cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Al Richardson
Liv og virke
Richardson fortsatte å arbeide sammen med ulike trotskistiske grupper, særlig Workers Liberty, Workers Action og Militant Tendency, hvis tilnærming han mente lå nærmest hans egen. I motsetning til disse grupper motsatte han seg kampanjer eller aksjoner basert rase, kjønn eller seksualitet, hvilket han mente var å underkaste seg populisme. Han oppga aldri å arbeide innenfor det britiske arbeiderpartiet, Labour Party, ettersom han mente at et revolusjonært parti kan kun oppstå fra et stort parti basert i arbeiderklassen.
Han fortsatte å undervise og skrive fram til sin død. Skrifter som ble etterlatt av Richardson og Jim Higgins er blitt gitt til biblioteket til Universitetet i London. Han var gift og hadde to barn, Eric og Charlotte, og hans interesse utenfor politisk aktivisme var egyptiske hieroglyfer som han hadde fotografert på besøk i Egypt og som han senere oversatte.
Bibliografi
Alle utgivelsene ble forfattet sammen med Sam Bornstein
Axel Andersen (1846–1913)
Axel Andersen (født 22. august 1846 i Stavern, død 7. desember 1913 i Kristiania) var en norsk filolog, pedagog og dogmehistoriker.
Axel Andersen ble student i 1864, studerte klassisk filologi og ble cand. mag. i 1871. Fra 1869 var han ansatt ved Gjertsens skole i Kristiania, og fra 1876 til han søkte avskjed i 1900 var han adjunkt ved Kristiania katedralskole.
Dogmehistoriker
Etter å ha blitt avvist av universitetet søkte Andersen avskjed fra stillingen som lærer for å vie seg til fortsatt polemikk med teologene. I 1902 skrev han en tysk artikkel om nattverden i Zeitschrift für die neutestamentliche Wissenschaft, og i 1904 ble doktoravhandlingen oversatt til tysk. Andersens arbeid ble rost i flere utenlandske tidsskrifter, og hans venn Anathon Aall forsøkte på dette grunnlaget å få universitetet til å omgjøre sin beslutning. Det historisk-filosofiske fakultetet opprettholdt imidlertid forkastelsen av avhandlingen ved en avstemning i 1909. I stedet ble han ansatt som lektor i latin ved universitetet i 1910. Han fikk også en viss oppreisning ved at den tyske teologen Adolf von Harnack under sitt foredrag i Kristiania i 1910 spesielt fremhevet ham som en betydelig forsker.
Skjulungen
Skjulungen er en innsjø 613 meter over havet, omkranset av setervoller helt øst i Midtre Gauldal kommune. Vannet får tilsig fra flere bekker i sør og øst, og drenerer mot nordvest gjennom elva Skjula til Gaula ved Skjulosen.
Det går bomvei fram til vannet, og det er tilrettelagt sti rundt deler av vannet, med toalett, benker, grill- og bålplass. Det finnes også en gapahuk.
Anton Günther av Slesvig-Holsten-Sønderborg-Beck
Anton Günther (født 10. mai 1666, død 1. september 1744) var en tysk offiser og titulærhertug av huset Slesvig-Holsten-Sønderborg-Beck.
Henricus van de Wetering
Henricus van de Wetering (født 26. november 1850 i Hoogland ved Amersfoort i Nederland, død 16. november 1929 i Driebergen) var en nederlandsk katolsk erkebiskop. Van de Wetering ble kapellan i Zutphen, og i 1881 ble han sekretær for erkebispedømmet Utrecht. I 1892 ble han sogneprest i Hilversum.
Justin Welby
Justin Portal Welby (født 6. januar 1956 i London) er en engelsk biskop. Han ble 9. november 2012 utnevnt til erkebiskop av Canterbury, og ble innsatt 21. mars 2013. Han ble vigslet til biskop i Durham kun ett år før han ble utnevnt til erkebiskop av Canterbury, den øverste lederen for den globale anglikanske kirken. Welby har profesjonell bakgrunn innen oljeindustrien, og ble først prest i voksen alder. Som prest har han jobbet spesielt med forsoning i konfliktområder, særlig i Afrika.
Henricus van de Wetering
Han ble utnevnt av pave Leo XII til titularerkebiskop av Gaza og koadjutor-erkebiskop i erkebispedømmet Utrecht den 8. februar 1895. Han ble bispeviet den 24. mars 1895 i Hilversum-kirke St. Vitus, av biskop Caspar Josephus Bottemanne, biskop av Haarlem. Fem måneder etter etterfulgte han den nylig avdøde erkebiskop Petrus Matthias Snickers som erkebiskop av Utrecht og den nederlandske katolske kirkes primas. Dette embedet hadde han til sin død i 1929.
Justin Welby
Bakgrunn
Justin Welby ble født i London i 1956. I 2016 gjenomførte han en DNA-test der det ble kjent at hans far var sir Anthony Montague Browne (1923–2013), tidligere sekretær for Winston Churchill. Resultatet var en stor overraskelse både for Welby og hans mor. På morssiden kommer han fra en familie med flere prester.
Henricus van de Wetering
I 1922 innsatte han sin landsmann Hendrik Johannes Smit som biskop med ansvar for den katolske kirke i Norge.
Justin Welby
Bakgrunn
Han studerte historie og jus ved Eton College og Trinity College i Cambridge, før han i elleve år jobbet med finans i oljeindustrien. I denne perioden ble han legleder i den store menigheten Holy Trinity i Brompton i London og han satt i menighetsråd i en menighet i Paris.
Henricus van de Wetering
Episkopalgenealogi
Hans episkopalgenealogi er:
Justin Welby
Bakgrunn
I 1983 mistet Welby sin sju måneder gamle datter i en bilulykke. Dette omtaler han som et vendepunkt i livet, og sier det førte han og konen nærmere Gud. Seks år senere sluttet han i oljejobben og begynte på teologistudier for å bli prest.
