cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Iffland-ringen
Iffland eller Haase?
«Iffland-ringen» som nå er en æresring for tyskspråklige skuespillere, skal være en av de omtalte erindringsringene, antagelig den mest påkostede. Den ble funnet i boet etter Friedrich Haase, 87 år etter at Iffland døde. I årene som var gått mellom 1814, da Iffland døde, og 1911, er det ikke kjent noen dokumentasjon om den. Haase etterlot seg skriftlig informasjon om tidspunkt for to overleveringer av ringen. Viktor Reimann har analysert tidsangivelsene, for å se om de stemmer overens og kan sannsynliggjøre at Haase virkelig mottok ringen fra skuespilleren Theodor Döring (1803–1878), slik han hevdet. Den ene opplysningen, i et testamentarisk brev fra Haase, kan være riktig, ifølge Reimann. Den andre, på undersiden av ringens etui, kan også, med en viss tolkning, være det. I brevet skrev Haase at han ønsket at skuespiller Albert Bassermann skulle arve ringen, og at Iffland selv opprinnelig hadde gitt den til Ludwig Devrient under hans siste gjestespill i Breslau. Devrient kom fra Breslau til nasjonalteatret i Berlin i 1815. Iffland døde i desember 1814.
Historikeren Gunter Stemmler mener det var Haase som, gjennom sitt brev til Bassermann, gjorde erindringsringen til en æresring, men i brevet skrev Haase at han hadde mottatt ringen fra Döring med «det kategoriske ønsket» at han skulle testamentere den videre til den skuespilleren han betraktet som den verdigste til å motta en slik æresgave.
Den sveitsiske forfatteren Jörg Steiner skrev i 2010 i en artikkel på nettstedet til «Institut für Auszeichnungswesen und Uniformkunde» at han tvilte på at ringen stammet fra Iffland. Han mente det var påfallende at verken Döring eller Haase noen sinne skal ha snakket om ringen, og aldri lot seg avbilde med den på, og at en slik ærefull gave skulle ha eksistert i hemmelighet i 87 år før den ble funnet i Friedrich Haases etterlatte saker. Steiner mente det var mer sannsynlig at hele historien var fabrikert av Haase for å gjøre sitt eget navn udødelig, som én i en kjede av de mest fremstående tyskspråklige skuespillerne, verdige en slik æresbevisning. Hvis dette stemmer, lyktes Haase godt. Han oppnådde posthum berømmelse, med koblingen til den legendariske teatermannen Iffland, gjennom ringen og dens gåtefulle historie.
Fra privat til halvstatlig pris
Albert Bassermann, som arvet ringen i 1911, bar den aldri selv, men fikk laget et nytt etui til den og testamenterte den til østerrikeren Alexander Girardi (1850–1918). Girardi døde lenge før han kunne arve ringen, så Bassermann måtte utpeke en ny etterfølger. Denne gang valgte han Max Pallenberg (1877–1934), men også han døde før han kunne overta ringen. Da den tredje etterfølgeren Bassermann valgte, Alexander Moissi (1879–1935), døde, var Bassermann overbevist om at hans valg førte til den visse død for den utvalgte, og i 1935 ga han fra seg ringen til det østerrikske nasjonalbibliotekets teatersamling.
Krauss var, både under og etter krigen, omstridt på grunn av sin rolle i nazistenes propagandavirksomhet. Han hadde spilt både i teaterstykker og filmer med antisemittisk vinkling, og ble etter krigen dømt som medløper. I 1946 ble han utvist fra Østerrike, men allerede to år senere fikk han tilbake sitt statsborgerskap, og i 1948 var han igjen å se på teaterscener i Wien.
Samme dag som Krauss takket for den store æren, kom det et protesttelegram fra den sveitsiske foreningen for skuespillere og forbundet for kor og dansere. I telegrammet understreket de at innehaveren av ringen skal være et forbilde både som kunstner og menneske, og at Krauss' fortid, verken i holdning eller handling, stemte overense med disse forutsetningene.
Det var sterke meninger både for og imot tildelingen i 1954, men verken telegrammet eller andre protester ble tatt til følge. Beslutningen om å tildele Krauss ringen hadde vært enstemmig, og sto ved lag.
Den østerrikske utdanningsministeren, Heinrich Drimmel, støttet valget, men ga samtidig visse retningslinjer for fremtidige tildelinger av Iffland-ringen. I retningslinjene sto det blant annet:
Alma Seidler-Ring
Det står ikke eksplisitt i statuttene for Iffland-ringen at den kun skal tildeles menn, men per 2019 har ingen kvinner mottatt den.
Werner Krauss' enke uttalte at hennes mann egentlig hadde villet gi ringen videre til Alma Seidler, som også var skuespiller ved Burgtheater i Wien, men på grunn av tradisjonen med bare å testamentere ringen til en mannlig kollega, gjorde han det ikke. Denne tradisjonen, der en mann ærer en annen mann, var fra tid til annen blitt møtt med protester, og i 1978 etablerte den østerrikske regjering en æresbevisning som et motstykke til Iffland-ringen: Alma Seidler-ringen. Denne fikk samme type statutter som Iffland-ringen, men skulle utelukkende tildeles kvinner i den tyskspråklige teaterverden. Dermed ble Alma Seidler hedret, samtidig som kvinnelige skuespillere fikk sin æresring.
Anastasios II
Anastasios II eller Artemius Anastasius (gresk: Ἀρτέμιος Ἀναστάσιος Β), død 1. juni 719, var bysantinsk keiser fra 713 til 715. Han het opprinnelig Artemios og hadde vært sekretær for den tidligere keiseren Filippikos.
Biografi
Anastasios het opprinnelig Artemius og hadde vært sekretær for sin forgjenger Filippos. Etter at den opsikianske hæren i Trakia hadde styrtet Filippos i juni 713 valgte de Artemius til keiser. Han kalte seg da for Anastasios. Like etter tiltredelsen innskjerpet han disiplinen i hæren og henrettet de offiserene som hadde vært direkte involvert i konspirasjonen mot Filippikos.
Opprør mot Leo III
I 719 ledet Anastasios et opprør mot Leo III som da hadde etterfulgt Theodosius. Opprøret var støttet av khan Tervel av Bulgaria eller hans etterfølger, men felttoget mot Konstantinopel mislyktes. Anastasios ble tatt til fange og henrettet av Leo den 1. juni 719. Han ble begravet i Konstantinopel i Justinians mausoleum i Apostelkirken av sin hustru Irene. Hun ble senere begravet på samme sted.
