cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Masseenergiloven
Bruk og begrensninger
Den mest synlige bruk av loven er kanskje hvordan massen til atomkjerner og elementærpartikler blir oppgitt i energienheten elektronvolt. For eksempel er massen til et nøytron Mn = 939,57 MeV/c2 og til et proton Mp = 938,27 MeV/c2. I betahenfall hvor et nøytron forvandles til et proton ved utsendelse av et elektron og et nøytrino, vil disse to partiklene derfor ha energien ΔE = (Mn - Mp)c2 = 1,30 MeV. Dette siste eksempelet viser hvordan henfall av en partikkel kan gi energi til nye partikler eller stråling ved at massen avtar. Omvendt kan stråling skape masse. For eksempel, to fotoner som kolliderer ved tilstrekkelig høy energi, kan skape et elektron og et positron eller andre massive partikler.
Masseenergiloven ser ut til å si at masse og energi er to sider av samme sak. Et legeme med masse M har i sitt hvilesystem energien. Hvis dette legemet er en elastisk fjær og den strekkes, vil dens potensielle energi økes. Det er det samme som at den indre energien E0 er blitt litt større og dermed er også fjærens masse M blitt større. Under normale forhold er denne økningen selvsagt umerkelig liten. Energi er alltid bevart, men kan manifistere seg i forskjellige former. Det kan være som stråling, potensiell eller kjemisk energi - eller som masse.
Men man kan ikke si at et foton har masse selv om det alltid har en energi. Massen til et foton er alltid lik null. Det har heller ikke noe hvilesystem. Er frekvensen ν og bølgelengden λ, har det energien E = hν og impulsen p = h/λ hvor h er Plancks konstant. Innsatt i den relativistiske formelen som forbinder dem, gir det m = 0 da λν = c. Feil bruk av formelen ville derfor være å si at massen til fotonet er hν/c2.
Gravitasjonell og relativistisk masse
Strålingspulsen med energi E som blir sendt ut i Einsteins boks, måtte tilskrives en masse m = E/c2. Dette synes å være i motstrid med at massen til fotonet alltid er null. Men i 1906 da Einstein presenterte dette argumentet, var det ennå uklart om fotonet virkelig var en normal partikkel med en bestemt impuls. Derfor snakket man på den tiden heller om stråling beskrevet ved Maxwells ligninger.
Ifølge ekvivalensprinsippet er treg og gravitasjonell mass en og den samme. Det er derfor forståelig at Einstein noen år senere kom frem til at lys skulle avbøyes i gravitasjonsfeltet fra Solen som ville virke på denne massen. Men da han senere hadde utviklet sin generelle relatvitetsteori, ble det klart at den observerte lysavbøyningen skyldes at rommet rundt Solen er krummt. Fotonet har ingen masse.
I argumentet med Einsteins boks inngår også en ikke-relativistisk definisjon av massesenteret for boksen og strålingen. I dag defineres massesentersystemet som et inertialsystem hvor den totale 3-impulsen er lik null. Prosessen i boksen består da av stråling (eller ett foton) med impuls som blir sendt mot høyre samtidig som boksen mottar en motsatt impuls som gir den en rekyl til venstre. Den totale impulsen er fremdeles lik null og derfor bevart. Det er ikke lenger nødvendig å tilordne noen masse til strålingen.
Det relativistiske uttrykket for energien til en partikkel som beveger med hastighet v, kan skrives som  hvor γ = 1/√(1 - v2/c2) er Lorentz-faktoren. I mange eldre lærebøker og vitenskapelige arbeider er derfor γm omtalt som partikkelens relativistiske masse som så kan benyttes i masseenergiloven. Massen m vil da være en hvilemasse. Men dette begrepet er omstridt da det er ofte uklart hvordan det skal benyttes i andre sammenhenger. I dag sier man derfor at en partikkel har en bestemt masse uten å kvalifisere det med at hvilemassen menes. Massen til en elementærpartikkel er entydig og oppstår gjennom Higgs-mekanismen.
Kurt Schuschnigg
Kurt Alois Josef Johann Edler von Schuschnigg, (født 14. desember 1897 i Reiff am Gartsee i daværende Østerrike-Ungarn, død 18. november 1977 i Mutters ved Innsbruck) var en østerriksk politiker. Han var en del av den austrofascistiske bevegelsen, og var i realiteten diktator fra 1934 og fram til Anschluss i 1938, skjønt under stadig press fra Tyskland som han forgjeves forsøkte å verge sitt land imot.
Bakgrunn
Kurt Schuschniggs mor var Anna Josefa Amalia (Wopfner, 1872–1935) ,og faren var general Artur von Schuschnigg (1865–1938) av en gammel østerriksk offisersfamilie som 2. april 1898 ble adlet med tittelen edler og adelspredikatet von. Familiens røtter var i Radsberg ved Klagenfurt. Familien kom opprinnelig fra det slovenske-kärntneriske området, og familienavnet på slovensk var Šušnik). Hans lillebror var den senere kunsthistoriker og radiomedarbeider Artur Schuschnigg (1904–1990).
Han gikk til skole i Feldkirch, på jesuittenes Stella Matutina-kollegium. Under første verdenskrig var han løytnant i den østerriksk-ungarske hær, og kjempet blant annet i det sjette Isonzo-slaget. I siste fase av krigen ble Schuschnigg tatt til fange; han satt italiensk krigsfangenskap helt fram til september 1919. Han studerte deretter ved Universität Innsbruck og praktiserte fra 1924 som advokat i Innsbruck.
Politisk karriere
Han tilhørte Christlichsoziale Partei og ble i 1927 valgt inn i den østerrikske nasjonalforsamlingen som det yngste medlemmet.
I 1926 giftet han seg med Herma Masera, datter av Josef Masera fra Bozen, og de fikk sønnen Kurt (1926–2018). Hun døde 13. juli 1935 i en bilulykke nær Pichling ved Linz. Kurt Schuschnigg overlevde med en skuldefraktur. Rykter om at det hadde vært et attentat var hårdnakkede, og holdt seg også etter hans død. I virkelighet var det snarere en teknisk svikt.
Justisminister og undervisningsminister
I 1932 ble han justisminister i forbundskansler Karl Bureschs hhv. Engelbert Dollfuß' første regjering. Allerede da ble det i regjeringen åpent drøftet å tilsidesette demokratiet. Schuschnigg gjengis i protokollen fra ministerrådsmøtet av 17. juni 1932 under Dollfuß' ledelse gjengitt med ordene: «regjeringen står […] foran beslutningen om hvorvidt den fortsatt kan stå til ansvar for å arbeide med parlamentet og om den neste kabinettsomdannelse burde være likebetydende med å frakoble parlamentet».