Virke
Justin Welby studerte på St. John's College i Durham og ble ordinert til diakon i 1992. Han jobbet de neste femten årene i forskjellige menigheter i Coventry bispedømme. Welby skal ha fornyet menighetene, som opplevde vekst i denne perioden. I 2002 begynte han å jobbe med forsoningsarbeid med base i Coventry Cathedral. Sammen med to andre prester jobbet han med forsoningsarbeid i Midtøsten og Afrika, særlig i Kenya, Den demokratiske republikken Kongo og Nigeria. Dette er arbeidet han fremdeles er involvert i. Han har også jobbet med forsoningsarbeid mellom væpnede grupper i Niger-deltaet og mellom religiøse ledere i Israel og Palestina. I 2006 gjenåpnet han den anglikanske kirken i Bagdad kort tid etter invasjonen av Irak. Fra 2006 var han ledende prest i Coventry Cathedral.
8. desember 2007 ble han domprost i Liverpool Cathedral, Englands største katedral. Katedralen ligger i et svært belastet område, og i løpet av sin tid i kirken førte Welby menigheten til nærmere kontakt med folk i bydelen, blant annet gjennom arbeid med asylsøkere og menigheten vokste betraktelig.
2. juni 2011 ble han utnevnt til biskop av Durham og ble innsatt i stillingen 26. november samme år. Et knapt år senere, 9. november 2012, utnevnte dronningen ham til den 105. erkebiskopen av Canterbury. Han tok over etter erkebiskop Rowan Williams.
I studiet fokuserte Welby særlig på forretningsetikk. Dette er et område han har jobbet med også senere, og han har publisert artikler om etikk, internasjonal finans og forsoning.
Acallepitrix
Acallepitrix er en slekt av biller som tilhører familiegruppen bladbiller (Chrysomelidae).
Utseende
Små (ca. 2 millimeter), bredt ovale, blanke, svarte jordlopper. Antennene er noe over halvparten så lange som kroppen. Pronotum er kort og bredt, dekkvingene rundede og hvelvede med fine punktrader.
Levevis
Både larvene og de voksne (imago) billene lever på planter i søtvierfamilien.
Utbredelse
Slekten er utbredt i Nord-, Mellom- og Sør-Amerika.
Bédélia
Denne bilen ble produsert av Bourbeau et Devaux Co. i Paris, fra 1910 til 1925 etter en konstruksjon av Robert Bourbeau. Snarere enn å skalere ned eksisterende motorer, valgte Bourbeau å tilpasse motorer fra motorsykler til sin bil, noe som ga opphavet til cyclecar. Den lave og lette bile hadde plass til sine to personer i tandem med passasjeren foran, mens føreren satt bak. Motoren var en ensylindrert på 10 Hk med bakhjulsdrift .Kraften ble overført til bakhjulene ved et belte som kunne flyttes mellom to hjul som virket som en girkasse. Styringen var enkel: Forakselen var svingbar om en bolt i sentrum, montert på en spiralfjærer og styringen foregikk med en kabel festet i begge ender av forakselen som gikk rundt en vannrett skive foran sjåføren og fungerte som et ratt Elliptiske bladfjærer ble brukt på bakhjulene. Metoden for å endre gir var uvanlig. Føreren hadde en spak som slakket beltet til bakakselen og passasjeren måtte flytte beltet mellom de to hjul ved hjelp av en egen spak. Hvordan bilen ble kjørt uten en passasjer er ikke forklart. På nyere biler ble spaken flyttet slik at føreren kunne gire uten passasjerens hjelp. Før Første verdenskrig solgte Bédélia sykkelbiler veldig godt, selv i Storbritannia.
En Bédélia vant 1913 Cyclecar Grand Prix som ble arrangert i Amiens. En Morgan kom på første, og det var i stor grad på grunn av denne publisitet fra at Morgan brøt seg inn på det franske markedet, noe som resulterte i etableringen av Darmont selskapet som tangerte Sandford. Likevel det ble den andre franske bil som senere ble tilkjent seieren.
Produksjonsrettigheter ble overtatt av en forhandler, Monsieur Binet i 1920, og han fikk en oppdatert versjon av bilen laget for ham ved Mahieux i Levallois-Perret, Seinen. Karosseriet ble endret slik at sjåføren og passasjeren satt side-om-side og et vanlig tre-trinns girkasse ble montert. Motorer opp til 990 cc var tilgjengelig.
Getty Oil
Getty Oil er et amerikansk oljemarkedsføringsfirma med opphav som del av det store integrerte oljeselskapet grunnlagt av J. Paul Getty.
I 1984, etter å ha skrevet under på en bindende kontrakt om å selge Getty og dets 2,3-milliarder-fat beredskapslager av beviste oljereserver til Pennzoil, inngikk arving Gordon Getty en dramatisk avtale om å selge firmaet til Texaco.
Den 19. november 1985, i rettssaken «Texaco, Inc. v. Pennzoil, Co.», ble Pennzoil tilkjent en 10,53 milliarder dollar stor erstatning fra Texaco i den største sivile dommen i USAs historie som et resultat av bruddet på den bindende kontrakten.
Mens oljereservene ble solgt, skiftet kun enkelte av raffineriene hender, og Getty fortsatte å eksistere som et nedstrømsselskap. Getty-bensinstasjoner i Nordøst-USA ble solgt som en betingelse for avtalen.
Luca Tesconi
Luca Tesconi (født 3. januar 1982 Pietrasanta, Lucca) er en mannlig italiensk sportsskytter som konkurrerte i Sommer-OL 2012.
28. juli 2012 tok han sølvmedalje i øvelsen 10 m luftpistol menn under Sommer-OL 2012 i London, der han skjøt seg opp til sølvmedalje etter å ha ligget som nummer fem etter kvalifiseringen.
Java Desktop System
Java Desktop System, en kort stund også kjent som OpenSolaris Desktop, er et skrivebordsmiljø for operativsystemet Solaris. Tidligere fantes det også en versjon for Linux, men denne opphørte etter lanseringen av OpenSolaris i 2005. På tross av sitt navn er det egentlig ikke skrevet i Java; navnet skyldes den vekt som Sun Microsystems la på Java som utvilingsverktøy. Skrivebordsmiljøet er en modifisert utgave av GNOME som er skrevet hovedsakelig i C og C++.
Magne Rydland
Magne Rydland (født 14. mai 1949) er en norsk politiker (KrF). I Stortingsvalget 2017 var han Kristelig Folkepartis førstekandidat i Hedmark.
