cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Hai Rui
Bakgrunn
Hai Rui ble født på øya Hainan, som var Kinas sørligste landmasse etter at Vietnam hadde løsrevet seg. Slektsnavnet kommer fra en forfader som het Haida'er, som er den sinifiserte utgave av det populære muslimske navn Haydar. Haydar («løve») var et tilnavn til Ali ibn Abi-Talib, en nevø og svigersønn til profeten Muhammed, og navnet var populært blant sjiaene, så Hai-slekten kan meget vel ha kommet fra denne grenen av islam.
Grunnet den grundige de-islamiseringen av det sørøstre Kina etter grunnleggelsen av Ming-dynastiet i 1368, var det på den tid da Hai Rui ble født ingen vesentlige indikasjoner på islamsk tro tilbake i slektsklanen, som vart blitt til en tradisjonell konfuciansk slekt.
Da Hai Rui var liten, føde hans far, som var stipendiarstuident ved en regjeringsskole, og dermed vokste Hai Rui opp med sin mor, som i oppdragelsen gav ham et sterkt moralsk engasjement og lærete ham om rett og galt.
Karriere
I 1549, i den relativt nøye alder som 35-åring, bestod Hai Rui embedseksamen på provinsnivå, men klarte ikke metropolitaneksamenen i Beijing det påfølgende år. Han bestemte seg for å gå inn i embedsverket uten denne høyeste eksamen. Dette lavere eksamensnivået gav ham en mer beskjeden førstepost, og han ble rektor for en statlig konfuciansk skole i Fujian i 1553.
Capitol Reef nasjonalpark
Capitol Reef nasjonalpark er en nasjonalpark i den sørlige delen av delstaten Utah, USA. Parken ble etablert 18. desember 1971, og er på 978.95 km² (160 km lang og relativt smal). Fra mai til september er den mest populære besøkstiden for turister og parken hadde 617,208 besøkede i 2009.
Aktiviteter i parken omfatter blant annet fotturer, ridning og guidede kjøreturer. Terrengsykling er forbudt i parken, men det finnes mange turløyper rett utenfor parken. Overnatting og camping i parken krever innhenting av tillatelse fra nasjonalparken på forhånd.
Området ble oppkalt etter de hvite kuplene og klippene av Navajo-sandstein, som ser litt ut som United States Capitol-bygningen, som går fra Fremont River til Pleasant Creek på Waterpocket Fold.
Étampes
Étampes er en kommune i de sørlige forstedene til Paris i Frankrike, men har status som by. Étampes ligger 48,1 km fra sentrum av Paris, og er sous-préfecture (underprefektur) i departementet Essonne.
Étampes, i lag med nabokommunane Morigny-Champigny og Brières-les-Scellés, danner et byområde med 26 604 innbyggere (1999). Dette urbane området er en drabantby til Paris.
Historie
Étampes (latinsk: Stampae) eksisterte på begynnelsen av 600-tallet og tidlig i middelalderen ble den en del av den franske kronen. I løpet av middelalderen var det flere rådsforsamlinger her og det mest kjente fant sted i 1130, som førte til at Innocent II ble regnet som den rettmessige paven. I 1652, under borgerkrigen Fronde ble byen hardt rammet av de kongelige troppene ledet av Henri de la Tour d'Auvergne fra Turenne.
Geografi
Étampes ligger ved elva Chalouette, ei sideelv til Juine.
Befolkningsutvikling
Antall innbyggere i kommunen Étampes
Kaarlo Tuominen
Kaarlo Jalmari Tuominen (født 9. februar 1908, død 20. oktober 2006) var en finsk friidrettsutøver som deltok i OL 1936 i Berlin. Han tok sølv på 3,000 meter hinder, fem sekunder bak sin landsmann Volmari Iso-Hollo som vant på ny verdensrekord, 9.03,8.
Brundall
Brundall er en landsby og et verdslig sogn i distriktet Broadland i grevskapet Norfolk i England. Den ligger ved nordbredden av elven Yare, nær Surlingham Broad, omkring 11 km øst for byen Norwich. I henhold til folketellingen i 2011 har landsbyen og sognet en befolkning på 4019 innbyggere.
Ixil
Ixil er et mayisk språk. Det snakkes av rundt 70 000 mennesker og er hovedspråket i Ixiltriangelet – de tre landsbyene San Juan Cotzal, Santa María Nebaj og San Gaspar Chajul – i El Quiché i Guatemala. Ixil består av tre dialekter som er såpass forskjellige at noen mener at det dreier seg om tre ulike språk.
International Supervideos!
Internatinal Supervideos! er en DVD utgitt av Green Day for å komplimentere samlealbumet International Superhits! som ble lansert sammen med DVD-en. DVD-en inneholder alle musikkvideoer laget til Green Days singler fra albumene Dookie (1994), Insomniac (1995), Nimrod (1997) og Warning: (2000). De eneste musikkvideoene fra disse albumene som ikke er tatt med, er «Welcome to Paradise» (Dookie, 1994) og «Macy's Day Parade» (Warning:, 2000). Det er fortsatt ikke kjent årsaken til dette.
Eksterne lenker
International Superhits!
Carlsbad Caverns nasjonalpark
Carlsbad Caverns nasjonalpark er en nasjonalpark og et verdensarvområde i Guadalupe Mountains sørøst i delstaten New Mexico i USA. Parken ble etablert 14. mars 1930 og er på 189 km². Den viktigste naturattraksjonen i nasjonalparken er grotten Carlsbad Caverns som nasjonalparken er oppkalt etter.
Parken hadde 407 367 besøken de i 2006. Nasjonalparken ble ført opp på UNESCOs liste over verdens kultur- og naturarvsteder i 1995. Omtrent to tredjedeler av parken har blitt vernet som villmarksområde for å hindre fremtidige inngrep. Parken har også to attraksjoner som er oppført i National Register of Historic Places: The Caverns Historic District og Rattlesnake Springs Historic District.
Grotten kan oppleves på egen hånd gjennom den naturlige åpningen, eller man kan ta heisen direkte til et rom 230 meter under bakkenivå. Inngangen til parken ligger ved US Highway 62/180, om lag 29 km sørvest for Carlsbad, New Mexico.
Akklamasjon
I liturgisk sammenheng er akklamasjon en kort hymne eller en tekst som menigheten sier sammen, f.eks. at det synges halleluja før og etter en tekstlesning.
Monthey Røse
Monthey Røse (født 12. august 1907, død 8. mai 1979) var en norsk sabotør og motstandsmann under andre verdenskrig. Han var med i Osvald-gruppen gjennom nesten hele krigen, en gruppe som ble ledet av Asbjørn Sunde.
Akklamasjon
Bruk
Norske partiledere velges og gjenvelges ofte ved akklamasjon.
