cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Yrkesskoleelevenes og Lærlingenes Interesseorganisasjon
Rørleggerlærling Bent Hagberg-Karlsen satt i stiftelsesstyret. Også velferdssekretær og lektor Liv Mjelde, som var rådgiver ved Sogn og Oslo Yrkesskole fra 1967 til 1985, bidro til tilrettelegging av YLIs stiftelse. Organisasjonen ble opptatt i De utdanningssøkendes kontaktutvalg (DUK). Praktiskt bistand til selve stiftelsen ble også gitt av Norsk Studentunion
YLI arbeidet for styrking av studieretningenes særpreg og arbeidet for felles grunnopplæring. Tross organisasjonenes motsetninger ble YLIs medlemmer invitert til å delta på NGS' Operasjon Dagsverk, og flere av gruppene valgte å bidra.
I 1993 oppstod Norsk Elevorganisasjon (NEO) som følge av langvarige interne motsetninger i gymnaselevenes interesseorganisasjon, Norges Gymnasiastsamband. NGS hadde lenge vært preget av motsetninger med utspring i partipolitikk. Utbryterne i NEO ønsket å være partipolitisk uavhengig, og fokusere mer på elevenes skolehverdag. I motsetning til NGS, åpnet NEO for at både allmennfagselever og yrkesfagselever kunne melde seg inn. Dette var medvirkende til organisasjonens raske vekst. NGS fulgte etter kort tid etter og åpnet også opp for yrkesfagselever, men NEO hadde allerede da fått et forsprang på dette området.
Da YLI gikk konkurs i 1994 anbefalte de sine medlemmer å støtte seg til NEO. De mente denne organisasjonen best ville slåss for yrkesfagene. YLIs tilslutning styrket NEO, og kan ha vært av avgjørende betydning for at organisasjonen i løpet av 1990-tallet passerte NGS i antall medlemmer. i 1999 besluttet NEO og NGS å slå seg sammen til Elevorganisasjonen (EO). EO representerte 180 000 elever fra alle studieretninger innen videregående opplæring i 2023. EO har også enkelte lærlinger og ungdomsskoleelever som medlemmer.
Molde Bilruter
Molde Bilruter AS var et rutebilselskap med hovedkontor i Molde. Det meste av rutetrafikken foregikk i kommunene Molde og Gjemnes.
Bupyeong undergrunnsstasjon
Bupyeong undergrunnsstasjon er en stasjon på linje 1 på Incheons undergrunnsbane. Her er det mulig med overgang til det sørkoreanske jernbanenettet og til linje 1 på Seouls undergrunnsbane. Dette gjør stasjonen til Incheons travleste stasjon.
Molde Bilruter
Forhistorie
Molde Bilruter har historie tilbake til Aarø Automobilselskap som ble etablert i 1907 og som 12. mai 1908 åpnet bilrute Molde-Batnfjordsøra. Dette regnes som landets første bilrute. Også Molde Automobilselskap fikk kjøre bilrute på samme strekning. Etter 50 år ble disse to selskapene fusjonert i 1964 og tok navnet Aarø og Molde Auto.
Bupyeong undergrunnsstasjon
Under stasjonsområdet finnes store areal med små forretninger som selger det aller meste.
Molde Bilruter
Fusjon i 1973
I 1979 ble selskapets navn endret fra Aarø-Batnfjord-Kleive Auto A/S til Molde Bilruter A/S.
Odder
Odder er en stasjonsby i Østjylland med 11 083 innbyggere (2009) beliggende syd for Århus og er samtidig hovedby i Odder kommune.
Nærmeste større byer er mot nord Århus i en avstand av 22 kilometer til sentrum av Århus, mot vest Skanderborg 18 kilometer og mot sydvest Horsens 28 kilometer. Odder hører under Region Midtjylland.
Jernbane
Fra byen er der jernbaneforbindelse med Odderbanen til Århus.
Buss
Der er følgende bussforbindelser til og fra Odder:
Focke-Wulf Fw 189
Focke-Wulf Fw 189 «Uhu» (ugle) var et to-motors taktisk rekognoseringsfly med et mannskap på tre produsert av tyske Focke-Wulf. Prototypen Fw 189 V1 (D-OPVN) fløy første gang i juli 1938 med konstruktøren Kurt Tank selv bak spakene. Flyet var utstyrt med to 12-sylindrede Argus As 410 A-1 motorer på 465hk hver. I alt 828 fly ble produsert.
Kuhmois kommune
Kuhmois (finsk: Kuhmoinen) er en finsk kommune i landskapet Mellersta Finland. Kommunen har cirka 2 600 innbyggere og et areal på 936,79 km² hvorav 264,96 km² er vann. Kuhmois er en finskspråklig kommune som grenser til kommunene Orivesi, Kangasala, Padasjoki, Sysmä, Luhanka og Jämsä.
Ofotens Bilruter
Ofotens Bilruter AS (OB) var et rutebilselskap med hovedkontor i Narvik som opererte fra det ble stiftet i 1938 og til det ble fusjonert inn i Cominor i 2008. Selskapet hadde ruter i Narvik, Ballangen, Tysfjord, Evenes og Tjeldsund, og dessuten langruter nordover til Harstad og sørover til Bodø, og flybussen til Harstad/Narvik lufthavn, Evenes.
Etablering
Ofotens Bilruter ble stiftet 7. april 1938 som en videreføring av rutene til rutebileierne Konrad Bertheussen fra Herjangen og brødrene Hjalmar og Trygve Hovde fra Liland. Blant de andre eierne var Ofotens Dampskibsselskab, Ofoten Meieri, Ankenes kommune, Ballangen kommune, Evenes kommune og Narvik kommune. Selskapet søkte om konsesjon for strekningen Narvik – Harstad i forbindelse med at riksveien over Herjangsfjellet åpnet 1. juli 1938, men fikk i første omgang bare konsesjon fram til Steinsland fergested ved Tjeldsundet. Fra 3. juli 1939 fikk OB kjøre helt fram til Harstad.
Roderick Carr
Roderick Carr (født 31. august 1891, død 15. desember 1971) var en newzealandsk offiser og general i Storbritannias Royal Air Force under andre verdenskrig, også kjent som deltaker i Shackleton–Rowett-ekspedisjonen til Antarktis i 1921-1922.
Ofotens Bilruter
Nord-Norge-Bussen
Fra 1. juli 1941 startet OB å trafikkere strekningen Narvik – Fauske – Bodø i samarbeid med Saltens Bilruter. I starten brukte ruta 13 timer og måtte krysse fem fergestrekninger, mens det i dag kun er én fergestrekning igjen (Bognes–Skarberget). 10. desember 1947 åpnet Nordlandsbanen til Lønsdal, og i den forbindelsen ble det satt inn en ekstra buss på strekningen som gikk direkte sørover fra Fauske til Lønsdal i korrespondanse med tog til og fra Trondheim. Denne ruta flyttet seg med Nordlandsbanens nordlige endepunkt, som fra 1. desember 1955 var Røkland, og Fauske fra 1. desember 1958. I 1956 startet OB også godsbilrute i forbindelse med Nordlandsbanen.