Torderød gård
Torderød gård er en herregård som ligger på Jeløya i Moss kommune. Det har vært gårdsdrift på Torderød siden jernalderen. Herregården slik den framstår i dag, med hovedbygning, sidebygning og park, er fra midten av 1700-tallet. Torderød gård eies av Moss kommune og første etasje i hovedbygningen leies ut som møte- og selskapslokale.
Historie
Torderød ble ryddet en gang i perioden 400-800 e.kr. Gården ble ryddet fra den første gården en kjenner til på Jeløya, som lå i området der Alby gård ligger i dag. Navnet Torderød kommer fra det gammelnorske «tordruga», som betyr gjødselhaug. Man antar att dette kommer av at opphavsgården brukte dette området til beite og hadde sommerfjøs her. Derfor har det sannsynligvis vært en gjødselhaug på stedet. Torderød er nevnt i et diplom fra 1338, og navnet skrives da «ha torghrufuu».
I middelalderen ble det området som opprinnelig utgjorde Torderød delt opp i flere gårder. Rundt år 1300 besto området av Orkerød, Grimsrød, Helgerød, Thorbjørnsrød, Krossern og Taraldrød, i tillegg til Torderød.
Bygninger
Dagens hovedbygning er oppført i perioden 1758–1760. Byggherre var David Chrystie d.e. Familien Chrystie var av skotsk opprinnelse og hørte til landets fremste borgerfamilier på 1700-tallet. Bygningen er en toetasjes, laftet tømmerbygning med mansardtak. Utvendig er det malt panel. Over inngangsdøren er det en overbygning formet som en baldakin, båret av fire søyler med akantuslignende utskjæringer og kapitéler.
På nordsiden av hovedbygningene er det et enetasjes tilbygg.
Bygningen er omgitt av distriktets eneste rendyrkede barokkhage. Hovedbygningen på Torderød er fredet.
Gibraltars herrelandslag i fotball
Gibraltars herrelandslag i fotball er det nasjonale fotballandslaget til Gibraltar, som er en britisk kronkoloni på sørkysten av Den iberiske halvøy. Landslaget administreres av det nasjonale fotballforbundet Gibraltar Football Association (GFA), som ble opprettet allerede i 1895. Forbundet ble tatt opp som fullverdig medlem av UEFA i mai 2013. Gibraltar ble fullverdig medlem av FIFA 13. mai 2016 sammen med Kosovo, og fikk mulighet til å delta i VM-kvalifiseringer.
Landslaget har en lang historie, og kan spores tilbake til begynnelsen av 1900-tallet hvor et gibraltarsk lag spilte kamper mot lag som inneholdt besøkende soldater og offiserer fra Storbritannia. Deres første uoffisielle landskamp ble spilt i april 1923, da Gibraltar spilte vennskapskamper mot den spanske klubben Sevilla FC. Perioden fra 1949 til 1955 regnes for å være landslagets storhetsperiode, da større europeiske klubber som blant andre Real Madrid, Atlético Madrid, Real Valladolid og Admira Wacker la sine treningsopphold på Gibraltar, hvor de da spilte kamper mot landslaget. Gibraltars første kamp som UEFA-medlem, en vennskapskamp som fant sted 19. november 2013, endte 0–0 hjemme mot.
John Arbuthnot Fisher
John Arbuthnot Fisher, 1. baron Fisher av Kilverstone, (født 25. januar 1841 i Ramboda på Ceylon, død 10. juli 1920 i St James's Square i London) var en britisk admiral kjent for sitt arbeid med reform av Royal Navy. Han hadde stor innflytelse på marinen i en karriere som varte over 60 år. Den begynte i en tid med seilskip framstilt av tømmer, bevæpnet med munnladningskanoner, og karrieren endte da slagskip, ubåter og de første hangarskip framstilt av metall hadde gjort sitt inntog. Den energiske, reformbevisste «Jackie» Fisher blir ofte sett som britene nest betydningsfull admiral i historien, etter Horatio Nelson.
Gibraltars herrelandslag i fotball
Gibraltars typiske motstandere gjennom årene har vært andre mindre biland og ikke-suverene land. Landslaget har aldri kvalifisert seg til hverken EM-sluttspill eller VM-sluttspill på grunn av manglende medlemskap i overnasjonale forbund, men har ved flere anledninger deltatt i De internasjonale øylekene. Laget endte opp som sølvmedaljevinner under øylekene på hjemmebane i 1995, og vant fotballmesterskapet under øylekene på Rhodos i 2007.
Gibraltars landslag spiller hjemmekampene sine på Victoria Stadium i Gibraltar. Kvalifiseringskampene ble tidligere spilt på Estádio Algarve i Faro i Portugal, med en kapasitet på om lag 30 000 tilskuere, før Victoria Stadium ble godkjent av UEFA. Det var planlagt et nytt stadion på sørspissen av Gibraltar med kapasitet på rundt 10 000 tilskuere, men dette ble aldri realisert.
John Arbuthnot Fisher
Bakgrunn
John Arbuthnot Fisher var den eldste av elleve barn. Faren var kaptein William Fisher, offiser i British Army.
Virke
Fisher er hovedsakelig rost som nyskapende, en strateg og en som utviklet marinen framfor en admiral til havs involvert i betydelige slag, skjønt i hans karriere erfarte han også det. Da han ble utnevnt som First Sea Lord, øverstkommanderende av det britiske marinen, i 1904, fjernet han rundt 150 skip som da var i aktiv tjeneste, men som ikke lenger var nyttige og påskyndte moderne erstatninger. Han skapte en moderne krigsflåte som var forberedt til å møte Tyskland under den første verdenskrig.
Fisher så behovet for å forbedre rekkevidde, nøyaktigheten og skuddhastighet for marinens kanoner, og var blant de første som fremmet nytten av torpedo som han mente ville avløse store kanoner mot skip. Som Third Sea Lord var han ansvarlig for å innføre en type krigsskip som på engelsk kalles destroyer («ødelegger»), men på norsk jager, og utstyrt med torpedo. Det var en mindre type krigsskip som hadde som hensikt fungere som forsvar mot angrep mot torpedobåter eller undervannsbåter.
Som First Sea Lord var han ansvarlig for konstruksjonen av HMS «Dreadnought» (1906), verdens mest avanserte krigsskip i sin tid og det første med ulik bestykning, det vil si kanoner av forskjellig kaliber. Han mente også at undervannsbåter ville bli økende betydningsfulle og fremmet deres utvikling. Han var involvert med innføringen av dampturbin for å erstatte stempelmotor, og for innføring av olje som brensel framfor kull. Han innførte også daglig bakt brød om bord på skip, og da han selv gikk inn i tjenesten som ung mann var det vanlig å spise harde skipskjeks, ofte befestet med brødbiller (Stegobium paniceum).