Akklamasjon brukes ofte for å godkjenne årsberetninger, innkallinger eller andre rapporter eller lister som skal vedtas eller godkjennes. Ordstyrere og referenter på årsmøter velges vanligvis ved akklamasjon.
Pave Johannes Paul II avskaffet i 1996 muligheten for å velge pave ved bruk av akklamasjon. Før dette kunne kardinalene quasi afflati Spiritu Sancto – som på Den hellige ånds inspirasjon, fritt og spontant, enstemmig og høylydt, slutte seg til et forslag og utrope en kandidat til pave uten å gå til avstemning.
Monthey Røse
Røse var fra Hof i Solør. Under den spanske borgerkrigen deltok han i kampene mot Franco-regimet, og tjenestegjorde i en partisanavdeling som sprengte jernbaner, bruer og veier bak fascistenes linjer.
Etter krigen i Spania ble han med i den såkalte Wollweber-gruppen, som i forkant av andre verdenskrig drev illegalt antifascistisk arbeid og sabotasje mot tyske skip.
Vats (Ål)
Frem til midten av 2000-tallet var det en privat barneskole i bygda, men denne ble vedtatt nedlagt av kommunestyret i 2003 med 13 mot 12 stemmer. Grendeskolen hadde da 24 elever, som ble planlagt flyttet til skolen i nabobygda, Leveld skule, til store protester fra lokalbefolkningen.
Monthey Røse
Da krigen nådde Norge ble Røse en av de sentrale sabotørene i Osvaldgruppen. I dette illegale arbeidet gikk han blant annet under dekknavnet «Ole». Han deltok i en rekke aksjoner fram til gruppen ble oppløst i 1944, og var blant annet med Sunde på deres første sprengningsaksjon mot jernbanelinjen på Nyland i Groruddalen i Oslo 20. juli 1941.
Røse var en tid også sjef for vaktstyrkene i Norges Kommunistiske Partis krigshovedkvarter i Valdres, siden Sunde i en periode lånte ut folk til NKP og Peder Furubotn. Da det kom til brudd mellom Sunde og NKP dro imidlertid Røse og vaktmannskapene i mars 1944 fra NKP-hovedkvarteret for å slutte seg til Sundes sabotasjegruppe på Einastranda.
Alain de Coëtivy
Alain de Coëtivy  (født 8. november 1407 i Plounéventer ved Léon i Bretagne i Frankrike, død 4. mai 1474 i Roma) var en av den katolske kirkes kardinaler. Han var biskop av Avignon i Frankrike. Etterhvert fikk han kumulativt utnevnelser til en rekke andre bispeseter.
Han ble kreert til kardinal den 20. desember 1448 av pave Nikolaus V. Det hevdes at han var blitt reservert som kardinal in pectore av pave Eugenius IV året før, men navnet ble ikke publisert før paven døde.
Karl Adam
Karl Adam (født 22. oktober 1876 i Freudenberg i Oberpfalz i Tyskland, død 1. april 1966 i Tübingen) var en tysk katolsk prest og teolog.
Blickling
Blickling er en landsby og et verdslig sogn i distriktet Broadland i grevskapet Norfolk i England, omkring 2 km nordvest for byen Aylsham. I henhold til folketellingen i 2011 har landsbyen og sognet en befolkning på 113 innbyggere.
Karl Adam
Bakgrunn
Karl Adam var et av elleve barn til læreren Clemens Adam og hans hustru Babette. Hans tolv år yngre bror August (1888–1965) ble også prest og teolog. Etter skoleutdanning ved gymnaset i Amberg studerte Karl Adam ved det filosofisk-teologiske seminar i Regensburg og promoverte til doktorgraden i 1904 ved Universitetet i München.
Blickling
Siden 1600-tallet har landsbyen vært konsentrert i to områder, rundt sognekirken og ved porten til Blickling Hall. Det meste av landsbyen ligger på herregårdens eiendom, som siden 1940 har vært i National Trusts eie.
Karl Adam
Prest
I 1900 ble han presteviet. De påfølgende år befattet han seg med dogmehistorie. I 1915 ble han professor i teologi i München, i 1917 overtok han lærestolen for moralteologi i Straßburg og i 1919 vekslet han over til Universitetet i Tübingen, der han overtok lærestolen for dogmatikk.
Blickling
Flere medlemmer av familien Boleyn er kjent for å ha bodd i landsbyen.
Karl Adam
Prest
I tiden etter første verdenskrig var Karl Adam blant Tysklands mest kjente teologer. Hans berømmelse ble verdensvid med hans verk Das Wesen des Katholizismus, som utkom i 1924 og ble oversatt til ti andre språk.
I 1933 var han en av en relativt liten gruppe katolske teologer som mente at at man forene katolisisme og nasjonalsosialisme. Han gikk også inn for standspunkter av rasistisk og antijudaistisk karakter. Året etter så han imidlertid tingene i et annet lys. Han fordømte da den såkalte «tyske religion» i en tale om «Den evige Kristus». Den bragte ham i konflikt med de nazistiske styresmakter. Han ble truet på livet, hans hus ble beskutt, og han ble nektet retten til å undervise. Han oppfattet situasjonen så truende at han tok tilflukt hos biskopen av Rottenburg. Han nektet å oppgi sin lærestol.
Til tross for at han under deler av 1930-tallet støttet nazismen var han aldri medlem av NSDAP.
VM i skiflyging 1973
Verdensmesterskapet i skiflyging 1973 ble arrangert i Oberstdorf, Vest-Tyskland fra 9. til 11. mars 1973.
Mesterskapet ble innledet med trening torsdag 8. og fredag 9. mars, før selve konkurransen skulle avvikles med to omganger hver av dagene 10. og 11. mars. Den første treningsdagen var det snøvær, men treningen ble likevel avviklet som planlagt. Den andre treningsdagen skapte snø og vind store problemer, og den ene omgangen som ble gjennomført tok over tre timer.
Den første konkurransedagen var været relativt bra, og de to omgangene ble avviklet som planlagt. Søndagen begynte med strålende sol, men økende vind gjorde at prøveomgangen tok over fire timer. Da selve rennet kom i gang, hoppet sveitseren Hans Schmid 166 meter, og juryen besluttet å gå ned på farten. Man hoppet allerede fra laveste avsats, og det ble bestemt at hoppet skulle kuttes. Dette tok så lang tid at sporet var blitt isete og farlig innen rennet kunne settes i gang igjen. Dermed måtte den andre konkurransedagen avlyses, og bare lørdagens to omganger ble tellende.