Rydland tok lærerutdannelse ved Hamar offentlige lærerskole og bygget på med studier i kristendomskunnskap og spesialpedagogikk ved NLA i Bergen og Oppland distriktshøgskole i Lillehammer. Han tok også hovedfag i kristendomskunnskap ved Universitetet i Bergen 1982. Rydland var tilsatt i Stange kommune frem til 1995, og ble tilsatt som høgskolelektor ved Høgskolen i Hedmark i 1994. Han har vært tillitsvalgt i mer enn 30 år på lokalt, regionalt og nasjonalt nivå, det siste innen høgskole- og universitetssektoren. De siste tre årene av yrkeslivet var han innvalgt i Utdanningsforbundets sentralstyre og medlem i forhandlingsutvalget i Unio stat.
Politisk arbeid
Han har ledet Hamar KrF siden våren 2016. I kommunevalget 2015 ble han valgt inn som 1.vara i kommunestyret.
På KrFs nominasjonsmøte i november 2016 ble Rydland valgt som partiets førstekandidat ved stortingsvalget 2017. Martine Havnen Tønnessen (28) fra Hamar står som nummer to og Jonatan Faraasen (18) fra Stange som nummer tre på lista.
Titan (database)
Titan er en database hos det svenske Försvarets radioanstalt (FRA) der tele- og datakontakter (trafikkdata) lagres. Lagringen omfatter store mengder kommunikasjon som krysser Sveriges grenser, herunder svenskers telefonsamtaler og e-post. Informasjonen i databasen kan anvendes for trafikkanalyse, det vil si for å kartlegge enkeltpersoners kontaktnett, nettvaner eller internettelefoni, eller sosiogram.
Giovanni Gastel
Giovanni Gastel (født 27. desember 1955 i Milano i Italia; død 13. mars 2021 samme sted ) var en italiensk fotograf.
Encyclopédistes
Les encyclopédistes er de 144 bidragsyterne til Diderot og Alemberts oppslagsverk Encyclopédie.
Giovanni Gastel
Liv og virke
I denne perioden begynte han også å utvikle en egen personlig stil, som er blitt kalt poetisk ironi. Hans lidenskap for kunsthistorie preget hans komposisjon og bildene han presenterte. Stilen har slektskap med Pop Art og Irving Penns fotoarbeider.
Encyclopédistes
Encyclopédie er det mest kjente av de tidlige verkene som kan regnes som leksikon i moderne forstand. Verket ble gitt ut i Paris mellom juni 1751 og desember 1765. De 17 tekstbindene inneholder rundt 18,000 sider, 71,818 artikler, 20,736,912 ord (hvorav 391,893 ulike ord). Elleve illustrasjonsbind på rundt 7,000 sider rommer 2,885 kopperstikk og 2,575 forklaringer.
Giovanni Gastel
Liv og virke
Fra tidlig 1990-tall stod hans profesjonelle ry så fast at han i fagtidsskrifter gjerne ble nevnt sammen med fotografer som Oliviero Toscani, Giampaolo Barbieri, Ferdinando Scianna, Helmut Newton, Richard Avedon, Annie Leibovitz, Mario Testino og Juergen Teller. I 1997 gav La Triennale di Milano han den første personlige utstillingen. I 2002 ble Gastel hedret med La Kore Oscar della Moda.
Encyclopédistes
Encyclopedistenes utdannings-, yrkesmessige og sosiale bakgrunn
Encyclopedistene kom fra de ulike sosiale lag, men de fleste hadde fått en god utdanning. For 87 av dem kan en collège dokumenteres, hvorav 25 av de med fransk bakgrunn gikk på et jesuitt-drevet collège. Ni hadde bakgrunn fra protestantiske skoler utenfor Frankrike. Flesteparten av encyclopedistene hadde universitetsutdanning, de fleste innen medisin, rettsvitenskap eller teologi. 24 tok en medisinsk doktorgrad, 25 tok rettsvitenskap. Encyclopedistene var en for sin tid usedvanlig godt utdannet gruppe.
Giovanni Gastel
Liv og virke
Giovanni Gastel døde den 13. mars 2021 i en alder av 65 år av covid-19. Han var gift og etterlot seg kone og to barn.
Encyclopédistes
Encyclopedistenes utdannings-, yrkesmessige og sosiale bakgrunn
Minst ti av encyclopedistene var høyadelsslekt, 36 eller flere var av lavadelig avstamming, minst 31 kom fra storborgerskapet,  fire var småborgere og ihvertfall 16 kom fra håndverkerfamilier. Fire drev egne virksomheter, to var arkitekter, én diplomat, én apoteker, to geografer, én billedhogger, og noen gjorde militær karriere.
Forfattere sortert på antall bidrag
<div style=""> 37,870 – usignerte artikler eller artikler det ikke er mulig å tilskrive noen sikkert
17,288 – Louis de Jaucourt
5,394 – Denis Diderot
4,268 – Boucher d’Argis
1,925 – Edme-François Mallet
1,309 – Jean Le Rond d’Alembert
994 – Jacques-Nicolas Bellin
720 – Guillaume Le Blond
707 – Gabriel-François Venel
693 – Louis Daubenton
541 – Dezallier d’Argenville
482 – Jacques-François Blondel
449 – Antoine Louis
428 – Marc-Antoine Eidous
414 – Baron d’Holbach
388 – François-Vincent Toussaint
344 – Jean-Jacques Rousseau
337 – Pierre Tarin
227 – Claude Bourgelat
214 – Jean-B. de La Chapelle
199 – Urbain de Vandenesse
192 – Arnulphe d’Aumont
129 – César Chesneau Dumarsais
119 – Cahusac
108 – Le Roy
107 – Landois
78 – Malouin
61 – Louis-Jacques Goussier (pluss over 900 kopperstikk)
56 – Malouin
45 – Lenglet Du Fresnoy
41 – Daubenton/Diderot
39 – Claude Yvon
39 – Daubenton/Vandenesse
32 – Boucher d’Argis
26 – Chapelle/d’Alembert
26 – Voltaire
25 – Diderot/Mallet
23 – Daubenton/Jaucourt
22 – Daubenton, le Subdelegue
21 – Barthez
20 – Mallet/Diderot
20 – Formey
20 – Daubenton/Jaucourt
14 – Rousseau/d’Alembert
14 – Beauzee
13 – Watelet
Orphan Black
Orphan Black er en canadisk science fiction- og dramaserie som har gått på Space siden 2013. Serien handler om en foreldreløs jente som oppdager at hun har flere dobbeltgjengere som i virkeligheten er kloner. Hovedrollen spilles av Tatiana Maslany.
