cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Troy Polamalu
Junior
Polamalu hadde sin beste sesong i colleg ei 2001. Ved sesongstart ble han stemt til lagkaptein, og i sesongåpningen hadde han syv taklinger hvorav en var for tap mot San Jose State. Mot Kansas State ledet han kampen med 13 taklinger, hvorav tre var for tap, og forårsaket også en fumble. Han ledet igjen kampen i taklinger mo Stanford, da med ti hvorav en var for tap, og blokkerte sin første punt for sesongen. I neste kamp, mot Washington ledet han nok en gang kampen med 13 taklinger, hvorav to for tap, og hadde også en interception som ble returnert for en 22-yard touchdown. Også i de neste fire kampene ledet Polamalu i taklinger. Han hadde en rekke på seks kamper på rad og åtte kamper totalt hvor han ledet i taklinger. Det var først mot California, hvor han kun hadde fire taklinger, at rekken ble stanset. Han hadde derimot en interception som han returnerte 58 yards for en touchdown som endte opp med å være avgjørende for kampen. Uken etter møtte Trojans rivalene UCLA. Polamalu hadde kun to taklinger, men blokkerte også en punt og hadde en interception som gjorde det mulig for USC å score et viktig field goal. Han ble utpekt til PAC-10 Defensive Player of the Week for første gang. USC møtte Utah i Las Vegas Bowl hvor Polamalu satte en personlig rekord med 20 taklinger, hvorav tre var for tap. Han avsluttet sesongen med å lede laget med 118 taklinger, hvorav 13 var for tap, én sack, tre interceptions, to fumbles forårasket, en fumble plukket opp, tre punts blokkert og to touchdowns. Han ble utpekt til USCs MVP og ble stemt til All-Americans førstelag av Football Writers og College and Pro Football News Weekly. Associated Press stemte ham til All-Americans andrelag.
Senior
I sin siste sesong fortsatte Polamalu å imponere på banen. Etter å ha blitt stemt til lagkaptein for andre år på rad startet han sesongen med syv taklinger hvorav en for tap i en seier over Auburn. I sesongens andre kamp møtte Trojans #18 Colorado hvor Polamalu ledet laget med 11 taklinger. Hans prestasjoner i kampen, som endte 40–3 for USC, gjorde at han ble utpekt til Pac-10 Defensive Player of the Week. I sesongens femte kamp pådro han seg en ankelskade i første forsvarssett mot #17 Washington State. Etter å ha stått over en kamp var han tilbake mot #22 Washington, hvor han hadde fem taklinger og returnerte en interception 33 yards. Polamalu satte en personlig rekord på 13 taklinger mot Stanford, og hadde også en sack i kampen. Hans siste kamp i college kom i Orange Bowl mot #3 Iowa. En lårskade gjorde at han tilbragte størsteparten av kampen på sidelinjen. Polamalu avsluttet sesongen med 68 taklinger, ni for tap, tre sacks, én interception, og tre fumbles forårsaket. Han ble stemt til All-Americans førstelag av Associated Press, Football Writers, ESPN.com, og Walter Camp, som gjorde ham til den første Trojan til å bli utpekt til All-Americans førstelag to gange siden Tony Boselli i 1992.
Totalt i løpet av sin karriere hadde Polamalu 278 taklinger, 29 for tap, 6 interceptions, 4 blokkerte punts og 3 touchdowns.
2003
I Orange Bowl pådro Polamalu seg en kneskade under oppvarming før kampen, som førte til at han fikk begrenset spilletid i løpet av kampen. Skaden førte også til at Polamalu gikk glipp av Senior Bowl og NFL Combine i 2003. Den 12. mars 2003 deltok Polamalu i USCs pro day sammen med Carson Palmer, Justin Fargas, Kareem Kelly, Sultan McCullough, Malaefou MacKenzie med flere. Her utførte han 3-cone drill (6,75s), kort shuttle (4,37s) og 40-yard dash (4,33s) for representanter og speidere fra NFL.
Pittsburgh Steelers hadde til å begynne med en verbal avtale med Dexter Jackson, som ble utpekt til Super Bowl MVP med Tampa Bay Buccaneers i 2003. Ettersom at de allerede hadde denne avtalen med Jackson fokuserte Steelers på å drafte en running back i første runde. Den 12. mars 2003 signerte Jackson kontrakt med Arizona Cardinals etter at de plusset på $2 millioner til sitt gamle tilbud og økte lønnen hans med $2,3 millioner i de tre første årene.
Polamalu ble sett på som et potensielt pick sent i første runde eller tidlig i andre runde blant de fleste ekspertene og speiderne i NFL. Han ble rangert som den beste strong safetyen av BLESTO og National Scouting Combines. Steelers valgte Polamalu i første runde (#16) i NFL Draft i 2003.
San Diego Chargers, som hadde det femtende picket i draftet, trengte virkelig en safety til å erstatte Rodney Harrison men endte opp med å bytte ned for å plukke opp Sammy Davis og Terrence Kiel. Steelers hadde så mye tro på Polamalu at de byttet opp fra #27 til #16, som originalt tilhørte Chiefs. Steelers byttet bort picks #92 og #200 for muligheten til å bytte pick i første runde. Kansas City Chiefs endte opp med å drafte Larry Johnson, Julian Battle og Brooks Bollinger (picket for Bollinger ble eventuelt byttet til Jets i samme draft) med de picks de fikk i byttet. Polamalu er en av kun to safeties Steelers noensinne har draftet i første runde; den andre er Terrell Edmunds i 2018.
Den 28. juli 2003 signerte Polamalu en 5-årig kontrakt verdt $12,10 millioner.
Etter å ha gått glipp av deler av treningsleiren på grunn av en hamstringsskade, ankom Polamalu 29. juli 2003, og konkurrerte med veteranen Mike Logan for den ledige stillingen som startende strong safety, etter at Lee Flowers forlot laget.
Polamalu fikk sin debut i Steelers' sesongåpning da de slo Baltimore Ravens 34–15. Uken etter fikk han sin første takling, og avsluttet kampen med to solotaklinger, da Pittsburgh tapte 20–41 mot Kansas City Chiefs. Den 30. november hadde han fire kombinerte taklinger og fikk sin karrieres første sack på Cincinnati Bengals' quarterback Jon Kitna, da Steelers tapte 20–24. Den 23. desember 2003 hadde Polamalu en personlig sesongrekord på seks kombinerte taklinger i en 13–6 seier over Cleveland Browns. Han avsluttet nykommersesongen sin med 38 taklinger (30 solo) og fire pasninger forsvart i løpet av 16 kamper, hvorav ingen var som starter. Han tilbragte i hovedsak sesongen som reserve strong safety og spilte for det meste på special teams eller i dimeformasjoner.