Roderick Carr
Roderick Carr ble født på Fielding, New Zealand og deltok i første verdenskrig hvor han først tjenestegjorde i Royal Navy, men gikk etterhvert over i den nye våpengrenen Royal Air Force.
I 1919 deltok han i den allierte ekspedisjonsstyrken i den russiske borgerkrigen og mottok Distinguished Flying Cross for sin innsats under kampene i det nordlige Russland, begrunnelsen for dekorasjonen lød som følger:
Ofotens Bilruter
Nord-Norge-Bussen
Samme år som ruta til Bodø ble startet, ble det også opprettet et samarbeid om Nord-Norge-Bussen mellom Mosjøen og Kirkenes, en strekning på 1,540 km som tok fem dager. Ruta var et samarbeid mellom Helgeland Bilruter, Saltens Bilruter, Ofotens Bilruter, Troms Innland Rutebil (TIRB), Finnmark Fylkesrederi og Ruteselskap (FFR), Finnmarksbuss i Kirkenes og Polarbil i Vadsø. I forbindelse med forlengelsen av Nordlandsbanen ble Nord-Norge-Bussen i 1947 kortet ned til å gå fra Lønsdal, og strekningen ble da 1,360 km og tok "bare" fire dager. Senere ble den flyttet til Fauske da banen ble åpnet dit. 1. april 1988 ble Nord-Norge-Bussen en del av NOR-WAY Bussekspress' rutenett og skiftet navn til Nord-Norgeekspressen.
Roderick Carr
I 1921 ble han med på Ernest Shacletons siste polarekspedisjon, planen var at Carr skulle være pilot på et fly ekspedisjonen hadde med, men da det manglet deler ble han satt til andre aktiviteter under ferden. Etter ekspedisjonen vendte Carr tilbake til RAF.
Ofotens Bilruter
Salg og fusjon
I mars 2006 ble alle aksjene i OB overtatt av TIRB, etter at eierselskapene til OB og TIRB hadde slått seg sammen til Hurtigruten Group. Året etter satte man igang en prosess for å fusjonere OB med søsterselskapene TIRB-Rutene og Tromsbuss. 1. september 2008 opphørte alle tre selskapene og ble til Cominor. I 2007 vant OB anbudet om å kjøre rutene i Ofoten, og den 25. mars 2008 startet man kjøring i de tre ruteområdene Ofoten, Nordre Salten og Ballangen. Dette omfattet OBs gamle ruteområde og Linds Bilruter i Ballangen.
Roderick Carr
I 1927 forsøkte Carr og Flight Lieutenant L.E.M. Gillmann en non-stopp flyvning til India, i en modifisert Hawker Horsley med ekstra drivstoff, vekten da de lettet var 6 350 kilo. Carr og Gillman tok av fra RAF Cranwell den 20. mai 1927, men gikk tom for drivstoff underveis og måtte nødlande i den Persiabukten, nær Bandar Abbas i Iran. På tross av å ikke nå målet så hadde de fløyet en distanse på 5 506 kilometer. Det var en ny verdensrekord, men sto bare noen timer da Charles Lindbergh landet i Paris etter å ha fløyet non-stopp fra New York, i alt 5 780 kilometer.
Ofotens Bilruter
Litteratur
Pettersen, M. (1988). Ofotens bilruter 50 år: 1938-1988. Narvik: Ofotens bilruter.
Årdal Billag
A/S Årdal Billag, Årdal i Sogn og Fjordane, ble startet i 1934. Hovedaksjonær var Årdal kommune. Selskapet hadde lokalruter i Årdal, og i tillegg ruter til Tyin og Fagernes. Disse rutene gikk i samarbeid med Jotunheimen og Valdresruten Bilselskap (JVB). Selskapet var med og etablerte Valdresekspressen i 1985. Det ble også kjørt godsruter til Oslo. I 1993 gikk Sogn Billag inn som 66 prosents eier av Årdal Billag samtidig som de overtok all kjøring som det lokale billaget drev. Sjåførane og bilmateriellet gikk over til Sogn Billag. 1/5 1994 ble Årdal Billag overtatt helt av Sogn Billag. Etter dette fortsatte Årdal Billag som et eiendomsselskap.
Strasburgeriaceae
Strasburgeriaceae er en familie med kun to arter som i APG III-systemet plasseres i ordenen Crossosomatales. Familiens to arter er Strasburgeria robusta (synonym: S. calliantha) som kun finnes på Ny-Caledonia og Ixerba brexioides som kun finnes på nordlige deler av Nordøya på New Zealand.
S. robusta er et eviggrønt tre på opptil ti meters høyde. Blomstene er radiærsymmetriske med 8-11 begerblad og normalt fem gule kronblader. Det er en krets med 10 pollenbærere og fruktknuten er sammevokst av normalt fem fruktblad. Frukten er stor som et lite eple, vedaktig og inneholder harde frø. Arten har vært plassert i ulike familier, bl.a. Brexiaceae, Theaceae og Ochnaceae.
I. brexioides er et eviggrønt tre på opptil 15 meters høyde. Blomstene er store, voksvite og med sterk duft. Blomsten har fem begerblad, fem kronblad og pollenbærerne er 10. Frukknuten er sammenvokst av fem fruktblader. Frukten er en sprekk-kapsel. Arten ble opprinnelig assosiert med Brexia (og navnet er et anagram av dette slektsnavnet) i Celastraceae. Andre plasseringer har vært i ripsfamilien (Grossulariaceae) eller som eneste art i en monotypisk familie, Ixerbaceae. APG III mener Ixerba har så mye til felles med Strasburgeria at det kan forsvares å plassere dem i en familie. I APG II var familien plassert blant Rosidae uten orden, men noen forskere plasserte familien i ordenen Crossosomatales noe som APG III støttet.
Denne familien er trolig nærmest beslekta med en håndfull familier med en eller få arter hver og som hver for seg har meget begrensa geografisk utbredelse (se Crossosomatales)
Germaine Greer
Germaine Greer (født 29. januar 1939) er australsk forfatter og professor emerita i engelsk og moderne litteratur ved Universitetet i Warwick i England. Hun er særlig kjent for sitt radikalfeministiske engasjement.
Blant hennes mest populære verker er Den kvinnelige evnukk (The female eunuch 1969, norsk oversettelse 1972). Den regnes av enkelte som startskuddet for vestlig feminismes andre bølge. Greer ser målet med feminismen å være kvinnefrigjøring, forstått som en kamp for kvinner å være seg selv og definere sine egne behov. Dette er ikke det samme som likestilling, som i Greers oppfatning kun kan tilby kvinner et liv som vanlige, ufri menn.