Encyclopédistes
Forfattere sortert på antall bidrag
13 – Boucher d’Argis
Orphan Black
I Norge gikk serien på TV 2 Bliss fra 2014 til ukjent dato, og ble tilgjengelig på den norske versjonen av Netflix 12. juni 2017.
Encyclopédistes
Forfattere sortert på antall bidrag
12 – Romain
Orphan Black
Handling
Foreldreløse Sarah Manning oppdager at hun har flere dobbeltgjengere, og det viser seg at de er menneskelige kloner. De blir jaget av flere ulike grupper, og må samarbeide for å overleve og for å finne ut hvor de kommer fra.
Encyclopédistes
Forfattere sortert på antall bidrag
12 – Douchet et Beauzee
Orphan Black
Rollebesetning
Andre medvirkende er Matthew Bennett, Daniel Kash og Michelle Forbes.
Encyclopédistes
Forfattere sortert på antall bidrag
12 – Daubenton/d’Argenville
Orphan Black
Mottakelse
Orphan Black fikk gode tilbakemeldinger fra kritikere og publikum. Kritikksamleren Metacritic har gitt serien en poengsum på 76/100, og en brukerpoengsum på 8,5/10. Ved kritikksamleren Rotten Tomatoes er seriens første sesong «certified fresh» med en poengsum på 94% og 95%. Ved utgivelsen av den femte sesongen, skrev Sarah Hughes ved The Guardian at «Orphan Black er sant nok en av de mest singulære, smarte og godt fortalte bitene av fjernsyn i de siste åra.»
Encyclopédistes
Forfattere sortert på antall bidrag
11 – Diderot/Vandenesse
10 – Villiers
10 – Marmontel
10 – Forbonnais
9 – Papillon
9 – Mallet/d’Alembert
9 – Daubenton/Daubenton, le Subdelegue
8 – Faiguet
7 – d’Argenville/Diderot
Wilhelm Peitz
Wilhelm Bernhard Maria Peitz (født 15. mai 1876 i Altendorf ved Essen i Det tyske rike, død 28. juli 1954 i Mühlheim i Rhinlandet) var en tysk historiker.
Encyclopédistes
Forfattere sortert på antall bidrag
7 – Tarin
Charles Lahr
Charles Lahr (født 1885 i Bad Nauheim i storhertugdømmet Hessen i Det tyske rike, død 1971) var en tyskfødt anarkistbokhandler og forlegger i London. Han var den eldste av 15 barn i en bondefamilie. Han forlot Tyskland i 1905 for å unngå militærtjeneste og han dro til England.
Wilhelm Peitz
Peitz inntrådte i 1893 i jesuittordenen, ble presteviet i 1907 og var lærer i historie og geografi ved jesuittenes læreanstalt Stella matutina i Feldkirch. Hans forskning vedrørende det pavelige kansellivesen i den eldre middelalder ble betegnet som banebrytende.
Encyclopédistes
Forfattere sortert på antall bidrag
7 – Bellin/Bellin
Charles Lahr
I 1915 ble han internert i fire år som en fiendendlig fremmed i Alexandra Palace. I 1920–1921 var han i en kortere periode medlem av Communist Party of Great Britain. Hans interesse for politikk gjorde at han ble venn med mange venstreorienterte, radikale tenkere, flere av dem etablere viktige, venstreorienterte grupper i Storbritannia.
Wilhelm Peitz
Pater Peitz forfattet blant annet Das Register Gregors I. Beiträge zur Kenntniss des päpstlichen Kanzlei- und Registerwesens bis auf Gregor VII (1917), Liber diurnus (1918) og ''Untersuchungen zu Urkundenfälschungen des Mittelalters. I. Die Hamburger Fälschungen'' (1919).
Encyclopédistes
Forfattere sortert på antall bidrag
6 – Vandenesse/Diderot
Charles Lahr
Han giftet seg i 1922 med Esther Argeband som han tidligere hadde møtt på en sosialistisk klubb og som kom fra en britisk jødisk familie. Lahr publiserte det litterære og kunstneriske magasinet The New Coterie fra 1925 til 1927. Han døde i London i 1971, i en alder av 85 år. Hans begravelse ble fulgt av mange representanter fra politiske grupperinger fra venstresiden i Storbritannia. Det finnes betydelig mer informasjon om Charles Lahr i en publikasjon som ble forfattet av hans datter, Sheila.
Encyclopédistes
Forfattere sortert på antall bidrag
6 – Toussaint/Mallet
Praktparadisfugl
Praktparadisfugl (Cicinnurus magnificus) er en paradisfugl som finnes i fragmenterte populasjoner over hele Ny-Guinea, der den er endemisk og trives i eviggrønn skog og lavereliggende montan regnskog, men den er sjelden å se i tropisk regnskog. Arten frekventerer i høyder opp mot 1 780 moh., men er mest vanlig opp til 1 400 moh. Tre underarter aksepteres.
Inndeling
Inndelingen følger HBW Alive og er i henhold til Frith et al. (2017). Alle norske navn følger Norsk navnekomité for fugl (NNKF) og er i henhold til Syvertsen et al. (2008), med unntak for navn gitt i parentes. Disse har fortsatt ikke fått avklart sitt norske navn og må derfor kun betraktes som beskrivende uttrykk.
Føniks (andre betydninger)
Føniks kan referere til
Encyclopédistes
Forfattere sortert på antall bidrag
6 – Durival
6 – Beauzee et Duchet
5 – d’Alembert/Diderot
5 – Yvon/Diderot
5 – Venel/Venel
5 – Menuret
5 – Mallet/Mallet
5 – Diderot/Daubenton
5 – Daubenton/Vandenesse/Diderot
5 – C. D. J./Jaucourt
4 – d’Alembert/Mallet
4 – Romilly
4 – Rallier
4 – Louis/Diderot
Christine Baranski
Christine Jane Baranski (født 2. mai 1952 i Buffalo i New York) er en amerikansk skuespiller og sangartist.