2004
Før sesongstart i utpekte hovedtrener Bill Cowher Polamalu til startende strong safety fremfor Mike Long. Polamalu fikk sin første kampstart i Steelers' sesongåpning mot Oakland Raiders. Han hadde syv kombinerte taklinger da Steelers vant 24–21. Uken etter satte han en personlig sesongrekord med 11 kombinerte taklinger i et 13–30 nederlag mot Baltimore Ravens. Den 26. september 2004 hadde Polamalu seks taklinger, forsvarte en pasning, og snappet opp sin første interception i NFL på en pasning fra A.J. Feeley i en 13–3 seier over Miami Dolphins. I uke fire hadde han seks taklinger, forsvarte to pasninger, og returnerte en interception fra Carson Palmer 26 yards for en touchdown da Steelers vant 28–17 over Cincinnati Bengals. Polamalu avsluttet sin første sesong under ny Defensive Coordinator Dick LeBeau med 96 taklinger (67 solo), ti forsvarte pasninger, fem interceptions og én touchdown i 16 kamper som starter. Han ble utpekt til sitt første Pro Bowl.
Steelers avsluttet sesongen på førsteplass i AFC North med et sesongresultat på 15–1. Den 15. januar 2005 fikk Polamalu sin første start i en sluttspillkamp mot New York Jets, hvor han hadde syv taklinger, forsvarte en pasning og hadde en interception på quarterback Chad Pennington mens Steelers vant 20–17 i divisjonsrunden. Steelers ble eliminert uken etter da de tapte 27–41 i AFC Championship Game mot New England Patriots, som gikk videre til å vinne Super Bowl XXIX.
2005
Polamalu beholdt stillingen som startende strong safety i 2005, og hadde tre solotaklinger, forsvarte en pasning og plukket opp en interception mot Steve McNair da Steelers slo Tennessee Titans 34–7 i sesongåpningen. Den 18. september 2005 hadde han seks solotaklinger og satte en NFL-rekord for flest sacks av en safety i én kamp med tre mot Houston Texans' quarterback David Carr i en 27–7 seier. Han satte en personlig sesongrekord med ti taklinger i en 20–19 seier over Baltimore Ravens 31. oktober. Steelers sikret en tur til sluttspillet etter å ha avsluttet sesongen 11–5 for andreplass i AFC North. Polamalu avsluttet seriespillet i med 91 taklinger (73 solo), seks forsvarte pasninger og to interceptions over 16 kamper som starter. Pro Bowl 2006 ble hans andre på like mange år. Han ble også utpekt til All-Pro førstelag.
Den 8. januar 2006 hadde Polamalu seks taklinger og en interception da Steelers slo Cincinnati Bengals 31–17 i wildcard-runden av sluttspillet. Han spilte i sitt første Super Bowl den 5. februar 2006, hvor han fikk fem taklinger mens Steelers slo Seattle Seahawks 21–10 i Super Bowl XL.
2006
I sesongåpningen mot Miami Dolphins satte Polamalu en personlig sesongrekord med ti taklinger, samt to forsvarte pasninger og en interception på et pasningsforsøk fra Joey Harrington da Steelers vant 28–17. Den 15. oktober hadde han personlige sesongrekorder med både ni solotaklinger og tre forsvarte pasninger, og returnerte også en interception 49 yards da Steelers slo Kansas City Chiefs 45–7 På grunn av en skulderskade måtte han stå på sidelinjen i uke 13 til 15. Polamalu avsluttet -sesongen med 76 taklinger (57 solo), syv forsvarte pasninger, og tre interceptions over 13 kamper. Han ble stemt til sitt tredje Pro Bowl på rad og stilte til start som strong safety i Pro Bowl 2007.
2007
Den 23. juli 2007 signerte Polamalu en 4-årig kontraktforlengelse verdt $30,19 millioner med $15,37 millioner garantert. Kontrakten gjorde ham til ligaens best betalte safety, frem til Bob Sanders signerte en 5-årig kontrakt verdt $37, 5 millioner med $20 millioner garantert 28. desember 2007.
Han forble startende strong safety under den nye hovedtreneren Mike Tomlin. Den 23. september 2007 hadde Polamalu åtte taklinger og forsvarte en pasning da Steelers slo San Francisco 49ers 37–16. På grunn av en mageskade kunne han ikke spille i kampen mot Seattle Seahawks i uke 5. Han hadde sin beste kamp i et nederlag i uke 15 mot Jacksonville Jaguars, hvor han hadde ti taklinger og forsvarte en pasning. Polamalu var plaget av skader i løpet av sesongen, og måtte også stå over kampene i uke 12 til 14 med en kneskade. Han avsluttet sesongen med 58 taklinger (45 solo) og ni forsvarte pasninger i løpet av 12 kamper, hvorav 11 var som kampstarter.
Polamalu ble valgt som reserve for Pro Bowl 2008 til tross for at han ikke hadde noen interceptions og kun hadde startet i 11 kamper i løpet av seriespillet. Som et resultat av skadene han pådro seg i løpet av sesongen deltok Polamalu i et rehabiliteringsprogram i California.
2009
Den 24. april 2009 ble det annonsert at Polamalu skulle være på coveret for Madden NFL 2010 sammen med Cardinals' wide receiver og Polamalus motspiller i Super Bowl XLIII Larry Fitzgerald. I sesongåpningen i mot Tennessee Titans hadde Polamalu seks taklinger og en enarmet interception på et pasningsforsøk fra Kerry Collins før han ble skadet da han prøvde å plukke opp ballen etter et blokkert field goal. Han pådro seg en strekk i kneets indre leddbånd og måtte sitte på sidelinjen de neste fire kampene (uke 2 til 5). Da han returnerte i uke seks hadde han fire taklinger, en forsvart pasning og en interception i en 27–14 seier over Cleveland Browns. Den 15. november skadet han igjen sitt venstre kne i første kvarter av et 12–18 tap mot Cincinnati Bengals. Han gikk glipp av resten av 2009-sesongen, og da Pittsburgh Tribune-Reviews John Harris spurte han hvorfor han ikke hadde kommet tilbake svarte Polamalu, «If I would have injured it again, the doctor was saying that it will be a career-ending injury, most likely. I had to face that.» Polamalu avsluttet sesongen med 20 taklinger (18 solo), syv forsvarte pasninger og tre interceptions i løpet av fem kamper som starter.