Germaine Greer er også kjent som en kritiker av transpersoner, og fikk mye oppmerksomhet da hun gikk offentlig ut mot ansettelsen av en transkvinne, fysikeren Rachael Padman, ved University of Cambridge.
Southland
Southland er en av New Zealands 16 regioner, den ligger på Sørøya og har en areal på 30 753 km². I 2013 hadde regionen 93 339 innbyggere og administrasjonssenteret ligger i byen Invercargill.
Turks- og Caicosøyene
Turks- og Caicosøyene er et britisk oversjøisk territorium som består av to grupper av tropiske koralløyer i Vestindia. FN regner Turks- og Caicosøyene som et ikke-selvstyrt område.
Turks- og Caicosøyene ligger sørøst for Mayaguana på Bahamas og nord for øya Hispaniola. Hovedstaden Cockburn Town ligger på Grand Turk Island, om lag 1042 kilometer (647 miles) øst-sørøst for Miami i Florida i USA. Øyene er geografisk sammenhengende med Bahamas, men har et helt annet politisk system enn nabolandet.
Øyene har ca. 31,000 innbyggere. Rundt 22,500 av dem bor på øya Providenciales i Caicosøyene. Hovedstaden Cockburn Town ligger på Grand Turk Island. amerikanske dollar brukes på øyene. Fordi Turks- og Caicosøyene er et britisk oversjøisk territorium og ikke en selvstendig stat, kan utlendinger ikke oppnå statsborgerskap på øyene.
Turks- og Caicosøyene er oppkalt etter en kaktus kalt Melocactus communis.
De aller første innbyggerne som kom til øyene var arawak-talende taino-folk som krysset øyene fra Hispaniola en gang mellom 500 og 800 etter Kristus. Andre folkegrupper, indianere og nomader, krysset også over til øya fra Cuba som ledd i en migrasjon mot det sørlige Bahamas. Flere av disse bosatte seg permanent på det som nå er kjent som Turks- og Caicosøyene.
Historie
De første spanske oppdagerne kom til området litt før 1500. Spanjolene tok de innfødte som slaver, og området var så godt som avfolket på begynnelsen av 1500-tallet. Det forble også nesten folketomt til slutten av 1600-årene. I perioden fra 1500 til slutten av 1700-tallet gikk Turks- og Caicosøyene frem og tilbake mellom spansk, fransk og britisk kontroll, men ingen av disse tre stormaktene etablerte noensinne noen langvarige bosetninger.
På begynnelsen av det 18. århundre var øyene populære skjulesteder for pirater og sjørøvere. Fra 1765 til 1783 var øyene under fransk okkupasjon. Etter den amerikanske revolusjonen (1775–1783) flyktet mange amerikanske lojalister til de karibiske koloniene, også til Turks- og Caicosøyene, og dermed fikk øyene sin første faste bosetning.
I 1841 forliste et spansk slaveskip kalt «Trouvadore» utenfor kysten av en av de største Turks- og Caicosøyene. 192 afrikanske fanger overlevde forliset og kom seg i land på øyene, som da var under britisk styre. På disse øyene var slavehandel ulovlig, så de overlevende slavene fikk plass som lærlinger i næringslivet i Grand Turk Island.
I 1873 ble øyene gjort til en del av kolonien Jamaica. I 1917 foreslo daværende statsminister i Canada, Robert Borden, at denne kolonien skulle bli en del av Canada, men forslaget ble avvist av den britiske statsministeren David Lloyd George. Øyene forble en del av Jamaica frem til 1959.
Den 4. juli 1959 ble øyene igjen en egen koloni, og den 31. mai 1962 ble øyene et av de grunnleggende medlemmene av den kortvarige vestindiske føderasjonen. Da Jamaica ble uavhengig fra Storbritannia 16. august 1962, ble Turks- og Caicosøyene egen kronkoloni. Fra 1965 var guvernøren på Bahamas også guvernør for Turks- og Caicosøyene. Bahamas ble selvstendig i 1973, og dermed fikk Turks- og Caicosøyene en egen guvernør.
Øyene har siden den gang hatt sin egen regjering som blir ledet av en guvernør. Den første i rekken av disse var James Alexander George Smith McCartney, guvernør siden august 1976. Selvstyre, egen grunnlov og fullstendig selvstendighet har blitt diskutert med jevne mellomrom siden den gang. Den britiske regjeringen tok over makten igjen i 2009.
I 2008, etter at medlemmer av det britiske parlamentet gjennomførte en rutinemessig gjennomgang av administrasjonen på øyene, fikk de flere rapporter om et høyt nivå av korrupsjon på Turks- og Caicosøyene, og flere politikere ble mistenkt for å bruke offentlige midler til eget bruk.
Avkolonisering
Generalsekretær Ban Ki-moon bekreftet i august 2013 FNs forpliktelse til arbeidet med å få slutt på kolonialisme og tok til orde for uavhengighet for de gjenværende ikke-selvstyrte områdene. Samtidig anerkjente han at folket i de ikke-selvstyrte områdene ikke nødvendigvis ønsker uavhengighet, men la vekt på at de må få et valg. FN anser retten til selvstyre i et område som Turks- og Caicosøyene for å være oppfylt dersom folket fritt kan velge mellom tre alternativer: 1) bli en selvstendig stat, 2) bli en assosiert stat i tilknytning til en annen uavhengig stat, eller 3) bli helt integrert i en annen uavhengig stat.
Melvilleøya (Canada)
Mevilleøya (engelsk: Melville Island) er en øy i Canada. Øya er delt mellom Nordvestterritoriene og Nunavut.
Hans Fredrik Bang
Hans Fredrik Bang (født 31. mai 1943, død 24. juni 2009) var ordfører i Nannestad kommune fra 1995 til 2007. Han kom inn i kommunestyret i 1991, og ved valget i 1995 gjorde Senterpartiet et godt valg og fikk ordføreren. Det var den første borgerlige ordføreren i bygda på 50 år, og Bang hadde støtte fra de andre ikke-sosialistiske partiene. I 2003 ble det rød-grønn allianse og Bang fortsatte som ordfører også den perioden. Men ved valget i 2007 stilte han ikke til gjenvalg.
Det skjedde mye i Nannestad kommune i hans tid som ordfører. Vedtaket om å gjøre Gardermoen flyplass til hovedflyplass var gjort, og vertskommunen fikk en helt ny situasjon. Skolene og sykehjemmet ble rehabilitert og bygget ut. Det ble bygget ny barneskole, nye barnehager og biobrenselanlegg. Nannestad videregående skole ble etablert, det ble etablert miljøgate i Maura og Rv 120 og Rv 35 ble utbedret. Deler av kommunen fikk også klokakkanlegg i denne tiden. Selv om ikke alle tiltak var i kommunal regi, hadde Bang en stor jobb med å skaffe økonomi for den kommunale utbyggingen, noe som førte til at man i kommunen i ettertid har omtalt finansieringen som Bang-midlene.