Før VM var verdensrekorden 165 meter, satt av Manfred Wolf (DDR) i Planica 23. mars 1969. Under mesterskapet forbedret Heinz Wosipiwo (DDR) rekorden til 169 meter. Flere hoppere falt imidlertid på hopp som var betydelig lengre enn stående verdensrekord. Lengst av disse var sveitsiske Walter Steiners hopp på 179 meter.
Josef Freinademetz
Josef Freinademetz (kinesisk navn: 若瑟聖福 / 若瑟圣福, pinyin: Shèngfú Ruòsè, født 15. april 1852 i Olies i Badia i Østerrike – senere del av Italia, død 28. januar 1908 i Taikia i Shandong i Kina) var en katolsk prest og kinamisjonær tilhørende Steylermisjonærene. Han er helligkåret i den katolske kirke.
Bakgrunn
Josef Freinademetz var fjerde barn av Giovanmattia og Anna Maria Freinademetz i Oies, en husklynge under byen Badia i de sørlige Dolomittene, som den gang var del av Østerrike men er del av Italia.
VM i skiflyging 1973
Bakken
Heini Klopfer-bakken ble ombygd foran VM. Bakken ble utvidet til K165, og ovarennet (tårnet) i tre ble erstattet av en betongkonstruksjon som fremdeles (pr. 2010) er i bruk. Før mesterskapet var bakkerekorden 150 meter, satt av Lars Grini (Norge) 11. februar 1967. Det var verdensrekord da hoppet ble gjort. Under VM ble bakkerekorden forbedret fem ganger.
Josef Freinademetz
Prest
Han studerte teologi i presteseminaret i Brixen og ble presteviet den 25. juni 1875. Han ble først utnevnt til kommuniteten i San Martino di Badia, ikke langt fra hjemstedet.
Under studiene og deretter tre år i San Martino følte Freinademetz seg sterkt kallet til å bli misjonær. Han kontaktet Arnold Janssen, grunnlegger av misjonshuset Det guddommelige ords selskap i Steyl i Nederland. Med tillatelse fra sine foreldre og sin biskop flyttet han til Steyl i august 1878, der han ble utdannet til misjonær.
Kinamisjonær
I mars 1879 gikk han og hans medbror Johann Baptist von Anzer ombord på et skip til Hongkong, der de steg i land fem uker etter. De ble der i to år. Freinademetz bodde i Sai Kung til 1880 og bygde et kapell på øya Yim Tin Tsai i 1879. I 1881 flyttet de til den sørlige del av provinsen Shandong, som var utpekt til misjonsområde for dem. Da de ankom hadde området 12 millioner innbyggere, hvorav 158 var blitt døpt.
Han administrerte kirken da biskopen måtte reise til Europa i 1907. Det brøt da ut tyfus, og han hjalp alle han kunne helt til han selv ble smittet. Han trakk seg da tilbake til Taikia i det sørlige Shandong, hvor han døde.
Freinademetz og Arnold Janssen ble kanonisert den 5. oktober 2003 av pave Johannes Paul II, samtidig som Daniele Comboni, en viktig afrikamisjonær.
Abacá
Befolkningen på Filippinene har i lang tid brukt manila-fiberen til å lage tauverk og fiskegarn. Dyrking av planten i stor skala startet i Sumatra i Indonesia i 1925 under det nederlandske kolonistyret, som importerte planten fra Filippinene. Senere ble planten eksportert til Sentral-Amerika av U.S. Department of Agriculture.
Aasne Linnestå
Aasne Linnestå (født 3. desember 1963) er en norsk forfatter, poet, librettist og dramatiker, oppvokst på Rjukan, bosatt i Oslo.
Abacá
Planten minner på mange måter mye om den vanlige bananplanten (Musa sapientum). Den har en liten, kraftig rot, hvorfra det vokser kraftige, overlappende blader som til sammen danner en kraftig 20-60 cm tykk «falsk stamme». Bladene vokser suksessivt oppover, slik at de eldste bladene er ytterst og nederst, og de nyeste innerst og øverst.
Aasne Linnestå
Linnestå er utdannet cand.mag. fra Universitetet i Oslo, og har studert ved Forfatterstudiet i Bø, 1994/95. Hun var medlem i Det Litterære Råd mellom 2012 - 2016, er frilansskribent og holder kurs i skapende skriving.
Abacá
Planten danner uspiselige bananliknende frukter, som er omtrent 8 cm lange og 2-3 cm i diameter.
Frostskade
Klassifisering
Det finnes flere klassifikasjoner for vevsskader forårsaket av ekstrem kulde, inkludert:
Lagoa Salgada
Lagoa Salgada er en kommune i delstaten Rio Grande do Norte i nordøstregionen av Brasil.
Hauk-klassen
Hauk-klassen er en norsk klasse missiltorpedobåter. Båtene ble bygd i 1979 og 1980, og var i bruk til 2008. Fartøyene ble oppgradert/modernisert i 2001 for å kunne brukes operativt frem til 2015, men alle fartøyene ble tatt ut av tjeneste i 2008. Fartøyene som ble oppgradert ble omtalt som Super-Hauk grunnet den kraftige oppgraderingen av KKI-systemet – det samme våpensystemet som blir brukt i Skjold-klassen, den nye klassen MTB-er. Super-Hauk-klassen skulle etter planen fases ut etterhvert som fartøyene i Skjold-klassen ble overtatt, men noen av fartøyene ble i stedet hugget opp, i det den første MTBen i Skjold-klassen ble operativ.
Frostskade
Faser
Ved eller under 0 ℃ (32 °F) begynner blodårer nær huden å trekke seg sammen, og blod føres vekk fra ekstremiteter. Det samme kan også være et resultat av eksponering for sterk vind. Denne reguleringen bidrar til å bevare kjernetemperaturen i kroppen. I ekstrem kulde, eller når kroppen blir utsatt for kulde i lengre perioder, kan denne beskyttende mekanismen redusere blodgjennomstrømningen i enkelte områder av kroppen til et farlig lavt nivå. Denne mangelen på blod fører til slutt til forfrysning og dødt vev og hud i de berørte områdene. Frostskader er delt inn i fire grader. Hver av disse gradene medfører varierende grad av smerter.
Første grad
Dette kalles overflatiske forfrysninger, og disse påvirker bare overflatehuden som er frossen. Innledningsvis medfører det kløe og smerte, og deretter utvikler huden hvite, røde og gule flekker og blir nummen. Området som er påvirket blir vanligvis ikke permanent skadet, siden kun hudens øverste lag er berørt. Noen ganger kan overfølsomhet for både varme og kulde oppstå.
Andre grad
Hvis forfrysningen fortsetter, kan huden fryse og stivne, mens det dype vevet ikke berøres og fortsatt holder seg mykt og normalt. Andre grads skader medfører vanligvis blemmer én til to dager etter at de blir forfryst. Disse blemmene kan bli harde og svarte, men ser vanligvis verre ut enn de egentlig er. De fleste av skadene leges på en måned, men området kan bli permanent ufølsomt for både varme og kulde.