Fisher trakk seg offisielt fra admiralitet i 1911 på sin 70. fødselsdag, men ble First Sea Lord på nytt i november 1914. Han gikk av igjen sju måneder senere i frustrasjon over Winston Churchills Gallipoli-kampanje, og fungerte deretter som formann av regjeringens styre for oppfinnelser og forskning fram til slutten av krigen.
Dusty Jonas
Dusty Jonas (født Dustin Michael Jonas, 19. april 1986 i Floresville i Texas) er en amerikansk høydehopper. Hans fremste medalje til nå er bronse ved VM i friidrett innendørs 2010.
Karrière
Jonas markerte seg i 2003, da han vant Amateur Athletic Union National Junior Olympic Games, med ny stevnerekord på 2,12 meter (7 feet 3 inches). Han ble USA-mester for juniorer i 2005, med 2,24 meter. I tillegg fikk han sølv i både NCAA-mesterskapet innendørs og utendørs dette året. Han deltok også ved det panamerikanske juniormesterskapet i friidrett, der han vant høydehopp med 2,21 meter.
I 2006 kom han på tredjeplass ved NCAA-mesterskapet utendørs, og femteplass innendørs. Han deltok ved U23-NACAC-mesterskapet i friidrett i Den dominikanske republikk, der han kom på 5.-plass. I 2007 ble det bronse ved NCAA-mesterskapet innendørs, og 6.-plass ved NCAA-mesterskapet utendørs.
Han kom på sjetteplass ved USAs uttak til sommer-OL 2008 i Beijing, og ble kvalifisert. Men, med beste hopp på 2,20 i OL gikk han ikke videre fra kvalifiseringsrunden. På nasjonalt nivå ble han NCAA-mester innendørs med 2,31, og kom på andreplass utendørs. Han vant NCAA-mesterskapet innendørs i 2008, og kom på 2.-plass utendørs. Han satte personlig rekord ved Big 12 i mai 2008, med 2,36 meter.
Han kom på 3.-plass ved innendørsstevnet Russian Winter i Moskva i februar 2010. I mars 2010 vant Jonas bronse ved VM innendørs i Doha i Qatar med 2,31 m, bak de to russiske hopperne Ivan Ukhov og Jaroslav Rybakov. Samme år ble han nummer to under USA-mesterskapet innendørs og nummer seks utendørs. Han ble rangert som nr. 9 i verden og nr. 2 i USA. Han representerte Amerika ved verdenscupen i friidrett 2010 i Split, og kom der på 6.-plass i høyde, noe som ga Amerika tre poeng i lagkonkurransen.
Under USA-mesterskapet i friidrett utendørs 2011 fikk han sølv, bak Jesse Williams. Jonas hoppet 2,31, mens Williams satte ny personlig rekord på 2,37. Han deltok også ved VM i friidrett 2011 i Daegu, der han ble slått ut i kvalifiseringen med 2,16 meter. Dette var 30. beste resultat i kvalifiseringen. Han deltok ikke ved USA-mesterskapet innendørs i 2011.
I 2014 kom han på 3.-plass ved USA-mesterskapet innendørs, og delt 2.-plass (med Nick Ross) ved USA-mesterskapet utendørs. Han representerte USA ved VM i friidrett innendørs 2014 i Sopot, men ble slått ut i kvalifiseringsrunden, der han hoppet 2,21 meter.
Han deltok ikke ved USA-mesterskapet innendørs i 2015, men kom på 5.-plass ved USA-mesterskapet i friidrett 2015.
Vinkelskogmåler
Vinkelskogmåler (Dysstroma citrata) er en sommerfugl i gruppen av de egentlige målere (Geometridae). Denne svært variable arten finnes over hele Norge.
Utseende
En middelsstor (vingespenn 27 – 32 mm), slank måler. Grunnfargen varierer fra ganske lyst brunt til mørkt sjokoladebrunt. Forvingen har et bredt, brunt tverrbånd i midten, dette er over dobbelt så bredt ved forkanten som ved bakkanten, på ytterkanten med et kraftig tannformet utskudd litt foran midten. Ved vingeforkanten rett utenfor tverrbåndet er det en uregelmessig, hvit flekk. Langs ytterkanten går det et smalt, bølgete, hvitt tverrbånd. Bakvingen er gråhvit. Larven er naken, lang og slank, lysgrønn med to hvite ryggstriper. Oversiden er vanskelig å skille fra den nærstående bueskogmåler Dysstroma truncata, men vinkelskogmåler har et bånd på undersiden av bakvingene som har en knekk som er rettvinklet, ikke jevnt buet.
Levevis
Arten lever i ulike slags skog, larvene kan finnes på mange ulike busker og løvtrær. De voksne sommerfuglene flyr i juli – september og kommer gjerne til lys.
Utbredelse
Arten finnes i den palearktiske sone, bortsett fra lengst i sør, og i Nord-Amerika, der den mangler i den sentrale delen av USA men ellers finnes fra Labrador til California. I Norge er den funnet over hele landet bortsett fra Øst-Finnmark.
Farrell Treacy
Han representerte Storbritannia under Vinter-OL 2018 i Pyeongchang, hvor han ble utslått i kvartfinalen på 1000 meter.
Under Vinter-OL 2022 i Beijing, ble han utslått i heatene på 1000 meter.
Huib Ruygrook
Huib Ruygrok (født 26. april 1944) er en nederlandsk tidligere fotballtrener.
Ruygrok tiltok rollen som hovedtrener i Molde Fotballklubb 1. mars 1977 etter å ha vært trener i Sparta Rotterdam.
Bernt Roald hadde fått i oppgave å lede klubbens treninger frem til hollenderen ankom, han hadde fått et nøye opplegg fra Ruygrook. Første uka tre treninger, andre uka startet man med fire treninger. I februar var det trening uten ball.
Før sesong to hadde Ruygrook en ferie i Nederland mens Bernt Roald ledet treningene. Treningene startet 17. februar, Ruygrook ankom Molde 10. mars. Verdt å merke seg er at før denne sesongen ble multitalentet Jo Nesbø tatt opp i A-stallen. Etter en meget skuffende innledning på sesongen var det største høydepunktet i vårsesongen 1-0-seieren i en vennskapskamp over storlaget Wolverhampton Wanderers på selveste 17. mai.
På tross av en bedre avslutning på sesongen endte det med nedrykk.