Dødsstraffen, som var blitt avskaffet i 1920, ble etter hans påtrykk den 11. november 1933 gjeninnført med bestemmelser om standrett.
Den 1. mai 1934 utformet Dollfuß' regjering en ny forfatning (Maiverfassung) som forvandlet landet til en Ständesstaat etter korporative og fascistiske forbilder, forent med autoritær katolisisme.
Marianne Bernadotte
Fra 1961 var hun gift med grev Sigvard Bernadotte, tidligere prins av Sverige og sønn av kong Gustav VI Adolf av Sverige. Hun er grevinne av Wisborg.
Kurt Schuschnigg
Justisminister og undervisningsminister
Den 25. juli samme år ble Dollfuß skutt ned og dødelig såret i et nazistisk angrep på forbundskanselliet (Julikuppet). Han ble nektet legehjelp og blødde langsomt i hjel. Hans kone og barn var da på ferie hos Mussolinis familie, og det var Mussolini som måtte overbringe dem nyheten.
Forbundskansler
Kurt Schuschnigg ble Østerrikes forbundskansler den 29. juli 1934 etter drapet på Dollfuss og videreførte hans austrofascistiske, autoritære politikk. Dette var en krevende tid med vanskelig økonomi og Saint-Germain-traktaten la begrensninger på størrelsen av de østerrikske militære styrkene på 30,000 mann, samtidig som en rekke væpnede paramilitære, politiske styrker med sin egen dagsorden, var aktive.
Det var stor politisk uro hvor blant andre de østerrikske nasjonalsosialistene i partiet DNSAP under ledelse av Arthur Seyss-Inquart arbeidet for en sammenslåing med Tyskland. John Gunther skrev i 1936 om Schuschnigg: «Det ville ikke være for meget å si at han nå er som en italienernes fange nå [som han var under Verdenskrigen], hvis ikke tyskerne får fatt i ham neste uke». Hans politikk om å oppnå en motbalanse mot den tyske fare ved å arrangere seg med Østerrikes sørlige og østlige naboer — Kongedømmet Italia under Benito Mussolinis italienske fascisme, og Kongedømmet Ungarn — var dømt til å bli nær umulig ettersom Mussolini hadde søkt Hitlers støtte i den andre italiensk-abessinske krig og i prosessen overlatt Østerrike til på egen hånd å håndtere sitt forhold til den massivt opprustende Tyskland. Schuschnigg slo da inn på en appeasementpolitikk overfor Hitler og kalte Østerrike «den bedre tyske stat», men kjempet for å beholde Østerrike uavhengig. I juli 1936 undertegnet han en østerriksk-tysk overenskomst som blant andre ettergivenheter åpnet for løslatelsenav fengslede opprørere fra Juliputschet og inntagelsen av de nazistiske kontaktmenn Edmund Glaise-Horstenau og Guido Schmidt i det østerrikske regjeringskabinett. Men nazipartiet som sådan forble forbudt i Østerrike. Overenskomsten innebar imidlertid ikke desto mindre ett skritt fremad for de østerrikske nazister, og spenninger som førte til at relasjonene mellom de to land ble ytterligere forverret.
Selv om Schuschnigg aksepterte at Østerrike var en «tysk stat» og at østerrikerne var tyske, var han intenst imot at landet skulle absorberes av Det tredje rike; han ønsket å bevare det selvstendig. Som reaksjon på Hitlers påtrykk om å utøve en kontrollerende iumnnflytelse over østerriksk politikk erklærte Schuschnigg offentlig i januar 1938:
"«Det kommer ikke på tale noensinne å godta nazistiske representanter i den østerrikske regjering. En uoverbyggelig avgrunn skiller Østerrike fra nazismen ... Vi forkaster uniformitet og sentralisering ... Det er kristendommen som er rotfestet i vår jord, og vi kjenner bare én Gud - og det er verken Staten, eller Nasjonen eller denne uklare størrelse, Rasen»."
Utover i 1938 ble det avslørt at NSDAP planla et kupp i Østerrike. Schuschnigg tok dette opp med Adolf Hitler under et møte i Berchtesgaden den 12. februar. Hitler benyttet anledningen til å presse Østerrike til å innfri en rekke tyske krav, blant dem at Seyss-Inquart skulle inn i den østerrikske regjeringen, samt at alle fengslede nasjonalsosialister skulle løslates. Den tyske hæren satte samtidig i gang en militærøvelse nær grensen for å legge press på Schuschnigg.
Schuschnigg gikk med på Hitlers krav. Ifølge Schuschniggs memoarer var han blitt tvunget til det før han forlot Berchtesgaden. Seyss-Inquart ble innenriksminister, og styrte på kommando fra Berlin. Schuschnigg så snart at situasjonen var uholdbar, og ønsket å holde en folkeavstemning 13. mars om Østerrike fortsatt skulle være en uavhengig stat.
Hitler krevde straks at folkeavstemningen skulle utsettes, da det var usikkert hva utfallet ville bli. Han krevde derimot at den østerrikske presidenten, Wilhelm Miklas, skulle sparke Schuschnigg og utpeke Seyss-Inquart som ny kansler. Miklas nektet imidlertid å godta Seyss-Inquart, men gikk med på de andre kravene.
Hitler svarte på dette den 12. mars med å sende Wehrmacht inn i Østerrike. President Miklas gav den østerrikske hæren ordre om å ikke gjøre motstand, og landet var snart kontrollert av tyske tropper, noe som førte til Anschluss. Kurt Schuschnigg havnet raskt i Gestapo-fengselet i Wien etablert i det tidligere luksushotellet Hotel Métropole, på Wiener Morzinplatz.
Etter Anschluss
Schuschnigg hadde hele tiden arbeidet for å forhindre en innlemmelse av Østerrike i Tyskland og ble derfor holdt i fangenskap etter Tysklands innmarsj. Han satt fengslet i total isolasjon i Reichssicherheitshauptamts hovedkontor i Berlin og så i München; deretter i konsentrasjonsleirene Dachau, Flossenbürg, Sachsenhausen og så Dachau igjen. Sent i april 1945 unnslapp Schuschnigg så vidt å bli henrettet: Sammen med andre prominente fanger skulle transporteres til Tirol. Hitler hadde gitt ordre om at de «i tvilstilfelle» skulle henrettes. Men overlot SS-Totenkopf-vaktene fangene til noen Wehrmacht-offiserer, som i sin tur løslot dem. Så ble de overlatt til fremrykkende amerikanske styrker den 4. mai 1945. Derfra ble Schuschnigg og hans familie bragt sammen med mange av eks-fangene til øya Capri i Italia før de til slutt ble sluppet fri.