I januar 2009 ble han syk og døde etter et halvt års sykeleie.
Melvilleøya (Australia)
Melville Island er en øy i Nordterritoriet i Australia. Det er den største øya i øygruppen Tiwiøyene. Den er skilt fra fastlandet ved Clarencestredet i sør og ved Dundasstredet i øst.
Melville Island har et areal på 5 786 km² og er Australias nest største øy.
OSI-modellen
OSI-modellen (egentlig Open Systems Interconnection Basic Reference Model, OSI BRM) er en referansemodell for datakommunikasjon. Den er definert av den internasjonale standardiseringsorganisasjonen ISO.
Denne modellen deler datakommunikasjonen inn i syv lag, i motsetning til de fire lagene i TCP/IP-protokollstabelen. De to lagene som kommer i tillegg er presentasjonslaget og sesjonslaget.
OSI-modellen er en ren referansemodell, og inneholder ikke noen implementerte protokoller.
OSI-modellen er bygd opp av 7 lag. Modellen representerer oppbygningen av nettverkskommunikasjon. Den ble innført i 1978 av det internasjonale standardiseringsorganet ISO, for å standardisere nivåene og typene av interaksjoner for datamaskiners kommunikasjon i nettverk.
OSI-modellen beskriver de felles oppgavene som utføres i nettverkskommunikasjon. Du kan anse hvert lag i OSI modellen som programvare, som utfører en spesifik  oppgave for dette laget. Hvert lag kommuniserer med laget over og under seg. Data som blir sendt i nettverket må passere gjennom alle disse lagene.
OSI-modellen blir brukt som et felles referansepunkt, for å sammenligne funksjonene til forskjellige protokoller og typer nettverksmaskinvare. Det er viktig å forstå OSI-modellen for å kjenne funksjonen til diverse maskinvare, f.eks. oppgir produsentene at deres produkt er en «lag 2 switch» eller en «lag 3 switch». Lagene de her viser til er lagene i OSI-modellen.
Lag 7 - Applikasjon
Lag 7 Tilpasser brukerens programmer til nettverket. For eksempel nettlesere, e-post osv. Disse programmene sørger for at data kan utveksles mellom systemer uavhengig av hvordan dataene fremstilles på hvert enkelt system. For eksempel kan FTP overføre filer mellom Linux- og Windows-systemer selv om disse to bruker forskjellige filsystem.
Lag 6 - Presentasjon
Lag 6 oversetter data mellom forskjellige datasystemer på et nettverk. Presentasjonslaget oversetter applikasjonslagets datasyntaks til en felles transportsyntaks egnet til å sendes over nettverket. Når data når frem til målsystemet, oversetter presentasjonslaget hos målsystemet datastrømmen til sin egen syntaks igjen. Her foregår det i tillegg komprimering, dekomprimering, kryptering og dekryptering.
Lag 5 - Sesjon
Lag 5 muliggjør at to applikasjoner kan opprette en vedvarende kommunikasjonsforbindelse. Dette laget sørger for at både sender og mottaker er klare til å kommunisere med hverandre. Dette laget oppretter også kontrollpunkter for å sørge for at kommunikasjonene kan gjenopptas ved forstyrrelser.
Lag 4 - Transport
Lag 4 sørger for at pakker blir levert i den tilstanden de blir sendt og ikke er forandret, tapt eller duplisert. På sendesiden er dette laget ansvarlig for å bryte ned store pakker i mindre pakker for sending på nettverket. På mottakersiden er dette laget ansvarlig for å gjenoppbygge større pakker ut ifra de mindre, slik at de kan sendes videre til Sesjonlaget.
Lag 3 - Nettverk
Lag 3 fastslår den fysiske stien for dataene som skal sendes basert på nettverkets betingelser, prioriteten for tjenesten og  andre faktorer. Dette er det eneste laget som benytter «logical networking» og kan flytte pakker mellom forskjellige nettverk.
Lag 2 - Datalink
Lag 2 sørger for en feilfri overførsel av datarammer (frames) mellom datamaskiner igjennom det fysiske laget, lag 1. MAC (media access control) adressen til ett nettverkskort befinner seg i dette laget, og legges til pakken for å skape en ramme (frame). I OSI-modellens referansebetydning, er en ramme (frame) en elektronisk konvolutt av informasjon som inkluderer pakken og annen informasjon som legges til av de sju lagene i OSI-modellen. Datalink-laget er ansvarlig for å bestemme når rammen skal sendes på nettverket, og så videresende data til det fysiske laget (lag 1). Data sendes fra Datalink-laget til det fysiske laget (lag 1) som en strøm av 1-tall og 0-er.
Lag 1 - Fysisk
Lag 1 oppretter det fysiske grensesnittet og mekanismer for å plassere en rå strøm av databits i nettverkskablene. Ettersom hver «bit» med informasjon mottas fra data-link laget, omgjør det fysiske laget datastrømmen til et passende format og sender det ut på nettverket. På et tråd-nettverk blir hver «bit» omgjort til et elektronisk signal, på fiberoptisk nettverk vil hver «bit» gjøres om til et lyssignal.
Pireus (prefektur)
Pireus er et prefekturområde i Hellas. Det er en del av periferien og prefekturet Attikí og storprefekturet Athen-Pireus. Hovedstaden i prefekturområdet er byen Pireus. Det dekker den sørvestlige delen av Athens storbyområde, og inkluderer flere øyer i Saroniabukten (som Salamis, Egina og Poros), Methana og Troizina på halvøyen Peloponnes og øyen Kythira og Antikythera sør for Peloponnes.
I Attika grenser prefekturområdet til Athen i øst. På Peloponnes grenser det til Argolida.
ABC Motors
ABC Motors Ltd. (All British (Engine) Company) var en britisk produsent av biler, fly og motorer. Selskapet ble etablert av Ronald Charteris i Surrey, England i 1912.
Selskapet ble kjøpt av Sopwith i 1919, og solgt igjen i 1921 da Sopwith gikk konkurs. Selskapet fortsatte sin virksomhet inntil det ble integrert i Vickers i 1951. Sjefsdesigner hos selskapet var Granville Bradshaw.
Gustav Thöni
Gustav Thöni (født 28. februar 1951 i Trafoi) er en av de fremste italienske alpinistene gjennom alle tider. Han er en legende i alpinhistorien. I 1970-årene vant han verdenscupen sammenlagt hele fire ganger.
Robert B. Laughlin
Robert B. Laughlin (født 1. november 1950 i Visalia, California) er en amerikansk fysiker.
Knut Børø
Knut Tore Børø (født 28. september 1948, Hitra) er en tidligere langdistanseløper og NM-mester som spesialiserte seg på 5000 meter og 10000 meter meter. Han representerte Strindheim IL. Børø er i dag bonde på Hitra.