I 1979 startet treningene 1. februar med Jan Fuglset som trener. 2. februar kom Ruygrook. Denne sesongen ledet han laget til opprykk. Etter sesongen forlot han klubben.
Sterneurus
Sterneurus er en slekt av biller som tilhører familiegruppen bladbiller (Chrysomelidae).
Levevis
Både larvene og de voksne (imago) er planteetere som lever på trær og busker i skog.
Utbredelse
Slekten er utbredt i Sør-Amerika.
Fuwa
De fem Fuwa var maskotene til Sommer-OL 2008 som fant sted i Beijing. Det var fem forskjellige maskoter, som hver representerte både en farge på de olympiske ringene og et symbol i kinesisk kultur.
Figurene fikk navn som er satt sammen av to like stavelser, en tradisjonell måte å lage kosenavn på i Kina. De er:
Mie (navn)
Mie er et opprinnelig dansk kvinnenavn dannet som en kortform av Marie, som er en dansk og fransk form av Maria og har usikker betydning. Mie brukes som kortform av Marie og Maria også på nederlandsk og limburgsk.
Kjente personer med navnet
Personene i listen er ordnet kronologisk etter fødselsår.
Anguloderus
Foveocrotaphus er en slekt av biller i familiegruppen løpebiller.
Utseende
En middelsstor (ca. 21 millimeter), avlang, blank, svart løpebille. Hodet er stort og bredt, firkantet, med en U-formet grop i midten foran. Fasettøynene er nokså små, rundet utstående, med en rand bak som står skarpt ut. Kjevene (mandiblene) er nokså store og kraftige, glatte uten tenner. Antennene er litt lengre enn hode + pronotum. Pronotum er forholdsvis lite, rundet med litt innsvungen kant og skarpe for- og bakhjørner. I midten foran er pronotum kraftig, firkantet innskåret, slik at "nakken" blir blottlagt. Dekkvingene er jevnbrede med dype punktstriper. Beina er forholdsvis lange og tynne.
August Rathke
August Petro Theodor Olsen Rathke (født 11. desember 1925, død 25. november 2022 i Bergen) var en norsk jurist, politiker og motstandsmann under andre verdenskrig.
Liv og virke
Rathke var leder for den kommunistiske motstandsbevegelsens ungdomsbevegelse i Bergensområdet. Han var også redaktør for Norges Kommunistiske partis illegale avis Fortroppen. Lokalt samarbeidet kommunistene og Milorg, og Rathke ble leder for organisasjonens aksjonsgruppe Saborg. 24. januar 1945 flyktet han via Hans Helles hemmelige fluktrute fra Nordhordland via Shetlandsgjengen til Storbritannia, etter dramatiske omstendigheter som ettersøkt av Gestapo. Her fikk han opplæring, og ble innrullert i Kompani Linge.
Etter krigen deltok han i Norges Kommunistiske Ungdomsforbund og sto i 1946 som redaktør for NKUs tidsskrift Unge Viljer, han studerte jus, og ble cand.jur. i 1951.
Senere ble han aktiv i Arbeiderpartiet og etter hvert et framtredende medlem. Fra 1960 var han i flere perioder medlem av Bergen bystyre og formannskap. Fra 1984 til 1995 var han medlem av Hordaland fylkesting og fylkesutvalg. Han ledet også Arbeiderpartiets gruppe på fylkestinget. Rathke er blant dem som har blitt æresmedlem i partiet.
Han var byrettsdommer fra 1975 til 1984, og byrettsjustitiarius i Bergen fra 1984 til 1995.
Han har arbeidet hos Fylkesmannen i Bergen, vært rådmann i Laksevåg og kommunaldirektør i Bergen.
Fra 1975 var krigsveteranen Rathke redaktør av Lingeavisen.
Rathke døde 25. november 2022 på Engen sykehjem i Bergen som det siste gjenværende medlemmet av Kompani Linge.
Utmerkelser
Rathke ble tildelt Kongens fortjenstmedalje og Deltagermedaljen. Han har mottatt britiske 1939–1945 Star og Defence Medal. Rathke er tildelt Norges Forsvarsforenings hederstegn og Kommunenes Sentralforbunds hederstegn. I 2015 ble Rathke tildelt Regjeringens minnemedalje for innsats under andre verdenskrig. I 2017 mottok Rathke Stiftelsen Espeland fangeleirs pris for sin livslange kamp mot dehumaniserende krefter.
Rathke var æresmedlem av Bergens Forsvarsforening.
Nord-Italia
Nord-Italia er et kulturelt og geografisk område, uten noen egen administrativ funksjon, som blir brukt for å referere til den nordlige delen av Italia. På italiensk blir det folkelig referert til som «Il Nord», «Settentrione», eller «Alta Italia». Området består av åtte italienske regioner nord i Italia: Aostadalen, Emilia-Romagna, Friuli-Venezia Giulia, Liguria, Lombardia, Piemonte, Trentino-Syd-Tirol og Veneto. Ifølge folketellingen fra 2011 bor 27,213,372 personer i området. For statistiske formål deler Istituto nazionale di statistica (ISTAT) området inn i Nordvest-Italia og Nordøst-Italia – to av de fem statistiske områdene i deres rapporter. Disse samme oppdelingene brukes for å avgrense NUTS-regioner innen EU, og de italienske valgkretsene ved valg til Europaparlamentet.
Historie
Nord-Italia var i tidlig middelalder en del av Langobardkongedømmet. Nord-Italia var og en del – og eget indre kongerike – av det tysk-romerske riket.
Fra slutten av middelalderen ble flere sterke og selvstendige bystater fremtredende i Nord-Italia, og kunst og handel blomstret i området.
Geografi
Nord-Italia befinner seg hovedsakelig i nedbørsfeltet til elven Po, som utgjør hele den brede sletten som strekker seg fra Appenninenes fot til Alpenes fot, sammen med dalførene og bakkene på begge sider av det. Gjennom hele kursen fra kilden i Monte Viso til utløpet i Adriaterhavet – mer enn fem lengdegrader eller 350 i en rett linje – mottar Po alt vann som renner fra Appenninene og nordover, og alt som rennen ned fra Alpene mot sør, fram til man kommer til Adige, som, etter å ha fulgte en parallell kurs, har utløp i Adriaterhavet ved en egen munning.
Økonomi
Nord-Italia er det mest utviklede og produktive området i landet, med en av de høyeste bruttonasjonalprodukt per innbygger i Europa. Alle regionene i området ligger over EU-gjennomsnittet, høyest BNP har Syd-Tirol (137 %), Lombardia (134 %) og Emilia-Romagna (127 %). Med 772,676 euro stod Nord-Italia i 2008 for 55 % av den italienske økonomien, med kun 46 % av befolkningen.