Tredje og fjerde grad
Hvis området forfryser ytterligere, oppstår en dypere forfrysning. Muskler, sener, blodårer og nerver vil alle forfryse. Huden blir hard, føles voksaktig, og førligheten går midlertidig tapt, permanent i alvorlige tilfeller. De dype frostskadene resulterer i områder med lilla blemmer som blir svarte og generelt er blodfylte. Nerveskader i området kan føre til tap av følelse. Disse ekstreme frostskadene kan resultere i at fingre og tær må amputeres dersom området blir infisert med koldbrann. Hvis forfrysning har gått ubehandlet, kan fingre og tær falle av.
Hauk-klassen
Mot slutten av sin operative karriere opererte ikke fartøyene lenger i skvadroner på samme måte som tidligere. Blant annet ble hele 21. MTB-skvadron lagt ned.
Frostskade
Årsaker
Hovedårsaken til frostskader, spesielt tredje grads, er at man ikke er kledd godt nok for den effektive temperaturen(vindavkjølingseffekt). Andre faktorer kan være at man er våt, har våte klær, fuktige omgivelser, fysisk form, individuell følsomhet for frost og dårlig blodsirkulasjon. Dårlig sirkulasjon kan være forårsaket av stramme klær eller støvler, tretthet, noen medisiner (som beta-blokkere), røyking, alkoholbruk eller sykdommer som påvirker blodårene, for eksempel diabetes og perifer nevropati.
Mens ekstreme værforhold (kulde og vind) øker risikoen for forfrysning ser det ut til at enkelte individer og befolkningsgrupper er mer motstandsdyktige mot mildere former for forfrysninger, kanskje på grunn av lengre tids eksponering og tilpasning til kaldt vær og miljø. "Hunter's Response" eller Axon reflex er eksempler på denne type tilpasninger.
Hauk-klassen
De fleste fartøyene i Hauk-klassen ble i stedet hugget opp, men brukbart materiell ble tatt ut og brukt videre andre steder.
Frostskade
Årsaker
Eksponering for flytende nitrogen og andre kryogene væsker kan gi frostskader.
Hauk-klassen
Forsvarets avhendingsprosjekt forsøkte fra 2009 å selge seks av de utfasede båtene. 11. november 2012 rapporterte Aftenposten at fem fartøy av SuperHauk-klassen var solgt sammen med KNM «Horten», til en ikke oppgitt kjøper i England. Det ble ikke opplyst fra UDs side hva fartøyene skulle brukes til.
Frostskade
Kirurgi
Debridering og/eller amputasjon av nekrotisk vev blir vanligvis utsatt i tid, med unntak gjøres der det er tegn på infeksjoner eller koldbrann. Dette har ført til at ordtaket "Frozen in January, amputate in July".
Prognose
En rekke langtids følgetilstander kan oppstå etter frostskader. Disse inkluderer: forbigående eller permanente endringer i følelse, elektriske sjokk, økt svetting, kreft, og bein destruksjon/artritt i berørte områder.
Hauk-klassen
Internasjonale operasjoner
Fartøyene ble benyttet som eskorte for allierte fartøyer gjennom Gibraltarstredet som en del av Operation Active Endeavour. Det norske bidraget besto av 21. MTB Skvadron og dens 4 fartøyer. Skvadronen var stasjonert i Cádiz sammen med to danske fartøyer av Flyvefisken-klassen. Oppdraget varte fra april til oktober 2003, og fartøyene fikk mye skryt for innsatsen.
Frostskade
Forskning
Bevisene er utilstrekkelige for å avgjøre om hyperbar oksygenbehandling som en tilleggsbehandling kan hjelpe til med vevshelbredelse. Det har blitt rapportert om tilfeller der det har hjulpet, men få aktuelle forskningsstudier har vist effektiviteten av slik behandling.
Medisinsk sympatektomi med intravenøs reserpin har også vært forsøkt med begrenset suksess.
Slaget ved Boyacá
Slaget ved Boyacá (spansk: La Batalla de Boyacá) var slaget hvor Colombia sikret sin endelige uavhengighet fra Spania og det spanske monarkiet under de hispanoamerikanske uavhengighetskrigene, selv om kampene mellom rojalistene og patriotene kom til å fortsette i flere år. Det ble utkjempet i Boyacá i Colombia, da en del av Visekongedømmet i Ny-Granada.
Simón Bolívar hevdet seiren skyldtes de britiske frivillige, og da han ble tilbudt laurbær etter slaget, hevdet han at det var britene som fortjente dem.
Slaget fant sted rundt 150 km fra Bogotá, i Andesfjellene, på et sted kalt Casa de Teja, nær en bro over Teatinos-elva hvor tre veier går til Samaca, Montavia og Tunja, et område som er nå kjent som Boyacá-regionen.
Slaget
Etter å ha sikret en smal seier i slaget ved Pantano de Vargas dro begge hærene mot Bogotá, som bare var lettere forsvart, den 7. august 1819. Hvis patriotene kunne ta hovedstaden ville det effektivt stoppe fremmarjen til den spanske hæren og gi dem det strategiske initiativet. Klokka 6.00 dro de spanske styrkene fra Motavia mot Casa de Teja, en distanse på bare 25 km. Spanjolene var fremme etter sju og en halv time. Klokka 10.00 dro general Santander fra Tunja mot Casa de Piedra og veien til Bogotá, en distanse på 16 km, og kom fram etter fire timer.
Den spanske hæren delte seg i to, fortroppen kom til Casa de Teja klokka 13.30, mens baktroppen stoppen en og en halv kilometer unna for å hvile. Kort tid før 14.00 så kaptein Andrés Ibarra og styrkene hans Casa de Teja og fortroppen av spanjolenes hær. Spanjolene så ham òg, og oberst Sebastián Díaz, fortroppens kommandant, beordret et angrep på hva han trodde var en liten observasjonsstyrke. De dro tilbake, og general Santander beordret løytnantoberst Paris til å angripe spanjolenes styrker.
Den spanske fortroppen krysset Teatinos-elva på en strategisk plassert bro og inntok angrepsposisjoner der. I mellomtiden hadde hele patriothæren under Santander nådd Casa de Piedra. Den spanske baktroppen lå fortsatt noen meter bak, så general Anazoátegui beordret at veien mellom spanjolenes fortropp og baktropp skulle blokkeres. Den da tallmessig underlegne baktroppen trakk seg tilbake til en liten ås nær Casa de Piedra.