Robert B. Laughlin
Laughlin mottok Nobelprisen i fysikk i 1998, sammen med Horst Ludwig Störmer og Daniel C. Tsui, «for deres  oppdagelser av en ny form for  kvantevæske med fraksjonelt ladde eksitasjoner».
Han ble belønnet med Nobelprisen for å ha oppdaget at elektroner  opptrer sammen i sterke magnetiske  felt,  og kan danne nye typer  «partikler» med ladninger som er en brøkdel av  elektronets ladning. Störmer og Tsui gjorde oppdagelsen i 1982 under et eksperiment der de  utnyttet ekstremt sterke magnetfelt og lave temperaturer. Innen ett år etter oppdagelsen lyktes det Laughlin å forklare  resultatet de fikk. Gjennom teoretisk analyse viste han at elektronene i  et sterkt magnetfelt kan  kondensere og danne en slags kvantevæske,  besleket med de kvantevæsker  som oppstår ved superleding  og i flytende helium.
Knut Børø
Strindheim IL arrangerer årlig Knut Børø-stevnet.
Robert B. Laughlin
Laughlin tok doktorgrad i fysikk ved Massachusetts Institute of Technology i 1979, og har siden 1989 vært professor ved Stanford University
I 2007 holdt Laughlin «The Lars Onsager Lecture» ved NTNU.
Pilum
Historie
Tidlig i den romerske republikken brukte soldatene vanlige spyd etter gresk modell, kalt hasta. Ved utviklingen av de mer fleksible manipel-formasjonene dukket det spesialiserte kastespydet opp. Bakgrunnen var trolig en serie ydmykende nederlag under Samnitterkrigene, der lette samnitter med kastespyd slo de tunge romerske falanksene i gresk stil. Pila ble brukt spesielt effektivt av romerne mot greske falanksformasjoner under slaget ved Pydna i 148 f.Kr.
Konstruksjon og bruk
Pilumens fremste kjennetegn var den lange odden av jern, men en lite, pyramideformet spiss og en lang shank. Shanken var ikke herdet, slik at den vilel bøye seg når spydet traff fienden eller bakken. Dette gjorde det vanskelig å trekke spydet ut av skjold, og hindret fienden i å kunne plukke dem opp og kaste dem tilbake. Den lille, tynne spissen gav spydene god gjennomslagskraft, og ifølge Vegitius kunne de trenge gjennom rustninger. Selve odden var omkring 60 cm lang, og endte bakerst i en tange som var festet til skaftet.
Odden var festet til et treskaft av litt over halvannen meters lengde med to nagler som gikk gjennom tangen. Treskaftet hadde en fortykning øverst som odden var festet i. Noen pila hadde en av naglene erstatte av et trenagle som skulle brekke ved anslag, som en ekstra forsikring om at spydet ikke skulle kunne brukes av motstanderen. Hele spydet var omtrent 2 meter langt. Det fantes både lette pila uten fortykning og med dølle i stedet for tange, samt ekstra tunge pila med et rundt blylodd bakert på odden eller bak fortykkelsen på skaftet.
Philippe Perakis
Philippe Perakis (født 30. mars 1966 i Sveits) er en sveitsisk tidligere profesjonell utfor-syklist. Han var en pionér innen bruk av avansert beskyttelsesutstyr ved utfor på terrengsykkel og bidro til større utbredelse av bruk av overkroppsbeskyttelse i andre hastighetssporter som bl.a. utfor på ski.
På begynnelsen av 90-tallet var Perakis sterkt eksponert i internasjonal terrengsykkelpresse, og en av de mest profilerte og populære terrengsyklistene. Han ble kjent for bruken av ekstreme beskyttelsesdrakter med særskilt spennende utseende (på folkemunne kalt «rustninger») og fulldempede utforsykler med futuristiske design, og ble ofte omtalt som «astronauten». På dette vis bidro han gjennom sin profesjonelle karriere til å gjøre innovasjoner på sykkel og beskyttelsessiden populært og kommersielt utbredt.
Perakis var den første europeiske utøver som vant det tradisjonsrike og ekstreme utforrittet «Mammoth Kamikaze» i USA, der utøverne kommer opp i hastigheter på over 110 km/t. Under en annen konkurranse, verdensmesterskapet i 1990, i en løype kalt the Purgerator, endte Perakis på andreplass i kvalifiseringen, hvorpå han i treningen kjørte ut og brakk armen. En annen rytter hadde to dager tidligere falt og fått brist i både nakken og armen. Perakis hadde kjørt så spektakulært at Greg Herbold, som vant konkurransen og ble verdensmester i utforsykling for 1990, uttalte «The way he was riding scared me half to death».
Det var i 1992, da terrengsykkelsporten fremdeles var i den spede begynnelse, at Perakis på eget initiativ begynte å benytte beskyttelsesutrusning fra motorsykkelbransjen. Hans favoritt var rustninger av italienske Dainese, et verdensledende italiensk konsern innen beskyttelsesbekledning for motorsport. Kort etter etablerte Dainese en egen avdeling dedikert til terrengsykling og annen idrett. Det var først etter dette at Dainese satset på alpint-markedet og at bruk av ryggplater innen alpint ble vanlig, deriblant en slik som alpinisten Aksel Lund Svindal var ikledd ved det stygge fallet i Beaver Creek i 2007.
Still Riding
Still Riding er Flying Norwegians' comeback-album, utgitt i 1996. Dette ble den aller siste utgivelsen med bandet.
Philippe Perakis
Etter proffkarrieren arbeidet Perakis som sponsor- og markedsføringssjef for Dainese. Han slo seg deretter opp som konsulent innen merkevarebygging og markedsføring.
Ikkevold (tidsskrift)
Ikkevold var et månedlig norsk tidsskrift om ikke-vold, fredsarbeid og pasifisme. Det ble utgitt av Folkereisning mot krig (FMK) og utkom første gang i 1968.
Borghild Niskin
Borghild Solveig Niskin (Hansen-) (født 19. februar 1924 i Hole, død 18. januar 2013) var en norsk alpinist. Niskin hadde 17 NM-titler, og deltok i tre olympiske vinterleker.
Hun debuterte i olympisk sammenheng under OL 1948 i St. Moritz, hvor hun sammen med Laila Schou Nilsen utgjorde Norges damelag. Hun oppnådde sin beste plassering i slalåm (19.-plass). Langt bedre gikk det fire år senere, under OL 1952 på hjemmebane i Oslo. Hun ble beste norske deltaker med sjetteplass i storslalåm og ellevteplass i slalåmrennet.
Hun fulgte opp med nye gode resultater under OL 1956 i sin tredje OL-deltakelse i Cortina d'Ampezzo. Med åtte tidels sekunder opp til bronsevinneren Dorothea Hochleitner ble hun nummer 7 i storslalåm. Hun ble nummer fem i kombinasjonsøvelsen, som bare talte som VM-øvelse.