Polamalu ble utpekt til Pro Football Hall of Fame All-Decade Team andrelag for 2000-årene.
2010
I en spørreundersøkelse i Sports Illustrated i 2010 ble Polamalu rangert som den niende mest "skitne spilleren" i NFL.
I sesongåpningen i mot Atlanta Falcons hadde Polamalu fem taklinger, en forsvart pasning, og hadde en interception på Matt Ryan med 1:45 igjen av kampen, som ledet til at Steelers vant 15–9 på overtid. I en kamp mot Cleveland Browns i uke 6 hvor Steelers vant 28–10 hadde han en personlig sesongrekord med syv taklinger. Den 12. desember 2010 hadde Polamalu to solotaklinger, forsvarte to pasninger og hadde en interception på en pasning fra Carson Palmer ment for Terrell Owens som han returnerte 45 yards for en touchdown. Han pådro seg en ankelskade på playet, men valgte å bli i kampen. Med nok en interception hjalp han Steelers til en 23–7 seier over Cincinnati Bengals. Ankelskaden plasserte ham på sidelinjen i de to neste kampene. Steelers avsluttet sesongen på førsteplass i AFC North med et sesongresultat på 12–4, og klatrer tilbake til førsteplass i NFL for poeng tillatt (232), men forble #12 i pasningsyards (3 425). Ved slutten av seriespillet hadde Polamalu 63 taklinger (42 solo), 11 forsvarte pasninger, syv interceptions, én sack og én touchdown i 14 kamper som starter. Han ble invitert til sitt sjette Pro Bowl. Han ble utpekt til All-Pro førstelag for tredje gang.
Etter seier over Baltimore Ravens og New York Jets møtte Steelers Green Bay Packers i Super Bowl XLV. I sitt tredje Super Bowl hadde han tre solotaklinger, men Steelers tapte 25–31 mot Packers Han ble rangert som #6 på NFL Top 100 Players of 2011.
Den 31. januar 2011 ble Polamalu utpekt til AP Defensive Player of the Year med 17 stemmer, og slo dermed lagkamerat fra USC Trojans og nåværende linebacker for Packers Clay Matthews, som fikk 15 stemmer. Han vant også NFL Alumni Player of the Year over Defensive Back of the Year Aqib Talib.
2011
Den 10. september 2011 signerte Polamalu en 4-årig kontraktforlengelse verdt $36,4 millioner med $10,55 millioner garantert.
Den 2. oktober 2011 hadde Polamalu en personlig sesongrekord med ni taklinger i et 10–17 tap mot Houston Texans. Da Steelers møtte Cleveland Browns i uke 14 hadde han åtte taklinger, to forsvarte pasninger og hans eneste interception i -sesongen i en 14–3 seier. Han avsluttet seriespillet med 91 taklinger (64 solo), 14 forsvarte pasninger og en interception over 16 kamper som starter. Steelers nådde sluttspillet etter å ha sikret en andreplass i divisjonen med et sesongresultat på 12–4. Den 8. januar 2012 møtte Steelers Denver Broncos i wildcard-runden, hvor Polamalu hadde fire taklinger og Steelers tapte 23–29 på overtid, etter at Tim Tebow kastet en 80-yard touchdownpasning til Demaryius Thomas på første play på overtid.
Han ble utpekt til både All-Pro førstelag og til Pro Bowl. På NFL Top 100 Players of 2012 ble han rangert som #19.
2012
Polamalu pådro seg en leggskade under trening i forkant av Steelers' sesongåpning borte mot Denver Broncos. Han stilte allikevel til start i kampen og hadde fem solotaklinger mens Steelers tapte 19–31. Skaden ble forverret under kampen, og Polamalu måtte tas av banen. Den 7. oktober var POlamalu tilbake med to solotaklinger i en 16–14 seier over Philadelphia Eagles. I andre kvarter haltet han derimot av banen, og kom ikke tilbake i løpet av kampen. Polamalu gikk glipp av de neste seks kampene (uke 6 til 12), men forble på den aktive spillerstallen. Rapporter i media var uenige om skaden gikk ut på en strekk eller en revnet leggmuskel, men de fleste rapporterte skaden som en kraftig strekk. Den 23. desember 2012 hadde Polamalu åtte taklinger, mest i hans sesong, en forsvart pasning, samt hans eneste sack for sesongen på Cincinnati Bengals' quarterback Andy Dalton. Steelers tapte kampen 10–13. Uken etter hadde han tre taklinger, to forsvarte pasninger, og sin sesongs eneste interception da Steelers vant 24–10 over Cleveland Browns. Polamalu avsluttet sesongen med 34 taklinger (29 solo), tre forsvarte pasninger, én sack og én interception over syv kamper som starter. Han ble rangert som #91 på NFL Top 100 Players of 2013.
2013
Polamalu stilte til start i Steelers' sesongåpning for -sesongen mot Tennessee Titans, hvor han hadde seks taklinger og en sack da Steelers tapte 9–16. I tredje kvarter løp Polamalu inn mellom center og right guard nøyaktig da ballen ble snapped for en sack på Jake Locker. I løpet av sin karriere var det denne typen atletiske og intelligente plays han ble kjent for. Uken etter hadde Polamalu en personlig beste for sesongen med ni taklinger, og en forsvart pasninger, i et 10–20 nederlag mot Cincinnati Bengals. Den 8. desember 2013 hadde Polamalu én talking og returnerte en interception fra Ryan Tannehill 19 yards for en touchdown under et 28–34 tap. Han avsluttet seriespillet med 69 taklinger (50 solo), 11 forsvarte pasninger, to interceptions og en sack over 16 kamper som starter. Han ble utpekt til det som skulle bli hans siste Pro Bowl. Han ble rangert som #61 av andre spillere på NFL Top 100 Players of 2014.
2014
Den 5. mars 2014 signerte Polamalu en 3-årig kontraktforlengelse verdt $20 millioner. Kontrakten ble også omstrukturert slik at han kun stod for $6,3 millioner av lønnstaket i istedenfor $10,7 millioner, som var tilfellet i den gamle kontrakten.