Hun har blitt nominert til Emmy-prisen 15 ganger, og hun vant én gang i 1995 for rollen som Maryanne Thorpe i situasjonskomedien Cybill (1995–1998). Baranski har ellers fått god kritikk og blitt nominert til flere bransjepriser for rollen som forsvarsadvokat Diane Lockhart i rettsdramaseriene The Good Wife (2009–2016) og The Good Fight (2017–i dag). Hun har også spilt Leonards mor, Dr. Beverly Hofstadter, i flere episoder av komedieserien The Big Bang Theory (2009–i dag).
Baranski har vunnet to Tony-priser for Broadway-oppsetningene av The Real Thing (1984) og Rumors (1989). Hun har også deltatt i Broadway-oppsetningene av Hide and Seek (1980), Hurlyburly (1984), The House of Blue Leaves (1986) og Boeing Boeing (2008). Baranski har også spilt i en rekke filmer, blant annet 9 1/2 Weeks (1986), Lovens ørner (1986), Von Bülow-mysteriet (1990), Familien Addams – og synet på livet (1993), Jeffrey (1995), Lånte fjær – The Birdcage (1996), Bulworth (1998), Et farlig spill (1999), Bowfinger (1999), Grinchen (2000), Chicago (2002), Mamma Mia! (2008), Into the Woods (2014), Trolls (2016) og Mamma Mia! Here We Go Again (2018).
Baranski var gift med skuespilleren Matthew Cowles fra 1983 til hans død i mai 2014.
Psychobitch
Psychobitch er en norsk drama-/ungdomsfilm fra 2019 med manus og regi av Martin Lund.
Handling
Marius er en av guttene i klassen som andre ser opp til. Han er ganske forsiktig og gjør det han kan for å få gode karakterer og passe inn i miljøet. Dette lykkes han godt med. Frida, på sin side, er skolens outsider. Hun er utagerende, provoserende og alle kaller henne «syk i hodet».
At Marius og Frida er fullstendige motsetninger blir veldig tydelig når de to må gjøre gruppearbeid sammen. De krangler og slåss, og forstår ikke hverandre i det hele tatt. Men samtidig skjer det noe annet. Marius blir etter hvert tiltrukket av Fridas voldsomme oppførsel, og hennes urolige sinn fører snart til mer spenning i livet hans. Når de to utfordrer hverandre opplever begge det spennende, og gradvis oppdager de sider ved livet og hverandre som sender dem inn i en turbulent personlig omveltning som er alt annet enn kjedelig.
Priser og nominasjoner
Filmen vant Amandaprisen 2019 i klassene beste barnefilm og beste filmmanus, og var også nominert til Folkets Amanda. Under Kanonprisen 2019 vant filmens produsent klassen for beste produsent, mens Lund var nominert i klassene beste regi og beste manus, og  var nominert i klassen beste produksjonsdesign. Den ble kåret til beste norske barne- og ungdomsfilm under utdelingen av Sølvklumpen 2019.
Om filmen
Filmen ble hovedsakelig spilt inn i Gjøvik og omegn, blant annet i Fastland badeanlegg, Nordbyen, Gjøvik rådhus, Gjøvik stadion og Gjøvik ungdomsskole. To scener ble spilt inn på Totenbadet og Fyrverkeriet ungdomsklubb på Raufoss. Gjøvik Skiklubb er også med i filmen. Musikken i Psychobitch er med blant annet Sucker Punch av Sigrid.
Harald Kolstad (filmkritiker)
Harald Kolstad var barnebarn av statsminister Peder Kolstad. Han var den yngste av fem søsken.
Det russiske vitenskapsakademiets bibliotek
Det russiske vitenskapsakademiets bibliotek (Библиотека Российской академии наук (БАН)) er et stort statseid russisk bibliotek på Vasilij-øya i St. Petersburg. Biblioteket er åpent for ansatte ved Det russiske vitenskapsakademi og forskere med høyere utdanning.
Biblioteket ble etablert i 1714 etter dekret fra Peter den store, som «Hans majestets bibliotek». I 1725 skiftet det navn til Det keiserlige biblioteket i St. Petersburg, og i 1747 Biblioteket for St. Petersburgs vitenskapsakademi. Sitt nåværende navn fikk det først i 1917, og deretter i 1992 etter en periode som Det sovjetiske vitenskapsakademiets bibliotek (1925–1992).
I 2002 hadde biblioteket en samling på over 20 millioner bøker, manuskripter, kart, osv., inkludert 8 millioner tidsskrifter og 26 000 aviser. I en brann i februar 1988, mistet biblioteket rundt 300 000 publikasjoner og rundt tre millioner ble skadet.
Biblioteket har 39 lesesaler med til sammen 1163 plasser, og betjener 33 000 besøkende hvert år. Det har også status som forskningsinstitutt, og huser forskere innen blant annet biblioteksvitenskap, informasjonsvitenskap og konservering. Dagens bygning er tegnet av R. R. Marfeld og ble åpnet i 1925.
Shenaphaenops
Shenaphaenops er en slekt av biller i delgruppen (underfamilien) skyggeløpere (Trechinae) i familiegruppen løpebiller.
Utseende
En liten (ca. 5 millimeter), spinkel, langbeint, rødbrunlig, blind løpebille. Hodet er sterkt forlenget, fasettøynene mangler. Probotum er mye lengre enn bredt, tønneformet med fine siderender, dekkvingene litt kantete og omtrent dobbelt så brede som forkroppen.
Levevis
Arten har et underjordisk levevis, og kan finnes i huler og gruver.
Utbredelse
Slekten er kjent fra Kina (Guizhou).
Jessica Blaszka
Hun representerte Nederland under Sommer-OL 2016 i Rio de Janeiro, der hun ble utslått i andre runde.
Shenaphaenops
Systematisk inndeling
Systematikken følger Carabidae of the World. To arter som inntil nylig ble regnet til denne slekten er nå overført til Shiqianaphaenops.
Schmidt
Schmidt er et etternavn som blant annet benyttes av:
Føniks (film)
Føniks er en norsk dramafilm fra 2018. Filmen er den første filmen laget av skuespiller Camilla Strøm Henriksen, som har stått for manus og regi. I filmen spiller Maria Bonnevie rollen som Astrid som ikke klarer å ta vare på de to barna sine.
Bonnevie vant prisen for beste kvinnelige birolle for filmen under Amandaprisen 2019. Hun var også nominert til Kanonprisen 2018 i klassen beste birolle mens var nominert i klassen beste produksjonsdesign.