For disse prestasjonene ble hun som første kvinne i historien tildelt Holmenkollmedaljen i 1956 (sammen med Arnfinn Bergmann og Arne Hoel).
Koppang stasjon
Stasjonens historie
Fra Rørosbanens åpning i 1877 og helt fram til 1885 måtte togreisende mellom Østlandet og det nordenfjeldske overnatte på Koppang. Dette førte til stor aktivitet ved stasjonen og gjorde at området rundt dette samferdelspunktet vokste. Lokomotivene måtte settes inn i staller og de reisende måtte bli innlosjert på hoteller (losjihus) som ble reist på gangavstand fra stasjonen. Det mest betydningsfulle av disse losjihusene var Hansens hotell som ble revet så sent som i 2001.
Stasjonsområdet på Koppang, med den gamle stasjonsbygningen, ett gjenværende hotell og den victorianske jernbaneparken samt en større betjentbolig med et uthus tegnet av arkitekten Peter Andreas Blix, utgjør et historisk jernbanemiljø fra Rørosbanens begynnelse hvor reisen mellom Kristiania og Trondhjem tok flere dager og inkluderte båtreise med DS Skibladner på Mjøsa, bespisning og overnattinger.
Kinna
Kinna er et tettsted i Mark kommune i Västra Götalands län i landskapet Västergötland i Sverige. Det er administrasjonssenter i Mark kommune. Kinna ligger cirka 29 kilometer sørvest for Borås og 50 kilometer sørøst for Göteborg. I 2010 hadde tettstedet 14 776 innbyggere.
Det nåværende tettstedet har oppstått ved at «gamle» Kinna (som ble köping i 1947) i løpet av 1970-tallet vokste sammen med de nærliggende tettstedene Skene og Örby. Administrativt opphørte Kinna å være en egen kommune i 1971, da flere kommuner i området ble slått sammen til den nye storkommunen Mark.
Befolkningen i tettstedet fordeler seg omtrent som følger mellom de tre tidligere tettstedene (2005):
Kor 21
Kor 21 er et blandet kor og ble startet i 1991. Koret har sitt navn fra Oslos gamle bydel 21, Grefsen-Kjelsås.
I 2013 overtok Knut Harald Rydning som korets dirigent, og de har siden hatt både vårkonserter, julekonserter, deltatt i det lokale kulturarrangementet Elvelangs langs Akerselva, og i 2014 fremførte de sammen med Kammerkoret Utsikten Missa Criolla av Ramirez. Tidligere har de blant annet deltatt i en større konsert på Oslo rådhus oghøsten 2012 fremførte de sammen med Ullern kammerkor og solister Carmina Burana av Orff. Koret, som har et trofast hjemmepublikum, identifiserer seg i hovedsak som et bydelskor, men det er ingen spesielle krav om bydeltilhørighet for å kunne være med. Øvinger foregår på Kjelsås.
Kor 21 er medlem av Norges Korforbund og hadde per desember 2015 crka 45 medlemmer.
Stachyuraceae
Se teksten
Stachyuraceae er en plantefamilie i ordenen Crossosomatales. Den omfatter en håndfull arter i én planteslekt – Stachyurus. De vokser i det sentrale Kina langs Chang Jiang (Yangtze-elva), samt på Taiwan, Korea og i hele Japan. Familien har 7 arter og minst én variant.
Dette er eviggrønne busker eller lave trær, med spiralsatte blader. Kromosomtallet (n) = 11 eller 12. Mange av dem har fargerike blomster. Blomstene er gul-hvite og henger oftest i rakler, og bladene kan være spisst ovale og lys grønne, senere i sesongen mellomgrønne. Vanlig høyde for plantene er 1,5 - 3 meter.
Ålesund Bilruter
Historikk
Selskapet startet 1.1.1985 og var basert på fusjon av de mange rutebilselskapene i Ålesundsområdet. Aksjekapitalen ble fordelt slik: NSB Biltrafikk 50 %, Ålesund kommune 25 % og Møre og Romsdal fylkeskommune 25 %. NSB Bilruter Ålesundruta fortsatte som et godstransportselskap.
Ved oppstarten ble rutene fra følgende selskaper innlemmet: NSB Bilruter Ålesundruta (personrutene Ålesund-Åndalsnes-Dombås), Landes Rutebiler og Øvrevolls Rutebiler/ Øvrevolls Rute- og Turbiler. 1.1.1987 ble personrutene til Spjelkavikruten og Emblemsbygda Billag overtatt. I 1987 åpnet Ålesundstunnelene til Giske kommune og høsten 1987 ble også Record og Vigra Rutelag overtatt og innlemmet i Ålesund Bilruter. Sula kommune og Sula Rutelag ble holdt utenfor denne fusjonen. Dermed var alle lokale personruter i Ålesund og Giske kommuner samlet i et selskap.
Etter 2000 skjedde det eierskifter ved at Nettbuss fikk overta aksjene fra de andre eierne av selskapet. Nettbuss var det nye navnet på bussrutene i NSB Biltrafikk. Dermed ble nytt navn fra 1. juli 2004 Nettbuss Ålesund, som fra 1. januar 2006 ble fusjonert med Nettbuss Møre. Det ble også navnet på det nye selskapet som fikk Ålesund som hovedbase.
I 2011 ble det for første gang anbudskonkurranse om skole- og rutekjøring i Ålesund-, Giske- og Sula kommuner. Fjord1 Buss Møre vant denne konkurransen, men var blitt en del av Nettbuss innen anbudet startet for Ålesund og Giske 1. januar 2012, og i Sula 1. januar 2013.
Folkereisning mot krig
Folkereisning mot krig (FMK) er en norsk pasifistisk organisasjon. Den ble stiftet i 1937 av Olaf Kullmann og Lilly Heber, som norsk seksjon av War Resisters' International.
FMK gav i tidsrommet 1968–2005 ut tidsskriftet Ikkevold.
Belontiidae
Belontiidae er en gruppe labyrintfisk som består av små rovfisk i ferskvann. Hannene bygger skumrede eller er munnrugere. Innbefatter guramier og kampfisk.
Mange av artene er populære akvariefisk, og noen av de større artene brukes som matfisk.
Nordsotho
Nordsotho (nordsotho: Sesotho sa Leboa) eller pedi (nordsotho: Sepedi) er et språk som tales i Sør-Afrika, hvor det er ett av elleve offisielle språk. Det tales av over 4,6 millioner mennesker, hovedsakelig i de sørafrikanske provinsene Limpopo, Gauteng og iMpumalanga.
Kroatia
Kroatia, offisielt Republikken Kroatia, er et land i Europa som grenser mot Adriaterhavet i sørvest, Slovenia i nordvest, Ungarn i nord samt Serbia, Bosnia-Hercegovina og Montenegro i øst. Hovedstaden og det økonomiske senter er Zagreb. Landet er en tidligere jugoslavisk republikk og består av 21 fylker. Landskapet domineres av en lavslette i øst (Slavonia) og et sørgående fjellandskap langs havet i vest (Dalmatia). Kysten i vest har siden omkring 2000 hatt et kraftig oppsving i turisme, landets nye hovednæring.