I sesongåpningen mot Cleveland Browns hadde Polamalu sin sesongbeste 11 taklinger mens Steelers vant 30–27. På grunn av en kneskade måtte han stå over kampene i uke ti og elleve. Steelers nådde sluttspillet hvor de møtte Baltimore Ravens i wildcard-runden. I kampen, som Steelers tapte 30–17, hadde Polamalu åtte taklinger samt én takling på quarterbacken i det som skulle ende opp med å bli hans siste kamp.
Alliance of American Football
I april 2018 tok Polamalu en jobb som Head of Player Relations for Alliance of American Football.
Innlemmelse i Pro Football Hall of Fame
Den 2. januar 2020 ble Polamalu annonsert som en av de 15 finalistene fra den moderne æraen for avstemningen for innlemmelse i Pro Football Hall of Fame i Canton i Ohio. Han og receiver for Indianapolis Colts Reggie Wayne var de eneste to finalistene i 2020 som ble nominert i det første året de var kvalifisert. Den 1. februar ble Polamalu offisielt stemt inn i Pro Football Hall of Fame.
Privatliv
Polamalu har lest mye om historien og teologien til tidlig kristendom, som førte til at han og konen konverterte til ortodoks kristendom i 2007. Han tegnet korset etter hvert play. I 2007 foretok han en pilegrimsreise til ortodokse steder i Hellas og Tyrkia. Han deltar sjelden i intervjuer, og når han først er med på et snakker han ofte om rollen hans spiritualitet har i livet hans. Polamalu har sagt at han prøver å holde seg selv og yrket sitt så adskilt som mulig, og ser ikke på fotballkamper når han er hjemme. Han ber før hvert play og på sidelinjene. Begge sønnene hans er oppkalt etter ortodokse helgener: Sankt Pishoy og Efrem Syrer. Han bodde med familien i Pittsburgh under fotballsesongen og i San Diego i California i offseason.
Polamalus hobbyer inkluderer surfing, hagearbeid, møbelsnekring og piano. Til tross for at Polamalu på banen er kjent for hardt spill og harde taklinger, er han av banen kjent som en lavmælt familiemann. Polamalu og konen Theodora, stiftet Harry Panos Fund til ære for Theodoras bestefar, som kjempet i andre verdenskrig.
Under NFL-streiken i 2011 valgte Polamalu å returnere til University of Southern California for å fullføre collegeutdannelsen sin. Den 13. mai 2011 ble han uteksaminert fra USC med en bachelorgrad i historie. På hans personlige nettside forklarte han, «I decided to finish what I started and walked that stage today not only because it was very important to me personally, but because I want to emphasize the importance of education, and that nothing should supersede it.» Lagkameraten Ben Roethlisberger fulgte i Polamalus fotspor i den påfølgende offseason og fullførte sin egen grad.
Familie
Polamalu er av amerikansk samoansk opphav og ble oppdratt av morens bror Salu Polamalu ute på landet i sørlige Oregon. Hans fødenavn var Troy Aumua, men tok morens etternavn i 2007 etter å ha brukt det i femten år. Polamalus onkel Kennedy Polamalu var running backs coach for Jacksonville Jaguars i fem år, en periode hvor Jaguars slo Polamalus Steeler sfire av fem ganger, og var også offensive coordinator for UCLA. En annen onkel, Aoatoa Polamalu, spilte nose tackle ved Penn State fra 1984 til 1988.
Polamalu er gift med Theodora Holmes og har to sønner: Paisios og Ephraim. Theodora er søster av NFL-spilleren og tidligere USC Trojan Alex Holmes.
Hår
Polamalus er lett gjenkjennelig på grunn av håret sitt. Under CBS Playoffs Pre-game Show sa Polamalu at han sist klippet håret sitt i 2000 ved USC da en av trenerne fortalte ham at han trengte det. På Mike and Mike in the Morning den 9. november 2010 sa Polamalu at hans siste hårklipp var syv eller åtte år siden.
Under en kamp mot Kansas City Chiefs den 15. oktober 2006 dro Chiefs' running back Larry Johnson Polamalu ned etter håret for en takling. Selv om det er lov å takle en spiller ved å dra ham i håret, Johnson fikk heller en straffe for å ha holdt tak i Polamalus hår mens han reiste seg opp etter taklingen (og dermed trakk Polamalu opp med ham).
Polamalu har en kontrakt med Head & Shoulders og har spilt inn fem reklamer for shampooen deres. Den 1. april 2013 ble det rapportert at han hadde valgt å ikke skrive ny kontrakt med Head & Shoulders, og isteden går for en 5-årig kontrakt med Suave for å reklamere deres "Acrion Series". I august 2010 forsikret P&G Polamalus hår for en million dollar gjennom Lloyd's of London, som også gav ham en Guinnessrekord for «highest insured hair».
Økonomi og forretningsvirksomhet
Han er en investor med Arenda Capital, som beskrives som et "multi-family office" som fungerer som et fond for fire familier, og også kontrollerer familienes pengebruk og investeringer. Alle store innkjøp og investeringer må godkjennes av alle medlemmene. Modellen skal hindre partnere i å ta dårlige økonomiske valg og sløse penger på unødvendige kjøp. Arenda Capital investerer i boligmarkedet og deler inntektene blant parnerene. Polamalu ble en del av Arenda Capital i 2010. Han skal kunne leve av inntektene fra utleievirksomheten og tjener flere hundre tusen dollar i året.
I media
I 2005 spilte Pittsburgh-bandet Mr. Devious inn komedielåten «Puhlahmahlu», en parodi av sangen «Mah Nà Mah Nà». Gitaristen Glenn Shirey sa at sangen var inspirert av måten Fox Sports' kommentator Dick Stockton uttalte Polamalus navn.
Polamalu er en av 14 spillere i NFL med en profil i Scholastics barnebok National Football League Megastars.
Under Super Bowl XLIII sendte Coca-Cola en reklame hvor Polamalu kopierte den kjente Coca-Cola-reklamen med "Mean Joe" Greene, men denne gangen var reklamen for Coca-Cola Zero. To "brand managers" for Coca-Cola tar en Cola Zero-flaske idet en ung gutt skal til å gi den til Polamalu, som så takler en av managerne. Istedenfor å deretter gi gutten sin egen trøye river han skjorten av manageren han taklet og kaster den til ungen. Greene, som i likhet med Polamalu levde et rolig liv av banen i kontrast til hans voldsomme spillestil, likte reklamen.
Han var på omslaget for Madden NFL 10 sammen med Larry Fitzgerald og skal være en av de som ble rammet av "Madden-forbannelsen".
Polamalu var stemmen for Villager #1 i 2016-filmen Vaiana.