Handling
Fra hun var en liten jente har Jill fungert som den ansvarlige voksne for sin lille familie. Hun bryr seg om sin kjærlige, men mentalt ustabile, mor samtidig som hun forsøker å hjelpe den yngre broren sin som best hun kan. Nyheten om at deres fra-separerte far snart skal komme på besøk til Jills bursdag, gir de to barna sårt tiltrengt håp.
Men når familien blir rammet av en ny tragedie, forsøker Jill å holde dette hemmelig.
Johan A. Schulze
Johan Anthon Schulze (født 25. mai 1924, død 20. april 2012 ) var en norsk dialektforsker og førsteamanuensis ved Norsk målførearkiv.
Liv
Han ble cand. philol. i 1957. Fra 1947 var han ansatt i Norsk Målførearkiv, hvor han senere virket som førsteamanuensis, helt til han gikk av i 1993. I mange år arbeidet han med et norsk dialektatlas.
Schulze utga flere bøker om norske dialekter og skrev en rekke artikler i Maal og Minne. Han skrev artikler om språklige forhold for bygdebøkene for Bø, Sandsvær og Tjølling. Dessuten utga han bibliografier over flere norske språkforskere.
Alina Vuc
Under Sommer-OL 2020 i Tokyo som ble arrangert i 2021, ble hun utslått i første runde.
Tøllef Elverum
Tøllef Larsen Elverum (født 19. november 1891 i Lånke, død 1. mai 1976) var gårdbruker på Nordre Elvran, lensmannsfullmektig i Nedre Stjørdal og NS-oppnevnt ordfører i Lånke 1941–1944. Han meldte seg inn i NS i desember 1940, og beskrives som en motvillig og lite motivert NS-representant. Han ble i 1948 dømt til ni måneders fengsel for landssvik.
Petrus Matthias Snickers
Liv og virke
Den 31. juli 1877 ble Snickers utnevnt til biskop av Haarlem. Han ble bispeviet den 2. september 1877 i katedralen i Haarlem av erkebiskop Andreas Ignatius Schaepman, primas av den nederlandske kirke. Medkonsekratorer var ostindiamisjonæren erkebiskop Petrus Maria Vrancken med virke i Nederlandsk India og erkebiskop Henricus van Beek av Breda.
Rundt seks år etter ble han den 3. april 1883 utnevnt til erkebiskop av Utrecht.
Erkebiskop Snickers er blitt beskrevet som en mann av få ord, en vis menneskekjenner, behagelig av vesen, høflig, og som en uavhengig tenker. .
Han døde den 2. april 1895, 79 år gammel.
Episkopalgenealogi
Hans episkopalgenealogi er:
Fylkesvei 1130
Fylkesvei 1130 går mellom Sørli og Brattestø i Hvaler kommune. Veien er 1,8 km lang.
Frem til 2019 hadde veien betegnelsen fylkesvei 493.
Jasmine Mian
Jasmine Mian (født 31. desember 1989) er en canadisk bryter som konkurrerer i fri stil.
Hun representerte Canada under Sommer-OL 2016 i Rio de Janeiro, der hun ble utslått i andre runde.
Røyert
En røyert eller rorskar er en roer og også en robåttype. Ordet røyert eller røiert ble brukt i både eldre dansk og norsk, men kommer fra nedertysk (roien - å ro, roier - roer).
Yrkestittelen ble brukt på de som rodde tollerne ut til skipene de skulle borde, tollrøyert, men ble også brukt på roerne som fraktet gods på Drammenselva, Vestfosselva og i Fiskum.
Langs Drammensvassdraget var det både sagbruk og teglverk som fikk fraktet tømmer og teglsteinen med røyerter. På Tyrifjorden ble enorme tømmervaser fraktet med røyerter fra utløpet av Storelva, der tømmer fra Begna og Randselva ble samlet i vaser, og rodd til Svangstrand i Sylling. Samtidig ble folk og varer som skulle til industrisamfunnet rundt Hønefossen tatt ombord i Svangstrand og rodd over fjorden og opp Storelva (der båtene måtte trekkes av hester og folk enkelte steder) til sundstedene ved Busund, Kverbergsund og Overmannsund.
Los og toller Johan Fredrik Andersen (1899-1944) på Tofte i Hurum fikk i 1938 godkjent å ta etternavnet Røyert.
Asiamesterskapet i badminton 2012
Asiamesterskapet i badminton 2012 ble arrangert i Qingdao i Kina i 2012.
Fylkesvei 1132
Fylkesvei 1132 går mellom Storli og Vikerhavn i Hvaler kommune. Veien er 1,9 km lang.
Frem til 2019 hadde veien betegnelsen fylkesvei 494.
John Wilkes
John Wilkes (født 17. oktober 1725 i London, død 26. desember 1797 samme sted) var en engelsk radikaler, journalist og politiker.
Han ble først valgt som medlem av parlamentet i 1757. I en valgstrid i valgkretsen Middlesex kjempet han for rettighetene til sine velgere, framfor de til Underhuset, for bestemme deres representanter. Rasende tilhengere av Wilkes, som protesterte mot at han var blitt fengslet, ble 1768 undertrykt i en massakre etter soldater åpnet ild mot dem i St George's Fields i London. I 1771 var han medvirkende til å tvinge regjeringen til godta trykkerienes rett til å utgi ordrette redegjørelser av debattene i parlamentet. I 1776 kom han med det første lovforslag for parlamentarisk reform i det britiske parlamentet.
Under den amerikanske uavhengighetskrigen støttet han de amerikanske opprørerne, noe som gjorde ham ytterligere populær blant de amerikanske whigene. I 1780 kommanderte han imidlertid en militsstyrker som bidro til å slå ned Gordonopptøyene, noe som ødela hans popularitet hos mange radikalere. Det markerte et vendepunkt og fikk ham i økende grad til å omfavne konservativ politikk som førte til misnøye blant progressive radikalere til lavlønnete landeiere. Det var medvirkende til at han tapte sitt parlamentssete i Middlesex i valget i 1790. I en alder av 65 år trakk Wilkes seg tilbake fra politikken og tok del i progressive samfunnsreformer som den katolske emansipasjon (lemping av restriksjoner mot katolikker) på 1790-tallet som følge av den franske revolusjon. I løpet av sitt liv, hovedsakelig for hans virksomhet som skribent, fikk han et omdømme som en libertiner.