Simón Bolívars styrker kom fra Papia etter slaget ved Pantano de Vargas, Vargas-myrene. Han beordret et flankeangrep mot den spanske baktroppen. Barcelona- og Bravos de Paéz-bataljonene skulle angripe fra den høyre siden mens britene, Britanica-legionen, og riflelegionen skulle angripe fra venstre. Fienden inntok slagposisjon, med tre kanoner i midten omringet av den 12. og 22. kongelige bataljon og kavalerienheter ytterst. Den tallmessig underlegene spanske baktroppen begynte å trekke seg tilbake, men uten å ha noe klart mål, så Bolívar beordret lanseenheter til å angripe midten av rojalistenes infanteriposisjon, mens en full kavaleriskvadron kom seg unna på veien mot Samaca. Barreiro forsøkte å bryte patriotenes blokade og gjenforene seg med den spanske fortroppen, men han måtte overgi seg og styrkene sine på grunn av tung artilleriild.
I mellomtiden, omtrent en og en halv kilometer bak Casa de Piedra, krysset patriotfortroppen elva til fots, og nærmet seg den bakre delen av rojalistenes fortropp. De de nådde fram, angrep fortroppene hverandre og begynte å kjempe, mens baktroppen forsøkte å krysse elva ved bruk av bajonetter. Spanjolene flykte og etterlot lederen sin, oberst Juan Taira, på broa. Slaget var over kort tid etter 16.00, da samlingen av fiendtlige gisler startet.
Nesten 1600 tropper og flere spanske kommandanter, inkludert Barreiro, ble fanget nær slutten av slaget. Nueva Granadas frihet var sikret ved denne seieren, som la veien til Bogotá og også byen selv praktisk talt uten forsvar, siden de overlevende nå prøvde å komme seg andre steder. Etter slaget ble Francisco de Paula Santander og José Antonio Anzoátegui forfremmet til divisjonsgeneraler. Etter Santanders ordre ble oberst José María Barreiro Manjon og 38 andre henrettet i Bogotá 11. oktober 1819.
Broen som er nevnt over, El Puente de Boyacá, Boyacá-bora, er ikke lenger i bruk, men har blitt bevart som et symbol på Sør-Amerikas selvstendighet.
Oppsummering av slagets betydning
Direkte og indirekte konsekvenser av slaget ved Boyacá:
Visekongen Juan de Sameno ble informert om nederlaget og flyktet til Spania, som førte til slutten på det spanske styre i denne delen av Latin-Amerika. 7. august er en nasjonaldag i Colombia på grunn av dette slaget. På denne daten blir den valgte presidenten hvert fjerde år i Casa de Nariño. I Bogotá går feireingen sammen med feiringen av byens grunnleggelse, 6. august 1538.
Abakus (kuleramme)
Abakus (latin abacus; gresk abax eller abakos) eller kuleramme er et gammelt regnehjelpemiddel som består av en plate eller en ramme med staver eller tråder der kuler kan skyves frem og tilbake. Antagelig er det greske ordet avledet fra et enda eldre hebraisk ord abhaq, som betyr sand eller støv).
Man kan si at abakus er i slekt med andre løsninger som benytter repeterende ting for tallrelaterte gjøremål: quipu for å huske tall og andre info med knuter på hyssingbunt, yupana med sine symbolske åker hvor man kunne plassere et antall frø i hver, rosenkrans eller bønnekjede for å telle antall ganger en har gjentatt et gjøremål, og knopetau, en line med knoper (knuter) til å måle fart under seiling.
Bruksmåte
De vertikale stavene eller trådene representerer, regnet fra høyre til venstre, entall, titall, hundretall osv.
Kulene i den nedre gruppen har hver og en verdien 1 (når ført oppover mot skillelisten mellom gruppene), eller verdien 0 (når kulen er skjøvet nedover).
De syv kulene på en stav kan stilles inn i 16 forskjellige kombinasjoner, hvormed først og fremst alle siffer fra 0 til 9 kan representeres (dekadisk regning). De overskytende kombinasjonene kan representere sifrene A til F ved hexadesimal regning.
Summen av kulenes innstilte verdi langs en av stavene representerer det betraktede tallets verdi.
Tarim (elv)
Tarim (kinesisk: 塔里木河, pinyin: Tǎlǐmù Hé; uigurisk: تارىم دەرياسى, også kalt Dayan) er den viktigste elva i den autonome uiguriske regionen Xinjiang i Folkerepublikken Kina. Elva har også gitt navn til det store Tarimbekkenet. I dalen langs elva bor det nærmere 10 millioner mennesker.
Geografi
Tarim dannes ved samløpet av elvene Aksu og Yarkand (Yarkant). Det lengste tilløpet til Tarim er Yarkand, som har sitt utspring i Karakoram-passet mot grensen til Kashmir. Yarkand løper sammen med Kashgar (Kaxgar), langt vest i Xinjiang. Elva renner etter samløpet nordøstover, og rundt 370 km lengre nede møter den elvene Aksu og Khotan (Hotan), og etter dette samløpet kjennes elva under navnet Tarim. Den renner deretter østover på sørsiden av Tian Shan, og mottar flere tilløpselver fra fjellene i nord, hvorav den største er Konche (Kongque) som kommer fra Bostensjøen. Av alle Tarims tilløpselver er det bare Aksu som renner hele året. Den er Tarims viktigste tilløp og bidrar med 70–80 prosent av vannføringen.
Abakus (kuleramme)
Bruksmåte
En vant abakusregner finner rett resultatet raskere enn det som var mulig med elektromekaniske addisjonmaskiner og s k regnesnurrer av type Original-Odhner.
I Norge har blinde (som ikke så lett kan regne med papir og blyant) fått undervisning i bruk av abakus. Det ble utviklet en egen Huseby abakus med plastperler som beveger seg i plastlister. Abakusen er laget slik at perlene ikke flytter seg så lett når selv om du kommer borti dem. (Listene og perlene er opprinnelig laget til gardinoppheng.)
Tarim (elv)
Geografi
I sitt nederste løp deler Tarim seg i to løp, hvorav det minste, som for en stor del består av vannet fra Konche og Bostensjøen, går østover under navnet Kum Darya i retning av saltsjøen Lop Nor. Det største elveløpet går sørøstover og løper periodisk ut i Taitemasjøen, som ligger i et sumpområde ca.160 km vest for Lop Nor.
Abakus (kuleramme)
Bruksmåte
Hvis du bruker hendene som abakus kan du telle til 99 på fingrene: Du har fire enere og en femmer på den ene hånden; fire tiere og en femtier på den andre.
Tarim (elv)
Geografi
Den totale lengde på hele Yarkand-Tarim systemet er 2 030 km, men ettersom Tarim hyppig forandrer løp varierer lengden på elva fra år til år. Tarimelvas nedslagsfelt er på rundt 557 000 km², mens nedslagsfeltet til hele Tarimbekkenet er på 1 152 447 km². (EarthTrends)
Hydrologi
Tarim er den lengste innlandselva i Kina, med en årlig samlet vannføring på 4-6 milliarder kubikkmeter.