US Pro Vercelli Calcio
Unione Sportiva Pro Vercelli Calcio er en italiensk fotballklubb fra Vercelli i Piemonte. Klubben ble grunnlagt i 1892, og spiller for øyeblikket i Lega Pro Prima Divisione. Pro Vercelli var et av de mest suksessfulle lagene på 1900-tallet, da de vant serien syv ganger mellom 1908 og 1922. Klubbens farger er svart og hvit.
Meritter
1908, 1909, 1910/11, 1911/12, 1912/13, 1920/21, 1921/22
Vox Publica
Vox Publica (latin: «den offentlige stemme») er et nettbasert magasin om «demokrati og ytringsfrihet», utgitt av Institutt for informasjons- og medievitenskap ved Universitetet i Bergen. Leif Ove Larsen er ansvarlig redaktør, mens Olav Anders Øvrebø er redaktør.
Ptah
Ptah (gammelegyptisk: Ptḥ; Pitaḥ) er i henhold til oldtidens egyptiske religion og mytologi en skapergud, og en skytsgud for kunstnere, håndverkere og arkitekter. I den guddommelige triaden i Memfis var han gemalen til løvegudinnen Sekhmet og far til den vakre lotusguden Nefertum. Da den vise Imhotep ble guddommeliggjort som en legegud, ble han i Senepoken gjort til en «sønn» av Ptah.
Memfis var Ptahs hovedkultsted der han ble assosiert med en rekke guder (som Ptah-Sokar-Osiris, eller Ptah-Tatenen). I Memfis-teologien her var han en skapergud som sto i spissen for Enneaden. I løpet av 19. og 20. dynasti var Ptah sammen med Amon og Ra den store rikstriaden, de tre gudene som var fremst og riksbærende i oldtidens Egypt. Ptahs store betydning er vist i de mange tilknyttede kultene. Som kunstnernes gud forsto grekerne ham som likestilt med Hefaistos, gud for teknologi og mekanikk. Ikonografisk ble Ptah framstilt som en mumisert figur med tettsittende hodeplagg og et sammensatt septer i hånden.
Opprinnelse og symbolisme
Fra Mellomriket og framover ble Ptah en av de fem mest betydelige egyptiske guder sammen med Ra, Isis, Osiris og Amun.
Ptah er den fremste verdensskaperen: har er betraktet som skaperguden som eksisterte før alle andre ting eksisterte, og ved hans egen egenrådighet og vilje, tenkte han ut verden. Den ble først utviklet av Tanke og deretter realisert av Ordet: Ptah fødte verden ved tanken i sitt hjerte og ga liv ved magien av sitt ord. Det som Ptah beordret ble skapt, noe som utgjør alle ting i naturen, fauna og flora. Han hadde også en viktig rolle i bevarelsen av verden og varigheten og verdigheten i kongens funksjon.
I 25. dynasti gjorde den nubiske farao Shabaka en inskripsjon på en stele, kjent som Shabaka-steinen, og er et gammelteologisk dokument som ble funnet i arkivene i biblioteket til tempelet for guden i Memfis. Dette dokumentet har blitt kjent som Memfis-teologien, og framstiller guden Ptah som verdensskaperen av universet ved tanke og ved ord.
Han hadde mange titler som beskrev hans rolle i oldtidens egyptiske religion og dets betydning samfunnet i sin tid:
Representasjoner og hypoteser
Som mange guddommer i oldtidens Egypt hadde Ptah mange former, via en av hans særlige aspekter og via synkretisme av andre guddommer i regionen i og rundt Memfis. Han er tidvis representert som en dverg, naken og misformet, en popularitet som fortsatte å vokse i Senepoken. Han ble i dette aspektet jevnlig assosiert med guden Bes, en dverggud, og hans dyrkelse strakte seg ut over landets grenser og nådde ut til hele den østlige delen av Middelhavet. Takket være fønikerne er det også funnet figurer og statuetter av Ptah i Kartago (i dagens Tunisia).
I andre sammenhenger ble Ptah vanligvis representert som et menneske med grønn hud, med liksvøp om huden, guddommelig skjegg og holdt et septer som kombinerte de tre mektige symbolene i egyptisk religion:
Disse tre kombinerte symbolene indikerte de tre kreative kreftene til guden: kraft (was), liv (ankh) og stabilitet (djed).
Allerede fra tiden under Det gamle rike absorberte Ptah framtoningen til Sokar og Tatenen, gamle guddommer i regionen Memfis. Hans form til Sokar besto av det hvite liksvøpet og Atef-kronen, en av attributtene til Osiris. I denne egenskap representerte han guden for nekropolis i Saqqara og andre steder hvor kongelige gravsteder og pyramider ble bygget. Gradvis dannet hans form med Osiris til en ny guddom kalt Ptah-Sokar-Osiris. Statuetter ble framstilt som representerte guden var halvt menneskelig, halv hauk, det vil si som et menneske med hodet til en hauk, eller som en hauk. Som sistnevnte symbol ble han som hauken systematisk plassert i graver for å følge og beskytte døde på deres reise til Vest.
Hans form som Tatenen er representert av en ung og energisk mann som bærer en krone med to høye strutsefjærer som omgir en solskive. Han legemliggjør således ilden under bakken som buldrer og løfter bakken. Som sådan er han særskilt æret av metallarbeidere og smeder, men var like mye fryktet da han var årsak til jordskjelv og skjelvinger i jordens overflate. I denne formen var Ptah seremonimester for Sed-festivalen (Heb Sed), en seremoni tradisjonelt attestert til de første tretti årene av faraos styre. Faraoer som fulgte tradisjonen, men som ikke regjerte i 30 år fikk nøye seg med løftet om «millioner jubileer etter døden».
I henhold til de mytologiske-teologiske tekstene i Memfis kunne guden Ptah være samsvarende med solguden Ra (eller Aton under Amarnaperioden), hvor han legemliggjorde den guddommelig essens som solguden fikk ernæring for å komme til væren og bli til, og således bli født. I det helligste av de hellige i hans tempel i Memfis, foruten også i hans store, hellige båt som han (eller hans representasjon ved hans bilde) kom i prosesjon med under hans jevnlige besøk til regionen ved de betydelige helligdagene. Ptah ble også symbolisert ved to fugler med menneskehoder pyntet med solskiver, symboler på sjelen (Ba) til guden Ra: De to Ba er også identifisert med tvillinggudene Shu og Tefnut og er assosiert med djedsøylen til Memfis.