Det var det området av Italia som først industrialiserte, som skjedde omtrent halvveis i det 18. århundre, med det såkalte «industrielle trianglet» som ble dannet av de store produksjonssentrene Milano og Torino, samt havnen Genova. Siden da har den industrielle kjernen flyttet seg østover; dagens industrielle triangel består av Lombardia, Veneto og Emilia-Romagna. En lignende endring skjedde med BNP per innbygger, og de østlige områdene (Lombardia inkludert) har blitt rikere enn Piemonte og Liguria.
Kittie
Kittie er et kanadisk metal-band fra Ontario. Bandet ble stiftet i 1996, men slo først igjennom i 1999 med Brackish fra deres debutalbum Spit.
Navnet
Navnet «Kittie» ble forklart av Morgan Lander slik:
1996–2004
Kittie oppstod i 1996, da Mercedes Lander og Fallon Bowman møtes på gymnaset. Hovedvokalisten, Morgan Lander, er Mercedes' søster. Bandets opprinnelige bassist var Tanya Candler, som forlot bandet vinteren 1999 for å fullføre høyskole. Hun ble byttet ut med Talena Atfield.
I 2001 forlot Fallon Bowman bantdet, uten å gi noen grunn og startet så ett nytt prosjekt ved navn Amphibious Assault. Fallon ble senere byttet ut med Jeff Phillips som jobbet som Kitties gitar-tekniker. Fallon ble senere med i bandet Thine Eyes Bleed.
I 2004 ga Kittie ut albumet Until the End.
2005–nåtid
Frem til mars 2005 hadde Kittie skrevet under med Artemis Records, men brøt på grunn av «budsjettet til fjerde album». Problemer inne i gruppen og med plateselskapet hadde pågått lenge. I mars 2005, Artemis og Kittie brøt pga. ubetalt gjeld og 11 overskredelser på kontrakten på Artemis' halvdel.
I 2005 tilføyde Kittie to nye medlemmer: Tara McLeod, på gitar, og Trish Doan, på bass. I 2005 kom også Morgan og Mercedes' Clothing-line og Poisoned Black Clothing. 7. februar 2006, ga Kittie ut Never Again EP gjennom Rock Ridge Music. Også i 2006, var Morgan Lander med på Kataklysms sang «It turns to Rust», fra albumet In the Arms of Devastation.
Kittie startet 2007 med «Funeral for Yesterday Tour» som begynte i februar til slutten av mars.
I november 2007 reiste de sørover for å spille i Mellom- og Sør-Amerika.
Den 11. februar 2017 døde bassisten Trish Doan i en alder af 31 år.
Den 30. august 2017 meddelte bandet genforening af den oprindelige lineup til en en-nat-koncert. De udførte den 27. oktober 2017 i deres hjemby London, Ontario. Koncerten markerede lanceringen af deres 20 års jubilæumsdokumentar.
Den 30. marts 2018 blev dokumentarerne Origins / Evolutions udgivet på Blu Ray og DVD for første gang. Herunder en live-cd med live tracks, der spilles af bandet gennem årene.
Album
2009 In The Black
Kopervik Idrettslag
Klubben spiller med hvite drakter og grønne underdeler og strømper. Deres draktleverandør er Umbro. «Kilane» spiller sine kamper på Åsebøen Stadion. Anlegget har også en kunstgressbane, en mindre naturgressbane, og en minikunstgressbane.
Sesongen 2007
Sesongen 2007 ble på mange måter en suksess, enda sesongen ikke ble kronet med opprykk. Fra sesongstart tok det 15 kamper (11 i serien og 4 i NM) før det første poengtapet kom borte mot Vidar (2-1). Disse 15 strake seirene, inkludert cuptriumf over adeccoligalaget Mandalskameratene (3-1), fikk Haugesunds Avis til å skrive at Kopervik var «Norges beste». Ingen andre lag i Norge kunne vise til en slik statistikk. Kopervik fikk spille hjemme mot Brann på et fullstappet Åsebøen Stadion. Kampen ble også vist på TV2 Sport. Senere denne sesongen spilte de grønne og hvite opprykkskamper mot Randaberg IL. Det endte dessverre for Koperviks del med tap over to kvalikkamper.
Sesongen 2008
Kopervik ble ikke forsterket med spillere utenfra foran denne sesongen, men hadde likevel en stor og bred tropp som skulle holde til opprykk. Skjold Idrettslag gav Kopervik mest konkurranse om puljeseieren, men gjennom en lang sesong viste Kopervik seg som det beste laget i avdelingen. Motstander i kvalifiseringskampene ble Klepp Idrettslag. Første kamp endte 1-1, men i returoppgjøret på Åsebøen vant Kopervik 4-1 og sikret opprykk til 2. divisjon.
Sesongen 2009
Etter opprykket til 2. divisjon forsterket Kopervik stallen ved å hente publikumsfavoritten Bala Ahmed Garba tilbake til Haugalandet fra Notodden. Med hjelp fra blant annet mange mål av Bala Garba, samt at de klarte å overtale den andre store profilen Idar Mathiassen til å fortsette, klarte Kopervik å sikre seg en overraskende 6.-plass i 2. divisjon avd. 3.
Sesongen 2011
Som nylig nedrykket 2.-divisjonslag var det ventet at Kopervik skulle kjempe i toppen av 3. divisjonstabellen i 2011. Tidlige KIL-spiller og mangeårig kaptein Roger Rørvik ble ansatt som hovedtrener, samtidig som mannen som ledet laget opp i 2. divisjon i 2005, Knut Olav Ystaas, ble ansatt som sportslig leder. Laget havnet i en veldig sterk gruppe sammen med hardtsatsende lag som Brann 2, Fyllingen og Staal Jørpeland. Prestasjonene svingte veldig, fra sterk 4-1 seier mot Fyllingen til tap mot lag som det var ventet å slå med stor margin. Kilane endte til slutt på en 5.-plass.
Da sesongen nærmet seg slutt ble det klart at Rørvik ga seg som hovedtrener, og Knut Ystaas rapporterte at de hadde ansatt tidligere FK Haugesund-spiller og assistent-trener Rune Lothe som ny hovedtrener, samtidig som lagkaptein Ingvar Karlsen tok rollen som spillende assistent-trener.