Etterkrigstiden
Han emigrerte til USA etter krigen og ble amerikansk statsborger og slo inn på en akademisk yrkesbane. Han arbeidet som professor i statsvitenskap (Political Science) ved Saint Louis University fram til han pensjonerte seg i 1967. Han vendte året etter tilbake til Østerrike, men engasjerte seg ikke i noe politisk arbeid. Han levde tilbaketrukket i Tirol.
I 1959 hadde han mistet sin annen hustru, Vera Fugger von Babenhausen (née grevinne Czernin von und zu Chudenitz), som han var blitt gift til ved stedfortreder i Wien 1. juni 1938. Hans første hustru var omkommet i en bilulykke den 13. juni 1935.
Kurt Schuschnigg døde i Mutters nær Innsbruck i 1977.
Helmut Panke
Dr. Helmut Panke (født 31. august 1946) er en tysk bedriftsleder. Han var konsernsjef for BMW i perioden 2002 – 2006, hvor han har arbeidet siden 1982. Han sluttet som konsernsjef på grunn av aldersgrensen på 60 år for toppledere og ble etterfulgt av Norbert Reithofer.
Panke var i 1965/65 utvekslingselev i USA med American Field Service og tok sin Abitur i 1966 i München, hvor han også studerte fysikk og fikk sin diplomgrad i 1972. Deretter fulgte fire år med forskning, som han fullførte i 1976 med doktorgrad. Deretter jobbet han for McKinsey & Company til 1982, da han begynte hos BMW. Her hadde han flere stillinger, blant annet for planlegging, før han i 1993 ble sjef for BMW Holding USA. Etter to år i USA ble han kalt tilbake til Tyskland som sjef for personalavdelingen, siden ble han sjef for informasjonsavdelingen før han i 1999 ble finansdirektør. Fra 2002 til 2006 var han så øverste leder av BMW og en av de mest populære bedriftsledere i Tyskland.
Verdenscupen i hurtigløp på skøyter 2011/12 – Verdenscup 1
Første runde av verdenscupen i hurtigløp på skøyter 2011/12 blir avholdt i Uralskaja Molnija (Uralblitz) i Tsjeljabinsk, Russland 18.-20. november 2011.
Det norske lagtempolaget med Sverre Lunde Pedersen, Håvard Holmefjord Lorentzen og Kristian Reistad Fredriksen forbedret den gamle juniorverdensrekorden som Norges lag i Junior-VM 2010 i Moskva satte med 2,57 sekunder til 3.47,45 fra 3.50,02.
1000m damer
{|
Herrer
Topp 6 løpere med Grand verdenscup -poeng i Tsjeljabinsk.
Damer
Topp 6 løpere med Grand verdenscup -poeng i Tsjeljabinsk.
Malakhovka
Malakhovka (russisk: Мала́ховка) er en bymessig bosetning i Moskva oblast i Russland. Innbyggertall: 18 552 (folketelling 2002), 26 454 (folketelling 1989).
Malakhovka ligger 29 km sørøst for Moskva. Byen har småindustri, to sanatorier, et historisk museum og gamle datsjaer. Lokalavisa i byen heter Malakhovskij Vestnik (russisk: Мала́ховский Ве́стник – «Malakhovka Herald»).
Marc Chagall underviste ved et herberge for jødiske gutter i byen i 1921
Glenn Close
Glenn Close (født 19. mars 1947 i Greenwich i Connecticut) er en amerikansk skuespillerinne som har blitt nominert til Oscar-prisen seks ganger. Close startet sin profesjonelle skuespillerkarriere på teater i 1974, og hennes første filmopptreden var i The World According to Garp (1982). I 1984 hadde Close hovedrollen i den kritikerroste dramaet Something About Amelia, en Golden Globe-vinnende film om en familie ødelagt av seksuelle overgrep. I 1987 spilte Close en forstyrret kvinne i Farlig begjær, med Michael Douglas i den mannlige hovedrollen. I 1988 hadde Close rollen som den intrigante aristokraten The Marquise de Merteuil i filmen Dangerous Liaisons.
I 1995 vant Close Tony-prisen for beste kvinnelige hovedrolle i en musikal for rollen som Norma Desmond i Sunset Boulevard. Close spilte rollen som Cruella De Vil i 101 dalmatinere (1996). I 1997 hadde hun rollen som visepresident i filmen Air Force One med Harrison Ford i hovedrollen som USAs president. I 2005 sluttet Close seg til TV-serien The Shield med Michael Chiklis i hovedrollen. Close har vært med på Saturday Night Live to ganger, henholdsvis i 1989 og 1992.
Close har donert penger i valgkamper til mange demokratiske politikere, inkludert Hillary Rodham Clinton, John Edwards og Barack Obama. Close var gründer og leder for BringChange2Mind, en amerikansk kampanje for å utrydde stigmatisering og diskriminering rundt psykiske lidelser.
Skjorta (Molde)
Skjorta er et fjell i Eresfjord i Molde kommune i Møre og Romsdal. Fjellet har en høyde på 1 711 meter over havet.
Fra 2007 har det blitt arrangert skirenn (Skjortarennet) på fjellet.
Elsebeth Steentoft
Elsebeth Steentoft (født 4. oktober 1943) er en dansk skuespiller. Hun er utdannet fra skuespillerskolen ved Århus Teater i 1964.
Steentoft ble nominert til Robertprisen for årets kvinnelige birolle for sin rolle i filmen En Soap i 2007, og til Bodilprisen for beste kvinnelige birolle for 10 timer til Paradis i 2013.
Dumbarton (distrikt)
Dumbarton var fra 1974 til 1996 et administrativt distrikt i Skottland. Det hadde navn etter administrasjonssenteret Dumbarton.
I 1996 ble det innlemmet dels i West Dunbartonshire og dels i Argyll and Bute. Byen Dumbarton ble liggende i førstnevnte region, og er dennes administrasjonsby.
Dumbarton
Risør Undervannsklubb
Risør Undervannsklubb (stiftet 1. juni 1965) er en norsk dykkerklubb fra Risør i Agder, som siden mars 2016 har vært medlem av Norges Dykkeforbund (NDF).
Klubben har «klubbhus» i Tangengata 1 i Risør, rett over gata for steinmoloen, og disponerer en dykkerbåt og kompressorer for luftfylling.
Risør Undervannspostkontor driftes av medlemmer fra Risør Undervannsklubb.