Abakus (kuleramme)
Historie
Før abakus improviserte man med avlange parallelle groper hvor man plasserte småsteiner/frø og flyttet disse langs egen grop for å utføre beregninger. I Europa var det vanlig med regnebord påtegnet linjer som man plasserte og flyttet lekepenger oppå.
Tarim (elv)
Hydrologi
I mesteparten av sin lengde renner elva gjennom Taklamakanørkenen. Ordet tarim brukes om elvebredder som av utseende ikke skiller seg fra den omkringliggende ørkenen. Dette er en karakteristisk hydrologisk egenskap ved mange av elvene som krysser sandområdene i Taklamakanørkenen. En annen særegenhet ved elvene i Tarimbekkenet, inkludert Tarim selv, er deres aktive migrasjon, d.v.s. at elveløp og bredder beveger og flytter på seg. Gjennom en betydelig del av Tarims løp følger ikke elva noe klart definert elveleie. Elva er grunn og derfor uegnet for båttrafikk.
Fragglene
Fragglene (orig: Fraggle Rock) er en amerikansk-canadisk dukkeserie for barn som gikk på HBO og CBC fra 1983 til 1987. Serien handlet om en gruppe Muppet-skapninger kalt Fraggler som bodde i en hule. Den var ment som en humoristisk allegori over vår egen verden, hvor alle de forskjellige fargerike skapningene, uten selv å være klar over det, inngikk i et slags økosystem der alle hadde sin bestemte rolle å spille, og ingen helt kunne klare seg uten de andre. Innenfor denne allegoriske verdenen kunne serien, uten å bli for opplagt belærende, ta opp en rekke temaer, slik som vennskap, toleranse og forståelse. Serien ble utviklet og produsert av Jim Henson, med musikk av Philip Balsam og Dennis Lee.
I Norge debuterte serien på video vinteren 1983, men allerede fra høsten 1984 ble den sendt i Barne-TV på NRK på søndager. Serien hadde premiere på NRK den 26. august 1984 og gikk store deler av 1980-tallet. Den dukket også opp i repriser på 1990-tallet og 2000-tallet.
NRK eier rettighetene til kun sesong 1 (Episode 1 – 24) som ble dubbet til norsk.
Fragglene
Fragglene er de sentrale skapningene i serien. De er små, livlige vesener som bor i et komplisert underjordisk hulesystem kalt Fraggelberget. Stort sett lever fragglene et sorgløst liv, med lek, sang, dans, musikk og kun en halv times arbeidsuke. Yndlingsmaten er reddiker og «doserbyggverk» (se nedenfor).
Det er talløse fraggler i Fraggelberget, men serien fokuserer stort sett på disse:
Doserne
Doserne har et samfunn som står i sterk kontrast med fragglenes. Der fragglene er anarkister og individualister, fremhever doserne samarbeid og samhold. I første sesong opptrer de mest som bakgrunnsfigurer, men senere i serien får vi se mer av dosernes liv og blir kjent med individuelle dosere.
Den mest fremtredende av disse er den rebelske Cotterpin (Kathy Mullen), en ung kvinnelig doser som liker bedre å tegne enn å bygge, og etter hvert utvikler et vennskap med de fem sentrale fragglene.
Alle dosere har navn etter verktøy.
Gorgene
Gorgene er enorme troll som bor i Gorgehagen, like utenfor Fraggelberget. De livnærer seg av hagebruk, men ser på seg selv som «universets herskere.» Det er fra dem Fragglene tar reddikene sine -- noe som har ført til at gorgene ser på fraggler som tyvaktige skadedyr, mens fragglene ser gorgene som grusomme monstre som alltid jakter på dem hver gang de våger seg ut i Gorgehagen.
Det er tre gorger med i serien:
Skraphaugen, Rill og Rall
Skraphaugen Mathilda (Marjory the Trash Heap), spilt av Jerry Nelson med norsk stemme av Oddbjørn Tennfjord, er ganske enkelt søppeldynga i Gorgehagen, som er levende og fungerer som fragglenes orakel og rådgiver. Enhver fraggel som har et problem kan komme til henne og få gode råd. Hun assisteres av rottene Rill (Philo) og Rall (Gunge), spilt av henholdsvis Dave Goelz og Richard Hunt, med norsk stemme av Harald Mæle og Anders Hatlo.
Rottene er særlig kjent for ordene «Skraphaugen har talt», som er blitt et begrep i språket.
Oppfinneren og Sprocket
Det eneste mennesket i den faste rollebesetningen er Oppfinneren (Doc), som ble spilt av Gerry Parkes og hadde norsk stemme av Per Lillo-Stenberg. Han holder til i et nokså kaotisk verksted, hvor et lite hull i veggen fører inn til Fraggelberget. Det er gjennom Oppfinnerens verksted Reisende Mac drar når han forlater Fraggelberget for å utforske «Det Ytre Rom», og det er dit han alltid siden sender sine rapporter hjem.
Selv om Oppfinneren praktisk talt bor oppå fragglene, vet han ikke at de finnes. Han er riktignok klar over at det er et hull i veggen, men stort sett er han altfor opptatt med merkelige oppfinnelser og originale ideer (som for eksempel å finne en måte å sy en knapp i et speilegg på) til å legge merke til det når det er fraggler i nærheten. Han skjønner ingenting av de merkelige postkortene som til stadighet dukker opp adressert til «Gobo Fraggel,» og kaster dem rett og slett i papirkurven. Derfor må Gobo i hver episode driste seg ut i verkstedet for å hente postkortet uten at Oppfinneren oppdager ham.
Oppfinnerens hund, Sprocket (spilt av Steve Whitmire), er i motsetning til sin herre utmerket klar over at det går fraggler ut og inn av verkstedet, og han blir like frustrert hver gang disse merkelige skapningene slipper unna uten at Oppfinneren oppdager dem.
Sprocket har også opptrådt som bakgrunnsfigur i enkelte Muppet-filmer, slik som Muppetenes julefortelling og Muppetene på skattøya.
Manila (fiber)
Manila, også kjent som manilahamp, er en type fiber fra bladene og bladstenglene til abacá (Musa textilis), en plante i bananfamilien. Tidligere ble fiberen brukt til å lage tau og fiskegarn, og den er kjent for å tåle saltvann godt. I dag brukes den til spesielle papirprodukter, som teposer, filterpapir og pengesedler. Den brukes også til å produsere et rimelig, brunt papir kjent som manilapapir.