Mountstuart Elphinstone
Mountstuart Elphinstone (født 6. oktober 1779 i Dumbarton i Skottland, død 20. november 1859 i Hookward Park i Surrey i England) var en britisk statsmann, historiker og kolonipolitiker tilknyttet regjeringen i Britisk India. I perioden 1796–1828 var han i Det ostindiske kompaniets tjeneste. Mellom 1819 og 1827 var han også guvernør i Bombay (nå Mumbai). Som guvernør gjorde han flere utdanningsinstitusjoner tilgjengelig for den indiske befolkningen.
Foruten å være en kjent administrator skrev han bøker om India og Afghanistan. Han bidro sterkt til å befeste det britiske herredømmet i India og var en av sin tids største kjennere av indiske forhold. Han utgav blant annet The History of India i 1841 og The Rise of British Power in the East, som ble utgitt i 1887.
Tidlig liv
Elphinstone ble født Dumbarton i Dumbartonshire (nå Dunbartonshire) i 1779 og var den fjerde sønn av den ellevte baron Elphinstone i Skottlands adelsstand.
Han fikk sin utdannelse ved Royal High School i Edinburgh. Etter å ha blitt utnevnt til tjenestemann i forvaltningen til Det britiske ostindiske kompani, der en av hans onkler var direktør, kom han til Calcutta (nå Kolkata) tidlig i 1796 der han hadde flere underordnede stillinger. I 1801 klarte han å unnslippe massakren i Benares (Varanasi) begått av tilhengere av den avsatte Wajid Ali Shah. Senere samme år ble han overført til den diplomatiske tjenesten der han fikk stillingen som assistent for den britiske resident ved hoffet til peshwa Baji Rao II.
Utsending
Ved peshwa-hoffet fikk han sin første mulighet til å utmerke seg ved å ta del i Arthur Wellesleys felttog mot marathaene i kraft av sin stilling som diplomat. Da en krig brøt ut etter mislykkede forhandlinger fungerte Elphinstone som aide-de-camp (en personlig assistent, sekretær eller adjutant for en person av høy rang, vanligvis en høytstående offiser eller et statsoverhode) for Wellesley. I slaget ved Assaye og gjennom hele felttoget utmerket han seg med sin tapperhet og kunnskap om taktikk, noe som gjorde at Wellesley fortalte ham at han burde ha vært soldat. Da krigen endte i 1804 ble Elphinstone utnevnt til britisk resident i Nagpur. Dette ga han mye fritid, som han tilbrakte med å lese og studere. Senere, i 1807, fullførte han en kort tørn i Gwalior.
I 1808 ble han utnevnt til den første britiske utsendingen til hoffet i Kabul, med det mål å sikre en vennlig allianse med afghanerne mot Napoleons planlagte fremrykning mot India. Imidlertid viste dette seg å være til lite nytte, ettersom Shoja Shah ble jaget fra tronen av sin bror før den kunne bekreftes. Det mest verdifulle, varige resultatet av ambassaden var Elphinstones verk Account of the Kingdom of Cabul and its Dependencies in Persia and India fra 1815.
Guvernør
Han ble utnevnt til guvernør i Bombay i 1819. Hans viktigste prestasjon var sammenstillingen av «Elphinstone code». Han grunnla i praksis det statlige utdanningssystemet i India, i en tid da opinionen i Storbritannia var mot å utdanne «de innfødte». Elphinstone beholdt denne stillingen til 1827.
Han bygget den første bungalowen i Malabar Hill i løpet av sin periode som guvernør i Bombay mellom 1819 og 1827.
Etter sin periode som guvernør gav Elphinstone tilbake mange landområder som britene hadde tatt tidligere til rajaen av Satara.
Elphinstone Road jernbanestasjon og Elphinstone Circle ble oppkalt etter hans nevø John Elphinstone, som også ble guvernør i Bombay på 1850-tallet.
Tilbake til England
Elphinstone reiste tilbake til England i 1829, og fortsatte å ha innflytelse i offentlige saker. Han avslo to ganger tilbudet om stillingen som generalguvernør av India, siden han prioriterte å fullføre sitt tobinds verk History of India (1841). Det tar for seg hinduismens og islams perioder. Han døde i Surrey i England 20. november 1859.
Stockholms tekniska institut
Stockholms Tekniska Institut, STI, er en privat utdannelsesinstitusjon som organisert som en stiftelse for utdannelse av ingeniører i Stockholm. STI har hatt virksomhet siden 1924.
STI startet friskolen Stockholms Tekniska Gymnasium i 2002 som ble solgt til Lernia College i juni 2010.
Lucius Cornelius Sulla
Lucius Cornelius Sulla Felix (latin: L•CORNELIVS•L•F•P•N•SVLLA•FELIX ) (født ca. 138 f.Kr., død 78 f.Kr.) var en romersk general og diktator, vanligvis kjent som kun Sulla. Hans tilleggsnavn Felix, «den heldige», fikk han senere i livet på grunn av sitt legendariske hell som general. Han hadde æren av å bli valgt til konsul to ganger og han gjenopprettet diktaturet i Roma. Sulla ble belønnet med corona graminea, «gresskronen», den fremste og mest sjeldne militære hedersbevisning i Romerriket, under forbundsfellekrigen (mellom 91 f.Kr. og 88 f.Kr.). Hans liv var jevnlig omtalt i antikke biografiske samlinger av ledende generaler og politikere, opprinnelig i den biografiske kompendium av berømte romerne som ble utgitt av Marcus Terentius Varro. I Plutarks Sammenlignbare liv (gresk: Bíoi parálleloi) er Sulla sammenlignet med den spartanske general og strateg Lysandros.
Sullas diktatur kom i en tid hvor striden mellom popularene og optimatene var på sitt høyeste. De førstnevnte, representert av Sullas samtidige og til sist rival, Gaius Marius, utfordret den eksisterende orden ved å kreve ytterligere rettigheter for plebeierne, mens de sistnevnte forsøkte å bevare den eksisterende maktstrukturen som var dominert av aristokratiet og senatet.
I en tvist over kommandoen av hæren marsjerte Sulla på ikke-konstitusjonelt vis sin hær inn i Roma og beseiret Marius i kamp. Han tok posisjonen som diktator som ikke hadde vært benyttet siden andre punerkrig et århundre tidligere. Han benyttet sin makt som diktator til å gjennomføre en rekke med reformer i den romerske lovgivningen. Disse hadde til hensikt å styrke senatets forrang, og minske makten til tribunene. Etter å ha søkt valg til å bli konsul for andre gang, trakk han seg tilbake til privat liv og døde kort tid etter. Sullas beslutning om å gripe makten som diktator kom til å destabilisere den romerske maktstrukturen og gjorde det mulig for senere ledere som Julius Cæsar å følge hans presedens i å gripe politisk makt ved vold. Sulla hadde alle negative kjennetegn til en diktator: han sammenkalte forsamlinger hvor han holdt storstilte taler, truet og skremte alle som han hevdet var hans fiender, også hans eget publikum. Han la til nye navn til listen av statens fiender, og de som havnet der var ikke trygge. Selv de som søkte tilflukt i templer ble drept.