Historikk
Klubben ble startet i 1965 av en gruppe fridykkere, blant andre. I starten var det mye kontakt med Oslo Undervannsklubb. Klubben hadde på 1970- og 1980-tallet dykkeropplæring.
Peter Altmeier
Peter Altmeier (1899–1977) var en tysk politiker fra Zentrum, senere CDU.
Fra 1947 til 1969 var han ministerpresident i delstaten Rheinland-Pfalz og således den lengst regjerende ministerpresident i én stat, i Tyskland (pr 2011). Bernhard Vogel var ministerpresident i en lengre periode, men i to delstater (Rheinland-Pfalz og Thüringen).
Norsk Billedhoggerforening
Norsk Billedhoggerforening (NBF) er en landsdekkende kunstnerorganisasjon for norske billedhuggere. Foreningen ble stiftet i 1946 og har ca. 380 medlemmer. Siden 1967 har foreningen hatt tilhold i Villa Furulund i Hekkveien i Oslo som de leier av Oslo kommune. I 2018 ble Villa Furulund gjenåpnet som et nasjonalt senter for tredimensjonal kunst etter et omfattende restaureringsarbeid. Første etasje ble gjort om til utstillingslokaler og åpnet opp for publikum. I andre etasje finner man kontorer, ateliérer og en hybel for foreningens medlemmer. Utenfor huset ligger en skulpturpark som også er tilgjengelig for publikum, i parken finner man skulpturer utført av foreningens medlemmer. I tillegg til lokalene i Hekkveien disponerer foreningen også et studio i Berlin, et visningsrom på Carl Berner T-bane stasjon og et ateliérer på Tenerife. Styreleder pr 2020 er Ebba Moi, og Erik Steen er daglig leder.
Historie
Fram til andre verdenskrig hadde ikke norske billedkunstnere sin egen interesseorganisasjon. Initiativet til å starte en egen organisasjon kom i 1946 fra Stinius Fredriksen og Arne Vigeland, som på det tidspunktet var biledhuggerrepresentanter i Bildende Kunstneres Styre (B.K.S). Etter krigen mottok B.K.S en stor mengde henvendelser om å reise krigsminnesmerker i hele landet, samt ferdigstillingen og utsmykningen av Oslo rådhus som hadde blitt satt på pause under krigen. Stinius og Vigeland mente at norske billedhuggere trengte sin egen forening for å kunne behandle disse henvendelsene på en best mulig måte. Sammen med Per Hurum, Nils Falkstad og Anne Raknes tok de initiativ til å arrangere stiftelsesmøte for Norsk Billedhoggerforening i lokalene til Unge Kunstneres Samfund i Oslo. Der ble Gunnar Janson valgt til foreningens første formann.
I 1967 flyttet foreningen inn i Villa Furulund, en sveitservilla fra 1878 like ovenfor Carl Berners plass i Oslo. I 1963 hadde den tidligere eieren solgt huset til kommunen og det var i så dårlige stand at omfattende oppussing var nødvendig. Daværende formann Kåre Orud inngikk en avtale med Oslo kommune om at foreningen kunne disponere huset og eiendommen rundt i bytte mot at de holdt både huset og området ved like, samt en symbolsk husleie på 10 kr per år.
Lyre
Lyre (gresk: λύρα, lýra) er et gammelt gresk strengeinstrument med opptil sju strenger som var i bruk i oldtidens Hellas. Lyren ligner av utseende på en liten harpe, men med særskilte forskjeller. Lyren er i slekt med kithara og i formen også med walisiske crwth. Lyren benyttes vanligvis for å kneppe strengene, men kan også spilles med plekter (som med en gitar).
Ettersom framføring av poesi ble akkompagnert med en lyre, er det moderne begrepet lyrikk avledet fra begrepet lyre; «et lyrisk dikt», fra greske lyrikos «å synge til lyre». Tilsvarende er lyren også symbolet på lyrikken. Stjernebildet Lyren symboliserer Orfeus’ lyre. I gresk mytologi ble musikeren og poeten Orfeus drept av mænader, rasende kvinner, og hans lyre kastet i elven. Pindaros kalte ham «sangenes far». Begrepet lyre er et poetisk ord som metaforisk kan referere til en poets verk eller dyktighet, eksempelvis i Shelleys «Make me thy lyre, even as the forest is», eller i Byrons «I wish to tune my quivering lyre,/To deeds of fame, and notes of fire».
Lyrene fra Ur er betraktet som verdens eldste bevarte strengeinstruementer. Levninger av tre lyrer og en harpe ble arkeologisk avdekket i 1929 i oldtidsbyen Ur i Mesopotamia (dagens Irak). De er over 4 500 år gamle. Det eldste bevarte bilde av en lyre med sju strenger opptrer på den berømte sarkofagen i Hagia Triada, en minoisk bosetning på Kreta, rundt 1400 f.Kr.
Etymologi
Ordet kom til norsk fra gammelfranske lire, arvet fra latinske lyra, som var lånt fra greske λύρα, lýra, et ord av ikkegresk og ukjent opprinnelse. Den tidligste referanse til ordet er mykensk gresk ru-ra-ta-e i betydning «lyrist» og skrevet i linear B. Lyre i form av ljore kan også henvise til en åpning i taket som slapp ut røyken, forløperen til skorstein. Ljora, fra norrønt ljóri, er antagelig avledet fra lys. I overført forbindelse kan norske ljora og danske lyren henvise til et klart sted på overtrukken himmel, det vil si en åpning i mørke skyer. Dette ordet har antagelig et annet opphav, ikke beslektet med musikkinstrumentet, fra greske leurós, «åpen», latinske lura, «åpning på en sekk».
Konstruksjon
En klassisk lyre hadde en hul lydkasse (resonans) som i den antikke greske tradisjonen ble først gjort av skilpaddeskall. Forbundet eller utstrakt fra denne lydkassen er det to armer, som tidvis også er hule, og begge kurver seg utover og framover. De er forbundet nær toppen av en tverrstang. En annen tverrstang er festet nederst på lydkassen. Mellom disse er det festet strenger som danner en bro som overfører strengenes vibrasjoner. Den dypeste noten er den som er strukket lengst fra musikerens kropp. Da strengene ikke adskiller seg mye i lengde kan det ha vært benyttet tykkere strenger på de dypere tonene, tilsvarende fiolinen og andre moderne musikkinstrumenter. Eller de ble stemt for å ha en løsere spenning. Strengene var gjort av katgut (tarmstrenger). Det var to måter å stemme lyren på: en var å feste strengene til plugger som kunne stramme til strengene; den andre var å endre strengenes plassering på tverrstangen; og antagelig kunne begge metoder benyttes samtidig.