Tidlig liv og karakter
Wilkes ble født i Clerkenwell i London som den andre sønnen av brennevinsprodusenten Israel Wilkes og hans hustru Sarah (født Heaton) som hadde seks barn. John Wilkes fikk innledningsvis sin første utdannelse ved et lærested i Hertford, det ble fulgt av en privatundervisning og til sist en tid ved det nederlandske Universitetet i Leiden. Der møtte han Andrew Baxter, en presbyteriansk geistlig som i stor grad formet Wilkes’ oppfatninger på religion. Selv Wilkes forble innenfor den engelske kirke hele sitt liv, hadde han en dyp sympati for nonkonformistiske protestanter og fremmet selv religiøs toleranse fra ung alder. Wilkes begynte også å utvikle en inngående patriotisme for sitt land. Under jakobittopprøret i 1745 skyndte han seg hjem til London for å være med på å forsvare hovedstaden. Straks opprøret hadde blitt knust i slaget ved Culloden, dro Wilkes tilbake til Nederlandene for å fullføre sine studier.
I 1747 giftet han seg med Mary Meade (1715-1784) og gjennom henne fikk han inntekter og eiendom i Buckinghamshire. De fikk et barn, Mary (som ble kalt for Polly) og som han ytterst hengiven til resten av livet. Han ble derimot separert fra sin hustru i 1756, en separasjon som ble endelig. Wilkes giftet seg aldri igjen, men fikk et omdømme som libertiner, og han var kjent for ha blitt far til minst fem andre barn.
Wilkes ble valgt inn som medlem av Royal Society i 1749, og utnevnt til høysheriff av Buckinghamshire i 1754. Han var en mislykket kandidat for Berwick i parlamentsvalget i 1754, men ble valgt inn for Aylesbury i 1757 og på nytt i 1761. Valgene skjedde i kirken til St. Mary the Virgin i Aylesbury hvor han holdt en fast kirkestol. Han bodde i Prebendal House, Parsons Fee, Aylesbury.
Han var medlem av en privat herreklubb, Knights of St. Francis of Wycombe, siden kjent som Medmenham Monks, og generelt som Hellfire Club. Klubben hadde mange framstående medlemmer, i særdeleshet jarlen av Sandwich og Francis Dashwood. Wilkes var opphavsmann til en skøyerstrek som kan bidratt til klubbens oppløsning. Wilkes skal ha anskaffet en liten ape som ble kledd opp med en kappe og horn for å ligne en djevel, og brakt med seg apen til de ritualer som ble utført i klubben, og det medførte betydelig uro og bråk blant de innvidde.
I en siden berømt utveksling med John Montagu, jarlen av Sandwich, skal den siste ha utbrutt: «Sir, jeg vet ikke om du vil dø i galgen eller av kopper,» og Wilkes skal da ha svart, «Det avhenger, min herre, om jeg omfavner dine prinsipper eller din elskerinne.»
Fred R. Shapiro i The Yale Book of Quotations (2006) bestride at denne replikkvekslingen først opptrådte i en bok utgitt i 1935, men det tilskrevet Wilkes i Henry Broughams Historical Sketches (1844), formidlet av Bernard Howard, 12. hertug av Norfolk, som hevdet å ha vært tilstede, foruten også i Charles Marshs Clubs of London (1828). Brougham noterte at ut replikkutvekslingen hadde i Frankrike tidligere blitt tilskrevet Honoré Gabriel Riqueti, comte de Mirabeau og kardinal Jean-Siffrein Maury.
Radikal journalistikk
Wilkes begynte sin parlamentariske karriere som en tilhenger av William Pitt den eldre og støttet entusiastisk Storbritannias deltagelse i syvårskrigen i tiden 1756-1763. Da den skotske John Stuart, 3. jarl av Bute, kom til som leder av regjeringen i 1762, begynte Wilkes en radikale ukeavis, The North Briton, for å angripe ham og hvor en anti-skotsk tone var et av virkemidlene. Typisk for Wilkes var avisens tittel en satirisk referanse til avisen The Briton som lord Bute benyttet, og hvor North Briton var en henvisning til Skottland. Wilkes ble særlig rasende på det som han oppfattet som lord Butes forræderi i være ettergivende i fredsforhandlingene med Frankrike mot slutten av krigen.
Den 5. oktober 1762 utkjempet Wilkes en duell med William Talbot, 1. jarl Talbot, som var Lord Steward og tilhenger av Bute. Han utfordret Wilkes til duell med pistoler etter å ha blitt latterliggjort av ham i utgave 12 av The North Briton. Oppgjøret skjedde ved Bagshot og om natten for å oppmerksomhet for rettsvesenet. Ved en rekkevidde på rundt 7 meter avfyrte både Talbot og Wilkes sine pistoler, men ingen av dem traff. Da begge ble noenlunde forsonet kunne de gå til et vertshus og delte en flaske rødvin. Da hendelsen senere ble kjent, var det flere som fant opptrinnet komisk og drev satire på den i avisene. En kommentatorer avviste duellen som et planlagt stunt, satt opp for å bedre omdømmet til begge menn.
Wilkes ble anklaget for oppviglersk injurier over sine angrep på kong Georgs tale som støttet og anbefalte Paristraktaten i 1763 ved åpningen av parlamentet den 23. april 1763. Wilkes var meget kritisk mot kongens tale, som ble avslørt som skrevet av lord Bute. Han angrep talen i en artikkel i utgave 45 av The North Briton. Dette nummeret fikk den ekstra symbolverdien at det var synonymt med jakobittopprøret i 1745, vanligvis kjent som «The ‘45». Den folkelige oppfatning assosierte lord Bute, som skotte og politisk kontroversiell som rådgiver av kongen, med jakobittbevegelsen, en oppfatning som Wilkes utnyttet til det fulle.