De tidlige årene
Sulla ble født inn i en fattig gren av Cornelii gens (slekt) av aristokratisk patrisisk herkomst, men uten innflytelse i byen. Uten penger tilbrakte Sulla sine første år i bakgrunnen av Romas politiske elite. Det er ukjent hvordan han skaffet seg de midler som ga ham muligheten til å stige gradene til å bli senator, selv om noen kilder henviser til arv i familien. Sulla tilbrakte sin ungdom blant Romas skuespillere, komikere, musikere og dansere. Plutark nevner at under bryllupet til sin siste hustru, Valeria, holdt han fortsatt selskap med «skuespillerinner, musikere, og dansere, drakk på sofaen natt og dag.»
Forbundsfellekrigen
Etter at Sulla vendte tilbake til Roma ble han valgt til praetor urbanus, ifølge ryktene gjennom utstrakte bestikkelser. Etterpå ble han utnevnt til provinsen Kilikia (i dagens Tyrkia). I 92 f.Kr. forlot Sulla Østen og reiste tilbake til Roma hvor han allierte seg med opposisjonen til Gaius Marius. Rett før Forbundsfellekrigen (91–88 f.Kr.) begynte det romerske aristokratiet og senatet å frykte ambisjonene til Marius som allerede hadde gitt ham fem konsulperioder på rad fra 104 f.Kr. til 100 f.Kr. I dette siste opprøret blant de italiske allierte, viste Sulla sin genialitet som general, og viste større dyktighet enn både Marius og konsulen Gnaeus Pompeius Strabo (far til Pompeius). Resultatet var at han ble valgt som konsul for første gang i 88 f.Kr., med Quintus Pompeius Rufus som kollega.
Den første borgerkrigen
Som konsul i Roma forberedte Sulla seg på å reise tilbake østover for å utkjempe den første krigen mot Mithridates etter bestilling av senatet. Men han ville etterlate seg problemer. Marius var nå en gammel mann, men hadde fremdeles ambisjoner om å lede de romerske arméene mot kong Mithridates VI av Pontus. Marius overbeviste tribunen P. Sulpicius Rufus til å sammenkalle en forsamling og endre senatets beslutning om å gi Sulla kommandoen. Da nyhetene nådde Sulla, som fremdeles lå i leir sør i Italia og var klar til å krysse over til Hellas, tok han en uvanlig beslutning. Sulla tok seks av sine mest lojale legioner og forberedte seg på å marsjere inn i Roma. Dette var en hendelse uten sidestykke. Ingen general før ham hadde krysset bygrensene, pomerium, med sin hær. Det var så uetisk at de fleste av hans kommandanter nektet å slutte seg til ham og Sulla tok knapt noen tiltak mot dem. Livredd for dette uvanlige tiltaket flyktet Marius og hans tilhengere byen, mens Sulla konsoliderte sin posisjon og talte til senatet i harde ordelag. Han framstilte seg selv som et offer, antagelig for å rettferdiggjøre sin voldelige ankomst til byen. Borgerkrigen var fryktelig, og noen italiske byer ble ødelagt. Forlì ble ødelagt i 88 f.Kr. og gjenoppbygd av praetoren Livius Clodius etterpå. Etter noen betydelige omstruktureringer av byens politiske trender og med senatets makt styrket, vendte Sulla tilbake til leiren og fortsatte den opprinnelige planen med å bekjempe Mithridates i Pontos.
Med Sulla ute av veien, begynte Marius å få tilbake kontrollen over situasjonen på slutten av 87 f.Kr. Med støtten fra Lucius Cornelius Cinna (svigerfar til Julius Cæsar), erklærte Marius Sullas reformer og lover ulovlige og Sulla selv offisielt i eksil. Sammen utførte Marius og Cinna et betydelig blodbad blant Sullas tilhengere og ble valgt til konsuler for året 86 f.Kr. Marius døde noen få dager etter valget og Lucius Valerius Flaccus ble nominert som hans erstatter. Cinna var da i praksis herskeren av Roma og ble valgt til konsul uten motstand i de følgende årene.
Imens beseiret Sulla Mithridates i øst og i 86 f.Kr. erobret han Athen og beseiret deretter Arkelaus ved Chaeronea og på nytt i 85 f.Kr. ved Orkomenus. Mens han var i øst, var han den første romerske embetsmann som møtte en partisk ambassadør, men fornærmet ham uten å vite det ved å sette seg mellom Mithridates og ambassadøren. Han forlot Østen i 84 f.Kr. da han hørte nyhetene om Cinnas død.
Diktator i Roma
Fast bestemt på å ta tilbake kontrollen over Roma, marsjerte han mot byen. Etter en periode uten at noe skjedde, beseiret hæren til Sulla de samnittiske styrkene til Pontius Telesinus i november 82 f.Kr. i slaget om Colline-porten. Styrken til den høyre flanken ledet av Marcus Licinius Crassus, viste seg å være avgjørende i å sikre seieren. Sulla hadde også hjelp av den unge Pompeius, som beseiret tilhengere av Cinna i Sicilia og Nord-Afrika.
I 81 f.Kr. ble Sulla utnevnt til diktator (uten tidsbegrensning i embetet) av senatet, og han hadde total kontroll over byen Roma. Denne uvanlige æresbevisningen (som vanligvis bare ble brukt i tider med ekstrem fare for byen, som i den andre punerkrigen, og bare for seks måneder om gangen) representerte et unntak i Romas politikk om å unngå å gi personlig makt til enkeltindivider, og var uten sidestykke fram til Julius Cæsar ble diktator mindre enn femti år senere, da han gjorde slutt på republikken.
Sulla hadde full kontroll over byen og dens affærer, og han innførte et terrorregime hvor han utstøtte eller lyste fredløse alle sine politiske motstandere. Den unge Cæsar, som Cinnas svigersønn, var et av hans mål og som måtte flyktet fra byen. Han ble spart på grunn av tiltakene til hans tilhengere, men Sulla noterte i sine memoarer at han angret å ha spart Cæsars liv på grunn av den unge mannens beryktede ambisjoner.