Historie
Lyren er et meget gammelt musikkinstrument og eksisterte hos sumerne omkring f.Kr., men er antagelig langt eldre. Hos babylonerne er den påvist rundt 2000 f.Kr., og det synes å være babylonernes små lyrer, som ble holdt horisontalt, som spredte seg over det østlige middelhavsområdet og ga opphav til et mangfold av lokale varianter av lyren, eksempelvis oldtidens israelske kinnor (כִּנּוֹר), som kong David benyttet. En del av de kulturer som brukte og utviklet lyren, var de greske koloniene Aeolis og Jonia langs kysten av Anatolia. En del mytiske musikkmestre som Musaios og Thamyris ble antatt å ha vært født eller å ha kommet fra vidt utenfor den greske sivilisasjon, som fra Trakia. Navnet kissar ble gitt til oldtidens egyptiske boksinstrumenter, som tilsynelatende var svært like den greske lyren. Det kulturelle høydepunkt i oldtidens Egypt og den mulige tidsalder for de eldste instrumenter av denne typen er langt eldre enn den antikke greske sivilisasjonen på 500-tallet f.Kr.
Den greske lyren ga opphav til en rekke varianter, blant annet barbitos, forminx og kithara. Særlig kitharaen ble betraktet som et edelt instrument og ble den formen som dominerte i romersk tid, og som deretter i tidlig middelalder spredte seg over hele Europa. Rundt 1000 begynte derimot lyren å bli utkonkurrert av harpen. De lyrer som fortsatt var i bruk, ble omgjort til strykharper, som den walisiske criwt.
Andre instrumenter kjent som lyre har blitt benyttet i Europa utenfor den gresk-romerske verden senest siden jernalderen. Levninger av en lyre eller lignende instrument er blitt oppdaget på øya Skye i Skottland i 2010, noe som gjør funnet det eldste bevarte strengeinstrumentet i Europa. Materielle bevis antyder at lyren ble langt mer spredt i løpet av tidlig middelalder. Det er ikke helt klart om ikke-greske eller ikke-romerske lyrer ble spilt utelukkende med plekter, det er mulig at de også ble spilt med bue.
Lyrer i ulike varianter synes å ha oppstått uavhengig av de gresk-romerske, ettersom prototyper ble benyttet av galliske, germanske og norrøne folkegrupper i det vestlige og nordlige Europa for over tusen år siden. Det eldste fragment av et slikt instrument antas å datere seg til rundt 500-tallet e.Kr. Etter at buen ankom Europa fra Midtøsten omtrent to hundre år senere, ble den benyttet på flere utgaver av lyren, som var liten nok til at det var praktisk mulig å spille med bue på den. Blant disse var de skandinaviske talharpa, som ble spedt rundt Østersjøen, og finske jouhikko. Begge disse kunne bli kalt for stråkharpa på svensk.
Police
Police kan vise til:
Waldemar Høy
Waldemar Høy (født 1916, død 1992) var administrerende direktør i Ofotens Dampskibsselskab fra 1958 til 1984.
StarCraft II: Wings of Liberty
Starcraft II: Wings of Liberty er et sanntidsstrategispill utgitt av Blizzard Entertainment. Det er oppfølgeren til det populære spillet Starcraft. Starcraft II ble for første gang annonsert 19. mai 2007, i Seoul i Sør-Korea. En multiplayer-demo var tilgjengelig på BlizzCon 2007, og spillet kom på markedet i juli 2010.
Historie
Historien i StarCraft II foregår fire år etter StarCraft: Brood War, og omhandler blant annet tidligere skikkelser fra det originale spillet, som for eksempel Zeratul, Artanis, Sarah Kerrigan og Jim Raynor. Spillerne besøker planeter fra det originale spillet, som for eksempel Char, Mar Sara, og Braxis, og en god del nye planeter, som for eksempel Jungelplaneten Bel'Shir. Xel'Naga-ene, den gamle romfarende rasen som skapte Protossene og Zergene, har en hovedrolle i spillet.
Spillet
Ifølge Blizzard er StarCraft II designet for å være "det ultimate konkurrerende sanntidsstrategispillet". De tre rasene fra originalen – Protoss, Terran, og Zerg – returnerer. StarCraft II fokuserer mer på flerspiller-aspektet sammenlignet med  StarCraft I. Forandringene inkluderer store forbedringer av Battle.net, og nye mekanismer som lar en spille med spillere på samme nivå. I tillegg er replay-funksjonen, som gjør at man kan ta opp og se på tidligere spill, forbedret.
Tropper
StarCraft II har ca. like mange forskjellige typer tropper som Starcraft. Noen tropper fra originalen returnerer, noen med nye oppgraderinger og evner. Noen tropper har blitt fjernet helt, for det meste fordi deres funksjoner er blitt erstattet av nye enheter.
Utvikling
Utviklingen av StarCraft II ble annonsert 19. mai 2007, på Blizzards Worldwide Invitational i Seoul i Sør-Korea. StarCraft II ble utviklet under kodenavnet Medusa, og blir utgitt til Windows Vista, Windows XP og Mac OS X. Det har blitt påstått at utviklingen av spillet startet i 2003, rett etter at Warcraft III: The Frozen Throne ble utgitt.
StarCraft II støtter grafikkstandarden DirectX 9 (Pixel Shader 2.0) og er kompatibel med DirectX 10. Spillet bruker Havok fysikkmotoren, som åpner for realistisk interaksjon med miljøet, som for eksempel biter av en sprengt bygning som triller nedover en rampe.
Piercolias
Piercolias er en slekt av sommerfugler i gruppen hvitvinger. De lever i Sør-Amerika.
Utseende
Ganske små (vingespenn ca. 25-30 millimeter), gråhvite sommerfugler med avrundede vinger. Kroppen er temmelig hårete. Oversiden er skittenhvit med mørke årer, en mørk flekk og et brunt tverrbånd i forvingen. Undersiden av forvingen er hvit med brunlig spiss, mens bakvingens underside er lyst gråbrun.
Levevis
Piercolias-artene er høyfjellssommerfugler som gjerne finnes rundt 5000 meter over havet. Arten Piercolias huanaco er en av de dagsommerfuglene i verden som går høyest opp, den flyr opptil 5800 meter over havet i stein-ørkener der det tilsynelatende finnes veldig lite å ete. Så høyt oppe er det vanligvis sterk vind, og arten kan bare fly av og til.
Utbredelse
Disse artene lever i Andesfjellene i Peru og Bolivia.
Systematisk inndeling
Slektskapsforholdene mellom hvitvingenes delgrupper og slekter kan være avklart i ulik grad. Derfor kan endringer skje.