Kongen følte seg personlig forulempet og beordret en generell bemyndigelse for Wilkes og utgiverne arrestert den 24. april 1763. Førtini mennesker, inkludert Wilkes, ble arrestert, men generelle bemyndigelser var upopulære, og Wilkes fikk betydelig folkelig støtte da han forfektet at slik arrestasjoner var ulovlige. Ved avhøret i retten hevdet han at parlamentarisk privilegium beskyttet ham som medlem av parlamentet fra å bli arrestert under anklagen av injurier. rettspresidenten (den øverste dommeren) avgjorde at parlamentarisk privilegium faktisk beskyttet ham og han ble snart løslatt. Wilkes saksøkte de som arresterte ham for å ha gjort seg skyldig i eiendomskrenkelse. Som et resultat av denne episoden ropte folk på gaten: «Wilkes, frihet og nummer 45», en henvisning til hans avis. Parlamentet stemte raskt for et grep som fjernet beskyttelsen til parlamentsmedlemmer fra å bli arrestert for å skrive og utgi oppviglerske injurier.
Lord Bute gikk av som førsteminister (statsminister) den 8. april 1763, men Wilkes motsatte seg George Grenville, Butes etterfølger og fremste rådgiver for kongen, like heftig. Den 16. november 1763 utfordret Samuel Martin, en støttespiller av Georg III, Wilkes til en duell. De møttes i Hyde Park hvor Martin skjøt Wilkes i maven. Det førte til at han senere flyktet til Paris.
Fredløs
Wilkes og Thomas Potter skrev et uanstendig, om enn ikke pornografisk, dikt dedikert kurtisanen og den prostituerte Fanny Murray, kalt for «An Essay on Woman» (1763). Fanny Murray var en av de mest kjente og framtredende kurtisaner i sin tid, en berømthet og et moteikon som klatret opp fra fattigdom til rikdom. Diktet var en parodi på Alexander Popes «An Essay on Man», Popes dikt var et filosofisk forsøk på å rasjonalisere eller forsvare Guds forhold til mennesket, et variasjon av John Miltons påstand i begynnelsen av Det tapte paradis: ettersom mennesket ikke kjenner Guds vilje og hensikt, kan han ikke klage på sin posisjon i verden og må akseptere at hva som er, er også riktig. Parodien hadde en langt annen alvorlig hensikt. Den første linjen leses «Awake, my Fanny», og et avsnitt sammenlignet henne med jomfru Maria, og hevdet at Fanny Murray er bedre som aldri født et barn.
Det er sannsynlig at diktet ble skrevet av Thomas Potter, men fullført av Wilkes. Potter var parlamentsmedlem, men hadde et omdømme som en libertiner. Han var en venn av Wilkes, som han synes å ha betraktet som en form for protesjé, og ble senere anklaget for å ha korrumpert den yngre Wilkes. Thomas Potter var også et medlem av Hellfire Club, kanskje i større grad enn Wilkes var. Et framstående medlem av Hellfire-klubben var John Montagu, 4. jarl av Sandwich, hadde Fanny Murray som en av sine elskerinner. Sandwich kom over diktet og grep sjansen til å angripe Wilkes da han hadde et nag mot ham siden Wilkes og hans apekatt hadde hoppet ut og skremt jarlen under en fordrukken sammenkomst i Hellfire-klubben. Sandwich leste diktet opp i Overhuset med Wilkes oppgitt som forfatteren for å anklage Wilkes' umoralske oppførsel. Lordene erklærte diktet for uanstendig og blasfemisk, og hendelsen ble stor skandale. Lordene stemte for å få Wilkes dømt, men han rømte til Paris før noen utvising eller rettssak ble iverksatt. Han ble stilt for retten og dømt skyldig in absentia for utuktig og opprørsk injurier, og ble erklært for lovløs den 19. januar 1764.
Wilkes håpet på at endring i den politiske makten skulle få fjernet anklagene, men det skjedde ikke. Da hans franske kreditorer begynte å presse ham, hadde han ikke noe annet valg enn å reise tilbake til England. Han kom tilbake med den hensikt å stå som parlamentsmedlem i opposisjon til regjeringen; regjeringen utstedte ikke ordre for hans umiddelbare arrest da den ikke ønsket å piske opp folkelig støtte for ham.
Wilkes stilte til valg i London og kom sist av sju kandidater, muligens grunnet til at han kom sent i gang i løpet for å bli valgt. Han ble raskt valgt som radikalt parlamentsmedlem for Middlesex hvor det meste av hans støtte var forankret. Han overga seg til King's Bench, høyesteretten, i april. Hans parlamentariske rett til immunitet ble sidestilt, og han ble dømt av dommer Joseph Yates til to års fengsel og en bot på 1 000 pund. Lordenes dom på fredløshet ble veltet.
Da Wilkes ble fengslet i King's Bench Prison den 10. mai 1768. Hans tilhengere møtte opp foran King's Bench og ropte «No liberty, no King» («Ingen frihet, ingen konge»). Soldater åpnet ild mot de ubevæpnete mennene, drepte sju og såret femten; en hendelsen som ble husket som St George's Fields-massakren. Den irske dramatikeren Hugh Kelly, en framstående tilhenger av regjeringen, forsvarte hærens rett til å bruke våpen mot demonstranter. Det førte til raseri fra Wilkes' tilhengere og de møtte opp utenfor Drury Lane Theatre hvor Kellys nye stykke A Word to the Wise ble framført. Teateret ble tvunget til å ta stykket av plakaten.
Valgstriden i Middlesex
Parlamentet forviste Wilkes i 1769 på grunnlag av at han var fredløs da han kom tilbake. Hans valgkrets Middlesex valgte ham på nytt den samme måneden med støtte fra John Wheble, redaktør av Middlesex Journal, kun for å se ham forvist igjen og valgt på nytt i mars. I april, etter hans forvisning og enda et gjenvalg, erklærte parlamentet hans motstander Henry Luttrell som vinner.
På trass ble Wilkes alderman av London i 1769 ved å benytte seg for sin kampanje sine tilhengeres pressgruppe for borgerlige rettigheter, Society for the Supporters of the Bill of Rights, Wilkes lyktes til sist å overbevise parlamentet om å fjerne beslutningen om hindre ham å sitte i parlamentet. Mens han satt i parlamentet fordømte han regjeringens politikk mot de amerikanske koloniene under den amerikanske uavhengighetskrigen i tiden 1765-1783. I tillegg introduserte han den eldste radikale lovforslaget til parlamentet, men greide ikke å få det vedtatt. Ved hans løslatelse fra fengselet i mars 1770 ble han utnevnt som sheriff i London.