Manila er ikke hamp, men kalles allikevel av og til «manilahamp» av historiske årsaker. I en tid da hamp var en av hovedkildene til fiber, hendte det at andre fibre ble kalt hamp selv om de ikke var det. Planten abacá kommer opprinnelig fra Filippinene, og fiberen har fått navnet sitt etter landets hovedstad.
Ut på landet-bevegelsen
Ut på landet-bevegelsen (kinesisk: 上山下乡运动, pinyin: Shàngshān xiàxiāng yùndòng, ordrett «opp i fjellene og ned i landsbyene») var en politikk innført i Folkerepublikken Kina på tampen av 1960-årene og tidlig i 1970-årene. Mao Zedong erklærte at han som et mottrekk til den inngrodde borgerlige tenkemåte blant byungdommen ville sende de unge til fjellområder og jordbrukslandsbyer slik at de kunne lære av arbeiderne og bøndene der.
Maos politikk må ikke forveksles med Liu Shaoqis politikk tidlig i 1960-årene, da hungersnøden som var fremkalt av den feilslåtte kampanjen «det store spranget» var bakgrunn for at mange byfolk ble flyttet ut fra byene. Ut på landet-bevegelsen var i virkeligheten en måte å få slutt på rødegardistenes destabiliserende virkning. Mao Zedong hadde sendt rødegardistene – for det meste tenåringer – på de reneste ødeleggelsestokter for å knuse «de fire gamle». De var nær ved å styrte landet ut i et kaos som kunne ha utløst borgerkrig. Ved å sende dem spredt inn i fjellene og ut i landsbygdene fikk han avverget sammenbruddet.
Kjente forfattere har beskrevet sine opplevelser under ut på landet-bevegelsen. Blant dem er Jiang Rong og Zhang Chengzhi, som begge ble sendt til Indre Mongolia.
Ivar Mortensson-Egnund
Ivar Mortensson-Egnund (døpt Ivar Julius Mortensen ; født 24. juli 1857 på gården Øya i det gamle gruvesamfunnet Plassen i Lille Elvedal, nå Alvdal; død 16. februar 1934 på gården Einabu i grenda Egnund) var en norsk folkeminnesamler, målmann, politiker, forfatter, teolog og filosof.
Ivar Mortensson-Egnund er mest kjent for sine oversettelser/omdiktninger av Draumkvædet (1905) og Den eldre Edda (1908), men han ga også ut to samlinger med egne dikt. Han var en god venn av og samarbeidspartner med Arne Garborg. Begge kjempet utrettelig for landsmålssaken og fungerte som riksmålsmannen Bjørnstjerne Bjørnsons språkpolitiske motpoler. De støttet Johan Sverdrups parlamentarisme og partiet Venstre, men skuffet over den politiske utviklingen i 1880/90-årene utviklet de anarkistiske sympatier. Senere orienterte Mortensson-Egnund seg mer i en teosofisk og antroposofisk retning. Til tross for sine skiftende overbevisninger beholdt han en kristentro hele livet, og virket i årene 1909–1918 som prest i den norske kirke.
Oppvekst
Ivar Mortensens foreldre var Anne Petronelle Tangen fra Neby og Morten Mortensen fra gården Utgard, begge Tynset. Hun var dypt religiøs, men i en lys og mild form, og ble omtalt som et varmhjertet og godt menneske. Kunstnersinnet og -evnene fikk sønnen sannsynligvis fra henne, «det varme, bløde, næsten til skyhet fine og ømtaalelige sind, hjertelaget for alt, som led ondt eller led uret, og en uendelig sangbund av blød stemning,» mens den sterke viljen som grenset til stahet er det naturlig å tenke seg var en arv fra den praktiske og handlekraftige faren. I 1848 kjøpte faren gården Øya og senere Einabu, og drev begge samtidig. Han arbeidet seg opp fra enkle bondekår, engasjerte seg i lokalpolitikken og lokalt næringsliv, og ble ordfører i Lille Elvedal.
Hjemmet var preget av haugianismen og tankene til bondepolitikeren Søren Jaabæk, begge disse åndsretningene tilhørte det gamle bondesamfunnet og inneholdt elementer som naturlig kunne føre til de anarkistiske ideene Ivar Mortensen senere utviklet. Mens 1800-tallets mest kjente kulturpersonligheter med bakgrunn fra «Bygde-Norge», Ivar Aasen, Aasmund Olavsson Vinje og Arne Garborg, alle gikk gjennom en tung oppveksttid og måtte kjempe seg fram i kulturlivet, hadde Ivar Mortensen en lykkelig oppvekst i et miljø preget av kulturell og økonomisk rikdom, og det gjorde ham kanskje tryggere og helere også som åndsmenneske.
Ivar var den yngste i en søskenflokk som også omfattet Anna Kristine (f. 1848), Martin (f. 1851) og Per (f. 1855). Da Ivar var 11 år ble faren stortingsmann for partiet Venstre. Miljøskiftet fra Alvdal til Kristiania ble brått, både miljø- og utdannelsesmessig. Det faglige grunnlaget fra den enkle grendeskolen var ikke det beste, men Ivar Mortensson var boklig anlagt. På Aars og Voss skole i Kristiania tok han raskt igjen det tapte.
Folkediktning
Som fjortenåring stiftet han et livslangt vennskap med den to år yngre Moltke Moe, sønn av biskop Jørgen Moe. Via disse fikk Ivar Mortensson innblikk i nordisk folkediktning. Allerede i skolealder ble han interessert i den nasjonalromantiske litteraturen med sine temaer fra norsk natur og folkeliv, men enda mer for selve folkediktningen, som ble en livslang interesse.
PPD-40
PPD-40 (Pistolet-Pulemyot Degtyaryova) er en sovjetisk maskinpistol.
Ivar Mortensson-Egnund
Folkediktning
Ivar Mortensson tok latinartium i 1875, og begynte å studere teologi. Innimellom studiene levde han noen år som «frikar» og foretok lange vandringer rundt i Sør-Norge. Iblant gikk han alene, i blant sammen med broren Per eller kameraten Moltke Moe. Vandringene var delvis forsknings- og innsamlingturneer. Telemark var favorittområdet -''«Det gamle norske målet var hardt og skarpt og ljomande som lurblåster. Men då eg fann telemålet, tykte eg at alle kvasse kantar var slipa og svarva, det lydde lett og leikande som eit kulturmål.»''
PPD-40
Den ble utviklet av våpendesigner Vasily Degtyaryov i 1934, og er nesten en direkte kopi av den tyske Bergmann MP28. Den har en vanlig trestokk og skyter med åpent sluttstykke. Den er kamret for å kunne bruke den dengang nye pistolpatronen 7,62 x 25 mm Tokarev. Den har et våpenmagasin som er en kopi av det finske trommelmagasin til Suomi M-31, men kom også med stavmagasin. Den har omstiller for halv- og helautomatisk ild.