Duff McKagan
Duff McKagan (født Michael Andrew McKagan 5. februar 1964 i Seattle) er en amerikansk rockemusiker.
Bakgrunn
Han vokste opp i et irsk strøk, hvor annenhver gutt het Michael. Familien begynte derfor allerede da han var to år å kalle han «Duff» (usikkert hvorfor akkurat dette navnet). Kallenavnet har hengt igjen helt til dagen i dag, og han kaller seg selv også Duff.
Band
Da McKagan var 19 år, i 1983, reiste han til Los Angeles i California. Her svarte han på en annonse fra Road Crew som søkte etter en bassist. Da møtte han Saul «Slash» Hudson og Steven Adler. Etter å ha blitt passelig fulle på kvelden våknet McKagan opp som den nye bassisten i Road Crew. De holdt sammen i tre år til de slo seg sammen med Hollywood Rose, ledet av W. Axl Rose, og ble til Guns N' Roses. McKagan var medlem her helt til 1997 da han sluttet for godt.
I 2001 dannet McKagan sammen med Slash og Matt Sorum (også fra Guns N' Roses), Scott Weiland fra Stone Temple Pilots og Dave Kushner fra Dave Navarros band et nytt rockeband kalt Velvet Revolver.
I 2012 ble han innlemmet i Rock and Roll Hall of Fame som medlem av Guns N' Roses, og i 2016 var han offisielt tilbake i bandet, sammen med Slash.
Privatliv
27. august 1998 fikk han datteren Grace med modellen og badetøy-designeren Susan Holmes. Ganske nøyaktig et år etter, 28. august 1999, giftet de seg i sitt eget hjem i Seattle. 16. juli 2000 fikk de sitt andre barn, igjen en jente, Mae Marie.
Andranik Margarjan
Margarjan ble medlem av Det nasjonale enhetspartiet i 1968. Dette partiet ble forbudt i Sovjetunionen. Margarjan gikk inn for et uavhengig, demokratisk Armenia. Han ble i 1974 og dømt til to års fengsel «for å spre upatriotiske ideer og aktiviteter». Da Armenia ble selvstendig, ble Margarjan med i Armenias republikanske parti i 1992. Han ble valgt til formann i partiet fra 1993. President Robert Kotsjarjan utnevnte ham til statsminister 12. mai 2000.
Han døde plutselig av hjerteinfarkt 25. mars 2007. Han var gift og hadde tre barn.
Herbert Fandel
Herbert Fandel (født 9. mars 1964 i Kyllburg) er en tidligere tysk fotballdommer. Hans yrke er pianolærer. Fandel dømte UEFA-cupfinalen i 2006 mellom engelske Middlesbrough FC og spanske Sevilla FC.
23. mai 2007 dømte Fandel Mesterligafinalen mellom AC Milan og Liverpool.
I EM-kvalifiseringskampen mellom og  2. juni 2007 kom Fandel i fokus mot slutten av kampen. Danskenes Christian Poulsen slo Markus Rosenberg i magen inne i straffefeltet, og Fandel snakket med assistendommeren som hadde sett situasjonen. Fandel gav Poulsen rødt kort og straffespark til Sverige. Da ble Fandel angrepet av en dansk tilskuer, men Michael Gravgaard stoppet tilskueren. Han avbrøt kampen og UEFA vurderte til slutt at selv om kampen sto 3–3, så ble resultatet grunnet angrep på dommeren, 0–3 til Sverige.
Ha la opp våren 2009.
Richard Buckminster Fuller
Richard Buckminster Fuller, (født 12. juli 1895 i Milton, Massachusetts, død 1. juli 1983 i Los Angeles) var en amerikansk arkitekt, professor, oppfinner og forfatter.
Fuller ble berømt for sine geodetiske kupler som fremdeles anvendes til radarstasjoner, utstillinger m.m. Kuplenes konstruksjon besto av stenger og kabler, «tensegriti» (en benevnelse funnet opp av ham selv), og var ekstremt lette og stabile. Den bygde på geometriske figurer som var kjent fra naturen og fra klassisk geometri.
På grunnlag av sitt arbeide innenfor tensegrity-strukturer, har Fuller fått en familie av molekyler oppkalt etter seg – fullerener. De minste kalles buckminsterfullerener eller Buckyballer – C60. En Buckyball består av 60 karbonatomer og ble første gang oppdaget i 1985.
Kløfta Idrettslag
Kløfta Idrettslag (stiftet 23. september 1922) er et idrettslag som holder til på tettstedet Kløfta i Ullensaker kommune. Klubben tilbyr idretter som innebandy fotball, håndball, tennis og sykkel. Idrettslaget har mer enn 1 000 aktive medlemmer. Håndballagene spiller sine hjemmekamper i Kløftahallen.
Fotball
Hjemmebanen til fotballaget heter Bakkedalen kunstgressbane, hvor det i dag finnes en kunstgressbane og hvor det er planlagt en større utbygging i løpet av 2017 som er forventet å stå ferdig i 2018/2019. Klubbens A-lag spiller i 4. divisjon.
Giovanni Schiaparelli
Han er kjent for sine undersøkelser av Mars, der han omtalte noen overflatetrekk som «sjøer» og «kontinenter». Fra 1877 fant han også det han kalte canali som har en bredere betydning enn det norske ordet «kanal» som en gjerne oversetter ordet til.
En annen av hans oppdagelser var at han viste at meteorsvermene Perseidene og Leonidene blir forårsaket av kometer.
Nedslagskrateret Schiaparelli på Mars er oppkalt etter ham.
Hans niese Elsa Schiaparelli ble en kjent moteskaper.
William Beveridge
William Beveridge er navnet til flere personer:
Finn Mortensen
Finn Mortensen (født 6. januar 1922 i Oslo, død 23. mai 1983) var en norsk komponist, kritiker og musikkpedagog innen samtidsmusikken.
Han studerte harmonilære med Thorleif Eken, komposisjon med Klaus Egge og Niels Viggo Bentzon, samt klaver med Erling Westher og kontrabass med Reidar Furu ved Musikkonservatoriet i Oslo. Komposisjonene hans hadde frem til 1953 neoklassiske og ekspresjonistiske trekk. Kontinentale impulser dominerte over de nasjonale. Senere nærmet han seg tolvtonemusikk, serialisme og aleatorisk musikk, noe han selv benevnte nyseriell musikk.