Kroatene vandret inn østfra på 500-tallet og dannet en selvstendig kroatisk stat i høymiddelalderen, fra 910 til 1091. Deretter var området i 827 år en del av Ungarn eller Østerrike, med korte unntak da tyrkerne la under seg Nord-Balkan på 1500-tallet. Under andre verdenskrig oppstod en kroatisk stat som samarbeidet med det nasjonalsosialistiske Tyskland og dominerte det okkuperte jugoslaviske territoriet.
Kroatia var sammen med Slovenia den rikeste og mest industrialiserte delen av Jugoslavia, og rev seg i 1991 løs fra unionen. Det endte med en blodig krig mot det serbisk-dominerte Jugoslavia, den startet med jugoslavisk angrep på Vukovar helt i øst og Knin i vest. Kroatias ledende politiker siden 1960-tallet var Frano Tudjman, som ble landets første president. Kroatia er medlem av NATO og ble medlem av EU 1. juli 2013. Om lag 90 % av befolkningen er kroater og stort sett katolikker, resten er slovenere, serbere, ungarere og andre minoriteter.
Naturgeografi
Landet omfatter landskapene (det egentlige) Kroatia, Slavonia, Dalmatia og det sørlige Istria. Den nordøstlige delen av landet er flatt og fruktbart (Den pannoniske slette), områdene i nordvest og vest tilhører De dinariske alper. Det er flere karstlandskap i Kroatia. Det største av disse områdene er Ličko polje (465 km²)
Naturen i Kroatia er variert med fjell- og strandområder, eviggrønne pinjeskoger og en skjærgård med middelhavsklima, varm, tørr sommer og mild, regnfull vinter, mens innlandet har et mer kontinentalt klima.
Areal, landegrenser og kystlinje
Kroatias areal består av 56 594 km² landareal og 31 067 km² havområder. Om lag 53 % av landarealet er lavland under 200 moh., mens 4 % ligger over 1,000 moh. Høyest beliggende bosetning er Begovo Razdolje (1 060 moh.), med 48 innbyggere i 2001.
Kystlinjen er 5,835 kilometer lang, herav 1 777 langs fastlandet og 4,058 langs øyer. Samlet lengde av landegrensene er 2 028 kilometer, den mot Slovenia på 501, Serbia på 241, Bosnia-Hercegovina på 932, mot Montenegro på 25 og mot Ungarn 329 kilometer.
Geografiske ytterpunkt
På kart i liten målestokk er informasjonen konsolidert, slik at det vestligste punktet ofte angis å være Savudrija Point ved bosetningen Savudrija.
Øyer
Landet omfatter tilsammen 1 185 øyer, holmer og skjær. 47 av øynene er bebodd (med tilsammen 121,606 innbyggere iht. folketellingen 2001). Det er 651 ubebodde øyer og 467 holmer og skjær. De største øyene er i Kroatia er Krk (410 km²), Cres (404 km²), Brač (396 km²), Hvar (298 km²), Pag (287 km²) og Korčula (273 km²).
Se også liste over kroatiske øyer og liste over bebodde øyer i Kroatia.
Innsjøer
De to største innsjøene er Vransko jezero (30,7 km²) og Dubravsko jezero (17,1 km²)
Fjelltopper
De høyeste toppene er
Demografi
Kroatia er bebodd i hovedsak av kroater (89,6 %). De viktigste minoritetsgruppene er serbere, bosniere, ungarere og italienere.
De største religionene i Kroatia er Den romersk-katolske kirke (86,28 %), ortodoks kristendom (4,44 %), protestantisme (0,34 %), andre kristne retninger (0,30 %) og islam (1,47 %).
Historie
På 300-tallet f. Kr. koloniserte grekere kystområdet og keltere de nordlige områdene. Til 168 f.Kr. var Illyria et eget kongerike som romerne la under seg og omdannet til provinsen Illyricum. I år 10 ble denne provinsen delt i to : provinsene Pannonia og Dalmatia. Ved Romerrikets deling i 395 havnet det som i dag er Kroatia i Det vestromerske rike Landet ble befolket av de slavisktalende kroater, som innvandret på 500-tallet e.Kr. De ble omvendt til romersk-katolsk kristendom på 600-tallet. Fra 910 til 1091 var Kroatia et selvstendig kongerike. Tomislav, som regjerte fra 910, forente pannoniske og dalmatiske hertugdømmer og ble kronet til den første konge i Kroatia i 925 (kildene varierer mellom 923 og 928).
1102 kom det under Ungarn (personalunion 1102–1536, styrt av habsburgerne 1537–1866, underlagt dobbeltmonarkiet Østerrike-Ungarn 1867–1918). Slavonia i øst var 1526–1699 underlagt osmanske tyrkere som følge av De osmansk-habsburgske krigene, mens serbere i 1578 ble invitert av Østerrike til å bosette seg i grenseområdene til Det osmanske riket, i Vojna Krajina. Kroatia ble 1. desember 1918 en del av Serbernes, kroatenes og slovenernes kongedømme (fra 1929 kalt Kongeriket Jugoslavia). Den nye statsdannelsen var meget dominert av serberne, og forholdet mellom dem og kroatene var forholdsvis dårlig. Kroatene ble undertrykket og deres kroatiske kultur bekjempet. Kroatiske flagg og sang var forbudt i Jugoslavia. Serberne ville at kroatene skulle miste sin identitet, men i stedet økte patriotismen.
Den uavhengige staten Kroatia (1941)
Da aksemaktene Tyskland og Italia okkuperte Jugoslavia i 1941, så mange kroater sjansen til å oppnå uavhengighet fra serberne. Det ble derfor opprettet en kroatisk fascist-stat, kalt Den uavhengige staten Kroatia (kroatisk Nezavisna Država Hrvatska, NDH), under ledelse av Ante Pavelić og hans Ustaša-bevegelse. Ustaša-regimet forfulgte serbere, sigøynere og jøder, og det fantes den beryktede kroatiske Jasenovac konsentrasjonsleir.