Uten politiske hindre, innførte Sulla en rekke reformer for å legge kontrollen over staten fast i hendene til et større senat, men sørget også for at antallet senatorer ble doblet fra 300 til 600, og at medlemskap ble innvilget automatisk ved valg til embetet som kvestor, i stedet for å være avhengig av censorenes vurdering. Han reduserte også tribunens politiske makt, og begrenset forsamlingens evne til å gjennomføre lover eller legge ned veto uten senatets godkjennelse. Hans mål var å gi kontrollen over byen tilbake i hendene på aristokratiet.
De senere år
Sulla ble valgt til konsul for andre gang i 80 f.Kr., men det neste året bestemte han seg for å ta steget ut av all politisk aktivitet, og trakk seg tilbake til en villa på landet. Dette så ut som en rolig retrett, Sullas formål var å skrive sine memoarer, men han endte opp omringet av en tropp skuespillere, dansere og prostituerte. Blant dem var Metrobius, en kjent skuespiller som han hadde kjent fra sin ungdom. I sin siste tale til senatet var Sulla opptatt av å anerkjenne ham som han hadde elsket gjennom hele livet, til tilhørernes avsky. I dette muntre selskapet døde Sulla etter en kort tid med sykdom i 78 f.Kr..
Symptomene som ble beskrevet i samtidige beretninger, tyder på at leveren sviktet etter et liv med mye drikking. I samtiden ble det sagt at han ble «oppspist av lusesyken». I dag vet man at dette ikke er noen egentlig sykdom, men skyldes manglende stell og vask av pasienten. Tidligere beskrev man imidlertid hvordan store mengder lus angrep kroppen både uten- og innenfra og bokstavelig talt fortærte den, uten at noe kunne hindre det. Disse lusene skulle være større og lysere enn vanlig, og varslet alltid en snarlig død.
Hans tekst på gravstenen, skrevet av Sulla selv, var «Ingen venn har noen gang tjent meg, og ingen fiende noen gang forutrettet meg, som jeg ikke har gjengjeldt til fulle».
Norge under Sommer-OL 1932
Norge under Sommer-OL 1932. Fem sportsutøvere fra Norge deltok i tre sporter under Sommer-OL 1932 i Los Angeles. Norge vant ikke noen medaljer. Spydkasteren Olav Sunde var flaggbærer under åpningsseremomnien.
Cristina Pereira
Cristina Pereira (født 8. mars 1968, død 30. oktober 2009) var en portugisisk sandvolleyballspiller.
Hun representerte Portugal under Sommer-OL 2000 i Sydney, hvor hun ble nummer 9.
Josh Cheetham
Josh Cheetham (født 26. oktober 1992) er en britisk kortbaneløper.
Han representerte Storbritannia under Vinter-OL 2018 i Pyeongchang, hvor han ble utslått i heatene på 1000 meter.
Liste over kardinaler utnevnt av Hadrian IV
Liste over kardinaler utnevnt av Hadrian IV er en liste over de 23 kardinalene pave Hadrian IV utnevnte  under tre konsistorier i perioden 1155 til 1159.
Konstantius av Capri
Konstantius av Capri (død 7. eller 8. århundre e. Kr. nær Marina Grande) var en italiensk biskop i Den katolske kirke. Han er i dag regnet som skytshelgen for Capri. Man vet lite om ham, bortsett fra at kroppen hans ble plassert i en tønne. Man vet hverken hvordan han kom til Capri eller hvordan legenden tok form. I prekenene Sermo de virtute Constantii (BHL 1931) og Sermo de transito s. Constantii som skal skrive seg fra slutten av fra det 10. århundret e.Kr. blir det sagt at helgenen ble påkallet og beskyttet Carpri og Amalfi mot angrep fra sarasenere.
I munken Filippo Ferraris Catalogus (d. 1626), blir Konstantius sagt å ha keiserlige aner og at han var biskop av Konstantinopel. Han kan ha vært den arianske Konstantius II som ødela idoler, eller en biskop som flyktet fra Afrika til Italia.
Kirken Chiesa di San Costanzo som er viet til ham ligger mellom Marina Grande og Anacapri. Han har minnedag 14. mai, som skal være dagen han kom til Capri, antagelig i år 739 e. Kr..
SIRS
SIRS (Systemisk Inflammatorisk Respons Syndrom) er et begrep som brukes i akutt- og intensivmedisin. SIRS kan være forårsaket av sepsis eller andre betennelsesreaksjoner som ved brannskader, traumer, forgiftninger.
Dersom en pasient tilfredsstiller to av følgende kriterier sier man at pasienten har SIRS:
Di Shvue
Di Shvue er en sosialistisk kampsang brukt av den jødiske sosialistiske organisasjonen Bund, som stod sterkt særlig i Øst-Europa før 2. verdenskrig og Holocaust. Di Shvue betyr «lovnaden» på jiddisch, og er en lovnad om troskap til det røde flagget og til organisasjonen Bund.
Romedal kirke
Romedal kirke er en langkirke fra 1887 i Stange kommune, Innlandet fylke. Kirken ligger administrativt under Hamar bispedømme og Romedal prestegjeld. Den nåværende kirken ble vigslet 23. november 1887 av biskop Arnoldus Hille, men det har stått en kirke på området fra ca. 1250.
Bygget har 440 plasser.
Historikk
Den gamle kirken var, ifølge historiker Anders Bugge en av de første steinkirkene på Hedemarken, og vigslet til St. Peter. I 1723 ble den solgt på auksjon til sogneprest Peter Christian Jensen Grüner for tusen rigsdaler. I 1792 ble den solgt videre, sammen med Tomter Annekskirke, for 4500 riksdaler til seks menn i hovedsognet og en i annekset.
På 1880-tallet var kirken i så dårlig forfatning at restaurering ble tatt opp i Romedal herredstyre. Man fant etterhvert ut at det ville bli billigere å bygge ny kirke, dette ble bestemt 18. desember 1885. Siste gudstjeneste i St. Peterskirken ble holdt 4. juli året etter.
Tight end
Tight end (TE) er en posisjon i amerikansk fotball, arenafotball, og tidligere i canadisk fotball. Tight enden er ofte en hybridposisjon med noen av de samme trekkene og ansvarene som en offensive lineman og en wide receiver. I likhet med offensive linemen stiller de seg vanligvis opp på offensive linen, og er store nok til å være effektive blokkerere. På den andre siden, og ulikt offensive linemen, er de berettigede mottakere som kan være et kraftig våpen for lags angrep.
Angrepsformasjoner kan ha mellom null og tre tight ends på banen samtidig.