit.
Den nye beliggenheten var flott, i et hus fra det 18. århundre omgitt av en park og skog. Men det var langt mer kostbart, og Pearse strevet kontinuerlig med å få endene til å møtes, og var på konkursens rand.
Volunteers og IRB
I november 1913 ble Pearse invitert til grunnleggelsesmøtet for Irish Volunteers. Organisasjonen ble opprettet for å forsvare Home Rule, som man ventet ville bli vedtatt i 1914, med våpenmakt om nødvendig.
Den 1. august 1915 holdt Pearse en berømt tale ved graven til Jeremiah O'Donovan Rossa, grunnleggeren av IRBs forløper Phoenix Society. Den endte med ordene: «Våre fiender er sterke og vise og vare; men så sterke og vise og vare som de er, kan de ikke gjøre ugjort mirakler fra Gud, han som modner i unge men frø sådd av unge menn fra en tidligere generasjon. Og frøene som ble sått av unge menn i '65 og '67 når nå sin mirakuløse modning. Herskere og forsvarere av riket bør være vare om de skal beskytte det mot slike prosesser. Livet springer ut av døden, og fra gravene til patriotiske menn og kvinner springer levende nasjoner ut. Forsvarerne av dette riket har virket godt i hemmelighet og åpent. De tror de har pasifisert Irland. De tror at de har kjøpt halvparten av oss og skremt den andre halvparten. De tror at de har forutsett alt, tror at de har planlagt for alt, men de tåpene, de tåpene, de tåpene! – De har etterlatt oss våre døde Fenians, og mens Irland har disse gravene skal et ufritt Irland aldri se fred.»
Pearse som president
Pearse ble på grunn av sine tale- og skriveevner valgt ut av Thomas Clarke til å være talsmann for opprøret. Det var Pearse som kort tid før påske beordret alle medlemmer av Irish Volunteers til å begynne tre dagers manøvrer og eksersis påskesøndag, noe som skulle kamuflere samlingen for å starte opprøret. Eoin MacNeill, som var øverstkommanderende for Volunteers og motstander av opprørsplanene, fikk vite om dette, og sendte ut kontraordre. Pearse måtte da sende ut en ny ordre om at opprøret skulle starte neste dag, den 24. april, i stedet. Egentlig skulle MacNeill, når han ble presentert med et fait accompli, blitt utnevnt til øverstkommanderende for republikkens styrker, og ettersom det var en militærregjering også president. Men han ville ikke ha noe med opprøret å gjøre, og dermed stod det mellom Pearse og Clarke. Ettersom Clarke var en dømt forbryter, mens Pearse var respektert over hele landet, falt valget enkelt på sistnevnte.
Etter opprøret nektet mange for at Pearse var utpekt som president. Clarkes enke skrev i sin selvbiografi at det var forståelse for at Clarke skulle ha denne rollen, og at det var derfor hans signatur stod først på proklamasjonen. Tom Clarke sønn Emmet husket at han som barn overhørte at ledende personer i opprøret spurte hvem i all verden det var som hadde utnevnt Pearse til president. Motstandere av Pearse hevdet i ettertid at han hadde misbrukt sin stilling som produsent av propagandamateriale til å skrive inn seg selv som president, og det er et faktum at det bare er i en kladd til proklamasjonen skrevet av Pearse, og ikke i det signerte dokumentet, at man finner ham navngitt som president. Det er der også skrevet president for den provisoriske regjering, og ikke president for Den irske republikk; dette er en betydelig forskjell, ettersom førstnevnte tittel tilsvarer en statsministerpost. På den annen side må det trekkes frem at Pearse og hans kolleger diskuterte en rekke muligheter for fremtiden, blant annet å hente inn en Hohenzollernprins for å opprette et monarki dersom opprøret lyktes. Strukturen var med andre ord ikke helt på plass, og det var mye forvirring i dagene før og under opprøret.
Da opprøret brøt ut var det Pearse som leste opp proklamasjonen fra trappen foran General Post Office. Folkemengden som hørte på moret seg noe over det, og var stort sett likegyldige.
Da det etter noen dagers kamp var klart at opprøret var slått ned overgav Pearse seg sammen med andre ledere. Han ble sammen med fjorten andre ledere dømt til døden av en krigsrett og henrettet ved skyting den 3. mai 1916, 36 år gammel. Hans bror Wiilie ble også henrettet.