Mortensens stilistiske utvikling spenner fra klar neo-klassisk påvirkning i sine tidligste verker, via tolvtoneteknikk, som opptok ham sterkt på slutten av 1950-tallet, til en utvidet seriell komposisjonsmåte som har fått betegnelsen "nyserialisme". Verklisten omfatter en rekke betydelige solostykker og kammermusikk, men kanskje først og fremst orkesterverker som er blitt stående som hovedverker i nyere norske musikkhistorie: Symfoni, op. 5, Evolution, op. 23, Fantasi for klaver og orkester, op. 27, Per Orchestra, op. 30. Mortensen og Øistein Sommerfeldt hadde sin første offentlige komposisjonsaften den 26. april 1954, i Universitetets Aula med Mortensens Strykertrio, som tidligere kun hadde vært fremført på NRK radio 1951 og i Oslo domkirke 1952; Alf Andersens bestilte «Sonate» for fløyte ble uroppført, samt en «Blåsekvintett». Han deltok dessuten på de berømte sommerkursene i Darmstadt og i Karlheinz Stockhausens mesterklasser ved Studio für Elektronische Musik i Köln.
Fra 1970 var Mortensen ansatt ved Musikkonservatoriet i Oslo, der han ble landets første professor i komposisjon (1973). Han etterfulgte dessuten Pauline Hall som leder av Ny Musikk (1961-1964, 1966-1967), en viktig forening for å fremme samtidsmusikken. Mortensen var senere direktør for Rikskonsertene, samt musikkritiker i Dagbladet.
Mortensens verker fremføres fremdeles, bl.a. av Oslo Filharmoniske Orkester på Ultimafestivalen i 2004. Konsert for Klaver og Orkester (1963) var inspirert av frijazz-pianisten Cecil Taylors opptreden på Metropol Jazz Club i Oslo (1962), og ble tilegnet og urfremført av Kjell Bækkelund, i anledning dennes 25-årsjubileum som utøver. Mortensen ble viden kjent for sine spontankomposisjoner foran Oslo rådhus. Hans siste forelesninger ble avholdt på utestedet «Pilsen» (også Oslo).
Forleggeren Ernst G. Mortensen (1887–1966) var hans far.
Distrikt (Skottland)
Distrikter var i Skottland administrative enheter under regionene fra 1974 til 1996.
Ved den store reformen av det skotske lokalstyret i 1996 ble distriktene avskaffet, og regionen ble organisert som enhetlige myndigheter.
Thea Hjelmeland
Thea Hjelmeland (født 1987) er en norsk kunstner, multi-instrumentalist, vokalist, komponist og tekstforfatter fra Førde bosatt i Bergen.
Karrière
Thea Hjelmeland er vokalist og spiller en rekke instrument; gitarer, banjo, mandolin, harpe, charango, piano, synth, perkusjon med mer. I tillegg til sin egen artistkarrière komponerer hun musikk for teater, film og danseforestillinger.
Hun platedebuterte med albumet Oh, The Third.. i 2012 produsert av Bernhoft og Jostein Ansnes i Øra Studio.
I 2014 ga hun ut Solar Plexus med Jørgen Træen som produsent og var selv medprodusent. For albumet vant hun Spellemannprisen 2014 i klassen indie og var i tillegg nominert i klassen tekstforfatter Hun mottok i 2014 NRK Sogn og Fjordanes Luttpris (årets artist i Sogn og Fjordane) og Kulturprisen til Førde kommune.
I 2014 arrangerte og fremførte hun musikken til teaterstykket Sånne som oss på Den Nationale Scene. Stykket er skrevet av Frode Grytten og baserte seg på musikk av John Olav Nilsen. Har samarbeidet og komponert for det cubanske dansekompaniet for moderne dans; DANZA Contemporanea (2014) for Ibsen Festivalen i Havana, Cuba.
I 2015 debuterte hun som filmkomponist for den norske spillefilmen Hevn med regissør Kjersti G. Steinsbø. Samme år debuterte hun også som teaterkomponist og skuespiller på Sogn og Fjordane Teater med teateroppsetning og nydramatiseringen av Brynjulf Jung Tjønn sin Brageprisvinnende ungdomsroman Så vakker du er.
I 2015 ble hun tildelt Vossajazzprisen fra Vossajazz og Hordaland fylkeskommune. , Edvard-prisen for årets utfordrer og mottok 1-årig arbeidsstipend for kunstnere fra både Bergen kommune og Tekstforfatterfondet.
I 2018 ga hun ut sitt tredje album, Kulla. For albumet vant hun Spellemannprisen 2018 i klassen indie/alternativ og ble dessuten nominert i klassen årets låtskriver.
Hun har bidratt på Lars Vaulars album Helt om natten, helt om dagen (2010) og Du betyr meg (2011). Hun har også samarbeidet med Kringkastingsorkestret (KORK), Karl Seglem, Melissa Laveaux (CA/FR), Hugh Coltman (UK/FR) og Good Time Charlie.
Hun er datter av tekstilkunstner og musiker Ingjerd Monsen Hjelmeland og musiker Arle Hjelmeland.
Police (by)
Police (tysk: Pölitz) er en by i det vestlige Polen, i det Vestpommerske voivodskap. Police er administrativt senter for fylket Powiat policki. Police ligger på Policesletten ved elvene Oder og Gunica, like ved byen Szczecin. Innbyggertallet i 2007 var 34 274.
Den provinsielle veien nummer 114 går gjennom Police fra Tanowo til Trzebież og Nowe Warpno.
Breimøll
Breimøll (Choreutidae) er en liten familie av små sommerfugler der særlig arten neslebreimøll (Anthophila fabriciana) er vanlig i Norge. Denne lille, brune møllen har brune vinger med sølvhvite flekker som den holder oppreiste og utspredte der den farer rundt på bladene av brennesle (Urtica dioica), snart løpende, snart flygende.
Utseende
Små (vingespenn gjerne rundt 1 cm), brunlige møll som ligner viklere (Tortricidae). I hvile holder de vingene bratt opp fra kroppen, og skiller seg slik fra de fleste andre sommerfugler. Hodet er ganske bredt med små fasettøyne, antennene er trådformede og omtrent 2/3 så lange som forvingene. Disse er brunlige, ofte med metalliske eller mørke tverrflekker eller -bånd. Noen tropiske arter er ganske spektakulært farget med metalliske tverrbånd. Bakvingene er brede, avrundede og brunlige, ofte med en tynn, metallfarget skråstripe nær bakkanten.
Levevis
De fleste artene har larver som gnager på blader av mange ulike slags planter, og ofte kan skjelettere dem. Larvene er ofte beskyttet av et silkespinn. Noen larver lever som bladminerere, blant annet på holurt (Aristolochia). Én art, Choreutis tigroides, er regnet som et skadedyr på jackfrukt (Artocarpus) i Sørøst-Asia. De voksne møllene flyr for det meste om dagen, men noen er nattaktive og kommer til lys. Flukten er rask og rykkvis, og de løper også ganske fort.