Og til sist, Ptah var legemliggjort i den hellige okse Apis. Som jevnlig referert til som Ras forløper eller sendebud, var det hellige dyret forbindelsen med guden Ra fra Det nye rike. Dyret mottok også dyrkelse i Memfis, antagelig i hjertet av det store tempelet til Ptah, og ved sin død ble oksen som en representant for guden gravlagt med alle æresbevisninger som en levende gud i Saqqaras serapeum (gresk serapeion, Σεραπεῖον).
Kultens utvikling
Som gud for kunstnere og håndverkere spredte kulten til guden Ptah seg raskt over hele Egypt. Med store kongelige prosjekter under Det gamle rike, var yppersteprestene til Ptah særskilt ettertraktet og arbeidet i samarbeid med kongens visir, tidvis fylte de rollen som sjefarkitekt og mesterhåndverker, ansvarlig for dekorasjonen av de kongelige gravkompleksene.
I Det nye rike utviklet kulten seg på ulikt vis, særskilt i Memfis, som var hans særskilte by, men også i Teben hvor arbeiderne på den kongelige grav æret ham som deres egen skytsgud. Av denne grunn ble oratoriet til «Ptah som lyttet til bønner» bygget i nærheten av det stedet som nå har fått det arabiske navnet Deir-el-Medineh, den gang landsbyen hvor arbeiderne og håndverkerne bodde. Ved Memfis var rollen til talsmannen særskilt synlig i framtoningen av den mur rundt tempelet som beskyttet gudens helligdom. Store ører ble hogd i murene, og som antagelig symboliserte guden som hørte alt og lyttet til bønner; understreket i følgende inskripsjon: «Lovet være deg ved den store befestning; det er det sted hvor bønner er hørt.»
Med 19. dynasti vokste hans kult og ble en av de fire store gudene i riket til Ramses. Han ble dyrket ved den nye hovedstaden Pi-Ramses (også transkribert Pi-Ramesse, «Ramses’ hus») som mester for seremoniene og kroningene. Ved Tredje mellomepoke i Egypt kom Ptah tilbake monarkiets sentrum hvor kroningen av farao igjen ble holdt i hans tempel. De greske faraoene, ptolemeerdynastiet, fortsatte denne tradisjonen, og yppersteprestene til Ptah ble deretter i økende grad knyttet til den kongelige familie. Noen av dem giftet seg faktisk med prinsesser fra kongefamilien, noe som viser det framstående rolle de hadde ved hoffet til det ptolemeiske kongedømme.
Norsk Pressehistorisk Forening
Norsk Pressehistorisk Forening (NPF) ble etablert i 1998 og har som hovedoppgave å sikre mediehistorisk kildemateriale og å stimulere til mediehistorisk forskning og beretning.
De fleste norske mediebedriftene er medlemmer av NPF. I tillegg er spesielt interesserte personlige medlemmer. Leder av NPF er journalist i Aftenposten, Arnhild Skre.
NPF har hovedansvaret for bokverket Norsk Presses Historie, som ble gitt ut 14. april 2010, samtidig som Norsk Presseforbund og Mediebedriftenes Landsforening fylte 100 år. Redaksjonen for verket ble ledet av professor Hans Fredrik Dahl (Universitetet i Oslo), professor Martin Eide (Universitetet i Bergen), professor Guri Hjeltnes (Handelshøyskolen BI), professor Rune Ottosen (HiO) og cand.philol Idar Flo (redaksjonssekretær).
Marit Voldsæter
Marit Voldsæter (født 1966) er en norsk skuespiller, sanger og komiker kjent fra revygruppen Kvinner på randen. Hun har siden 1990-tallet jobbet frilans som skuespiller og deltatt i en rekke revyer.
I starten av 20-årene startet Voldsæter på Fyllingsdalen Teater, og i løpet av tiden her fikk hun jobb i Ole Paus sin revy. Dette var starten på hennes komikerkarriere. I 1996 ble hun en del av Kvinner på randen (1996–2005), en revygruppe som ellers bestod av Kjersti Berge og Elisabeth Moberg. I 2006 hadde hun sin debut som soloartist med showet "Med ræven i fatle" i Bergen. Forestillingen innbrakte henne to komipriser: «beste kvinnelige artist i revy og komedie» og «beste forestilling på scene». Hun har etter det hatt suksess med «Rett fra skrumpleveren» og «Drit i å danse!», som også innbrakte henne prisen "beste kvinnelige artist i revy og komedie" under Komiprisen 2010. I 2017–2018 gjorde hun seg bemerket med forestillingen «Null i biologi» (sendt på NRK i 2019).
I 2007 var hun jurymedlem i talentkonkurransen Drømmerollen på NRK1.
Tidaholm
Tidaholm er en by i Västra Götalands län i landskapet Västergötland i Sverige. Den er administrasjonssenter for Tidaholm kommune. I 2010 hadde tettstedet 8 027 innbyggere.
Tidaholm fikk bystatus 1910.
Cauchas
Utseende
Små (vingespenn 7 – 13 mm for de artene som forekommer i Norden), slanke møll. Antennene er trådformede og relativt tykke, hos hannene liit lengre enn forvingen, hos hunnene gjerne litt kortere. Kroppen og forvingen er mer eller mindre metall-glinsende.
Thomas More
Thomas More (født 7. februar 1478, død 6. juli 1535), opphøyd til helgen av den katolske kirke, var en engelsk advokat, sosialfilosof, forfatter, politiker, og renessansehumanist. Han var også rådgiver for kong Henrik VIII av England og rikskansler av England fra oktober 1529 og til 16. mai 1532. Han skrev romanen Utopia, et litterært verk og sosial-politisk satire, utgitt på latin i 1516, som beskrev det politiske livet til et tenkt idealsamfunn på en øy.
More motsatte seg den protestantiske reformasjonen, særskilt teologien til Martin Luther og William Tyndale, som begge oversatte Bibelen til morsmålet. More motsatte seg også den engelske kongens atskillelse fra den katolske kirke, og nektet å anerkjenne kong Henrik VIII som overhode for den engelske kirke og kongens annullering av sitt ekteskap med Katarina av Aragón Etter at More nektet å sverge troskap til kongen og hans overherredømme, men plasserte paven som sin øverste herre, ble han dømt for forræderi og halshogd. Ved sin henrettelse ble det sagt at han sa: «Jeg dør som kongens gode tjener, og for Gud først.»