Uavhengighet fra Jugoslavia (1991–)
Parallelt med en økende serbisk nasjonalisme i Beograd fra slutten av 1980-tallet, økte også den kroatiske nasjonalismen. Etter å ha avholdt folkeavstemning 19. mai 1991, erklærte Kroatia seg som uavhengig stat den 25. juni 1991. Serbia og den jugoslaviske hæren JNA svarte med militær intervensjon for å sikre kontrollen over serbisk-befolkede områder i landet. Det ble ført harde kamper mellom serbiske separatister; militsstyrker støttet av den føderale hæren, og kroatiske styrker. Særlig gjaldt dette i Slavonia i nordøst, hvor byen Vukovar etter å ha blitt beleiret, bombardert og beskutt i 87 døgn nærmest ble helt ødelagt og i Krajina-regionen, områder hvor befolkningen delvis var etniske serbere. I 1991 var 59,7 % av befolkningen i Krajina og Slavonia etniske serbere (331 619 personer i henhold til folketellingen 1991), 30,2 % kroater (168 026) og 10,1 % andre (55 895). Også byen Dubrovnik i sør og andre byer langs Adriaterhavskysten var en tid beleiret og ble bombardert. En egen republikk for serberne i Krajina (og Slavonia), Republika Srpska Krajina – forkortet RSK, ble proklamert den 19. desember 1991, med hovedstad i Knin. På sitt største omfattet RSK 17 028 km², dvs. 1/3 av Kroatias territorium. Rundt 80 000 kroater og muslimer ble fordrevet fra området. Det var våpenhvile fra februar 1992 og FN-styrker (UNPROFOR) ble utplassert i området mens den jugoslaviske hæren JNA ble trukket ut. Serbiske styrker holdt Krajina-området besatt inntil kroatiske styrker i august 1995 rykket inn ("Operasjon Storm", kroatisk "Operacije Oluja" ledet av Ante Gotovina) og 150-200 000 serberne flyktet eller ble fordrevet. Kirker, landsbyer og kulturminner ble ødelagt og titusener av hjem ble brent. Øst-Slavonia ble inkorporert i Kroatia igjen den 15. januar 1998. Kroatia ble, etter å ha blitt internasjonalt anerkjent, medlem av FN 1992 og av Europarådet i 1996. Landet søkte i 2003 om medlemskap i Den europeiske union (EU) og ble tatt opp som medlem 1. juli 2013. Nasjonalistlederen Franjo Tudjman (kroatisk Franjo Tuđman) var landets president fra 1990 fram til sin død 10. desember 1999. I januar 2000 vant en allianse av sosialdemokrater og sosialliberale valget på nytt parlament, og i februar samme år ble Stipe Mesić valgt til president. General Ante Gotovina, anklaget for krigsforbrytelser og ettersøkt av ICTY (International Criminal Tribunal for the Former Yugoslavia) i Haag, ble arrestert på Kanariøyene den 8. desember 2005.
Politikk og administrasjon
Kroatias parlament kalles Sabor og denne reguleres av landets grunnlov vedtatt i 1990.
Administrativ inndeling
Kroatia er delt inn i 21 fylker (Kroatisk: županija), hovedstadsområdet regnes som eget fylke.
Næringsliv
Et omfattende økonomisk reformprogram de seneste årene har bidratt til økonomisk vekst og utvikling, samt et relativt lavt inflasjonsnivå og et stabilt rentenivå. Budsjett- og valutaunderskudd er redusert, og reformer er iverksatt for å få kontroll med utgifter blant annet til pensjoner og helsevesen. Den kroatiske økonomien er åpen, og dette har medført en rekke utenlandske investeringer og eierskap innen energi, eiendom, bank, finans og transport. Utenlandsgjelden er relativt høy (30 mrd euro).
Turisme
Populære turistmål er i tillegg til hovedstaden Zagreb også kystbyene Pula, Šibenik, Vodice, Zadar, Baška Voda, Makarska, Hvar, Opatija, Poreč, Rovinj, Split, Pag og middelalderbyen Dubrovnik. Den mest besøkte delen er Dalmatia, som utgjør den sørlige delen av Kroatias kyst mot Adriaterhavet. Ved kysten finnes også mange godt besøkte øyer, som blant annet Krk, Kroatias største øy, sammen med nasjonalparken Kornati og øya Hvar. Også Istria er velbesøkt, for eksempel det romerske amfiteateret i Pula og de pittoreske stedene Rovinj og Poreč. I Istria finnes også verdens minste by, Hum, med bare 23 innbyggere. Istria bærer også i dag starke italienske kulturbidrag og i en del kommuner er blant annet vegskilter skrevet på både kroatisk og italiensk; italiensk snakkes fortsatt som førstespråk blant et fåtall innvandrere og det finnes også italienske skoler.
Kysten var populær blant turister frem til 1980-tallet, men i den første delen av 1990-tallet var det knapt noen turister som reiste til Kroatia mens krigen pågikk. Etter fredsavtalen i Dayton i 1995 har turismen hatt en oppsving og blomstret i de første årene på 2000-tallet. Kroatia har også et fotballandslag som er et av verdens beste og har også deltatt i VM flere ganger, senest sommeren 2018 da VM ble arrangert i Russland, der de tapte 4-2 i finalen mot Frankrike.
Største byer
De største byene er
Befolkningstallene er fra folketellingen i 2001.
Oppføring på UNESCOs lister
Verdensarvsteder
Oppføringer på UNESCOs verdensarvliste (World Heritage List), verdens kultur- og naturarvsteder.
Mesterverker i muntlig og immateriell kulturarv
Oppføringer på UNESCOs liste knyttet til aktivt vern av immateriell kultur (Intangible Cultural Heritage). Årstallet angir når det ble listeført hos UNESCO.
Kyyjärvi
Kyyjärvi er en finsk kommune i landskapet Mellersta Finland. Kommunen har cirka 1 500 innbyggere og et areal på 469,62 km² hvorav 21,39 km² er vann. Kyyjärvi er en finskspråklig kommune som grenser til kommunene Alajärvi, Karstula, Kivijärvi, Perho og Soini.
Automeris io
Automeris io er en sommerfugl som tilhører familien påfuglspinnere (Saturniidae). Denne arten finnes fra det sørlige Canada til Texas og Florida i sør. Larvene er kledt med neslehår som skiller ut gift ved berøring.
Levevis
Som vanlig for påfuglspinnere kan larvene finnes på en lang rekke forskjellige løvtrær og busker. De er selskapelige som unge, men når de er utvokste finnes de enkeltvis. Larven spinner seg inn i en løst spunnet kokong før den forvandler seg til en puppe. Lengst i nord har A. io bare en generasjon hvert år, i Florida kan den ha tre eller fire. Sommerfuglene flyr om natten og kommer gjerne til lys. Hunnen sitter mye i ro og sender ut feromoner, som tiltrekker hannene. Som andre påfuglspinnere har de voksne sommerfuglene reduserte munndeler og tar ikke næring til seg.
Dennis Viollet
Dennis Sydney Viollet (født 20. september 1933, død 6. mars 1999) var en engelsk fotballspiller. Han var spiss på Manchester Uniteds storlag på 1950-tallet. Viollet overlevde München-ulykken, og er på fjerdeplass på listen over Uniteds toppscorere gjennom alle tider. Han spilte også to landskamper for.
Frederick Cook
Frederick Albert Cook (født 10. juni 1865, død 5. august 1940) var en amerikansk oppdager, polarfarer og utdannet lege og kirurg. Han er kjent for sin påstand om at han nådde Nordpolen i 1908.