Ivar Mortensson-Egnund
Folkediktning
Folkeminnegranskeren Rikard Berge fra Rauland skildret vandreren og folkeminnesamleren Ivar Mortensson slik:
365 fri
365 fri er debutalbumet til Tre Små Kinesere, utgitt i 1990.
Ivar Mortensson-Egnund
Folkediktning
Moltke Moe og Ivar Mortensson ga i 1878 ut samlingen Norske Fornkvæde og Folkevisur. De var da henholdsvis 19 og 21 år. Boka var dels et opptrykk av Landstad og Bugge. Den var enkelt utstyrt, trykt på dårlig papir og billig i pris. Hensikten var at vanlige folk skulle ha råd til boka, for Ivar Mortensson ville at folkediktinga skulle være en levende kraft i folkets åndsliv. Boka var et første forsøk på å skape en norsk Kalevala og ble senere fortsatt med Solmøyi (1904) og Gullharpa vår (1931).
365 fri
Albumet lå ni uker på VG-lista med andreplass som beste plassering.
Ivar Mortensson-Egnund
Folkediktning
Folkeminnegransker var Ivar Mortensen ikke, han nøyde seg med innsamlingsarbeidet og lot folkediktinga danne grunnlaget for sin egen dikning og de mystiske livsanskuelsene som ga impulser til dikningen hans. Det store visematerialet han hadde samlet gav han til Moltke Moe i håp om at han skulle gi det ut.
Målstrev
Fordi Ivar Aasen hadde grunnlagt landsmålet hovedsakelig på vestnorsk, måtte Ivar Mortensson lete seg fram etter en egen normal med østnorske språkformer og en mer lydriktig rettskriving. Han var så begeistret for telemålet at en finner flere trekk fra telemålet enn østerdalsmålet i diktningen hans. Etter hvert valgte han å følge den såkalte midlandsnormalen.
I 1877 gav Arne Garborg med hjelp av Moltke Moe ut «Den nynorske Sprog- og Nationalbevægelse» og ble med ett den nye førerskikkelsen for målsakforkjemperne. Via Molkte Moe kom Ivar Mortensson i kontakt med Arne Garborg, og Garborg ble begeistret for denne østlendingen som både snakket og skrev rent landsmål. Da Garborg startet målsakavisa Fedraheimen. Eit Vikeblad aat det norske Folket høsten 1877, ble Mortensson fast medarbeider.
Allerede i skoleårene var han blitt overbevist om at målreising var avgjørende for Norges frigjøring. Da Christopher Bruun i 1878 gav ut Folkelige Grundtanker, hvor han luftet ideen om at morsmålet er det eneste som kan gi et sant uttrykk for nasjonens egenart og dermed vekke dype og ekte følelser, ble Mortensson inspirert og styrket i denne troen.
Til tider kom målsaksengasjementet midlertidig litt i bakgrunnen for andre interesser, for eksempel lot han anarkisten Arne Dybfest skrive på bokmål i Fedraheimen. Men i det store og det hele førte han hele livet gjennom en kompromissløs kamp for landsmålet. I 1899 reiste han på en foredragsturné der hensikten var å kjempe mot riksmålsmannen Bjørnstjerne Bjørnson. Der Bjørnson hadde vært og agitert for riksmålsaken kom Mortensson etter og gjorde det samme for landsmålet. Foredragene ble til boka ''Ivar Aasen. Ein norsk kulturmann'' (1902).
Venstremann
Som Garborgs medarbeider i Fedraheimen holdt Mortensson den første tida en forsiktig politisk linje, og skrev mest om innenrikssaker, om sine reiser i bygdene, publiserte eventyr og lignende. Dette endret seg etter Venstres seier i 1880 og «niende juni-vedtaket» samme år, som de konservative oppfattet nærmest som et statskupp og som gjorde at de lekte med tanken om et motkupp. Under denne politisk betente striden avtjente Ivar Mortensson militærtjeneste på Gråtenmoen ved Skien – han ville ikke tjenestegjøre sammen med «Kutorgsgutane frå Kristiania» og hadde søkt seg til Telemarksbataljonen, for «der var det godt mål å høyre, og der var dei sprækaste gutane.» De politiske motsetningene mellom rekruttene og de overveiende konservative offiserene var store. Rekruttene demonstrerte til fordel for vedtaket og en offiser kuttet opp et bilde av Johan Sverdrup med sabel. Ivar Mortensson, som var kraftfull og intens i hele sitt vesen, ledet et opprør til støtte for Sverdrup, parlamentarismen og målsaken, som førte til at han i 1881 ble arrestert, stilt for riksrett og dømt til 25 dager i isolat.
Garborg forsvarte Mortensson i Fedraheimen. Han mente reaksjonen på en overivrig protest fra en impulsiv ungdom var uforholdsmessig kraftig. For Mortensson ble hendelsene en inspirasjon til å danne seg et helhetlig samfunnssyn. Med utgangspunkt i tankegodset fra det gamle bondesamfunnet begynte han å utvikle anarkistiske ideer. Senere skrev han om denne prosessen i Unggutleiken (1898).
Året 1884 var Fedraheimen dominert av stoff om riksrettssaken, og mens forventningen om at Venstre og framskrittets mann, Johan Sverdrup, skulle vinne regjeringsmakten bygget seg opp, utviklet det seg nærmest en religiøs undertone i de politiske artiklene. Kulminasjonen kom da det ble kjent at regjeringen Sverdrup var dannet, og 28. juni 1884 sto det på forsiden av Fedraheimen:
Etter en periode med i begeistring for Sverdrups parlamentarisme, tok Mortensson til å reagere på maktsentraliseringen som fulgte, og tok opp spørsmål som mindretallsproblemet og spesielt bygdestyringa. Med utgangspunkt i sin forankring fra Haugianismen og Jaabek-tanker fra det gamle bondesamfunnet, begynte han å utvikle anarkistiske ideer rundt desentraliseringsspørsmålet.
Partiet Venstre var den gang splittet mellom den ordinære delen og en lavkirkelig fraksjon. Mortensson forsøkte å manøvrere mellom de ulike synspunktene. Men i prosessen ble «frikaren» lagt i lenker, noe han selv vedgikk senere. Nye politiske strømninger som passet godt inn i Mortenssons tankegods var på vei fra Europa, og i Fedraheimen begynte han forsiktig å omhandle «Spursmaal som brenn som kvassast no i desse Dagar», for eksempel i artikkelen «Litt um Sosialismen». Men helt fri var ikke redaktøren ennå, og kanskje som et utslag av det publiserte han en del av sine egne dikt i bladet.