More ble et katolsk symbol og en helt i den politiske kampen mot engelsk protestantisme, og i 1935 helligkåret pave Pius XI ham som martyr. Pave Johannes Paul II erklærte ham i 2000 som «guddommelig beskytter av statsmenn og politikere». Siden 1980 har den engelsk kirke minnet More liturgisk som en martyr av reformasjonen. Sovjetunionen æret ham for den angivelig kommunistiske holdningen angående eiendomsretten som ble uttrykt i Utopia.
Tidlig liv
More ble født i Milk Street den 7. februar 1478 som sønn av John More, advokat og senere dommer, og hans hustru Agnes (født Graunger). Han var den andre av seks barn. More fikk utdannelse ved St Anthony's School, den gang betraktet som en de beste skoler i London. Fra 1490 til 1492 tjenestegjorde More som pasje hos John Morton, erkebiskop av Canterbury og rikskansler av England, Morton var en entusiastisk tilhenger av hva som den gang ble kalt for «ny læring», noe som var stipendiat for hva som senere ble kjent som «humanisme» eller «London-humanisme», og hadde høyde tanker om den unge Thomas More. Da Morton hadde tro på at More hadde et stort potensial, fikk han den unge gutten nominert for en plass ved Universitetet i Oxford (enten ved St. Mary's Hall eller Canterbury College, to historiske læresteder).
More begynte sine studier ved Oxford i 1492, og fikk en klassisk utdannelse. Han studerte under Thomas Linacre og William Grocyn, ble dyktig i både latin som gresk. More forlot Oxford etter kun to år under påtrykk av sin for å begynte trening som advokat i London ved New Inn, en av kontorene for Inns of Chancery, kanselliet. I 1496 ble More student ved Lincoln's Inn, en av stedene til Inns of Court, hvor han ble værende fram til 1502 da han ble skrankeadvokat.
Åndelig liv
I henhold til hans venn, teologen Desiderius Erasmus av Rotterdam, hadde More alvorlig vurdert å oppgi en juridisk karrière for å gå i kloster og bli munk. Mellom 1503 og 1504 bodde More i nærheten av et kloster tilhørende karteuserordenen i området Smithfield i London (bygningene heter i dag London Charterhouse), og deltok i munkenes åndelige øvelser. Selv han beundret deres fromhet, besluttet More til sist å forbli lekmann og stilte til valg for parlamentet i 1504. Han giftet seg også året etter.
Til tross for hans valg å følge en sekulær karriere, fortsatte More med en asketisk praksis resten av livet, som å plage seg selv med å bære en hårskjorte direkte huden og tidvis straffet seg selv med flagellasjon, selvpisking, noe som er en ekstrem form for botsøvelse.
Familieliv
More giftet seg med Jane Colt i 1505. Hun var fem år yngre enn ham selv, stille og godhjertet. Det var ikke vanlig at kvinner fikk utdannelse, annet enn kunnskap i å stelle hus og hjem, men Erasmus fortalte at More ønsket å gi sin hustru en bedre utdannelse enn hva hun tidligere hadde fått hjemme og underviste henne i musikk og litteratur. Paret fikk fire barn før Jane døde i 1511: Margaret, Elizabeth, Cicely, og John. Han underviste også sine døtre, og Margaret, eller «Megs» som han kalte henne, ble forfatter og oversetter, og ble en av de mest lærde kvinner i 1500-tallets England.
More gikk «imot venners råd og vanlig skikk» ved at han innen tretti dager giftet seg på nytt med en av de mange kvalifiserte kvinner i hans omfattende omgangskrets. Han valgte en rik enke, Alice Harpur Middleton, for å administrere hans husholdning og oppfostre sine små barn. More ble ikke forstått som at han hadde hastverk i å gifte seg på nytt grunnet seksuell tiltrekning eller behov, da Alice var sju år eldre enn ham selv, og det er mulig at de ikke hadde seksuell omgang. Den korte tiden etter sin første hustrus død var så kort at han måtte søke dispensasjon, men grunnet hans gode omdømme var det ikke noe problem. Alice More manglet underdanigheten til hans første hustru. Mores venn Andrew Ammonius latterliggjorde Alice som en «krokneset harpy». Erasmus kalte derimot deres ekteskap som lykkelig. Hun brakte med seg sin formue, og var kjent for å være glad i dyr, særlig hunder.
More insisterte på å gi den samme klassiske utdannelsen som hans sønn fikk, en meget uvanlig holdning på denne tiden. Hans eldste datter Margaret fikk godt omdømme for sin lærdom, særlig ved å være flytende i gresk og latin. More viste stolt fram sin datters akademiske dyktighet i september 1522 ved å holde opp et brev hun hadde skrevet til biskopen, som var overrasket over at kvinne kunne skrive ren latin, over dens korrekthet, og dens lærdom. Mores beslutning i å undervise sine døtre, satte et eksempel for andre adelsfamilier. Selv Erasmus ble positivt innstilt til å gi kvinner undervisning da han ble vitne til hva Mores døtre kunne.
Et portrett av More og hans familie ble malt av Holbein, men det gikk tapt i en brann på 1700-tallet. Mores sønnesønn bestilte en kopi og det eksisterer fortsatt to kopier av de.
Tidlig politisk karrière
Fra 1510 tjenestegjorde More som den ene av to undersheriffer for City of London, en posisjon med betydelig ansvar og hvor han fikk et omdømme som en ærlig og effektiv offentlig tjenestemann. More ble Master of Requests i 1514, det vil si en mindre domstol som hørte klagemålene til fattige og tjenere. det samme året ble han utpekt som medlem av Kongelig råd. Etter å ha dratt på en diplomatisk reise til den tysk-romerske keiser Karl V i Calais og Brugge sammen med Thomas Wolsey, erkebiskop av York, ble More slått til ridder og fikk i 1521 en høyere posisjon i skattkammeret som hadde ansvaret for regninger og skatter.
Som sekretær og personlige rådgiver for kong Henrik VIII ble More i økende grad innflytelsesrik: han tok imot utenlandske diplomater, gjorde utkast til offentlige dokumenter, og fungerte som en kontaktperson mellom kongen og rikskansler Wolsey. Senere tjenestegjorde More også som High Steward, en akademisk tittel, for universitetene Oxford og Cambridge. I 1523 ble More valgt som Knights of the Shire, det vil si parlamentsmedlem (MP) for Middlesex på Wolseys anbefaling, og i Underhuset valgte More som ordstyrer. I 1525 ble More Chancellor of the Duchy of Lancaster, det vil si kansler for hertugdømmet Lancaster og som innebar de utøvende og juridiske ansvaret for det meste av nordlige England.