Harry Aikines-Aryeetey
Harry Aikines-Aryeetey (født 29. august 1988 i Carshalton i London) er en britisk friidrettsutøver som konkurrerer i sprint.
Hans foreldre kommer opprinnelig fra Ghana.
Idrettskarriere
Aikines-Aryeetey markerte seg i friidrett i 2003, da han satte europarekord for aldersklassen 14 år, med tiden 10,83 på 100 meter. Med denne tiden kom han på 3.-plass ved ESAA National Track & Field Championships. I 2004 vant han 60 meter ved det engelske AAA-mesterskapet innendørs, i klassen U17, og han kom på 2.-plass på 200 meter. Ved AAA-mesterskapet utendørs vant han både 100 og 200 meter. Han deltok også i sitt første internasjonale mesterskap i 2004; han kom på 2.-plass på 100 meter ved Samveldelekene for ungdom, bak australske Brandan Galic.
Han deltok i VM for ungdom i 2005, og vant gull på både 100 meter og 200 meter. Her løp han 100 meter på 10,35 i finalen, og 200 meter på 20,91. Dette året ble han kåret til BBC Young Sports Personality of the Year.
I 2006 kom han på 3.-plass på 60 meter ved AAA-mesterskapet innendørs. I U20-klassen vant han både 60 meter og 200 meter. Han ble juniorverdensmester på 100 meter i august, der han løp på 10,37 i finalen. Han deltok også på det britiske laget som fikk bronse på 4 x 100 meter stafett. Han deltok i noen løp i starten av 2007-sesongen, før en ryggskade gjorde at han avsluttet sesongen i februar. Han vant 60 meter innendørs ved South of England Athletic Association-mesterskapet (SEAA) i 2007, og han vant 60 meter ved det engelske åpne mesterskapet (U20) innendørs.
Etter 11 måneder rehabilitering konkurrerte han igjen i begynnelsen av 2008, og han satte ny personlig rekord på 60 meter med tiden 6,59 sekunder ved Meeting Gaz de France i februar 2008. Han ble tatt ut på det britiske laget i 4 x 100 meter stafett foran sommer-OL 2008, men han deltok ikke i OL. Hans raskeste 100 meter i 2008-sesongen var 10,10 ved Rieti Grand Prix i Italia i september.
Under VM 2009 deltok han sammen med Simeon Williamson, Marlon Devonish og Tyrone Edgar i stafettlaget på 4 x 100 meter. Laget tok bronse med tiden 38,02, slått av Jamaica og Trinidad og Tobago. Han deltok på det britiske laget som kom på 10.-plass på 4 x 100 meter ved Lag-EM i friidrett 2009 (Super League). Ved U23-EM i friidrett tok han gull på 100 meter, med sesongbestenotering på 10,15. I september kom han på 5.-plass på 100 meter ved Shanghai Golden Grand Prix, med tiden 10,13.
Også 2010-sesongen hans ble amputert på grunn av skade. Han deltok ved VM i friidrett innendørs 2010 i mars, men måtte bryte løpet i semifinalen. Før skaden hadde han satt ny personlig rekord på 60 meter, med tiden 6,55 innendørs, da han kom på 2.-plass ved det britiske mesterskapet i friidrett, som også var uttakning til VM innendørs. Han kom også på 2.-plass ved Meeting Pas de Calais og 3.-plass ved Birmingham Games og Aviva International i Glasgow. Han begynte å konkurrere igjen i august 2010.
I 2011 kom han på 2.-plass på 60 meter ved det britiske innendørsmesterskapet. Med det ble han kvalifisert til EM i friidrett innendørs 2011, der han løp 60 meter på 6,94 med skade, og gikk ikke videre i mesterskapet. Han satte ny personlig rekord på 100 meter med 10,13 ved Atletica Genève EAP Meeting i mai, og på 200 meter ved stevnet Résisprint International i Sveits i juli, da han løp på 20,46 og kom på 2.-plass. Ved det britiske mesterskapet (Aviva World Trials & UK Championships) i juli kom han på 2.-plass på 100 meter. Han ble kvalifisert til VM i friidrett 2011, der han ble slått ut i semifinalen, med tiden 10,23. Han var også med på det britiske laget som vant gull på 4 x 100 meter stafett ved Lag-EM i friidrett (Super League) i Stockholm. Laget bestod av Christian Malcolm, Craig Pickering, James Ellington og Harry Aikines-Aryeetey, og de løp på 38,60, som var ny mesterskapsrekord.
Han vant 60 meter innendørs ved Birmingham Games i februar 2012, og han kom på 3.-plass på 60 meter ved det britiske innendørsmesterskapet. I juni deltok han ved EM i friidrett 2012, der han kvalifiserte seg til finalen på 100 meter. I finalen fikk han en liten skade i leggen, og løp han på 10,23, som holdt på 4.-plass.
I forkant av det britiske mesterskapet og EM-uttaket i 2013 vant han 60 meter ved Tähtien Kisat-stevnet, med tiden 6,74. Han kom på 2.-plass ved det britiske mesterskapet, med tiden 6,69. James Dasaolu vant denne øvelsen, på tiden 6,58. Han deltok ved Meeting National en salle de Val de Reuil i februar, der han kom på 4.-plass, og han kom på 7.-plass ved British Athletics Grand Prix i Birmingham. Han deltok på 60 meter ved EM i friidrett innendørs 2013 i mars. Han fikk sjette beste tid i både kvalifiseringen (6,65) og semifinalen (6,64), og endte til slutt på 7.-plass i finalen, med sesongbestenotering på 6,63 sekunder. Franske Jimmy Vicaut vant øvelsen, med tiden 6,48. I juni deltok han ved Lag-EM i friidrett (Super League), der han deltok på det britiske laget som vant 4x100 meter stafett.
Han deltok på både 100 meter og 4 x 100 meter stafett ved VM i friidrett 2013 i Moskva. Han løp på 10,16 i innledningsheatet, og gikk videre til semifinalen, men i semifinalen greide han bare 10,34, og gikk ikke videre til finalen. På stafetten kvalifiserte det britiske laget seg til finalen, og løp inn til 3.-plass, men ble diskvalifisert etter løpet på grunn av feil i vekslingen mellom Harry Aikines-Aryeetey og James Ellington. Hans raskeste 100 meter denne sesongen var 10,08 ved Sainsbury's British Championships i juli, med 1,9 m/s medvind.