Kansler
Etter at Wolsey havnet i unåde hos kongen og fratatt sine posisjoner og besittelser, ble More den som etterfulgte ham som rikskansler i 1529. Wolsey hadde blitt anklaget for bevisst å trenert saker, men More sendte ut saker med en uovertruffen hastighet.
Kampen mot reformasjonen
More støttet den katolske kirke og så på den protestantiske reformasjonen som kjetteri, en trussel mot enheten til både kirken og samfunnet. Han trodde fast på teologien, argumentasjonen, og kirkelovene, og «hørte Luthers opprop om å ødelegge den katolske kirke som et krigsrop.»
Hans tidligste handlinger mot den protestantiske reformasjonen omfattet å støtte Wolsey å hindre lutheranske tekster og bøker å bli innført i England, spionere på og etterforske mistenkte protestanter, særlig utgivere, og arrestere de som eide, fraktet eller solgte slike tekster. More undertrykte heftig Tyndales engelske oversettelse av Det nye testamente. Bibelen skulle kun være på latin slik at ikke lekfolk kunne tolke tekstene etter eget hode.
Tyndale-Bibelen benyttet kontroversielle oversettelser ved gå til kildene i gresk og hebraisk av bestemte ord som More betraktet som kjetterske og opprørske, blant annet benyttet den «den eldre» framfor «prest» for det greske presbyteros, og den benyttet betegnelsen «forsamling» framfor «kirke». Han pekte også på en del marginale ord som han hevdet utfordret kirkens lære. Det var i denne perioden hvor det meste av Mores litterære polemikker skjedde.
Det gikk rykter under og etter Mores levetid om forferdelig behandling av kjettere under hans tid som rikskansler. Den folkelige protestantiske polemikeren John Foxe skrev et historisk verk om kristne martyrer som særlig framhevet lidelsene til engelske protestanter. Hans skrifter var medvirkende i å publisere anklager om tortur i hans populære bok Book of Martyrs og hevdet at More hadde jevnlig benyttet vold eller tortur i forhørene av kjettere. Senere forfattere som Brian Moynahan og Michael Farris siterte Foxe i gjentagelsen av disse anklagene. Peter Ackroyd, forfatter av en biografi over More, lister også påstander fra Foxes bok og fra andre før-reformatoriske kilder om at More «bandt kjettere til et tre i hans hage i Chelsea og pisket dem», at «han så på da ‘nye menn’ ble plassert på strekkbenken i Tower of London og torturert til de tilsto», og at «han var personlig ansvarlig for brenningen av flere ‘brødre’ i Smithfield». Richard Marius, en annen biograf av More, nedtegnet en tilsvarende påstand om James Bainham, men at «fortellingen som Foxe fortalte om piskingen av Bainham og strekkbenken ved Mores ansvar er generelt betvilt i dag.» More selv benektet disse anklagene. Han innrømmet at han fengslet kjettere i sitt hus, theyr sure kepynge, som han kalte det, men benektet alle påstander om pisking og tortur, «så hjelp meg Gud».
More skrev imidlertid i hans Apology («Unnskyldning») fra 1533 at han kun benyttet fysisk straff på to kjettere: et barn som banket med kjepp foran sin familie for kjetteri angående nattverden, og en «mismodige» mann som ble pisket for å ha forstyrret bønnene. I løpet av den tiden hvor More var rikskansler ble hele seks mennesker brent på bålet for kjetteri. De var Thomas Hitton, Thomas Bilney, Richard Bayfield, John Tewkesbery, Thomas Dusgate, og James Bainham. Moynahan har hevdet at More var medvirkende til Tyndale ble brent til døde da Mores agenter hadde lenge forfulgt ham, selv det skjedde over et år etter at More døde. Brenning på bål hadde lenge vært vanlig straff for kjetteri; omtrent tretti brenninger hadde blitt utført før More ble opphøyd til rikskansler, og brenning fortsatte å bli utført på både katolikker og protestanter under ulike makthavere i påfølgende århundrene. Ackroyd slår fast at More «godkjente brenning». Marius fastholder at More gjorde hva han kunne for å utrydde kjettere, men ikke direkte at More var personlig aktiv i brenningen.
John Tewkesbury var kjøpmann i lærvarer som ble funnet skyldig av John Stokesley, biskop av London, for å ha lagret forbudte bøker; han ble dømt til å bli brent på bålet for å nekte å endre seg. More erklærte at han «burned as there was neuer wretche I wene better worthy». I hans tid som rikskansler økte antallet kjettere som ble brent på bål dramatisk. I The Confutation of Tyndale’s Answer, hvor More gikk i polemikk med de reformerte, uttalte han seg om disse henrettelsene og karakteriserte eksempelvis brenningen av Thomas Hitton som «djevelens stinkende martyr». Etter at Richard Bayfield ble henrettet for å ha solgt kjetterske bøker kommenterte More at han var «godt og vel brent».
Moderne kommentatorer er delt i vurderingen på Mores handlinger mot religiøse motstandere som rikskansler. En del biografer, inkludert Ackroyd har tatt et relativt tolerant syn på Mores kampanjer mot den protestantiske reformasjonen ved å plassere hans handlinger innenfor det urolige religiøse klimaet på hans tid. Andre har vært mer kritisk, slik som Richard Marius, en amerikansk lærd på reformasjonen, som mener at forfølgelsene var et forræderi av Mores tidligere humanistiske overbevisninger, inkludert Mores nidkjære og godt dokumenterte beslutningspåvirkning på forfølgelsen og utryddelsen av protestanter.
En del protestanter har tatt en annen vurdering. I 1980 ble More lagt til den engelske kirkes kalender over helgener og helter av den kristne kirke, til tross for at han var bister motstander av den engelske reformasjonen som skapte den engelske kirke. Han ble lagt til sammen med John Fisher, for å bli minnet hver 6. juli (datoen for Mores henrettelse) som «Thomas More, lærd, og John Fisher, biskop av Rochester, reformasjonsmartyrer 1535». Pave Johannes Paul II æret More ved å gjøre ham til skytshelgen for statsmenn og politikere i oktober 2000 ved å uttale «Det kan bli sagt at han demonstrerte på en enestående måte verdien av en moralsk overbevisning... selv om, i hans handlinger mot kjettere, reflekterte begrensningene i kulturen på hans tid.»